tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדומה לסוגים אחרים של שברים, שבר בשכמה לרוב יתבטא בכאב מקומי לאזור השבר, חוסר יכולת להזיז את היד בעיקר בתנועת הרחקה, רגישות באזור, שריטות באזור הנפגע, נפיחות וצליל של קצוות העצמות המתחככות זו בזו.
מכיוון ששברים בשכמה פוגעים בתנועת הכתף, לאדם עם שבר מסוג זה תהיה יכולת מופחתת להזיז את מפרק הכתף.
מכיוון ששבר בשכמה לרוב מלווה בפגיעות נוספות, התסמינים של השבר עלולים להתערבב עם התסמינים של הפגיעות הנוספות.
במצב של שבר בשכמה, אחד או יותר מחלקי השכמה הבאים ישבר:
צוואר השכם (ב 25% מהמקרים)
בעקבות העוצמה הרבה שבעקבותיה יתפתח שבר בשכמה, בכ־20% מהמקרים שבר בשכמה ילווה בפציעות מסכנות חיים נלוות, כתוצאה מהטראומה החזקה, והתסמינים עשויים להיות מוסווים על ידי פציעות אלו.
הפציעות הנוספות הנפוצות הן פציעות באזור עמוד השדרה, הגולגולת ובבית החזה.
פגיעות במפרק הכתף, ביניהן שבר בשכמה, קשורות לעיתים קרובות גם לפגיעות עצביות ודורשות אבחון והערכה של מקלעת הזרוע שהיא אוסף עצבים הנמצא קרוב לאזור הכתף.
כ-13% ממטופלים עם שבר באזור הכתף סובלים גם מפגיעה במקלעת הזרוע.
עצב השחי ועצב רום עצם השכם נמצאים בסיכון מיוחד, אך לרוב אי אפשר להעריך את תפקודם המוטורי, בגלל הכאב בתנועה במפרק הכתף.
מכיוון שעצם השכמה מכוסה בשרירים ועור, לרוב, כדי שייווצר שבר בשכמה נדרש כוח רב שיופעל על האזור.
השכמה תישבר כתוצאה מטראומה גופנית חזקה ופתאומית, הנגרמת לרוב מתאונת דרכים.
רוב מקרי שבר השכמה יגרמו בעקבות תאונת דרכים ברכב, אך לעיתים יגרמו גם בעקבות תאונות אופנוע או תאונות אופניים במהירות גבוהה.
במקרים נוספים אך יותר נדירים, השבר ייגרם כתוצאה מנפילה (לרוב נפילה כאשר היד מושטת קדימה), וכן מכה לאזור.
מקרים אלו לרוב יתרחשו בתאונות ספורט כגון רכיבה על סוסים, נסיעות אופניים אתגריות, סקי וכולי.
סיבה נוספת לשבר בשכמה היא התחשמלות או פרכוס אפילפטי.
במצבים אלו, כתוצאה מהפרכוס, נוצר מצב בו השרירים נמשכים לכיוונים שונים בעוצמה ובאותו הזמן, וכתוצאה מכך נגרם לחץ על העצם והיא נשברת.
סיבה נוספת להיווצרות שבר בשכמה היא בהחייאת לב-ריאה - החזה נדחס באופן משמעותי בעקבות הלחץ המופעל עליו, ולכן אחד הסיבוכים של טכניקה זו הוא שבר בשכמה.
ניתן לאבחן ולזהות את רוב השברים של עצם השכמה בצילום רנטגן בחזה.
עם זאת, ניתן לפספס את השבר בשכמה בצילום ולכן זו לא דרך האבחון היחידה.
פגיעות קשות באזור הכתף אשר לרוב נלוות לשבר בשכמה עלולות להסיח ולהסוות את הפציעה בשכם, ועל כן לא תמיד ניתן לאבחן באמצעות צילום רנטגן בלבד.
עד 43% משברי שכמה בקרב חולי טראומה אינם מזוהים ברדיוגרפיה הראשונית של החזה.
שבר בשכמה נחשב לאחד מהשברים הקשים ביותר לזיהוי בעזרת צילומים רדיוגרפים.
ניתן לזהות שבר בשכמה בצילומים חזה וכתף רדיוגרפיים סטנדרטיים אשר לרוב מבוצעים עבור כל אדם אשר עבר טראומה קשה, אך הרבה משברי השכם מוסתרים בצילומים אלו על ידי הצלעות.
לכן, אם יש חשד לפציעה בשכמה, תמונות ספציפיות יותר של השכמה יילקחו.
קושי נוסף בזיהוי השבר בצילומים רדיוגרפיים הוא חוסר שיתוף פעולה של המטופל אשר גורם לתזוזה בעת הצילום ועל כן התמונה המתקבלת אינה מדויקת.
הכרות עם מאפייני הצילום והחריגות שלו מאפשרת לרדיולוגים לאבחן ולאפיין טוב יותר את שבר זה.
סריקות טומוגרפיות ממוחשבות תלת־ממדיות נחשבות לתקן הזהב באבחון שבר בשכם.
סריקות אלה מומלצות לשברים מורכבים והם מאפשרים לרופאים להעריך את גודל השבר, מיקומו המדויק, זווית תזוזת העצמות של קווי השבר וכן לאשר את מיקומה של עצם הזרוע ביחד לחלל הגומתי.
במידת האפשר, יבחנו הרופאים את הכתף והגפיים העליונות כשהמטופל יושב או עומד, כדי לתת גישה טובה לזרועה האחורית, דבר שקשה כאשר המטופל שוכב במיטתו.
הטיפול ההתחלתי כולל מתן תרופות נגד כאבים וכן עצירת התנועה באזור הכתף.
בטיפול מאוחר יותר ישתמשו בפיזיותרפיה.
בנוסף, כדי להקל על הכאב, ישתמשו בקרח על האזור הפגוע.
בטיפול הפיזיותרפיסטי, יבוצעו תרגילי תנועה באזור הפציעה לפחות כשבוע ממועד הפציעה.
בעבר, שברים בשכמה טופלו ללא התערבות ניתוחית, אך דבר זה השתנה וכיום בחלק מהמקרים יבוצע ניתוח באזור השבר.
הטיפול בשבר ייקבע על פי עוצמת השבר וגודל התזוזה של העצם.
יותר מ-90% משברים בשכמה הם שברים עם תזוזה מועטה של העצם, ואלה מחלימים מהר יותר ללא התערבות כירורגית.
לפיכך, רוב השברים הללו יטופלו ללא פרוצדורה ניתוחית.
הצורך בניתוח יקבע על פי גודל התזוזה, והשפעת ההחלמה על תנועת מפרק הכתף.
במקרים בהם לא נדרשת התערבות כירורגית, השבר יטופל על ידי קיבוע שיימשך לפחות שבועיים.
במהלך תקופת הקיבוע, לעיתים חווים המטופלים נימול ושיתוק זמני באזור הנפגע.
ישנם שברים בגוף עצם השכמה בהם העצם זזה אשר עשויים להחלים באופן לא תקין, אך לא תמיד חוסר התקינות יפריע בעתיד לתנועת הכתף הפגועה ועל כן לא תמיד יבצעו ניתוח במצב זה.
לעומת זאת, שברים בזיזי השכמה או בחלל הגומתי משפיעים באופן ישיר על תנועת מפרק הכתף, ועל כן יש צורך שיחלימו בצורה תקינה.
על כן, במקרים בהם יש חשש שהחלמה לא תקינה של העצם תפריע לתנועת המפרק, יבצעו ניתוח בצוואר השכמה או בחלל הגומתי.
לאחר הניתוח, על המטופלים להפעיל ולאמן את אזור הכתף עד שהשבר מתאחה באופן סופי.
שבר בעקב הוא שבר בעצם של העקב.
התסמינים עשויים לכלול כאבים, חבורות, בעיות בהליכה ועיוות העקב.
לרוב מתרחש כאשר אדם נוחת על רגליו בעקבות נפילה מגובה או במהלך התנגשות ברכב מנועי.
על סמך תסמינים ובירור, האבחון נעשה בעזרת צילומי רנטגן או סריקת CT.
במידה ומדובר בשבר ללא תזוזה, בדרך כלל הטיפול עשוי להיות על ידי תחבושת גבס ללא נשיאת משקל במשך שמונה שבועות.
אם העצמות אינן ישרות יחסית למצבן הטבעי, נדרש ניתוח על מנת לטפל בשבר.
החזרת העצמות למקומן הרגיל מביאה לתוצאות טובות יותר, וניתוח עשוי להתעכב מספר ימים כל עוד העור באזור השבר נשאר שלם.
בערך 2% מהשברים הם שבר בעקב.
עם זאת, הם מהווים כ-60% משברים בעצמות שורש הרגל.
זמן ההחלמה של שברים לא מקובעים הם כשלושה חודשים בעוד ששברים משמעותיים יותר יכולים לקחת שנתיים.
דלקת מפרקים וירידה בטווח התנועה של כף הרגל עשויים להישאר.
הסימפטום השכיח ביותר הוא כאב באזור העקב.
לרוב החולים יש טראומה של פגיעה באזור או נפילה מגובה.
ישנם גם תסמינים נוספים הכוללים: חוסר יכולת לשאת במשקל על כף הרגל המעורבת, ניידות מוגבלת של כף הרגל וצליעה.
בבדיקה, הבודק עשוי להבחין בנפיחות, אדמומיות והמטומות.
המטומה המשתרעת עד כף הרגל נקראת "סימן מונדור", והיא מאפיין ייחודי לשבר בעקב.
העקב עלול להתרחב גם עם בצקת נלווית עקב עקירה של גבול הגידול הרוחבי.
יש להעריך את מעורבות הרקמות הרכות (הרקמה התומכת של איברי הגוף הכוללת רקמת חיבור, רקמת שומן, שריר שלד, כלי דם ולימפה, וכן את מערכת העצבים ההיקפית) בגלל הקשר עם סיבוכים רציניים .
הערכת מעורבות רקמות רכות היא ההיבט החשוב ביותר בבדיקה הקלינית בגלל הקשר שלה לתוצאת המטופל.
שלפוחיות בעור עלולות להידבק אם הטיפול רפואי מתעכב, מה שעלול להוביל לנמק או לדלקת בעצם, ולגרום לפגיעה קבועה בשריר או בעצם.
יש לבחון גם את מעורבות הרצועה והגיד.
ניתן לראות פגיעה בגיד אכילס עם שברים אחוריים (סוג C).
