tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חאווייר התלווה לפינטו כשהלה הפליג מיפן למלאקה מאוחר יותר באותה שנה.
פינטו הקדיש 15 פרקים בספרו לעלילותיו של חאווייר, מעשי הנסים המיוחסים לו, הוויכוחים עם הבודהיסטים, ולמותו על האי שאנגצ'ואן ב-2 בדצמבר 1552 שעה שניסה ללא הצלחה לקבל אישור להיכנס לסין.
פינטו היה באותה שעה בסיאם.
בספרו מרבה פינטו להתלונן על עוניו, אך מהמקורות המעטים הנוספים שבידינו ידוע שבתקופה כלשהי צבר פינטו עושר רב במסחר.
ולראיה, מימון הקמת הכנסייה הראשונה ביפן בביקורו השלישי ביפן.
באביב 1553, לאחר שהגשים את שאיפתו להתעשר, שקל פינטו לחזור לפורטוגל.
הוא חיסל את עסקיו במלאקה והפליג לגואה, אליה הגיע בנובמבר 1553. בפברואר אותה שנה הגיעה גופתו של חאווייר לגואה.
הישועים שידעו על קשריו של פינטו ביקשו שיצטרף אליהם לפגוש את הספינה שהביאה את הגופה.
למראה הגופה שלא נרקבה עבר פינטו שינוי דתי והחליט כי יצטרף כעמאי למסדר הישועים.
באותה שנה התקבל מכתב מאוטומו יושישיגה, הדאימיו של בונגו, המבקש שחאווייר יחזור ליפן תוך רמז שבתמורה הוא יסכים להתנצר.
כשהמכתב התקבל הייתה כבר גופתו של חאווייר מוצגת בכנסייה בגואה.
על פי הצעתו של פינטו הוכנה במהירות משלחת שאותה מימן פינטו מכספו הפרטי.
בראשה הועמד בלשיור נונש בארטו (Belchior Nunes Barreto), יורשו של חאווייר.
פינטו מונה כשגריר מטעם המשנה למלך, מושל הודו הפורטוגזית, במטרה לקשור ברית מסחרית עם בונגו.
המשלחת בראשה עמדו פינטו ובארטו יצאה מגואה באפריל 1554, אך בשל משטר הרוחות שהתה במלאקה עד אפריל 1555. בתקופה זו כתב פינטו מכתב לאבות הישועים בפורטוגל שבו תיאר בקצרה את תולדותיו ומסעותיו באסיה (מכתב זה שרד עד ימינו).
ממלאקה הפליגה המשלחת ועגנה בלמפקאו (בסמוך למקאו שבסין שיושבה על יד הפורטוגזים שנתיים אחר כך) עד מאי 1556. המשלחת הגיע לבונגו ביוני 1556 (למעלה משנתיים מהיציאה מגואה).
השליחות הייתה הצלחה דיפלומטית (פינטו הקים שגרירות בבונגו), אבל כישלון דתי, כיוון שאוטומו לא התנצר בסופו של דבר בשל מלחמת האזרחים המתמשכת ביפן.
אוטומו לא היה יכול להרשות לעצמו להרגיז את תומכיו בכך שימיר את דתו לדת זרה בזמן העימות.
עשרים ושתיים שנים אחר כך הוא אכן התנצר, בערך בזמן שבו סיים פינטו לכתוב את האוטוביוגרפיה שלו.
פינטו ובארטו יצאו מיפן ב-14 בנובמבר 1556, והגיעו לגואה ב-17 בפברואר 1557. כבר ביפן החליט כנראה פינטו לפרוש ממסדר הישועים, ולחזור לפורטוגל.
הפרישה נעשתה בהסכמה משותפת, ועל פי קורותיו אחר כך לא שמרו לו הישועים טינה.
לפי בקשתו הכין פרנסישקו בארטו (Francisco Barreto), המשנה למלך ומושל הודו, מכתב למלך פורטוגל עבור פינטו.
במכתב המליץ בארטו שפינטו יקבל מענק שנתי כהוקרה עבור שירותיו למלך באסיה.
פינטו הפליג מגואה בסוף 1557.
פינטו חזר לפורטוגל ב-22 בספטמבר 1558 לאחר מסע נטול אירועים.
שמעו יצא לפניו באירופה קודם לבואו ככותב המכתב (שאותו שלח ממלאקה) שפורסם על ידי הישועים ב-1555. במשך ארבע וחצי שנים, בין 1558 ל-1562, הוא השקיע מאמצים לשווא בחצר המלוכה בתקווה לקבל פרס או פיצוי על שנותיו בשירות הכתר.
בדצמבר 1562 העבירה המלכה העוצרת של פורטוגל את השלטון לגיסה החשמן אנריקה.
תוך תקופה קצרה הבין פינטו שתחת מדיניות הצמצום הכלכלי שנקט החשמן הוא לא יקבל דבר, ולכן עזב את ליסבון.
הוא רכש חווה באזור פרגל (Pragal) שליד אלמדה (Almada), נשא לאישה את מריה קוריה דה בריטו (Maria Correia de Brito) ונולדו להם לפחות שתי בנות.
אין פרטים מדויקים יותר על משפחתו.
נראה ששמעו יצא כמומחה לסין, שכן הן ז'ואאו דה בארוש (João de Barros), ההיסטוריון הפורטוגזי הידוע מתקופה זו, הן ג'ובני פייטרו מאפי (Giovanni Pietro Maffei), ההיסטוריון של הישועים, והן שגרירו של קוזימו דה מדיצ'י בפורטוגל באו לבקר את פינטו על מנת לקבל מידע על סין ועל יפן.
ב-1580 אוחדה פורטוגל עם ספרד.
בין 1581 ל-1583 שהה פליפה השני, מלך ספרד (וכאמור מ-1580 גם מלך פורטוגל) באלמדה, לא רחוק מביתו של פינטו.
המלך שמע על עלילותיו של פינטו והזמינו כמה פעמים להתארח בארמונו על מנת לספר מחוויותיו באסיה.
ייתכן שבאותה הזדמנות גם סיפר לו פינטו על ניסיונו לקבל קצבה קבועה, משום שהחל מאפריל 1583 החל פינטו לקבל רנטה שנתית שערכה היה שווה לשלוש כיכרות לחם ליום "עבור שירותיו בהודו".
בדיעבד התקבלה מלגה זו מאוחר מדי.
ב-8 ביולי 1583, שלושה חודשים אחר כך, מת פרנאו מנדש פינטו בחוותו שבפרגל.
את הספר "מסעות" כתב פינטו כאמור בין 1569 ל-1578. במקור הקדיש את הספר לילדיו, אך בצוואתו הורה להעביר את כתב היד למוסד צדקה לנשים חוטאות (Casa Pia das Penitents) על מנת שייקרא בפני הנשים.
לאחר מותו כיבדו בנותיו את רצונו והעבירו את כתב היד למנהל המוסד.
בשנים שאחר כך ביקרו במוסד מלומדים רבים, בהם האב מאפי, על מנת לקרוא את כתב היד.
הגרסה של פינטו למאורעות בשנותיו האחרונות של פרנסיסקו חאווייר הופיעה בכמה ספרים שהתפרסמו בין השנים 1588 ל-1612 מבלי לציין את המקור, כנהוג באותה תקופה.
העניין שעורר כתב היד אצל המלומדים גרם למנהל המוסד לנסות להדפיס את הספר על מנת לקצור ממנו רווחים.
אבל תחילה היה צורך לבצע עריכה מסיבית לכתב היד, לחלק אותו לפרקים, ולבדוק תאריכים ותעתיקים של שמות מקומות אקזוטיים.
המלאכה הוטלה על פרנסישקו דה אנדרדה (Francisco de Andrada), שנשא בתפקיד ההיסטוריון המלכותי.
ב-1603 הוגש כתב היד לאישור הצנזורה של האינקוויזיציה.
האישור Nihil obstat (לטינית: "שום דבר אינו מונע") ניתן ב-25 במאי 1603. הצנזור, האח מנואל קואליו (Manoel Coelho), אף הוסיף לאישור דברי שבח חמים על הספר.
חלפו עוד אחת עשרה שנים עד שנמצא מוציא לאור שהסכים להדפיס את הספר.
מוריס קוליס משער שהסיבות לכך היו אורך הספר, הנושאים הבלתי רגילים בהם עוסק הספר, הזמן הארוך שחלף מאז שהתרחשו המאורעות המתוארים בו, והעובדה שכבר התפרסמו לא מעט היסטוריות של המזרח, שלא לדבר על הפואמה האפית הלוזיאדים - (Os Lusíadas) של המשורר לואיש דה קמואש.
מרביתם של ספרים היסטוריים אלו מומנו על ידי גופים כדוגמת הישועים או הממשל הפורטוגזי, ולעומת זאת עלות הדפסת הספר של פינטו הוטלה על יזם פרטי.
רבקה כץ טוענת שפינטו יכול היה ליזום את הדפסת הספר, אבל כיוון שהספר מכיל ביקורת חריפה על המוסדות החילוניים והדתיים הוא העדיף שהספר יצא לאור לאחר מותו ועל ידי מוסד דתי שמעל לחשד (המוסד לנשים חוטאות).
המאה ה-17: הדפסה, מהדורות ותרגומים
ב-1613 נמצא סוף סוף מו"ל שהסכים להדפיס את הספר.
שמו היה פדרו קרשבק (Pedro Crasbeeck), והספר יצא לאור ב-1614, 31 שנים לאחר מותו של פינטו.
המימון היה של בלשיור דה פאריה (Belchior de Faria), והרווחים ממכירת הספר ניתנו ל-Casa Pia das Penitents למשך עשר שנים.
במאה ה-17 לבדה הודפס הספר ב-19 מהדורות ב-6 שפות.
שש שנים לאחר הוצאתו לאור הודפס הספר בספרדית בשתי גרסאות.
פרנסיסקו דה הררה מלדונאדו (Francisco de Herrera Maldonado), שתרגם את הספר לספרדית, כתב בהקדמה כי פרנסישקו דה אנדרדה, עורך הספר המקורי (שמת שנה לאחר יציאת הספר לאור), עשה עבודה רשלנית, וכי היה עליו לשפר את סגנונו הפרימיטיבי של המחבר.
משום כך, התרגום שלו, שאומנם כולל את כל 226 הפרקים המקוריים, שונה מהמקור הפורטוגזי ומכיל קטעים שאינם במקור.
