tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הכניעה של מונטנגרו למעצמות המרכז ב-15 בינואר 1916, במהלך מלחמת העולם הראשונה, יצאה הממשלה לגלות ונשארה שם עד שהיא חדלה להתקיים.
תחת המשטר הקומוניסטי, מונטנגרו השיגה ממשלה משלה ב-7 במרץ 1945. באותו יום נוצר משרד למונטנגרו בתוך ממשלת יוגוסלביה (כמו לכל חמש הרפובליקות האחרות), עם שר למונטנגרו שהיה אחראי על יצירת הממשלה האמיתית הראשונה של מונטנגרו לאחר המלחמה, שהתקיימה ב-17 באפריל 1945.
ראש ממשלת קרואטיה, רשמית נשיא ממשלת רפובליקת קרואטיה (בקרואטית: Predsjednik / Predsjednica Vlade Republike Hrvatske), הוא ראש הממשלה של קרואטיה, והוא דה פקטו בעל התפקיד החזק והמשפיע ביותר במערכת הממשל הקרואטית.
לאחר הקמת המשרה לראשונה בשנת 1945, התקופה חצי-נשיאותית בשנים 1990–2000 היא החריג היחיד בו נשיא קרואטיה החזיק בסמכות המבצעת בפועל.
עם זאת, בסדר הרשמי, תפקיד ראש הממשלה הוא המשרה השלישית בחשיבותה במדינה, אחרי נשיא הרפובליקה ויו"ר הפרלמנט.
חוקת קרואטיה קובעת כי "הפרלמנט מפקח על הממשלה" (סעיף 81) וכי "נשיא הרפובליקה מבטיח את תפקוד ויציבות סדירים ומאוזנים של הממשלה" (סעיף 94), בעוד הממשלה מוגדרת בסעיף 108. מאז שנת 2000 היו לראש הממשלה סמכויות חוקתיות שונות נוספות, והוא מוזכר לפני הממשלה עצמה בנוסח החוקה במספר סעיפים.
ראש ממשלת קרואטיה המכהן הוא אנדריי פלנקוביץ'.
ממשלת קרואטיה מתכנסת בבנסקי דבורי, בניין היסטורי הממוקם בבירה זאגרב.
השם הרשמי של המשרה, בתרגום מילולי, הוא "נשיא הממשלה" ("Predsjednik / Predsjednica Vlade"), ולא "ראש הממשלה" ("Prvi Ministar").
בקרואטית נמצא בשימוש נפוץ יותר הקיצור .
בראש הממשלה של ממלכת קרואטיה-סלאבוניה (1868–1918) עמד הבאן של קרואטיה (המשנה למלך), שייצג את המלך.
ראש הממשלה הראשון של הרפובליקה הסוציאליסטית של קרואטיה ב היה ולדימיר בקאריץ', שנכנס לתפקיד ב-14 באפריל 1945. זה היה אז התפקיד הציבורי החזק ביותר במדינה, בנוסף לתפקיד מזכיר ליגת הקומוניסטים של קרואטיה, שכן הונהג במדינה משטר חד-מפלגתי.
שמו של ראש הממשלה שונה לנשיא המועצה המבצעת ב-1952. סאבקה דאבצ'ביץ'-קוצ'אר, שכיהנה בתפקיד בשנים 1967–1969, הייתה האישה הראשונה באירופה שכיהנה בתפקיד המקביל לראש ממשלה.
לאחר התיקונים החוקתיים שאפשרו בחירות רב-מפלגתיות ב-1990, המדינה הייתה עדיין רפובליקה של יוגוסלביה, ולתפקיד נשיא המועצה המבצעת נכנס סטייפן מסיץ' ב-30 במאי 1990.
הפרלמנט הקרואטי שנבחר לאחרונה חוקק תיקונים רבים לחוקה ב-25 ביולי 1990. הוא ביטל התייחסויות סוציאליסטיות ואימץ סמלים לאומיים חדשים, בעוד שממשלת רפובליקת קרואטיה הוקמה רשמית בתיקון LXXIII.
חוקת קרואטיה שונתה לאחר מכן באופן משמעותי גם ב-22 בדצמבר 1990, ומה שמכונה "חוקת חג המולד" הגדירה באופן יסודי את רפובליקת קרואטיה ואת המבנה השלטוני שלה.
מנקודה זו ואילך הייתה קרואטיה רפובליקה חצי-נשיאותית, ולנשיא קרואטיה היו סמכויות ביצועיות רחבות, כולל מינוי ופיטורי ראש הממשלה ופקידים אחרים בממשלה.
לאחר משאל עם לעצמאות במאי 1991, בו אישרו 93% מהמצביעים את ההיפרדות, הכריזה קרואטיה רשמית על עצמאות מיוגוסלביה ב-25 ביוני 1991, כאשר יוסיפ מנוליץ' ממשיך בתפקיד ראש הממשלה כראש ממשלת קרואטיה עצמאית.
עם זאת, המדינה חתמה אז על הסכם בריוני ביולי 1991, בו היא הסכימה לדחות פעילויות נוספות לקראת ניתוק הקשרים עם יוגוסלביה.
בינתיים פרצה מלחמת העצמאות של קרואטיה, ופראניו גרגוריץ' מונה להוביל ממשלת אחדות לאומית.
באוקטובר אותה שנה ניתקה קרואטיה ניתקה רשמית את כל הקשרים המשפטיים שעוד נותרו לה עם הפדרציה היוגוסלבית אשר התפרקה.
בין 1990 עד לתיקונים החוקתיים הבאים בסוף שנת 2000, היו בקרואטיה שבעה ראשי ממשלה.
לאחר הבחירות הכלליות בינואר 2000 תיקנה קואליציית המרכז-שמאל המנצחת בראשות המפלגה הסוציאל-דמוקרטית את החוקה ולמעשה שללה מהנשיא את רוב סמכויותיו הביצועיות, חיזקה את הפרלמנט וראש הממשלה, והפכה את קרואטיה לרפובליקה פרלמנטרית.
ראש הממשלה הפך שוב, כמו לפני 1990, לתפקיד הבכיר בפוליטיקה של קרואטיה.
נכון ל-2023 כיהנו בתפקיד 12 אנשים שעמדו בראש 14 ממשלות מאז הבחירות הרב-מפלגתיות הראשונות.
תעשה מראשי הממשלה היו חברים ב, שניים במפלגה הסוציאל-דמוקרטית ואחד נוסף היה פוליטיקאי עצמאי.
מאז העצמאות כיהנה בתפקיד אישה אחת (ידרנקה קוסור).
דיוקןשםבחירותכהונהמפלגההרכב הממשלהנשיא קרואטיהתחילת כהונהסיום כהונהזמן כהונה1סטייפן מסיץ'199025 ביולי 199024 באוגוסט 199030 ימיםHDZHDZפרניו טוג'מן2יוסיפ מנוליץ'—24 באוגוסט 199025 ביוני 1991305 ימיםHDZ
קרואטיה הכריזה על רשמית על עצמאותה ב-25 ביוני 1991 .
לאחר הכרזת העצמאות המשיך התפקיד להיות ראש ממשלת רפובליקת קרואטיה.
ראש ממשלת הרפובליקה של קוריאה (בקוריאנית: 국무총리) הוא המשרה הפוליטית השנייה בחשיבותה בדרום קוריאה לאחר הנשיא.
ראש הממשלה משמש בפועל כסגן ראש הממשלה היות שנשיא קוריאה הדרומית הוא ראש הרשות המבצעת.
ראש הממשלה ממונה בידי הנשיא ומינויו דורש אישור של האספה הלאומית.
ראש הממשלה יכול להיות חבר באספה הלאומית, אך אין זה מחייב אותו על מנת לכהן בתפקיד.
לעיתים ראש הממשלה הוא מינוי מקצועי ואינו בהכרח פוליטי בניגוד לנשיא הרפובליקה המחויב להיות פוליטי.
בין תפקידיו של ראש הממשלה ניתן למנות:
ראש הממשלה משמש כעוזר הבכיר ביותר לנשיא קוריאה הדרומית.
ראש הממשלה הוא הראשון בסדר הירושה שממלא את תפקידו של הנשיא כנשיא בפועל אם נבצר מהנשיא למלא את תפקידו.
ראש הממשלה משמש כסגן יושב מועצת המדינה של קוריאה שכן היא הקבינט.
(הנשיא הוא ראש הרשות המבצעת).
מסייע לנשיא בפיקוח על משרדי הממשלה השונים.
ראש ממשלת הרפובליקה הפורטוגלית (בפורטוגזית: Primeiro-Ministro da República Portuguesa) הוא ראש הרשות המבצעת של פורטוגל.
כראש ממשלה הוא מתאם את פעולות השרים, מייצג את ממשלת פורטוגל בפני שאר גופי המדינה, אחראי בפני הפרלמנט ומעדכן את הנשיא.
הוא אף יכול לכהן כשר במשרד אחר או יותר.
מכיוון שפורטוגל היא רפובליקה פרלמנטרית נשיאותית-למחצה, ראש הממשלה הוא הדמות הפוליטית המובילה במדינה.
בדומה לתהליך הנהוג בישראל, ראש ממשלת פורטוגל ממונה על ידי נשיא פורטוגל לאחר בחירות לאספת הרפובליקה, הפרלמנט החד-ביתי של המדינה, לאחר שהתייעץ עם כל סיעותיו.
לרוב ראש הממשלה הממונה הוא מנהיג המפלגה הגדולה ביותר, ואין הגבלה על מספר כהונותיו.
מאז ימי הביניים כיהנו פקידים בכירים בממלכת פורטוגל כמעין ראשי ממשלה, וזכו ותארים כמו קנסלר-מור, מאיורדומוס ו"המזכיר הפרטי של המלך".
ראש הממשלה המודרני הראשון של פורטוגל היה פדרו דה סוזה הולשטיין, דוכס פאלמלה הראשון, שהושבע ב-24 בספטמבר 1834 כנשיא מועצת השרים (Presidente do Conselho de Ministros).
בשנת 1911, עם הקמת הרפובליקה הפורטוגזית הראשונה, שונה תוארו הרשמי של ראש הממשלה לנשיא הלשכה (Presidente do Ministério), וב-1933 חזר לנשיא מועצת השרים.
התואר הנוכחי, ראש השרים (Primeiro-Ministro), נוסד רשמית על ידי חוקת פורטוגל מ-1976 לאחר מהפכת הציפורנים ב-25 באפריל 1974.
