tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרופ' שיינוביץ עוסק במחקר פיזיולוגי-יישומי, בספורטאים, בניסיון להבין את הדרכים לשיפור היכולת תוך שילוב הצד הקוגניטיבי עם היכולת הפיזית וזאת בכדי לשפר הישגים תוך מזעור הסיכון לנזקים בריאותיים שיכולים לנבוע גם מאימון יתר.
עבודתו משלבת גם פיתוח או שימוש בטכנולוגיות ספורט לצורכי ניטור, מעקב או אנליזה של נתונים.
בעבר, מחקריו התמקדו בפיזיולוגיה קלינית, בפרוצדורות זעיר-פולשניות ובמכשור רפואי קרדיווסקולרי וכללו בין היתר גם הבנת ההשלכות של אימון גופני במניעה ובשיקום של מחלות לב וכלי דם, עבודה משולבת בחיות ובחולים.
ברבות השנים הדריך מעל 100 תלמידי מוסמך, דוקטורט, בתר-דוקטורט, מדעי יסוד, רפואה ותלמידי חו"ל.
פרסם למעלה מ-100 מאמרים וסקירות ועל שמו רשומים חמישה פטנטים.
פרופ' שיינוביץ יזם, הקים וניהל את מכון סילבן אדמס לספורט באוניברסיטת תל אביב, וכן יזם את הקמת התוכנית לתואר שני בפיזיולוגיה של המאמץ.
פרופ' שיינוביץ ייסד והוביל את התכנית לחדשנות וליזמות של מכשור רפואי BioMedTech (Biomedical Technology Innovation program) באוניברסיטת תל אביב, תוכנית משותפת עם בתי החולים איכילוב, תל השומר ושירותי בריאות כללית, שעסקה בפיתוח פתרונות הנדסיים לבעיות קליניות ויצרה שיתופי פעולה בין חוקרים, רופאים ותעשיית המכשור הרפואי.
במשך כעשור משמש שיינוביץ כמנהל המדעי של חברת אירוטל בע"מ, שם השתתף בפיתוח מוצרים רפואיים, בניסויים פרה-קליניים וקליניים בינלאומיים, וברגולציה של מכשור רפואי.
תפקידים באקדמיה, בפורומים ציבוריים ובאיגודים מקצועיים
פרופ' שיינוביץ עמד בראש ועדות והיה שותף לוועדות מקצועיות רבות, בארץ ובעולם.
התמחותו ועבודותיו משלבות בין הצדדים הפיזיולוגיים של הלב וכלי הדם במאמץ, בבריאות ובחולי, לבין הצד ההנדסי המציע פתרונות טכנולוגים לבעיות רפואיות.
ראש החוג לקרדיולוגיה ניסויית ולמחקר בסיסי, האיגוד הקרדיולוגי, ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י)
נשיא הקבוצה הישראלית לחקר הלב
ראש בית הספר להנדסה ביו-רפואית, אוניברסיטת תל אביב
ראש המגמה לשיקום לב-ריאה במכללה האקדמית לוינסקי-וינגייט
מנהל המחלקה לחינוך גופני, אוניברסיטת בר-אילן
ראש קמפוס שיאים, בית הספר למדריכים ולמאמנים שליד אוניברסיטת תל אביב
חבר ועדת משרד הבריאות בנושא "שיקום חולי לב בישראל"
חבר המועצה הלאומית לקידום בריאות, משרד הבריאות
חבר המועצה הלאומית למניעה ולטיפול במחלות לב וכלי דם, משרד הבריאות
חבר הפורום לקידום אורח חיים פעיל ובריא, משרד הבריאות
חבר הפורום לקרדיולוגית ספורט, האיגוד הקרדיולוגי, ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י)
נשיא הכנס האסיה-פסיפי לטכנולוגיות ספורט
חבר הוועדה החינוכית של החברה האמריקאית לרפואת ספורט לקידום יוזמת "פעילות גופנית היא מתכון לבריאות"
נציג ישראל בנושא מידע בנוגע לפעילות גופנית בעולם
חבר ועדת פיתוח של המועצה הבינלאומית למדעי הספורט ופעילות גופנית
נציג ישראל ב-Health Enhancing Physical Activity forum באירופה, שהוא חלק מארגון הבריאות העולמי
חבר באיגוד הקרדיולוגי, ההסתדרות הרפואית בישראל (הר"י)
חבר האיגוד הישראלי להנדסה רפואית וביולוגית
מיקי צועד החוצה הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931 בבימויו של ברט גילט, אשר הופק על ידי וולט דיסני הפקות והופץ על ידי סרטי קולומביה.
זהו הסרט הקצר השלושים בסדרת סרטי "מיקי מאוס" והשישי שיצא באותה השנה.
עלילת הסרט סובבת סביב פלוטו, שבעקבות מרדף אחר חתול הוא הורס את הדייט של מיקי מאוס ומיני מאוס.
מיקי מתכונן לדייט עם מיני, אבל פלוטו לא מניח לו ולא מוכן לעזוב אותו לבד אפילו כשמיקי קושר אותו למלונה.
לבסוף מיקי מגיע לביתה של מיני ובעזרתו של פלוטו הוא מציץ מבעד לחלון ומתבונן במיני המנגנת בפסנתר.
לאחר שמיקי שורק לצד הקנרית וגוזליה של מיני, פלוטו מבחין בחתול רחוב ומתחיל לרדוף אחריו, משאיר את ראשו של מיקי תקוע בחלון.
מיני מבחינה במיקי המבויש ומכניסה אותו פנימה, והאחרון רוקד לצלילי מנגינתה.
המרדף של פלוטו אחר החתול ממשיך מהחצר היישר לתוך הבית וגורם להרס מוחלט.
קודם השניים נכנסים לתוך הפסנתר, משמידים את הפיאנולה, מפילים את מיקי ושלל חפצים ורהיטים, קורעים את השטיחים ולבסוף, לאחר שהחתול התגרה בפלוטו, הם מחריבים את הקמין ומפזרים פיח לכל עבר.
כאשר כולם מכוסים פיח מיני קוראת "מיקי", מיקי קורא "מיני", פלוטו קורא "מאמי" והחתול קורא "וופי" (Whoopee; קריאה המבטאת התרגשות ושמחה פרועה).