כמו כן, הוא כולל הטפות דתיות, בניגוד לקו בו נקט פינטו לתת מס שפתיים בלבד לדת הקתולית.
הספר הצליח מאוד, ובמהלך המאה ה-17 יצאו לאור עוד חמש מהדורות של הספר בספרדית, בשנים 1627, 1628, 1645, 1664 ו-1666, אם כי שום מהדורה לא הודפסה בספרדית במאות שחלפו מאז.
ב-1678 הודפסה מהדורה נוספת בפורטוגזית, אך המהדורה הבאה בפורטוגזית הודפסה רק 250 שנים אחר-כך.
ב-1930 יצאה מהדורה מוערת שערך ז'ורדאו דה פריטאש (Jordão de Freitas) שאף הוסיף לה הקדמה.
הספר תורגם לצרפתית על ידי ברנאר פיגאר (Bernard Figuier) ומהדורות של תרגום זה הודפסו בפריז בשנים 1628, 1645 ו-1663, וייתכן שב-1678. המתרגם הסתמך הן על המהדורה הספרדית, והן על המהדורה הפורטוגזית.
המהדורה בהולנדית היא תקציר של המקור שנעשה על ידי מתרגם אלמוני והודפסה בשתי מהדורות ב-1652 וב-1653. בשלהי המאה ה-17 כבר דחקו ההולנדים את הפורטוגזים מחלק גדול ממושבותיהם באסיה, והם החלו לכתוב בעצמם את ההיסטוריה של המאורעות באסיה, מה שיכול להסביר את חוסר העניין בנושא.
המהדורה בגרמנית הודפסה באמסטרדם בשתי גרסאות.
גם מהדורה זו היא תקציר שבו דחס המתרגם האלמוני את 226 הפרקים המקוריים של הספר ל-63 פרקים.
לא היו מהדורות נוספות בגרמנית מאז.
בסביבות 1629 הועלתה במדריד הצגה של אנטוניו אנריקס גומס שמוססת על הספר וזכתה להצלחה גדולה.
קוגאן תרגם את הספר בזמן שלטונו של אוליבר קרומוול, תקופה שהתאפיינה בשנאה כלפי הדת הקתולית, ולכן הושמטו מהתרגום כליל הפרקים הנוגעים לפרנסיסקו חאווייר והפרק על הניסיון המיסיונרי לנצר את הדאימיו של בונגו.
בנוסף קוצצו קטעים שקוגאן מצא כמשעממים או כחזרה על דברים שנאמרו קודם או שלא הצליח להבין את משמעותם, והספר קוצר ל-81 פרקים.
על הצלחת הספר כתב מוריס קוליס:
בעוד שבמאה ה-17 קראו כמעט כולם את פינטו, העניין בפינטו דעך כליל במאה ה-18. ספרו נראה מיושן מדי וקתולי מדי.
מהמאה ה-18 ועד שלהי המאה ה-20 לא תורגם הספר מחדש וחוקרים נאלצו להשתמש בעותקים של התרגומים המקוצרים מהמאה ה-17.
העניין במנדש פינטו התעורר מחדש החל מסוף המאה ה-19 והתגבר במאה ה-20. ב-1966 יצא הספר בתרגום לצ'כית וב-1970 בתרגום לאיטלקית.
שני התרגומים התבססו על התרגומים הגרועים שנעשו במאה ה-17. ב-1969 יצאה לאור מהדורת פקסימיליה של מהדורת הספר המתורגם משנת 1653 בהוצאת Pall Mall בלונדון.
היפנים גילו עניין מיוחד בפינטו בשל טענתו כי נמנה עם שלושת הפורטוגזים הראשונים ביפן, וכן בשל תיאוריו ממסעותיו ביפן.
ב-1973 הדפיסו היפנים מהדורת פקסימיליה של הספר המקורי מ-1614, וב-1979 יצא לאור תרגום מלא ליפנית מהמקור הפורטוגזי.
על התרגום היה אחראי טקיקו אוקומרה, פרופסור מאוניברסיטת סופיה, והיה זה התרגום הראשון המלא של ספרו של פינטו במאה ה-20.
ב-1989 יצא לאור תרגום מלא ומוער לאנגלית מהמקור הפורטוגזי, שנעשה בידי רבקה כץ, ב-1991, שנתיים אחר כך, יצא תרגום מלא ומוער לצרפתית שנעשה בידי רובר ויאל.
ההצלחה לה זכה הספר במאה ה-17 נבעה מהיחס אליו כאל ספר משעשע ולא כאל תיאור היסטורי אמיתי.
המאורעות והתרבויות המתוארים בספר היו כה יוצאי דופן שמרבית הקוראים של הספר הניחו שמדובר בפרי הדמיון, בדומה ליחס לו זכה מרקו פולו לאחר שהתפרסמו זיכרונותיו.
כבר המתרגמים לספרדית ולאנגלית חשו צורך להסביר באמצעות הקדמה ארוכה שהמתואר בספרים הוא אמת.
אבל עם השנים הלך והתבסס המוניטין של פינטו כשקרן.
במכתב שכתבה הליידי דורותי אוסבורן (Dorothy Osborne 1695-1627) לבעלה הסופר, הבארונט ויליאם טמפל (William Temple; 1699-1628).
היא ממליצה לו לקרוא את הספר של פינטו שאותו מצאה משעשע וכתוב היטב.
ההיסטוריון יו מורי (Hugh Murray; 1846-1779) ייחס בטעות משפט זה לשייקספיר בספרו משנת 1820 "תגליות ומסעות באסיה" (Historical account of discoveries and travels in Asia), ומבקריו של פינטו בפורטוגל של המאה ה-19 ניצלו טעות זו על מנת לצרף לשורות המבקרים את המחזאי האנגלי הנודע.
המשורר ז'ורז' גרסש (Jorge Garcés), בן המאה ה-18, מציג את פינטו כשקרן בשיר שכתב בלטינית Hippodromus Pedroucianus.
מגלה הארצות והמתרגם הבריטי בן המאה ה-19 סר ריצ'רד פראנסיס ברטון מזכיר את פינטו בהערת שוליים בתרגום סיפור מסעו השלישי של סינבד מתוך סיפורי אלף לילה ולילה, ומכנה אותו "הסינבד של פורטוגל, אם כי מכובד פחות".
השינוי ביחס אל פינטו החל במחצית השנייה של המאה ה-19. כאשר היסטוריונים מודרניים החלו לחקור את ההיסטוריה של המזרח הרחוק, הם הופתעו לגלות שהמאורעות המתוארים בספרו של פינטו אכן התרחשו.
התגליות גרמו לתגובת נגד לדעה הרווחת על מהימנותו של פינטו.
אחד מהספרים שחוללו שינוי ביחס לפינטו יצא לאור ב-1883. ספרו של ארתור פאייר (Arthur Purves Phayre; 1885-1812) "ההיסטוריה של בורמה" (History of Burma) היה הספר הראשון שהתבסס על מקורות מקומיים, וממנו עלה כי הדמויות והמאורעות הקשורים לבורמה כפי שתיאר אותם פינטו אכן התקיימו.
זאת בניגוד לדעה הכללית במשך קרוב לשלוש מאות שנה שהם היו פרי דמיונו.
ארבעים שנה אחר כך, כאשר ההיסטוריון האנגלי גודפרי הרווי (Godfrey Eric Harvey; 1965-1889) כתב ספר עדכני על ההיסטוריה של בורמה (History of Burma, יצא לאור ב-1925), הוא נעזר בספרו של פינטו כמקור, והתלונן מרה על איכות התרגום של הספר לאנגלית כפי שנעשה על ידי קוגאן 250 שנים לפני כן.
בהשראת הספר של פינטו כתב המשורר ג'ון מונטפורט סיימנס (John Montfort Symns) בתחילת המאה ה-20 את הפואמה "כשפינטו הגיע למרטאבן" (When Pinto came to Martaban), ובה הוא חוזר על הביקורת שפינטו השמיע כנגד שכירי החרב הפורטוגזים בזמן המצור על העיר בבורמה.
הפורטוגזים הכירו בתרומתו לעידן התגליות כאשר החליטו לכלול את דמותו באנדרטת התגליות שהוקמה בבלן (חלק מליסבון) על שפך הנהר טחו.
מאז שנתגלה כי המקומות והאירועים המתוארים בספר אכן אמיתיים, נבדקו העובדות בספר בקפידה.
הטענה העיקרית העולה מבדיקות אלו שאף שהמאורעות המתוארים התרחשו, הרי שבחלק מהמקרים לא סביר שפינטו היה נוכח בהתרחשותם, וכי ככל הנראה השתמש בספרים אחרים או במידע שקיבל כששוחח עם אנשים אחרים על מנת לתארם כשהוא מציב את עצמו כחלק מהאירוע.
הדיפלומט וההיסטוריון הצרפתי אלבר קמרה (Albert Kammerer 1951-1875), שהתמחה בהיסטוריה של המזרח התיכון, מפקפק בכך שכף רגלו של פינטו דרכה אי פעם באתיופיה.
רבקה כץ משערת כי פינטו מבסס את תיאוריו אודות אתיופיה על המהדורה הספרדית של ספרו של האב פרנסישקו אלוורש (Francisco Alvares) על ההיסטוריה של אתיופיה (Historia de las cosas de Etiopia) שהודפסה בסרגוסה ב-1561. מקור נוסף הוא סיפורו של האח פולחנסיו פריירה (Fulgencio Freire).
במכתב שהתפרסם בברצלונה ב-1562 (השנה שבה החל פינטו לכתוב את ספרו) מתאר פריירה כיצד, כאשר הפליג מאתיופיה, נלקח בשבי הטורקים לנמל בים האדום.
לא סביר שהדמיון בין תיאור המאורעות במכתבו של פריירה והמתואר בספרו של פינטו הוא מקרי.
על מקור נוסף אנו למדים מפינטו עצמו.
במכתב ששיגר פינטו ממלאקה ב-5 בדצמבר 1554 הוא מספר כיצד המלך המקומי של איי ריוקיו דאג למחסורם של פורטוגזים שהיו ניצולים מספינה טרופה, אך לא רצה לראותם משום ש"הדבר לא ימצא חן בעיני אלוהים אם יראה במו עיניו אנשים הנוהגים לגנוב מאנשים אחרים".
מכאן שפינטו שוחח עם אותם פורטוגזים.
בספר, לעומת זאת, הוא מופיע כחלק מאותה קבוצה.
היסטוריון הולנדי בשם טילה (P.A.
