tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למרות שבית ההוצאה לאור הקציב 2.35 מיליון דולר לפיצויים, התקבלו רק 1,729 בקשות להחזר.
גם לאחר שהתנאים לקבלת ההחזר הורחבו, הגיע סך ההחזרים ל-27,348$ בלבד.
1.3 מיליון דולר הוקצו להוצאות משפט, פרסום ההסדר לקונים ולצדקה לשלושה ארגוני צדקה.
בסוף 2007 חתם פריי על חוזה לכתיבת שלושה ספרים בהוצאת הרפר-קולינס.
ספרו "בוקר בהיר וצח" יצא ב-13 במאי 2008, וזכה לביקורות מעורבות.
בדצמבר 2008 סיפר פריי שהוא עובד על קווי המתאר לספר חדש, שניתן לתארו כ"הספר האחרון בתנ"ך", ושמו "הארה" (Illumination).
הוא יספר על ישו החוזר לחיים בניו יורק סיטי, חי בין הזונות והטירוף של העיר.
ג'יימס פרקינסון היה רוקח ומנתח, גאולוג, פלאונטולוג, ופעיל פוליטי אנגלי.
הוא מוכר בעיקר בזכות חיבורו "מאמר על שיתוק רועד", מצב פתולוגי שמאוחר יותר כונה בשם "מחלת פרקינסון" על ידי ז'אן-מרטן שארקו.
ג'יימס פרקינסון נולד בשורדיץ' (Shoreditch) שבלונדון כבן הבכור למשפחה בת שלושה ילדים.
היה בנו של ג'ון פרקינסון, רוקח ומנתח שעבד בהוקסטון סקוור שבלונדון.
בשנים 1776-1784 הוא למד רפואה בבית חולים בלונדון.
במהלך לימודיו עבד פרקינסון במרפאה של אביו.
ב-21 במאי 1783, הוא התחתן עם מארי לבית דייל, (לשניים נולדו שישה ילדים).
בשנת 1784 הוסמך פרקינסון על ידי האיגוד של לונדון כמנתח (בניגוד לדעה הרווחת, פרקינסון מעולם לא הוסמך כרופא).
באותה שנה נפטר אביו ועקב כך הוא ירש את מקומו כמנתח במרפאה בהוקסטון סקוור.
במקביל הוא הקשיב להרצאות של ג'ון הנטר (John Hunter), אחד המנתחים המוכרים ביותר בעת ההיא.
פרקינסון שלט בקצרנות והאמין שידיעתה היא חובה על כל עוסק ברפואה.
ג'יימס פרקינסון הלך לעולמו בלונדון בשנת 1824 ונקבר בבית הקברות הסמוך לכנסיית סנט לנרד בשורדיץ'.
בכנסייה נמצא שלט זיכרון לכבודו.
פרקינסון היה הראשון לתאר בצורה שיטתית שישה בני אדם עם תסמינים של המחלה אשר נקראה על שמו, מחלת פרקינסון.
עם זאת, הוא מעולם לא בחן את החולים בעצמו, אלא צפה בהם בהליכות יומיות.
היה זה ז'אן-מרטן שארקו שקרא למחלה על שם פרקינסון, יותר משישים שנה מאוחר יותר.
פרקינסון גם התעניין מאוד בשיפור הבריאות הכללית והרווחה של האוכלוסייה.
היא כתב מספר דוקטרינות רפואיות שחשפו התלהבות זהה לבריאות ולרווחה של הכלל, שהובעו גם דרך פעילותו הפוליטית.
הוא היה "צלבן" של הגנה חוקית עבור חולי הנפש, וכמו כן של רופאיהם ומשפחותיהם.
בשנת 1812 פרקינסון סייע לבנו עם המקרה המתואר באנגלית הראשון של דלקת התוספתן, והמקרה הראשון שבו ניקובו הוכח כגורם למוות.
ג'יימס אדוארד פליט הוא שחקן אנגלי.
הוא מוכר מתפקידו כטום השלומיאל בעל כוונות הטובות בקומדיה הרומנטית "ארבע חתונות ולוויה אחת" ומתפקידו כהוגו הורטון הטיפש בסדרה הקומית של ה-BBC "הכומר מדיבלי".
פליט נולד בבילסטון שבסטפורדשייר לאם סקוטית ולאב אנגלי.
הוא חי בבילסטון עד גיל 10 שאז נפטר אביו, והוא עבר עם אמו לגור באברדינשייר.
הוא למד הנדסה באוניברסיטה באברדין והצטרף לחוג הדרמה באוניברסיטה.
אחר כך למד משחק ב"אקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ודרמה" בגלאזגו.
פליט נשוי לשחקנית ג'יין בוקר ולהם בן אחד, המיש.
המשפחה חיה בכפר סיבפורד גאוור .
התחלת הקריירה של פליט הייתה עם הלהקה השייקספירית המלכותית, אתם הופיע בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
מאז הופיע בין השאר במחזות "Habeas Corpus" וב-" In the Club", כמו גם במחזה "החגיגה" (Festen) וב"מרי סטיוארט ובהצגות נוספות בווסט אנד.
ב-2003 גילם את קוליגין במחזה "שלוש אחיות" מאת אנטון צ'כוב לצידה של קריסטין סקוט-תומאס בתפקיד מאשה.
ב-2009 שיחק בתפקיד סר אנדרו אגויצ'יק בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית ל-הלילה ה-12. ב-2011 השתתף במחזה "The Heretic" מאת ריצ'רד בין בבימויו של ג'רמי הרין בתיאטרון רויאל קורט שבלונדון.
החל מנובמבר 2011 הופיע בהפקה של "The Ladykillers" בתפקיד מייג'ור קורטני בתיאטרון גילגוד.
בין שנת 2000 ל-2006 השתתף פליט בתפקיד קפטן ברימשו בסיטקום הרדיופוני "Revolting People" של רדיו 4 של ה-BBC.
סיפור העלילה מתרחש בתקופה שלפני מלחמת העצמאות של ארצות הברית.
עוד הופיע בסדרה הקומית "Chambers" שהועברה מאוחר יותר לטלוויזיה.
ב-2005 כיכב בתפקיד דנקן סטונברידג' בסיטקום "The Party Line".
עוד הופיע בתפקיד הקפטן בסדרה "The Spaceship" של BBC Radio 7. בסדרה "The Castle" גילם את סר ג'ון וודסטוק וכן שיחק בתפקיד המפקח לסטרייד בסדרה "The Rivals".
בין השנים 1999 ו-2001 דיבב פליט את ה"כלב" בתוכנית הטלוויזיה לילדים "Dog and Duck".
תפקידו הידוע ביותר הוא כהוגו בסדרה הקומית "הכומר מדיבלי" ששודר בין 1994 ל-2007, והוא הופיע בכל 24 הפרקים של הסדרה.
ב-2005 שיחק בתפקיד הראשי בפרק בסדרת המתח "רציחות במידסומר" של ITV.
ב-2007 הופיע בתפקיד אורח בסיטקום "Legit".
בהפקה מ-2008 של ה-BBC "דוריט הקטנה" עיבוד לרומן מאת צ'ארלס דיקנס שיחק בתפקיד פרדריק דוריט.
עוד השתתף פליט בשעשועון הטלוויזיה "School's Out".
ב-2009 השתתף בהופעת קמע בסדרה "סקינס".
ב-1983 שיחק פליט בפרק בסדרה "Grange Hill" כמורה בבית הספר.
ב-2010 הופיע באופרת הסבון "Coronation Street".
הוא גילם דמות בשם רובי סלואן, אסיר משוחרר, שעוזר לאסיר אחר טוני גורדון לתכנן נקמה.
בסופו של דבר גורדון יורה בסלואן במהלך מצור במפעל.
בפברואר 2011 הופיע פליט בתפקיד ג'ורג' האב, אביו של האדם-זאב ג'ורג' סנדס, ב"כמעט אנושיים".
בדצמבר 2013 במסגרת שידורי חג המולד של ה-BBC, שודרה מיני-סדרה "תעלומה באחוזת פמברלי" עיבוד לספרה של פ.ד.
ג'יימס העושה שימוש בדמויות של הרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן.
פליט גילם בסדרה את דמותו של מר בנט.
בספטמבר 2014 שיחק פליט בתפקיד ריצ'רד, החבר לשעבר של רוזי גוליבר, בסדרה הקומית "Bad Education".
פליט הופיע בסרטי קולנוע רבים.
בעיבוד הקולנועי מ-2004 ל"פנטום האופרה" גילם את מר לפבר.
בסרט "על תבונה ורגישות" שיחק בתפקיד ג'ון דשווד, וב-2003 גילם את לייטון סטרצ'י בסרט "Al sur de Granada".
ב-2014 הופיע בתפקיד ג'ון קונסטבל בסרטו של מייק לי "מר טרנר".
בשנת 2019 הופיע בסרט נולד מלך.
סר ג'יימס פרגוסון (; 14 במרץ 1832 – 14 בינואר 1907) היה איש צבא, פוליטיקאי מטעם המפלגה השמרנית ופקיד קולוניאלי בריטי.
פרגוסון נולד באדינבורו, בירת סקוטלנד כבנם הבכור של סר צ'ארלס פרגוסון ושל אשתו, הלן, בתו של דייוויד בויל.
הוא התחנך בבית הספר צ'ם שבמחוז המפשייר ובבית הספר רגבי שבעיר רגבי שבמחוז ווריקשייר ולמד בקולג' של אוניברסיטת אוקספורד, למרות שהוא לא סיים את התואר.
ב-1851 הוא נכנס לשירות במשמר הגרנדירים ולחם במלחמת קרים, שם הוא נפצע.
פרגוסון נבחר מטעם מחוז הבחירה של איירשייר וייצג אותו בפרלמנט בין השנים 1854–1857 ובין השנים 1859–1868. בין השנים 1866–1867 הוא כיהן כתת-מזכיר המדינה לענייני הודו תחת הלורד דרבי ובין השנים 1867–1868 כתת-מזכיר המדינה במשרד הפנים גם תחת הלורד דרבי ותחת בנג'מין דיזראלי וב-1868 הוא נכנס כחבר במועצה המלכותית.
בין השנים 1868–1873 הוא כיהן כמושל אוסטרליה הדרומית, בין השנים 1873–1874 כמושל ניו זילנד, תפקיד שממנו התפטר ובין השנים 1880–1885 כמושל בומביי.