ראש ממשלת פורטוגל המכהן הוא לואיש מונטנגרו מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית, שנכנס לתפקידו ב-2 באפריל 2024 כראש הממשלה ה-14 של הרפובליקה הפורטוגזית השלישית וה-120 בסך הכל בהיסטוריה של פורטוגל.
מעונו הרשמי של ראש ממשלת פורטוגל הוא אחוזת סאו בנטו, השוכנת מאחורי הבניין הראשי של אספת הרפובליקה.
האחוזה נבנתה ב-1877 ומשמשת כמעון מאז 1938 אז נכנס אליה אנטוניו דה אוליביירה סלזאר.
אף על פי שזהו מעונו הרשמי של ראש הממשלה, לא כל נושאי התפקיד התגוררו בה, ובפרט ראש הממשלה המכהן לואיש מונטנגרו.
ראש ממשלת נפאל הוא ראש הרשות המבצעת של נפאל.
יחד עם מועצת השרים, ראש הממשלה מפעיל את הכוח הביצועי במדינה.
ראש הממשלה חייב ליהנות מאמון הפרלמנט של נאפל (פרטינידי סבה) לפני מינויו על ידי הנשיא, והוא מחויב להתפטר אם אינו מצליח לשמור על הרוב בבית הנבחרים.
ראש ממשלת נפאל ממונה על ידי נשיא נפאל בהתאם לחוקת המדינה.
לאחר הבחירות הכלליות, המפלגה או הקואליציה בעלת הרוב בפרלמנט מציגה את מועמדה לתפקיד ראש הממשלה בפני הנשיא, אשר ממנה את המועמד.
ראש הממשלה מחויב להתפטר אם אינו מצליח לשמור על אמון הפרלמנט, וניתן להחליפו באמצעות הצעת אי אמון בפרלמנט אם זו מתקבלת ברוב הקולות.
נשיא נפאל הוא ראש המדינה והאדם הממונה על ביצוע תפקידים וסמכויות רבות כפי שהוגדרו בחוקת נפאל.
תפקידיו העיקריים כוללים קידום האחדות הלאומית ושמירה על החוקה.
הנשיא מבצע פעולות בהתאם לחוקה ולחוק הפדרלי, כולל המלצות מועצת השרים.
סמכויותיו הביצועיות כוללות מינוי והדחת ראש הממשלה, קבלת דו"חות שנתיים מהממשלה על יישום המדיניות והצגתם בפרלמנט, זימון וביטול מושבי הפרלמנט, נאומים בפרלמנט, מינוי בכירים שונים על פי המלצות מועצת השרים, אישור חוקים וחקיקת חירום בעת הצורך.
הנשיא יכול להכריז על מצב חירום, להעניק חנינות ולכנס ישיבות חירום של הפרלמנט במידת הצורך.
סמכויות אלו מאפשרות לנשיא להבטיח את תפקוד המוסדות השלטוניים ושמירת היציבות הפוליטית והביטחונית של המדינה.
ראש ממשלת פיג'י הוא התפקיד השני הבכיר במדינה אחרי נשיא פיג'י.
על פי החוקה משנת 2013 (סעיף 93) ראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה שזכתה ביותר מחמישים אחוזים מהמושבים ב.
במקרה שאין מפלגה שזכתה ברוב, הפרלמנט בוחר את ראש הממשלה.
בנוסף ראש הממשלה הוא ראשון בין שווים כלומר הקול שלו שווה כמו לכל קול של שר אחר בממשלה.
ראש הממשלה רשאי למנות או לפטר שרים.
פיג'י הייתה חלק מהאימפריה הבריטית עד הקמתה, לכן חלק מעקרונות הממשל של פיג'י אומצו משיטת הממשל הבריטית.
ראש הממשלה הראשון היה קמיסזה מארה שנבחר לתפקיד ב-10 באוקטובר 1970 אחרי קבלת העצמאות מבריטניה.
לפני הקמת המדינה היה מארה השר הראשי של פיג'י בזמן שפיג'י הייתה מושבה בריטית (היה היחיד בתפקיד זה).
ב- 14 במאי 1987 ראש הממשלה טימוצי באבאדרה הודח על ידי סיטיבני רבוקה בהפיכה צבאית.
הפיכה לא צלחה, אחרי ניסיון ההפיכה חזר מארה לכהן כראש ממשלה, אחרי בקשת הנשיא ראטו פנאיה גנילאו.
ב- 25 בספטמבר 1987 הודח מארה על ידי ראש הצבא רבוקה על ידי הפיכה, הוא ביטל את חוקת פיג'י ובנוסף הדיח את הנשיא ראטו.
ב-5 בדצמבר 1987 החזיר את ראטו ואת מארה לתפקידים.
ראש ממשלת סוריה היה נושא משרה העומד בראש ממשלת סוריה, האחראי לניהול ענייני המדינה היומיומיים ולעמידה בראש הרשות המבצעת.
התפקיד היה קיים משנת 1920 ועד 2025, עת בוטלה המשרה עם הפיכת סוריה לבעלת משטר נשיאותי.
תפקיד זה נוצר בשנת 1920 עם הקמת ממלכת סוריה ומאז, כיהנו בתפקיד עשרות ראשי ממשלה, תחת משטרים שונים שכללו מונרכיה, מנדט צרפתי, דמוקרטיה, משטר צבאי, ורפובליקה נשיאותית.
עד שנת 1946, ראשי ממשלה מונו על ידי שלטונות המנדט הצרפתי או על ידי הנשיאים המקומיים של סוריה.
לאחר קבלת העצמאות, תפקיד ראש הממשלה הפך לתפקיד מרכזי במערכת השלטון ומאז 1970, עם עליית משפחת אסד לשלטון, נחלש מעמדו של ראש הממשלה והנשיא הפך לדמות השלטונית הדומיננטית.
ראש הממשלה האחרון שמונה תחת שלטון אסד הוא חוסיין ערנוס שמונה בשנת 2020, נחשב לדמות נאמנה לבשאר אל-אסד והתמקד בניהול המשבר הכלכלי הקשה במדינה על רקע הסנקציות הבינלאומיות ומלחמת האזרחים המתמשכת.
בתאריך 13 בדצמבר 2024, מונה מוחמד אל-בשיר לראש ממשלת המעבר לאחר נפילת משטר אל-אסד.
תפקיד ראש הממשלה בסוריה בוטל בתאריך 30 במרץ 2025
ראש ממשלת סוריה היה ממונה על ידי נשיא סוריה ובסמכותו לבחור את חברי הממשלה (הקבינט) שנדרשת לקבל את אמון מועצת העם (הפרלמנט הסורי).
על פי החוקה הסורית, תפקידו של ראש הממשלה היה לנהל את המדיניות הכלכלית, החברתית והפוליטית של המדינה בשיתוף פעולה עם נשיא הרפובליקה.
מאז יצירת התפקיד בשנת 1920, כיהנו עשרות ראשי ממשלה בסוריה וביניהם:
פארס אל-ח'ורי – דמות מרכזית בתהליך קבלת העצמאות.
חאלד עזם – ראש ממשלה בתקופות של חוסר יציבות פוליטית.
מחמד חנאדי – ראש ממשלה בתחילת שלטון משפחת אסד.
חוסיין ערנוס – ראש הממשלה האחרון שמונה על ידי משפחת אסד בשנת 2020.
מוחמד אל-בשיר - מונה בחודש דצמבר 2024, לאחר הפלת משטר אסד.
ראש ממשלת ליטא (בליטאית: Lietuvos ministras pirmininkas) הוא התפקיד השני בחשיבותו בליטא אחרי נשיא ליטא.
ראש הממשלה נבחר על ידי הנשיא באישור הסיימאס (הפרלמנט הליטאי) דרך הקמת קואליציה של מפלגות התומכות בו.
לרוב ראש הממשלה הוא מהמפלגה הגדולה.
על פי חוקת ליטא נשיא המדינה מציע מעומד לנשיאות באישור הסיימאס.
על פי החוקה הנשיא רשאי לבטל את הצעת המועמד עד תחילת ההצבעה.
הנשיא מציע את המועמד בישיבה הקרובה של הסיימאס, ללא אפשרות לשאול את הנשיא שאלות.
המועמד לתפקיד ראש שהממשלה מציג את עצמו ואת עמדתו, (עד 30 דקות) ואחר כך יכול לענות על שאלות של חברי הסיימאס.
כל סיעה בסיימאס בוחנות את המועמד לתפקיד ראש המשלה, למפלגות יש את הזכות לקורא למועמד לישיבת הסיעה.
כל סיעה צריכה לבצע את התהליך תוך שני ימי עבודה.
תוך שבוע מהישיבה הקודמת צריך הסיימאס להתכנס שוב, להצגת החלטת הסיעות, על פי סדר מהמפלגה הגדולה לקטנה.
המועמד מקבל שוב להציג את עמדתו (עד 20 דקות) ולענות על שאלות של הסיימאס.
הצבעה על אישור המועמד לתפקיד ראש הממשלה.
אחרי בחירת ראש הממשלה לתפקיד, יש לו עד 15 יום להציג את הרכב הממשלה (כולל אישור הנשיא) ולהציג את תוכנית הממשלה לבחינת הסיימאס.
ראש הממשלה יכול להציע לנשיא למנות או לפטר שרים.
בזמן האולטימטום הסובייטי ואחרי כניסת ברית המועצות לליטא, ברח נשיא ליטא אנטאנס סמטונה מהמדינה.
ראש הממשלה אנטאנס מרקיס נטל על עצמו את תפקיד הנשיא בפועל לפי החוקה.
אחרי שלקח את המינוי לנשיא, מינה מרקיס את יוסטס פלצקיס לתפקיד ראש הממשלה (היה המועדף לתפקיד על ידי הרשויות הסובייטית) אחר כך התפטר מרקיס מתפקידו הנשיא ולכן בהתאם לחוקה כיהן פלצקיס גם כראש הממשלה וגם כנשיא.
גם כהונתו של מרקיס לנשיא, וגם כהונת פלצקיס לראש ממשלה ונשיא אינם מוכרות בליטא כיום.
ב-24 ביוני 1940 נשיא ליטא פלציקיס מינה את וינצס קרבה-מיצקביצ'יוס לתפקיד ראש הממשלה בזמן כהונתו ביקש סיפוח מלא של ליטא לברית המועצות.