Tiele) כתב ב-1880 (בתקופה שבה הולנד שלטה בג'אווה) כי לדעתו פינטו לא השתתף בעצמו במסע שארגן הסולטאן של דֶמָאק (בפועל שליט האי ג'אווה) כנגד השליט ההינדי של ממלכת פסאורואן, אלא ליקט את המידע ממקורות אחרים.
מבין טענותיו של פינטו, השנויה ביותר במחלוקת היא הטענה כי היה בין הפורטוגזים הראשונים שהגיעו ליפן.
הסיפור על הגעת הפורטוגזים הראשונים לאי טנגשימה, על כך שהמקומיים למדו מהם כיצד לבנות ארקבוז (סוג של רובה), וכיצד תוך תקופה קצרה הם ייצרו כמויות גדולות מכלי הנשק הוא ללא ספק נכון, ומאומת גם מהמקורות היפניים.
אלא שספק רב אם פינטו השתתף באירוע.
בספרו "טנגשימה: הגעתה של אירופה ליפן" טוען הפרופסור השוודי אולוף לידין (Olof G.
Lidin) כי לאחר שהצליב בין מקורות פורטוגזים למקורות היפניים הגיע למסקנה שהאירופאים הראשונים שהגיעו ליפן היו צמד סוחרים שנחתו בכף קדוקורה, בקצה הדרומי של טנגשימה, על סיפונה של ג'ונקה סינית ב-23 בספטמבר 1543. באותה תקופה נכבשה העיר פרום (כיום פאיאי) בבורמה ופינטו מתאר בספרו כי היה נוכח בנפילתה.
מעובדה זו ומהכרוניקות האחרות של האירוע מסיק לידין באורח חד משמעי כי פינטו לא היה בין הפורטוגזים הראשונים בטנגשימה.
פרנאו מנדש פינטו לא זכה לקבל השכלה בדומה לסופרים אחרים בני זמנו ולא הכיר את עבודותיהם של היוצרים הקלאסיים או את האסתטיקה של הרנסאנס.
אבל חוסר ההשכלה הפורמלית, המרחק מהתרבות השלטת, ושורשיו הצנועים פעלו לטובתו.
אין בספרו סממנים של דעות קדומות כלפי התרבויות "החדשות" שנתגלו על ידי הפורטוגזים ולפיכך הוא מהווה עדות בלתי משוחדת למנהגיהם, גישותיהם ואורח חייהם.
עם זאת, הדעה הנפוצה כיום היא שאין לראות בספרו ספר היסטורי או ספר מסעות קלאסי.
רבקה כץ כתבה כי קריאה מעמיקה של הטקסט מגלה סאטירה חריפה, שבה המחבר תוקף את כל המוסדות הפוליטיים והדתיים של פורטוגל במאה ה-16. יתר על כן, הספר מייצג גינוי חריף לאידאולוגיה של מסעי הצלב, שהייתה התירוץ לאימפריה שהקימו הפורטוגזים מעבר לים.
לדבריה, פינטו הטיל ספק במוסריות של הכיבושים הפורטוגזים, אותם ראה כפעולות פיראטיות ברבריות.
בתקופה של מלחמות דת מתחנן פינטו לסובלנות דתית, אותה הוא ראה כציווי אלוהי.
על מנת להסוות את הביקורת שיש לו על הפורטוגזים שם אותה פינטו תמיד בפיהם של אסייתים.
כץ זיהתה ארבעה סוגים של גיבורים בדמותו של המספר:
"האיש הטוב" - הזוכה באמון הקורא.
"האדם הנאיבי" - הזוכה באהדת הקורא כאדם תמים וטיפש במקצת (טכניקה ספרותית שנועדה להסוות את האירוניה).
פיקרו (Picaro), הגיבור ברומן הפיקרסקי, נווד הרפתקן בן השכבות הנמוכות, המגלה לקורא את הטיפשות והאווילות במעשיהם של אחרים תוך כדי הסכמתו והשתתפותו באותו רוע שאותו הוא מבקש לגנות.
לקביעה של כץ כי היצירה המורכבת שיצר פינטו היא סאטירה, קמו מתנגדים.
גם מוריס קוליס בספרו מ-1949 כתב כי לפינטו סגנון אמנותי ייחודי שלא ניתן להגדירו.
הוא לא חיקה שום כותב לפניו ולא היו לסגנונו מחקים אחריו.
וכך מסיים קוליס את ספרו
פרנאן דה ברינון, המרקיז דה ברינון היה עיתונאי ועורך דין צרפתי, שהיה לאחד מראשי משטר צרפת של וישי, ושיתף פעולה עם הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
דה ברינון שימש לתקופה קצרה ראש משטר וישי, לאחר שראשי המשטר גלו בעקבות נסיגת הנאצים מצרפת לאחר הפלישה לנורמנדי.
הוא נתפס על ידי בעלות הברית, נשפט על פשעיו והוצא להורג.
דה ברינון נולד למשפחת אריסטוקרטיה קתולית עשירה בעיר ליבורן במחוז ז'ירונד.
הוא למד משפטים ומדע המדינה באוניברסיטה, אך עבד כעיתונאי בפריז.
לאחר מלחמת העולם הראשונה היה בין המטיפים לפיוס עם גרמניה.
הוא התקרב לפייר לאוואל, התיידד עם יואכים פון ריבנטרופ, ובשנת 1935 אף פרסם ריאיון עם היטלר, שאותו ביקר, לדבריו, באופן "פרטי".
דה ברינון נישא ליהודיה שהמירה דתה לקתוליות, בשם ז'אן לואיז רשל פרנק (Jeanne Louise Rachel Franck; 1982-1896), שכונתה "ליזט".
גרושתו של בנקאי יהודי בשם קלוד אולמן, ולה שני בנים, הייתה ליזט בעלת מהלכים בחברה הגבוהה בצרפת.
הזוג היה לאחד הזוגות המובילים בזירה החברתית בפריז בשנות השלושים, ובעל השפעה בחוגי הימין.
עם תבוסת צרפת במלחמת העולם השנייה והקמת משטר צרפת של וישי, היה דה ברינון לאחד מראשי המשטר.
בנובמבר 1940 מינה אותו פייר לאוואל לנציגו הקבוע של משטר וישי בפריז הכבושה על ידי הנאצים.
ב-1942 מינה אותו פטן ל"מזכיר המדינה" של וישי.
דה ברינון היה האיש השלישי בחשיבותו במשטר וישי, ותמך בכל לבו באידאולוגיה של המשטר.
על חשיבותו לנאצים תעיד העובדה שאשתו הוכרזה כ"ארית של כבוד" וחוקי הגזע לא יושמו נגדה.
עם כניסת בעלות הברית לפריז, באוגוסט 1944, בעקבות הפלישה לנורמנדי, נמלטו דה ברינון ואשתו לגרמניה.
עם התפטרותם של ראשי משטר וישי האחרים, פטן ולאוואל, מונה דה ברינון בספטמבר 1944 כ"ראש הוועדה הממשלתית של צרפת", מעין ממשלת וישי בגלות, שקבעה מושבה בבלפור.
עם סיום המלחמה נעצרו ברינון ואשתו על ידי כוחות בעלות הברית.
במסגרת משפטי משתפי הפעולה בטולוז, העיד ברינון במשפטו של פטן, ונשפט בעצמו.
לצד לאוואל וז'וזף דארנן היה דה ברינון אחד משלושת ראשי ממשל וישי היחידים שהוצאו להורג, מתוך 18 פסקי דין מוות שנפסקו באותם המשפטים.
גזר הדין הוצא לפועל באמצעות כיתת יורים ב-15 באפריל 1947 בפרבר הפריזאי של מונרוז'.
מוקהרג'י נולד למשפחה בנגלית במיראטי שבבנגל שבהודו הבריטית (כיום במערב בנגל).
אביו היה פעיל בתנועת העצמאות ההודית, והיה חבר המועצה המחוקקת של מערב בנגל בין 1952 ו-1964 כנציג של מפלגת הקונגרס הלאומי ההודי.
מוקרהג'י קיבל תואר במשפטים ובהיסטוריה מאוניברסיטת קולקטה.
ב-1963 קיבל משרת הוראה במכללה השייכת לאוניברסיטה, ובמקביל החל לעבוד כעורך בירחון בבנגלית, ומאוחר יותר עבר לשבועון.
ב-1969 נבחר לרג'יה סבהה מטעם הקונגרס הבנגלי, שהתמזגה בהמשך עם הקונגרס הלאומי ההודי ומוקרהג'י נהיה מקורב לאינדירה גנדי.
ב-1973 היה לשר בממשלה, וב-1982 מונה לשר האוצר בממשלתה.
לאחר רצח אינדירה גנדי ב-1984 הסתכסך מוקרהג'י עם בנה ויורשה רג'יב גנדי, שנמנע מלכלול אותו בממשלתו.
מוקרהג'י פרש מהקונגרס ב-1986 והקים סיעה עצמאית, אך עד הבחירות ב-1989 חזר והתאחד עם הקונגרס.
ביולי 2012 נבחר מוקהרג'י לנשיא הודו כמומעד הקונגרס הלאומי ההודי.
בינואר 2017 הודיע כי לא יתמודד על קדנציה נוספת בבחירות לנשיאות הודו 2017 בגלל בריאותו.
ב-25 ביולי 2017 הסתיימה כהונתו של מוקהרג'י.
נפטר ב-31 באוגוסט 2020 לאחר סיבוכים של מחלת נגיף קורונה 2019 במהלך התפרצות נגיף הקורונה בהודו.
פרנבזוס השני היה מצביא ומדינאי פרסי, בנו של פרנאקס השני, נכדו של פרנבזוס הראשון ונינו של ארטבזוס.
הוא ואבותיו משלו כאחשדרפנים בסטרפיה של פריגיה שעל ההלספונטוס מאז 478 לפנה"ס.
אחרי פרנבזוס שלט בסטרפיה בנו ארטבזוס.
על פי מחקרו של תיאודור נלדקה היה פרנבזוס צאצא של אוטאנס, אחד מאנשיו של דריווש הראשון בעת רצח סמרדיס ותפיסתו את השלטון.
פרנבזוס נזכר לראשונה כסטרפ של פרובינקיה זו בשנת 413 לפנה"ס.
לאחר שנצטווה על ידי דריווש השני מלך פרס לאסוף מס עובד חריג בגודלו מן הערים היווניות באיוניה, ניהל משא ומתן עם ספרטה – כפי שעשה גם טיספרנס הסטרפ של קאריה – ופתח במלחמה עם אתונה.