בסצנה האחרונה, אשר נחתכה במספר הוצאות של הסרט, כאשר הדמויות מכוסות בפיח, פלוטו קורא "מאמי" (Mammy), זוהי התייחסות להופעת השחרת הפנים המפורסמת של אל ג'ולסון "My Mammy".
בנוסף זו הפעם האחרונה שדמותו של פלוטו דיברה.
בספרו "הסרטים של מיקי: סרטי הקולנוע של מיקי מאוס", הייס גרוב כותב: "זהו הראשון מבין כמה סרטיו המצוירים של מיקי מאוס שמורכב חצי ממופעים מוזיקליים וחצי מבדיחות.
מיקי מבקר את מיני, אבל פלוטו, שנאלץ להישאר בפנים, עוקב אחריו וגורר את מלונתו לביתה של מיני.
תחילה, מיקי ומיני מבצעים את שגרת השירה-וריקוד הרגילה שלהם, אבל כשפלוטו רודף אחרי חתול, המוזיקה שלהם נקטעת ואחריה רצף מהיר של צחקיקים של פלוטו והחתול הורסים את הבית כשבשיאו בדיחת השחרת פנים.
'מיקי צועד החוצה' מכיל ללא ספק את הפינאלה הראשון שבנוי היטב בהיסטוריה של דיסני.
זה לפחות הראשון בסדרה של סרטים המסתיימים בהרס מוחלט.
פלוטו שוב היה גורם לחורבן ב'מיקי מקוצץ' ו'נער המצרכים'.
מאוחר יותר, הרס ייגרם על ידי חתלתולים קטנים (למשל 'היתומים של מיקי') ועכברים יתומים (כמו 'הסיוט של מיקי').
'מיקי צועד החוצה' עשה שימוש חוזר בקטע מ'מסיבת יום ההולדת' כאשר מיקי עם האקווריום על ראשו".
מיכאל (מיקי) שינפלד (נולד ב-22 במאי 1943) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת השוער בשנות ה-60 וה-70, ומזוהה עם הפועל פתח תקווה, בה גדל ושיחק כ-8 שנים, ומאמן עבר.
שינפלד, שגדל בנוער של הפועל פתח תקווה, שימש בתחילה כעוזר של מזכיר המועדון עוד לפני שירותו בצה"ל.
לאחר עלייתו לבוגרים, שיחק כשוער מחליף במועדון החל מעונת 1961/1962. בעונה זו, בה היה מחליפו של יעקב ויסוקר, רשם הופעה בודדת, וכך גם בעונה הבאה, בה שיחק רק במשחק האחרון בליגה.
בעונת 1963/1964 עזב יעקב ויסוקר את הקבוצה, אבל מי שהוכנס על משבצת השוער הראשון היה אחיו הקטן, יצחק ויסוקר, שינפלד עדיין לא שובץ כשוער ראשון, ושיחק שלוש פעמים בלבד בעונה זו.
עונה לאחר מכן פתח בהרכב בעשרת המשחקים הראשונים.
בעונה שלאחר מכן, 1965/1966, כבר שיחק בקרוב למחצית ממשחקי הליגה.
יצחק ויסוקר שנחשב באותם ימים השוער המוביל בישראל, אף הפך לשוער הקבוע של נבחרת ישראל.
בעונת 1966/68, שיחק ב-12 משחקים בלבד מתוך 60 משחקי ליגה, ובשלב מסוים ביקש לעזוב לקבוצה בה יוכל לקבל יותר הזדמנויות.
בסופו של דבר נשאר לעונה נוספת, בה שימש כשוער הראשון במשך כמחצית עונה, בשל פציעתו של ויסוקר, אך עם החלמתו, נאלץ לחזור אל ספסל המחליפים.
לפני עונת 1969/1970 עבר שינפלד לקבוצת שמשון תל אביב בתמורה לקשר גלילי דרחי, ושימש שם כשוער הראשון של הקבוצה במשך ארבע שנים.
בתחילה דורגה שמשון בצמרת הטבלה ובעונת 1970/1971 אף סיימה כסגנית האלופה, אבל בסיום עונת 1972/1973 התדרדרה וירדה הקבוצה לליגה השנייה, ושינפלד עבר למכבי נתניה.
המעבר התגלה כהצלחה מסחררת מבחינתו, ובעונתו הראשונה בקבוצה, 1973/1974, הוא זכה עימה בתואר אליפות המדינה.
בנתניה שיחק שינפלד שלוש עונות נוספות, ובמקביל עבר קורס מאמנים.
לאחר הפרישה מכדורגל, חזר להפועל פתח תקווה ושימש כמנהל מחלקת הנוער במשך שנה.
בעונת 1978/1979 החליף שינפלד את המאמן אמנון רז בתפקידו, אחרי פתיחה כושלת במיוחד של העונה, בה דורגה הקבוצה מקום אחד בלבד מעל לקו האדום של הליגה השנייה אחרי תשעה מחזורים.
הקבוצה תחת הדרכתו רשמה התאוששות מרשימה יחסית, ועלתה לליגה הראשונה אחרי שלוש שנים בליגה השנייה, כשהיא מפסידה פעם אחת בלבד ב-21 המחזורים האחרונים של העונה (כשגם הפסד זה הגיע רק אחרי שהעלייה הובטחה).
פתיחת העונה הבאה הייתה פחות מוצלחת, והוא החליט להתפטר אחרי עשרה מחזורים והוחלף בצבי סינגל (שבהמשך העונה פוטר והוחלף בשמעון שנהר).
בהמשך שימש שינפלד כמנהל בית הספר לכדורגל של הפועל פתח תקווה ע"ש נחום סטלמך, מתוך רצון לתת תזכורת לדור העבר והישגיו ושאיפה לראות כיצד ניתן לשחזר במשהו את אותם ימים, עד שבסיום עונת 2004/2005 ביקש לקחת חופשה של עונה, בשל בעיה משפחתית בריאותית.
בהמשך שינפלד פרש לגמלאות מתפקידו כמנהל פרויקטים בחברת סולל בונה, שם עבד במשך שנים ארוכות.
מיקיטה בדזיאקוסקי (בבלארוסית: Мікіта Бадзякоўскі; נולד ב-6 בפברואר 1992) הוא שחקן פוקר בלארוסי אשר זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר ובחמישה גביעי סבב טריטון.
בדזיאקוסקי החל את קריירת הפוקר שלו כשחקן טורנירים אונליין תחת השם "fish2013" בפוקרסטארס.