מכיוון ששברים בעקב קשורים לנפילות מגובה, יש להעריך פגיעות נוספות במקביל, כלומר ייתכן והאדם נפגע חוץ משבר בעקב.
שברים בדחיסת חוליות מופיעים אצל כ-10% מהחולים הללו.
יש ליישם גישה קלינית ממוקדת טראומה; יש לשלול פגיעות בשוקיים, ברכיים, עצמות הירך, הירך והראש באמצעות היסטוריה ובדיקה גופנית.
שברים בעקב מיוחסים לרוב למתח שמצורף לכוחות דחיסה בשילוב עם כיוון סיבוב (Soeur, 1975).
כוחות אלו קשורים בדרך כלל לפגיעות בהן אדם נופל מגובה מסוים, מעורבות בתאונת דרכים או לחץ שרירי בו הכוחות הנובעים עלולים להוביל לטראומת השבר.
בנוסף, ישנם עוד הבטים העלולים להוביל לשבר בעקב והם התפקידים של אוסטאופורוזיס וסוכרת .
לרוע המזל, מניעת נפילות ותאונות רכב מוגבלת והיא חלה על נסיבות ייחודיות שיש להימנע מהן.
ניתן להפחית את הסיכון לשברים במצבי שרירים באמצעות מתיחות ופעילות גופנית נושאת משקל, כמו אימוני כוח.
בנוסף, הנעלה תקינה יכולה להשפיע על כוחות העלולים לגרום לשבר זה ויכולים למנוע גם אותם.
מחקר משנת 2012 שערך Salzler הראה כי המגמה הגוברת להנעלה מינימליסטית או ריצה יחפה עלולה להוביל למגוון שברי מאמץ, כולל זו של העקב.
שברים אוסטאופורוטים הם תופעה שכיחה.
לפי נתוני ה-Surgeon General בארצות הברית, כ-10 מיליון מתושבי ארצות הברית סובלים מאוסטאופורוזיס וכ-1.5 מיליון לשנה סובלים משברים אוסטאופורוטים [נתונים דומים נצפו גם באירופה].
היארעות שברים בחיי אדם מתאפיינת על ידי שתי תקופות שיא.
הראשונה בצעירים, יותר בגברים, עם פגיעה בעצמות הארוכות.
בדרך כלל מדובר בשברים חבלתיים.
מקובל היה לחשוב ששברים אלה אינם מגבירים סיכון לשברים בעתיד, אם כי כיום מתעורר חשד ששברים בגיל צעיר עלולים להיות גורם סיכון לשברים עתידיים].
לאחר גיל 35 היארעות השברים בנשים עולה באופן תלול ומגיעה בהדרגה לכפולת ההיארעות בגברים.
תקופת שיא נוספת מתרחשת באוכלוסייה מבוגרת עם עלייה בהיארעות שברים עם הגיל.
צפיפות המינרלים בעצם פוחתת עם העלייה בגיל.אך למרות זאת, ניתן למנוע אובדן עצם אוסטאופורוטי באמצעות צריכה מספקת של ויטמין C וויטמין D, יחד עם פעילות גופנית ועל ידי היותו לא מעשן.
בשנת 1997, הראה כי צפיפות עצם גבוהה יותר מצביעה על פחות סיכון לשברים בעקב.
בשנת 1991, קתול ערך מחקר שהראה מתאם בין שברים באפולסיה של אי ספיקת כלכלי (שבר בו גיד אכילס מסלק חלק מהעצם כשהוא נסגר) לבין סוכרת.
אוכלוסיית הסוכרת חשופה יותר לסיכונים של שבר וסיבוכים פוטנציאליים של ריפוי וזיהום העלולים להוביל לקטיעת גפיים.
ניתן לווסת את הסוכרת באמצעות דיאטה ופעילות גופנית.
מחקרים שונים מציגים כי חולי סוכרת הם בעלי סיכון גבוה יותר לשברים בעצמות, כתוצאה מאוסטאופורוזיס.
מחלה זו גורמת למסת עצם נמוכה, המובילה לשבריריות העצמות ולעלייה בסיכון לשברים.
בקרב חולי סוכרת מסוג 1 ("סוכרת נעורים") מסת העצם יורדת ויש סיכון מוגבר לשברים.
בקרב חולי סוכרת מסוג 2, מסת העצם עשויה אמנם לעלות, אך עדיין הסיכון לשברים מוגבר.
אחת הסיבות המרכזיות לכך שישנם יותר שברים, למרות צפיפות העצם הגבוהה יותר בסוכרת מסוג 2, היא בשל הסיכון המוגבר לטראומה, כתוצאה מהיפוגליקמיה (ירידה ברמות הסוכר) המובילה לנפילות או מסיבוכים של ראייה לקויה, איסכמיה מוחית וסיבוכים נוספים, הנובעים מחוסר איזון הסוכרת.
כאשר ישנה ירידה חדה ברמות הסוכר, חוזק העצמות נפגע.
מנגד, מצב של היפרגליקמיה ורמות סוכר גבוהות יכול לשפר את מצב העצמות, אך לא לאורך זמן, מאחר שהתנגודת לאינסולין מבטלת את ההשפעה החיובית האפשרית על העצמות.
סיבה נוספת: מצבי היפרגליקמיה, בהם עלולים חולי הסוכרת לסבול מאובדן מוגבר של סידן בשתן, הגורם למאזן שלילי של סידן - ובכך מפחית מחוזקן של העצמות.
תרופות המטפלות בסוכרת עשויות אף הן להוביל לירידה בחוזק העצמות, בעיקר במקרים בהם השימוש בהן אינו נעשה בצורה הנכונה ואינו מוביל לאיזון רמות הסוכר בדם.
מכאן נובעת החשיבות הגדולה שיש למעקב רפואי וכן לבדיקות תכופות, באופן עצמאי, של מצב הסוכרת.
כאשר התרופות לסוכרת מסייעות לאיזון הסוכר, הן יכולות להפחית את הסיכון לשברים.
כלומר, טיפול מיטיב ונכון לאיזון הסוכרת, יכול לעזור בשימור חוזקן של העצמות - ולמנוע סיבוכי שברים.
רדיוגרפיה קונבנציונלית היא בדרך כלל כלי ההערכה הראשוני כאשר יש חשד לשבר בעקב.
תצוגות רנטגן מומלצות הן (א) צירי, (ב) אנטרו -וסטריאור, (ג) מבט אלכסוני ו- (ד) עם גוון רפלקסיה וסיבוב פנימי של כף הרגל.
עם זאת, הרדיוגרפיה הקונבנציונלית מוגבלת להמחשה של האנטומיה הקלנאלית, במיוחד במפרק התת-טלאי.
בדיקת CT היא כיום מחקר ההדמיה הנבחר לבחינת פגיעה בקלניאלי והחליף רדיוגרפיה קונבנציונלית בסיווג שברים בקלנאה.
תצפיות ציריות ועטרתיות מתקבלות לצורך הדמיה נכונה של מפרקי הקלקנואוס, התת-טרטרי, הקלקנאוקובואידי והטאלונאביקולרי.
קלקנוס, המכונה גם עצם העקב, הוא הגדול ביותר בעצמות הטארסאל ומתפרק עם עצם הקובואידית הקדמית ועצם הטאלוס בצורה מעולה.
זה אחראי להעברת רוב משקל הגוף מעצם הטאלוס לקרקע.
שברים בקלנאה מסווגים כתוך פנים-מפרקיים או חוץ-מפרקיים על בסיס מעורבות המפרק הסובטרי.
שברים תוך-מפרקיים שכיחים יותר וכרוכים בפן המפרקי האחורי של העקב.
סיווג הסנדרס מקבץ שברים אלה לארבעה סוגים על סמך מיקום השבר במשטח המפרקי האחורי.
שברים חוץ מפרקיים שכיחים פחות ועשויים להיות ממוקמים בכל מקום מחוץ למפרק התת-עילי.
שברים חוץ-מפרקיים מסווגים בהתאם לתלות אם המעורבות של הקלנואוס קדמית (סוג A), אמצעית (סוג B) או אחורית (סוג C).
"זווית ביקורתית", היא הזווית שנוצרת על ידי המדרונות כלפי מטה ומעלה כלפי המשטח העליון של העקב.
ברדיוגרפיה לרוחב, זווית של Gissane> 130 ° מרמזת על שבר במשטח המפרק התת-עילי האחורי.
הזווית של בוהלר, או "זווית פקעת", היא נקודת ציון אנטומית רגילה נוספת הנראית ברדיוגרפים לרוחב.
הוא נוצר בצומת של 1) קו מהנקודה הגבוהה ביותר בפן המפרקי האחורי ועד לנקודה הגבוהה ביותר של הטוברוסיטי (גבשושית על עצם שמחברת בין שרירים ורצועות) האחורית, ו-2) קו מהנקודה הגבוהה ביותר לנקודה הגבוהה ביותר בפן המפרקי הקדמי.
זווית קטנה מעידה על שבר בקלניאלי.
מערכת הסיווג סנדרס היא המערכת הנפוצה ביותר לסיווג שברים תוך-מפרקיים.
שברים מסוג 1 הם שברים לא עקורים (תזוזה <2 מ"מ).
שברים מסוג II מורכבים משבר פנים-מפרקתי יחיד המחלק את הקלנואוס לשני חלקים.
סוג IIA: שבר מתרחש בהיבט לרוחב של העקב.
סוג IIB: שבר מתרחש בפן המרכזי של העקב.
סוג IIC: שבר מתרחש בהיבט המדיאלי של העקב.
שברים מסוג III מורכבים משני שברים תוך-מפרקיים המחלקים את העקב לשלושה חלקים מפרקיים.
סוג IIIAB: קיימים שני קווי שבר, אחד לרוחב ואחד מרכזי.
סוג IIIAC: קיימים שני קווי שבר, אחד לרוחב ואחד מדיאלי.
סוג IIIBC: קיימים שני קווי שבר, אחד מרכזי ואחד מדיאלי.
שברים מסוג IV מורכבים משברים עם יותר משלושה שברים תוך-מפרקיים.
שברים חוץ-מפרקיים כוללים את כל השברים שאינם כוללים את הפן האחורי של המפרק הסאבלטרי.
סוג A מערב את העקב הקדמי
סוג B מערב את העקב האמצעי.
זה כולל את עצמות שורש הרגל .
סוג C כרוך בעקב האחורי, בטוברוסיטי האחורית ובפקעת המדיאלית .
טיפול שאינו כירורגי מיועד לשברים חוץ-מפרקיים ולשברים תוך-מפרקיים מסוג סנדרס סוג I, בתנאי שלא תיפגע השטח הנושא במשקל העקב וכף הרגל.