היריבות בין שני הסטרפים, מביניהם היה פרנבזוס נמרץ והחלטי לאין שיעור יותר, פגעה בניהולה התקין של המלחמה.
לאחר המלחמה הסתכסך פרנבזוס עם המצביא הספרטני ליסנדרוס.
פרנה (בספרדית: Paraná) היא בירת פרובינציית אנטרה ריוס בארגנטינה.
היא ממוקמת על הגדה המזרחית של נהר פרנה, מול העיר סנטה פה, בירת פרובינציית סנטה פה הסמוכה, והיא ממוקמת במרחק של 495 ק"מ מבירת המדינה בואנוס איירס.
העיר הוקמה במהלך המאה ה-16 על ידי מתיישבים מהעיר סנטה פה מצדו השני של הנהר.
ב-1853 הוכרזה פרנה כבירת הקונפדרציה הארגנטינאית, ושימשה כבירה עד סוף תקופת הקונפדרציה, ולאחר מכן עברה הבירה לבואנוס איירס.
פרנה היא לא רק מושב השלטון הפרובינציאלי, אלא גם נמל נהר חשוב להובלת דגנים, בקר, דגים ועץ מהאזור.
התעשיות העיקריות הן בטון, רהיטים וקרמיקה.
נמל התעופה חנרל חוסטו חוסה דה אורקיסה ממוקם כ-7.5 ק"מ מהעיר ומשרת אותה.
תעלת ראול אורנגה- קרלוס סילבסטרה בגניס היא תעלה תת-ימית העוברת מתחת לנהר הפרנה ומקשרת את העיר לעיר סנטה פה בצידו השני של הנהר.
בעיר ממוקמות מספר אוניברסיטאות, כמו האוניברסיטה הלאומית של אנטרה ריוס, ופקולטות של אוניברסיטאות אחרות בארגנטינה.
פרנבזוס השלישי היה מצביא פרסי שפעל בתקופת כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול.
פרנבזוס היה בן לשושלת הפרנקידית.
מייסד השושלת פאראנקס הראשון היה דודו של המלך דריווש הראשון.
בנו של פאראנקס ארטבזוס, לקח חלק בולט במלחמת פרס יוון, וארגן את הנסיגה הפרסית מיוון לאחר קרב פלטאיה.
דודו של פרנבזוס, אריוברזנס, היה בין יזמי מרד הסטרפים.
אריוברזנס הוצא להורג לאחר המרד, ואביו של פרנבזוס ארטבזוס השני הפך לסטרפ של פריגיה ההלספונטינית.
אולם מסיבה לא ברורה, ארטבזוס מרד במלך פרס בשנת 358 לפנה"ס.
המרידה נכשלה, וארטבזוס ומשפחתו נמלטו לפלה, אל חצרו של פיליפוס השני, מלך מוקדון.
אחותו של פרנבזוס, ברסינה, הייתה נשואה לאציל יווני-פרסי בכיר בשם מנטור, שהצליח להשפיע על המלך להתיר לארטבזוס לחזור לפרס ואף להחזיר אותו לתפקידו כסטרפ פריגיה.
מנטור נפטר בשנת 340 לפנה"ס, וברסינה חותנה עם אחיו המצביא ממנון.
פרנבזוס שרת תחת פיקודו של גיסו ממנון, במהלך כיבוש האימפריה הפרסית בידי אלכסנדר הגדול.
השניים לחמו נגד אלכסנדר הגדול במהלך המצור על הליקרנסוס.
אלכסנדר הצליח לכבוש את העיר בשנת 334 לפנה"ס, אולם אך בקושי.
לאחר מכן קיבל המלך דריווש השלישי את הצעתו של ממנון לפלוש בראש צי אל איי יוון, וכך להכריח את אלכסנדר לחזור לאירופה.
פרנבזוס שימש כסגנו של ממנון במהלך מבצע זה.
היה להם יתרון מכריע על פני המוקדונים: הצי הפרסי היה גדול וחזק ומנה 300 - 400 ספינות קרב ו-10,000 - 15,000 שכירי חרב ששירתו כנחתים שאפשר היה לנצלם להשתלטות על ערי החוף והאיים.
הם הצליחו לכבוש את כיוס, לאחר מכן השתלטו על מספר ערים בלסבוס והטילו מצור על עיר הבירה של האי מיטילנה.
אולם בסוף יולי או בתחילת אוגוסט של שנת 333 לפנה"ס, נפטר ממנון והוריש את הפיקוד לפרנבזוס.
פרנבזוס מינה את אאוטופרדטס כסגנו, והמשיך בכיבוש לסבוס.
הוא סיים בהצלחה את המצור על מיטילנה, אולם נראה שהמלך איבד עניין באסטרטגיה הימית, והורה לפרנבזוס לחזור לסוריה.
פרנבזוס פירק את ציו והחיילים נשלחו אל המלך שהיה זקוק להם בקרב איסוס.
פרנבזוס המשיך לנסות בעזרת הצי שנותר לו לחבל במסעו של אלכסנדר.
הוא עודד את המרד של אגיס השלישי מלך ספרטה, אולם לאחר קרב מגלופוליס המרד דוכא.
פרנבזוס התקשה לשלוט בשטחים הכבושים באיי יוון, בהם פרצו מרידות ושכירי החרב שלו החלו נוטשים אותו.
בסיסיו ביבשת אבדו בזה אחר זה, עד שלבסוף הוא הובס ליד כיוס בידי שייטת אתונאית-מוקדונית גדולה בהרבה ונלקח בשבי.
אולם הוא הצליח להימלט לקוס.
לאחר מכן הוא אינו נזכר עוד ברשומות למשך תקופה מסוימת.
לאחר קרב גאוגמלה בשנת 331 לפנה"ס, ארטבזוס אביו של פרנבזוס החליף צדדים וערק למחנה המוקדוני.
ככל הנראה גם פרנבזוס עשה כך.
אחותו אורטוניס נישאה לאאומנס, גיזברו של אלכסנדר.
הוא נזכר גם במהלך מלחמות הדיאדוכים, כאשר תמך בגיסו אאומנס נגד יריביו.
ססיליה פרנסיסקה חוספה בהל דה פאבר (בספרדית: Francisca Josefa Böhl de Faber; 24 בדצמבר 1796, מורז', וו – 7 באפריל 1877) הייתה סופרת ספרדייה המוכרת בשם פרנאן קבאיירו (בספרדית: Fernán Caballero), שם ספרותי שבחרה לעצמה על שם כפר במחוז סיודאד ריאל בקסטיליה-לה מנצ'ה בספרד.
פרנה הוא מועדון כדורגל ברזילאי מהעיר קוריטיבה שבברזיל.
המועדון הוקם בשנת 1989 תוך איחוד שתי קבוצות אחרות של העיר.
תוך מספר שנים המועדון העפיל לליגה הבכירה של ברזיל ושיחק שם מספר שנים.
בשנת 2005 המועדון זכה במקום החמישי באליפות ברזיל.
בעקבות כך, הוא העפיל לגביע ליברטדורס.
באליפות מדינה פרנה הקבוצה זכתה שבע פעמים במקום הראשון.
קבוצות כדורגל ראשונות הוקמו בעיר בשנת 1914. קבוצת "בריטניה" ניצחה באליפות מדינת פרנה 13 פעמים (1915-1928).
קבוצת "פלסטרה איטליה" ניצחה בשנים 1924, 1926 ו-1932. קבוצת "פרוביאריו" ניצחה 8 פעמים בתקופת 1930-1967. בשנת 1967 היא קיבלה הזמנה להשתתף בתחרות ארצית.
בשנת 1971 קבוצות אלו התאחדו לקבוצת "קולורדו" שניצחה באליפות המדינה בשנת 1980 ו-5 פעמים השתתפה בתחרות אליפות ברזיל ברג הבכיר.
קבוצת "סבויה" שהוקמה בשנת 1914 ניצחה באליפות המדינה בשנת 1967. בשנת 1971 היא החליפה את שמה ל"פיניירוס" וניצחה באליפות המדינה בשנים 1984 ו-1987.
בשנת 1989 הוחלט על איחוד "קולורדו" עם "פיניירוס" והקמת מועדון "פרנה".
בסך הכול קבוצות שאוחדו ניצחו באליפות מדינת פרנה 21 פעמים.
זה הבטיח מספר אוהדים גדול והצלחות הקבוצה בהמשך.
פרן קוטון היא מנחת טלוויזיה ושדרנית רדיו בריטית.
קוטון נולדה בלונדון רבתי לאם מטפלת אלטרנטיבית ולאב העוסק בעיצוב.
היא החלה את עבודתה כמגישת טלוויזיה בהיותה בת חמש עשרה במסגרת תוכנית הילדים "מועדון דיסני", זאת לאחר שזכתה בתחרות כישרונות צעירים עבור הנחיית התוכנית.
ב-2001 הצטרפה ל-CBBC, אגף הילדים של הBBC שם הגישה את תוכנית המדע "Eureka TV" ואת תוכנית האומנות ומלאכת היד "Finger Tips".
משנת 2002 ועד 2004 הגישה את תוכנית הבוקר "Smile".
ב-2006 הנחתה את העונה השנייה של "אי האהבה", תוכנית ההכרויות של ITV.
ב-2006 ו-2007 שימשה כדוברת הניקוד הבריטי באירוויזיון.
ב-2007 גם הנחתה את "Making Your Mind Up", האירוע לבחירת נציג בריטניה באירוויזיון, במהלך ערב זה נרשמה מבוכה כאשר היא והמנחה שלצידה טרי ווגן הכריזו בו זמנית את שם הזוכה, אלא שקוטון קראה בשמה של להקת סקוץ' ואילו ווגן קרא בשמה של הזמרת סינדי.
בשנת 2008 עברה לארצות הברית על מנת להגיש את המשדר של ספר השיאים של גינס, היא פעילה עבור צדקה ותומכת במספר ארגונים בתחום.
פרן טשיאן (Pran Tashchiyan; בארמנית: Պրան Թաշճյան; ארמניה, 1890 – לא ידוע) ובעלה השני גריגורי היו בני זוג ארמנים חסידי אומות העולם, שהצילו יהודים באוקראינה.
פרן טשיאן שרדה את רצח העם הארמני במלחמת העולם הראשונה.
בעלה הראשון, שני ילדיה ורוב קרוביה נרצחו.