הפעם הראשונה בה הגיע לכסף בטורניר פוקר היה כשסיים במקום הרביעי בטורניר בקייב, חודש לאחר יום הולדתו ה-18. הוא ממעט לשחק בטורנירים בעלי עלות כניסה אשר נמוכים מ-10,000 דולר, למעט במסגרת אליפות העולם בפוקר, ומשתתף קבוע בטורנירים בעלי עלות כניסה גבוהים במיוחד.
הטורניר הראשון אותו ניצח היה ב-2017, כאשר זכה בטורניר בעל עלות כניסה של כ-50 אלף דולר, במסגרת ה-Aussie Millions במלבורן, אוסטרליה, ובפרס של כ-133 אלף דולר.
חודשיים לאחר מכן ניצח בטורניר בעל עלות כניסה של כ-65 אלף דולר במקאו, כאשר גבר על טום דוואן.
בדזיאקוסקי נוהג להשתתף באופן קבוע בסבב טריטון.
בגביע הראשון שלו זכה במאי 2018, כאשר ניצח באירוע המרכזי במונטנגרו, בו זכה בסכום של כ-2.5 מיליון דולר.
חודשיים לאחר מכן ניצח באירוע המרכזי בצ'ג'ו, קוריאה הדרומית, בו זכה בסכום של כ-5.3 מיליון דולר.
נכון למרץ 2024 זכה ב-5 גביעי סבב טריטון, ובכ-19.8 מיליון דולר.
את זכייתו הגדולה ביותר עשה ב-2023, כאשר ניצח בטורניר ה-One Drop אשר התקיים ב-Wynn שבלאס וגאס, בעל עלות כניסה של מיליון דולר, וזכה בכ-7.1 מיליון דולר.
נכון למרץ 2024, בדזיאקוסקי זכה בסך של כ-52.7 מיליון דולר מטורנירי פוקר והוא אחד מבין שחקני הפוקר בעלי מרב ההכנסות מטורנירים בעולם.
מיקי שפיצר (נולד ב-17 באוקטובר 1991) הוא צלם נוף וטבע ישראלי.
נולד למשפחה חרדית בשכונת בית וגן בירושלים, והתחנך בחינוך ישיבתי.
למד בישיבת באר התורה ובישיבת מיר.
נכדו של הסופר שמואל ארגמן מצד אימו.
בעבר עסק שפיצר בעריכת וידאו.
בשנת 2019 למד צילום בבית הספר לצילום Wild Travel והחל לעסוק בצילום נוף.
שפיצר מרצה בנושא צילום בבתי ספר, ועבודותיו הופיעו לאורך השנים בתקשורת, בעיתונות ובשיתופי פעולה עם משרדי ממשלה.
הוא מרבה לנסוע למסעות צילום ברחבי העולם, ובפרט באיסלנד, בה ביקר לראשונה בינואר 2020, ומאז ביקר בה 13 פעמים עד מרץ 2024.
החל משנת 2021 כותב ומפרסם תמונות שלו במגזין נפלאות מבית נשיונל ג'יאוגרפיק המיועד לחברה החרדית.
בשנת 2021 השתתפו כמה מצילומיו בתערוכת צלמי עיתונות של ים המלח.
במקביל, הפיק קליפ לתפילת "רפאנו" בלחן ירחמיאל ביגון, תוך שימוש בנופי איסלנד כרקע.
טרם חתימת הסכמי אברהם עם איחוד האמירויות, נסע שפיצר לצלם במדינה באמצעות דרכון אירופאי.
תערוכה מצילומיו בירושלים ובדרום ישראל מוצגת החל מנובמבר 2023 למשך שנה בתחנת הרכבת נבון בירושלים.
במאי 2024 פרסם ספר צילומים, שפורסם בעברית תחת הכותרת 'בעין העדשה' ובאנגלית בשם Eye Opening.
באוגוסט 2025 הוצגה תערוכה מצילומיו, תחת הכותרת "שתיקת הלבה, שירת הרוח" (אוצר: ערן ליטוין) בבנייני האומה.
בשנת 2021 זכה במדליית זהב בתחרות פרסי הצילום של טוקיו בנושא 'סלע ואש', ובמדליית כסף בתחרות פרסי הצילום של בודפשט.
וכן זכה ב'צילום ראוי לשבח' ב-Siena Drone Awards.
בשנת 2024 זכה במקום השני בתחרות Siena Drone Poto Awards בקטגוריית טבע.
מיקי פלד הוא עיתונאי, כלכלן וחוקר מדיניות ישראלי.
שימש כתב כלכלי במשך עשור בעיתון כלכליסט, בין השנים 2007–2017.
בשנת 2006 השלים לימודי תואר ראשון בכלכלה ופילוסופיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2012 השלים תואר שני בתחום הסוציולוגיה והפילוסופיה של הכלכלה באוניברסיטת תל אביב, ובשנת 2021 השלים דוקטורט בהיסטוריה של הכלכלה באוניברסיטת תל אביב.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה בניתוח קבלת החלטות בבנקים מרכזיים בעולם בהיבטים של מדיניות מוניטרית.
ככתב, סיקר סוגיות בתחום העבודה, הרווחה, הבריאות והמקרו-כלכלה.
בשנת 2012, היה חלק מקבוצת העיתונאים אשר יזמה את הקמת ארגון העיתונאים
החל מיוני 2021 משמש עמית מחקר בקרן ברל כצנלסון.
שימש כמנהל האקדמי של התוכנית לכלכלנים חברתיים מבית המכללה החברתית-כלכלית, קרן ברל כצנלסון, היחידה למעורבות חברתית באוניברסיטת תל אביב, קרן פרידריך אברט, ומכון ון-ליר בירושלים.
וכן ייעץ לארגונים שונים בחברה האזרחית בניתוח מדיניות כלכלית.
מיקי פלד, גירעון דמוקרטי: מדוע מונופול האוצר על גיבוש התקציב משמר מדיניות צנע - ואיך לשנות זאת, הוצאת קרן ברל כצנלסון, אפריל 2022
מיקי פלד (נולד ב–26 במרץ 1939) הוא מפיק, אמרגן ומנהל תרבות ישראלי, אשר נודע בזכות תרומתו המשמעותית לעולם הבידור והמוזיקה בישראל.
