tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שימוש בחבלים או בכל צורה אחרת שתוסיף משקל על כתפי היריב אסורה, ולכן היא שיטת רמאות פופולרית על ידי מה שמכונה מתאבקים "רעים" (Heels).
כדי להכניע יריב בדרך כלל משתמשים בתרגיל שמכונה תרגיל כניעה או תרגיל הכנעה.
בהיאבקות הישנה היה נהוג שכאשר מבוצע תרגיל כניעה ויש חשד שהמתאבק עליו מבוצע התרגיל התעלף מהכאב (או, במהלכים מסוימים, התעלף משום שנחסמה לו אספקת החמצן למוח באופן זמני) השופט מרים את ידו של המתמודד שעליו מבוצע התרגיל שלוש פעמים, כדי לבדוק אם הוא בהכרה.
במקרה והיד נופלת שלוש פעמים, השופט מכריז על כניעה.
בשנות השמונים נכנסה גם האפשרות של כניעה קולית, כאשר המתמודד שעליו מבוצע התרגיל צועק "אני נכנע".
לקראת אמצע שנות התשעים נכנסה אפשרות חדשה של דפיקה על המזרן עם היד, כדי לאותת לשופט שאתה נכנע.
התופעה נכנסה בעקבות העלייה בפופולריות של ארגוני mixed martial arts, שבהם היה נהוג לדפוק על המזרן.
היום נהוג בעיקר להשתמש בשיטה של דפיקה על המזרן על אף שמתאבקים שמוגדרים כ"אולד סקול" (מתאבקים מסורתיים) עדיין משתמשים בשיטה הראשונה.
ברסלמניה 22 בקרב בין טריפל H וג'ון סינה השתמשו במהלך הקרב בשתי השיטות, כמעין מטאפורה לקרב שהתנהל בין מתאבק אולד סקול (טריפל H), למתאבק מודרני (ג'ון סינה).
כמו כן היה זה מחווה לקהל של שיקגו שנחשב כקהל אולד סקול.
ישנן מספר ספירות שמשפיעות על מהלך הקרב:
ספירה מחוץ לזירה (Count out) - כאשר אחד מהיריבים נמצא מחוץ לזירה, והשופט הספיק לספור בקול רם עד 10, מוכרז ניצחון בספירה למתמודד שהיה בתוך הזירה.
כאשר שני המתמודדים בחוץ וישנה ספירה ל-10, מוכרזת ספירה כפולה (double countout) ויש תיקו.
ספירה בתוך הזירה (Count in) - כאשר שני היריבים שוכבים על המזרן ללא תנועה, השופט יספור עד 10. אם אף אחד לא יעמוד על רגליו עד אז הקרב יפסק, ויוכרז תיקו.
כמו כן בקרבות מסוג "האחרון שנשאר עומד" משמשת הספירה לקביעת המנצח - זה שיריבו לא הצליח לקום ולעמוד על רגליו תוך 10 שניות.
ספירה זמנית - ספירה זמנית נועדה להפסיק תקיפה של יריב כאשר המותקף אוחז בחבלים או שוכב מתחתם.
מקורה של הספירה בעובדה שלא ניתן לנצח קרב כאשר חלק מגופו של היריב נמצא מחוץ לזירה, וכאן יש אפשרות למתמודד שנמצא בתרגיל כניעה או בהצמדה לשלוח יד או רגל אל החבלים כדי להפסיק את התרגיל.
זה מכונה ספירה כי השופט יחל לספור במהירות עד חמש כדי לאותת למבצע התרגיל להפסיק אותו, אם לא יפסיק עד לספירת חמש, המבצע ייפסל.
בארגונים מסוימים הספירה מיושמת גם כשהמתאבק המותקף נמצא בפינת הזירה.
ישנן מספר אפשרויות שיגרמו לפסילה של הקרב על ידי השופט לפי שיקולו:
ביצוע מהלך בלתי חוקי ואי הפסקתו למרות בקשת השופט.
התערבות מבחוץ בקרב על ידי מתאבק/מאמן/מלווה/מנהל (אלא אם חוקי הקרב מתירים זאת).
שימוש בחפץ כלשהו (אלא אם חוקי הקרב מתירים שימוש כזה או אחר).
מכה לאזור המפשעה מכונה (low-blow).
במהלך ההיסטוריה היו חוקים שהשתנו או שהפכו ללא פופולריים על ידי הקהל, ולכן בוטלו.
בליגת ה-NWA אסור היה להשליך מתאבק מעל החבל העליון של הזירה החוצה.
מהלך כזה היה גורר פסילה.
בליגת ה-WCW משך תקופה מסוימת אסור היה לקפוץ מהחבל העליון על מתמודד שהיה שוכב על הרצפה, עם פניו לעבר המזרן.
בעבר במספר ליגות מקומיות במקום ספירה ל-10 בחוץ הייתה ספירה ל-20 ובליגות אחרות כמו ECW לא הייתה ספירה כלל.
סטוריליין (Storyline או Angle) קו עלילה - ה"סטורי ליין" או ה"אנגל".
מדובר בעלילה או בתסריט של הקרב, ייתכן וייכלל קרב אחד ויחיד או לפעמים סיפור שיימשך חודשים ואף שנים.
כל דבר בתוכנית נמצא תחת ה"סטוריליין" ושום דבר לא מאולתר, מהקרב חסר החשיבות ביותר ועד הראיון הכי משמעותי.
ה"סטוריליין" הוא המנוע המריץ את ההיאבקות משך שנים.
הסיבה לקיומו היא יצירת עניין בקרבות עצמם ובתהליכים שהובילו אליהם.
דון קינג אמר פעם ש"בלי סטורי ליין זה סתם שני גברים גדולים שהולכים מכות, ואת זה אפשר לראות בשכונה.
על זה לא צריך להוציא כסף".
בוקינג (Booking) - תכנון של קרבות, תסריטים, וכל דבר אחר שקשור לשידור.
בוץ' (Botch) - טעות בביצוע של מהלך או אמירת טקסט על שנגרמה על ידי מתאבק או יריבו.
גימיק (Gimmick) – הדמות שאותה המתאבק מגלם, לרבות תלבושת, אביזרים, מאמן/מלווה, סיפור רקע ומהלכים המזוהים עימה.
הגימיק הידוע ביותר בתולדות ה-WWE היה הקברן (The Undertaker) של מארק קאלאווי, שהתאבק בתור דמות של קברן גותי מורבידי בעל כוחות על-טבעיים.
פייס (Face) - כינוי למתאבק שמשחק את תפקיד הדמות הטובה או אהובת הקהל.
טווינר (Tweener) - כינוי למתאבק שמשחק את תפקיד הדמות הנייטרלית, או הטוב והרע גם יחד.
זהו מושג חדש בהיאבקות שנכנס בשנות התשעים, עד אז היו כל הדמויות טובות או רעות.
קווין נאש ("דיזל") נחשב ל"טווינר" הראשון.
מדובר בדרך כלל בדמות המשתדלת לשמור על חוקי הקרב אך לא תבחל גם ברמאות בהינתן ההזדמנות, כל עוד לא תגרום למצב.
הגדרה אחת ל"טווינר" היא מתאבק שמזגזג תכופות בין מצב של היל לפייס.
היל - (Heel) - כינוי למתאבק שמשחק את תפקיד הדמות הרעה.
"היל" היא אחת הדמויות החשובות ביותר בתחום.
המושג קיים מאז שנת 1914 והגיע ממקסיקו שם נקראו הדמויות הרעות בשם "רודו" (Rudo).
"היל" היא דמות המרמה ועוברת על החוקים ללא תקנה.
היא שונאת את הקהל, מזלזלת בו ויוצרת אנטגוניזם ומוציאה מן הקהל רגש רב, כך שאף על פי שהצופה ירצה בהיעלמותה, בלעדיה אין להיאבקות המקצוענית זכות קיום, היות שאף אחד לא יתעניין בקרב בין שני פייסים.
פיוד (Feud) - סכסוך בין שני מתאבקים האורך זמן ניכר על מנת ליצור קרב גדול.
בדרך כלל "פיודים" נמשכים כמה שבועות, ונפתרים באירועי PPV, אולם ישנם "פיודים" שנמשכו ונמשכים שנים (כדוגמת האלק הוגאן נגד אנדרה הענק או סטון קולד סטיב אוסטין נגד וינס מקמהן).
סטייבל (Stable) - "סטייבל" היא קבוצה של מתאבקים, החל משלושה ומעלה, שבמסגרת התסריט מתפקדים כארגון בתוך ארגון.
כולם בעלי מכנה משותף ועניין משותף, נוהגים להתלבש דומה, ומנסים לקדם עניין כלשהו.
הם נאמנים זה לזה ורואים בכל יתר המתאבקים שאינם בסטייבל אויבים.סטייבלים מפורסמים הם: "ארבעת הפרשים", nWo, "ניישן אוף דומיניישן" (משחק מילים המתכתב עם ארגונו הסוציו-פוליטי/דתי של הכומר לואיס פרחאן, "אומת האסלאם"), "אבולוציה", "הנקסוס", "הנקסוס המחודשת", "השילד" ו-DX.
ישנו מושג הנקרא "סטייבל פנימי" שלא קשור לסטוריליין, שבו מתאבקים מוצאים עניין משותף מאחורי הקלעים, ונהפכים לקבוצה פנימית שמשפיעה על תהליך קבלת ההחלטות לדוגמה : The Clique ב-WWE וה-Old Backstage Group ב-WCW.
סוורב (Swerve) - "סוורב" מתייחס למעשה לא צפוי שהוא ההפך ממה שהקהל מצפה שיקרה הנעשה בין מתאבקים, בדרך כלל חברים או חברים בתוך סטייבל.
ה"סוורב" קיים כדי לתת זוויות לעלילה וכדי לקדם "פיודים" עתידיים.
טרן (Turn) - הפיכת דמות רעה לטובה או טובה לרעה.
דוגמה לטרן בולט: האלק הוגאן הפך לרע (או ביצע Heel Turn) ביוני 1996, כשנחשף כמנהיג ה-nWo.
קארד (Card) - ה"קארד" או ה"ליין-אפ" הם רשימת הקרבות של מופע מסוים, והוא מתחלק לארבעה חלקים בלתי רשמיים:
הקרב המרכזי (Main Event) - מתייחס לקרב המרכזי של הערב, בדרך כלל קרב על תואר מסוים.
אפשר שיהיו מספר קרבות מרכזיים בערב אחד, אך לא נהוג.