לאחר המלחמה היא היגרה יחד עם גריגורי טשיאן לסימפרופול, בירת הרפובליקה האוטונומית של חצי האי קרים, שם התחתנו.
בין האוכלוסייה המעורבת שהתגוררה באזור זה הייתה משפחה רוסית בשם קוצ'רנקו.
אחת הבנות, יבגניה, הייתה נשואה ליהודי דוד גולדברג, ולהם היו שני ילדים.
כאשר תקפה גרמניה הנאצית את ברית המועצות במבצע ברברוסה, התגייס דוד גולדברג ל.
הוריו נרצחו לאחר כיבוש סימפרופול בידי הנאצים.
יבגניה חששה לביטחונם של ילדיה הסתירה אותם אצל שכנתה, פרן טשיאן.
מפברואר 1942 ועד השחרור באפריל 1944 הוחבאו הילדים על ידי פרן וגריגורי טשיאן.
על כך זכו השניים לתואר חסידי אומות העולם מטעם יד ושם.
פרנדשיפ הוא כפר במחוז אדמס במדינת ויסקונסין.
הכפר הוא מושב המחוז של מחוז אדמס.
אוכלוסיית הכפר הייתה 725 תושבים לפי מפקד האוכלוסין בשנת 2010.
הכפר נוסד בשנת 1857 על ידי מתיישבים ממערב מדינת ניו יורק, שהונהגו על ידי לותר סטוול.
סטוול קרא למקום בשם זה על שם היישוב ממנו הוא בא במדינת ניו יורק.
המתיישבים יצרו סכר במקום כדי להקים טחנת קמח.
הם בנו את המבנה הראשון בכפר, על גבעה מעל לסכר.
הבית הורחב לאחר מכן בשם Atcherson House Hotel, אך בשנת 1912 הוא הוחרב כתוצאה משריפה.
מושב מחוז אדמס היה בעיירה בשם קווינסי והמחוז כלל את מחוז ג'ונו.
לאחר שזה התפצל ממחוז אדמס הועבר ממנו מושב המחוז מקווינסי, כיוון שלא הייתה עוד במרכז המחוז.
אנשי פרנדשיפ זיהו את ההזדמנות והצליחו לשכנע את נציגי המחוז להעביר את מושבו לכפרם.
הכפר החל להתפתח והיו בו מספר עסקים, ואף בית ספר נוסד בו בשנות ה-80 של המאה ה-19. הכפר היה מנותק מקשר למסילת הברזל.
למעשה בשנת 1900 מחוז אדמס היה היחיד בו לא הייתה מסילה.
ב-1914 חובר הכפר לזרם החשמל.
רחוב בלפסט שונה לmain street (הרחוב הראשי).
הוא נסלל וחובר לכביש 13 החדש.
בשנות ה-30 הכפר חובר למערכת המים והביוב.
בשנת 1959 נוסד במקום בית החולים גאנדרסן מאונדוויו.
הכפר גובל מדרום בעיירה אדמס, וכביש מספר 13 חוצה אותו לשניים.
צפונית מזרחית לו נמצא אגם פרנדשיפ.
ממזרח לו ניצב שדה התעופה אדמס.
פַּרַנְדַכּ (בפרסית: پرندک) הוא כפר במחוז רובאט כרים, בפרובינציית טהראן שבאיראן.
פרנגלי 2: מבצע הצלה הוא סרט מונפש אמריקאי משנת 1998, מסוגת פנטזיה והרפתקאות, אשר משמש כהמשך ישיר לווידאו של "הרפתקאות זאק וקריסטה בפרנגלי" משנת 1992. הוא הופק על ידי Wild Brain Productions והופץ על ידי 20th Century Fox Home Entertainment דרך חברת CBS/Fox Video Label.
הוא בוים על ידי פיל רובינסון ודייב מרשל ונכתב על ידי כריס פינק וריצ'רד טולוך.
אף אחד מהשחקנים מהסרט הראשון לא חוזר על תפקידו, הסרט כולל צוות קול חדש, כולל לורה ארליך, הארי ג'וזף, גארי מרטין, מאט ק.
מילר, דיגורי אוקס ווסטין פיס.
קריסטה מטפלת בשלושה גורי חיות תינוקות ומפגינה שליטה רבה יותר בטבע.
היא ופיפס מתחילים בתחרות קטנה על מי יכול לגדל את הצמח המרשים יותר, בעוד פיפס מביע רצון לראות יותר מהעולם שבחוץ.
לפתע, באטי קודה מגיע בבהלה, מזהיר שציידים אנושיים ממש מאחוריו.
הציידים האלה מופיעים עם הכלבים שלהם ולוכדים את שלושת גורי החיות התינוקות.
ניסיון החילוץ הראשון בעודו בפרנגלי נכשל, ומביא לשריפת יער ענקית, הורסת חלק עצום מהיער ומצלקת את אמא קנגורו.
פיפס ונערי החיפושית מתנדבים לעקוב אחר בני האדם לעיר ולהציל את התינוקות, ומשכנעים את באטי הסרבן להיות המדריך שלהם.
הם מגיעים ללונה פארק בעיר.
הם כל כך מוקסמים מהרכיבות, שהם נזכרים על ידי באטי לחדש את משימתם.
כל הזמן הזה הפיות מרפאות את יער הגשם וקריסטה מוצאת ועוזרת לאחד הכלבים של הציידים (היא קראה לו בוף) נטוש ונלכד במלכודת.
היא לוקחת אותו למסע לעיר.
פיפס ובני החיפושית פוגשים ילדה בשם באדג'י שמתקשה להתאמן על תעלול הליצן.
פיפס עף אליה ומציג את עצמו ואת חבריו.
היא נותנת להם מחסה בקרון שלה.
באטי איתר את מקומם של הציידים, אך האחרים מתעלמים ממנו מוקסם מדי מכלי עזר אנושיים מודרניים.
בארק ובאטי הולכים לעשות ניסיון חילוץ, אבל באטי נתפס.
באדג'י מספרת לפיפס שהיא עובדת על תעלול הליצנים שלה במשך שנים, אבל היא מעולם לא הייתה כל כך טובה.
פיפס אומר לה שהיא מנסה יותר מדי, והיא צריכה פשוט לעשות את זה.
בחזרה למקום שבו נמצאים התינוקות, החיות מאוד מפוחדות וחוששות שלעולם לא יחזרו הביתה.
באטי מתגבר על אימתו מהמצב ומצליח להרגיע אותם.
ואז הציידים לוקחים את כל הכלובים ומעמיסים אותם על משאית גדולה.
ביריד באדג'י הולכת לדוכן תחרות וזוכה בבובת קנגורו מפרווה, שמזכיר לפיפס את הגורים שהוא אמור להציל.
הוא מספר לבאדג'י עליהם והיא מציעה לעזור לו.
הציידים נוסעים, ובאדגי קופצת ממדף ונוחתת על המשאית.
הם חולפים על פני סבו של באדג'י, והוא רואה שבאדג'י תלוי על ברזנט המשאית, והוא נוסע אחריהם.
באדג'י מצליחה להיכנס למכונית ומשחררת את כל הציפורים בכלובים.
הציידים רואים את באדג'י מנסה להיכנס למכונית והם זועמים לראות את כל הציפורים עפות משם.
אחד מהם מטפס מהמשאית ומנסה להוריד את באדג'י.
היא מצליחה להתרחק ממנו, אבל הוא פותח את המכונית שעליה היא ושולח אותה להתגלגל לאחור על הכביש.
היא בסופו של דבר עם צד אחד של המכונית תלוי מצוק.
כשהיא נופלת, באטי תופס אותה ומצליח להרים אותה בעצמו עד לראש הצוק (למרות שהיא כפולה בגודלה) ומאפשר לסבא של באדג'י לתפוס אותם ברשת שלו ולהביא אותם בבטחה לקרקע מוצקה.
לאחר מכן, הקבוצה נוסעת במכונית ליצן אל הספינה שבה מעמיסים את החיות.
פיפס משחרר את תופסת המסוע כך שהכלובים נוחתים במכונית של סבא של באדג'י.
מאבק על הכלובים מתחולל בין הציידים לבאדג'י.
הכלב השני פונה נגד אדונו לשעבר.
הסירה מתרחקת והפיות משתמשות בקסם שלהן כדי למנוע ממנה להצמיח עץ ענק.
נאגט כמעט טובע כשהוא בורח.
באדג'י וסבה מאמצים את סלאשר ובוף בזמן שכל החיות והפיות חוזרות הביתה.
אריק ברגמן בתור סטאמפ וקפטן
הולי קונר בתור נאגט, בנדי, גברת קיי, וקולות נוספים
גארי מרטין בתור גואנה ומק
ווסטין פיס בתור מר צ'אקלס
דייוויד רסנר בתור בוף וסלאשר
אפי בן ישראל - קריסטה / גברת קיי / בנדי
גיורא קנת - באטי / לו / קפטן
מיכה אוזין סליאן - אבא / ואל / מק
נתן נתנזון - סטאמפ / בוס
עוזי פוקס - מר צ'אקלס / נאגט
הסרט הופק על ידי WildBrain ואנימציה על ידי Wang Film Productions בטפיי, טייוואן.
אף אחד משחקנים הקוליים המקוריים לא שיחזר את תפקידיו.
כל עבודת טרום-הפקה, כולל עיצוב דמויות, פריסה, סטוריבורד, תזמון, רקע ומפתח צבע התרחשו במתקן של WildBrain בסן פרנסיסקו, בעוד שהמתקן שלו בלוס אנג'לס עבד על פוסט-פרודקשן, שכלל עריכה, הרכב מוזיקה, כישרון קול ליהוק, הקלטת קול ומיקס.
יציאת סרט ההמשך הייתה מתוכננת ליום השנה החמישי לסרט המקורי ב-1997, אך הוא נדחק ל-17 במרץ 1998 כדי להימנע מתחרות עם מהדורות VHS אחרות במהלך מכירות חג המולד, כולל מתנה בלתי אפשרית, מזמור חג המולד, משאלתה של אנאבל והיפה והחיה 2: חורף קסום.
הסרט קיבל הוצאה ישירה לווידאו.
הסרט הצליח פחות ביקורתית מהמקור.
מייק בון מ"קלגרי הראלד" נתן ביקורת שלילית, והלין על חסרונו של רובין וויליאמס (שדיבב את באטי קודה בסרט הראשון) ועל המקוריות של הסרט הראשון.
פרנאן מאיימבו הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת הפועל תל אביב מליגת העל הישראלית ובנבחרת הרפובליקה של קונגו.