+ תקופת המעבר תמונה שם התחלת כהונה סיום כהונהיוסטס פלצקיס17 ביוני 194024 ביוני 1940וינצס קרֶבֶה-מיצקביצ'יוס24 ביוני 19401 ביולי 1940
+ הממשלה הזמנית תמונה שם התחלת כהונה סיום כהונהיואזאס אמברזוויצ'וס-ברזאיטיס23 ביוני 19415 באוגוסט 1941
+ ראשי הממשלה בזמן הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הליטאית תמונה שם התחלת כהונה סיום כהונהמצ'יסלובס גדווילס25 באוגוסט 194016 בינואר 1956מוטייוס שומאוסקאס16 בינואר 195614 באפריל 1967יואוזס מניושיס14 באפריל 196716 בינואר 1981רינגאודאס סונגאילה16 בינואר 198118 בנובמבר 1985ויטאוטס סאקאלאוסקאס18 בנובמבר 198517 במרץ 1990
ראש ממשלת תימן עומד בראש הרשות המבצעת של המדינה.
על פי חוקת תימן, נשיא תימן ממנה את ראש הממשלה, אשר יחד עם ממשלתו, נדרש לזכות באמון אספת הנבחרים של תימן.
סמכויות ותפקידי ראש הממשלה בתימן
חוק הקבינט מס' 20 משנת 1991, מפרט את תפקידיו וסמכויותיו של ראש ממשלת תימן הכוללים:
ניהול הקבינט – ראש הממשלה אחראי על ניהול עבודת הקבינט ומשמש כיו"ר ישיבותיו.
קביעת סדר היום – ראש הממשלה קובע את מועדי ישיבות הקבינט ואת סדר היום שלהן, וחותם על ההחלטות והפקודות שמתקבלות.
ייצוג הממשלה – ראש הממשלה מייצג את הקבינט בכל העניינים הפנימיים והחיצוניים הנוגעים לביצוע מדיניות המדינה ולסמכויות המוקנות לו בחוקה ובחוקים.
פיקוח ובקרה – הוא מפקח על יישום החלטות והוראות נשיא הרפובליקה והקבינט, ומתאם את פעילותם של משרדי הממשלה המרכזיים והמקומיים.
הנחיות מחייבות – ראש הממשלה רשאי להוציא הוראות מחייבות לשרים, למושלים ולראשי משרדי הממשלה, וכן לדרוש מהם דוחות בנוגע לביצוע משימותיהם.
השעיית החלטות – במקרים של התנגשות עם מדיניות הממשלה, ראש הממשלה רשאי להשעות החלטות של גורמים ממשלתיים, בכפוף לאישור הקבינט בתוך חודש.
סמכויות חירום – במקרים חריגים, ראש הממשלה רשאי להוציא החלטות לפני אישורן במועצת השרים, בתנאי שיציג אותן לאישור בישיבה הראשונה לאחר מכן.
אם לא יאושרו, הן תבוטלנה.
ייפוי כוח – ראש הממשלה מנפיק מסמכי ייפוי כוח לשרי הממשלה כדי לחתום על הסכמים בינלאומיים ואזוריים בשם המדינה.
+רשימת ראשי ממשלת הריפובליקה של תימןמס"דצילוםשם
1994150 ימיםפוליטיקאי עצמאי3.عبد العزيز عبد الغني
1998350 ימיםפוליטיקאי עצמאי5.عبد الكريم الإرياني
ו-288 ימיםפוליטיקאי עצמאיعبد ربه منصور هادي
ו-146 ימיםפוליטיקאי עצמאי10.أحمد عبيد بن دغر
ו-110 ימיםפוליטיקאי עצמאיرشاد محمد العليمي
ראש ממשלת ליכטנשטיין הוא ראש הממשלה של ליכטנשטיין.
הוא ממונה על ידי נסיך ליכטנשטיין בהסכמת (הפרלמנט של המדינה) ומצופה ממנו לזכות באמונם של הנסיך והלנדטאג.
ראש הממשלה הממונה הוא בדרך כלל מנהיג המפלגה הפוליטית עם הכי הרבה מושבים בלנדטאג או במסגרת ממשלת קואליציה.
ראש הממשלה אינו יכול להיות חבר בלנדטאג בו זמנית, אם כי עליו לעמוד בדרישות הכשירות לתפקיד זה.
במקור, במאה ה-16, התפקיד היה מוכר כ.
הוא שימש כראש המשרד המחוזי הכפוף לחצר בית ליכטנשטיין.
התואר שונה ל"מנהל המדינה" (Landesverweser) לאחר מהפכת 1848 במדינה, והפך לרשמי עם אשרור .
מסיבה זו, יוהאן מיכאל מנצינגר נחשב למנהל המדינה הראשון של ליכטנשטיין.
ב-1921 אושרה חדשה, ובה הוחלף תפקיד ראש הממשלה.
על פי חוקה זו, הכשירות להיות ראש ממשלה דורשת אזרחות מלידה של ליכטנשטיין.
עם זאת, דרישה זו נחשבת לא פעילה מאז 1992.
ראשת הממשלה המכהנת היא בריגיטה האס מאז 10 באפריל 2025.
ראש מערכת המשפט של איראן (בפרסית: رئیس قوه قضائیه جمهوری اسلامی ایران), המכונה לעיתים קרובות נשיא בית המשפט העליון של איראן, הוא ראש הרשות השופטת באיראן, אחראי על ניהולה ועל הפיקוח עליה.
כישורי ממלא התפקיד, אחריותו, אופן בחירתו ומשך הכהונה
כישורי ממלא התפקיד, אחריותו, אופן בחירתו ומשך הכהונה שלו נקבעו בסעיף 157 בחוקה האיראנית:
המנהיג העליון של איראן הוא הממנה והוא מי שיכול לפטר את ראש מערכת המשפט.
משך הכהונה ניתן להארכה לעוד חמש שנים בצו מיוחד של המנהיג העליון, כפי שקרה ב-12 באוגוסט 2004, עת האריך עלי ח'אמנאי את כהונת האייתוללה מחמוד האשמי שאהרודי ל־5 שנים נוספות.
ראשי מערכת המשפט של איראן מאז המהפכה ב-1979
(תאריכי לידה ופטירה)תמונהתאריך מינוי1מהדי סאג'דיאן4 באפריל 19792מוחמד בהשתי23 בפברואר 19803עבדאלכרים מוסאווי ארדבילי (Abdul-Karim Mousavi Ardebili)28 ביוני 19814מוחמד יזדי15 באוגוסט 19895מחמוד האשמי שאהרודי 14 באוגוסט 19996סאדק לאריג'אני14 באוגוסט 20097אבראהים ראיסי7 במרץ 20198גולאם-חוסיין מוחסני-אז'אי1 ביולי 2021
ראשי מערכת המשפט עד שנת 1979
ראשי המערכת המשפטית עד שנת 1979#ראש מערכת המשפט
ראש ממשלת פפואה גינאה החדשה הוא ראש הממשלה של פפואה גינאה החדשה, שנבחר על ידי וממונה רשמית על ידי .
ראש הממשלה משמש כראש מפלגתו, כראש ממשלת הקואליציה ויו"ר המועצה הלאומית המבצעת.
ראש הממשלה נבחר על ידי הפרלמנט הלאומי ולאחר מכן ממונה רשמית על ידי המושל הכללי.
סעיף 142 לחוקת פפואה גינאה החדשה קובע כי בחירת ראש הממשלה תתקיים בישיבה הראשונה של הפרלמנט לאחר עריכתן של בחירות כלליות.
במקרה שהמשרה התפנתה, על יושב ראש הפרלמנט לכנס מיד ישיבת פרלמנט לצורך בחירת ראש ממשלה חדש.
כאשר הפרלמנט מעביר הצעת אי אמון בראש הממשלה בהתאם לסעיף 145 לחוקה, על המושל הכללי לפטר את ראש הממשלה מתפקידו.
ראש הממשלה יכול גם להיות מודח על ידי המושל הכללי אם הפרלמנט קובע שהוא אינו כשיר לתפקיד מסיבות בריאותיות או רשאי להתפטר מרצון בהתאם לסעיף 146 לחוקה.
בדצמבר 2011 היה התפקיד שנוי במחלוקת בין ממפלגת לבין סר מ; האחרון תמך בסופו של דבר באו'ניל ב-3 באוגוסט 2012, ובכך סיים את המשבר החוקתי.
על משרד ראש הממשלה מוטלת המשימה לספק שירותים אדמיניסטרטיביים וכן לייעץ לראש הממשלה ולחברי הממשלה.
משרד ראש הממשלה ומשרדי ממשלה מרכזיים אחרים היו ממוקמים בתחילה ב לפני שהועברו ל זמן קצר לאחר קבלת העצמאות ב-1975. מאז אפריל 2024, משרד ראש הממשלה ממוקם בבית מלנזיה החדש, הממוקם מול הכניסה הראשית לבית הפרלמנט הלאומי.
רשימת ראשי הממשלה של פפואה גינאה החדשה (1975–הווה)
בראשה עומד נשיא מועצת השרים (Presidente del Consejo de Ministros), הנקרא גם ראש הממשלה של פרו, המשמש כראש הקבינט וכחבר הבכיר ביותר במועצת השרים, הממונה על ידי נשיא פרו – בכפוף לאישור הקונגרס, כמו עם כל שאר חברי הקבינט.
התפקיד נוסד ב-1856, כאשר מועצת השרים עצמה הוקמה באמצעות החוקה באותה שנה.
מאז כיהנו בתפקיד 170 פוליטיקאים שונים, חלקם במשך כמה קדנציות.
אלסמורה12 בינואר 194730 באוקטובר 194796רוקה אאוגוסטו סאלדיאס מנינט27 בפברואר 194817 ביוני 194897ארמנדו רבורדו איגלסיאס17 ביוני 194829 באוקטובר 194898סנון נורייגה אגוארו28 ביולי 19509 באוגוסט 1954מנואל א.
ראש ממשלת סלובניה, ששמו הרשמי הוא נשיא ממשלת רפובליקת סלובניה (בסלובנית: Predsednik Vlade Republike Slovenije), הוא ראש הרשות המבצעת של רפובליקת סלובניה.
מאז הנהגת הדמוקרטיה הפרלמנטרית במדינה בשנת 1989 כיהנו בתפקיד תשעה אישים, בנוסף לשניים שכיהנו בין השנים 1945–1953, כאשר שם התפקיד היה "נשיא המועצה המבצעת".
ראש ממשלת סלובניה מועמד לתפקידו בידי נשיא סלובניה, לאחר התייעצות עם נציגי המפלגות המיוצגות באספה הלאומית.
לאחר מכן, מועמדותו עומדת להצבעה רשמית באספה הלאומית, ונדרש בה רוב פשוט.
אם אף מועמד אינו זוכה לרוב, יש לקיים הצבעה נוספת בתוך 14 ימים.