רופאים יכולים לבחור לבצע הפחתה סגורה עם או בלי קיבוע (יציקה), או קיבעון בלבד (ללא הפחתה), תלוי במקרה היחיד.
ההמלצות אינן נושאות משקל למשך מספר שבועות ואחריהן תרגילי טווח תנועה ונשיאת משקל מתקדמת לתקופה של 2–3 חודשים.
שברים תוך-מפרקיים עקורים דורשים התערבות כירורגית תוך 3 שבועות מרגע השבר, לפני שהתרחשה עצם העצמות.
ניתוחים שמרניים מורכבים מהפחתה סגורה עם קיבוע עורקי.
טכניקה זו קשורה בפחות סיבוכים של פצעים, ריפוי טוב יותר של רקמות רכות (בגלל פחות מניפולציה של רקמות רכות) וירידה בזמן לאחר הניתוח עם זאת, הליך זה הגדיל את הסיכון לקיבוע עצמות עקב לא מספק, בהשוואה לנהלים פתוחים.
נכון לעכשיו, הפחתה פתוחה עם קיבוע פנימי (ORIF) היא בדרך כלל הגישה הכירורגית המועדפת כאשר מתמודדים עם שברים תוך-מפרקיים עקורים.
טכניקות וציוד כירורגי חדשניים וחדשים יותר הפחיתו את שכיחות הסיבוכים התוך-ניתוחיים ואחרי הניתוח.
שיקום לשברים בעקב תלוי בשאלה האם נדרש ניתוח או לא.
שני סוגי השיקום דורשים שלושה שלבים בהם רק השלב הראשון שונה.
תרגילים שיכולים לשמש לטווח שלב התנועה יכולים לכלול היפוך והיפוך של הקרסול, כיפוף והארכה של הקרסול, ושילוב של שתי התנועות ליצירת תנועה כף הרגל.
תרגילים המאפשרים להשתמש במשקל גוף קל עד מלא בשלבים הסופיים כוללים צעד קדימה ואז אחורה, דריכה לצד, ומעמד רגליים.
השלב הראשון של השיקום לאחר הניתוח כולל שמירה על כף הרגל מוגבהת וצוננת במשך היומיים הראשונים לאחר הניתוח.
לאחר יומיים אלה, מומלץ להשתמש בקביים או בכיסא גלגלים בהם אין משקל מוחל על כף הרגל הנגועה.
אם לא בוצע שום ניתוח, יש לבצע על כף הרגל תרגילי תנועה לטווח תקופות.
השלב השני מתרחש 6 שבועות לאחר מכן והוא מורכב מהשמירה על כף הרגל מוגבהת וצוננת בזמן מנוחה וביצוע תרגילים בהם מוחל רק משקל קל על האזור הפגוע בשבועיים הקרובים, אחרים ממליצים על שישה שבועות משלב זה.
בשלב זה יש ליישם מגוון תרגילי תנועה אם היה צורך בניתוח לשבר.
השלב השלישי והאחרון בשיקום שברים בעקב הוא לאפשר שימוש במשקל גוף מלא ולהשתמש בקביים או במקל במידת הצורך, בין 13 שבועות לשנה, רשאי המטופל לחזור לפעילות רגילה.
שבץ שקט הוא שבץ מוחי שאינו כולל תסמינים חיצוניים, והחולה אינו מודע לכך שעבר שבץ.
סוג השבץ הזה נקרא "שקט" מכיוון שהנזק מתרחש בחלק במוח שאינו שולט בתפקודים חיוניים כלשהם ולכן אין שינוי חיצוני ניכר אצל החולה.
הצטברות אירועי שבץ שקט עלולה להוביל לירידה ניכרת בתפקודים הקוגניטיביים, ובפרט ביכולת החשיבה והזיכרון.
שבץ שקט שונה משבץ חולף (TIA).
בשבץ חולף כן מתגלים תסמינים חיצוניים, בניגוד לשבץ שקט, ושבץ חולף יכול להמשך בין מספר דקות ל-24 שעות.
שבץ חולף מהווה גורם סיכון משמעותי לשבץ מוחי עתידי ולשבץ שקט חוזר.
שבץ שקט מתרחש פי חמישה יותר מאשר שבץ סימפטומטי, הסיכון עולה עם הגיל.
בין 8% ל־28% מהקשישים עוברים אירוע של שבץ שקט (שבץ שקט עלול להופיע גם אצל צעירים ואף אצל ילדים, בעיקר כאלו הסובלים מאנמיה קשה), שכיחותו של שבץ שקט גדולה יותר כאשר מדובר באוכלוסייה הסובלת מדמנציה או הפרעות קוגניטיביות אחרות.
גורמי סיכון נוספים הם: סוכרת, יתר לחץ דם, עישון ומחלת לב.
ניתן לאבחן שבץ שקט על ידי ביצוע טומוגרפיה ממוחשבת (CT) או דימות תהודה מגנטית (MRI).
במרבית המקרים האוטם מתגלה רק בדיעבד, כשבדיקת הדמיה מגלה סימן של אוטם ישן.
אף על פי שמדובר באוטם על השפעותיו הפתולוגיות, האוטם בשבץ השקט אינו גורם לנזק בטווח הקצר.
שבץ חולף (או אירוע איסכמי חולף; באנגלית: transient ischemic attack ובראשי תיבות TIA) הוא שבץ איסכמי שתסמיניו חולפים בטווח של כמה דקות (ועד שעה) מהופעתם.
לרוב אירוע מוחי חולף נמשך מספר דקות בלבד, לכן עיקר האבחנה היא לפי תיאור המקרה שהיה ותלונות החולה.
יש חשיבות רבה לפינוי החולה לבית חולים לצורך גילוי הגורם לאירוע המוחי וטיפול במחלת הרקע, כדי למנוע הופעת שבץ מאוחר יותר.
הבדיקות החשובות ביותר לאחר אירוע מוחי חולף הן:
בדיקת דם ולחץ דם – לשלילת גורמי סיכון כולסטרול גבוה, קרישיות יתר או יתר לחץ דם.
אולטרה סאונד לעורקי הקרוטיד לשלילת היצרות של העורקים הללו.
הדמיית המוח – בדיקות CT או MRI לבדוק האם אירע נזק למוח, והאם קיים נזק מבני במוח העלול להגביר את הסיכון לשבץ.
אק"ג ואקו לב – לשלול הפרעות בקצב הלב ופגיעה מבנית בלב (הפרעה בתפקוד הלב מגבירה את הסיכון ליצירת קרישי דם).
הסיכוי לשבץ מוחי לאחר שבץ חולף
מחקרים רבים שנערכו בעשור האחרון מראים שהשכיחות לשבץ מוחי לאחר שבץ חולף היא גבוהה ביותר דווקא בימים הראשונים שלאחר השבץ החולף: במטא-אנליזה של המחקרים הרלוונטיים נמצא סיכון של 3.1% תוך יומיים, 6.4% תוך חודש ו-8.7% תוך 3 חודשים.
משמעות תוצאות המחקרים היא ששבץ חולף הוא גורם הסיכון ברמה הגבוהה ביותר לשבץ מוחי.
הרובע שבצ'נקו (באוקראינית: Шевченківський район) הוא רובע או "ראיון" של קייב, עיר הבירה של אוקראינה.
גבולות הרובע נקבעו ב-1937 והוא ממוקם כמעט בלב ליבה של קייב.
ישנן 10 תחנות מטרו בשטח קטן, מה שמפשט מאוד את התנועה ברובע.
ב-17 באוקטובר 2022, בעת הפלישה הרוסית לאוקראינה, הרובע הותקף עם כטמ"בים איראנים מסוג שאהד 136.
במתמטיקה, שבר מחזורי הוא ביטוי אינסופי הכתוב כשבר עשרוני על-פי השיטה העשרונית או שיטת ספירה אחרת, שבו הספרות שמימין לנקודה העשרונית חוזרות על עצמן ממקום מסוים ואילך.
ביטוי כזה מייצג מספר רציונלי, כלומר, מנה של שני מספרים שלמים (הקרויה גם שבר).
את המחזור מקובל לציין בקו מחבר מעל לספרות החוזרות: כותבים במקום , ו- במקום .
לכל מספר רציונלי חיובי יש הצגה כביטוי עשרוני , שבו הוא מספר שלם, ואילו המופיעים אחרי הנקודה הם ספרות מהקבוצה .
בהנחה שהשבר מצומצם, יש לו הצגה סופית (כזו שבה הספרות שוות לאפס ממקום מסוים ואילך) אם ורק אם מחלק חזקה כלשהי של 10; בכל מקרה אחר, יש לו הצגה (יחידה) כשבר מחזורי.
טענה זו נכונה בכל בסיס: הפיתוח הוא סופי אם ורק אם המכנה מחלק חזקה כלשהי של הבסיס, ואחרת הפיתוח מחזורי (השבר , למשל הוא שבר מחזורי בשיטה העשרונית, אך יש לו הצגה סופית בבסיס טרנרי, שבו ערכו 0.1).
את השבר המחזורי אפשר להציג גם כביטוי עשרוני סופי - הוא שווה ל-1. כך הדבר בכל שבר מחזורי שבו המחזור מורכב מן הספרה 9 (ובבסיס b, בכל שבר מחזורי שבו המחזור מורכב מן הספרה b-1).
המחזור אינו מתחיל בהכרח בספרה הראשונה שמימין לנקודה העשרונית - השבר , למשל, נכתב בצורה ...0.16666, כלומר המחזור שלו כולל את הספרה 6, שמופיעה החל מהמקום השני מימין לנקודה.
הפיכה ידנית של שבר מחזורי לשבר פשוט
נקח לדוגמה את השבר המחזורי ...0.166666, אפשר להציב אותו במשתנה X, כך: לזה נקרא 1#
כאן פשוט נחסר את 1# מ-2# ונקבל
במקרים שונים צריך להכפיל את X במספר שונה, העיקרון הוא להכפיל אותו פי [מספר הספרות שיחזרו על עצמן]^10.
הערך של שבר מחזורי הוא רציונלי
דוגמה שתסייע להבנת ההליך הכללי שמופיע בהמשך:
ניקח למשל את השבר העשרוני האינסופי
אורך המחזור הוא 2 ספרות.
נכפיל בעשר בחזקת אורך המחזור ונקבל
נחסיר את המשוואה הראשונה מהשנייה ונפשט את הביטוי:
מצאנו שהשבר הרציונלי הוא 37/99.