לאחר פרישתו הוא שב לפרלמנט כנציג של מחוז הבחירה של צפון-מזרח מנצ'סטר, שאותו הוא ייצג בין השנים 1885–1906. בין השנים 1886–1891 הוא החזיק שוב בתפקיד פוליטי בתור תת-מזכיר המדינה במשרד החוץ וכשר הדואר (Postmaster General) בין השנים 1891–1892 בממשלתו השמרנית של הלורד סולסברי.
ב-1859 נשא פרגוסון לאישה את ליידי אדית כריסטיאן, בתו של ג'יימס ברון-רמזי, מרקיז דלהאוזי הראשון, שהיה המושל הכללי של הודו.
לשניים נולדו שני בנים ושתי בנות.
ליידי אדית נפטרה באוקטובר 1871 בגיל 32. ב-1873 נישא פרגוסון בשנית לאוליב, בתו של עורך הדין ג'ון הנרי ריצ'מן.
בינואר 1882 מתה אוליב מכולרה.
ב-1893 נישא פרגוסון בשלישית לאיזבלה אליזבת, בתו של ריצ'רד טוויסדן ואלמנתו של צ'ארלס יו הואר.
בנו של פרגוסון, צ'ארלס פרגוסון ונכדו, ברנרד פרגוסון, היו שניהם מושלים כלליים של ניו זילנד.
ג'יימס פרגוסון נהרג ברעידת אדמה בג'מייקה ב-1907 בגיל 74. העיר ג'יימסטאון שבאוסטרליה הדרומית, האי פרגוסון שבפפואה גינאה החדשה וקולג' פרגוסון שבעיר פונה שבהודו, נקראים על שמו.
סר ג'יימס פרנדרגסט היה הנשיא השלישי של בית המשפט העליון של ניו זילנד.
פרנדרגסט היה הראשון שמונה לתפקיד זה בהמלצתה של ממשלת ניו זילנד ולא על פי החלטת משרד המושבות הבריטי, אך הוא ייזכר בעיקר בשל פסק הדין מרחיק הלכת שלו במשפט "ווי פרטה נגד הבישוף של ולינגטון" (Wi Parata v Bishop of Wellington) בו הוא תיאר את הסכם ואיטנגי כ"חסר ערך".
ג'יימס פרנדרגסט נולד בלונדון, הממלכה המאוחדת כבנם הצעיר של מייקל פרנדרגסט ושל רעייתו, קרוליין דאו.
הוא התחנך בבית הספר סנט פול שבלונדון וב-1845 הוא החל את לימודיו בקולג' קאיוס שבאוניברסיטת קיימברידג', אך עד מהרה הוא עבר ללמוד בקווינז קולג', שם סיים את לימודי התואר הראשון ב-1849. באותה שנה הוא נשא לאישה את מרי ג'יין הול.
באותה שנה הוא גם התקבל לאכסניית המשפט מידל טמפל ובמקביל הוא לימד באותה שנה בבית ספר בכפר בישוף האל שבמחוז סאמרסט.
ב-1852, בעקבות הבהלה לזהב באוסטרליה, הצטרף פרנדרגסט לחופרים בעיירה ארוקה שבויקטוריה.
כמחפש זהב הוא היה בר מזל במידה מסוימת, אך הוא לקה בדיזנטריה ושב לארוקה, שם הוא מונה לפקיד בבית משפט השלום.
בהמשך הוא שימש בתפקיד זה בעיירות שונות ובאחת מהן פתח תושב לונדון לשעבר אחר, ג'וליוס ווגל, ב-1856 בשכנות לבית המשפט בו עבד פרנדרגסט, חנות.
בין השניים נרקמה שותפות ארוכת שנים.
ב-1862 החליט פרנדרגסט, יחד עם אשתו, להגר לניו זילנד וב-20 בנובמבר אותה שנה הוא הגיע לדנידין.
באותה שנה הוא התקבל ללשכת עורכי הדין בחבל אוטגו.
הגעתו לשם התרחשה בעת הבהלה לזהב שם.
באותה עת היו רשומים בדנידין 33 עורכי דין ובשלוש השנים הבאות הצטרפו אליהם 20 נוספים.
הלקוח הראשון של פרנדרגסט בדנידין היה ג'וליוס ווגל, אז עורך העיתון "אוטגו דיילי טיימס".
בשהותו בדנידין זכה פרנדרגסט לשגשוג כלכלי והוא נכנס כשותף בכיר במשרד עורכי הדין "פרנדרגסט, קניון ומדוק".
ב-1863 הוא מונה לפרקליט בפועל של פרובינציית אוטגו וב-1865 הוא מונה להיות פרקליט הכתר של הפרובינציה.
משנת 1865 ואילך טיפס פרנדרגסט בשורה של תפקידים ברמה ארצית, החל מחברותו בפרלמנט של ניו זילנד, המשך בתפקידו כתובע הכללי ועד לכהונתו כנשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
ב-1881 הוענק לו התואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ביולי 1865 מונה פרנדרגסט להיות חבר במועצה המחוקקת (הבית העליון של הפרלמנט של ניו זילנד), תפקיד אותו הוא מילא עד מרץ 1867.
באוקטובר 1865 מונה פרנדרגסט להיות התובע הכללי של ניו זילנד בממשלתו של אדוארד סטפורד.
ב-1867 הוא פרש מתפקידו במועצה המחוקקת, מתפקידו כפרקליט הכתר של אוטגו ומעסקיו הפרטיים ועבר לולינגטון.
כתובע הכללי הייתה משימתו של פרנדרגסט לכונן מערכת חוקים במשפט הפלילי.
במסגרת זו הוא ניסח 94 חוקים.
כמו כן הוא סייע להשליט סדר במקצוע עריכת הדין.
ב-1870 הוקמה לשכת עורכי הדין של ניו זילנד ופרנדרגסט נבחר להיות נשיאה הראשון.
נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד
ב-1 באפריל 1875, בהמלצתו של ג'וליוס ווגל, שכיהן אז כראש ממשלת ניו זילנד, מונה פרנדרגסט לתפקיד נשיא בית המשפט העליון של ניו זילנד.
הוא היה תושב ניו זילנד הראשון בתפקיד זה.
המקרה השיפוטי הידוע ביותר שהובא לפניו היה "ווי פרטה נגד הבישוף של ולינגטון" (Wi Parata v Bishop of Wellington) בשנת 1877. בתיק זה נדון גורלן של קרקעות שהיו בבעלות המאורים בעיר פורירואה (Porirua) שבדרום האי הצפוני, אשר הועברו לידי הכנסייה האנגליקנית למטרת בניית בית ספר.
בית הספר מעולם לא נבנה והפוליטיקאי המאורי, ווירמו פרטה, עתר להחזרת הקרקע שהועברה לכנסייה לידי שבט נגטי טואה המקומי.
בפסק דינו נקט פרנדרגסט עמדה על פיה התארים המסורתיים של המאורים, שלא הוענקו על ידי הכתר, לא יכולים להיות מוכרים על ידי בית המשפט, על בסיס קביעתו שהסכם ואיטנגי הוא הסכם "חסר ערך" (simple nullity).
הוא כינה את המאורים "ברברים פרימיטיבים" ולדבריו הם "לא היו מסוגלים לקבל על עצמם את החובות, ולפיכך גם לא להיות ראויים לזכויות של חברה תרבותית".
פסיקתו זו של פרנדרגסט נהפכה על פניה ב-1941, כאשר בתיק "טה האוהו טוקינו נגד מועצת קרקעות המאורים של מחוז אוטאה" הוחלט על ידי בית המשפט שהסכם ואיטנגי היה תקף במונחים של העברת הריבונות, אך הוא לא היה חלק ממערכת החוקים הניו זילנדית.
בתוקף תפקידו כנשיא בית המשפט העליון, שימש פרנדרגסט מספר פעמים כ"מנהלן המושבה" (Administrator of the Government).
במקרה שנוי במחלקות שהתרחש ב-1861, כאשר המושל, סר ארתור המילטון-גורדון, עשה בביקור בפיג'י, יעץ ראש הממשלה, ג'ון הול, לפרנדרגסט, שבתוקף תפקידו שימש כממלא מקום המושל, להורות על פלישה לכפר פריהקה, כפרו של המנהיג המאורי שוחר השלום, טה וויטי או רונגומאי, מהלך שסר ארתור הביע לו מלכתחילה את התנגדותו.
פרנדרגסט היה כאמור ידוע בדעותיו השליליות על המאורים והול ניצל זאת.
ב-25 במאי 1899, לאחר מותה של אשתו ב-5 במרץ אותה שנה, התפטר פרנדרגסט מתפקידו כנשיא בית המשפט העליון.
עם פרישתו הוא מונה להיות דירקטור ב"חברת ולינגטון לנאמנות, הלוואות והשקעות" (Wellington Trust, Loan and Investment Company Limited) וב"חברה הקולוניאלית לביטוח חיים הדדי" (Colonial Mutual Life Assurance Society Limited).
כמו כן במרץ 1902 הוא מונה כדירקטור בבנק ניו זילנד.
הוא גילה עניין בסוגיות חקלאות והיה הנשיא הראשון של אגודת החקלאות של מנאוואטו והחוף המערבי.
ב-1912 הוענקה לפרנדרגסט הזכות לשאת את התואר "הנכבד" (Honourable).
ג'יימס פרנדרגסט מת בוולינגטון ב-27 בפברואר 1921.
ג'יימס רוברט פלין היה פילוסוף ופסיכולוג חוקר אינטליגנציה אמריקאי, פרופסור למדעי המדינה באוניברסיטת אוטגו בדנידין, ניו זילנד.
היה ידוע בעיקר בזכות תגליתו בדבר הגידול ארוך הטווח של ציוני מנת משכל (IQ) ברחבי העולם, הנקראת על שמו אפקט פלין.
סי., רכש את השכלתו באוניברסיטת שיקגו, והיגר לניו זילנד בשנת 1963.
פלין כתב ספרים בתחומי מחקר מגוונים, שכללו חקר ודיון באידאולוגיות, פילוסופיה פוליטית, גזע, מעמד, אינטליגנציה ומנת משכל.
ספריו שילבו פילוסופיה פוליטית ומוסרית עם פסיכולוגיה לבחינת בעיות כגון האם ניתן וראוי לדרג גזעים ומעמדות על פי מנת משכל.
היה חבר מערכת במספר כתבי עת מדעיים בנושאי אינטליגנציה ופסיכולוגיה.