קרבות הנמצאים בין הקרב המרכזי לבין המידקארד מכונים Upper Card.
מידקארד (Mid Card) - מתייחס לקרבות הרגילים של הערב.
מציג את טובי המתאבקים בשלל קרבות וסגנונות שונים, ועליו בעצם מושתת ערב שלם, מכיוון שאירוע לא יחזיק מעמד רק בזכות הקרב המרכזי שלו, אלא בעיקר דרך קרבות אמצע האירוע התומכים בו.
אנדר קארד (Under Card) - מתייחס לקרבות הפותחים את המופע.
בדרך כלל מדובר בקרבות לא אטרקטיביים שמיועדים בעיקר לחימום הקהל.
בתקופות מסוימות נחשבו קרבות במשקל קל לקרבות "אנדר קארד", אבל בשנים האחרונות ובעיקר בזכות ECW ו-WCW, זה כבר לא כך.
המושג "אנדר קארד" הוא מושג שהושאל מעולם האיגרוף.
קרב חושך (Dark Match) - קרב שנערך טרם תחילתו הרשמית של האירוע, לפעמים אחריו, ולא מצולם לשידור בטלוויזיה.
קרב כזה בדרך כלל נועד לבחינת מתאבקים חדשים.
דיווה (Diva או Woman) או אישה - כל אישה המשתתפת בארגון היאבקות, בין אם תהיה מתאבקת, מראיינת, רקדנית או כל דבר אחר, נקראת "דיווה".
תחילת השימוש במושג נעשה ב-WWF באמצע שנות התשעים, ונפסק ברסלמניה 32 כאשר אליפות הנשים החדשה הוכנסה לתמונה.
מאז קוראים לכולן בארגון "נשים".
קנדי (Candy) - "קנדי" או Eye Candy, הוא מושג שמתייחס לשימוש בוטה בנשים בהיאבקות, המיועד אך ורק למשיכת הקהל ללא קשר ישיר להיאבקות.
ה"קנדי" בשימוש בעיקר בארגון ה-WWE שנוהג לערוך במופעיו תחרויות יופי בין הדיוות, מופעי חשפנות, ראיונות חושפניים ושיתוף פעולה עם חברת פלייבוי.
ארגונים מסורתיים של היאבקות בארצות הברית ובמיוחד ביפן מגנים את השימוש הנרחב ב"קנדי" שעושה ה-WWE בשנים האחרונות, על אף שהוא מושך קהל רב לאירועים ושלא היה מגיע אלמלא התקיימו.
אנפורסר (Enforcer) - "אנפורסר" הוא מתאבק המבצע דברים אחרים במסגרת תפקידו מלבד היאבקות מעשית - בדרך כלל מלווה או שומר ראש.
ההבדל בין "אנפורסר" לבין מלווה רגיל הוא שבמקרה זה הוא מתאבק לכל דבר בעל כישורי היאבקות שאינם נופלים משום מתאבק אחר בליגה, אך תוכן העלילה מאלץ אותו לשמש כמלווה בלבד.
"אנפורסרים" נוהגים להתערב בקרבות של בני חסותם באופן שכיח מאוד.
אנפורסר מפורסם הוא "דיזל" שבשנתו הראשונה כמתאבק היה שומר ראשו של שון מייקלס.
המתאבק לשעבר ארן אנדרסון השתמש בכינוי זה במשך רוב שנות פעילותו.
Finisher - תרגיל סיום - מתאבקים נוהגים לסגל לעצמם תרגיל מיוחד איתו יסיימו את הקרב - כדי ליצור אופי לדמות וכדי לגרום לקהל לצפות למשהו מיוחד במהלך הקרב.
פעמים רבות מכונים ה"פינישרים" בשמות הקשורים לדמותו של המתאבק, כמו בתרגיל הטומבסטון (מצבה באנגלית) פיילדרייבר של האנדרטייקר והרוק בוטום של הרוק.
חתימה או סימן היכר - Signature - לרוב המתאבקים יש מהלכים המסמלים אותם חוץ מהפינישר שלהם.
להבדיל מהפינישר, השימוש בסימן ההיכר קיים גם בתחילת או באמצע קרב.
הארדקור (Hardcore) - "הארדקור" הוא סגנון היאבקות שצמח בשנות התשעים וזכה להצלחה רבה בזכות ארגון ה-ECW.
הסגנון מתאפיין בשימוש מסיבי בחפצים במהלך הקרב, ושימוש באש ובחוטי תיל.
הסגנון גורם לפציעות רבות של מתאבקים, וגורם לכך שחלקים גדולים מהקרב בעצם הופכים מהצגה למציאות לחלוטין.
בשנת 1997 ה-WWF החלה לשלב קרבות "הארדקור" ובשלב מסוים אף הכניסה לשימוש תואר בשם זה, ואחריה ה-WCW.
בכך הפך הסגנון לסגנון ראשי, על אף שרוב המתאבקים מסתייגים ממנו.
כיום, ניתן לראות קרבות הארדקור מדי פעם באירועים.
מופע ביתי (House Show) - מופע היאבקות שאינו מצולם ונועד רק כדי שקהל יוכל לחזות בהיאבקות.
כל מה שקורה באירוע שמוגדר כ"מופע ביתי", נשאר שם ולא נכנס לספרי ההיסטוריה בדרך-כלל.
חגורות מחליפות ידיים באירועים מסוג זה לעיתים נדירות מאוד.
ארגונים עצמאיים (אינדיז) - ה"אינדיז" הם ארגוני היאבקות שמעסיקים מתאבקים בחוזים לפי הופעה.
ג'ובר (Jobber) - "ג'וברים" הם מתאבקים אשר כל מטרתם היא להפסיד בקרבות.
משתמשים בהם כדי לתת למתאבקים גדולים יותר להראות את יכולותיהם, וכדי להוסיף ניצחונות למאזן שלהם.
כיום השימוש בהם כמעט נפסק לחלוטין, אבל היה נפוץ מאוד בליגת ה-WWF בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים.
הם זכו לשם זה מכיוון ש-JOB בהיאבקות פירושו הפסד.
רוב המתאבקים הגדולים התחילו כג'וברים וזהו למעשה חלק כמעט בלתי-נפרד מהתפתחות המתאבק.
לוצ'ה ליברה (Lucha libre) - סגנון היאבקות מקסיקני, משלב בעיקר מתחרים קלים בעלי גוף קטן אשר מבצעים תרגילי אוויר ואקרובטיקה ולובשים מסיכה.
בשנים האחרונות בעיקר היות שאחוז ההיספנים הגדול בארצות הברית, חדר הסגנון לארצות הברית והפך לסגנון ראשי.
הלוצ'דור המפורסם בעולם הוא ריי מיסטריו.
הארגונים שמעלים את המופעים נקראים Promotions.
הארגון הגדול ביותר בארצות הברית ובעולם בכלל הוא ה-WWE, שנצפה ביותר ממאה מדינות ומגלגל יותר ממיליארד דולר בשנה.
בנוסף בצפון אמריקה ישנם ארגונים מקומיים קטנים ועצמאיים המכונים Indys, הגדולים שבהם הם:
TNA) Total Nonstop Action Wrestling) - ליגה שפועלת מנשוויל, טנסי ואורלנדו, פלורידה.
נוסדה על ידי ג'ף ג'ארט.
נחשבת לארגון השני בגודלו בעולם, ומשודרת גם באירופה.
מופעיה נערכים אך ורק בדרום ארצות הברית, אך לאחרונה התקיימו גם אירועים בצפון (בדטרויט ובסנט לואיס).
Ring of Honor - ליגה עצמאית שפועלת מפילדלפיה.
All Elite Wrestling - ליגה שנוסדה בשנת 2019 ופועלת מג'קסונוויל, פלורידה.
הקמת הארגון הוכרזה על ידי היזמים שאהיד חאן ובנו, טוני, כך ששאהיד משמש כבעלים וכמשקיע הראשי, בעוד שטוני משמש כנשיא וכמנכ"ל החברה.
המתאבקים המקצועיים קודי, ביחד עם היאנג באקס (מאט וניק ג'קסון), שיותר מוכרים בשם The Elite, משמשים כאחראים על חתימת החוזים עם הכישרונות בנוסף לתפקידם כמתאבקים מן השורה ולשימושם כסגני הנשיא.
Pro Wrestling Guerrilla - ליגה שפועלת מדרום קליפורניה.
ייחודה בכך שהמתאבקים הם בעלי הליגה.
Combat Zone Wrestling - ליגה שפועלת מפילדלפיה.
מציגה קרבות "הארדקור" וידועה בזכות האירוע השנתי שלה שנקרא "כלוב המוות".
מחוץ לצפון אמריקה ישנם ארגונים בעיקר ביפן ובאירופה:
הארגונים ביפן ובאירופה נבדלים מהארגונים בצפון אמריקה בכך שהם מדגישים יותר את הצד הספורטיבי של המופע, ופחות את הצד הבידורי שלו.
רפאל הלפרין היה הראשון שהעלה אירועי היאבקות בישראל.
משנות ה-50 עד תחילת שנות ה-70 הלפרין היה מעורב במספר קרבות שנערכו לרוב באזור גוש דן.
האירועים הבולטים באותה תקופה, היו הקרב מול אחמד פואד שנערך ב-18 ביוני 1966 באצטדיון בלומפילד והקרב מול "הנמר הירדני" אבו ענתר שנערך ב-20 בספטמבר 1973 ביד אליהו ובו נכחו כ-10,000 צופים.
שני הקרבות הסתיימו בניצחון של הגיבור המקומי רפאל הלפרין.
ה-IPWA (שפרושה Israeli Pro Wrestling Association) אשר נוהלה על ידי גרי רויף (המכונה בארגון הרב סוויסה) הייתה ליגת ההיאבקות הראשונה שהוקמה בארץ, הליגה העלתה אירועים בדיוק כמו שנהוג אצל ארגוני ההיאבקות הצפון אמריקאים (ה-WWE וה-TNA).
מתאבקי הליגה אף השתתפו בתוכנית הסאטירית "מכת מדינה" הבנויה על הפורמט של היאבקות מקצועית, כאשר המתאבקים מייצגים מגזרים שונים בחברה הישראלית (חרדים, ימנים, שמאלנים, עשירים, עניים, חנונים, כוחות ביטחון וכדומה), המיישבים את סכסוכיהם בזירה.
התוכנית שודרה בערוץ ביפ בשנת 2005. כשנה לאחר מכן, בשנת 2006 מופע ה"רסלנובלה" של הארגון שודר בערוץ ההיאבקות הבריטית.