חתן פרס מפעל חיים מטעם אקו"ם.
פלד היה מעורב בהפקת מופעים מרכזיים בזמר העברי, ביניהם הפסטיגל ופסטיבל הזמר החסידי, וכן ניהל והפיק מופעי זמר, תקליטים, קלטות והיה אמרגן של זמרים, שחקנים ובדרנים בולטים.
בעבר פלד הקים את "מותק של הפקות" יחד עם שי יוכלמן, יקיר אשר ויערי כהן.
מיקי נולד בתחילת מלחמת העולם השנייה והיה בן יחיד למרים ואלברט פלדמן.
הוא גדל בעיירה בראילה, רומניה בקהילה יהודית לא גדולה, ששמרה על זהות יהודית סביב בית הכנסת.
בשנת 1948, עלתה המשפחה לארץ והספיקה לחוות את ימיה האחרונים של מלחמת העצמאות.
את התזמורת הראשונה הקים בגיל 14 עם שלושה חלילנים, שני נגני מפוחית, נגן מנדולינה ונגן אקורדיון בס.
הם ניגנו במסיבות יום הולדת, ערבי הווי, מסיבות חג בבית ספר וסתם להנאתם.
[9] את צעדיו הראשונים כמפיק כעשה כבר בגיל שש.
היו אלה סדנאות תיאטרון וקרקס שהיה עורך לילדי השכונה ולפעמים גבה תשלום מהאורחים הצעירים.
באותן שנים, הרוסים שלטו ברומניה והכתיבו את חיי התרבות.
השירה הרוסית הייתה חלק ממערכת הלימודים, והתלמידים היו נבחנים על קטעי שירה מפרי עטם של משוררים רוסים.
לימים, שירים אלה השתלבו בהווי הישראלי ונכללו בשירת הארץ, והושרו בתנועת הנוער, בטיולי בית ספר ובמסיבות מדורה.
מיקי פלד החל את דרכו בעולם הבידור בשנות ה-60 של המאה ה-20. הוא פעל בתחילה כמפיק עצמאי, ועם השנים הפך לאחד מהאמרגנים והמפיקים הבולטים בישראל במשרד סולן הפקות שהקים.
פלד התפרסם בזכות יוזמותיו להפקת מופעים רבי משתתפים והבאת חידושים לתחום המוזיקה והבידור המקומי.
בשנת 1969 יזם פלד, יחד עם האמרגן נחום בייטל, את פסטיבל הזמר החסידי.
הפסטיבל, שנערך לראשונה במוצאי שמחת תורה בהיכל התרבות בתל אביב, שילב לחנים מקוריים עם פסוקים מהמקורות והפך לאירוע שנתי מרכזי בזמר העברי.
פלד פעל לשילוב מוזיקה חסידית בזמר הישראלי הכללי, והפסטיבל זכה להצלחה רבה גם בקרב קהילות יהודיות בתפוצות.
במסגרת הפסטיבל השתתפו אמנים מובילים, בהם שלמה קרליבך, עוזי חיטמן, נירה וגליה רבינוביץ', רבקה זוהר, חנן יובל, צמד רעים ואחרים.
מצעד הפזמונים החסידי היה מתכונת מיוחדת וחד פעמית לפסטיבל הזמר החסידי שבוצעה בשנת 1985. עשרה שירים חדשים עמדו לבחירת הקהל באולמות שונים ברחבי הארץ.
לאחר שחתם פלד על הסכם עם השלטונות הסובייטים, התאפשרה הופעת מקהלת הצבא האדום בארץ בשנת 1990.
מיקי פלד שימש כמפיק הראשי של הפסטיגל, מופע מוזיקלי שנתי לילדים ולנוער, אשר הפך למסורת ישראלית מאז שנות ה-80. הפסטיגל מאגד מדי שנה אמנים, שחקנים, רקדנים, נגנים וזמרים מהשורה הראשונה, ומציג מופעים מרהיבים המשלבים שירים מקוריים, תלבושות ותפאורה עשירה.
פלד היה אחראי על הפקת הפסטיגל במשך שנים רבות, והוביל אותו להצלחה מסחרית ולמעמד של אחד מאירועי התרבות הגדולים בישראל.
הפסטיגל הוא הפקה כלכלית בסדר גודל נדיר בארץ.
מותק של פסטיבל היא סדרת הופעות ישראלית בהפקת סולן הפקות של מיקי וירון פלד שבה השתתפו כוכבי ערוץ "הופ!" מ-2008 עד 2016 ואחר כך בשיתופי פעולה עם מאור מימון בהפקת "מותק הטרול הקסום" ומשגב עורי הפקות והיווה מעין גרסה לקטנטנים של הפסטיגל.
פלד הפיק בשנת 1989 את קזבלן עם יהורם גאון בתפקיד הראשי, ואילו יוסי ידין, שהיה הקזבלן המקורי, שיחק את ג'וש, קצין המשטרה.
בין משתתפי המחזה היו גם דינה גולן, אריק לביא, דני שטג, רחל אטאס, שלמה תרשיש ואריה אליאס.
ההפקה גם כללה להקה של 25 רקדנים ותזמורת.
מלבד הפסטיגל ופסטיבל הזמר החסידי, פלד הפיק מופעי זמר, תקליטים וקלטות של אמנים ישראלים בולטים.
הוא ניהל והיה אמרגן של זמרים, שחקנים ובדרנים, והשפיע רבות על עיצוב עולם הבידור המקומי.
פלד נודע ביכולתו לזהות כישרונות צעירים ולקדם אותם בתחילת דרכם.
בימי העצמאות הפיק פלד במשך שנים את מדינת הילדים בגני התערוכה בתל אביב.
הוא גם הפיק סרט עלילתי לילדים בשם 'מותק של סרט'.
עלות ההפקה שלו היא כשל עלות הפקה של סרט קולנוע לכל דבר, ומככבים בו יובל המבולבל וטוביה צפיר.
הוא הפיק גם את פסטיבל שירי משוררים לילדים, פארק הפאוור ריינג'רס, ואת נינג'ה ישראל בשיתוף קשת 12 .
הוא הפיק גם מופע לכבוד הלהקות הצבאיות, "הלהקות חוזרות", בעיבוד והנהלה מוזיקלית של אלדד שרים.