מאמרו מ-1999 סיכם חלק גדול ממחקרו בנושא הפער בין ציוני מנת משכל אצל אמריקאים ממוצא אירופי ואפריקאי, והניסיונות להסבירו באמצעות תורשה או סביבה.
פלין פירש את הראיות, ובייחוד את תגליתו בדבר העלייה בציונים של "שחורים" ושל "לבנים" כאחת בעשרות השנים האחרונות, כעדות לעוצמתם של גורמים סביבתיים לפער.
"אפקט פלין" הוא המונח שניתן לתגליתו של פלין על עלייה משמעותית וארוכת טווח באינטליגנציה בתוצאות מבחני אינטליגנציה שונים, שנמדדה בחלקים רבים של העולם.
ג'יימס פלדין הוא כדורסלן אמריקאי-דומיניקני המשחק בעמדת הקלע בקבוצת הפועל גליל עליון מהליגה הישראלית.
פלדיין שיחק כדורסל באוניברסיטת קוויניפיאק.
בעונתו הראשונה במכללה נבחר פלדיין לשחקן המשתפר של הליגה, ולמשחק האולסטאר של המכללות, לאחר שהיה מקום ראשון בנקודות באזור הצפון-מזרחי.
במהלך השנה השלישית שלו, הוא גם נבחר פעמיים בתור השחקן המצטיין של המחזור, והוא נבחר גם בנבחרת של המחוז שלו.
פלדיין החל את הקריירה המקצועית שלו ב-2010, כשחתם פלדיין עם מועדון הכדורסל הספרדי ברוגן מהליגה השנייה, שם שיחק במשך שתי עונות, והפך לאחד מהשחקנים הבולטים בליגה.
בחודש מאי 2012, פלדיין חתם ל-3 עונות בפואנלברדה.
ב-19 בינואר 2013, פלדיין רשם את שיא הקריירה שלו כאשר קלע 37 נקודות עם 70% לשלוש, בנוסף ל-4 ריבאונדים ו-5 אסיסטים בניצחון 69–72 על ולנסיה.
ב-8 באוגוסט 2014 חתם פלדיין לעונה בפלקנסטרו קאנטו האיטלקית.
ב-31 במאי 2015, חתם פלדיין בוקוורס דה ביימון הפורטו ריקנית עד לסוף העונה.
ב-18 באוגוסט 2015, פלדיין לעונה בפנאתינייקוס מהליגה היוונית והיורוליג.
בחודש פברואר 2016 האריך פלדיין את חוזהו בשתי עונות נוספות.
ב-2 באוגוסט 2017, חתם פלדיין לשתי עונות עם המועדון הסרבי הכוכב האדום בלגרד, אך הוא שיחק שם רק בעונת 2017/2018.
ב-11 באוגוסט 2018, חתם פלדיין לעונה בהפועל ירושלים.
ב-8 בנובמבר 2018 נבחר פלדיין למצטיין המחזור ה-5 בליגת האלופות, לאחר שקלע שיא קריירה של 35 נקודות בהן 9 שלשות בניצחון קבוצתו 64–88 על נימבורק הצ'כית.
ב-14 בינואר 2019 הוארך חוזהו של פלדיין בהפועל ירושלים בשתי עונות נוספות, עד לסיום עונת 2020/2021.
ב-14 בפברואר 2019 זכה פלדיין עם הפועל ירושלים בגביע המדינה.
ב-13 בפברואר 2020 זכה עם הפועל ירושלים בגביע המדינה, בפעם השנייה ברציפות.
באוגוסט 2020, חתם פלדיין בחוזה לשנתיים בקבוצת ריאל בטיס מהליגה הספרדית.
באמצע לקראת סוף עונת 2022-23 הצטרף פלדיין לחברו מהפועל ירושלים ג'יקובן בראון בהפועל תל אביב שדחף את הקבוצה להחתמתו עד לסיום העונה.
ב-22 בנובמבר 2023 חתם בהפועל גליל עליון.
עקב המוצא הדומיניקני של אימו, קיבל פלדיין אזרחות דומיניקנית ויכל לשחק בנבחרת הרפובליקה הדומיניקנית בכדורסל.
פלדיין שיחק בגביע קונטיננטל מרשאנד ב-2013, באליפות האמריקות בכדורסל 2013, בגביע העולם בכדורסל 2014 ובאליפות האמריקות בכדורסל 2015.
ג'יימס רוברט צ'יסוול הוא מייג'ור גנרל לשעבר ב אשר שימש כמפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת.
צ'יסוול, בנו של גנרל בריטי שהוצב במערב גרמניה, נולד בברלין והתחנך באיטון קולג'.
הוא למד בקינגס קולג' לונדון ולאחר מכן התגייס לצבא הבריטי.
הוא התקבל לאקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט והוסמך כקצין חי"ר בשנת 1983 והתנדב להרגימנט המוצנח.
צ'יסוול מילא שורה של תפקידי פיקוד ומטה בצנחנים ובשנת 2000 השתתף במבצע באראס בסיירה לאון, במהלכו חילצו כוחות צנחנים ושירות האוויר המיוחד חמישה חיילים בריטים שהוחזקו בשבי בידי מיליציה מקומית.
על האופן שבו פעל במבצע עוטר צ'יסוול בצלב הצבאי.
בשנת 2004 שימש כמפקד גדוד ה-2 של הרגימנט המוצנח והוביל אותו במהלך במלחמת עיראק.
בשנת 2008 הועלה לדרגת בריגדיר גנרל ומונה למפקד חטיבת התקיפה האווירית ה-16 והוביל אותה בלחימה במחוז הלמאנד במהלך מלחמת אפגניסטן בשנת 2010. על האופן שבו פעל הוענקה לו דרגת מפקד במסדר האימפריה הבריטית.
בשנת 2012 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה.
בשנת 2015 מונה למפקד דירקטוריון הכוחות המיוחדים של הממלכה המאוחדת ובשנת 2018 פרש לגמלאות.
ג'יימס פראט (1805–1835) וג'ון סמית' (1795–1835) היו שני האנשים האחרונים שהוצאו להורג באנגליה באשמת מעשה סדום.
הם נעצרו באוגוסט 1835, לאחר שנטען כי הם נצפו מקיימים יחסי מין הומוסקסואליים בחדרו של אדם אחר.
בנובמבר אותה שנה הם נתלו מול כלא ניוגייט בלונדון.
ג'יימס פראט נולד ב-1805 ועבד כאורוון .
הוא היה נשוי וגר עם אשתו וילדיו בדפטפורד , לונדון.
ג'ון סמית' נולד ב-1795 בסאות'ווארק כריסטצ'רץ' , לונדון.
הוא תואר בזמן הליכי בית המשפט ובדיווחים בעיתונים כעובד לא נשוי.
עם זאת, מקורות אחרים מציינים שהוא היה נשוי ועבד כמשרת.
ויליאם בוניל היה גבר כבן 68, שהתגורר כ-13 חודשים בחדר שכור בבית ליד דרך בלקפריירס שברובע סאת'ק שבלונדון.
בעל הבית הצהיר שלבוניל היו מבקרים זכרים תכופים, שבדרך כלל באו בזוגות, וחשדותיו התעוררו בשעות אחר-הצהריים של ה-29 באוגוסט 1835, כשפראט וסמית' באו לבקר את בוניל.
בעל הבית טיפס אל נקודת תצפית חיצונית בלופט של בניין אורווה סמוך, שם היה יכול לראות מבעד לחלון את חדרו של בוניל, לפני שירד להסתכל, יחד עם אשתו, בחדר דרך חור המנעול.
מאוחר יותר, לאחר שראה אינטימיות מינית בין פראט לסמית', בעל הבית פתח את הדלת כדי להתעמת איתם.
בזמן העימות בין בעל הבית לפראט וסמית', בוניל לא היה נוכח בחדר.
עם זאת, בוניל הגיע כעבור כמה דקות עם קנקן של בירת אייל.
בעל הבית הלך להביא שוטר לבית וכל שלושת האנשים שהיו בבית נעצרו מיידית.
פראט, סמית' ובוניל נשפטו ב-21 בספטמבר 1835 באולד ביילי, בפני הברון גורני, שופט שהיה לו את המוניטין להיות עצמאי ואקוטי, אך גם קשה.
פראט וסמית' הורשעו לפי סעיף 15 לחוק העבירות נגד האדם 1828 , שהחליף את חוק מעשה סדום מ-1533, ונידונו למוות.
ויליאם בוניל הורשע ונגזרו עליו 14 שנות גלות.
במשפט עצמו, מספר עדים העידו על אופיו הטוב של ג'יימס פראט, אך אף אחד מהעדים לא התייחס או העיד על ג'ון סמית'.
הרשעתם של שלושת הגברים נשענה כולה על דבריהם של בעל הבית ואשתו, ללא כל ראיות נוספות.
פרשנים מודרניים מטילים ספק בעדותם, בהתבסס על שדה הראייה הצר שמספק חור המנעול, ועל כך שחלק מהמעשים בלתי אפשריים מבחינה אנטומית.
לאחר מכן כתב מפקח על ביצוע החוק , הנסלי ווגווד , למזכיר הפנים, לורד ג'ון ראסל, וטען כי הוחל על אמירת המוות, וקבע כי:
אף על פי שוודגווד היה אדם דתי עמוק, הוא התנגד לדעה הרווחת של יחסי מין הומוסקסואליים גורמים לנזקים.
במכתב, הוא ציין גם את העוול שככל הנראה רק גברים עניים ייתפסו בגלל זה.
גם אם ייעצר אדם עשיר, יהיו לו את המשאבים לתת כספי ערבות ולברוח לחו"ל.
עם זאת, למרות מידת הסימפתיה, ווגווד תיאר את הגברים כ-"יצורים מושבעים" במכתב אחר.
ב-5 בנובמבר 1835, ביקרו צ'ארלס דיקנס ועורך העיתון ג'ון בלאק בכלא ניוגייט.
דיקנס, שראה את פראט וסמית' בכלא, כתב דיווח על הביקור ברישומים מאת בוז :
הסוהר שליווה את דיקנס בביטחון אמר לו כי השניים יוצאו להורג.
17 אנשים נידונו למוות במשפטי ספטמבר ואוקטובר של אולד ביילי בגין עבירות שכללו פריצה, שוד וניסיון רצח.
ב-21 בנובמבר, בכפוף לזכות המלכותית לחסד, 15 איש קיבלו חנינה (השניים שלא קיבלו היו פראט וסמית').