הוכחה כללית עבור כל שבר עשרוני מחזורי.
אותה שיטת הוכחה ניתנת ליישום בכל בסיס, לאו דווקא בבסיס 10:
על-פי ההגדרה, השבר שווה לסכום האינסופי
נראה שאם הספרות חוזרות על עצמן (ממקום מסוים ואילך), התוצאה היא מספר רציונלי.
ראשית, אפשר להכפיל את המספר הנתון בחזקה גבוהה של 10, ואז לחסר את החלק השלם - כך שיתקבל שבר "מחזורי טהור", היינו ביטוי מהצורה .
אם נראה שמספר זה הוא רציונלי, יתברר שגם המספר המקורי רציונלי.
ההצגה העשרונית של מספר רציונלי היא מחזורית
נתון מספר רציונלי חיובי (כאשר n ו-m שלמים).
נפרק את m למכפלה: , כאשר מורכב מן החזקות הגבוהות ביותר של 2 ו- 5 המחלקות את m, ואילו זר ל-10. כעת קיים k כך ש- מחלק את , ואפשר לכתוב .
לפי משפט אוילר, קיים מספר t כך ש- יתחלק ב- (למעשה t מחלק את , כאשר היא פונקציית אוילר).
נסמן , ונחלק עם שארית: .
אבל , ולכן אפשר לכתוב , כאשר הן ספרות (בטווח 0 עד 9).
זוהי ההוכחה עבור בסיס 10; להוכחה של אותה טענה בבסיס כללי, B, יש לפרק את m למרכיב המחלק חזקה גבוהה של B, כפול מרכיב זר ל-B, ולהמשיך באותו אופן.
הוכחה אחרת לכך שההצגה העשרונית של מספר רציונלי היא ביטוי סופי או מחזורי
יהי שבר מצומצם כאשר (מספרים טבעיים שונים מאפס).
נבצע חילוק ארוך של p ב-q.
אזי "נוסיף אפסים" מימין במידת הצורך , ונקבל שכל השאריות האפשריות הן .
אם נגיע בשלב כלשהו לשארית 0 סיימנו (אם רוצים להפוך את הביטוי למחזורי, אפשר להחסיר 1 מהספרה האחרונה ולהוסיף אינסוף ספרות 9 מימין לה.
אם לא, מתישהו נבצע q+1 פעולות חילוק.
מאחר שיש יותר פעולות חילוק מאשר שאריות אפשריות, נובע לפי עיקרון שובך היונים, שמתישהו השארית חוזרת על עצמה, ועל כן כל סדרת השאריות הנובעת ממנה חוזרת באופן אינסופי.
בפועל, כדי לחלק את p ב-q, בכל פעם שהשארית קטנה מ-q ושונה מאפס, מוסיפים עוד אפס מימין ואז מבצעים חילוק עם שארית (יש לזכור לטפל נכון בחזקות של ה-10).
סכום המנות (או סדרת המנות, כאשר כל מנה מוכפלת בחזקה מתאימה של 10) נותן את תוצאת החילוק.
כדי להקל על המעקב נצבע את 6 בירוק, ואת המנה של החלוקה ב-6 בכל שלב נצבע בכחול.
נתחיל לפי האלגוריתם של אוקלידס:
(כאן הוספנו 0 מימין ל-1 כי )
וקל לראות שמכאן ואילך הספרה 6 חוזרת על עצמה (למעשה היה ניתן לראות זאת בשלב מוקדם יותר של החילוק, אך המשכנו לבצע חילוק עם שארית במפורש כדי להדגים את השיטה ולהראות ישירות שהספרה 6 מתחילה לחזור על עצמה).
נאסוף את כל המנות שצברנו (הן מודגשות בכחול):
וזהו אכן ביטוי עשרוני מחזורי.
כדי להקל על המעקב נצבע את 7 בירוק, ואת המנה של החלוקה ב-7 בכל שלב נצבע בכחול.
וקל לראות שמכאן ואילך התהליך חוזר על עצמו.
במתמטיקה, שבר עשרוני הוא שיטה לרישום מספרים ממשיים.
המספר חצי, למשל, מוצג בצורה 0.5 כשבר עשרוני.
הנקודה המפרידה בין שני חלקיו של שבר הרשום בצורה כזו קרויה נקודה עשרונית משמאל לה נרשם חלקו השלם של המספר, ומימין לה נרשם חלק השבר של המספר.
ישנן ארצות בהן משמש פסיק להפרדת החלק השלם מן השבר.
על-כן, הספרה הראשונה מימין לנקודה מציינת כמות עשיריות, הספרה מימין לה את כמות המאיות וכך הלאה.
פורמלית, המספר המיוצג על ידי הרצף , כאשר הן ספרות בין 0 ל-9, הוא:
מובטח שזהו טור מתכנס, משום שהזנב שלו חסום על ידי הטור ההנדסי: .
שבר עשרוני שניתן להציגו במספר סופי של ספרות קרוי שבר סופי.
שבר סופי הוא תמיד מספר רציונלי.
שבר פשוט שבו המכנה מתפרק לגורמים ראשוניים מלבד 2 ו-5, אינו ניתן להצגה כשבר סופי.
השבר הפשוט נכתב כשבר עשרוני ...0.33333, כלומר הספרה 3 חוזרת בו עד אינסוף.
השבר הפשוט נכתב בצורה ...0.142857 כאשר רצף הספרות 142857 חוזר שוב ושוב, עד אינסוף.
שבר כזה, שבו יש רצף של ספרות החוזר שוב ושוב, קרוי שבר מחזורי.
לציון החלק המחזורי יש הנוהגים להשתמש בקו מחבר מעל הספרות המרכיבות את המחזור, למשל:
כל מספר רציונלי, כלומר כל מספר הניתן להצגה כמונה חלקי מכנה, ניתן להצגה כשבר עשרוני בעל מספר סופי של ספרות או כשבר מחזורי.
בהצגה כשבר עשרוני של מספר אי-רציונלי יש מימין לנקודה מספר אינסופי של ספרות, ללא מחזוריות כלשהי, ולכן ביכולתנו לרשום רק מספר סופי של הספרות הראשונות שמימין לנקודה (ברמת הדיוק הרצויה לנו), ואת ההמשך לסמן בשלוש נקודות (למשל: ).
לכל מספר ממשי יש הצגה כשבר עשרוני (ייתכן עם אינסוף ספרות).
לכל מספר שניתן להציגו כשבר סופי יש הצגה שקולה כשבר אינסופי עם אינסוף תשיעיות בסופו.
למשל המספר 0.3 שווה למספר .
שברולט , ולעיתים נקראת שבי (Chevy), היא חטיבה של יצרנית הרכב האמריקנית ג'נרל מוטורס.
החברה נוסדה בשנת 1911 וצורפה לתאגיד ג'נרל מוטורס (GM) בשנת 1917.
החברה הוקמה על ידי לואי שברולה (נהג מרוצים צרפתי) וויליאם דוראנט (תעשיין רכב), ב-3 בנובמבר 1911. בשנת 1912 הוצג דגם "קלאסיק סיקס", שנועד להתחרות בפורד מודל T המצליחה.
המכונית הונעה במנוע שישה צילינדרים בנפח 4.9 ליטר, ונשאה חמישה נוסעים עד למהירות מרבית של 105 קמ"ש.
הלוגו הנוכחי של החברה אומץ בשנת 1913.
בשנת 1916 רכש דוראנט את מניות השליטה בג'נרל מוטורס, ובשנת 1917 הוא מונה לנשיא החברה ומיזג לתוכה את שברולט, כחטיבת מותג.
שברולט נחשבת למותג העממי, המוכר והנמכר ביותר של ג'נרל מוטורס.
בשוק הרכב האמריקני היא הגיעה לשיאה בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20.
שברולט סדרה F (יוצר בשנת 1917)
שברולט סופריור (יוצר בין השנים 1923–1926)
שברולט סדרה AA קפיטול (יוצר בשנת 1927)
שברולט סדרה AB נציונל (יוצר בשנת 1928)
שברולט סדרה AC אינטרנציונל (יוצר בשנת 1929)
שברולט סדרה AD אוניברסל (יוצר בשנת 1930)
שברולט סדרה AE אינדיפנדנס (יוצר בשנת 1931)
שברולט סדרה BA קונפדרט (יוצר בשנת 1932)
שברולט איגל (יוצר בשנת 1933)
שברולט סטנדרט (יוצר בין השנים 1933–1936)
שברולט פליטמסטר (יוצר בין השנים 1946–1948)
שברולט Yeoman (יוצר בשנת 1958)
שברולט שבל לגונה (יוצר בין השנים 1972–1976)
שברולט סיטיישן (יוצר בין השנים 1979–1980)
שברולט אפלנדר (יוצר בארצות הברית בין השנים 2004–2008, יוצר במקסיקו וקנדה בין השנים 2005–2009))
שברולט סדרה AK (משאיות קלות וטנדרים שיוצרו בין השנים 1941–1947
M6 Bomb Service Truck (1944–1942, סופקו לצבא ארצות הברית)
קורבט - מכונית ספורט, מיוצרת משנת 1953 - המכונית הוותיקה ביותר של החברה.
הדור הנוכחי (השביעי - C7) הוצג בשנת 2013, ומונע במנוע V8 חדש בנפח 6 ליטר, בעל הספק של 650 כ"ס.
שברולט אימפלה - מכונית משפחתית גדולה, מיוצרת משנת 1957. נמכרת בכל העולם כולל בישראל, בשנת 2013 יצאה לאימפלה גרסה חדשה.
קורווייר - מכונית משפחתית קומפקטית, יוצרה בשנים 1960–1969.
קמארו - מכונית ספורט עממית (התחרתה בפורד מוסטנג), מיוצרת מהשנים 1967–היום.
הדור החדש של הקמארו יצא ב-2015 ומציע מנוע עצום בנפח 6.2 ליטרים.
סברבן - רכב שטח גדול, מיוצר משנת 1936. משמש כרכב עבודה בכוחות הביטחון של ארצות הברית וישראל.
אוויאו - מכונית קטנה, מיוצרת משנת 2003, במפעל בקוריאה הדרומית.
בחלק מהשווקים ובישראל נמכרת בשם "סוניק".
בל אייר - מכונית נוסעים גדולה, יוצרה בשנים 1950–1976.
בלייזר K5 - רכב שטח בתצורת SUV, יוצר בשנים 1969–1994 בארצות הברית, ובין השנים 1995–2001 בברזיל וארגנטינה.