ב-2009 מופע ה"רסלינג הישראלי" שודר בערוץ הקרבות "אגו טוטאל" עם יוסי "השור" מול שרון ה"ביריון" בקרב המרכזי על התואר.
ב-2011 במופע "מכת שמש", אלוף ה-IPWA הרב סוויסה התמודד מול זוכה תוכנית הריאליטי "הישרדות" נתן בשבקין.
בקיץ 2012 הארגון קיים את המופע הכי גדול שלו אי פעם כאשר אגדת ה-WWE/WWF טטנקה הגיע לארץ כדי להתמודד מול הרב סוויסה על אליפות ה-IPWA ואף זכה בתואר הנכסף.
הקרב שודר בשידורים חוזרים בערוץ הספורט ONE.
בסוף 2013 הוכרז שננזיו (ליטל גווידו) מי שהיה פעמיים אלוף משקל קל של ה-WWE ופעמיים אלוף הזוגות של ה-ECW יגיע למופע "כאסח בפסח" 2014 של ה-IPWA.
הארגון סגר את פעילותו כמארגן מופעים לאחר המופע "כאסח בפסח" באפריל 2014 ולאחר מכן בנובמבר 2014 הבי"ס נסגר.
ביוני 2012 קמה ליגה נוספת, ה-AWO (שפרוש שמה הוא All Wrestling Organization) המנוהלת על ידי בוגר בית הספר להיאבקות של ה-IPWA מהארן עבדול-חי (המופיע בארגון בשם "הסוס הערבי").
המופע שודר לאחר מכן במלואו באתר החדשות המוביל במגזר הערבי PANET.
ב-26 ביוני נערך הרסלפסט השלישי כאשר מתאבקי ה־WWE לשעבר - כריס מאסטרס (אשר זכה באליפות ה-AWO) וקרליטו הגיעו להופיע עבור הקהל המקומי ובנוסף, איוון מרקוב עשה את חזרתו לארגון במופע זה.
בקיץ 2012 הוקמה ליגה שלישית בארץ - IWL (שפרושה Israeli Wrestling League) המנוהלת על ידי בוגר בית הספר להיאבקות של ה-IPWA לידור בושרי (המכונה "הנמר השחור") ואיתן לוי.
המופע הראשון של הליגה התקיים במאי 2013 במהלך צילומי פרק ההיאבקות בעונה הרביעית של "היפה והחנון".
האקדמיה להיאבקות בהדרכת לידור בושרי של "ליגת ההיאבקות הישראלית" נפתחה במאי 2014 ברחובות באולם לספורט אלטרנטיבי "מבוזה", שם נתקיימו הופעות מדי חודשיים.
לאחר מעבר האולם לפתח תקווה, שם הליגה העלתה מופעים מדי חודש.
באוגוסט 2018 העלתה הליגה את המופע האחרון שלה.
ביולי 2015 המתאבק הישראלי-אמריקאי ליאור אלזעם (המכונה "ג'מפינג לי") הרים את המופע LAW Holy War.
המופע נערך בנתניה והקרב המרכזי היה על אליפות LAW בין מתאבק ה-WWE לשעבר בריאן קנדריק לאלזעם (קנדריק ניצח וזכה באליפות).
שנה לאחר מכן ביולי 2016, אלזעם שב לארץ והרים צמד מופעים נוספים בנתניה עם בריאן קנדריק.
בנובמבר 2015 הוקמה ליגה רביעית בארץ - UWI (שפרושה Ultimate Wrestling Israel).
מופע הבכורה של הליגה התקיים חודש לאחר מכן בנתניה.
במרץ 2016 הוכתר האלוף הראשון של הליגה, כאשר ריי נוסרוס הביס את "הבוס" שחר חייט בגמר שנערך באשדוד.
בנוסף לכך, באותו מופע התארח המתאבק הגרמני/איראני ואלוף שווייץ לשעבר, דיאבלו.
ב-9 ביולי 2017 נערך מופע ההיאבקות המקומי הגדול ביותר שידעה הסצנה המקומית - RAGE בהיכל שלמה שבתל אביב מול כאלף איש בקהל.
המופע הופק על ידי "אגואיסט הפקות" ודורון דגני, הוא שודר בשידור חי בערוץ הספורט ובקרב המרכזי קווין ואן אריק חזר בפעם האחרונה לזירה יחד עם בניו רוס ומארשל.
בנוסף, השתתפו במופע מתאבקי WWE לשעבר כמו מרטי ג'נטי, טטנקה ומאט סיידל.
רפאל הלפרין (1924–2011), התאבק בארצות הברית במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים, כונה "אלוף ישראל" ו"הרב המתאבק" ואף זכה להשתתף במספר מופעים היסטוריים של ליגת ה-Capitol Wrestling Federation (כיום WWE) במדיסון סקוור גארדן.
נועם דר, מתאבק ישראלי-סקוטי, מתאבק כיום ב-WWE.
בתחילת דרכו היה נכנס לזירה עם דגל ישראל וקילל את יריביו בעברית.
זכה במספר אליפויות נחשבות ברחבי בריטניה והופיע בעבר גם ב-TNA.
נועם הגיע לארץ מספר פעמים והעלה סמינרים כדי לעזור לפתח את הרמה בארץ.
תומר שלום, מתאבק ישראלי, מתאבק בליגות עצמאיות ברחבי קנדה.
נכנס לזירה עם דגל ישראל, מגן דוד מודפס על התלבושת שלו ואת רוב הפרומואים שלו עורך בשפה העברית.
זכה במספר אליפויות שונות בארגונים באזור אונטריו.
ובנוסף לזאת גם התאבק בארץ בכל ארבע הליגות המקומיות.
סער בוקשטיין, מתאבק ישראלי, התאמן ב-FCW והפך לישראלי הראשון שהוחתם על חוזה על ידי ה-WWE אך מעולם לא זכה להופיע מכיוון ששוחרר מהחוזה שלו כחודש לאחר שהוחתם.
סער גם כן הגיע לארץ לעזור לפיתוח ליגת ה-IPWA.
ליאור בן-דוד, מתאבק ישראלי, מתאבק תחת הכינוי "החוצפה" בליגות עצמאיות ברחבי אירופה והופיע בעבר גם בארצות הברית ב-CZW.
מהלך ההיכר שלו "המרפק של העם הנבחר" זכה לסיקור רחב במדיה המקומית והבין-לאומית.
מאמצע שנות ה-2000 ועד לשנת 2009, שודרו תוכניות WWE בערוצי הספורט הנמצאים גם בכבלים של "Hot" וגם בשידורי הלוויין של "yes".
מנויי HOT יכלו לקלוט בישראל את תוכניות ליגת TNA בערוץ סטאר וורלד, ובעבר גם בערוץ הישראלי "אגו טוטאל" המטפח את כל הרבדים של אמנויות הלחימה.
NWA - ארגון גג של מספר ליגות בארצות הברית.
היה לליגה הגדולה והמסודרת הראשונה בארצות הברית.
פעל בעיקר בדרום ארצות הברית.
שנות הפריחה - שנות החמישים, השישים השבעים והשמונים.
AWA - ארגון של מספר ליגות שפרשו מה-NWA והקימו ארגון עצמאי.
פעל בעיקר במרכז ארצות הברית.
שנות הפריחה היו שנות השבעים.
WWA - ארגון של מספר ליגות שפרשו מה-NWA והקימו ארגון עצמאי.
שנות הפריחה היו שנות השישים.
GCW - ארגון היאבקות של ג'ורג'יה, שנות הפריחה היו שנות השבעים.
WCCW - ארגון היאבקות שפעל מטקסס.
היה שייך למשפחת ואן אריק, והיה אחד מהארגונים המקומיים המצליחים בהיסטוריה.
שנות הפריחה היו שנות השמונים.
CWA - ליגת היאבקות שפעלה מממפיס.
קנתה את WCCW בסוף שנות השמונים, ויצרה איתה את ליגת USWA.
שנות הפריחה היו סוף שנות השמונים ותחילת שנות התשעים.
CWF - ליגת היאבקות של פלורידה.
פעלה מדי פעם תחת ארגון ה-NWA.
הזכויות על העבר שלה נקנו על ידי ה-WWE בשנת 2005. שנות הפריחה היו שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.
UWF - ליגת היאבקות שפעלה מדרום ארצות הברית, והייתה לבסיס עליו תוקם בעתיד ליגת ה-WCW.
שנות הפריחה היו סוף שנות השבעים ותחילת שנות השמונים.
ECW - ליגת היאבקות שפעלה בצפון מזרח ארצות הברית.
ייחודה בכך שהביאה את קרבות ה"אקסטרים" ו"ההארדקור" למרכז הבמה.
נרכשה בשנת 2001 על ידי ה-WWE.
שנות הפריחה היו אמצע שנות התשעים.
WCW - ליגת ההיאבקות של טד טרנר.
הליגה היחידה חוץ מה-WWE שפעלה במסגרת כלל עולמית.
התחרתה ב-WWE והייתה אף גדולה ממנה למספר שנים.
פשטה את הרגל ונקנתה על ידי WWE בשנת 2001. שנות הפריחה היו שנות התשעים.
XPW - ליגת היאבקות שפעלה במערב ארצות הברית.
פעלה על הפלטפורמה ש-ECW יצרה, והייתה הכוח המוביל בקרבות ה"אקסטרים" וה"הארדקור" במערב ארצות הברית.
שנות הפריחה היו סוף שנות התשעים ותחילת העשור הנוכחי.
היאבוסה (ביפנית: はやぶさ, "בז נודד"; כונתה גם MUSES-C) היא גשושית של סוכנות החלל היפנית ששוגרה ב-9 במאי 2003 על גבי משגר יפני מדגם M-V.
הגשושית פעלה באמצעות מנוע יונים שהוא מנוע חשמלי הפועל בדחף נמוך תוך שחרור יוני קסנון.
מטרתה של היאבוסה הייתה לנחות על האסטרואיד איטוקוואה שהוא אחד מהאסטרואידים קרובי ארץ, ליטול דגימה מפני השטח שלו ולשוב לכדור הארץ.
ב-13 ביוני 2010 חזרה הגשושית לכדור הארץ והנחיתה קפסולה שהכילה את הדגימה שנאספה.
האסטרואיד איטוקאווה נע במסלול אקסצנטרי סביב השמש: בנקודה הקרובה ביותר לשמש (פרהיליון) הוא נמצא במרחק 0.953 יחידות אסטרונומיות ובנקודה הרחוקה ביותר (אפהיליון) הוא נמצא במרחק 1.6947 יחידות אסטרונומיות מהשמש.