אם גם בסבב זה לא מתקבל רוב, על הנשיא לפזר את האספה הלאומית ולכונן בחירות פרלמנטריות חדשות, אלא אם כן מחליטה האספה הלאומית לקיים סבב שלישי.
אם גם בסבב השלישי לא נבחר מועמד, האספה מתפזרת באופן אוטומטי עד לקיום בחירות חדשות.
בפועל, מאחר שהמועמד הנבחר חייב ליהנות מתמיכת רוב באספה הלאומית כדי למשול, לרוב מדובר במנהיג המפלגה הגדולה באספה הלאומית או במנהיג השותפה הבכירה בקואליציית השלטון.
האספה הלאומית רשאית לשלול את אמונה בראש הממשלה רק באמצעות הצעת אי-אמון קונסטרוקטיבית – דהיינו, הצעת אי-אמון אינה תקפה אלא אם כן מוצג מועמד חליפי הנהנה מתמיכת רוב.
ראש הממשלה מכהן גם כיו"ר המועצה לביטחון לאומי של סלובניה.
ראש ממשלת סלובניה הנוכחי הוא רוברט גולוב, שהחל את כהונתו ב-1 ביוני 2022.
ראש פינה (בכתיב מנוקד: רֹאשׁ פִּנָּה) היא מועצה מקומית בגוש צח"ר, במורדות הגליל העליון למרגלות הר כנען והעיר צפת ובסמיכות למועצה המקומית חצור הגלילית.
תאריך היסוד שלה כמושבה נקבע באופן חגיגי, לכבוד הגשמים הראשונים שירדו קודם לתחילת עיבוד השדות, ל-12 בדצמבר 1882 (ב' בטבת ה'תרמ"ג).
ניסיון התיישבות קודם שהחל ב־1878 בשם גיא-אוני, נכשל, ובמקום נותרו 3 משפחות בלבד, אליהן הצטרפו החלוצים שהגיעו ממוינשט, רומניה.
יחד, הם הקימו מספר בתים, בסמוך לכפר ג'עוני, ובהם התגוררו.
בשנותיה הראשונות סבלה המושבה ממצוקה רבה, שרק גדלה בעקבות פרשת הרג בשוגג של ערבי מצפת ב-1882, שרק בהתערבות שיחים ופלחים שחיו בשכנות לראש פינה, נמנעה התוצאה המסורתית: נקמת דם.
הפיצויים הרבים שנאלצו לשלם למשפחת ההרוג רוששה את קופתה הדלה ממילא של המושבה וחבריה הגיעו לפת לחם.
מי שהציל את המצב היה הברון רוטשילד, אך חלק מהפקידים שהגיעו בשמו לנהל את המושבה, התנהגו באופן מחפיר, אבל לכל הפחות המצוקה הכלכלית עברה והמושבה יכלה לצאת לדרך חדשה.
כבר בשנים הראשונות נבנו בתים נוספים, גדולים יותר ובית כנסת, הידוע כיום כבית הכנסת העתיק של ראש פינה.
קורות חיי התושבים מתועדים בכתבים רבים אשר זכו לעניין רב ופרסום, הן בחוגים האקדמיים והן בציבור הכללי.
ראש פינה הוכרזה כמועצה מקומית בשנת 1949.
ראש פינה היא בין המושבות היהודיות הראשונות, שהוקמו בסוף המאה ה־19 (תקופת העלייה הראשונה), וההתיישבות בהן נמשכת ברציפות עד ימינו.
על שמה של ראש פינה קרויות עיר בנמיביה וקבוצת התיישבות בארגנטינה.
ראש פינה שוכנת בגליל העליון למרגלות הר כנען וממזרח לצפת, על הדרך העתיקה שקישרה בין צפת לטבריה בתוואי נחל ראש פינה.
המושבה שוכנת בצומת דרכים מרכזי, וממנו מתפצלות דרכים צפונה לעבר עמק החולה, עמק עיון ולבנון, דרומה לטבריה ובקעת הירדן, ומזרחה לעבר רמת הגולן, קוניטרה ודמשק.
המועצה שוכנת בסמוך לאזור מישורי יחסית, ובו קרקע המתאימה לחקלאות.
בסמוך ליישוב שלושה מעיינות בוואדי ראש פינה.
המועצה נמצאת בגובה של 300 מטר עד 500 מטר מעל פני הים.
בין ראשוני המתיישבים במקום היו יהודים שהגיעו מאלג'יר והשתקעו באזור בתחילת המאה ה-19. אחד מהם היה חכם שמואל עבו, שעלה לארץ ישראל ב-1817 ורכש 7,000 דונם בגליל מידי ערביי המקום, שעליהם עתידים היו להיבנות יישובים חדשים, ובראשם מה שלימים הפך לגיא אוני ואחר כך ראש פינה.
ב-1875 רכש אליעזר רוקח מצפת, יחד עם אחדים מחבריו בני היישוב הישן, מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, ששכן למרגלות צפת בסמוך לדרך צפת–טבריה.
ביקורו השביעי והאחרון של משה מונטיפיורי בארץ ב-1875, עורר בצפת שוב גל של התארגנויות לשם התיישבות, לצורך שינוי אורח החיים והרחבת מקורות הקיום.
הפעם הצליחה קבוצה אחת להוציא את התוכנית מן הכוח אל הפועל.
ב-1878 רכשה חבורה של 17 משפחות מבני צפת מחצית מאדמות הכפר הערבי ג'עוני, כפר סמוך לצפת ששכן מזרחית לה.
הם היו אשכנזים בני היישוב הישן בצפת, רובם המכריע ילידי הארץ, חלקם כבר דור שלישי, או כאלה שהגיעו לארץ בגיל צעיר מאוד.
לפחות שבעה מהם ממשפחות הקשורות בממסד הרבני של העיר בראשות הרב שמואל הלר, ראש הקהילה, שתמך במהלך לצד שותפיו להנהגה.
המתיישבים קראו ליישוב החדש בשם גיא אוני, בדומה לצליל שמו של היישוב הערבי.
המושבה הוקמה שבועות מספר לפני הקמת המושבה פתח תקווה בידי מתיישבים מירושלים ומכאן שהיא המושבה היהודית הראשונה שנוסדה בארץ ישראל בתקופה המודרנית.
מטרת המתיישבים הייתה שינוי אורח חייהם – מהתבססות על כספי החלוקה לפרנסה מעבודת אדמה.
אולם עקב בצורת, רעב, מחלות (כולל דבר שחיסל את העדר), העדר ניסיון מקצועי-חקלאי ומחסור במזומנים, נקלעו המתיישבים מהר מאוד לקשיים גדולים, ואילצו את המתיישבים לנטוש את המקום.
הפניות הנואשות שלהם לעזרה כספית, שתאפשר להם לצלוח את התקופה הראשונה, לא נענו.
גם קריאות פומביות לעזרה, כמו המנשר החתום על ידי 30 בתי אב של מייסדי גיא אוני, מגובים בחתימת בית הדין של צפת, שבראשו ישב הרב שמואל הלר, שפורסם בעיתונות העברית של התקופה, לא הועילו.הם נתקלו באדישות מצד הציבור היהודי ומוסדותיו מחוץ לישראל, גם אלה שהטיפו לפרודוקטיביזציה.
אם כי זכו לעזרה מתושבי ג'עוני הערבים, שנתיים של ניסיונות החייאה שלא צלחו, הותירו במושבה רק משפחות צפתיות ספורות שלא ויתרו על היאחזותן באדמה.
למרות כל קשיי הקדחת והבצורת נותרו שלוש משפחות – פרידמן, קלר, שוורץ.
כל השאר, מיואשים, חזרו לצפת, שם זכו ליחס עוין מהתושבים בעקבות הסכסוך האידאולוגי המר שפרץ על עצם היציאה מצפת התורנית, הנסמכת על כספי החלוקה, והקמת יישוב חקלאי שאמור לחיות על תוצרתו.
הם מכרו את אדמותיהם לקבוצת המתיישבים החדשה שהגיעה ממוינשט שברומניה והקימה גרסה מחודשת למושבה ואף שינו את שמה ל'ראש פינה'.
בשנת 1882, לאחר קונגרס פוקשאן, הקונגרס הראשון מעולם של חובבי ציון, שהתקיים ברומניה, החליטה קבוצת 30 משפחות של חסידות בוהוש מהעיר מוינשט שבחבל מולדביה ברומניה, לעלות לארץ ישראל ולעסוק בחקלאות.
הם שלחו את נציגם דוד שוב, אליו הצטרף דוד בוקששתר שהיה בעל ניסיון בעבודת אדמה, לאתר מקום מתאים להתיישבות.
לאחר רכישת האדמות, בתמוז תרמ"ב (1882) הגיעה ארצה קבוצת חלוץ בת חמש משפחות, בתוכן ברוך ואביו יצחק גולדרינג, זאב בן שמעון בלום, אברהם בן שלום רוטברג וגרשון בן שבח גולדמן, שהצטרפו בצפת לדוד שוב.
ב-24 ביולי 1882 רכש דוד שוב, כנציג "חבורה יישוב ארץ-ישראל על ידי עבודת אדמה", את הקרקעות שהיו חלק מאדמות גיא אוני ואדמות נוספות מהכפר ג'עוני.
בחודש אוגוסט 1882, יצאה האוניה "תטיס" מנמל גאלאץ ועליה עשרות משפחות נוספות.
במהלך ההפלגה פרץ סכסוך על רקע דתי בין הנוסעים (יהודי מוינשט הקפידו יותר במצוות הדת מיהודי גאלאץ) ולכן נפרדו הקבוצות.
מרבית יוצאי מוינשט ירדו בחוף ביירות, ובמסע רגלי יצאו עם חמורים ופרדות הגיעו לצפת ומשם יצאו לגיא אוני.
משהגיעו הם החליטו לשנות את שם המקום לראש פינה, לפי הפסוק מ: "אֶבֶן מָאֲסוּ הַבּוֹנִים, הָיְתָה לְרֹאשׁ פִּנָּה".
שינוי השם רמז על כוונתם להניח אבן פינה ולבנות מחדש את ההתיישבות במושבה, וכן סימל את ההתגברות על כישלון ההתיישבות הקודם.
יתר העולים המשיכו עם האונייה לחיפה ובהמשך ייסדו את המושבה זכרון יעקב.
המתיישבים עלו לאתר בב' בטבת תרמ"ג (12 בדצמבר 1882).
השלטונות הטורקיים אסרו על בניית מבנים חדשים במושבה, ולכן נאלצו העולים להמשיך ולחיות בבתים שנותרו מהכפר הערבי, ובאוהלים שהוסיפו.