קפריס - מכונית נוסעים גדולה, יוצרה בשנים 1965–1996. מכונית מסוג זה שימשה כמכונית השרד של ראש ממשלת ישראל לשעבר, יצחק רבין.
שבט - מכונית משפחתית קטנה, יוצרה בשנים 1976–1987
מאליבו - סדאן בינונית, מיוצרת משנת 1964.
אקספרס (סאוונה) - רכב מסחרי גדול, מיוצר משנת 1995, נמכר גם בגרסת משאית קלה (תא נהג+ ארגז מטען).
סילברדו - טנדר בגודל מלא.
קרוז - מכונית משפחתית, הוצגה לראשונה ב-2008, מיוצרת משנת 2010 במפעל בקוריאה הדרומית.
ספארק - מכונית המיני של החברה.
מיוצרת בקוריאה הדרומית, ומוכרת שם תחת השם דייהו מאטיס.
קולורדו - טנדר במספר תצורות, מיוצר משנת 2003 ועד היום
שברולט בלייזר (2018) - קרוסאובר בגודל בינוני עם מאפייני SUV.
נמכר בעבר (גם כ-GMC ג'ימי), מיוצר שוב מדצמבר 2018.
שברולט בולט EUV - קרוסאובר חשמלית.
שברולט טראוורס - קרוסאובר גדול עם שישה, שבעה או שמונה מקומות ישיבה המיוצר משנת 2008.
והחלה לשווק את הרכבים שייצרה במקור דייהו תחת שם המותג "שברולט", בין השאר:
שברולט לובה RV (משנת 2016 עד היום)
שברולט ניבה (מיוצר משנת 1988 ועד היום)
שבר הפין הוא פציעה הכוללת קרע ברקמת הפין הספוגית אצל הזכר האנושי.
הפציעה, שאיננה שכיחה, נגרמת בדרך כלל כתוצאה מפגיעת טראומה כוחנית בפין זקוף.
צליל ביקוע וכאב חד מלווים את רגע הפציעה.
שבר הפין נחשב למצב חירום רפואי, המחייב לרוב התערבות כירורגית מיידית כאמצעי טיפול.
עיכוב במתן הטיפול מעלה את הסבירות לסיבוכים ולפגיעה בלתי הפיכה בתפקוד המיני בעתיד.
שיעור הסיבוכים כתוצאה מאמצעי טיפול שאינם כירורגיים עומד על 10%–50. הסיבוכים כוללים קרע תמידי ברקמת הפין, נזק לשופכה, כאב ובעיות בעת מתן שתן וקיום יחסי מין.
ככלל, פציעה מסוג זה נדירה.
הגורם הנפוץ ביותר - כ-30% מהמקרים - לשבר הפין הוא קיום יחסי מין.
על פי מחקר שנערך ב-2014, התנוחות בעלות הסיכון הרב ביותר הן כאלה בהן האישה נמצאת למעלה, לעומת זאת, התנוחה המסיונרית היא הבטוחה ביותר.
המחקר משער כי בתנוחות בהם האישה למעלה היא נמצאת בשליטה ומשקל גופה על הגבר.
לעומת זאת, בתנוחות שהגבר נמצא בשליטה יש לו את היכולת לעצור במידה והוא חש אי נוחות, וכך להפחית את הסיכוי לפגוע בעצמו.
גורמים אחרים עשויים להיות כיפוף יתר של הפין בשעת אוננות, תאונות עבודה, פצעי ירי ושאר טראומות מכניות כולל התהפכות במיטה, מכות ישירות וסגירה מהירה של פרטי לבוש על פין זקוף.
שבר משולב הוא ביטוי מהצורה
כאשר המספרים הם בדרך כלל מספרים טבעיים, או ביטוי אינסופי בעל מבנה דומה.
שברים משולבים מופיעים בתחומים שונים של תורת המספרים: ניתוח האלגוריתם של אוקלידס לחישוב מחלק משותף מקסימלי, פתרון משוואת פל, ובעיקר קירובים רציונליים למספרים ממשיים.
למעשה, נתן להראות כי הקירובים המתקבלים על ידי שברים משולבים הם הקירובים הרציונליים הטובים ביותר.
לשברים משולבים יש חשיבות רבה גם באנליזה נומרית, לצורך קירוב של קבועים ופונקציות שונות, לרבות פונקציות לא אלמנטריות.
נטען שכבר ארכימדס עשה שימוש בשיטת השברים המשולבים, במסגרת עבודתו על שיטה לחישוב , שבמהלכה צריך היה לבצע קירובים רציונליים לשורשים ריבועיים של מספרים שאינם ריבועים .
מאוחר יותר, גם אריהאבטה ופיבונאצ'י חקרו את השימוש בשברים משולבים.
המונח "שבר משולב" נטבע ב-1653 על ידי ג'ון ואליס בחיבורו "Arithmetica infinitorum".
בערך באותו זמן, המדען ההולנדי המפורסם כריסטיאן הויגנס עשה שימוש פרקטי ראשון בשברים משולבים, כשהשתמש בהם לצורך בניית מכשירים מדעיים המורכבים מגלגלי שיניים.
הוא גם עשה שימוש בהם לצורך פתרון משוואת פל.
ב-1761, יוהאן היינריך למברט סיפק את ההוכחה הראשונה ש- אי-רציונלי באמצעות הצגת כשבר משולב.
ההוכחה שלו הייתה חריגה בנוף המתמטי של התקופה כיוון שלא רק שהפיתוח לשבר משולב נרשם נכונה לראשונה, אלא שלמברט גם נתן הוכחה של ההתכנסות שלו.
ב-1813, קרל פרידריך גאוס גזר תבנית כללית ביותר של שברים משולבים עם ערכים מרוכבים באמצעות זהות שקשרה בינם לטור ההיפרגאומטרי.
גאוס גם חקר לפני כן, ב-1800, את ההתנהגות של שברים משולבים של מספרים ממשיים אקראיים וניסח והוכיח מספר חוקים לגבי ההתנהגות שלהם.
רק ב-1928, בנה קוזמין מחדש את ההוכחה של גאוס.
לשם הקיצור, מקובל לסמן את השבר המשולב המופיע במבוא בסימון .
שבר כזה, שבו כל המונים שווים ל-1, נקרא לפעמים שבר משולב פשוט, בעוד ששבר משולב מוכלל הוא ביטוי כללי יותר, מן הצורה
שברים משולבים כאלה כותבים לפעמים כ-.
הרכיבים הסופיים של שבר משולב
את השבר האינסופי אפשר לחקור בעזרת המרכיבים הסופיים שלו, , שהם מספרים רציונליים.
הבניה של שבר משולב מן הסדרות היא תהליך אינסופי, שמלכתחילה לא מובן מאליו שהוא מתכנס למספר כלשהו.
התכונה הבסיסית ביותר של שברים משולבים היא העובדה שהתהליך מתכנס כל אימת שהסדרות המגדירות אותו חיוביות.
נגדיר סדרות נסיגה על-פי תנאי ההתחלה , ונוסחת הנסיגה .
מתברר שתחת הגדרה זו, המנות מתארות את השלבים הסופיים בפיתוח השבר המשולב, כלומר לכל טבעי.
את נוסחת הנסיגה אפשר לכתוב בעזרת מטריצות, באופן הבא:
מהשוואת הדטרמיננטה בשני האגפים, נובע באינדוקציה כי .
זוהי זהות חשובה ביותר, שאפשר להסיק ממנה תכונות רבות של הסדרות המעורבות.
לדוגמה, בשבר משולב פשוט מתקיים לכל , ואם כך הזהות קובעת שהמספרים זרים, כך שהשבר שהם מציגים הוא שבר מצומצם.
כדי להוכיח את התכנסות התהליך, נחלק את הזהות במכפלה , ונקבל , כלומר .
מנוסחת הנסיגה, קל להיווכח כי הסדרה היא סדרה יורדת של מספרים חיוביים, ומשפט לייבניץ מבטיח כי הטור המתחלף המגדיר את – מתכנס.
למעשה, חישוב בעזרת נוסחת הנסיגה מביא לנוסחה , שממנה מתקבל היחס .
מכאן שסדרת הקירובים הזוגיים היא סדרה עולה, וסדרת הקירובים האי-זוגיים היא סדרה יורדת.
עוד אפשר להוכיח שאיברי הסדרה העולה קטנים ממש מאיברי הסדרה היורדת.
הדיון לעיל מראה שאם המספרים טבעיים, אז הביטוי הוא תמיד מספר ממשי מוגדר היטב (כלומר, סדרת המספרים מתכנסת).
מן האלגוריתם של אוקלידס (או באינדוקציה) נובע שלכל מספר רציונלי יש הצגה כשבר משולב סופי.
מאידך, אפשר להוכיח שלכל מספר ממשי אי-רציונלי קיימת הצגה (יחידה) כשבר משולב אינסופי.
את ההצגה של כשבר משולב אפשר לחשב על ידי הגדרת סדרת עזר, באופן הבא: , ולכל מגדירים (החלק השלם) ו-.
השבר המשולב שווה במקרה זה ל-.
ההצגה של מספר ממשי כשבר משולב היא מחזורית, אם ורק אם המספר הוא שורש למשוואה ממעלה שנייה בעלת מקדמים שלמים.
לדוגמה, השבר המשולב מייצג את יחס הזהב , משום שלפי ההגדרה .
בדומה לזה, , כי מ- מתקבלת המשוואה .
הפיתוח של לשבר משולב מחזורי מאפשר לפתור את משוואת פל .
ישנם מספרים אי-רציונליים יוצאי דופן, עבורם הייצוג כשבר משולב ידוע, אף על פי שאינו מחזורי.
למשל, עבור הקבוע e ניתן להוכיח כי .
אם נתיר לחבר אפסים במכנה, נקבל את הייצוג (שכן ) בו החוקיות יותר ניכרת.
קירובים על ידי שברים משולבים
כל מספר אי־רציונלי ניתן לקרב על ידי סדרת מספרים רציונליים.
למשל, נוכל לקרב את באופן דצימלי על ידי הסדרה .
ניתן להתקרב למספר אי־רציונלי עד למרחק קטן כרצוננו, אולם לשם כך יהא עלינו להגדיל את המכנה בשבר המקרב.
לכן מודדים את טיב הקירוב במרחק של השבר הרציונלי מן היעד, יחסית לגודל המכנה.
בניית שבר משולב נותנת טכניקה לקירוב רציונלי של מספרים אי-רציונליים.
אפשר להציג את כשבר משולב על ידי .