על אף שהיו פסקי דין מוות לגברים בגין מעשי סדום, שהוחלפו מאוחר יותר להגליה לאוסטרליה, פראט וסמית' לא קיבלו חנינה או הגליה לאוסטרליה, על אף שהוגשה בקשה שכזו למועצה המלכותית.
פראט וסמית' נתלו בכלא ניוגייט בבוקר ה-27 בנובמבר.
קהל הצופים, שתואר בדו"ח בעיתון, היה גדול מהרגיל.
זאת בשל שייתכן שתלייה זו הייתה הראשונה שהתרחשה בכלא ניוגייט לאחר כמעט שנתיים שלא נתלו במקום אנשים.
בדו"ח ההוצאה להורג ב-The Morning Post נכתב כי כאשר הובלו הגברים אל הפיגום, הקהל החל לקטר, וזה נמשך עד לרגע הוצאתם להורג.
ייתכן והקיטור היה בשל אי-הסכמת הקהל על ההוצאות להורג, או לחלופין על אי-הסכמת הקהל על מעשיהם לכאורה של שני הגברים.
על פי הדיווחים, ג'יימס פראט היה חלש מכדי לעמוד, והיה צריך להחזיק אותו זקוף על ידי עוזרי התליין בזמן שהתכוננו לתלות אותו.
האירוע היה בולט כל כך עד שנמכרה מודעה שהודפסה בפורמט רחב.
המודעה תיארה את משפט הגברים וכללה גם את הטקסט שכביכול היה מכתב סופי, לטענת המפיצים, של ג'ון סמית' לחברו.
ויליאם בוניל היה אחד מה-290 אסירים שהוגלו לאוסטרליה באוניית אסיה , שעזבה את אנגליה ב-5 בנובמבר 1835 והגיעה לארץ ואן דימן (כיום טסמניה) ב-21 בפברואר 1836. בוניל נפטר בבית החולים ניו נורפוק בארץ ואן דימן ב-29 באפריל 1841.
סמית' ופראט הם דמויות מרכזיות במחזה Particular Disposition של בנג'מין פולק.
סיפורם של סמית' ופראט מוזכר בשיר של בירד אין ת'ה בלי.
ג'יימס פרגוסון היה אסטרונום אמריקאי, מהנדס אזרחי, ומגלה אסטרואידים.
ג'יימס פרגוסון נולד בסקוטלנד ב-31 באוגוסט 1797, ומשפחתו עברה לארצות הברית בשנת 1800.
בין הגילאים 17 ו-19 היה מעורב בכריית ובניית תעלת אירי.
לאחר מכן היה חלק מהסוקרים שהיו אחראים ליישום הסכם גנט על גבול קנדה - ארצות הברית.
בין השנים 1847 ועד מותו היה מועסק במצפה הכוכבים של הצי האמריקאי .
הוא הועסק לתצפת בטלסקופ ה-9.6 אינץ', ועימו ביצע את התגלית הראשונה של אסטרואיד מיבשת צפון אמריקה, ב-1854.
פרגוסון גילה 3 אסטרואידים וביצע חישובים של מסלולי הירח.
הוא היה נחשב ל"מחשב אנושי" מוכשר, הוא כתב כ-84 מאמרים ופרסם בעיתונים מדעים רבים.
שם שם זמני תאריך גילוי נקרא על שם הערות 31 אוּפְרוסִינֵה - 1 בספטמבר 1854 על שם אופרוסינה, אחת משלוש הגראציות במיתולוגיה היוונית אסטרואיד שנותן שם למשפחת אסטרואידים בעלי אותן תכונות, האסטרואיד הראשון הממוספר שהתגלה בצפון אמריקה.
50 Virginia - 4 באוקטובר 1857 על שם ורג'יניה 465 לפניה"ס–449 לפניה"ס), נערה רומית המוזכרת בספרו של טיטוס ליוויוס תולדות רומא כחלק מאירוע שהשפיע על ההיסטוריה או המדינה וירג'יניה שבארצות הברית התגלה עצמאית גם על ידי רוברט לות'ר ב-19 באוקטובר 1857, שדיווח על התגלית ראשון.
60 Echo - 14 בספטמבר 1860 על שם אכו, נימפה במיתולוגיה בהתחלה פרגוסון קרא לאסטרואיד טיטניה, כיוון שלא ידע שהשם כבר ניתן לירח של אורנוס.
על שמו נקרא האסטרואיד 1745 Ferguson.
ג'יימס וולטר פלמר היה מהנדס ואיש ממשל אמריקאי.
ג'יימס פלמר נולד באיידהו ספרינגס, שבקולורדו.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ובאוניברסיטת מרילנד, שם הוא קיבל ב-1953 תואר מוסמך במדעים בהנדסת חשמל.
הוא היה מנהל מיזם קורונה ומיזם לניארד של לוקהיד קורפוריישן.
פלמר התמקד בפיתוח הדור הבא של הלוויינים של ארצות הברית, שהיו מבוסס מערכות אלקטרו-אופטיות.
ב-21 בדצמבר 1973 הוא מונה כתת-מזכיר חיל האוויר של ארצות הברית, ובמקביל שימש כמנהל משרד הסיור הלאומי.
בתפקידים אלו הוא שימש עד 28 ביוני 1976. מה-24 בנובמבר 1975 ועד 1 בינואר 1976 הוא גם כיהן כמזכיר חיל האוויר בפועל.
ב-2005 הוענק לו פרס צ'ארלס סטארק דרייפר על תרומתו למיזם קורונה.
ג'יימס פלמר נפטר ב-16 בינואר 2013 במדפורד אורגון, בגיל 92.
ג'יימס פרייר פּרייד היה אמן בריטי.
זכור בעיקר כאחד מ"הקבצנים" – השותפות האמנותית שלו עם ויליאם ניקולסון, ועיצובים של כרזות ועבודות גרפיות אחרות שביצעו בין 1893 ל־1899.
פרייד נולד באדינבורו, בן יחיד מששת ילדיו של דייוויד פרייד (1834–1907), שהיה מנהל המכללה לנשים של אדינבורו בשנים 1870–1891, ואשתו ברברה לאודר (ילידת 1833 או 1834), שאביה ויליאם היה אחיהם של האמנים הסקוטיים רוברט סקוט לאודר וג'יימס אקפורד לאודר.
ג'יימס פרייד למד בקולג' לבנים של ג'ורג' וטסון.
בשנים 1885 עד 1888 למד באקדמיה המלכותית הסקוטית, שם הציג לראשונה בשנת 1884.
עודדו אותו לצייר ציירי בית הספר בגלאזגו, ג'יימס גוטרי ואדוארד ארתור וולטון.
בערך בשנת 1899 נסע לפריז ללמוד באקדמיה ז'וליאן, אך המקום העגום והעמוס לא מצא חן בעיניו, ואחרי שלושה חודשים שב לסקוטלנד.
בשנת 1890 נסע ללונדון והחל לעשות רישומי פסטל בסגנון שהושפע מזה של ג'יימס מקניל ויסלר.
בשנת 1899 נישא פרייד למריאן סימונס, מוזיקאית.
בתם בטי נולדה בשנת 1903. הנישואין הסתיימו בפרידה בשנת 1914.
בשנת 1893 אחותו מייבל פרייד התחתנה עם ויליאם ניקולסון, ארבע שנים לאחר שהשניים נפגשו בזמן שלמדו בבית הספר לאמנות של הוברט פון הרקומר בבושיי, בהרטפורדשייר.
באותה שנה הקימו פרייד וניקולסון את השותפות "Beggarstaff" ("הקבצנים") שנמשכה עד 1899, והפיקו עיצובים גרפיים וכרזות חדשניות של פוסטרים.
בין 1894 ל־1899 ניסה פרייד את ידו כשחקן, בקטעים קצרים בכמה הצגות.
בנה של אלן טרי, אדוארד גורדון קרייג, עימו סייר פרייד בסקוטלנד בשנת 1895, תיאר את גיימס כ"אחד הציירים הטובים שחיו אי פעם ואחד הלבבות הגדולים ביותר עלי אדמות".
אבל לקרייג לא היו שום אשליות לגבי היכולת הדרמטית של פרייד: "כשחקן הוא מעולם לא היה קיים: אבל רעיון המשחק, רעיון התיאטרון – או ליתר דיוק האווירה של המקום, הייתה לה הרבה משמעות.
כן, אני חושב שהוא קיבל הרבה 'השראה' מתיאטרון – המחשבה והתחושה כמו של מקום קסום".
הוא היה מקורב לחברה הבינלאומית לפסלים וציירים משנת 1901 וסגן נשיא החברה בשנת 1921.
תערוכת היחיד הראשונה נערכה בגלריה ביילי בשנת 1911. הוא גם הציג בגלריה גופיל, בגלריית לסטר, בגלריית גרוסוונור, בסלון לונדון, במועדון האמנות החדשה באנגליה, באוניברסיטת רויאל היברניאן, במכון המלכותי של גלאזגו לאמנויות היפות, ובאקדמיה הסקוטית המלכותית.
בשנת 1934 נבחר לחבר כבוד במכון המלכותי לציירי שמן.
עבודתו היחידה כמעצב תיאטרון הייתה להפקה בתיאטרון סבוי בשנת 1930.
הוא חלה בשנת 1939, ונפטר ב־24 בפברואר 1941 בבית החולים סנט מרי אבוטס בקנזינגטון.
פרייד לא היה שייך לאף אסכולה או תנועה אמנותית.
עבודתו זכתה להערכה רבה בחייו.
בשנת 1922 תיאר אותו פרנק רוטר, בספרו "אמנים עכשוויים", כ"מפליא".
אבל היו לו רק שתי תערוכות יחיד, בשנת 1911 בגלריה ביילי ובשנת 1933 בגלריות לסטר.
בשנת 1949 נערכה תערוכת זיכרון של מועצת האמנות באדינבורו, ברייטון ולונדון.
עבודתו כצייר זכתה לתשומת לב מעטה עד 1992, אז נערכה תערוכה בגלריה הלאומית הסקוטית לאמנות מודרנית באדינבורו.
ג'יימס צ'ארלס דיקינסון הוא אישיות רשת, יוטיובר יופי ומאפר אמריקאי.
בעת עבודתו כמאפר בעיר הולדתו, בת'להם, ניו יורק, הוא פתח ערוץ יוטיוב משלו והחל לפרסם מדריכי איפור.
ב-2016 הוא היה לגבר הפרזנטור הראשון של מותג הטיפוח CoverGirl, לאחר שציוץ שמציג את האיפור שלו הפך ויראלי ברחבי הרשת.