מאיימבו שיחק במחלקות הנוער של FC מלון, CS ברטיני, שאטורו ושאמו ניור.
ב-29 באוקטובר 2016 שיחק במדי הקבוצה הבוגרת של שאמו ניור, בניצחון 4-0 על אוסר במסגרת המחזור ה-13 בליגת המשנה הצרפתית לעונת .
ב-20 בינואר 2017 הושאל מאיימבו לגרנובל מהליגה הצרפתית הרביעית עד לתום עונת , ובתום העונה, לאחר ההעפלה של הקבוצה לליגה הצרפתית השלישית, חתם על חוזה קבוע במועדון.
ב-1 ביולי 2018 חתם מאיימבו בלה האבר מליגת המשנה הצרפתית.
הוא שיחק במועדון במשך ארבע עונות, בהן שיחק ב 82ומשחקי ליגה והבקיע שער אחד.
ב-26 ביולי 2022 חתם מאיימבו באוסר מליגת העל הצרפתית.
ב-14 באוגוסט שיחק את משחקו הראשון במועדון, בתיקו 0-0 נגד לאנס במסגרת המחזור השני בליגה לעונת 2022/2023. בסך הכל שיחק 11 פעמים בליגה במדי המועדון.
ב-31 ביולי 2023 חתם מאיימבו על חוזה לעונה אחת בהפועל חיפה מליגת העל הישראלית.
ב-20 במאי 2025 חתם מאיימבו בהפועל תל אביב על חוזה לשנתיים.
ב-1 בספטמבר 2017 שיחק מאיימבו את המשחקו הראשון בנבחרת הרפובליקה של קונגו, בתיקו 1-1 נגד נבחרת גאנה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018.
פרנאן גורה הוא כדורגלן איבוארי המשחק בעמדת החלוץ בוסטרלו.
גורה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת דנגלה.
בינואר חתם במכבי נתניה מליגת העל.
ב-27 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד הפועל כפר סבא.
ב-11 בפברואר הבקיע את שער הבכורה שלו בהפסד 2-1 לבית"ר ירושלים.
בקיץ חתם בווסטרלו מהליגה הבלגית השנייה.
ב-15 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-2 נגד אקסלסיור וירטון.
כחודש וחצי לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בניצחון 1-2 נגד מוסקרון.
ב-25 באוגוסט 2022 הושאל לאויפשט מליגת העל ההונגרית במדיה הבקיע 8 שערים ב-24 משחקים.
ב-6 בספטמבר 2023 הושאל לדונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית.
הפרנגי ("Ferengi") הם מין חוצני בדיוני בזיכיון המדע הבדיוני האמריקאי מסע בין כוכבים.
הם פותחו ב-1987 לסדרת הדור הבא, שיחקו תפקיד משמעותי בסדרה הבאה חלל עמוק 9, והופיעו מעט בסדרות שלאחר מכן כמו וויאג'ר, אנטרפרייז, דיסקברי, סיפונים תחתונים ופיקארד.
בתחילת הפקת "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ב-1987, ג'ין רודנברי וכותבי התוכנית החליטו להציג זן חוצני חדש שישמש כאנטגוניסט לצוות האנטרפרייז (NCC-1701-D).
הפרנגי הופיע לראשונה בפרק "The Last Outpost", הפרק הרביעי של התוכנית, שמתרחש בשנת 2364. הכותבים החליטו שהפרנגי בסופו של דבר לא הצליחו להיראות מספיק מאיימים, במקום זאת החליפו אותם ברומולאנים ובבורג כאנטגוניסטים עיקריים.
לאורך שאר הסדרה, הפרנגים שימשו בעיקר לאפקט קומי.
בעת יצירת "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9", החליטו כותבי התוכנית להציג את הברמן הפרנגי קווארק (ארמין שימרמן) כדמות מרכזית, ובעקבות כך את אחיו רום (מקס גרודנצ'יק) ואת בנו של רום, נוג (ארון אייזנברג) כדמויות חוזרות ולהשתמש בהם למטרות קומיות.
התרבות הפרנגית, במיוחד כפי שמתוארת ב"חלל עמוק 9" מתוארת כהיפר-קפיטליסטית, המתמקדת ברכישת רווח כיעד הגבוה והנעלה ביותר.
כותבי הסדרה תיארו כיצד ראו בפרנגי הצגה סאטירית של בני האדם במאה ה-20.
השם פרנגי נטבע על סמך השם "פרנקים" או "פרנג'ים" הפרסי במקור, מונח המשמש בשפות שונות, וכיום בעיקר באמהרית לתיאור אנשים לבנים.
הפירוש המילולי של שם זה הוא "זרים" או "אירופאים".
בזמן כתיבת תסריטים לעונה הראשונה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", הרעיון של הפרנגי הומצא על ידי ג'ין רודנברי והרברט רייט.
המין החוצני החדש הופיע בתחילה בפרק הרביעי של העונה הראשונה, "The Last Outpost".
בסיפור הזה, ספינת החלל אנטרפרייז - שהצוות שלו הם הדמויות הראשיות של הסדרה - יוצר קשר ראשון עם הפרנגי בזמן שהוא רודף אחר אחד מספינות החלל שלהם, לאחר שגנבו ממיר אנרגיה.
שתי הספינות נפגעות ומשותקות על פני כוכב לכת לא ידוע, מה שמוביל את שני הצדדים לשלוח משלחת לחקור את כוכב הלכת, שם הם נתקלים זה בזה.
אחד השחקנים שגילם פרנגי בפרק זה, ארמין שימרמן, ישחק פרנגי שוב בפרק המאוחר יותר "Peak Performance", ולבסוף ילוהק לתפקיד קווארק ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
הפרנגי חזרו לפרק התשיעי של העונה, "The Battle".
בפרק, פרנגי בשם דיימון בוק נותן לקפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט) את הספינה הנטושה שהאחרון פיקד עליה בעבר, ה"סטארגייזר".
התסריט הראשוני לפרק כלל סצנות שונות על סיפון ספינת החלל הפרנגית, אך אלה לא נכנסו לפרק.
כותב הסדרה ריק ברמן ציין מאוחר יותר שבגלל "הטיפשיות" שלהם, הפרנגי הפכו ל"אכזבה כיריב משמעותי".
מאוחר יותר הפרנגי חזרו לפרק העונה השנייה "Peak Performance" ולפרק בעונה השלישית "The Price", שם נזכר לראשונה שספינת החלל של הפרנגי נקראת "בוזזת" ("marauder").
כשהכותבים החלו להרכיב את העלילה הכללית של "חלל עמוק 9", הם החליטו להציג דמות פרנגית חוזרת שתימצא בתחנת החלל חלל עמוק 9, מקום ההתרחשות המרכזי של הסדרה.
אחד מיוצרי הסדרה, מייקל פילר, ציין מאוחר יותר כי "זה היה ברור לי שדמות פרנגית על "חלל עמוק 9" תביא לתוכנית הומור ותייצר קונפליקט מובנה עם אנשי הפדרציה שאחראים על התחנה.
היוצרים הניחו את היסודות לדמותו של קווארק, ברמן פרנגי שיהיה, לפי פילר, "מכשול תמידי בצד החוק והסדר, אבל שיש לו גם חוש הומור על כך.
הוא יהיה מישהו שיניע הרבה מהלכי עלילה".
הכותבים רצו שקווארק יפעל תמיד נגד אודו, שוטר התחנה.
לפי פילר: "הרעיון של אודו וקווארק הנמצאים בכל העת אחד על זנבו של השני היה שם מהיום הראשון".
דרך דמויותיהם של קווארק ומשפחתו, הסדרה פיתחה את התרבות והפוליטיקה של הפרנגי.
פרקים של הסדרה מתארים את ההיפר-קפיטליזם ששורר בחברה הפרנגית, את שאיפתם הדתית ליצירת רווח כספי ואת הנורמות החברתיות הסקסיסטיות שלהם.
כך למשל לאישה פרנגית אסור לצאת מהבית, אסור ללבוש בגדים, אסור לצאת לעבוד ועוד.
הסדרה גם מתארת את התקדמותה המהירה יחסית של החברה הפרנגית מהערכים הרעים הללו: אישקה, אמם של קווארק ורום, מתחבבת בעורמה על מנהיג הפרנגים, הנגוס הגדול זק (וולאס שון), ולאחר התאהבותם היא מצליחה להשית סדר חדש בעולם הפרנגי, ומבטלת את החוקים הסקסיסטיים.
בעונה השלישית של הסדרה אחיינו של קווארק, נוג, הופך לפרנגי הראשון שמצטרף לצי הכוכבים, זרוע הצבא והמחקר של הפדרציה.
התפתחות זו עוררה דיונים בקרב המעריצים על גיוסו של נוג למרות התנהגות מוסרית ירודה שהפגין בפרקים מסוימים.
דבר זה עשוי להצביע על כך שלצי הכוכבים יש מדיניות כלשהי של אפליה מתקנת לטובת מינים שאינם מיוצגים בצי הכוכבים.
מסע בין כוכבים: סיפונים תחתונים
בסיום "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9" זק ממנה את רום לנגוס גדול במקומו.
ב"סיפונים תחתונים" מתואר כי עד שנת 2381 הרפורמות הפרוגרסיביות של רום ושל אשתו ליטה השתרשו בחברה הפרנגית.
הסחר בנשק נזנח לטובת תעשיות אחרות, שמניבות רווח גדול יותר בטווח הארוך.
בשל כך כוכב הבית הפרנגי, פרנגינר, החל בתהליך הצטרפות לפדרציה.
התרבות הפרנגית מתוארת כמתמקדת ברכישת רווח כמטרה הנעלה ביותר.
הסדרה מקצינה קומית את העניין: למשל, התפילה הפרנגית כרוכה במתן שוחד לאלים, וטקסי הלוויה הפרנגים כוללים מכירה פומבית של שרידיו של המנוח.
העולם הבא הפרנגי נקרא "האוצר השמיימי" – הוא עשוי מלטינום טהור והפרנגי קונה את מקומו שם.
לעומת זאת הגיהנום נקרא "כספת העוני הנצחי".
הפרנגים מצטטים לעיתים קרובות את "כללי הרכש" ("Rules of Acquisition"), אוסף של פתגמים שעל פיהם הפרנגי אמור לחיות (כגון "לעולם אל תציב ידידות מעל רווח", "נשים ועסקים לא הולכים יחד" ועוד).