מתוך תחילת הייצוג נוכל לקבל את הקירוב למספר .
קירוב זה הוא בעל מכנה דומה לקירוב אולם מתקיים , ואילו , וכך הקירוב שהתקבל מתוך פיתוח השבר המשולב הוא טוב יותר.
יהא שבר המתקבל משלב כלשהו בפיתוח השבר המשולב של מספר אי־רציונלי .
שבר זה הוא מיטבי לקירוב, מהבחינות הבאות:
אין שבר בעל מכנה קטן יותר המקרב את טוב יותר.
כלומר, עבור זוג מספרים טבעיים המקיימים נקבל .
כל שבר המקרב היטב את מופיע בשלב כלשהו בפיתוח השבר המשולב שלו.
כלומר, אם שבר רציונלי מצומצם המקיים אז השבר יופיע בשלב כלשהו בפיתוח השבר המשולב של .
בהינתן שלושה שברים משלבים רצופים בפיתוח של כשבר משולב, לפחות אחד מהם יקיים .
לפי משפט הורווויץ , זהו הקירוב המיטבי שניתן להשיג עבור מספר אי־רציונלי כללי.
כאשר מתאימים מספר ממשי לפיתוח , אפשר לבחון את התנהגות הסדרה עבור ערכים שונים של .
למשל, ידוע שכמעט לכל , הסדרה אינה חסומה; ליתר דיוק, קבוצת הערכים שעבורם הסדרה חסומה היא קבוצה ממידה אפס.
המתמטיקאי הרוסי אלכסנדר חינצ'ין (Александр Хинчин) הוכיח בספרו תוצאות רבות מסוג זה, העוסקות בערכים המתקבלים מהצגת מספר ממשי שנבחר באקראי (בין היתר עשה התקדמות אל הוכחה של השערה מיומנו של גאוס).
להלן כמה מן המשפטים החשובים שהוכיח חינצ'ין.
אם הטור מתבדר, אז כמעט תמיד מתקיים אי-השוויון עבור אינסוף ערכי ; ואם הטור מתכנס, אז כמעט תמיד מתקיים אי-שוויון זה רק עבור מספר סופי של ערכי .
(לדוגמה, כמעט לכל הסדרה אינה חסומה).
בפרט, הסדרה גדלה במהירות אקספוננציאלית (למעשה, קל לראות מן ההגדרה שהסדרה גדלה מהר לפחות כמו סדרת פיבונאצ'י).
חינצ'ין חקר גם את ההתפלגות של המקדמים (עבור בעל התפלגות אחידה בקטע (0,1)), והראה שלכל פונקציה שאינה גדלה מהר מדי ( עבור קבוע מתאים ו-), הערך הממוצע של המספרים שווה, בהסתברות 1, ל-.
בפרט, שכיחות ההופעה של קבוע בסדרה היא .
תוצאה זו מכלילה את מידת גאוס, שהיא המידה על קטע היחידה האינווריאנטית להעתקה .
שבר יסודי (ידוע גם כשבר יחידה, או שבר אוניטרי מהמונח האנגלי unit fraction) הוא מספר רציונלי הנכתב בצורת שבר, שבו המונה שווה ל-1 והמכנה הוא מספר טבעי.
שבר יסודי הוא לפיכך ההופכי של מספר טבעי, וצורתו
דוגמאות לשבר יסודי הן , , , , וכיוצא באלה.
כל מספר רציונלי ניתן לייצוג כסכום סופי של שברים יסודיים שונים, באינסוף דרכים שונות.
תוצאת ההכפלה של שברים יסודיים היא שבר יסודי: .
לעומת זאת, פרי חיבור, חיסור או חילוק של שברים יסודיים, לא יהיה תמיד שבר יסודי.
סכומים סופיים של שברים יסודיים
ניתן ליצג כל מספר רציונלי חיובי כסכום של שברי יחידה, במספר דרכים שונות.
בדומה ליוונים הקדמונים שלא קיבלו את קיומם של מספרים אי-רציונליים, המצרים הקדמונים לא הכירו בקיומם העצמאי של שברים כלליים.
במקום זה, הציגו את כל השברים שלהם כסכום של שברים יסודיים.
לכן, מספרים רציונליים המוצגים כסכום של שברים יסודיים שונים נקראים שברים מצריים.
אפילו בתקופתנו ישנה התעניינות בניתוח שיטותיהם וסיבותיהם של הקדמונים להעדפת ובחירת יצוג אחד על-פני אחר, ולחישובים שעשו עם ייצוגים כאלה.
גם לתורת המספרים המודרנית יש עניין רב בשברים מצריים; כך למשל השערת ארדש-גראהם והשערת ארדש-שטראוס עוסקות בסכומים של שברים יסודיים, כך גם ההגדרה של מספרים אור-הרמוניים.
בתורת החבורות הגאומטרית, חבורות משולש ממוינות לאוקלידיות, כדוריות והיפרבוליות בהתאמה לשאלה האם סכום מותאם של שברים יסודיים שווה, גדול או קטן מ-1.
שברים יסודיים הם איבריהם של טורים אינסופיים מוכרים רבים.
הטור ההרמוני, הוא סכום כל השברים היסודיים החיוביים.
הם קירוב טוב ל- (קבוע אוילר ועוד הלוגריתם הטבעי של n) כש-n גדול.
סכומם של השברים היסודיים שמכניהם הם המספרים הראשוניים הוא טור מתבדר, המהווה קירוב טוב לפונקציה
בעיית בזל עוסקת בסכום ריבועי שברים יסודיים.
המתמטיקאי לאונרד אוילר פתר את הבעיה והוכיח כי: .
קבוע אפרי, , מוגדר כסכום החזקות השלישיות של שברים יסודיים.
מטריצת הילברט היא המטריצה שאיבריה נתונים על ידי הנוסחה
למטריצה התכונה המעניינת שכל האיברים במטריצה ההופכית שלה הם מספרים שלמים.
באופן דומה, המתמטיקאי ריצ'רדסון הגדיר מטריצה שאיבריה נתונים על ידי הנוסחה
כאשר מסמל את האיבר ה-i-י בסדרת פיבונאצ'י.
באופן אנלוגי הומוריסטי, הוא מכנה את המטריצה הזו "מטריצת פילברט", והיא בעלת אותה התכונה המעניינת של מטריצת הילברט.
בהתפלגות האחידה הבדידה, כל ההסתברויות הן שברים יסודיים שווים.
רמות אנרגיית האלקטרון באטום מימן במודל האטום של בוהר פרופורציונליות לריבועים של שברים יסודיים, לכן רמות האנרגיה של הפוטונים שאטום מימן יכול לפלוט או לספוג תהיה פרופורציונלית להפרש הריבועים של שברים יסודיים, לפי המודל הזה.
במשך זמן מה, האמינו כי ערכו של קבוע המבנה הדק שווה לשבר היסודי , אך כיום יודעים שסברה זו אינה נכונה.
שבר הליכה הוא שבר מאמץ בשליש המרוחק (דיסטלי) של אחת מעצמות המסרק בכף הרגל.
שברי הליכה הם צורה של פציעת מאמץ חוזרני.
שברי מאמץ מתרחשים עקב מאמצים על עצם שתדירותם רבה מדי ולכן הם שוחקים את העצם מהר יותר מכפי שהגוף יכול להספיק ולתקן את השחיקה.
שברי הליכה נוצרים עקב הליכה מרובה מדי, זאת ביחס ליכולת הגוף לשקם את העצם ולספוח אליה סידן.
הסיכון ללקות בשבר הליכה גדל ככל שזמן ההליכה ארוך יותר, הקרקע עליה הולכים קשה יותר, והעומס שנושא הגוף כבד יותר.
גורמים נוספים המעלים את הסיכון הם פגיעה במשק הסידן בגלל תזונה דלה בסידן ומחסור בשינה (ההורמונים המאפשרים ספיחת סידן לעצמות מופרשים רק בזמן השינה).
שברי הליכה נפוצים במיוחד בקרב חיילים, אך גם בקרב טיילים וכן בעלי מקצועות המחייבים הליכה ועמידה ממושכת ומאומצת, כגון אחים ואחיות בתי חולים ורקדנים.
שברי הליכה הם גורם שכיח לכאבים בכף הרגל, במיוחד בקרב אנשים המגבירים באופן פתאומי את רמת פעילותם הגופנית.
במחקר שנערך בצה"ל נמצא שיעור גבוה של שברי מאמץ בקרב חיילים שסבלו מחוסר בוויטמין D.
לאנשים בעלי כף רגל קמורה (בלטינית pes cavus) סיכון גבוה יותר ללקות בשבר הליכה.
שברי הליכה נוצרים בדרך כלל בעצם המסרק השנייה של כף הרגל, ולעיתים פחות תכופות בעצם המסרק השלישית.
שברים בעצם המסרק החמישית אינם מוגדרים שבר הליכה ומכונים שבר ג'ונס .
אצל רצים למרחקים שברי הליכה מתרחשים בדרך כלל בצוואר עצם המסרק, בעוד שאצל רקדנים השבר מתרחש בחלק המקורב (פרוקסימלי) של העצם.
בקרב רקדני בלט השבר מתרחש בדרך כלל בבסיס עצם המסרק השנייה ובמפרק עצם המסרק.
שבר הליכה מתרחש לאחר מאמץ ממושך, או נשיאת משקל כבד, ולעיתים נדירות גם לאחר מכה ישירה בכף הרגל.
בעת התרחשות השבר יש לפסול אפשרות של התרחשותו כתוצאה ממחלות רקע, כגון דלדול עצם או רככת עצם .
תסמיני שבר הליכה מתחילים בפתאומיות.
כאשר הנפגע חולץ את נעלו, או מגפו, אוחז בכף הרגל הפגועה כאב חד דמוי התכווצות שרירים, וכן בצקת המתפתחת על חלקה הגבי של כף הרגל.
בניסיון הזזה של כל אחת מאצבעות כף הרגל, יורגש כאב באצבע הפגועה, וכן יורגש כאב דומה במיקום השבר בעת מישוש עצמות המסרק על גב כף הרגל.
צילומי רנטגן בשלב ראשוני אינם מועילים באימות האבחנה ולעיתים לא ידגימו את השבר.
אולם, רופאים צבאיים המנוסים באבחון שברי הליכה יכולים להגיע לאבחנה מדויקת, אף ללא בדיקות הדמיה.
בקרב אזרחים, המטופלים בידי רופאים שלהם ניסיון מועט יותר בסוג זה של שברים, לעיתים קרובות השבר לא יאובחן במשך שבוע עד שבועיים.