מאז שפתח את ערוץ היוטיוב שלו, צ'ארלס צבר מעל 24.5 מיליון מנויים, נכון לדצמבר 2021. ב-2020, הוא היה המנחה, הבמאי והמפיק השותף של תוכנית הריאליטי "Instant Influencer" של YouTube Originals.
הוא זכה בפרסים רבים על פעילותו ברשתות החברתית, ביניהם שני פרסי בחירת הקהל, שני פרסי סטרימי, פרס שורטי אחד ופרס בחירת הנוער אחד.
בנוסף לערוץ היוטיוב שלו, צ'ארלס צבר תאוצה גם בפלטפורמת שיתוף הווידאו טיקטוק.
צ'ארלס נולד ב-23 במאי 1999 בבת'להם, ניו יורק להורים כריסטין וסקיפ דיקינסון, קבלן, ולו אח צעיר אחד, איאן ג'פרי.
הוא למד בתיכון המרכזי של בת'להם, שם סיים את לימודיו ביוני 2017. בתיאורו את חוויותיו בתיכון, הוא אמר "הציקו לי הרבה בתיכון ובאופן אישי, פשוט התעלמתי מזה".
צ'ארלס נכנס אל תחום היופי לראשונה כמעצב שיער חובבני, והתחיל לאפר לאחר שחברה ביקשה ממנו לאפר אותה לנשף בית הספר.
לאחר שלימד את עצמו איפור, הוא החל לעסוק בכך באופן מקצועי עם בנות מהאזור שלו.
צ'ארלס ידוע בעיקר בזכות ערוץ היוטיוב שלו המתמקד באיפור, אותו פתח ב-1 בדצמבר 2015. כיום יש לו יותר מ 25 מיליון רשומים, מה שהופך אותו לגורו היופי בעל מספר הרשומים הגבוה ביותר.
ב-6 במאי 2019 היו לערוץ שלו 16.6 מיליון מנויים, וב-11 במאי 2019 הוא הפך ליוטיובר הראשון אי פעם שאיבד למעלה ממיליון רשומים תוך 24 שעות.
ב-11 באוקטובר 2016, בגיל 17, החל לשמש כפרזנטור של מותג הקוסמטיקה CoverGirl (והיה לגבר הראשון בתפקיד זה) ועבד לצד שגרירת המותג קייטי פרי.
בינואר 2019 הוא הוזמן לברמינגהאם שבאנגליה לפתוח את החנות השנייה בבריטניה של מורף קוסמטיקס.
במרץ 2019 צ'ארלס היה אחראי לאיפור בצילומי הקליפ של איגי אזליה לשיר "Sally Walker".
הוא גם השתתף בהופעת קמאו בסרטון.
באפריל 2020, צ'ארלס אישר כי סדרת היוטיוב שלו "Instant Influencer" תעלה בבכורה ב-24 באפריל 2020. הסדרה שואפת למצוא את "משפיע היופי" הבא, ואותה מנחה צ'ארלס.
מאז שפתח את ערוץ היוטיוב שלו, צ'ארלס יצר מספר רב של סרטוני שיתוף פעולה, ואיפר יחד עם סלבריטאים שונים כדוגמת קים קרדשיאן, קיילי ג'נר, ליל נאז X, קשה, מדיסון ביר, דוג'ה קאט, ג'וג'ו סיווה, צ'ארלי ד'אמליו, אדיסון ריי, טריקסי מאטל, אוואני גרג, ברטמן רוק ופלסטיק טיארה.
ב-2021, צ'ארלס הוציא גרסת כיסוי לשיר "Drivers License".
בתחילת דרכו ספג צ'ארלס ביקורות ברחבי הרשת על התעסקותו באיפור.
טוד ספנגלר מווראייטי כינה אותו "ולוגר היופי המפורסם ביותר ביוטיוב".
קייטלין מקברייד מ-Irish Independent ציין כי הוא "הוביל את מהפכת האיפור בקרב גברים", בעוד אמיליה טייט מ"הגרדיאן" כתבה כי הבמה שלו ברשת היא "ללא ספק מהפכנית".
מגזין הנוער Teen Vogue התייחס לצ'ארלס בשנת 2019 כ"אחד מאמני האיפור ומשפיעני היופי המפורסמים ביותר ביוטיוב".
צ'ארלס מכנה את מעריציו "אחיות" (Sisters).
הוא ציין שג'קלין היל וניקי דה יאחר הן השפעותיו הגדולות ביותר.
לדבריו, איפור מבחינתו הוא "מוצא יצירתי וצורה של אמנות".
בפברואר 2017, ספג צ'ארלס ביקורת ברחבי הרשת לאחר שצייץ "אני לא מאמין שאנחנו הולכים היום לאפריקה!
אלוהים אדירים, מה אם נידבק באבולה?".
מאוחר יותר הוא פרסם התנצלות, בה הוא בטעות התייחס לאפריקה כמדינה.
באפריל 2010 הופנתה אליו ביקורת נוספת ממעריציו לאחר שאמר בסרטון שפרסם שהוא לא "הומו לגמרי", ושהוא 5.5 בסולם קינסי (הנע בין 1 ל-6), והוסיף כי "היו בעבר בנות שחשבתי שהן מאוד מאוד יפות.
היו בעבר גם בחורים טרנסים שהייתי ממש ממש בקטע שלהם לרגע קט".
הערות אלה יצרו מחלוקת, וחלק טענו שהן טרנספוביות.
צ'ארלס התנצל זמן קצר לאחר מכן והוציא הודעה לפיה הערותיו טרנספוביות שלא בכוונה וכי עליו היה לבחור במילים שונות כדי להעביר את כוונתו.
הוא ספג תגובות חריפות ברשת לאחר שהשתתף במסיבה המונית בהייפ האוס במהלך מגפת הקורונה, והתנצל על כך בסרטון.
הוא המשיך ואמר כי לאחר שהמשתמש חשף שהוא בן 16, צ'ארלס הסיר אותו כחבר.
ב-10 במאי 2019, הקולגה הוותיקה של צ'ארלס, טאטי ווסטברוק, העלתה לערוץ היוטיוב שלה סרטון ארוך בן 43 דקות שכותרתו "Bye Sister ..." (במקור "BYE SISTER ...", באותיות גדולות), בו היא מתחה ביקורת קשה על צ'ארלס.
בסרטון שלה האשימה ווסטברוק את צ'ארלס בחוסר נאמנות, "תמרן את המיניות של האנשים" וב"שימוש ב ...
תהילה, כוח וכסף כדי לשחק ברגשות של אנשים".
לאחר מכן צ'ארלס איבד למעלה ממיליון רשומים לערוץ היוטיוב שלו בפחות מ-24 שעות, ובכך קבע שיא ביוטיוב באיבוד רשומים.
מספר הרשומים המשיך לרדת, ובעוד בסביבות 6 במאי 2019 מספר הרשומים עמד על 16.6 מיליון מנויים, ב-15 במאי 2019 הוא הגיע לנקודת שפל של 13.4 מיליון, והתאושש מעט בימים שלאחר מכן.
מספר המנויים של ווסטברוק גדל ביותר מארבעה מיליון באותה תקופה.
מאוחר יותר העלה צ'ארלס סרטון תגובה בן 8 דקות שכותרתו "Tati" (במקור "tati", באותיות קטנות), בו התייחס לנושאים שהעלתה ווסטברוק והתנצל בפני מעריציו וגם בפניה ובפני בעלה.
סרטון זה קיבל בעיקר תגובות שליליות, כאשר הסרטון הפך לאחד הסרטונים הכי לא אהובים (disliked) בהיסטוריה של יוטיוב ב-18 במאי 2019, צ'ארלס הכין סרטון שני, בן 41 דקות, המתייחס להערותיו של ווסטברוק שכותרתו "No More Lies" ("מספיק עם השקרים").
בסרטון הוצגו ראיות שבאות להפריך רבות מהאשמותיה של ווסטברוק.
הסרטון הוביל לתמיכה מחודשת בצ'ארלס ולביקורת על ווסטברוק.
זמן קצר לאחר פרסומו צ'ארלס השיב לעצמו מיליון רשומים בעוד ווסטברוק הפסידה מאתיים אלף.
בהמשך ווסטברוק הסירה את הסרטון המקורי מערוץ היוטיוב שלה.
ב-30 ביוני 2020, ווסטברוק פרסמה סרטון בערוץ היוטיוב שלה בו מפורטים האירועים שהובילו לסרטון שלה "Bye Sister ..." והתרחשו לאחר פרסומו, בו טענה כי שיין דוסון וג'פרי סטאר תמרנו אותה להכנת הסרטון נגד צ'ארלס.
שבוע לאחר הצניחה במספר הרשומים של צ'ארלס, ב-21 במאי 2019, יוטיוב הודיעה כי הם יקצרו את מספרי ספירת המנויים ברחבי הפלטפורמה.
בעוד שההודעה הרשמית לא הזכירה את הסכסוך, פרשנים רבים שיערו כי מדובר בתגובה ישירה לאובססיה האחרונה של הקהילה סביב ספירת רשומים, כפי שניתן לראות בסכסוך זה ובסכסוכים אחרים, כמו זה של פיודיפאי מול טי סיריז.
הסאגה הובילה לניתוחים שונים המתייחסים לתרבות הביטול (cancel culture), לרעילות לכאורה של קהילת היופי של יוטיוב, לסטריאוטיפים של גברים הומוסקסואליים המתנהגים כטורפים ולרווחים המופקים מ"דרמה" באינטרנט.
נכון לשנת 2019, השווי הנקי שלו מוערך בכ-12 מיליון דולר.
בשנת 2020 הוא רכש אחוזה בשווי 7 מיליון דולר בלוס אנג'לס.
במאי 2020, צ'ארלס חשף בפני דוגמנית העל נעמי קמפבל שהוא עבר הזרקות בוטוקס במצח שלו והזרקות פילר בשפה שלו.
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאההערה2018פרס בחירת הקהלמשפיעעצמו201920202017פרסי שורטי יוטיובר פורץ דרך2019יוטיובר השנה2018פרסי סטירמי יופי2019יופי2020יוצר השנהתוכנית השנה"Instant Influencer with James Charles"2018פרסי בחירת הנוערכוכב רשת: יופי/אופנהעצמו2019
ג'יימס פקסטון הוא שחקן אמריקאי.
ג'יימס פקסטון הוא בנו של שחקן הקולנוע ביל פקסטון.