הוא הפיק גם את הגרנד טריק שהיה מופע גרנדיוזי בהשתתפות אקרובטים ממספר מדינות באירופה וירדנה ארזי ומוני מושונוב ועוד אמנים ישראלים.
בשנות ה-50 היה ממקימי תזמורת חיל אוויר שם ניגן על חצוצרה וסקסופון.
בשנות ה-60 ניגן במספר להקות קצב בהן העליזים עם זבדיה לוי והחלוצות האדומות עם אברהם גרוברד.
באמצע שנות ה-60 פנה לכיוון אמרגנות וניהול אמנים וניהל לאורך השנים את מיטב האומנים בהם ששי קשת, מוטי גלעדי, שלמה ארצי, רבקה זהר, יגאל בשן, אריס סאן, יהורם גאון ועוד רבים וטובים.
זמרים ושחקנים רבים מציינים את ההזדמנות הראשונה שניתנה להם בהפקות שיזם וניהל פלד.
הוא מספר: "אחד הרגעים המרגשים בחיי היה לראות את רבקה זהר שרה את 'בדרך אל הכפר' על במת הפסטיגל.
את רבקה הבאתי מניו יורק במאמצים גדולים, היא הייתה במצב לא טוב וגם לא התכוונה לחזור ארצה.
כל כך הייתי גאה בה, כשעלתה לבמה הקהל חיבק אותה באהבה"."גם שירי מיימון, שהייתה ילדת פסטיגל והגיעה לאן שהגיעה, היא גאווה גדולה בשבילי, וגם אדם שזכה ארבע שנים ברציפות בפסטיגל.
יש לי אוסף גדול של זכרונות".
תרומתו של מיקי פלד לעולם התרבות והבידור בישראל ניכרת עד היום.
הפקותיו תרמו לעיצוב הזמר העברי ולפיתוח מופעים רבי משתתפים שהפכו למסורת בידורית.
פסטיבל הזמר החסידי, שיזם, תרם להתחדשות המוזיקה החסידית ולשילובה בזמר הישראלי, והפסטיגל ממשיך להוות מוקד משיכה לדור הצעיר בישראל.
מיקי פלד קיבל בשנת 2023 פרס הוקרה על מפעל חיים מטעם אקו"ם ואיגוד תעשיית התרבות והפקות הבמה בישראל.
פלד נשוי לרותי ולהם בן ושתי בנות.
מיקיילה מקמנוס היא שחקנית אמריקאית.
מקמנוס נולדה בווריק, רוד איילנד, שבארצות הברית.
היא בתם של ג'יימס "ג'ים" ופטרישיה מקמנוס.
מקמנוס היא בוגרת אוניברסיטת פורדהאם, היא למדה בתוכנית המשחק של אוניברסיטת ניו יורק לפני שעזבה כדי להמשיך בקריירה שלה בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
בשנת 2008, היא הצטרפה לצוות השחקנים של העונה החמישית של "מגרש ביתי" בתפקיד לינדזי שטראוס, מושא אהבתו של לוקאס סקוט (צ'אד מייקל מארי).
באותה שנה, לאחר שסיימה את עבודתה ב"מגרש ביתי", היא שיחקה בתפקיד אורח בעונה החמישית של "CSI: ניו יורק".
באותה שנה היא הצטרפה לצוות השחקנים של העונה העשירית של "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתפקיד עוזרת התובעת המחוזי קים גרייליק.
היא הודחה בפתאומיות מ"חוק וסדר: מדור מיוחד" באמצע העונה העשירית, כאשר חזרה דמותה של העוזרת לתובע המחוזי אלכסנדרה קאבוט (סטפני מארץ').
עם זאת, מקמנוס המשיך להופיע בכותרים הראשיים של העונה העשירית, ומאוחר יותר אושר שמקמנוס לא תחזור לעונה ה-11 של "חוק וסדר: מדור מיוחד".
מאז, היא גילמה תפקידי אורח בסדרות כגון: "קאסל", "CSI: מיאמי", "יומני הערפד" ו"הוואי חמש-אפס".
היא גם הופיעה בקליפ "Glad You Came" של להקת The Wanted.
בשנת 2012, היא כיכבה בתור טארה בסדרה "להתעורר" של רשת NBC, ובשנת 2015 היא כיכבה בתור גרייס קארן בסדרה "מזל דלי" של אותה הרשת.
בשנת 2017, מקמנוס גילמה שני תפקידים משניים, בסדרת הטלוויזיה "אריות הים" בתור אלנה הייז, ובסדרת הטלוויזיה "האורוויל" בתור טליה.
בשנת 2019, היא הופיעה בסדרה של NBC, "הכפר" בתור שרה קמפבל.
בנובמבר 2020, מקמנוס לוהקה לתפקיד חוזר בעונה השלישית של סדרת המותחן הפסיכולוגי "את" של נטפליקס.
משנת 2023 עד שנת 2025, מקמנוס שיחקה בתפקיד חוזר בסדרה "מוקד 911: טקסס", בה היא גילמה את קנדרה הארינגטון.
מקמנוס נישאה לתסריטאי והמפיק מייק דניאלס ב-3 ביוני 2011. בינואר 2014, מקמנוס הודיעה שהיא מצפה לילדם הראשון, שנולד מאוחר יותר באותה שנה.
ילדם השני נולד בשנת 2016. ילדם השלישי נולד בשנת 2021.
מקמנוס היא אחותם של יוצרי הסרטים קווין ומתיו מקמנוס.
שנהפרויקטתפקיד הערות 2006Cosa Bella אשתו של הברמן סרט קצר השקר היפה 2007I Graduated, But...
2009 אתה לא חייב לאהוב אותיבת זוג 2011 בערך חמישים אליקסבית קפה אשת הסרט 2012 מלכי הלוויות פטרישיה גילמור 2015 אל תוך מבוך הגריזלי קיילי 2016 אהבה מוצאת אותך ביום האהבה קנדי בליין 2020 צליל האי בלוק אודרי 2025 רדוקס רדוקס איירין קלי
משה (מיקי) קריזלר (2012-1923) היה קדר ואמן קרמיקה ישראלי.
מיקי קרייזלר נולד בשנת 1923, כנראה בהונגריה.
למרות שעבד תקופה מסוימת במפעל "לפיד קרמיקה", עיקר יצירתו של קריזלר הייתה בסטודיו עצמאי בתל אביב-יפו.