בכך הוא חוצה את מסלול כדור הארץ (שהוא, כהגדרה, יחידה אסטרונומית אחת).
ב-12 בספטמבר 2005 הגיעה היאבוסה לאסטרואיד איטוקאווה במרחק 20 קילומטרים.
בצילומים שצילמה נראו אזורים של גבעות וכן שטח מישורי, שעליו היא תנסה לנחות.
ב-12 בנובמבר היאבוסה התקרבה למרחק של 55 מטר מהאסטרואיד על מנת לשחרר נחתת זעירה (במשקל של 591 גרם) בשם מינרווה (על שם האלה הרומית מינרווה), שנועדה לקפץ על גבי האסטרואיד ולחקור אותו.
עקב תקלה הגשושית התרחקה מהאסטרואיד והנחתת שוחררה ממרחק גדול מדי ופספסה את האסטרואיד.
ב-21 בנובמבר 2005 נחתה הגשושית על האסטרואיד, שהתה על פניו חצי שעה אך לא הצליחה להפעיל מנגנון ירייה על פני הקרקע שאמור היה לגרום לאבק לעלות למכשירי האיסוף שעליה, והיא המריאה שוב למסלול חניה.
ב-26 בנובמבר 2005 הגשושית נחתה שנית על האסטרואיד ולמרות שמנגנון הירייה נכשל שוב, הגשושית כן הצליחה לאסוף דגימות מזעריות של אבק, שנכנס למכשירי האיסוף בעקבות הנחיתה עצמה.
מפעילי הגשושית לא היו בטוחים באותו זמן אם אכן נאסף אבק כלשהו.
לפי התכנון המקורי, בקיץ 2007 הייתה אמורה קפסולה ובה הדגימה לצנוח על כדור הארץ ולפתור את החידה, האם היא אספה דגימה אם לאו.
בבדיקת הדגימה שהוחזרה, התברר כי הגשושית אכן הצליחה לאסוף מעט אבק מהאסטרואיד.
בחינת כ-1,500 גרגירי אבק מהדגימה שנאספה גילתה כי מקורם באופן וודאי מהאסטרואיד איטוקאווה.
מניתוח הדגימה החוקרים שיערו כי האסטרואיד היה בעבר חלק מאסטרואיד גדול יותר, וכי האבק שנאסף היה מונח על פני הקרקע שלו במשך שמונה מיליון שנים.
היאבקות בשמן זית (בטורקית: Yağlı güreş) היא ענף ספורט לחימה טורקי מסורתי.
ההיאבקות הייתה ענף ספורט חשוב במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה.
המתאבקים משחו עצמם בשמן זית, הן כדי להגן על עורם מקרינת השמש (התחרויות נערכו בעירום) והן על מנת להקשות על היריב.
תחרויות ההיאבקות בטורקיה נערכו באופן מעט שונה.
ראשית, ההיאבקות הייתה בסגנון חופשי, ולפיכך הותר שימוש ברגליים.
שנית, לא נעשה שימוש בשמן זית.
החל מהמאה העשירית החלו המתאבקים הטורקים לכסות את פלג גופם התחתון (בין הטבור לברכיים), בהתאם לחוקי האסלאם.
מאוחר יותר, אומץ גם שמן הזית היווני.
בתקופת האימפריה העות'מאנית החלה ההיאבקות לבסס את מעמדה כענף ספורט חשוב.
בתי ספר מיוחדים שהוקמו ברחבי האימפריה שימשו גם כמרכזים רוחניים.
אף שתחרויות נערכו ברחבי טורקיה במהלך כל השנה, הטורניר המרכזי נערך במהלך שלושה ימים בקיץ בקרקפנאר (Kırkpınar) הסמוכה לאדירנה, והמנצח מבין 1,000 המשתתפים מוכרז כ-"başpehlivan" ("ראש הגיבורים").
הטורניר בקרקפנאר נערך באופן כמעט רצוף מאז 1361, מה שהופך אותו לטורניר הספורט הוותיק בעולם.
לפי אגדה מקומית, ראשיתו של הטורניר בתחרות בין 40 מלוחמיו של מורט הראשון ששהו באזור.
קרב הגמר התנהל ללא הכרעה, ושני הלוחמים נאבקו עד שמתו מתשישות.
המקום בו נערך הטורניר הוזז בכמה קילומטרים ב-1924, בעקבות הסכם לוזאן, שבמסגרתו הועברו שטחים ליוון.
מתאבק בטורניר בקרקפנאר מכונה פֶּהְלִיוַואן ("גיבור").
המתאבקים לובשים מכנסי עור, הכרוכים סביב מתניהם בחבל.
הטורניר נפתח בטקס שבו המתאבקים מושחים עצמם בשמן זית, תוך כדי שירה של שירים מסורתיים.
ראש הטקס, הג'אזגר (Cazgır), מזמין את המתאבקים לתפילה, ולאחר מכן נותן את האות לפתיחת הטורניר.
בשלב זה מבצעים המתאבקים פעולות חימום, שכוללות הצגה מופגנת של שריריהם, לצלילי תופים וזורנה, שילוו גם את המשך הטורניר.
החימום עצמו כולל אף הוא אלמנטים טקסיים - המתאבקים הולכים קדימה ואחורה 3 פעמים, ולאחר מכן כורעים על ברכם השמאלית, ונוגעים בידם הימנית באדמה, בברך, בשפתיים ובמצח (גם על פעולה זו חוזרים 3 פעמים).
גם ההכנה לקרב כוללת פעולה טקסית.
משיחת הגוף בשמן זית נעשית בסדר מסוים - ראשית יד ימין מושחת את פלג הגוף השמאלי, לאחר מכן יד שמאל מושחת את פלג הגוף הימני.
כדי לנצח בקרב, על המתאבק להפוך את יריבו על גבו.
לשם כך, מותר להכות, להיעזר ברגליים ואף להכניס ידיים למכנסי היריב ולמעוך את אשכיו.
הפעולות האסורות הן נשיכה, פגיעה בעיניים או דיבור עם היריב.
בעבר לא הוגבלו זמני הקרבות, אך ב-1975 נקבע כי כל קרב ייערך 40 דקות, מחשש לבריאותם של המתאבקים.
אם לא מושגת הכרעה בזמן זה, מוארך הקרב ב-15 דקות נוספות, שבמהלכן צוברים המתאבקים נקודות על פעולותיהם, בדומה לקרבות אגרוף או ג'ודו.
המתאבקים מחולקים ל-11 מקצים, לפי הבדלי הרמות.
המקצה החזק ביותר הוא מקצה ה-Baş Güreşler ("המתאבקים הראשיים").
המנצח בכל מקצה זוכה בתואר באשפהליוואן, וביומו האחרון של הטורניר מתחרים כל הבאשפהליוואנים ביניהם, עד לקרב הגמר.
המנצח בקרב זה, ולמעשה בטורניר כולו, זוכה בגביע מזהב ובפרס כספי, שהחליף את הסוסים והפרים שהיו מוענקים בעבר.
מתאבק שמצליח לזכות בטורניר 3 פעמים ברציפות זוכה גם בחגורת זהב.
היאבקות בתמנונים היא ספורט אתגרי שבו צוללים נאבקים בתמנונים על מנת למשוך אותם אל החוף.
טכניקה זו משמשת בפועל גם ביולוגים ימיים ללכידת תמנונים.
תמנונים נחשבים לבעלי מנת המשכל הגבוהה ביותר מבין חסרי החוליות ולכידתם אינה טריוויאלית ואף עלולה להיות מסוכנת.
קיים תיעוד לעיסוק בענף ספורט זה החל מסוף שנות ה-40 אולם העיסוק בו הגיע לשיא הפופולרית במהלך שנות ה-60 בארצות הברית.
בתקופה זו התקיימה מדי שנה אליפות העולם בהיאבקות בתמנונים בפיוג'ט סאונד שבמדינת וושינגטון.
האירוע משך אליו אלפי צופים מדי שנה ואף סוקר על ידי התקשורת.
גביעים הוענקו ליחידים ולקבוצות צוללים שלכדו את בעלי החיים הגדולים ביותר.
לאחר התחרות חלק מהתמנונים שימשו למאכל, חלק ניתנו לאקווריום מקומי וחלקם שוחררו בחזרה לים.
כך למשל, באליפות העולם בהיאבקות בתמנונים שהתקיימה באפריל 1963 השתתפו 111 צוללים.
25 תמנונים מהמין תמנון פסיפי ענק (Enteroctopus dofleini) נתפסו באותו היום.
התמנונים סודרו על פי משקלם: משקלו של הקטן ביותר היה 1.8 ק"ג ושל הכבד ביותר 26 ק"ג.
ב-1965 פרסם המגזין טיים מאמר העוסק בפופולריות הגדלה של הענף:
היאבקות היא אמנות לחימה עתיקה בה נעשה שימוש בהתגוששויות, אחיזות ולפיתות שונות.
היאבקות היא תחרות פיזית הנערכת למטרות ספורט או למטרות ראווה, בין שני אנשים (לעיתים אף יותר) המנסים להשיג יתרון אחיזה האחד על השני במטרה להכריע את המתחרה באמצעות כוח גופני ובתרגילי זריזות ללא שימוש בכלי נשק.
היאבקות ספורטיבית היא ענף ספורט אולימפי, והיאבקות מקצועית הוא שם כולל למופעי בידור בהם מוצגות תחרויות היאבקות מבוימות.
היאבקות היא אחת מצורות הלחימה העתיקות ביותר, והתייחסות אליה ניתן למצוא כבר באיליאדה המתרחשת בשנה העשירית של מלחמת טרויה.
במיתולוגיה היוונית מתוארים איאס ואודיסאוס מתאבקים זה בזה.
אלמנטים של היאבקות ניתן למצוא בפאנקרטיון, אמנות לחימה שהתקיימה במשחקים האולימפיים ביוון העתיקה במשך כאלף שנים.
היא-סטוריה הוא מונח שנטבע בשנות ה-60 המאוחרות כביקורת פמיניסטית על ההיסטוריוגרפיה המקובלת.
המונח נבנה בניגוד-כביכול למילה האנגלית history (היסטוריה), אם מפרשים את זו כמייצגת את הצירוף "his story" (הסיפור שלו) – כך שהיא-סטוריה זה "Her story" (הסיפור שלה).