המתיישבים שלא היו בעלי רקע חקלאי סבלו מאוד מקשיים רבים ובנוסף גם ממצוקה כספית.
המגורים נבנו בחלקה העליון של המושבה, בצפיפות גדולה בסמיכות לכפר ג'עוני, במקום הקרוי כיום 'הרחוב העליון'.
בראשית הדרך הם נתקלו בקשיים דומים, כמו קודמיהם הצפתים, ונאלצו לבקש עזרה.
בניגוד לדימוי השכיח בספרות של דיכוטומיה בין היישוב הישן לאנשי העלייה הראשונה, הציונית, בצר להם גם חלוצי העלייה הראשונה לא בחלו בפנייה אל גופים אולטרה-אורתודוקסים כמו ארגון הפקידים והאמרכלים של אמסטרדם, המזוהים כל כך עם שיטת החלוקה.
הפנייה הראשונה לפקוא"מ הייתה סמוך להגעתם לגליל ושנה לאחר מכן פנו שוב.
גם מתיישבי ראש פינה נתמכו ברבני צפת והכסף הועבר אליהם דרך מנהיגה הקשיש של צפת, הרב שמואל הלר.
ב־1883 נחלץ הברון רוטשילד לעזרת אנשי ראש פינה, שהייתה מהמושבות הראשונות אותן לקח תחת חסותו.
בתמורה להעברה לבעלותו של כל האדמות ומבני המושבה, דאג הברון להמשך קיומה ובניינה, ולתשלום כל החובות שנצברו.
הברון דאג לבניית בית מגורים מרווח לכל משפחה, ולתפעול שירותים שונים במושבה, כדוגמת מורה, רופא, שו"ב ורב.
ניהול המושבה היה בידי פקיד מטעם הברון.
במהלך השנים הוקמו בראש פינה בית כנסת (1887), בית ספר (בית הספר העברי-לאומי הראשון בגליל) שהוקם ב-1899 על ידי יצחק אפשטיין, מפעל לייצור חוטי משי, יקב, בית בד, בית המלון הראשון בגליל, ועוד.
בראשית המאה ה-20 הייתה ראש פינה המושבה הרביעית בגודלה בארץ ישראל.
בשנת 1900, בעקבות כישלון שליטת פקידי הברון, וסכסוכים רבים שהתגלעו בינם לבין האיכרים, העביר הברון את המושבה לחסות חברת יק"א, שהייתה כפופה לברון הירש.
במהלך מלחמת העולם הראשונה נסלל כביש חדש מהמושבה לצפת (כחלק מכביש טבריה–צפת, כיום כביש 8900), שהחליף את דרך העפר שעלתה בתוואי נחל ראש פינה בשיפוע תלול למדי.
סמוך למושבה נסללה דרך נוספת לכיוון דמשק, ואבן זיכרון עות'מאנית הוצבה בסמוך לצומת הדרכים בכניסה לראש פינה.
אזור המושבה נכבש על ידי הצבא הבריטי בשלהי ספטמבר 1918 במסגרת המערכה לכיבוש צפון ארץ ישראל, סוריה ולבנון.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, עברה רמת הגולן לשליטת המנדט הצרפתי על סוריה.
קו הגבול נמתח לאורך נהר הירדן, ובראש פינה הסמוכה לקו הגבול החדש נבנתה תחנת משטרה אזורית ותחנת מכס (מבנה המשטרה משמש גם כיום את משטרת ישראל).
המושבה שימשה כישוב המרכזי באזור, וכמרכז אזורי של המושבות והיישובים השונים שנוסדו.
ב-1920 שימשה המושבה כבסיס הפעולה ליוסף טרומפלדור וחבריו.
בשנת 1921 נתגלו ליד ראש פינה שרידיו של בית הכנסת המפואר בחורבת שורה.
חלק ממשקוף בית הכנסת שולב בבית של משפחת לוי.
בשנות השלושים פעל בה הפרופסור גדעון מר שעסק בחקר להדברת מחלת המלריה.
בהמשך שימשה המושבה כבסיס להברחת יהודים מסוריה במסגרת ההעפלה מארצות המזרח.
בראש פינה שהתה גם פלוגת העבודה של בית"ר ממנה יצא עולה הגרדום הראשון שלמה בן-יוסף.
ב-1924 עברה המושבה לחסות חברת פיק"א.
עם הקמת מדינת ישראל מסרו הבריטים לערבים את משטרת ראש פינה ומחנות צבא נוספים באזור.
ב-26 באפריל 1948 התארגן כוח מעורב של אנשי אצ"ל מראש פינה ואנשי הגנה ובפעולה משולבת השתלטו על בניין המשטרה וכן על מחנה "פילון" הסמוך (מחנה צבאי אשר שימש את חיל-הספר הבריטי).
תושבי ג'עוני (שמנתה כ־1,300 תושבים, יותר ממספר תושבי ראש פינה), שחששו מנקמת יהודי ראש פינה וקיוו שהסורים יכבשו את האזור, עזבו ברובם את היישוב ונדדו צפונה.
אלו מתוכם שרצו להישאר שוכנעו אף הם לעזוב את היישוב ליישובים אחרים באזור, נחשבו כנפקדים ולא התאפשר להם לחזור לבתיהם.
רוב תושבי ג'עוני מצאו עצמם במחנות פליטים בלבנון.
איכרי המושבה החלו לעבד את אדמות ג'עוני הנטושות והשתמשו בחלק מבתי הערבים.
אל שאר הבתים נכנסו עולים חדשים וחיילים משוחררים.
במהלך שנות ה־50 הוקמה מעברה גדולה בסמוך למושבה, שהפכה במשך הזמן לחצור הגלילית, אך למרות הסמיכות הגאוגרפית שני היישובים נפרדים לגמרי.
בתי הכפר ג'עוני נהרסו בראשית שנות ה-60, למעט מבנה אחד המכונה 'הבית האמריקאי' הניצב גם כיום בחלקה העליון של המושבה.
במהלך השנים גם החלק הישן של המושבה ננטש ונהרס בחלקו, בעקבות מעבר התושבים לחלק החדש יותר.
הקבוצה הייתה קומונה אנרכיסטית היפית שהתגוררו במבנים ללא אספקת חשמל ומים, והתפרקה כעבור מספר שנים.
הקבוצה מונצחת בתערוכה המוצגת כיום בבית מר.
בשנות ה-80 הגיע גל נוסף של אנשי רוח למושבה ובהם איש מצפן לשעבר והמתרגם אריה בּוֹבֵּר, אלן רודנר חסידו של גורדייף והזמרת דרורה חבקין.
ב-1978 הוקמה ביוזמתו של יגאל אלון, נכדו של אלתר שוורץ ממייסדי ראש פינה, העמותה לשחזור "מושבת הראשונים", במטרה לשחזר את המושבה הישנה.
מטרת העמותה – להסב את האתר למרכז חינוכי ותיירותי.
בשנת 1983 הכריז שר הפנים יוסף בורג על הגרעין הישן של המושבה כאתר לאומי.
התוכנית לשימור ושחזור אתר הראשונים הוכנה על ידי האדריכל קלמן כ"ץ בעבור הקרן הקיימת לישראל, החברה הממשלתית לתיירות והמועצה המקומית של ראש פינה.
הוחלט לשקם את רחוב החלוצים ולשחזרו בקפידה כפי שהיה.
מרבית אתר השימור הושאר בתבניתו המקורית והוא למעשה מעין מוזיאון פתוח הכולל את הרחוב העליון אשר נבנה על ידי החלוצים ומקיף את בתי הפקידות וגן הברון המפורסם.
שופץ בית הרופא, נפתח מוזיאון לתולדות היישוב וההתיישבות בגליל העליון, נוסד ארכיון ראש פינה ומבנים ישנים הפכו לצימרים.
בראש פינה קיימת מדרשת טיולים העוסקת בהנחלת ההיסטוריה של הגליל ומורשתו בתקופות השונות של ההתיישבות ובלימוד סביבתי באמצעות ימי עיון, טיולים ופעילויות חינוכיות.
המדרשה יושבת באתר השחזור ומתפעלות אותה בנות שירות המדריכות במושבה ובאתרים ונקודות טבע באזור.
כיום מספר החקלאים במושבה מצומצם, והעוסקים בחקלאות שוכנים בעיקר בשכונת "הרחבה א" ו"הרחבה ב'", שהוקמו כאגודות שיתופיות.
המושבה זוכה לתיירות חוץ ופנים הודות למספר רב של צימרים, חדרי אירוח ואתרי בילוי ופנאי.
בכניסה למושבה ישנם מספר מרכזים מסחריים המספקים שירותים למרחב היישובים הסובב אותה.
לפי נתוני המוסד לביטוח לאומי לשנת 2019 השכר הממוצע לחודש של שכיר בראש-פינה עומד על 12,343 ש"ח (לעומת הנתון הארצי – 11,906 ש"ח) ואילו ההכנסה החודשית הממוצעת של עצמאי בראש-פינה עומדת על 7,481 ש"ח (לעומת הנתון הארצי – 10,208 ש"ח).
בראש פינה יש בית ספר יסודי לכיתות א' עד ו' הקרוי בית החינוך וילקומיץ' ללימודי שדה וקהילה על שם המורה שמחה וילקומיץ, שהיה המורה בבית הספר הראשון של המושבה.
בבית הספר לומדים כ-220 תלמידים והוא בית הספר העברי הראשון שנוסד בגליל.
תלמידים בגילאי חטיבת הביניים ובית הספר התיכון של ראש פינה לומדים מחוץ ליישוב, בבתי ספר מאזור אצבע הגליל: אורט-חצור הגלילית, בית הספר עמק החולה בכפר בלום, בית הספר הדמוקרטי עינות ירדן בקיבוץ עמיר ובית הספר הר וגיא שבקיבוץ דפנה.
הסופרת שולמית לפיד תארה את חיי החלוצים במושבה בספרה "גיא אוני".
שירו של אהוד בנאי יוצא לאור מרמז על סביבת הבית בו גר בראש פינה בשנות השבעים.
השורה "השביל הזה מתחיל כאן/ בין סניף בנק למעיין") נכתבה על הוואדי שנמצא במושבה ומוביל לעיר צפת.
יהודה ברנשטיין חבר המועצה הראשונה וראש המועצה הראשון
מוטי חטיאל – החל משנת 2018
בינואר 2010 ביקרה במוינשט משלחת של מועצת ראש פינה על מנת לייסד קשרים ולחתום על ברית ערים תאומות.