יצירתו אופיינה בדקורטיביות ובסגנון אקספרסיבי-עממי, שהיה קרוב לאמנים כגון ג'ניה ברגר או ציונה שמשי.
מיקל מרטי אי פול (בקטלאנית: Miquel Martí i Pol; 19 במרץ 1929 – 11 בנובמבר 2003) היה משורר, סופר ומתרגם קטלאני.
מיקל מרטי אי פול נולד למשפחה ענייה בעיירה רוֹדָה דֶה טֶר (Roda de Ter) שבהרי הפירינאים, והיה בבית הספר רק עד גיל 14. מחלה ניוונית קשה אילצה אותו לנטוש את עבודתו במפעל ולהתמסר לכתיבה.
הוא החל לכתוב שירה בספרדית בגיל 15 ושנים לאחר מכן עשה את צעדיו המהוססים הראשונים בקטלאנית, שבשנת 1946 בשנותיו הראשונות המדכאות של משטר פרנקו היה אתגר לא קטן.
יצירותיו הראשונות, "מילים ברוח" ו"חמישה-עשר שירים", ראו אור בשנות החמישים ועסקו במשבר אמונה.
בשלב מאוחר יותר החלו נושאים אישיים וחברתיים לתפוס מקום נרחב יותר ויותר בשירתו, ושוני זה בא לידי ביטוי ביצירות דוגמת "הכפר" (1966) ו"המפעל" (1972).
שירים שלו תורגמו לספרדית על ידי אדולפו גרסיה אורטגה.
בשנת 1956 התחתן עם דולורס פריקסה עמה נולדו לו בת ובן, והשתתף בפעילויות תרבות קטלוניות, לעיתים קרובות בשיתוף פעולה עם PSUC, המפלגה הקומוניסטית הקטלאנית.
מיקל לחרסה (בספרדית: Mikel Lejarza; נולד ב-1947) הוא סוכן בסקי לשעבר של סוכנות הריגול הספרדית.
בתחילת שנות ה-70 הסתנן, מטעם סוכנות הריגול הספרדית, לארגון הטרור אט"א, שם תיפקד כסוכן כפול.
לחרסה הגיע לדרגה בכירה בארגון והודות לכך נעצרו בשנת 1975 רבים מחברי אט"א, כולל המנהיגים הבכירים ונמנעה, ככל הנראה, סדרה של פיגועים מתוכננים וכן בריחה מסיבית של טרוריסטים מבית סוהר בעיר סגוביה.
אט"א הבטיח נקמה ואף נקבע מחיר על ראשו של מיקל לחרסה.
בארץ הבסקים הופצו תמונותיו והוא נמנה ברשימת החיסול של הארגון עד 24 במרץ 2006 (התאריך שבו נכנסה לתוקף הפסקת האש הסופית של אט"א).
בשנת 2004 הופק סרט קולנוע בשם "El Lobo" (בספרדית: הזאב) על תולדות חייו.
מִיקֶלֶה רוּגֶ'רִי (Michele Ruggieri; 1543, ספינצולה, בארי, איטליה – 11 במאי 1607, סלרנו, איטליה) – כהן דת ישועי איטלקי שהיה מראשוני המיסיונרים לסין והסינולוג האירופאי הראשון.
בטרם הצטרף רוג'רי למסדר הישועים (27 באוקטובר 1572, ברומא) הוא למד בנאפולי וקיבל דוקטורט ב-in utroque iure, כלומר במשפט האזרחי והקנוני.
לאחר שהשלים את החינוך הרוחני והאינטלקטואלי המקובל אצל הישועים נשלח רוג'רי לליסבון, השער לכל המיסיונרים למזרח הרחוק.
בעודו ממתין בליסבון לספינה שתיקחהו לגואה, הוסמך רוג'רי לכמורה (מרץ 1578).
סמוך למועד ההסמכה הצטרף רוג'רי לקבוצה של שנים עשר מיסיונרים שעשו דרכם להודו, בהם היו רודלפו אקוּאַוויווה (אחיינו של ראש מסדר הישועים לעתיד וכיום קדוש נוצרי) ומטאו ריצ'י.
בהגיעו להודו בספטמבר 1578 הוא החל ללמוד את השפה המקומית של תושבי חוף מלבר ותוך שישה חודשים רכש רהיטות כזו בשפה שאפשרה לו לשמוע וידויים.
כישרון זה לשפות שכנע את הממונים עליו כי הוא היה הבחירה האידיאלית לנסות להקים את המיסיון לסין.
לא היה זה הניסיון הראשון של מיסיונרים להיכנס לסין, קדמו לרוג'רי האב הישועי מלכיור נונייז בארטו (Melchior Nuñez Barreto ) שהיה הראשון שהורשה להיכנס לסין לתקופה קצרה (1555) ואחריו הורשו נזירים דומיניקנים, אוגוסטינים ופרנציסקנים לשהות בסין זמן קצר בטרם גורשו.
האב אלסנדרו ואליניאנו (Alessandro Valignano), שהיה אחראי על כל המיסיונים של הישועים במזרח הרחוק מאוגוסט 1573, היה הראשון שהבין את סיבת הכישלונות הקודמים.
הישועים הקימו מיסיון במקאו כבר ב-1571, אם כי עיקר פעילותו הייתה דווקא ביפן.
תחילה זימן ואליניאנו למקאו את האב רוג'רי, אותו הכיר עוד מרומא שעה ששימש כחונך שלו בבית הספר הישועי.
למרות שהתקדמותו בקליטת השפה הייתה איטית, היא הספיקה ליצור תקשורת עם פקידי הממשל הסינים במהלך שני מסעות קצרים לסין (1581-1580), ולקבל מהם שיתוף פעולה בלתי צפוי.
רוג'רי וריצ'י הגיעו לג'אוצ'ינג מגולחים למשעי ומגולחי ראש ולבושים כנזירים בודהיסטים.
בעזרת המושל מקומי, וָאנְג פָּאן, הם רכשו חלקת קרקע שעליו נבנה בית קטן ובו קפלה.
מלוחיות שנמצאו אחר כך במקום ברור שהסינים חשבו את המיסיונרים לבודהיסטים, משום שעבור הסינים הבודהיזם היה "הדת המערבית של האמונה באיש הקדוש", ולמרות שכבר לא היה דומיננטי ברחבי הממלכה בתקופה זו, עדיין נחשב לאמונה לגיטימית.