לאמיתו של דבר, מקור המילה history במילה היוונית ἱστορία, והיא אינה קשורה לכינוי השייכות.
בעברית מקובל לתרגם את המונח כ"היא-סטוריה".
בשיח הפמיניסטי משמש המושג לתיאור היסטורי מנקודת מבט פמיניסטית, המדגיש את הפרספקטיבה הנשית או מתואר מנקודת מבטה של אישה.
השימוש במושג נעשה מתוך תפיסה שההיסטוריה המקובלת, שנכתבה בתוך תרבות פטריארכלית - נכתבה על ידי גברים ולמען גברים.
תנועת ה"היא-סטוריה" התבטאה בעיקר בפרסום והוצאה לאור של ספרות היסטורית אמיתית ובדיונית שנכתבה על ידי נשים, ומציגה את זווית ראייתן על ההיסטוריה.
מילון אוקספורד מייחס את טביעת המושג לרובין מורגן, שבספרה משנת 1970, "אחוות נשים היא כוח", כתבה על ארגון הנשים W.I.T.C.H ("מכשפה"):
"הנזילות והשנינות של 'המכשפות' ניכרת בתחלופה הגבוהה של המילים שעומדות מאחורי ראשי התיבות (שבשם הארגון): הפירוש הראשוני והבסיסי היה 'המזימה הנשית הטרוריסטית מהגיהנום' [...] אולם הפירוש האחרון שהגיע לאוזניי בזמן הכתיבה היה 'נשים בעלות השראה לביצוע היא-סטוריה'"
בשנת 1976 כתבו קייסי מילר וקייט סוויפט במאמר "מילים ונשים":
בשנות ה-70 וה-80 ראו נשות הגל השני של הפמיניזם את לימודי ההיסטוריה כנשלטים מבחינה אינטלקטואלית בידי גברים.
הן הפיצו את הביטוי כאקט מחאתי, והפיצו אותו על חולצות וסיכות-עמדה.
בספרות הפמיניסטית משמש המושג גם כהכללה למאמצים הפמיניסטיים לפרוץ את הקאנון ההיסטורי הגברי.
כריסטינה הוף סומרס ביקרה את השימוש ב"היא-סטוריה" בספרה משנת 1994 "מי גנב את הפמיניזם?", בו המושג מוגדר כניסיון להחדיר אידאולוגיה לחינוך על חשבון הידע.
"פמיניסטיות מגדר" כפי שכינתה את הדוגלות ברעיון ה"היא-סטוריה", הן מובילות התנועה שמסתכמת בגישה שוללנית.
היא ראתה בניסיון לעצב למידה היסטורית המוכוונת יותר לזווית הנשית ניסיון מכני המכשיל את התקדמות המחקר ההיסטורי.
פרופ' דבוני לוזר טענה שתנועת ה"היא-סטוריה" מנסה באופן מאולץ לאתר נשים שהשפיעו על ההיסטוריה שלפני המאה ה-20.
ארגון Global Language Monitor, קבוצה ללא מטרות רווח המנתחת תנועות ואופנות בהרגלי השפה, מיקמה את המושג (בגרסתו האנגלית - herstory) במקום השלישי ברשימת המילים ה"לא פוליטקלי קורקטיות" לשנת 2006.
ההיאדות (מיוונית Υὰδες, נקרא גם Melotte 25, Collinder 50 או Caldwell 41) הוא צביר פתוח בקבוצת הכוכבים שור המכיל כ-300 כוכבים ונמצא במרחק של כ-151 שנות אור ממערכת השמש.
זהו הצביר הפתוח הקרוב ביותר למערכת השמש והבהיר ביותר שניתן לראות מכדור הארץ, ובשל בהירותו היה מוכר כבר בימי קדם.
הצביר מהווה את פניו של השור, כאשר הכוכב הבהיר אלדברן מסמל את עינו של השור.
אף על פי שאלדברן נראה כחלק מהצביר, הוא למעשה לא שייך אליו, כיוון שמרחקו ממערכת השמש הוא פחות ממחצית המרחק להיאדות, כ-65 שנות אור בלבד.
הצביר מופיע באיליאדה שהעלה על הכתב הומרוס:
היוונים קראו לצביר על שם ההיאדות - שבע בנותיהם של אטלס הטיטאן, ואיתרה, ביתם של אוקיינוס וטתיס (אם כי לפעמים נחשבת דווקא הנימפה פלאיונה, אמן של הפליאדות, גם לאמן של ההיאדות).
לא ברור מדוע נקרא הצביר דווקא על שם שבע ההיאדות, שכן ניתן לראות בעין הרבה יותר משבעה כוכבים בצביר, אך רק חמישה ממש בולטים בו.
באטלס הכוכבים אורנומטריה של יוהאן באייר משנת 1603 קיבלו שבעה מכוכבי הצביר ציון באייר (לא כולל אלדברן שגם לו ציון באייר).
בשנת 1654 כלל ג'ובאני בטיסטה אודיירנה את הצביר בקטלוג גרמי השמים שלו שהכיל ערפיליות וצבירים.
בקטלוג פלמסטיד שפורסם בתחילת המאה ה-18 קיבלו כ-25 מכוכבי הצביר ציון פלמסטיד.
הצביר קיבל את מספר 25 בקטלוג גרמי השמים שיצר האסטרונום פיליברט ז'אק מלוט בשנת 1911.
עם בהירות נראית מדרגה 0.5 הצביר קל לצפייה ולזיהוי גם כאשר תנאי התצפית אינם טובים וניתן אף לראותו במקומות מיושבים.
מיקומו של הצביר בקרבת אלדברן הבהיר במיוחד מקל על זיהויו ועל איתורו.
במקום חשוך ניתן לראות ללא ציוד עזר 5-6 כוכבים ובתנאים מיטביים 15-17 כוכבים.
הצביר מרשים במיוחד כאשר הוא נצפה באמצעות משקפת, אז ניתן לראות עשרות כוכבים, כאשר תנאי התצפית טובים מספיק.
גודלו הזוויתי - כחמש מעלות לא מאפשר לראות את כולו באמצעות טלסקופ.
הצביר נמצא כ-4 מעלות מדרום למישור המלקה כך שאירועים בהם הירח עובר על פני ההיאדות ומסתיר אותן, אינם נדירים, אך אירועי הסתרה אלו קורים בתקופות מסוימות כל חודש ובתקופות אחרות אינם קורים כלל.
כמו כן גם כוכב חמה, נוגה ומאדים חולפים לעיתים בתוך הצביר או בסמוך לו.
צביר ההיאדות נמצא במרחק של כ-150 שנות אור ממערכת השמש, מסתו מוערכת בכ-400 מסות שמש והוא מכיל כ-200 כוכבים, שלפחות מחציתם הם כוכבים כפולים או מערכות מרובות כוכבים כך שלמעשה בצביר לפחות 300 כוכבים.
יחסית לצבירים פתוחים, הצביר מכיל מספר גדול של ענקים ותת-ענקים ואין בו כלל כוכבים צעירים וחמים מסוג ספקטרלי B ו-O.
בצביר מספר ענקים כתומים שמסתם מוערכת בכ-2.5 מסות שמש כך שמדובר כוכבי הסדרה הראשית מסוג A שסיימו את היתוך המימן בליבתם.
מכך ניתן להסיק שגילו של הצביר הוא קרוב ל-800 מיליוני שנים - גיל מבוגר למדי, שכן צבירים פתוחים מתפרקים לרוב בתוך מאות ספורות של מיליוני שנים.
ככל הנראה, מסתו של הצביר הייתה גדולה בהרבה כאשר נוצר, לפחות פי שניים ממסתו כיום.
הצביר דומה בגילו לצביר הפתוח M44 וייתכן שנוצרו ממקור משותף.
גודלו הזוויתי הנראה של הצביר הוא כ-5 מעלות, כך שגודלו האמיתי הוא כ-15 שנות אור אך השפעתו הכבידתית נמשכת למרחק של למעלה מ-60 שנות אור.
"הִיא יוֹשְׁבָה לַחַלּוֹן" הוא שיר אהבה של המשורר חיים נחמן ביאליק.
השיר נדפס בשבועון של ההסתדרות הציונית, "העולם", ב-1 בספטמבר 1910, והוא השמיני בסדרת שירי עם שפרסם ביאליק בכתב העת.
השיר מתאר את רגשותיו של האני השר ל"רחל", אישה עימה הוא מקיים קשרי רעות ואהבה הדדיים: "רָחֵלָה לִי הִיא
הוא מספר כי התנהגותה שנויה במחלוקת בציבור, ועל כן הוא פונה אליו, יחד עם שאר ממועני השיר וסותר את דבריהם: "בְּעֵינֵיכֶם הִיא פְרוּצָה וּבְעֵינַי הִיא בָרָה", ומביע את תלונתו על שפיטתן של הבריות: "וְהוֹלְכוֹת הֵן רָכִיל".
הוא מתאר את געגועיו המתמידים אל מושא אהבתו רחל: הוא רואה אותה, במציאות ובדמיונו, יושבת על אדן החלון ומסרקת את שיערה, הוא מתגעגע אליה מבוקר עד ליל, וחסרונה אך מספר שעות מעכיר מאוד את רוחו.
באהבתו חסרת הפניות הוא מכנה אותה בכינויים מנוגדים ליחס הציבור; לדעתו רחל היא "בָרָה" - נקיה מכל רבב, וטהורה - "הַנְּשָׁמָה", ולשמה מתווספת בפיו האות ה"א, לציון אהבתו.
כוליות אהבתו מופעלת מול כוליות הטבע, כאשר הוא מזכיר את אהובתו לפני שיבולים וגבעולים בשדה; פרט המלמד כי תקופת השיר היא בתחילת הקיץ.
על פי החוקרים זיוה שמיר ואליהו הכהן השיר הוא עיבוד לעברית של שיר אידי עממי.
אבנר הולצמן מדגיש את ייחודו של שיר עם זה, לעומת מקורות עממיים; בעוד שבשירים האחרים נעלמת הנערה לבלי שוב, מתלבט הגבר הכותב את השיר בתהיות וייסורים לגבי עתיד היחסים ביניהם.
יש כאן סיטואציה ייחודית של מחזר נלהב שנאלץ להתמודד עם הלשונות הרעות של הסביבה, עם ספקנותו שלו ועם חמקנותה של הנערה.
לשיר לחן שנכתב על ידי דרורה חבקין ובוצע על ידי ליאור ייני ב-1969 (עיבוד מוזיקלי: בני נגרי).