ראש עיריית לונדון הוא פוליטיקאי נבחר העומד בראשות רשות לונדון רבתי.
הוא האחראי על תקצוב ותכנון אסטרטגי של השלטון המקומי בלונדון, לרבות: רשויות המשטרה, התחבורה, כיבוי האש, שירותי החירום וכיוצא בזה.
ג'ארל לייזר, ראש העיר הראשון של כל רובעי לונדון, נבחר לראשונה בשנת 2000, ובשנית בשנת 2004, והיה ראש העיר הראשון באנגליה הנבחר בבחירות ישירות.
בבחירות בשנת 2008 החליף אותו בוריס ג'ונסון מהמפלגה השמרנית, שנבחר בשנית ב-2012, אך לא התמודד על קדנציה שלישית.
ב-5 במאי 2016 זכה סאדיק קאן בבחירות לראשות עיריית לונדון.
יש להבדיל בין תפקיד זה לבין תפקיד הלורד ראש העיר של לונדון המשמש ראש העיר הטקסי של הסיטי של לונדון.
תקופת כהונתו של ראש העיר נמשכת 4 שנים, והבחירות נערכות בחודש מאי.
רֹאשׁ צוּרִים הוא התנחלות וקיבוץ בגוש עציון המשתייך לתנועת הקיבוץ הדתי.
קיבוץ ראש צורים נוסד בשנת 1969 על חורבות קיבוץ עין צורים אשר נפל במלחמת העצמאות, והוקם מחדש בחבל שפיר.
ראש צורים הוא היישוב השני בגוש עציון המתחדש שלאחר מלחמת ששת הימים.
המקום הוקם על קרקעות שחלקן נרכשו על ידי קק"ל וחלקן נתפסו על ידי הצבא.
ליד הקיבוץ שוכן הכפר הערבי חרבת בית זכריה ולצדו אתר מוסלמי מקודש.
להקמת הקיבוץ הופקעו 110 דונם מנחאלין ו-780 דונם מחרבת בית זכריה.
השם ראש צורים, המזכיר את שמו של קיבוץ עין צורים (שהוקם מחדש בחבל לכיש), ניתן לו על פי הפסוק מדברי בלעם בן בעור: "כִּי-מֵרֹאש צֻרִים אֶרְאֶנּוּ וּמִגְבָעוֹת אֲשוּרֶנוּ הֶן-עָם לְבָדָד יִשְכֹּן וּבַגוֹיִם לֹא יִתְחַשָּב" ().
טקס העלייה לקרקע התקיים בט"ו באב ה'תשכ"ט, 31 ביולי 1969, אך העלייה הממשית למקום התבצעה בג' בתשרי תש"ל, ולכן עד היום מציינים תושבי המקום את שני התאריכים.
מייסדי הקיבוץ היו חברי גרעין נח"ל של הצופים הדתיים, והצטרפו אליהם בני הקיבוץ הדתי שגויסו לשנת שירות שלישית לצורך חיזוק היישוב.
בראשית דרכו, התבסס הקיבוץ על חקלאות, אולם מפאת מחסור בקרקעות רבות מהאדמות שיועדו לעיבוד היו בשפלה בתחומי הקו הירוק.
לצד החקלאות התפתחה תעשייה: מפעל לפנסי רכב "אור צורים", ומשנסגר המפעל, הוקם תחתיו מפעל "מי צורים" לטיהור מים.
בשנים הראשונות להתיישבות התעוררה בעיית תעסוקה לנשות הקיבוץ ולגרעין בני עקיבא (יחדיו) שחיזק את המקום, ועל כן הוקם במקום מפעל תפירה לייצור תחתונים שעבד בקבלנות משנה עבור "עדין נויפלד".
בשנות התשעים סבל הקיבוץ מגל עזיבה גדול שאיים על המשך קיומו (במקום נותרו 25 משפחות בלבד), כדי לחזק את המקום הוקמה בקיבוץ שכונת הרחבה.
בבעלות הקיבוץ מספר ענפי משק: רפת חלב (העדר מונה 1000 פרות, עגלות ועגלים, ו-320 פרות נחלבות), לול תרנגולי הודו וכן גידול מטעים שונים, כרמים ליין וגידולי שדה באזור צומת אחים.
במקום מספר מוסדות חינוך, בהם אולפנת "בני עקיבא" לבנות בראשות הרב יהודה פלס ובית ספר "תלמוד תורה".
רב הקיבוץ הוא הרב מרדכי ורדי המכהן גם כמלווה בקרן קולנוע שומרון.
בחודש אלול תשע"ח (2018) הוקמה בקיבוץ ישיבת דרישה, ישיבה גבוהה לנשים, שבשנת תשפ"א (2021) עברה לקיבוץ כפר עציון.
במדינות רבות, ראש עירייה או ראש עיר הוא הפקיד הבכיר ביותר בשלטון מוניציפלי כמו זה של עיר או עיירה.
ברחבי העולם, קיימת שונות גדולה בחוקים ובמנהגים המקומיים לגבי סמכויות ואחריות כראש העירייה, כמו גם האמצעים שבהם נבחר ראש עיר או נבחר אחר לראשות מועצה עירונית.
בהתאם לשיטה שנבחרה, ראש עיר יכול להיות ראש הממשל העירוני, יו"ר גוף שלטוני רב-חברים עם כוח עצמאי מועט או ללא סמכות עצמאית, או למלא תפקיד טקסי בלבד.
תפקידיו ואחריותו של ראש עירייה עשויים להתמנות בבחירה ישירה או בבחירות ולפקח על מנהלי ועובדי עירייה, לספק שירותים מוניציפליים בסיסיים לבוחרים, ולבצע את החוקים והפקודות המועברים על ידי גוף שלטון עירוני (או בסמכות של גוף שלטון ממלכתי, טריטוריאלי או לאומי).
בחלק מהמדינות ראש העיר נבחר על ידי תושבי העיר לשם ניהולה, או שממונה על ידי הממשל או מועצת נבחרים.
בישראל, בראש רשויות מקומיות קטנות מעיר ניצב בעל סמכות דומה המכונה ראש מועצה מקומית (בראשות מועצה מקומית) וראש מועצה אזורית (בראשות מועצה אזורית).
ראשי עירייה בישראל נבחרים אחת לחמש שנים, כאשר הבחירות הן חשאיות, אישיות, כלליות, ישירות ושוות.
הבחירות לעירייה ולראשות העירייה נערכות באותו יום, בשתי מעטפות הצבעה נפרדות, שבהן פתקים לבנים למועצת העירייה ופתקים צהובים לראשות העירייה.
הבחירות נערכות לפי החוק בכל חמש שנים, ביום ג' השלישי של חודש חשוון, למעט בשנים בהן השנה שלפני שנת הבחירות היא שנה מעוברת, אז הבחירות נערכות ביום ג' הראשון של חודש חשוון (כגון מערכת הבחירות של שנת 2008, שהשנה שלפניה, ה'תשס"ח, הייתה שנה מעוברת).
חוק הבחירות בישראל קובע, כי במקרה ורשימת המועמדים בראשה עומד ראש העירייה הנבחר אינה זוכה למושב במועצת העירייה, מתווסף באופן אוטומטי מושבו של ראש העירייה במועצת העירייה לסך הקבוע של המושבים אותם קבע שר הפנים.
סמכויותיו ותפקידיו של ראש עירייה
סמכויותיו ותחומי פעילותו של ראש העירייה כפופים לשלטון המרכזי – משרד הפנים או הממונה על המחוז.
על ראש העיר לנווט, לנהל את ענייני העיר ולהתאים את המדיניות הממשלתית לצרכים המקומיים.
במסגרת תפקידו, על ראש העיר להקפיד על ביצוע שוטף ותקין של מטלות העירייה, לתת שירותים חיוניים לתושבי העיר וליצור שיפור תמידי באיכות החיים של אלה הגרים בה.
כראש עירייה עבודתו מתפרסת על תחומים רבים, בהם פיתוח רציף של שכונות המגורים, אזורי תעשייה, מוסדות ציבור, שיפור קליטת עלייה ועוד.
שכרו של ראש רשות מקומית בישראל נגזר ממספר התושבים ברשות וצמוד לשכר של שר בממשלה:
בעקבות כמה הרשעות של ראשי עיריות בישראל של העשור השני של המאה ה-21, המכון הישראלי לתכנון כלכלי, בשיתוף התנועה לאיכות השלטון וד"ר דורון נבות, ערכו בשנת 2018 מחקר בנושא שחיתות בשלטון המקומי, עם התמקדות בפרשות חמורות יחסית הכוללות לרוב עבירות שוחד ומרמה והפרת אמונים.
ממצאיו הראשונים של המחקר העלו שמדובר בתופעה כלל ארצית, שאינה מבדילה בין עיריות עשירות לעניות ובין עיריות יהודיות לערביות.
תחום מנהל השלטון המקומי הנגוע ביותר בשחיתות הוא תכנון ובנייה (למעלה מ-50% מהמקרים), ולאחר מכן מימון קמפיינים, התקשרויות ומינויים.
העבירה הדומיננטית ביותר היא שוחד, כשהתמריצים הנפוצים עבור ראשי עיריות הם כלכליים ופוליטיים.
מרבית העבירות מתבצעות בקדנציה הראשונה, ומספרן יורד בממוצע עם הוותק.
ראש העיר בארצות הברית הוא ראש הממשלה העירוני והסמכות האזרחית הגבוהה ברמה המוניציפלית, ברוב הרשויות בארצות הברית (כגון ערים, עיירות).
בארצות הברית, ישנם מספר סוגים נפרדים של ראשי ערים, תלוי אם שיטת השלטון המקומי היא ממשלת מועצה-מנהלת או ממשלת עם ראש עיר העומד בראש מועצה.
בצרפת, ראש עיר הוא יושב ראש מועצת העירייה, המארגנת את העבודה ועוסקת בעניינים מוניציפליים.
לראש העיר יש גם סמכויות משמעותיות ואחריות משלו, כגון אחריות על פעילות השיטור העירוני ועל ניהול צוותי העירייה.
נושא המשרה הוא גם נציג המדינה בקומונה.
תקופת כהונתו של ראש עירייה היא שש שנים.
משנת 1789 עד 1799 נבחרו פקידי עירייה (ראשי ערים) ישירות למשך שנתיים ונבחרו מחדש על ידי אזרחי הקומונה כאשר משלמי המיסים תרמו לפחות 3 ימי עבודה לקומונה.
מי שהיה זכאי יכול היה לשלם במקום מס השווה ללא פחות מ-10 ימי עבודה.