הוא למד קולנוע בלונדון ולאחר מכן למד בסדנת המשחק של וינסנט צ'ייס בלוס אנג'לס, קליפורניה.
בשנת 2016 שיחק בתפקיד ראשי בסדרת הטלוויזיה עד ראייה.
באותה שנה שיחק בסרט הקולנוע "Term Life".
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "An American In Texas" ובסרט הקצר "Penny Sucker".
בשנת 2019 שיחק בסרטי הקולנוע "Low Tide" ו-"Bit".
בשנת 2020 שיחק בתפקיד חוזר בסדרת הטלוויזיה סוכני S.H.I.E.L.D..
+שנה סדרהתפקיד הערות 2015עליית טקסס (אנ')רוימיני סדרה 2016עדי ראייה (אנ') לוקאס ולדנבקתפקיד ראשי, 10 פרקים 2017יום אימונים מסוכן (אנ') בובי הוליסטרפרק: "Blurred Lines" 2019The One Minute Joe Show ג'יימססדרת רשת; פרק: "Knock-Knock"Mr.
ג'ון גארט 3 פרקיםTacoma FDג'יני2 פרקים
ג'יימס פנר היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כסנאטור וכמושל ה-7, ה-11 וה-17 של רוד איילנד (בשלוש כהונות שונות).
הוא היה בנו של ארתור פנר, המושל הרביעי של רוד איילנד.
ג'יימס פנר כיהן כ-4,749 ימים (כ-11 שנים) בתפקיד והוא המושל ה-21 באורך כהונתו בתולדות ארצות הברית.
פנר נולד בפרובידנס שבמושבת רוד איילנד.
הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת בראון ב-1789, והתחתן עם שרה וויפל ג'נקס ב-17 בנובמבר 1792. לזג נולדו ארבעה ילדים.
הוא כיהן כסנאטור בשנים 1805–1807, ועזב את תפקידו על מנת להתמודד לתפקיד המושלות.
זאת כשנתיים לאחר שאביו מת בתפקיד זה.
פנר כיהן כמושל בשנים 1807 עד 1811, מ-1824 עד 1831, ומ-1843 עד 1845. פנר נבחר לשתי הקדנציות הראשונות שלו כדמוקרטי-רפובליקאי וכחבר במפלגת החוק והסדר של רוד איילנד בכהונתו השלישית.
בכהונתו האחרונה, פנר היה המושל הראשון שכיהן תחת חוקת רוד איילנד שאומצה ב-1842.
פנר מת באחוזתו "What Cheer" ב-1846, ונקבר בשטח הקבורה הצפוני בפרובידנס.
ג'יימס קאדנהד היה צייר נוף ודיוקנאות סקוטי.
ג'יימס קאדנהד נולד באברדין, בנו היחיד של ג'ורג' קנהד, עורך דין של העיר.
ג'יימס קיבל את הכשרתו המוקדמת באמנות באברדין, והראה כישרון לציור בעיפרון, תחריט ודיוקנאות.
הוא זכה לעידוד במאמציו האמנותיים על ידי ד"ר ג'ון פורבס ווייט (אספן אמנות וצלם) שעורר את עניינו במאסטרים הישנים, ובאמני הברביזון הצרפתי והאסכולה ההולנדית המודרנית.
הוא המשיך ללמוד באקדמיה המלכותית הסקוטית באדינבורו, ולאחר מכן, ב-1882, נסע לפריז כדי ללמוד בסטודיו של קרולוס-דוראן.
שם הוא גם הושפע מאוד מיצירתו של ז'אן-שארל קאזין (1840–1901).
קאדנהד חזר לאברדין בשנת 1884, עבר לאדינבורו בשנת 1891. בשנת 1893, הוא נבחר לחבר באגודה הסקוטית המלכותית של ציירים בצבעי מים, ובשנת 1902 מונה לשותף באקדמיה הסקוטית המלכותית, ולאחר מכן חבר מן המניין.
הוא הפך ליו"ר אגודת האמנים הסקוטיים, והיה אחד מחברי הוועדה המקורית של האגודה הסקוטית לאמנויות מודרניות.
הוא היה מייסד "אגודת אדינבורו של השמונה" ב-1912. הוא הציג באופן קבוע באקדמיה המלכותית הסקוטית ובמכון המלכותי לאמנויות גלאזגו, ונבחר לאקדמיה מלכותית סקוטי ב-1921.
בין דיוקנאותיו ניתן למצוא את אחת של אמו בשם "גברת עם ציור יפני ודג זהב" 1886).
קאדנהד התגורר במושבה האמנותית והאינטלקטואלית שהקים פטריק גדס קרוב לטירת אדינבורו, בתחילת המייל המלכותי.
הוא היה קשור קשר הדוק לתנועת התחייה התרבותית הסקוטית Fin de Siècle ("מעבר המאות") של גדס, ותרם איורים לכל ארבעת הכרכים של הסדרה "ירוק עד" שפרסם פטריק גדס ועמיתיו בין 1895 ל-1897.
הוא נפטר באדינבורו ב-22 בינואר 1927. הוא קבור בבית הקברות ווריסטון, ליד השער המזרחי.
ג'יימס פרוקטור נוט שירת בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת קנטקי וכיהן בתפקיד מושל קנטקי ה-29 בין השנים 1883–1887.
הוא נולד בקנטקי, עבר למיזורי ב-1850 והחל שם את הקריירה הפוליטית שלו.
בין השנים 1859 ל-1861 הוא כיהן בתפקיד התובע הכללי של מדינת מיזורי.
במקום להישבע שבועת אמונים לממשל הפדרלי לפני פרוץ מלחמת האזרחים הוא התפטר, וכתוצאה מכך הוא הודח ונכלא לזמן קצר.
הוא חזר לקנטקי ב-1863 ונבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית.
בשנת 1871, הוא נשא נאום במסגרת הצעת חוק לסבסוד פרויקט להרחבת מסילות הברזל מערבה.
בנאום, הוא הזכיר את העיירה הנידחת דולות' שבמינסוטה.
נאום דולות' הודפס בכמה פרסומים שהביאו להערכה לאומית של נוט.
ב-1870 הוא לא עמד לבחירה מחדש, במקום זאת התמודד לתפקיד המושל ונכשל.
בשנת 1875, הוא חזר לבית הנבחרים ושימש בתפקיד יושב ראש ועדת המשפט.
בשנת 1883 עזב נוט את הקונגרס, והתמודד בהצלחה על תפקיד מושל מחוז נוט.
במחוז נוט הוא הצליח להעביר רפורמות חשובות בחינוך, אך נבלם בחתירתו לרפורמת מס.
לאחר כהונתו כמושל, ב-1891 הוא היה ציר לוועידה החוקתית של מדינת קנטקי.
ב-1892 הוא מונה לפרופסור בסנטר קולג' בדנוויל, קנטקי .
ב-1894 הוא עזר לארגן את בית הספר למשפטים של הקולג'.
עד 1902 הוא שימש כדיקן בית הספר למשפטים, עד שמחלה אילצה אותו לפרוש.
הוא מת בביתו בלבנון, קנטקי ב-18 ביוני 1911.
ב-29 באוגוסט 1830 ג'יימס פרוקטור נוט נולד ב-רייוויק , שבמחוז מריון , קנטקי, לג'וזף פרסי ומריה אירווין (מקאלרוי) נוט.
הוא חונך על ידי אביו מגיל צעיר, ולאחר מכן למד בבתי ספר ציבוריים במחוזות מריון ושלבי.
במאי 1850, הוא עבר למחוז ממפיס, שבמדינת מיזורי, שם התקבל ללשכת עורכי הדין.
בשנת 1951 החל לעסוק בעריכת דין.
הוא שירת גם במשרדי בית המשפט המחוזי של מחוז ממפיס.
באוגוסט 1853, פורמן מתה במהלך לידת ילדם הראשון ב-14 בינואר 1858 נוט התחתן בשנית, עם בת דודתו, שרה ר' מקלרוי.
בשנת 1857 החלה הקריירה הפוליטית של נוט כאשר הוא נבחר לייצג את מחוז סקוטלנד, מיזורי בבית הנבחרים של מיזורי.
הוא כיהן כיו"ר ועדת המשפט וניהל את דיוני ההדחה כנגד השופט אלברט ג'קסון.
באוגוסט 1858 נוט התפטר ממושבו בבית המחוקקים כדי לקבל את מינוי מושל מיזורי במקום רוברט מ.
בשנת 1860, הוא נבחר לתקופת כהונה מלאה בתפקיד התובע הכללי של מדינת מיזורי.
בינואר 1861, מיזורי כינסה ועידה כדי לקבוע אם היא תלך בעקבות מדינות אחרות התומכות בעבדות ותתנתק מהאיחוד של מדינות ארצות הברית.
נוט היה בעד הפרישה מהאיחוד.
העמדה להישאר באיחוד גברה בוועידה ברוב של 80,000 קולות.
על כן נוט התפטר מתפקידו כתובע הכללי במקום להישבע שבועת אמונים הנדרשת על ידי הממשלה הפדרלית.
כתוצאה מסירובו נמנע ממנו לשרת במדינת מיזורי ובנוסף הוא נכלא לזמן קצר.
ב-1863, חזר נוט לקנטקי ופתח מחדש את משרד עריכת הדין שלו בעיר לבנון.
בשנת 1867 הוא נבחר לנציג המפלגה הדמוקרטית לבית הנבחרים של ארצות הברית.
כמחוקק, הוא התנגד לסדר היום אודות תקופת השיקום שהציעו הרפובליקנים הרדיקליים ולאשרור התיקונים הארבעה עשר והחמישה עשר בחוקה.
בשנת 1870 הוא נבחר מחדש לכהונה שנייה.
הפעולה הבולטת ביותר של נוט כמחוקק התרחשה לקראת סיום תפקידו הראשון בקונגרס.
ב-27 בינואר 1871, הוא נשא נאום סאטירי שלעג להצעת חוק שהייתה מיועדת להעניק חמישים ושבע מענקי קרקע והקלות כספיות לחברת מסילות הברזל כדי לקדם את פרויקט התרחבותן מערבה.
בנאום, נוט בחן את המסילה שהציעו בייפילד וסנט קרויקס מנהר סנט קרואה לדולות' כדי להבהיר את דבריו, הוא לעג למרחק של העיירה ולצורך במסילת ברזל אליה.
בהתייחסו שוב ושוב למפה הוא שאל, היכן נמצא דולות'?
בעקבות הנאום, הצעת חוק הרכבת נדחתה על ידי הקונגרס.