לצילומי רנטגן תועלת מוגבלת ביותר באבחון מדויק של שברי הליכה, אולם הדמיות טומוגרפיה ממוחשבת ו-MRI עשויים לסייע באימות האבחנה.
ביצוע מיפוי עצמות באמצעות חומר ניגודי רדיואקטיבי יכול לסייע לאבחון מוקדם.
בדיקת צפיפות עצם יכולה לשלול חשד לשבר הליכה על רקע תחלואה צולבת בדלדול עצם.
הטיפול הראשוני מתמקד בהפחתת התנועתיות של עצם המסרק הפגועה לתקופה של 6–12 שבועות.
לשם כך, מורים למטופל לנעול נעל בעלת סוליית עץ, או מגבסים את כף הרגל.
במקרים נדירים שבהם השבר מתרחש באדם בעל רגל קמורה, ואינו מתאחה, יש מקום לשקול התערבות ניתוחית לשחרור החיתולית הכפית (plantar facia).
שבר עצם הסירה הוא השבר הנפוץ ביותר בעצמות שורש כף היד.
השבר נגרם בדרך כלל מנפילה על כף יד מושטת וגורם לכאב באזור בסיס האגודל וב"תיבת ההרחה".
אספקת הדם של עצם הסירה עלולה להיפגע במהלך שבר ולכן נפוץ יחסית סיבוך של חוסר איחוי ונמק העצם בעקבות השבר.
בדרך כלל מטופל השבר בעזרת קיבוע גבס למשך שישה עד שנים עשר שבועות ולעיתים נדרשת התערבות ניתוחית לקיבוע פנימי של העצם ולתיקון אספקת הדם שלה.
עצם הסירה היא אחת מהעצמות בשורה המקורבת של שורש כף היד.
היא מהווה גשר בין שתי השורות של העצמות וביניהן לעצם החישור.
חלקים גדולים מהעצם מכוסים בסחוס ומותירים מעט גישה לכלי דם אל תוך העצם.
כלי דם נכנסים לחלק הגבי של העצם, באזור הגבשושית שלה ובאזור המותן שלה, לכן שבר לרוחבה עשוי לקטוע את אספקת הדם לחלקה המקורב (הקרוב לחישור).
נפילה על יד מושטת, בשילוב של מנח שורש כף היד ביישור יתר והטיה חישורית (הטיה במישור החזיתי; radial deviation) הוא מנגנון הפגיעה הסביר של עצם הסירה.
במנח זה של שורש כף היד, סופגת עצם הסירה את עוצמת הנפילה מבלי שמתאפשרת לה כל תנועה.
אנשים הסובלים משבר בעצם הסירה מתארים כאב או רגישות באזור תיבת ההרחה (החלק הגבי של בסיס האגודל, מרוחק קמעא מהקצה המרוחק של עצם החישור).
בדיקה קלינית עשויה להפיק כאב בעת דחיסה של האגודל ובעת סיבוב כף היד כלפי מעלה נגד התנגדות.
צילום רנטגן נחשב לבדיקה הטובה ביותר לזיהוי שבר של עצם הסירה, אולם כ-30 אחוזים מהשברים אינם נראים בצילום שנערך זמן קצר לאחר השבר.
לכן בכל מקרה של חשד לשבר מגובס שורש כף היד או מושם בסד ומבוצע צילום נוסף לאחר שבוע עד שבועיים שלרוב מזהה נכון קיומו של שבר.
דימות תהודה מגנטית, מיפוי עצמות או טומוגרפיה ממוחשבת יכולים להדגים שבר כבר בשלב מוקדם.
שבר של עצם הסירה יכול להיות חלקי (כתשיעית מהמקרים) או מלא.
שברים מלאים עשויים להיות שבר של גבשושית עצם הסירה, שבר רוחבי של מותן העצם (transverse waist), שבר של החלק המקורב של העצם (proximal pole) או שבר של המענית הגבית (dorsal sulcus).
השברים יכולים להיות עם תזוזה (בין שברי העצם) או בלי תזוזה, וחלקם מלווה בחוסר יציבות של מפרקי העצם.
טיפול הבחירה בשבר ללא תזוזה של יותר ממילימטר הוא גיבוס של שורש כף היד והאגודל, כאשר לעיתים כולל הגבס גם את המרפק.
הגבס מורד לאחר תקופה המותאמת למיקום השבר, ככל שהשבר מקורב יותר, עולה הסבירות לפגיעה באספקת הדם לאזור השבר וההחלמה מצריכה זמן קיבוע ממושך יותר.
שברים של השליש המרוחק של העצם מקובעים לשישה עד שמונה שבועות, שברים של השליש האמצעי מקובעים לשמונה עד שנים עשר שבועות ושברים של השליש המקורב מקובעים לשנים עשר ועד עשרים ושלושה שבועות.
טיפול הבחירה בשברים עם תזוזה גדולה ממילימטר, שברים עם חוסר יציבות או שברים שכוללים הזחה משמעותית של העצם ביחס לשכנותיה הוא ניתוח הכולל קיבוע פנימי של השבר.
לפעמים כולל הניתוח השתלת עצם עם אספקת דם כדי למנוע סיבוכים של חוסר איחוי או נמק עצם.
סיבוכים נפוצים של שבר עצם הסירה הם חוסר איחוי, נמק עצם וחוסר יציבות וניוון של מפרקי עצם הסירה.
חוסר איחוי של שבר עצם הסירה נובע בדרך כלל מחוסר אבחון של שבר ללא תזוזה.
לעיתים קרובות, למרות אבחון מאוחר של השבר, ניתן לטפל בו בהצלחה.
חוסר איחוי נמצא גם בקרוב לעשירית מהשברים שכן מאובחנים ומטופלים בקיבוע או בניתוח.
הסבירות להופעת נמק עצם בעקבות שבר של עצם הסירה עולה ככל שהשבר מקורב יותר.
ניתוח הכולל השתלת עצם עם אספקת דם עשוי להצליח במקרי נמק עצם.
לעיתים מתדרדר שבר עם סיבוך של חוסר איחוי או נמק עצם לכדי ניוון וחוסר יציבות של מפרקי עצם הסירה עם העצמות השכנות לה.
במקרים אלו נהוגים ניתוחים להסרת העצם או מספר עצמות משורש כף היד או ניתוחים לקיבוע מפרקי שורש כף היד.
לניתוחים אלו השפעה משמעותית על טווחי התנועה של שורש כף היד.
שבר מצרי הוא סכום של שברים יסודיים חיוביים שונים זה מזה.
כל מספר רציונלי חיובי ניתן להצגה כשבר מצרי (באינסוף צורות שונות).
מלבד החשיבות ההיסטורית המסוימת שיש להם, לשברים מצריים אין שימוש פרקטי במתמטיקה המודרנית, אם כי מספר שאלות פתוחות עוסקות בהם, כגון השערת ארדש-גראהם והשערת ארדש-שטראוס.
הם התפתחו בתקופת הממלכה התיכונה של מצרים העתיקה, ושימושם המשיך בציוויליזציות מסוימות עד ימי הביניים.
כל שבר בעל מכנה אי-זוגי ניתן להצגה כשבר מצרי שכל המכנים בו אי-זוגיים.
פיבונאצ'י בספרו ספר החשבונייה תיאר אלגוריתם שמקבל מספר רציונלי ומוצא הצגה שלו כשבר מצרי.(לכל מספר יכולות להיות כמה הצגות כשבר מצרי).
שיטה פשוטה לייצוג מספר רציונלי כשבר מצרי היא באמצעות אלגוריתם חמדן, בו בכל שלב מחברים את השבר היסודי הגדול ביותר כך שהסכום עדיין קטן מן המספר.
הוא אינו מספק בהכרח את השבר המצרי הקטן ביותר האפשרי (הן בהיבט מספר המחוברים והן בהיבט גודל המכנים).
שבר דחיסה אוסטאופורוטי הוא סוג של שבר דחיסה הנובע כתוצאה מדלדול עצם (אוסטאופורוזיס).
שברים מסוג זה מלווים לרוב בכאב ובזמן החלמה ארוך במיוחד בעקבות מחלת דלדול העצם.
השבר מאובחן על ידי צילום רנטגן רגיל של עמוד השדרה ומאופיין על ידי איבוד גובה של החוליה.
שבר דחיסה שבר דחיסה בחוליה L4 לאחר נפילה מגובה.
שבר דחיסה אוסטאופורוטי יכול להיווצר כתוצאה מפעולה יום יומית כגון הרמת משא כבד והתכופפות קדימה או כתוצאה מטראומה בעמוד השדרה כגון נפילה או אפילו התיישבות חזקה מדי.
קיימות היום שתי גישות לטיפול בשברי דחיסה, האחת כירורגית והשנייה לא כירורגית.
בגישה הכירורגית קיימים שני טיפולים הנקראים קיפופלסטיה ווורטברופלסטי.
בטיפול זה מלט ביולוגי המתאים למילוי עצמות מוזרק ישירות לחוליה השבורה ובכך מחזק אותה.
קיים מידע סותר בספרות לגבי היעילות של הפרוצדורה.
מניעה של כלל השברים הנגרמים כתוצאה מדלדול עצם קשורה בשמירה על משק סידן תקין על ידי לקיחת תוספי סידן, עיסוק בפעילות ספורטיבית המפעילה עומס על העצמות (במתינות), הימנעות מעישון ושתיית אלכוהול ובמקרים בהם המחלה בשלבים מתקדמים גם לקיחת ביספוספונאטים.
קיום מתבצעים מגוון רב של מחקרים קליניים הנוגעים לדלדול עצם בכלל ובשברים הנגרמים לדלדול עצם בפרט, מצורפת רשימה חלקית של מחקרים המתבצעים כיום:
מחקר שבא להראות שכ-20% מהמבוגרים מעל גיל 60 סבלו משבר "שקט" בחוליה שלא עובר אבחנה, לא מטופלים לדלדול עצם ולכן חשופים לשברים נוספים וממומן על ידי אוניברסיטת אלברטה
מחקר שבא לבדוק את השיפור באיכות החיים של נשים לאחר חדלון הווסת (פוסטמנופאוז) עם לפחות שבר אחד בחוליה כתלות בפעילות ספורטיבית.
מחקר הבודק את היעילות של מלט ביולוגי חדש בתהליך הוורטברופלסטי לעומת מלט הנמצא בשימוש נרחב.
המחקר ממומן על ידי חברת אורטוביטה.