הפרות של נורמות כלכליות כמו ביטול חוזים בין פרנגים נחשבות לעבירות חמורות ונתונות לעונשים קשים.
הסקסיזם הקיצוני ששולט בחברה הפרנגית מוצג בעונות המוקדמות של "חלל עמוק 9" שבהן נקבות פרנגי אינן מורשות לנהל עסקים, לנסוע או אפילו ללבוש בגדים.
עלילה ארוכת טווח בסדרה מציגה את ההתקדמות ההדרגתית של החברה הפרנגית מכך, במיוחד כאשר אמו של קווארק, אישקה, מבססת את עצמה כאשת עסקים מכובדת ויועצת פיננסית, ומראה לפרנגי ששוויון זכויות לנשים יגדיל את העסקים ויסיע לכלכלה.
המאפיין הבולט ביותר בעיצוב המין הפרנגי הוא האוזניים הגדולות והתנוכים הגדולים שלהם.
הפרנגי חווים גירוי מיני כאשר האונות שלהם מגורות – פעולה הנקראת "או-מוקס".
לנקבות פרנגי יש לכאורה אוזניים קטנות יותר, אך הדמויות היחידות של פרנגיות שהוצגו בזיכיון היו פל ואישקה.
הטלפתים הבטאזואידים אינם מסוגלים לקרוא את מחשבותיהם של הפרנגי.
ההתעסקות באוזני הפרנגי מגיעה גם לדיבור היומיומי (בביטויים כמו "חוסר בתנוכים" לתיאור פחדנות), ולבריאות הפרנגי (מחלות אוזניים יכולות להיות קטלניות לפרנגי).
כוכב הבית של הפרנגי, פרנגינר, מוצג בפרק ב"מסע בין כוכבים: חלל עמוק תשע" – "Family Business".
בפרנגינר שוררים גשם ולחות כמעט קבועים; כתוצאה מכך, לשפת פרנגי יש 178 מילים שונות לגשם, ואף לא מילה אחת לפריכות.
מעבורת חלל פרנגית הוצגה בפרק "The Price".
כזו גם נראית בפרק "Little Green Men" כחללית ששימשה את קווארק.
דגם המעבורת ששימש לאפקטים חזותיים בסדרה נמכר במכירה פומבית על ידי כריסטי'ס תמורת למעלה מ-8,000 דולר בשנת 2006. ישנה ספינת חלל פרנגית גדולה יותר בשם Marauder – בוזזת.
מבקרים שונים טענו כי התיאור של הפרנגי ותרבותם משקפים סטריאוטיפים אנטישמיים על היהדות ויהודים, ובפרט התיאור של אהבת הרווח ותווי הפנים גדולים – במקרה של הפרנגי, האוזניים, בניגוד ל"אף יהודי".
במהלך שנות ה-90 נדונה סוגיה זו בהרחבה, כאשר חלק מהפרשנים טענו שיש ראייה לדבר ואחרים שהתנגדו לכך.
בביקורת שלו ב-2007 על "הדור הבא" ל־National Review, הפרשן ג'ונה גולדברג תיאר את הפרנגי כ"קפיטליסטים נמלטים...
שנראו כמו תערובת בין קריקטורות נאציות של יהודים לנוספרטו המקורי".
קרימר כתב כי "דת הפרנגי נראית כפרודיה, אולי על היהדות המסורתית." הוא כתב כי 285 כללי הרכש הפרנגים דומים ל-613 מצוות היהדות וכי ההגבלות החברתיות של הפרנגים על נשים שיקפו את ההגבלות של היהדות האורתודוקסית על לימוד התורה לנשים.
ההיסטוריון פול סטורטבנט כתב ב-2018 כי לא רק שהפרנגי מונעים על ידי החוק החברתי ומוגדרים על ידי תאוות הבצע שלהם, דבר המזכיר סטריאוטיפים נפוצים של יהודים – אלא שהדמויות הראשיות הפרנגיות ב"חלל עמוק 9" גולמו כולן על ידי שחקנים יהודים (ארמין שימרמן, מקס גורדנצ'יק וארון אייזנברג).
שימרמן התייחס לנושא כשנשאל עליו במפגש שאלות ותשובות בכנס מסע בין כוכבים.
רוברט יואיט וולף, כותב ב"חלל עמוק 9", הצהיר שהצוות היצירתי (שחלקו היה יהודי) היה מודע אז לכך שרבים כבר ראו בפרנגי סטריאוטיפים יהודיים, אך הם ניסו למתן זאת, הן באמצעות אפיון של דמויות פרנגי כאינדיבידואלים (שפועלים גם נגד הסטריאוטיפ), ובאמצעות שילוב היבטים של תרבויות אנושיות מרובות בתרבות הפרנגי.
פרנאן אוכסה היה מעצב, דנדי, סופר, מלחין, צייר ואספן אמנות יהודי-צרפתי שנרצח בשואה.
פרנאן אוכסה היה בן למשפחת סוחרים יהודים.
הם גרו בוילה גדולה בניי-סיר-סן, שם הם קיימו ערבים מוזיקליים בהם השתתפו ידוענים פריזאיים.
ז'וליאן אוכסה התחתן עם הפסלת הבלגית לואיז מאייר בשנת 1906. לאחר מותו של אחיו ז'וליאן, פרנאן אוכסה התחתן עם אלמנתו.
פרנאן אוכסה למד בקונסרבטואר של פריז, שם פגש את ארתור הונגר, (שלימים היה תלמידו), מוריס רוול וריינאלדו האן, עימם שמר על קשרי חברות.
הוא הלחין אופרטות ושירים רבים.
פרנאן אוכסה עבד עם אחיו וארגן קריאות והרצאות לפי בקשתו.
בווילה שלה הם ערכו סלונים ספרותיים המוקדשים לטרנדים האומנותיים של תקופתם.
הוא יצר בשותפות תפאורות ובימוי.
בשנת 1923 היה אחראי להפקת האופרטה "Ciboulette" של ריינאלדו האן.
בשנת 1928, הוא עיצב את התלבושות לLa Chute de la Maison Usher של ז'אן אפשטיין.
בשנת 1934 הוא עיצב את עטיפת מהדורת השירים של המלחין פייר-אוקטב פרו Trois Chansons מאת ז'ול סופרוויל.
הוא גם היה אחד המאיירים של La Revue Musicale.
חברו מרסל פרוסט כתב ש"אוכסה שולט", ריינלדו האן, הונגר ורבים אחרים שיבחו אותו.
בגיל 103, בשנת 2017, גיזל קאסדוס הראתה חיבה מבית המונטמרטר שלה.
כשהנאצים תקפו את צרפת ב-1940, לואיז ופרנאן אוכסה ברחו.
הם נעצרו בקאן ביולי 1944 ונכלאו בניס, ואז גורשו למחנה דרנסי.
הם גורשו ב-31 ביולי 1944 בשיירה 77 למחנה ההשמדה אושוויץ, שם נרצחו.
אחת מהציורים מקולקציית אוכסה, Le souper au bal (d'après Menzel) מאת אדגר דגה, התגלה בקולקציה של מוזיאון האמנות המודרנית והעכשווית של שטרסבורג .
מספר הזיהוי MNR 226 זיהה אותו כשלל נאצי, ווהוחזר למוזיאוניים הצרפתיים של "המאגר הלאומי להחזרת אמנות (MNR)", הוביל לפרסום מאמר במגזין לה מונד, שנקרא Edgar Degas, MNR 226 : l'histoire d'un tableau, המפרט את נתיב המסע של היצירה.
מקולקציית אוכסה והקולקציה של קוטו, היצירה "נמכרה" על ידי הנאצים באמצעות סוחר האמנות הצרפתי הקטור בראם למוזיאון Kunsthalle Karlsruhe לצורך החלפה עם ה-Nazionalgalerie ברלין, לפני שחולצה על ידי בעלות הברית והוחזרה לרשויות הצרפתיות שהניחו אותה במוזיאון שטרסבורג.
כאשר נשאל על העסקה, משפחת הסוחר, שמחזיקה עד היום את הגלריה Brame et Lorenceau, הביעה הפתעה.
פטריק בסנייה, אנרי דה רגנייה : דה Mallarmé à l'Art déco .
בנואה דוטורטר לה מורט דה פרננד אוכסה, פאיארד, פריז, 2017. הערת ביבליוגרפיה: רומן בהשראת חייו של פרנאן אוכסה
הערת ביבליוגרפיה: מכיל התכתבות של מוריס ראוול עם פרננד אוקטסה מס' 2208 (1928)
פרנהייט 451 הוא ספר מסוגת המדע הבדיוני מאת הסופר האמריקאי ריי ברדבורי.
הספר ראה אור לראשונה בשנת 1953, ובדומה למספר ספרי מדע בדיוני נוספים כגון "1984", ו"עולם חדש מופלא", הוא מתאר חזון קודר (דיסטופיה) של סדר חברתי עתידני, תחת משטר טוטליטרי, שבו רמת המעורבות של המדינה בחיי הפרט גבוהה בהרבה מהמקובל בדמוקרטיות ליברליות.
מקור שם הספר הוא הטמפרטורה שבה דפי נייר עולים באש, 451 מעלות פרנהייט (כ-233 מעלות צלזיוס).
הספר עוסק בשרטוט פני חברה עתידית בה עקרונות הומאניים ומוסריים משתנים כתוצאה מקיומן של טכנולוגיות חדשות.
מסגרת הספר מתרחשת במציאות עתידנית בה הבתים בנויים באופן שאין בו חשש לשרפות.
לפיכך תכליתו של עולם הכבאות משתנה מכיבוי שרפות ליצירתן.
תפקידם של הכבאים איפוא הוא מציאת הספרים ושרפתם.
פרנהייט 451 היא הטמפרטורה בה דפי ספרים נאכלים באש.
למרות מאמצי השלטון ישנן קבוצות מורדים אשר אינם נלחמים פיזית בשלטון אך בתגובה לניסיון לשרוף את כל ספרי האנושות הם משננים אותם בעל פה כך שכל אדם הופך למעשה לספר.
החלק העלילתי של הסיפור עוסק בטרנספורמציה האישית אותה עובר כבאי (גאי מונטאג) אשר נחשף לתובנות ביחס לשרפת הספרים, בורח ועובר לצידם של המורדים.
בספר מופיעים רעיונות חברתיים, מוסריים ופילוסופיים המעוררים את הקורא לחשיבה ביקורתית ביחס להתפתחויות חברתיות מבוססות טכנולוגיות חדשות.