בשנת 1799 בוטלה הבחירה הישירה של ראש העיר, בקומונות של פחות מ-5,000 תושבים שמונו על ידי המחוז.
לאחר 1831 מונו ראשי ערים (על ידי המלך בקומונות עם יותר מ-3,000 תושבים, על ידי הנאמן ליישובים קטנים יותר), אך חברי מועצה נבחרו לשש שנים.
מ-3 ביולי 1848 עד 1851 נבחרו ראשי ערים על ידי מועצת העירייה בקומונות עם פחות מ-6,000 תושבים.
משנת 1851 עד 1871 מונו ראשי ערים על ידי המחוז לקומונות עם פחות מ-3,000 תושבים ולכהונה של 5 שנים מ-1855 ואילך.
מאז 1871 ראשי ערים נבחרו על ידי חברי מועצת העירייה.
בגרמניה, השלטון המקומי מוסדר על ידי חוקי המדינה.
רק ראשי הערים של שלוש הערים (ברלין, המבורג וברמן) נבחרים על ידי הפרלמנטים של עיר המדינה בהתאמה.
בכל שאר המדינות ראשי הערים נבחרים ישירות על ידי אזרחי האיחוד האירופי המתגוררים באזור זה.
תפקיד ראש העיר הוא מקצועי, כאשר ראש העיר הוא ראש השלטון המקומי, ונדרש, על מנת להיות זכאי למשרה, להחזיק בהכשרה בתחום המינהל.
בערים הגדולות התואר הרשמי הוא אוברבורגרמייסטר (Oberbürgermeister, אדון ראש העיר).
בערים אלו, ראש עיר "פשוט" הוא רק סגן האחראי לציק מסוים (למשל, עבודות רווחה או בנייה).
ערים גדולות הן בדרך כלל kreisfrei ('ללא מחוזות').
כלומר, למועצת העיר יש גם סמכויות וחובות של מועצת מחוז כפרית.
מנהיג מועצה מחוזית כפרית נקרא Landrat ('יועץ קרקעות').
במקרה זה, לראש העירייה יש גם חובות וסמכויות של Landrat.
אבל יש גם כמה מדינות גרמניות שמתירות לערים קטנות יותר להחזיק גם אוברבורגרמייסטר.
בסאארלנד, למשל, לכל עיר עם יותר מ-35,000 תושבים יש אחד, ובסקסוניה-אנהלט לכל עיר עם אוכלוסייה גדולה מ-25,000 יש נושא משרה המכונה אוברבורגרמייסטר.
המונח אוברבורגרמייסטר אינו משמש בשלוש מדינות ערים, שבהן ראשי הערים הם בו זמנית ראש ממשלת המדינה, כמו Regierender Bürgermeister (ראש עיריית ברלין), ארסטר בורגרמייסטר (ראש העיר הראשון של המבורג) ו-President des Senats und Bürgermeister (נשיא הסנאט וראש עיריית ברמן).
עם זאת, המונח אוברבורגרמייסטר שימש לראש ממשלת מערב ברלין עד 1951, והיה בשימוש גם במזרח ברלין מ-1948 עד ינואר 1991.
באיטליה קוראים לראש העיר סינדקו, או באופן לא פורמלי primo cittadino ("אזרח ראשון").
לכל עירייה (באיטלקית: comune) יש ראש עיר שמייצג את השלטון המקומי.
ראש העיר נבחר כל חמש שנים על ידי תושבי העיר; ראש העיר אינו יכול לכהן יותר משתי קדנציות רצופות, למעט עיריות של עד 3,000 תושבים, בהן אין הגבלת כהונה.
ביפן, חוק האוטונומיה המקומית משנת 1947 מגדיר את מבנה הממשלות המקומיות היפניות, אשר חוזקו לאחר מלחמת העולם השנייה.
החוק מעניק סמכות ביצוע חזקה לראש העיר בפוליטיקה המקומית כמו ראשי ערים חזקים בערים גדולות בארצות הברית.
התארים המתורגמים כראש עיר על ידי הממשלות הם אלו של ראשי הערים shichō (市長), העיירות chōchō (町長), כפרים sonchō (村長), והמחלקות המיוחדות של טוקיו kuchō (区長) (ראש מחוז טוקיו) שהוא המושל (知事, Chiji).
ראש עיר נבחר כל ארבע שנים בהצבעות עממיות ישירות המתקיימות בנפרד מהבחירות לאספת העיר.
ניתן למנות ראש עיר ביוזמה עממית אך המחוז והממשלות הלאומיות אינן יכולות להדיח ראש עיר מתפקידו.
לקראת האספה מכין ראש העיר תקציבים, מציע פעולות מקומיות ויש לו וטו על פעולות מקומיות שאושרו זה עתה על ידי האספה שניתן לעקוף אותן על ידי שני שלישים מתמיכת האספה.
ראש עיר יכול לפזר את האספה אם האספה תעביר הצעת אי אמון או אם ראש העיר סבור שלאסיפה אין אמון למעשה.
ברוסיה, ראש העיר (Мэр, מצרפתית maire), הוא אחד מהתארים האפשריים של ראש המינהל של עיר או עירייה.
תואר זה מקביל לזה של ראש מחוז כפרי רוסי.
באופן יוצא דופן, ראש עיריית מוסקבה, ראש העיר של סנקט פטרבורג וסבסטופול שווי ערך למשרות המושלים ברוסיה, שכן שלוש הערים הפדרליות הללו הן סובייקטים פדרליים רוסיים .
פרט לשלוש הערים הללו, מערכת הממשל של עירייה רוסית (עיר, מחוז, או עיירה) כפופה למועצה הייצוגית של הסובייקט בפדרלי שבה היא נמצאת.
ראש העיר נבחר ישירות בבחירות מוניציפליות או על ידי חברי המועצה הנבחרת של העירייה.
תקופת כהונתו הטיפוסית של ראש עיר ברוסיה היא ארבע שנים.
לשכתו מנהלת את כל השירותים העירוניים, רכוש ציבורי, משטרה וכיבוי אש, ואת רוב הסוכנויות הציבוריות ואוכף את כל החוקים המקומיים והמדינתיים בתוך עיר או עיירה.
מעמדו של המושל בסבסטופול אינו מוכר מחוץ לפדרציה הרוסית.
ראש סגל הבית הלבן הוא עוזרו הבכיר של נשיא ארצות הברית והאחראי על כל הסגל הנשיאותי.
ראש הסגל עובד בצמוד לנשיא על בסיס יומיומי, ועוצמה רבה מרוכזת בידיו כתוצאה מקרבה זו.
ראש הסגל עומד בראש משרד הרשות המבצעת של נשיא ארצות הברית.
ראשת הסגל הנוכחית היא סוזי ויילס, והיא האישה היחידה שכיהנה בתפקיד זה.
תפקיד ראש הסגל נוצר ב-1946 ונקרא אז "עוזר נשיא ארצות הברית".
הצורך בתפקיד עלה עם יישום מסקנות ועדת בראונלאו ב-1939 והקמת הסגל הנשיאותי העומד לרשות הנשיא ומדווח לו ישירות.
התואר שונה ל"ראש הסגל של הבית הלבן" ב-1961.
נשיאים שונים יצקו תוכן שונה לתפקיד ראש הסגל.
בדרך כלל הוא אחראי על ניהול כל אנשי הסגל שמתחתיו, קביעת לוח הזמנים של הנשיא וניטור הגישה הישירה אליו.
היכולת לקבוע מי זוכה להיפגש עם הנשיא ומי לא זוכה לכך מעניקה לראש הסגל עוצמה פוליטית רבה.
בדרך כלל נבחר לתפקיד אחד מיועציו הפוליטיים הקרובים של הנשיא, על פי רוב חבר אישי שהלך עם הנשיא כברת דרך פוליטית.
לא כל נשיא בוחר לאייש את תפקיד ראש הסגל.
לקנדי לא היה ראש סגל וגם לא לקרטר עד שלהי כהונתו.
ניקסון לא רצה למנות ראש סגל במקום בוב הולדמן שהתפטר, אולם שינה את דעתו כשראה כמה קשה להתמודד עם הניהול היומיומי הישיר של הסגל כולו, ומינה במקומו את אלכסנדר הייג.
לרוב הנשיאים היה יותר מראש סגל אחד, בעיקר משום שהלחץ הרב הכרוך בתפקיד גורם לזמן כהונה ממוצע של פחות משנתיים וחצי.
כהונתו של ג'ון סטילמן (1946–1952) הייתה הארוכה ביותר עד כה.
ראשי סגל היו על פי רוב פוליטיקאים לפני שנכנסו לתפקיד וכמה מהם המשיכו מתפקיד זה למשרות בכירות אחרות בממשלים מאוחרים יותר.
הייג היה למזכיר המדינה, דיק צ'ייני, שהיה ראש הסגל של ג'רלד פורד, כיהן בהמשך כסגן נשיא ארצות הברית תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש.
גם מזכיר ההגנה לשעבר דונלד רמספלד היה ראש הסגל של הנשיא פורד.
לעיתים בחרו נשיאים להותיר בידי ראשי הסגל שלהם את כל הפרטים של ניהול הממשל, להתוות בקווים כלליים מדיניות ולהתרחק מפרטי יישומה בפועל.
במקרים כאלה נוצרת דינמיקה שמזכירה את תפקידו של ראש ממשלה במשטרים נשיאותיים כגון אלה של צרפת ורוסיה.
דוגמה לכך היא התפקיד שמילאו ג'יימס בייקר ודונלד ריגן תחת הנשיא רונלד רייגן, במה שכונתה לעיתים "נשיאות קיסרית".
בצד השני של הסקאלה מצויים נשיאים שבחרו לשקוע בפרטים רבים ככל האפשר ולתקשר באופן ישיר עם חברי הקבינט.
ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש נחשבים לנשיאים כאלה, ועל כן עוצמתם הפוליטית של ראשי הסגל שלהם לא הייתה רבה.
השחקן ג'ון ספנסר גילם במשך שש שנים את ראש הסגל הדמוקרטי ליאו מקגרי בסדרת הטלוויזיה עטורת הפרסים "הבית הלבן".
מבקרי טלוויזיה ופוליטיקאים כאחד שיבחו את הנאמנות של התפקיד שגילם לזה שבמציאות.
בעונה השישית הוחלף מקגרי בסי ג'יי קרג, בגילום השחקנית אליסון ג'אני.
במציאות לא כיהנה אישה בתפקיד ראש הסגל עד למינויה של סוזי ויילס ב-2025 תחת ממשלו השני של הנשיא דונלד טראמפ.