נאומו של נוט, המכונה Duluth!
או The Untold Delights of Duluth, הביאו לנוט הערכה לאומית והעתקים של הנאום הודפסו ונמכרו.
תושבי דולות' ככל הנראה לא נעלבו מהנאום.
ב-1894 שולבה מסילה לעיר שליד דולות' בשם "פרוקטורנוט"; בשנת 1904, העיר אימצה את שמה הנוכחי של פרוקטור שבמינסוטה .
בשנת 1871, הגיש נוט מועמדות למשרת מושל קנטקי, אך הוא הפסיד במרוץ למועמדות לטובת חבר המפלגה הדמוקרטית פרסטון לסלי.
ב-1875 נוט נבחר מחדש לבית הנבחרים, וכיהן ארבע קדנציות רצופות.
הוא עמד בראש ועדת המשפט של בית הנבחרים בשלושת הקדנציות הראשונות.
בשנת 1876, הוא מונה לאחד ממנהלי תהליך ההדחה כנגד מזכיר המלחמה של ארצות הברית לשעבר ויליאם וו.
בשנת 1883 נוט היה אחד ממספר מועמדים שרצו לתפקיד מושל קנטקי מטעם המפלגה הדמוקרטית.
בין המועמדים הבולטים הנוספים נכללו, חבר הקונגרס תומאס לורנס ג'ונס, הגנרל לשעבר של קונפדרציית המדינות של אמריקה סיימון בוליבר באקנר, השופט ג'ון ס.
אוסלי וראש עיריית לואיוויל, צ'ארלס דונלד ג'ייקוב.
ההצבעה החלה ב-16 במאי 1883, כאשר ג'ונס הוביל מבחינת מספר הקולות, אך לא הצליח להשיג רוב.
לאחר מניין ארבע קלפיות, ג'ייקוב הסיר את שמו ונוט עבר להוביל.
למחרת, אוסלי עזב את המרוץ ונוט הרחיב את הפער בהובלה.
אף על פי שבאקנר נשאר במרוץ, המרוץ הגיע לשלב שבו ג'ונס ונוט נשארו אחרונים.
צירים ממחוז אוון עברו לטובת נוט, ומחוזות אחרים הלכו בעקבותיהם במהרה.
ג'ונס פרש, ונוט נשאר מועמד יחיד פה אחד.
בבחירות הכלליות, נוט ניצח את תומאס ז.
מורו הרפובליקני, בהפרש של כ-45,000 קולות.
בתקופת כהונתו נוט ביקש מהמחוקקים לבצע רפורמה יסודית במערכת המס של המדינה, אך תגובתם היחידה של המחוקקים הייתה יצירת ועדת שוויון שתפקידה לבצע שומות מס שוויוניות.
המחוקקים גם סירבו להעניק לוועדת הרכבת את כל הסמכויות שביקש נוט.
היוזמות המוצלחות ביותר של נוט היו בתחום החינוך.
בהנהגתו הקימה מדינת קנטקי בפרנקפורט את בית הספר הרגיל לאפרו-אמריקאים, את אוניברסיטת המדינה של קנטקי ויצרה את ארגון המורים הממלכתי.
חקיקה חדשה פירטה, לראשונה בתולדות מדינת קינטקי, את החובות והאחריות של מחנכים, מנהלים ומועצות בתי ספר.
הכישלונות העיקריים של נוט היו במיגור הפשיעה, מפני שמהומות המשיכו להשתולל במדינה.
הצפיפות בבתי הכלא גרמה לנוט להפעיל את כוח החנינה שלו באופן ליברלי.
לאחר כהונתו כמושל, המשיך נוט לעסוק בעריכת דין בבירה פרנקפורט.
הוא דחה שני מינויים נפרדים שהציע לו הנשיא גרובר קליבלנד.
המנוי הראשון היה להיות המושל הטריטוריאלי של הוואי; המינוי השני היה מינוי לוועדת המסחר הבין-מדינתית.
בין השנים 1887 ו-1888 נוט שימש כעוזר מיוחד של התובע הכללי של מדינת קנטקי ובשנת 1891 הוא נבחר כציר לוועידה החוקתית של המדינה.
בשנת 1892 מונה נוט לפרופסור לאזרחות ולכלכלה בסנטר קולג' בדנוויל, קנטקי.
ב-1894 ייסדו נוט ונשיא המרכז, ויליאם סי.
יאנג, מחלקה למשפטים בקולג'; נוט הפך לדיקן הראשון של המחלקה.
ב-1902 מחלה אילצה אותו לפרוש.
הוא נפטר בעיר לבנון ב-18 ביוני 1911, ונקבר בבית העלמין ריידר, בלבנון.
מחוז נוט, קנטקי הוקם בשנת 1884 ונקרא לכבודו ועל שמו.
ג'יימס פרנק אלי היה סוחר ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית שכיהן כחבר האספה הכללית של דלאוור וכחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם דלאוור.
אלי נולד ב-2 בדצמבר 1857 בדובר שבדלאוור למרתה ג'יין דיי וג'יימס פרנסיס אלי.
הוא צאצא להוגנוטים צרפתיים מארטואה (שם המשפחה המקורי מאוית ד'אילי) שעברו לניו ג'רזי בשנות ה-80 של המאה ה-17, ולאחר מכן עברו לדלאוור.
לאחר שהשלים את לימודיו, למד את מקצוע הצורפות והשעונים מאביו, שאותו החליף בעסקים.
הוא עבד בעסקי התכשיטים לאורך חייו, וכן עסק בתעשיית שימורים של פירות וירקות.
הוא התחתן ב-18 בינואר 1882 עם ליזי סטיבנס והם היו חברים בכנסיית ישו האפיסקופלית בדובר.
מ-1886 עד 1889 כיהן אלי כיושב ראש ועדת המפלגה הרפובליקנית במדינה, וכחבר הסנאט של המדינה במשך שלושה מושבים מהישיבה של 1899/1900 ועד מושב 1903/1904.
הבחירות בתקופה זו הוכרעו לעיתים קרובות על ידי המועמד שהיה המסוגל ביותר לסייע לבוחרים מסוימים בתשלום מס הקלפי שלהם.
זה היה נכון במיוחד ב-1894, שכן המדינה הייתה בעיצומו של שפל כלכלי, שהשפעותיו היו גרועות במיוחד בדלאוור, וניתן להשוותו לשפל הגדול של שנות ה-30 של המאה ה-20. כיו"ר ועדת המפלגה הרפובליקנית במדינה, אלי חיפש מימון לתמיכה במועמדים רפובליקנים.
הוא פנה כמובן לעזרה לבעל המשרה הרפובליקני היחיד במדינה, הסנאטור האמריקני אנתוני היגינס.
להיגינס היו סוג של קשרים לממסד הרפובליקני העשיר של מחוז ניו קאסל שהיה יכול למצוא את המזומנים הדרושים.
לרוע המזל, כפי שהרפובליקנים בניו קאסל נטו לעשות, דחה היגינס את הבקשה באופן שאלי, ומקורביו בדרום המדינה, מעולם לא שכחו, וביקשו מייד סיוע במקום אחר.
העזרה הייתה בהישג יד בדמותו של ג'יי אדוארד אדיקס.
אדיקס היה תעשיין חברת גז עשיר מפילדלפיה, שהקים בית מגורים בצפון דלאוור.
הוא תרם קצת כסף לשתי המפלגות במהלך השנים, אבל כעת פיתח הסדר עם אלי ששלח כמויות אדירות של מזומנים לרפובליקנים בדרום המדינה בתמורה לתמיכתם במועמדו של אדיקס למושב הסנאט, אנתוני היגינס.
הסדר זה נמשך במשך עשור והועיל מאוד בבנייה מחדש של המפלגה הרפובליקנית בקנט ובמחוז סאסקס, כחלופה פרוגרסיבית לסדר הפוליטי שנקבע.
עם זאת, היה צד שלילי להסדר.
היגינס והרפובליקנים בניו קאסל תיעבו את אלי, ואת "שוכר השטיחים" אדיקס, וסירבו לתמוך בהם בשום צורה.
בעוד שהבחירות של 1894 העניקו רוב רפובליקני לאספה הכללית, רק שישה היו מיושרים עם אלי ואדיקס.
שישה הספיקו כדי למנוע מהיגינס להשיג רוב, אבל לא מספיק כדי לבחור באדיקס.
העצרת הכללית עמדה במבוי סתום, ומושב הסנאט נותר פנוי במשך כמעט שנתיים, עד שהדמוקרטים החזירו לעצמם את הרוב כעבור שנתיים.
בינתיים המאמצים של אלי ואדיקס המשיכו להניב פרי במידה שתומכיהם הפכו לרוב בוועידת המדינה הרפובליקנית ב-1896. התפתחות זו גרמה להסתלקות מצד הרפובליקנים בניו קאסל, שסייגו את עצמם מיד כ"רפובליקנים רגילים" או "רגילים".
סיעת אלי ואדיקס נודעה כ"רפובליקני האיחוד".
הפילוג נמשך כל עוד אדיקס ניסה להגשים את חלומו למושב בסנאט.
אלי תפס את המושב הפנוי בסנאט לשארית הקדנציה שהחלה ב-4 במרץ 1901. במהלך קדנציה זו כיהן עם סיעת הרוב הרפובליקני בקונגרסים ה-58 וה-59. בקונגרס ה-58 כיהן כיו"ר הוועדה לענייני השחתות אינדיאנים עד 14 בדצמבר 1904, אז עזב את הוועדה כדי לכהן כיושב ראש הוועדה לארגון, התנהגות והוצאות של המחלקות המנהלות.
במהלך הקונגרס ה-59 עמד בראש הוועדה למסילות ברזל.
בסך הכל כיהן מ-2 במרץ 1903 עד 4 במרץ 1907, בתקופת ממשלו של נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט.
אלי מת ב-12 באוקטובר 1938 בדובר שבדלאוור ונקבר שם בבית הקברות של הכנסייה האפיסקופלית של ישו.
ג'יימס פלזנטס הבן היה פוליטיקאי אמריקאי מווירג'יניה, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה בשנים 1797–1802, ולאחר מכן ועד 1811 כפקיד הראשי של הבית.
בשנים 1811–1819 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, לאחר מכן ועד 1822 כסנאטור, ולאחר מכן ועד 1825 כמושל וירג'יניה ה-22.