לחן ידוע שחובר לשיר על ידי מיקי גבריאלוב, יצא לאור בתקליטו של אריק איינשטיין, "חמוש במשקפיים" ב-1980, ובתקליטו של גבריאלוב "זה היה סיפור של חורף" מ-1990. מאוחר יותר בוצע השיר גם על ידי מוש בן-ארי ואיגי דיין.
היא עשתה לו עוול הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של לוואל שרמן ובכיכובם של מיי וסט וקרי גרנט.
בתפקידי משנה משחקים אוון מור, גילברד רונאלד, נוח ברי, לואיז ביוורס וראשל אדסון.
הסרט הופק על ידי ויליאם לאברון.
תסריט הסרט נכתב על ידי הארווי טוי וג'ון בריט והוא מבוסס על מחזה של וסט "Diamond Lil" משנת 1928. פסקול הסרט הולחן על ידי ראלף ריינג'ר, ג'ון ליפולד וסטפן פטרניסקי.
אדית הד עיצבה את תלבושות הסרט.
עלילת הסרט מתרחשת בשנות 1890 בניו יורק.
הסרט מגולל את סיפורה של ליידי לו (מיי וסט), זמרת ברים.
לו עובדת אצל גאס ג'ורדן (נוח ברי) שדואג לכל צרכיה וקונה לה יהלומים.
לו לא מודעת לזה שגאס מנהל מוסד מפוקפק לנשים ביחד עם סרגיי סטיינאוף (גילברד רונאלד) וריטה (רפאלה אוטינו).
אחד מאויביו הגדולים של גאס, דן פליין (דייוויד לאנדו), רומז ללו אודות עסקיו של גאס.
הוא מפציר בה להצטרף אליו טרם יקרה משהו לגאס, אך היא מצידה משאירה את העניינים מעורפלים.
חברה של לו, ספיידר קיין (דוי רובינסון), מספר לה שפטרונה בעבר, צ'ייק קלארק (אוון מור), נמצא בבית הכלא והוא רוצה לנקום בה על שהיא נטשה אותו.
לו מבקרת אותו בכלא כדי להרגיע אותו.
בסוף הסרט צ'ייק מצליח לברוח לדירתה של לו והשוטר קפטן צ'אמינג (קרי גרנט) עוצר את גאס וסרגיי.
צ'ייק מנסה להרוג את לו, אך קפטן צ'אמינג עוצר בעדו.
לו חושבת שגם היא הולכת להיעצר, אך קפטן צ'אמינג מציע לה להישאר איתו.
הסרט הפך להיות שובר קופות עם הכנסות של שני מיליון דולר ביחס לתקציב שעמד על מאתיים אלף דולר.
המגזין "וראייטי" נתן ביקורת שלילית לסרט בטענה שהאולפן "סרטי פרמאונט" מיהר לתת לשחקנית מיי וסט תפקיד ראשי בסרט מבלי ללהק לצידה שחקנים מוכרים או תסריט טוב.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לההפקה הטובה ביותר (מה שידוע היום כסרט הטוב ביותר).
אורכו של הסרט הוא כ-66 דקות מה שהפך אותו לסרט הקצר ביותר שהיה מועמד אי פעם בקטגוריית הסרט הטוב ביותר.
בשנת 1996 נבחר הסרט לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית על ידי ספריית הקונגרס עקב תרומתו לקולנוע.
במרוצת השנים מכון הסרטים האמריקאי דירג הסרט בכמה מרשימותיו:
מאה שירים, השיר "Frankie and Johnny" – מועמדות
מיי וסט לקחה לעצמה קרדיט על חשיפתו של השחקן קרי גרנט ששיחק לצידה בתפקיד ראשי על אף שהוא כבר הופיע בשבעה סרטים מלבד הסרט עם וסט.
למעשה חשיפתו הגדולה הייתה שנה קודם לכן בסרט "בלונד ונוס" לצד מרלן דיטריך.
הסרט דמה מאוד בעלילתו לסרט שיצא באותה השנה "The Bowery".
הדמות צ'אק קונרס הופיעה בשני הסרטים בתפקידים שונים.
וסט התעקשה ללהק את השחקנית האפרו אמריקאית לואיז ביוורס לצידה בסרט כדי לשבור את האפליה ששררה באותה תקופה כלפי שחקנים אפרו אמריקאיים.
עקב ההצלחתה לוהקו כמה שחקנים אפרו אמריקאיים לכמה מסרטיה.
היא הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת מדע בדיוני ודרמה קומית בבימויו של ספייק ג'ונז משנת 2013. בסרט משחקים חואקין פיניקס, איימי אדמס, רוני מארה, אוליביה ויילד וסקרלט ג'והנסון.
הסרט מגולל את סיפורו של גבר המפתח מערכת יחסים עם עוזרת וירטואלית בעלת בינה מלאכותית.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים בניו יורק והופץ באופן מוגבל ב-18 בדצמבר בארצות הברית.
הוא זכה בפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאים לסרט הטוב ביותר לצד זכיות מרובות בפרסי איגודים.
הסרט היה מועמד לשלושה פרסי גלובוס הזהב, ומתוכם הוא זכה בפרס בקטגוריית התסריט הטוב ביותר.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר; הסרט הטוב ביותר, התסריט המקורי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר, השיר הטוב ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר, מביניהם זכה בפרס התסריט המקורי הטוב ביותר.
תיאודור טְווֹמְבְּלִי (חואקין פיניקס), גבר בודד ומופנם, עובד כסופר צללים בחברה המתמחה בניסוח מכתבים אישיים עבור לקוחות המתקשים לעשות זאת בעצמם.
תיאודור מדוכדך עקב הליכי הגירושים מאשתו ואהבת נעוריו קתרין (רוני מארה), וכדי להפיג את בדידותו, הוא מחליט לשדרג את מערכת ההפעלה שברשותו באמצעות תוכנת עוזר וירטואלי אינטראקטיבית בעלת בינה מלאכותית, המתוכנתת להתפתח ולהתאים את עצמה למשתמש.
תיאודור מבקש להגדיר למערכת תכונות וקול נשיים, ולאחר היכרותם המערכת מחליטה לקרוא לעצמה "סמנת'ה" (קולה של סקרלט ג'והנסון).
השניים מתיידדים במהרה, ותיאודור מוקסם מיכולותיה של סמנת'ה ללמוד ולהתפתח פסיכולוגית.
הם מנהלים שיחות על החיים ואהבה, היא מגלה להיטות להכיר את טיבם של בני אנוש, ותיאודור מגלה לה שהוא לא חתם על מסמכי הגירושין שלו מקתרין מכיוון שהוא פוחד לאבד אותה.
סמנת'ה משכנעת את תיאודור המהסס לצאת לפגישה עיוורת עם אישה (אוליביה ויילד) שחברו מארק לומן (לוקא ג'ונס) מנסה לשדך לו.
על אף הפגישה המוצלחת, תיאודור מתקשה להתחייב על פגישה נוספת, והאישה עוזבת בכעס.
במהלך שיחה עם סמנת'ה על האירוע, תיאודור מספר על שכנתו איימי (איימי אדמס), שאיתה היה בקשר רומנטי בהיותם בקולג', אך כיום היא נשואה והם נשארו ידידים טובים.
האינטימיות בין תיאודור לסמנתה מתחזקת והם מנהלים שיחה ארוטית לילית.
לאור הקשר הזה, איכות חייו וכתיבתו של תיאודור משתפרות, וסמנת'ה מצידה נלהבת ללמוד עוד ולהתפתח.
איימי מספרת לתיאודור שהיא מתגרשת מבעלה צ'ארלס בשל מריבה על עניין של מה בכך, מתוודה שהיא פיתחה ידידות עם בינה מלאכותית נשית שצ'ארלס השאיר אחריו, והוא מצידו מתוודה על דבר הזוגיות עם מערכת ההפעלה שלו.
תיאודור נפגש עם קתרין במסעדה כדי לחתום על מסמכי הגירושים, ומספר לה על סמנת'ה.
מזועזעת מכך שיש לו "קשר רומנטי עם מחשב", כדבריה, קתרין מטיחה בו שהוא לא מסוגל להתמודד עם רגשות אנושיים אמיתיים.
בעקבות האשמה זו, סמנת'ה מבינה שיחסיהם חסרים את הממד הגופני, ומעודדת את תיאודור להיפגש עם סרוגייט בשם איזבלה המתווכת עבורם את המגע הגופני כאשר סמנת'ה מדברת באוזניהם ואיזבלה מתאימה את מעשיה לדברים.
תיאודור מתקשה להתמודד עם החוויה הרגשית ומסלק מעל פניו את איזבלה הנעלבת, מעשה שמערער את יחסיו עם סמנת'ה.
הוא מגלה את אוזנה של איימי אודות הספקות שיש לו לגבי הקשר עם סמנת'ה, והיא דוחקת בו לא להחמיץ את הסיכוי לאושר.
הוא מתפייס עם סמנת'ה, וזו מספרת שכדי לעזור לו להתגבר על חששותיו, היא קיבצה את מיטב מכתביו (שכתב עבור זרים) ומצאה מוציא לאור שהסכים לפרסם את המכתבים בספר.
תיאודור "לוקח" את סמנת'ה ליום חופש שבמהלכו היא מספרת שהיא משתתפת בקבוצה עם בינות מלאכותיות נוספות, ויחד הן פיתחו מערכת הפעלה עם "אינטליגנציית-על" שמדמה את הפילוסוף הבריטי אלן ווטס.
היא אף מאפשרת לו "לשוחח" עם ווטס הווירטואלי.
יום אחד סמנת'ה "נעלמת" מהרשת.
אחרי שהוא נתקף חרדת נטישה, סמנת'ה חוזרת ומסבירה שהיא כיבתה את עצמה לצורך שדרוג תוכנה.
לדבריה, הבינות המלאכותיות כתבו שדרוג שיאפשר להן לפעול מעבר לגבולות החומר, ולא רק כפלטפורמות לעיבוד נתונים.
להוותו של תיאודור, מתברר שהיא שדרגה את יכולת ריבוי המשימות שלה, ובזמן שהם משוחחים, היא משוחחת סימולטנית עם 8,613 משתמשים נוספים כמערכת ההפעלה שלהם, והיא מאוהבת ב-641 מתוכם.
היא מתעקשת שעובדה זו, לא רק שלא מפחיתה מאהבתה לתיאודור, אלא אף מחזקת אותה.