מחקר הבודק את ההשפעה ארוכת הטווח של רלוקסיפן על שברים אוסטאופורוטיים בחוליות.
המחקר ממומן על ידי חברת אלי לילי.
מחקר הבודק את ההשפעה של משככת הכאב של הגסטרוליט כאבים הנגרמים כתוצאה משברים אוסטאופורוטיים בחוליות.
המחקר ממומן על ידי חברת אמורפיקל.
מחקר הבודק את היעילות של תהליך הוורטברופלסטי בנשים וגברים שעברו שבר אוסטאופורוטי בחוליה לעומת קבוצת ביקורת.
המחקר ממומן על ידי St.
שַׁבָּר לבן (שם מדעי: Peganum harmala) הוא צמח רב-שנתי ממשפחת הזוגניים, הגדל בארץ ישראל בבתי גידול מדבריים יבשים ומלוחים או במקומות העשירים בתרכובות חנקניות.
השבר הלבן הוא צמח בעל גבעולים נושאי עלים הגזורים לאונות דקות.
בחיק העלים שבראשי הענפים נישאים בראשית הקיץ פרחים לבנים.
הפרי הוא הלקט שקוטרו כס"מ אחד, הנפתח בשלוש קשוות ומכיל זרעים רבים, שחומים ומזוותים.
יש לו שימושים רבים ברפואה העממית.
יהודי תימן השתמשו בעליו ובזרעיו לריפוי דלקות עיניים ולחיזוק הראיה, לכאבי ראש חזקים, לדלקות פרקים, לטיפול בפצעים, להגברת התיאבון, להפרשת ליחה ועוד.
חלקי הצמח מכילים חומרים פעילים חריפים; הזרעים מכילים אלקלואידים ובהם מוכר במיוחד ההרמין (Harmine) המשמש ברפואה המודרנית במינון נמוך כחומר מעורר ומרפא, ובמינון גבוה לדיכוי מערכת העצבים ואף לגרימת מוות.
בתימן היה הצמח שכיח באזור צנעא, צעדה וערים אחרות, בעיקר בצידי דרכים ושדות בור.
הוא נקרא "חרמל", ושימש לצרכים רפואיים ולטינון גרעיני תבואה לפני פסח, במקום השריית הגרעינים במים והסתכנות בהחמצתם, על מנת להסיר את הקליפה מהם לצורך ייצור קמח לבן.
שבר מאמץ הוא שבר לא שלם בעצמות, הנגרם מהפעלת עומס יתר על העצם לאורך זמן כתוצאה ממאמץ לא אופייני או מאמץ החוזר על עצמו, כגון נשיאת משקל כבד באופן מתמשך.
שבר זה שונה משברים אחרים, אשר נגרמים כתוצאה מפגיעה חד פעמית וקשה במיוחד.
שבר מאמץ נראה כסדק צר או קו כספי, ולכן מכונה "שבר בצורת קו שיער" (מאנגלית "Hairline fracture").
שברים אלה מתרחשים בעיקר בעצמות שנושאות משקלים כבדים כמו השוקה, עצמות המסרק בכף הרגל ולעיתים רחוקות גם בעצם הירך (שכיח יותר אצל ספורטאים ובמיוחד אצל אתלטים).
הסימפטום העיקרי של שבר מאמץ הוא כאב חד באזור השבר, המרוכז בנקודה אחת על העצם.
הכאב מופיע בעת פעילות גופנית מאומצת (כגון ריצה), ולעיתים כבר החל מרמה מתונה (כגון הליכה).
הכאב לא נעלם גם לאחר הפסקת הפעילות, ועלול אף להפריע לשינה.
באזור השבר עלולים להתפתח גם נפיחות ורגישות למגע.
חלק מהתנאים הגורמים לשבר מאמץ בחלק התחתון של עצם השוק עלולים לגרום גם לדלקת ברקמת השריר המכונה "שין ספלינט".
ההבדלים העיקריים בסימפטומים: במצב של שין ספלינט הכאב מקרין על כל האזור, מופיע רק בזמן פעילות עצימה ונעלם מיד לאחר הפסקת הפעילות.
שברי מאמץ נפוצים במיוחד בקרב חיילים, מטיילים, רקדנים, וכן בעלי מקצועות המחייבים הליכה ועמידה ממושכת ומאומצת, כגון אחים ואחיות בבתי חולים.
במחקר בארצות הברית נמצא כי שיעור הסובלים משברי מאמץ בין חיילים וספורטאים מגיע ל-5–30 אחוזים.
גורמי סיכון נוספים – שברי מאמץ נפוצים יותר אצל אנשים בעלי כף רגל קמורה (בלטינית Pes cavus), נשים לעומת גברים, לבנים לעומת שחורים, זקנים (בגלל ירידת צפיפות העצמות שקשורה לגיל מתקדם) וילדים (העצמות עדיין בתהליך בניה), מצב של דלדול עצם (אוסטיאופורוזיס).
ממחקרים עלה כי שברי מאמץ נפוצים פי שניים יותר בקרב חיילות מאשר בקרב חיילים תחת שגרת מאמץ זהה.
הקלת המאמץ על החיילת יכול להוריד את שכיחות שברי המאמץ.
לדוגמה נמצא כי על ידי הורדת משקל הציוד מ-12.5 ק"ג ל-9.5 ק"ג נצפתה ירידה ביותר מפי שניים בשכיחות שברי המאמץ בקרב חיילות.
הדבר עולה בקנה אחד עם מחקרים על ההבדלים בבניית העצם ובהידלדלותה בקרב נשים וגברים.
אבחון שבר מאמץ נעשה על ידי בדיקה קלינית אצל רופא מנוסה, אם כי בדיקה כזו לא תמיד תזהה את השבר.
הרופא המאבחן נעזר בבדיקות עזר כגון צילום רנטגן, בדיקות CT, MRI ובעיקר מיפוי עצמות.
שבר מאמץ נוצר עקב הפעלת עומס יתר על העצם לאורך זמן, בניגוד לשבר רגיל הנגרם מאירוע טראומטי חד-פעמי.
כל עומס על העצם גורם להרס מקומי במבנה העצם.
במצב רגיל הגוף מסוגל לתקן את הנזקים בתהליך שבונה מחדש את העצם ומחזק אותה, באמצעות פעילות תאי אוסטאובלסט.
אולם, בתנאים מסוימים הגוף לא מסוגל לשקם את העצם, וכך נוצר אזור מוחלש – שבר מאמץ.
גורמים עיקריים להיווצרות שבר מאמץ:
פעילות אינטנסיבית מדי כאשר הגוף לא רגיל לעומס – התחלת פעילות אינטנסיבית ללא חימום, העלאת רמת העצימות בסדרת אימונים באופן מהיר מדי.
עומס רב מדי לאורך זמן – למשל ריצה למרחקים ארוכים מדי, נשיאת משקל רב מדי.
תזונה לקויה – בעיקר חוסר ויטמין D וסידן.
מתיחות ועייפות בשרירים – במצב רגיל השריר משכך חלק מהאנרגיה המתפזרת בגוף בעת הפעילות.
לאחר מאמץ מתמשך או כשהשריר מתוח יכולתו לספוג אנרגיה פוחתת, ויותר עומס עובר לעצמות.
תנאים סביבתיים – שימוש בציוד לא מתאים (כגון נעליים שחוקות) או פעילות בסביבה לא מתאימה.
הטיפול הראשוני והמיידי בשבר מאמץ (וגם בשין ספלינט) הוא הפסקה מיידית של הפעילות הגופנית הגורמת לכאב מיד עם הופעתו.
המשך הפעילות תביא להחמרת הפגיעה.
לאחר הפסקת הפעילות יידרשו לפחות 4–8 שבועות של מנוחה עד להחלמה מלאה של השבר.
במהלך זמן זה יש להימנע לחלוטין מפעילות עצימה (כגון ריצה), להימנע ככל האפשר מפעילות לא עצימה (כגון הליכה), להקפיד על תזונה מתאימה הכוללת ויטמין D וסידן, ועל מנוחה מספיקה.
בתקופה זו רצוי לבצע אימונים חליפיים ללא עומס על אזור השבר (למשל שחייה או רכיבה על אופניים), וכן מתיחות ותרגילים ייעודיים לחיזוק השרירים.
לעיתים נעשה שימוש באמצעים נוספים להקלת העומס על האזור הפגוע, כגון סד, תחבושת גבס, נעליים מיוחדות, תחבושת לחץ, קביים ובמקרים חמורים אף ניתוח.
לאחר תקופת ההחלמה חשוב לחזור לפעילות באופן מדורג ולהמשיך עם מנוחה מספיקה, על מנת לאפשר לשבר להחלים סופית ולמנוע שבר חוזר.
לעיתים תידרש תוכנית שיקום להמשך חיזוק השרירים.
הדרך הטובה ביותר למנוע שברי מאמץ היא להימנע מהגורמים השונים להם:
ביצוע פעילות גופנית על פי סרגל מאמצים מתאים – מרחקי ריצה, משקל משא, תדירות האימון וכו'.
העלאת העומס בצורה מדורגת תאפשר לגוף לחזק את העצמות וכך להקטין את הרגישות לשברי מאמץ.
ביצוע חימום (דינמי) לפני הפעילות, ומתיחות (סטטיות) אחריו.
הימנעות מעומס רב מדי לאורך זמן.
ביצוע פעילות גופנית תוך שימוש בציוד ותנאים סביבתיים מתאימים
נעליים מתאימות לקשת כף הרגל.
נעליים לא שחוקות (רצוי להחליף נעליים כל 600–800 ק"מ)
ריצה על משטח מתאים – לא קשה מדי (כגון בטון), לא תלול או עם נטייה צידית, לא ריצה על משטח מסוג אחד בלבד (רצוי לגוון – אדמה, חול ים, דשא, שביל כורכר וכדומה) ועוד.
הקפדה על תזונה מתאימה, בעיקר ויטמין D וסידן, אך גם חלבון.
מחקר בארצות הברית העלה כי לקיחת מנות עשירות בסידן או ויטמין D, אפילו לפרק זמן קצר, יכולה לצמצם את מספר מקרי שברי מאמץ בקרב חיילות.
במחקרים אחרים לא הוכח קשר ישיר בין ויטמין D ומניעת שברי מאמץ.
שבר ענן הוא סרט קולנוע קנדי-אמריקאי מסוג קומדיה רומנטית משנת 2011 המבוסס על מחזה באותו שם ועוסק בזוג לסביות קשישות היוצאות למסע דרכים בדרך לקנדה על מנת להינשא.