בספר העלה ברדבורי מספר רעיונות טכנולוגיים אשר התממשו והפכו לאמצעים וטכנולוגיות המוכרות לנו כיום כגון שלטי חוצות ענקיים, שימוש בקירות בתים כבמסכי ענק, אוזניות בלוטות' ועוד.
ברדבורי חזה במידה רבה את התפתחותן של תוכניות ריאליטי אשר בספר מהוות את המציאות העיקרית בה מתנהלת החברה.
הרעיון הפילוסופי המוסרי המרכזי העומד במרכז הספר הוא כי כלל הידע האנושי והספרות כמבטאת ידע זה, מהוות מהות השוכנת במוחותיהם של בני האדם.
מהות זו אינה ניתנת למחיקה ולו גם בניסיון לשרוף את אותה ספרות .
ריי ברדבורי קורא לנו שלא לזנוח לעולם את החשיבה הביקורתית והעצמאית כסוג של חומת הגנה בפני הידרדרות מוסרית וחברתית.
הספר עובד, בשינויים קלים, לסרט בבימויו של פרנסואה טריפו, שיצא לאקרנים בשנת 1966. בסרט שיחק אוסקר ורנר את תפקיד מונטאג.
בנוסף, עובד שוב לסרט טלוויזיה מסוגת מדע בדיוני דיסטופי בשנת 2018 בהפקת חטיבת הסרטים של רשת HBO, HBO Films.
בשנת 2002 יצא הסרט "שיווי משקל" (Equilibrium), שהוא עיבוד חופשי למדי לאותה עלילה.
הספר עובד פעם נוספת לרומן גרפי בשנת 2009, ואת הציורים הנלווים צייר המאייר טים המילטון (Tim Hamilton).
2002 - תרגום: נועה מנהיים, הוצאת אודיסיאה.
2013 - תרגום: נועה מנהיים, הוצאת כנרת זמורה דביר.
שם סרטו הדוקומנטרי של מייקל מור, "פרנהייט 9/11", המתאר את רצף הכשלים של ממשל ג'ורג' בוש בנושא פיגועי 11 בספטמבר, נגזר משם ספר זה.
הפְרֶנוֹלוֹגְיָה היא תאוריה פסאודו-מדעית הטוענת כי ניתן לקשר בין מבנה הגולגולת לבין אישיותו של האדם ותכונות אופי, כגון פשיעה.
הפרנולוגיה פותחה על ידי פרנץ יוזף גאל באוסטריה בסביבות 1800 והייתה פופולרית מאוד במאה ה-19 באירופה וארצות הברית.
הפרנולוג בודק את מבנה הגולגולת ועל סמך זה הוא מסיק לגבי מבנה המוח שמתחתיה.
על פי התאוריה במוח ישנם 42 אזורים שכל אחד מהם אחראי על תכונה שונה באופי.
למשל, היכולת להשוות בין דברים או מצבים, תקווה ואופטימיות וכדומה.
ניתן לחלק את המוח לשבעה אזורים כלליים יותר: קליטת הנתונים; עיבוד נתונים; כישורי ביטוי; מוסר ואמונה; אגו; הישרדות; חברה ומשפחה.
בעוד שחלק מהנחות היסוד של התאוריה מקובלות גם כיום - לכל אזור במוח יש התמחות בתפקוד מסוים - טענות התאוריה כי ניתן ללמוד על אופי האדם ממבנה הגולגולת הופרכו.
ב-1931 פותח בארצות הברית הפסיכוגרף, מכשיר שנועד ליישם את עקרונות הפרנולוגיה.
המכשיר הכיל קרוב לאלפיים חלקים, ונמכרו 33 מכונות מסוג זה.
המכשיר שימש בעיקר כאטרקציה למשוך קונים לחנויות בזמן השפל הגדול בארצות הברית.
המכשיר בחן ונתן ציון ל-32 נקודות שונות בגולגולת.
תוצאות הבדיקה התיימרו לנתח את נקודות החוזק והחולשה של הנבדק.
פָּרָנוֹיָה ( מיוונית: παράνοια – παρά= ליד, νόος= נפש, במשמעות של "שיגעון") היא מצב פסיכוטי, שבו חש האדם כי הוא נרדף, אף על פי שאין לכך ביסוס במציאות.
מצב זה מלווה בפחד, בחרדה, בחשדנות ובמחשבות שווא.
המאפיין של התסמונת הוא מחשבות שווא פרנואידיות.
מחשבות שווא אלו מאופיינות על ידי עיוות ותפיסת היחס על ידי האדם ובינו לבין אנשים אחרים.
מאחר שמחשבות השווא הפרנואידיות מבטאות לעיתים קרובות נושאים של חיי היום יום, קשה לעיתים להבחין ולהפריד אותן ממצבים נורמליים.
אחד המאפיינים החשובים באבחנה הוא היעדר חלופה בחשיבה או בפעולה המתחייבת ממנה.
פרנויה היא תופעה שכיחה בקרב חולי סכיזופרניה (סכיזופרניה פרנואידית), ובקרב בעלי סוגים מסוימים של הפרעות אישיות.
תחושת הרדיפה באה לידי ביטוי בחשדנות יתר.
במצבים קיצוניים עלול האדם הפרנואיד לכלוא את עצמו בחדר אחד למשך שעות מתוך חשש שעוקבים אחריו באמצעות מצלמות, ואף להרחיק לכת למחשבות של ריגול מהחלל, חשש שחייזרים או סוכנים חשאיים עלולים לחטוף אותו.
במקרים של סכיזופרניה פרנואידית, הפרנואיד נוטה לחשוש שגורמים עוינים כלשהם מבקשים להשתלט על מוחו על ידי שידור מסרים שונים אליו, באמצעות השתלת שבבים שונים באיברי גופו, ועקב כך אף עלול לסרב לפרוצדורות כירורגיות דחופות שייעשו בו.
לעיתים ניתן לזהות את תופעת הפרנויה גם אצל אנשים שלא מאופיינים כמתמודדי נפש, שחווים את אותן אשליות רדיפה, רק במידה נמוכה יחסית, שמאפשרת להם להמשיך לתפקד בחייהם.
בנוסף עלולה להופיע פרנויה גם כהתקף פסיכדלי כתוצאה משימוש בסמים הזייתים (הלוצינוגנים) כמו אל־אס־די, מסקלין וסלוויה דיווינורום ואפילו מריחואנה.
מחשבות שווא אירוטיות (סינדרום דה קלרמבו) אדם שמדמה שאישיות חשובה היא המאהב שלהם.
דמיון זה מספק תחושת סטטוס חברתי ותחושת הצלחה.
מחשבות שווא על שם קפגרס - החולה מאמין שמישהו קרוב לו הוחלף במישהו אחר הנראה דומה לו.
מחשבת שווא על שם פרגולי - מחשבת שווא נדירה, בה החולה מזהה אדם מוכר באנשים שונים שהוא מכיר.
בדומה לטיפול המקובל במצבי פסיכוזה וסכיזופרניה פרנואידית, הטיפול המקובל בפרנויה הוא שילוב של טיפול תרופתי, אולנזפין או ריספרדל ותרופות אחרות ממשפחת תרופות זו, עם טיפול בפסיכותרפיה באמצעות שיחות.
פרנטי סימן 1 היה המחשב הרב תכליתי המסחרי השני בשוק, מלבד מחשב Z4 הגרמני.
המחשב הראשון היה בשוק החל מפברואר 1951.
המחשב נבנה על ידי חברת פרנטי מאנגליה.
הוא היה מבוסס על המנצ'סטר סימן 1, שתוכנן באוניברסיטת מנצ'סטר על ידי פרדריק קלנד ויליאמס וטום קילבורן.
המנצ'סטר סימן 1 היה אבטיפוס עבור הפרנטי סימן 1. השיפור שהציע הפרנטי היה בגודל יחידת האחסון הראשית והמשנית, במהירות יחידת הכופל ובתוספת פקודות נוספות על אלו שהציע המנצ'סטר סימן 1.
לאחר ששני המחשבים הראשונים מדגם הפרנטי נשלחו (לאוניברסיטת מנצ'סטר ולאוניברסיטת טורונטו), הופיעה בשוק גרסה עדכנית יותר למחשב.
הגרסה הייתה ידועה כ-פרנטי סימן 1* או כ-פרנטי כוכב.
העדכונים שיפרו את סט הפקודות.
לפחות שבעה מחשבים כאלה נשלחו החל משנת 1951 ועד לשנת 1957.
פרנטיק (בתרגום לעברית: 'נרעש') הוא סרט מתח משנת 1988 שבוים על ידי רומן פולנסקי, בכיכובם של האריסון פורד ועמנואל סנייה.
האריסון פורד מגלם את ד"ר ריצ'רד ווקר, שהגיע עם אשתו סונדרה (בטי באקלי) לפריז על מנת להשתתף בכנס רפואי בינלאומי.
בזמן שווקר מתקלח, אשתו נעלמת באופן מסתורי מחדר המלון שלהם.
הוא מנסה להעזר במנהל המלון וצוותו, אך נסיונותיהם לעזור עולים בתוהו והם לא יודעים לומר לווקר היכן אשתו.
כשהיא משאירה רמזים מעטים מאחוריה, ווקר פונה לקונסוליה האמריקאית, למשטרה ולרשויות המקומיות על מנת לקבל מהן סיוע בחיפושיו, אך שיטותיהם הבירוקרטיות והאיטיות לא ממש עוזרות לו.
הוא לוקח את העניינים לידיו על מנת למצוא רמז היכן נעלמה אשתו.
הוא מחפש ושואל בחנויות, בבארים ומסעדות, פוגש סוחרי סמים וכל מיני טיפוסים שליליים.
באחד מהבארים שווקר מחפש הוא מובל ע"י עד ראיה לחצר בקרבת מקום והעד מספר לו שהוא וחבריו ראו אנשים מכניסים אישה בכוח לתוך רכב ונוסעים.
ווקר מוצא במקום את הצמיד של אשתו זרוק על הארץ ומבין שאשתו אכן נחטפה.
ווקר ממשיך בחיפושים, ושהוא נתקל בזירת רצח הוא בודק ומברר ומתחיל להבין.
מסתבר שבשדה התעופה המזוודה שלהם נלקחה בטעות ע"י מישל (עמנואל סנייה), בחורת רחוב מהמעמד הנמוך, שהייתה אמורה להעביר תמורת תשלום את המזוודה ליעד מסויים.