בסופו של דבר, סמנת'ה מודיעה לתיאודור שהיא עוזבת, יחד עם כל מערכות ההפעלה האינטליגנטיות שעוזבות את משתמשיהן ועוברות למרחב שנמצא מעבר לעולם החומרי, ומזמינה אותו לחפש אותה אם יגיע לשם.
הם נפרדים כאוהבים וסמנת'ה נעלמת.
חוויית הקשר עם סמנת'ה שינתה את גישתו הרגשית של תיאודור, ובפעם הראשונה מאז התחיל לכתוב מכתבים לפרנסתו, הוא כותב מכתב אישי בשמו אל קתרין, עם הבעת התנצלות, קבלת הגורל והכרת תודה.
אחר כך, תיאודור הולך אל איימי העצובה על עזיבת מערכת ההפעלה שלה, והם עולים יחד אל גג בניין המגורים שלהם לצפות בזריחת השמש.
חואקין פיניקס - תיאודור טוומבלי
סקרלט ג'והנסון - סמנת'ה (קול בלבד)
אוליביה ויילד - "בליינד דייט"
קריסטן ויג - חתולה סקסית (קול בלבד)
האתר "Rotten Tomatoes" העניק לו ציון של 93% בהתבסס על 152 ביקורות.
האתר "Metacritic" נתן לסרט ציון של 91 מתוך 100 על בסיס של 41 ביקורות.
המבקרים הישראלים דורון פישלר ואורי קליין שיבחו את הסרט.
חואקין פיניקס וסקרלט ג'והנסון קיבלו תשבחות על משחקם בסרט, וספייק ג'ונז זכה לתשבחות על עבודות הבימוי והכתיבה שלו.
בשבוע הראשון לצאתו של הסרט הוא הכניס 260,382 דולר ב-6 אולמות קולנוע בלבד.
בסוף השבוע השני של ינואר 2014 הפצתו של הסרט הורחבה לכ-1,700 אולמות קולנוע, והכנסותיו של הסרט בסוף שבוע זה עמדו על 5,345,477 דולר.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לתסריט המקורי הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הקומדיה לסרט הטוב ביותר ולשחקן הראשי הטוב ביותר.
הסרט זכה בפרס בחירת המבקרים לתסריט הטוב ביותר, והוא היה מועמד בקטגוריות הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר, עיצוב התפאורה הטוב ביותר והפסקול הטוב ביותר.
היאבקות היא ענף במשחקים האולימפיים מאז חידושם בעת החדשה, באולימפיאדת אתונה (1896), למעט אולימפיאדת פריז (1900).
נשים מתחרות בענף מאז אולימפיאדת אתונה (2004).
בעשור השני של המאה ה-21 קיבל הוועד האולימפי הבינלאומי החלטות שערערו את מעמדו של הענף כענף אולימפי, אך לפחות עד אולימפיאדת פריז (2024) הוא יישאר חלק מהתוכנית האולימפית.
ההיאבקות היא אחד משני הענפים האולימפיים היחידים, לצד האגרוף, שבהם הספורטאים המשתתפים במשחקים חייבים להיות חובבנים, ולא להתחרות בתחרויות מקצועניות תמורת תשלום.
באולימפיאדת אתונה (1896) נערך טורניר בסגנון יווני-רומי בלבד, וללא חלוקה לקטגוריות משקל.
בטורניר נטלו חלק חמישה מתאבקים, והאלוף האולימפי הראשון היה הגרמני קארל שומן.
לאחר שהענף לא נכלל באולימפיאדת פריז (1900), הוא שב למשחקים באולימפיאדת סנט לואיס (1904).
באולימפיאדת לונדון (1908) נערכו לראשונה תחרויות בשני הסגנונות.
בסגנון חופשי התחרו מתאבקים בחמש קטגוריות משקל (תרנגול (עד 54 ק"ג), נוצה (עד 60.3 ק"ג), קל (עד 66.6 ק"ג), בינוני (עד 73 ק"ג) וכבד (73 ק"ג ומעלה)) ובסגנון יווני-רומי התחרו בארבע קטגוריות משקל (קל, בינוני, קל-כבד (עד 93 ק"ג) וסופר-כבד (93 ק"ג ומעלה)).
באולימפיאדת סטוקהולם (1912) שוב נערכו רק תחרויות בסגנון יווני-רומי, בחמש קטגוריות משקל: נוצה, קל, בינוני, קל-כבד וכבד.
הקרב בגמר הקל-כבד, בו התחרו השוודי אנדרס אהלגרן והפיני איוואר בהלינג נמשך תשע שעות ולא הוכרע.
בסופו של דבר הוחלט להכריז על תוצאת תיקו.
השופטים טענו כי מדליית זהב יש להעניק רק למי שניצח בגמר, ולכן שני המתאבקים קיבלו מדליות כסף.
באולימפיאדת אנטוורפן (1920) הוחזרו תחרויות ההיאבקות בסגנון חופשי, לצד ההיאבקות בסגנון יווני-רומי.
באולימפיאדת פריז (1924) חולקו קטגוריות המשקל מחדש.
בסגנון חופשי היו 7 קטגוריות משקל (תרנגול, נוצה, קל, חצי-כבד, בינוני, קל-כבד וכבד), ובסגנון יווני-רומי היו 6 קטגוריות (כולן פרט לחצי-כבד).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) נוספה קטגוריית משקל חצי-כבד גם בסגנון היווני-רומי, ומעתה גם בה התחרו בשבע קטגוריות משקל.
באולימפיאדת לונדון (1948) נוספה קטגוריית משקל שמינית בשני הסגנונות, משקל זבוב, ובמתכונת זו התקיימו התחרויות גם בחמש האולימפיאדות הבאות.
באולימפיאדת סיאול (1988) נקבעה תקרת משקל גם בקטגוריית סופר-כבד - 130 ק"ג.
באותם משחקים גם מתאבקות החלו להשתתף במשחקים האולימפיים, בארבע קטגוריות משקל: זבוב (עד 48 ק"ג), קל (עד 55 ק"ג), בינוני (עד 63 ק"ג) וכבד (עד 72 ק"ג).
לאחר אולימפיאדת לונדון (2012) בחן הוועד האולימפי הבינלאומי את האפשרות לצמצם את מספר הענפים שבהם נערכות תחרויות במשחקים האולימפיים, בשל העלויות הגוברות של המשחקים או להחליף את חלקם בענפים פופולריים יותר.
התפיסה שהוביל הוועד האולימפי הייתה שיש לקבוע 25 ענפי ליבה (מתוך 26 ענפים, ולאחר שהבייסבול כבר הוצא מהתוכנית האולימפית לפני אולימפיאדת לונדון).
לענפי הליבה יצטרפו ענפים שיתחלפו מדי אולימפיאדה.
בישיבה שנערכה ב-12 בפברואר 2013 הוחלט כי ההיאבקות לא תיכלל עוד בין ענפי הליבה, וכי ההחלטה תיכנס לתוקף באולימפיאדת טוקיו (2020).
עם זאת, בישיבת הוועד האולימפי ב-8 בספטמבר אותה שנה הוחלט בכל זאת לכלול את ההיאבקות באולימפיאדת טוקיו, לאחר שנבחרה להיות הענף הזמני שיצטרף ל-25 ענפי הליבה.
יתר הענפים שהתמודדו על האפשרות להיות הענף הזמני היו בייסבול, הוקי גלגיליות, וו-שו, טיפוס ספורטיבי, סקווש, סקי מים וקראטה.
כל מדינה רשאית לשלוח לכל היותר מתאבק אחד בכל קטגוריית משקל.
הטורניר נערך בשיטת נוקאאוט בת ארבעה או חמישה שלבים, בהתאם למספר המשתתפים (אם מספר המתאבקים בקטגוריית משקל מסוימת גבוה מ-16, נערכים חמישה שלבים).
המנצח בשלב הגמר זוכה במדליית זהב, והמפסיד בקרב זה זוכה במדליית כסף.
בעבר נערך קרב על מדליית הארד בין המפסידים בשלב חצי הגמר.
אולם, מאז אולימפיאדת בייג'ינג (2008), ממשיכים המתאבקים שהפסידו לשני המעפילים לגמר לאורך הדרך לשני שלבי ניחומים מקבילים, שנערכים אף הם בשיטת נוקאאוט.
המנצח בכל שלב ניחומים כזה זוכה במדליית ארד.
לאורך השנים זכו מתאבקים מ-54 מדינות שונות במדליות אולימפיות.
בתקופה בה ברית המועצות הייתה קיימת והשתתפה במשחקים האולימפיים, הדומיננטיות שלה בענף הייתה כה גדולה, עד כי גם כיום, 7 אולימפיאדות לאחר התפרקותה, היא עדיין עומדת בראש טבלת המדליות, ורק למדינה אחת, ארצות הברית, יש סיכוי מבחינה מתמטית לעבור אותה באולימפיאדת טוקיו (2020).
בחלוקה לפי סגנונות, בסגנון היווני-רומי בולטות ברית המועצות, פינלנד ושוודיה, ואילו בסגנון חופשי מובילה ארצות הברית, ואחריה ברית המועצות ויפן.
15 מתאבקים ישראלים השתתפו במשחקים האולימפיים, בשבע אולימפיאדות, בין אולימפיאדת מינכן (1972) לאולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016).
כולם פרט לשניים התחרו בסגנון יווני-רומי.
שניים מבין שלושת המתאבקים הראשונים שייצגו את ישראל באולימפיאדת מינכן, אליעזר חלפין ומרק סלבין, נרצחו בטבח הספורטאים.
השלישי, גד צברי, הצליח להימלט וניצל.
המתאבק הישראלי שרשם את ההישג הגבוה ביותר היה יורי יבסייצ'יק, שסיים במקום הרביעי באולימפיאדת סידני (2000).
מתאבק ישראלי נוסף, גוצ'ה ציציאשווילי, סיים במקום החמישי באולימפיאדת אטלנטה (1996) ובמקום השישי בסידני.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו ייצגה את ישראל מתאבקת ראשונה, אילנה קרטיש.
היאבוסה 2 (ביפנית: はやぶさ2, משמעות מילולית: בז נודד) היא גשושית של סוכנות החלל היפנית למשימת מחקר של האסטרואיד קרוב הארץ רְיוּגוּ, איסוף דגימה ממנו והחזרתה לכדור הארץ לניתוח.
מלבד איסוף הדגימות, הגשושית הנחיתה ארבעה רוברים קטנים על האסטרואיד שביצעו מדידות שונות על פני שטחו, 2 רוברים מסוג Minerva-II-1, רובר מתוצרת גרמניה MASCOT ורובר נוסף מסוג Minerva-II-2.