רוג'רי וריצ'י רק חיזקו אשליה זו שכן מטרתם הייתה להפיץ את הדוקטרינה הנוצרית בהיחבא.
כשנשאלו על ידי סינים מה מטרת בואם לסין ענו שהם "אנשים דתיים שעזבו את ארצם במערב הרחוק לאחר ששמעו על הממשל הטוב הנודע של סין, היכן שהם היו רוצים להישאר עד מותם כשהם משרתים את האל, המושל בשמיים".
אף שרוג'רי וריצ'י הסכימו כי על מנת לשכנע את הסינים בצדקת הנצרות יש להראות כיצד האמונות הסיניות המסורתיות מתמזגות עם התאולוגיה הנוצרית התפתחו ביניהם חילוקי דעות לגבי הדרך הנכונה.
ריצ'י שהעדיף את חברת המשכילים הסינים דגל בשילוב עם הקונפוציאניזם ופניה אל האליטה החברתית, בעוד שרוג'רי שהתערה בחברתם של פשוטי העם דגל בחיבור למסורות העממיות של בודהיזם וטאואיזם.
על פי הניסיון באירופה, ומדיניות המסדר הישועי, הדרך המהירה ביותר לנצר אומה הייתה לשכנע את העומד בראשה להתנצר.
במצב דברים זה פרש רוג'רי לעיר סלרנו שבדרום איטליה שם המשיך בעבודתו הרוחנית להפוך את תרבות סין למוכרת יותר באירופה.
הוא סיים לתרגם ללטינית את "ארבעה הספרים" (四書 – שי שוּ) המשמשים כבסיס לפילוסופיה הקונפוציאנית, כתב שירה בסינית, והפיץ עותקים של מפות סיניות שהביא איתו מג'אוצ'ינג.
בנוסף הוא היה מדריך רוחני מבוקש ומוודה בבית הספר בסלרנו.
מיקלה פרארי (באיטלקית: Michele Ferrari; נולד ב-26 במרץ 1953 בפרארה) הוא רופא איטלקי, המשמש כמאמן וכיועץ לרוכבי אופניים.
פרארי קנה את פרסומו הודות לעבודתו עם בכירי רוכבי האופניים מאמצע שנות ה-80 של המאה העשרים ועד 2017. פרארי היה מחלוצי פיתוח נוסחאות ומדדים גופניים וביצועיים שעל פיהם ניתן היה להעריך את ביצועי הרוכבים.
הוא פיתח את מדד VAM בעזרתו ניתן להשוות את יכולת ומהירות הטיפוס של רוכב מול עצמו ומול רוכבים אחרים גם כאשר הם אינם מטפסים על אותו מעלה.
בצד קידום תורת האימון, נכרך שמו בפרשיות אימרוץ.
בתחילת דרכו חקר ופרסם מאמרים אודות הפעילות האנאירובית של אתלטים.
בהמשך התמקד בפיתוח תוכניות אימונים לרוכבי אופניים מקצוענים.
תחילה עבד בפרארה אצל פרופסור פרנצ'סקו קונקוני שהיה מהאחראים המרכזיים לקידום הישגי ספורטאים באיטליה על ידי הכנסת שיטות מדידה ומעקב מדעיות.
אחת מהצלחותיו הבולטות המוקדמות של פרארי הייתה ב-1984 כשהרוכב עמו עבד, האיטלקי פרנצ'סקו מוזר, הצליח לשבור את שיא השעה באופניים והוסיף מייל שלם לשיאו של אדי מרקס.
ב-1999 הודה פרארי ביוזמתו כי השיא הושג תוך כדי שימוש בסימום דם שבאותה עת לא נחשב כשיטה פסולה ולא נאסר על ידי רשויות הספורט הבינלאומיות.
מספר מקורות, שחקרו את נושא האימרוץ באופניים, טוענים כי פרארי נחשב לאחד מ"רופאי האימרוץ" הטובים ביותר וכי כישוריו במניעת גילוי השימוש בחומרים ובטכנולוגיות אסורות בבדיקות שנערכות לעיתים מזומנות במרוצי האופניים היו הטובים ביותר שניתן למצוא.
הם אף מתארים כאנקדוטה את כינויו של אריק רייקארט, רופאה של קבוצת "פסטינה" הצרפתית, שעמדה במוקד פרשת אימרוץ בטור דה פראנס ב-1998, שכונה על ידי הרוכבים "דוקטור פיאט פונטו" (דגם המכונית הקטנה של חברת פיאט) כדי ללמד על זהירותו ועל הביצועים המוגבלים של רוכביו לעומת ביצועי רוכביו של "פרארי".
הרוכב המפורסם ביותר שהשתמש בשירותי הייעוץ של פרארי הוא לאנס ארמסטרונג שניצח שבע פעמים ברציפות בטור דה פראנס בשנים 1999–2005. ארמסטרונג המשיך להיוועץ בפרארי גם כששמו של זה כבר הוכתם ורוכבים רבים הפסיקו לעבוד עמו.
פרארי גם יעץ לקבוצתו של ארמסטרונג, קבוצת רשות הדואר האמריקאית, עד אוקטובר 2004. בספרו של העיתונאי דניאל קויל, "מלחמתו של לאנס ארמסטרונג", מתוארת מערכת היחסים בין פרארי לארמסטרונג בשנים שלפני פרישתו.
הרשות האמריקאית למלחמה בסמים בספורט טענה בדו"ח שפרסמה באוקטובר 2012 כי פרארי היה מעורב בסימום שיטתי ומאורגן של קבוצת הדואר האמריקאי במשך השנים בהן ניצח ארמסטרונג בטור דה פראנס.
פרארי נודע בפרגמטיות שלו ובהתבטאויותיו הגלויות והודה כי מטרתו היא להשיג את התוצאות המיטביות שיעברו את מבחני גילוי הסמים.
התבטא בעניין כי "אם זה לא מתגלה בבדיקות החומרים האסורים, אז אין מדובר בשימוש בסמים" וכן "EPO אינו מסוכן, השימוש המופרז בו הוא המסוכן.
מסוכן גם לשתות 10 ליטרים של מיץ תפוזים".
ב-2001 החל משפטו של פרארי על רקע האשמות שהורה לרוכבים שהתאמנו אצלו לקחת חומרים אסורים.