בסדרה "השורד המיועד" אדן קנטו גילם את אהרון שור, ראש סגל אשר קיבל את התפקיד בלית ברירה לאחר פיגוע המוני בקפיטול שהרג 1,000 מאנשי הממשל ובהמשך אמילי רודס (איטליה ריצ'י), לאחר התפטרותו של שור ועד חזרתו לתפקיד.
בעונה השלישית הוחלף שור במארס הרפר בגילומו של אנתוני אדוארדס.
בסדרת הטלוויזיה "24" משחקים מספר שחקנים את תפקיד ראש הסגל, ובהם ג'וד צ'יקוללה.
בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "בית הקלפים" משחקת סקינה ג'פרי את ראש סגל הבית הלבן.
בסדרת הטלוויזיה "מזכירת המדינה" מגלם את ראש הסגל ראסל ג'קסון השחקן זליקו איבנק על כל עונותיה.
ג'קסון מוצג כפוליטיקאי קר ואכזר והאדם המשפיע ביותר על הנשיא (לצד מזכירת המדינה).
בסדרת הסאטירה הפוליטית "ויפ" משחק קווין דאן את ראש הסגל של הנשיא ולאחר מכן של הנשיאה המחליפה ומתואר כבן אדם ציני ומדוכא שיודע לשחק היטב בפוליטיקה האמריקאית.
דיוקן ראש הסגל נשיא תקופת כהונה ג'ון סטילמן הארי טרומן 1946–1952 שרמן אדמס דווייט אייזנהאואר 1953–1958 וילטון פרסונז 1958–1961 קנת אודונל ג'ון קנדי 1961–1963 ו.
ראש עיריית ירושלים הוא ראש השלטון המקומי בעיר ירושלים, בירת מדינת ישראל.
לשכת ראש העיר מנהלת את כל שירותי העירייה, רכוש הציבור, רוב הגורמים הציבוריים, ואוכפת את כל חוקי העיר והמדינה בתוך ירושלים.
לשכת ראש העירייה ממוקמת בקריית עיריית ירושלים בכיכר ספרא.
יש לה סמכות שיפוט על כל שכונות העיר.
ראש העירייה ממנה פקידים רבים, כולל דירקטורים העומדים בראש מחלקות העירייה, וסגני ראש העירייה.
מועצת העיר ירושלים הוקמה בשנת 1863 ב.
בין השנים 1948-1967, בתקופת ירושלים המחולקת, פעלו בעיר שתי רשויות: עירייה ישראלית סיפקה שירותים לשכונות המערביות של העיר ועירייה ירדנית לחלקיה המזרחיים.
עד 1840 היוותה הקהילה היהודית את הקבוצה הדתית הגדולה היחידה בעיר.
משנות ה-80 ואילך היוו היהודים את הרוב בתוך העיר .
עם זאת, רק בשנת 1937, תחת שלטון המנדט הבריטי, מונה לראשונה יהודי, דניאל אוסטר, כראש העירייה כממלא מקום.
מאז 1948, לאחר הקמת מדינת ישראל, כל ראשי עיריית ירושלים היו יהודים.
תקופה שם תקופת כהונה הערות התקופה העות'מאנית(1516–1917) אחמד אגחה דוזדר אל-אסאלי 1838–1863 (בקירוב) יוסף אל-ח'אלידי 1867–1874 (בקירוב) קדנציה ראשונה ......
ראש עיריית תל אביב-יפו הוא ראש העירייה של העיר תל אביב-יפו.
לשכת ראש העיר מנהלת את כל שירותי עיריית תל אביב-יפו, רכוש הציבור, רוב הגורמים הציבוריים, ואוכפת את כל חוקי העיר והמדינה בתוך העיר.
ראש העירייה, כמו כל ראש רשות מקומית בישראל, נבחר בבחירות המקומיות לכהונה של חמש שנים.
ראש העירייה המכהן הוא רון חולדאי מסיעת תל אביב אחת, שנבחר לתפקיד ב-1998 ומכהן מאז.
עם סיום בניית שכונת אחוזת בית ב-1911 נבחר לתפקיד יושב ראש הוועד של האגודה מאיר דיזנגוף, אחד ממייסדיה.
ב-19 ביולי 1920 הוא הגיש ל, הרברט סמואל, בקשה רשמית להיפרדות מיפו, וב-11 במאי 1921 חתם סמואל על "פקודת מועצת עיריית תל אביב", שקבעה את עצמאותה מיפו.
דיזנגוף הפך ליושב ראש ועד הקהילה, וב-24 בינואר 1924 נערכו לראשונה בחירות למועצת העיר תל אביב לאחריהן נבחר דיזנגוף בשנית.
בדצמבר 1925 התפטר דיזנגוף מהתפקיד והוחלף בידי סגנו דוד בלוך-בלומנפלד.
ב-1928 נבחר דיזנגוף פעם נוספת, ועם פרסום פקודת העיריות ב-12 בינואר 1934 שונה מעמדה של תל אביב ממועצה עירונית (Township) לעירייה (Municipal corporation) ודינזנגוף הפך לראש עירייה.
עם מותו של דיזנגוף ב-1936 בחרה מועצת העיר את משה שלוש כיורשו, אך שלטונות המנדט הבריטי סירבו לאשר את הבחירה וקבעו כי ישראל רוקח יהיה ראש העירייה הבא.
שלוש כיהן בתפקיד עשרה ימים, ונודע כ"ראש העירייה ליום אחד".
רוקח כיהן כראש העירייה כ-16 שנים, במהלכן הגיע לשיאו המאבק היהודי-ערבי על ארץ ישראל: המרד הערבי הגדול בשנים 1936–1939, הפצצת תל אביב במלחמת העולם השנייה על ידי חיל האוויר האיטלקי, ההעפלה וקליטת ניצולי השואה, ליל וינגייט, הכרזת העצמאות שנערכה בעיר ומלחמת העצמאות שהשפיעה עליה רבות.
ב-5 באוגוסט 1947 הוא נעצר על ידי משטרת המנדט, יחד עם ראש עיריית נתניה עובד בן עמי, נשיא מועצת העיר רמת גן אברהם קריניצי ו-32 מנהיגים אחרים ביישוב, לאחר מהומות שפרצו בשל הוצאתם להורג של שלושה מעולי הגרדום: מאיר נקר, יעקב וייס ואבשלום חביב.
הוא נכלא במחנה המעצר בלטרון למשך יותר מחודש, במהלכו פרצו פעולות מחאה כולל שביתה כללית, עד ששוחרר ב-11 בספטמבר, ערב ראש השנה ה'תש"ח.
ב-1949, במסגרת איחוד רשויות מקומיות, אוחדו תל אביב ויפו לעיר אחת, תל אביב-יפו.
בדצמבר 1952 מונה רוקח לשר הפנים ובאפריל 1953 הפך סגנו חיים לבנון לממלא מקום.
בבחירות 1955 זכתה סיעת מפא"י בראשות שרת העבודה גולדה מאיר ברוב הקולות, אך סיעות אגודת ישראל והפועל המזרחי התנגדו למינוי אישה לתפקיד וסייעו לבחירתו של לבנון.
אחד מהישגיו הבולטים של לבנון היה הקמת אוניברסיטת תל אביב ב-1956.
ב-בחירות 1959 גבר מועמד מפא"י מרדכי נמיר על לבנון ונבחר לראשות העיר, ושמר על תפקידו גם לאחר בחירות 1965. במהלך כהונתו נבנה קמפוס אוניברסיטת תל אביב בשכונת רמת אביב, נבנה בית עיריית תל אביב-יפו בכיכר מלכי ישראל והוכנו תוכניות לבניית נתיבי איילון.
ב-1969 התפטר נמיר מתפקידו והעביר אותו לסגנו יהושע רבינוביץ, שזכה בבחירות 1969 שנערכו מספר חודשים לאחר מכן.
רבינוביץ הוביל מספר פרויקטים שנחנכו לאחר סיום כהונתו, כגון פיתוח חופי תל אביב, הכשרת פארק הירקון וייסוד מרכז התעסוקה קריית עתידים.
בבחירות 1973 שנערכו לאחר מלחמת יום הכיפורים עלה לראשונה הליכוד לשלטון בעיר, ושלמה להט (צ'יץ') נבחר לראש העירייה.
במהלך ארבע הקדנציות שלו בתפקיד נבנו מרכזי תרבות כגון המשכן לאמנויות הבמה, מרכז סוזן דלל וסינמטק תל אביב, נסגר גן החיות של תל אביב והושלמו פרויקטים רבים שהותחלו בתקופת רבינוביץ.
כמו כן החל פרויקט שיקום שכונות, במסגרתו טופלו שכונות כגון שכונת התקווה, נווה שרת ועג'מי.
להט הוביל את תל אביב במלחמת המפרץ, ותקף בחריפות את אלו שהחליטו לעזוב אותה מחשש לנפילת טילים עיראקיים בעלי ראשי נפץ כימיים בעיר.
בבחירות 1993 גבר מועמד "לב" רוני מילוא על מועמד העבודה אביגדור קהלני, ופעל להקמת רכבת תחתית בעיר.
בבחירות 1998 זכה רון חולדאי מסיעת תל אביב אחת, ומאז זכה בחמש מערכות בחירות נוספות.
רשימת ראשי עיריית תל אביב-יפו
ראש העירתקופה כהונהסיעה1מאיר דיזנגוף1921–1925הציונים הכלליים2דוד בלוך-בלומנפלד1925–1927פועלי ציון(1)מאיר דיזנגוף1927–1936הציונים הכלליים–משה שלוש20–30 באוקטובר 1936הציונים הכלליים4ישראל רוקח1936–1952רשימת המרכז המאוחד5חיים לבנון1953–1959הציונים הכלליים6מרדכי נמיר1959–1969מפא"י7יהושע רבינוביץ1969–1974המערך8שלמה להט1974–1993הליכוד9רוני מילוא1993–1998לב-אני תל אביבי10רון חולדאי1998–מכהןתל אביב אחת
ראש עיריית קייב (באוקראינית: Київський міський голова, או בפשטות мэр Киева) הוא התואר הרשמי לראש הרשות המבצעת של העיר קייב, בירת אוקראינה.
ראש העיר קייב הוא ראש השלטון המקומי החשוב ביותר באוקראינה.
העומד בראשות העיר קייב נושא את משרת יושב ראש מועצת העיר קייב והוא אזרח אוקראיני הנבחר בבחירות ישירות על ידי תושבי קייב לתקופת כהונה בת 4 שנים.