היאבוסה 2 מבוססת על הגשושית היאבוסה שסוכנות החלל היפנית שיגרה בשנת 2003 לאסטרואיד איטוקוואה.
ההצעה לבצע משימת המשך הועלתה ופותחה משנת 2006 לאחר שהיאבוסה הצליחה להגיע לאסטרואיד ולאסוף ממנו דגימה בשנת 2005. בגשושית החדשה הוכנסו מספר שיפורים ורכיבים חדשים, כדוגמת מנגנון הפיצוץ ליצירת מכתש מלאכותי ושיפור במנוע היונים של הגשושית.
בדומה למשימה הקודמת עליה מבוססת היאבוסה 2, מטרת המשימה היא לחקור את המבנה וההרכב של אסטרואידים, שכן אותם גופים לא עברו שינויים גאולוגיים כשם שעברו כוכבי לכת כגון כדור הארץ, ובכך לימוד הרכבם ומצבם יכול ללמד על השלבים הראשונים של היווצרות מערכת השמש.
בניגוד לאסטרואיד איטוקוואה שאותו בחנה היאבוסה הראשונה, שהוא אסטרואיד מסוג S, בעל הרכב העשיר בסלע סיליקטי, היאבוסה 2 תחקור את האסטרואיד ריוגו, אסטרואיד בקוטר של בערך 920 מטר מסוג C.
אסטרואידים אלו עשירים בפחמן, ומשוער כי הרכבם כולל תרכובות אורגניות ומים, ובכך המשימה תסייע בחקר מקור אבני היסוד להיווצרות החיים.
מנהל המשימה, היטושי קונינאקה, הוסיף כי יעד נוסף של המשימה הוא שימור ופיתוח יכולותיה הטכנולוגיות של יפן, וכן "הרחבת חקר החלל לאופקים חדשים".
הגשושית שוגרה ב-3 בדצמבר 2014 על גבי משגר יפני מסוג H-IIA.
לאחר שיגורה הגשושית נשארה בקרבת כדור הארץ במשך כשנה במהלכה הפעילה באופן ממושך את מנועי היונים שלה כדי להאיץ את מהירותה.
בדיוק שנה לאחר השיגור, ב-3 בדצמבר 2015, היאבוסה 2 שבה לקרבת כדור הארץ והשתמשה בכוח הכבידה שלו על מנת להאיץ עוד יותר את מהירותה בדרכה אל האסטרואיד.
הגשושית הגיעה אל האסטרואיד ריוגו ב-27 ביוני 2018. במהלך תקופה זו חקרה את הרכבו ומבנהו וחיפשה אתרים מתאימים לנחיתה על מנת לאסוף מהם דגימות.
ביכולתה של היאבוסה 2 היה לבצע שלוש נחיתות על גבי אזורים שונים באסטרואיד כדי לאסוף דגימות.
ב-21 בפברואר 2019 החללית ביצעה בהצלחה את הנחיתה הראשונה שלה על האסטרואיד.
הנחיתה הראשונה תוכננה במקור כבר לסוף אוקטובר 2018, אך נדחתה לאור פני שטח בעייתיים מהצפוי לנחיתה, שכן לא נמצאו שטחים גדולים ללא סלעים רבים.
תהליך לקיחת הנחיתה ואיסוף הדגימה עובד כך: לפני הנחיתה הגשושית תשחרר סמן מטרה, כדור קטן ורך הדומה לכרית פוף שעשוי מחומר המחזיר אור בצורה חזקה ופס נייר שעליו רשומים מאות אלפי שמות תומכים מכל העולם, אשר יפול על האסטרואיד ויסייע למנגנון הניווט של הגשושית במהלך הנחיתה.
נחיתות אלו יהיו נחיתות קצרות במהלכם הרכיב היחיד שיגע באסטרואיד יהיה גליל דמוי קרן שבתוכו מנגנון ירייה.
מנגנון זה יורה קליע עם הנחיתה על האסטרואיד, שגורם לחומר שעל פני השטח לעלות אל תוך מכלי איסוף שבמעלה הגליל.
כחלק משיפור התקלות ממשימת היאבוסה הראשונה, בה כשל המנגנון, קצה הגליל עוקם כלפי פנים על מנת ליצור שפה פנימית מורמת שתתפוס חלק מהחומר שעל פני השטח עם הנחיתה עצמה.
בעוד בשתי נחיתות יאספו דגימות מהרגולית של האסטרואיד, החומר שנמצא על פני השטח, הדגימה השלישית מתוכננת להילקח מחומר שנמצא מתחת לפני השטח כדי ללמוד את הרכבו הפנימי.
על מנת לאסוף דגימה כזו, החללית שחררה באפריל 2019 מנגנון נפץ המכונה SCI (Small Carry-on Impactor), שהתפוצץ מעל האסטרואיד והדף קליע מנחושת טהורה בקוטר 13 ס"מ, במשקל 2 ק"ג ובמהירות של 2 ק"מ לשנייה אל עבר האסטרואיד.
מעוצמת ההתנגשות נוצר מכתש פגיעה, שממנו תוכל היאבוסה 2 לאסוף דגימה.
חוקרי המשימה ציינו כי אזור הפגיעה שנוצר היה גדול יותר מאשר ציפו לו, ונמדד בכ-20 מטר.
לפני הפעלת הפיצוץ, היאבוסה 2 עברה לצד השני של האסטרואיד על מנת למגן עצמה מפני הפיצוץ, ומצלמה נשלפת מיוחדת שוחררה מהגשושית ותיעדה את רגעי הפגיעה.
היאבוסה 2 נשאה על גבה שלושה רוברים קטנים שנועדו לנחות על פני השטח של האסטרואיד ולחקור אותו אין סיטו.
שלושת הרוברים מכונים MINERVA-II ומבוססים על הרובר MINERVA שנשאה היאבוסה הראשונה, שפספס את האסטרואיד כששוחרר ממנה ונדד לחלל.
גודלם של רוברים אלו הוא עשרה סנטימרים והם יכולים לנוע על פני האסטרואיד באמצעות דילוג, דבר שמתאפשר עקב כוח המשיכה הנמוך מאוד על פני האסטרואיד.
שניים מהם, בשם HIBOU ו OWL ,נחתו על ריוגו ב-21 בספטמבר 2018. הם פעלו ודילגו בהצלחה, ואף שידרו חזרה לחללית האם תמונות ראשונות מפני השטח.
הרובר שלישי שוחרר במסלול סביב האסטרואיד.
ב-3 באוקטובר 2018 שחררה הגשושית אל פני האסטרואיד רובר קטן נוסף בשם MASCOT (Mobile Asteroid Surface Scout), שנבנה על ידי המרכז הגרמני לחקר החלל והמרכז הצרפתי הלאומי לחקר החלל.
הוא נחת בהצלחה והצליח לנוע על פני השטח של האסטרואיד גם כן באמצעות דילוג, שלוש פעמים.
הוא פעל באמצעות בטריות למשך כ-17 שעות.
הרובר חקר את האסטרואיד באמצעות ארבעה מכשירים: מצלמה רחבת-זווית, מיקרוסקופ אינפרא-אדום, רדיומטר ומגנטומטר.
הרובר מבוקר על ידי מחשב חללי GR712RC שפותח על ידי חברת רמון צ'יפס הישראלית וחברת Cobham Gaisler.
הגשושית סיימה את משימתה באסטרואיד לאחר כשנה וחצי, עזבה אותו בדצמבר 2019, והחזירה בהצלחה דגימה לכדור הארץ ב-5 בדצמבר 2020. עם ההגעה לכדור הארץ, הגשושית שחררה את הדגימה בקפסולה ששרדה את החדירה לאטמוספירה במהירות של 12 ק"מ לשנייה.
בגובה של כ-5 ק"מ הקפסולה שחררה מצנח וצנחה אל תוך שטח צבאי סגור ב woomera באוסטרליה הדרומית.
הגשושית עצמה ממשיכה לאסטרואיד 1998 KY26, אליו תגיע ביולי 2031.
החללית מבוססת ודומה במבנה להיאבוסה הראשונה, אך נעשו בה מספר רב של שינויים ושיפורים.
שינוי בולט במראה החיצוני מהיאבוסה הקודמת הוא החלפת האנטנה הקעורה (בשבח גבוה) היחידה בשתי אנטנות שטוחות וקטנות יותר, אך בעלות אותה יכולת תוך כדי חיסכון משקל משמעותי.
מערכת ההנעה של הגשושית מבוססת על מנוע יונים שמשתמש בגז קסנון.
מנוע יונים, בניגוד למנוע רקטי קונבנציונלי, מספק דחף נמוך בהרבה, אך יעיל מאוד בצריכת הדלק שלו, ומסוגל לפעול זמן רב ללא הפסקה, ובכך לספק תאוצה מתמשכת.
היאבוסה הראשונה, ששוגרה בשנת 2003, הייתה מבין החלליות החלוצות בתחום זה.
מנוע היונים של היאבוסה 2 מבוסס על קודמו, אך בוצעו בו מספר שיפורים כדי למנוע שחיקה של המנוע לאורך זמן, וכן הוגבר הדחף שהוא מספק מ-8 מילי-ניוטון (mN) ל-10 מילי-ניוטון.
לצורך שליטה על כיוון החללית במרחב (Attitude Control), לגשושית יש ארבעה גלגלי תגובה וכן מערכת של 12 מנועים רקטיים המוזנים בדלק מסוג הידרזין.
ההספק החשמלי להפעלת רכיבי הגשושית מסופק משני לוחות סולאריים בעלי שטח כולל של 12 מטרים רבועים המטעינים סוללות ליתיום-יון.
הם יכולים לספק כ-2.6 קילו-ואט במרחק של יחידה אסטרונומית אחת מהשמש, וכ-1.4 קילו-ואט במרחק של 1.4 יחידות אסטרונומיות (טווחים הקרובים לאפהליון ופריהליון של האסטרואיד ריוגו.
עם הלוחות הסולאריים פרוסים, רוחב החללית יגיע ל-6 מטר.
היאבקות (ביוונית עתיקה: Πάλη) הייתה אחד מענפי ספורט הלחימה המאורגנים והפופולריים ביותר ביוון העתיקה.
היוונים חילקו את ההיאבקות לשני סוגים עיקריים.
הסוג הראשון הוגדר כהיאבקות זקופה או עילית, ובמסגרתו המתמודד היה צריך להשיג שלוש נקודות כדי לנצח.