ג'יימס פלזנטס נולד באחוזת "קולד קומפורט" (Cold Comfort) שבמחוז גוצ'לנד (כיום בתחומי מחוז פאוהטן) שבמושבת וירג'יניה.
הוא למד לימודים קלאסיים וסיים את לימודיו בקולג' ויליאם ומרי שבוויליאמסבורג, וירג'יניה.
הוא למד משפטים, התקבל ללשכת עורכי הדין, וב-1791 החל לעסוק בעריכת דין במחוז אמיליה שבווירג'יניה.
פלזנטס היה בנם של ג'יימס פלזנטס האב ושל אן רנדולף, בתו של אישם רנדולף מדנגנס ונכדתו של ויליאם רנדולף .
דרך קשרי משפחה אלו הוא היה דודנו של נשיא ארצות הברית השלישי תומאס ג'פרסון הייתה לו אחות בשם סוזן.
בשנים 1797–1802 כיהן פלזנטס כחבר בית הנבחרים של וירג'יניה.
לאחר מכן ועד 1811, שימש כפקיד של בית הנבחרים.
בינואר אותה שנה הוא מונה לכהן כשופט בבית המשפט העליון של וירג'יניה, אך התפטר כמעט מידית עקב בחירתו לבית הנבחרים של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד עד 1819, כאשר התפטר כדי לאייש מושב בסנאט של ארצות הברית שנבחר אליו.
בבית הנבחרים כיהן פלזנטס כיושב ראש ועדת ההוצאות הציבוריות של הבית בשנים 1813–1815, וכיושב ראש ועדת ההוצאות של מחלקת הצי בשנתיים האחרונות לכהונתו בבית.
בדצמבר 1819 נבחר פלזנטס מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית כדי לאייש את מושבו של ג'ון וייליס אפס שהתפטר מהסנאט של ארצות הברית, וכיהן בו עד דצמבר 1822. במשך כל תקופת כהונתו בסנאט הוא היה יושב ראש ועדת הצי.
בשנים 1822–1825 כיהן פלזנטס כמושל וירג'יניה ה-22. ב-1829 ו-1830 הוא היה נציג לוועידת החוקה של וירג'יניה.
הוא פרש וחי באחוזתו "קונטנשן" (Contention) שבמחוז גוצ'לנד.
ג'יימס פלזנטס נפטר באחוזתו ב-9 בנובמבר 1836, שם הוא נטמן.
גיסו ושותפו לעריכת דין, יוג'ין סי.
מאסי, קרא לבנו ג'יימס פלזנטס מאסי על שמו, ושם זה עבר במשפחה במשך ארבעה דורות.
בנו, ג'ון המפדן פלזנטס , ייסד עיתון בריצ'מונד נישא פעמיים, ונהרג בדו-קרב מול תומאס ריצ'י הבן .
על שמו של פלזנטס קרוי בניין מעונות סטודנטים בקולג' ויליאם ומרי.
ב-1851 נקרא על שמו נקרא גם מחוז פלזנטס, שכיום נמצא בתחומי וירג'יניה המערבית.
ג'יימס פלקונר "ג'פרסון ג'ים" וילסון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי.
כאיש המפלגה הרפובליקנית, כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של איווה במהלך מלחמת האזרחים האמריקנית, ולאחר מכן כחבר הסנאט של ארצות הברית למשך שתי קדנציות מטעם איווה.
הוא היה חלוץ בקידום ההגנה הפדרלית על זכויות האזרח.
במהלך כהונתו בבית הנבחרים של ארצות הברית, התנגד באופן בולט למאמץ של 1867 להדיח את הנשיא אנדרו ג'ונסון.
עם זאת, הצביע בעד ההדחה של ג'ונסון שלאחר מכן ב-1868, ושימש כמנהל (תובע) במהלך משפט ההדחה של ג'ונסון.
במחצית האחרונה של המאה ה-19, שני בני איווה ללא קשר ביניהם בשם ג'יימס וילסון השיגו תפקיד בכיר, מה שחייב אפשרות להבדיל בין השניים.
חבר הקונגרס והסנאטור ג'יימס פ.
וילסון (ממחוז ג'פרסון, איווה) נודע בשם "ג'פרסון ג'ים" וילסון, בעוד הנציג ומזכיר החקלאות ג'יימס וילסון (ממחוז טמה, איווה) נודע בשם "טמה ג'ים" וילסון.
וילסון נולד ב-19 באוקטובר 1828 בניוארק, אוהיו.
לאחר שאביו מת כשג'יימס היה בן אחת עשרה, ג'יימס היה צריך לעבוד מגיל צעיר, ולמד בבית הספר כשהעבודה אפשרה.
לאחר ששימש כחניך בהכנת רתמות, הוא למד משפטים בניוארק לצד שופט בית המשפט העליון האמריקני לעתיד ויליאם ברנהאם וודס.
הוא התקבל ללשכת עורכי הדין ב-1851 ועסק בכך בניוארק עד 1853.
בשנת 1853, הוא עבר לפיירפילד, איווה, שם חידש את עריכת הדין.
שלוש שנים מאוחר יותר, בשנת 1856, על רקע הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1856, וילסון התמודד ונבחר לשמש כציר לאמנה לתיקון החוקה של איווה.
בשנה שלאחר מכן הוא נבחר לבית הנבחרים של איווה, שם כיהן בוועדת הדרכים והאמצעים.
במהלך הקריירה המוקדמת שלו, התנגדותו של וילסון לעבדות הביאה אותו להצטרף למפלגת האדמה החופשית.
וילסון מילא תפקיד חשוב בהקמת המפלגה הרפובליקנית של איווה.
ב-1857, הוא היה ציר לוועידה החוקתית של איווה, וכיהן כרפובליקני בבית הנבחרים של איווה באותה שנה וב-1859, כשנבחר לסנאט של איווה.
הוא כיהן בוועדת הרשות השופטת, ומאוחר יותר כיהן כציר בוועידה הלאומית הרפובליקנית של 1860 אשר מינתה את אברהם לינקולן מאילינוי והאניבל המלין ממיין לעמוד מטעם המפלגה במהלך הבחירות לנשיאות.
בשנת 1860, וילסון ושלושה אחרים, כולל הנציג המכהן סמואל ר.
קרטיס, התחרו על המועמדות הרפובליקנית לייצג את מחוז הקונגרס הראשון של איווה בבית הנבחרים האמריקאי.
קרטיס זכה במועמדות ולאחר מכן בבחירות הכלליות.
אולם לאחר פרוץ מלחמת האזרחים, קרטיס התפטר כדי לקבל מינוי לקצין בצבא האיחוד.
בוועידה שנקראה לבחור את המועמד הרפובליקני להחליף את קרטיס, "זה היה מובן מאליו שג'יימס פ.
וילסון יהיה הבחירה פה אחד".
באוקטובר 1861 נבחר וילסון למלא את התפקיד הפנוי, והביס בקלות את הדמוקרט ג'אירוס אדוארד ניל.
לאחר שסיים את כהונתו של קרטיס בקונגרס ה-37, הוא נבחר מחדש שלוש פעמים, וכיהן בקונגרסים ה-38, ה-39 וה-40. הוא היה יושב ראש ועדת בית הנבחרים לענייני משפט בתקופות הסוערות של המלחמה והשיקום.
הפעולה הראשונה של וילסון בקונגרס הייתה הצגת החלטה האוסרת על החזרת עבדים נמלטים לדרום והורתה על פיטורי כל קצין צבא המורה לחיילים לעשות זאת, אשר נחקק.
בנוסף, הוא דיווח על חקיקה שהעניקה זכויות לשחורים בוושינגטון הבירה, וכן דיווח על הצעת חוק שהעניקה חירות למשפחות החיילים השחורים.
כעורך דין עסקי, וילסון תמך במתן מס הכנסה בין סוגים נמוכים יותר וברמות "הגיוניות" של פרוטקציוניזם.
הוא גם תמך במענקי הרכבת ובחוק ההומסטד, אם כי התנגד לחוק מענקי הקרקע של מכללת מוריל.
יחד עם רפובליקנים רדיקלים אחרים, וילסון תמך בתוקף בכיבוש צבאי של הדרום במהלך השיקום בטענה שזה היה האמצעי היעיל היחיד להבטחת הביטחון.
וילסון התיישר עם הפלג של מפלגתו הידוע בזמנו בשם "הרפובליקנים הרדיקליים".
הוא תמך במהלכים של זכויות אזרח והתנגד לניסיונותיו של הנשיא אנדרו ג'ונסון להטיל וטו על חוק זכויות האזרח משנת 1866 וחוקי השיקום.
נאומו המפריך את הטיעונים שקוננו על חוסר החוקתיות לכאורה של הצעת החוק משנת 1866, הוגדר על ידי ג'יימס בליין כנאום גדול, חזק ועם מחקר אמיתי.
הוא תמך בהצעת החוק הראשונה בקונגרס למתן זכויות הצבעה לאזרחים שחורים של מחוז קולומביה.
הוא לא היה מועמד למינוי מחדש ב-1868, והסביר לפני הוועידה המחוזית שעם בחירה של נשיא רפובליקני מקובל מובטחת ושינוי בממשל בלתי נמנע, גם שינוי בייצוג המחוז הראשון הגיע בזמן.
בסך הכל, וילסון כיהן בבית הנבחרים מ-8 באוקטובר 1861 עד 3 במרץ 1869.
חקירת הדחה ב-1867 נגד אנדרו ג'ונסון
וילסון הצביע בעד פתיחת חקירת ההדחה ב-1867 נגד אנדרו ג'ונסון.
ההצבעה המאשרת את חקירת ההדחה נתפסה במידה רבה כאמצעי עבור הרפובליקנים להביע את מורת רוחם מג'ונסון מבלי להרחיק לכת ולהדיח אותו.
רפובליקנים רבים ציפו שוועדת המשפט של בית הנבחרים, שתפקח על החקירה, לא תמליץ על הדחה, ושהסיכוי להדחה ימות בשקט בוועדה.
בזמן החקירה, וילסון היה יושב ראש ועדת המשפט של בית הנבחרים.
במהלך החקירה, וילסון התנגד להדחה של ג'ונסון, בטענה פומבית שאין עילה משפטית מוכחת שניתן להתבסס עליה בצדק.
כחבר בוועדה, וילסון הצביע נגד המלצה על הדחה.
עם זאת, ב-25 בנובמבר 1867, הוועדה הצביעה 5–4 בתמיכה בהמלצה על הדחה.
וילסון כתב את אחד מדוחות המיעוט של הוועדה נגד ההדחה.