ב-1 באוקטובר 2004 הורשע פרארי על ידי בית דין איטלקי ב"הונאה ספורטיבית" וב"ניצול לרעה של רישיונו הרפואי לרישום מרשמים".
רישיונו הרפואי נשלל והוטל עליו קנס.
הרשעתו של פרארי התבססה בחלקה על עדותו של רוכב האופניים האיטלקי פיליפו סימאוני.
סימאוני הודה כי השתמש מאז 1993 בחומרים אסורים וכי החל לעבוד עם פרארי ב-1996. לטענת סימאוני, הורה לו פרארי להשתמש ב-EPO ובאנדריול (טסטוסטרון) וכי ייעץ לו לקחת חומרים נוספים שימנעו את גילוי החומרים האסורים בבדיקות הסמים.
בעדותו, סתר פרארי את טענת סימאוני ואמר כי אנדריול ניתן לגילוי בבדיקת שתן פשוטה אף מספר ימים לאחר נטילתו.
על כן, בלתי אפשרי שהדריך את סימאוני לקחת חומר זה 20 שעות לפני המירוץ.
במאי 2006 בוטל פסק הדין נגד פרארי על ידי בית הדין לערעורים באיטליה בטענה כי להאשמותיו של סימאוני אין בסיס עובדתי.
במרץ 2017 הורשע פרארי על ידי בית דין בבולצאנו בסימום הספורטאי האיטלקי דניאל טשלר אשר מתחרה בביאתלון.
הוא נדון ל-18 חודשי מאסר על תנאי.
לאחר הרשעתו פרסם ארמסטרונג הודעת תמיכה בו אך הודיע כי הוא מפסיק לעבוד עמו.
רוכבי אופניים ידועים ששמם נקשר לפרארי
סינקביץ, לנדיס ווינוקורוב נתפסו בשימוש בחומרים אסורים בעוד שסימאוני הודה בשימוש בהם אף שלא נתפס.
מיקלה מורוזיני (באיטלקית: Michele Morosini; 1308 – 16 באוקטובר 1382) היה הדוכס ה-61 של ונציה.
מורוזיני כיהן כדוג'ה מאז מינויו, ב-10 ביוני 1382 ועד פטירתו, זמן קצר לאחר מכן, באוקטובר באותה שנה.
מיקלה מורוזיני היה בן לאחת ממשפחות האצולה העשירות והחזקות ביותר בוונציה.
ההיסטוריונים חלוקים בדעותיהם בדבר אופיו של מורוזיני- חלקם סבורים כי אכן פעל לטובת לה סרניסימה במהלך המלחמה עם ג'נובה בין השנים 1378–1381, בעוד שאחרים סבורים כי ניצל באופן ציני את המלחמה להגברת עושרו שלו.
לאחר מות קודמו, אנדראה קונטאריני נבחר מורוזיני ונפטר זמן קצר לאחר מכן, לאחר שחלה במחלת הדבר.
מורוזיני נקבר בבזיליקת סנטי ג'ובאני אי פאולו.
מיקלה אנג'לו בסו (Michele Angelo Besso; 25 במאי 1873 – 15 במרץ 1955) היה מהנדס יהודי-שווייצרי-איטלקי מומר.
נודע בעיקר בשל קרבתו לאלברט איינשטיין.
מיקלה בסו נולד ברייסבך (Riesbach), אחד מרובעיה של ציריך, לזוג יהודים איטלקים: ג'וזפה בסו וארמיניה (לבית קנטוני).
המשפחה גרה בציריך בגלל עבודתו של האב כמנהל הסניף שם, של חברת הביטוח האיטלקית הגדולה אסיקורציוני ג'נרלי.
הם שבו ב-1879 לטריאסטה, איטליה, מקום הולדתו של האב ומרכזה של חברת הביטוח ג'נרלי, בעקבות עלייתו של האב בדרגה ושם בסו גדל.
הוא סולק מבית הספר התיכון בו למד בטריאסטה, כשהיה בן 17, למד זמן קצר באוניברסיטת רומא ובאוקטובר 1891 התקבל ללימודי הנדסה ב.
כחצי שנה לאחר מכן, באוקטובר התעתד אלברט איינשטיין לגשת לבחינות הכניסה לאותו מכון והיות ומשפחת אמו של בסו ומשפחת איינשטיין היו בקשרי ידידות התבקש כנראה בסו הבוגר לעזור לאיינשטיין הצעיר בלימודיו לקראת הבחינות הללו.
כך הם הכירו (אף כי יש גם גרסאות נוספות לאותה היכרות ראשונית) ומאז לא נפרדו דרכיהם לזמן רב, עד פטירת שניהם בהפרש של חודש בלבד אחד מהשני, כעבור ששים שנה.
מעריכים שהשניים החליפו ביניהם כ-300 מכתבים ויותר, במהלך חייהם.
רק כשני שלישים מהמכתבים שרדו והם מלמדים רבות, הן על חייו האישיים של איינשטיין והן ובעיקר על רעיונותיו המדעיים החל מראשית דרכו.
ב-1896 התקבל בסו לעבודה כמהנדס בחברה שווייצרית גדולה לייצור מכונות טקסטיל, "ריטר", שמרכזה היה בעיר וינטרת'ור (Winterthur) שליד ציריך.
שנה לאחר מכן מי שהכיר לבסו את אשתו אנה וינטלר (1872–1944) היה אלברט איינשטיין.
אהובתו הראשונה של איינשטיין הייתה מארי וינטלר, אחותה הצעירה של אנה.
ב-1898 נולד לבסו, בנו (בהמשך נולדה לו גם בת) ובאותה שנה הוא גם החליף מקום עבודה וחזר לאיטליה.
הוא לא חזר עם זאת לטריאסטה, בה גדל, אלא למילאנו, שם גרו בני משפחתה של אמו וגם בני משפחתו של אלברט איינשטיין.
במשך שלוש השנים 1898–1901 בילה אלברט איינשטיין את כל חופשותיו מהלימודים במילאנו עם משפחתו ומשפחת חברו, כשלושה חודשים מדי שנה.
באוקטובר 1901 נפטר אביו של בסו והוא עזב את מילאנו וחזר לטריאסטה.
הידידות שלו עם איינשטיין, שהחלה בציריך ונמשכה במילאנו לא פסקה גם בטריאסטה, כשאיינשטיין החל במקביל לעבוד במשרד הפטנטים הרשמי השווייצרי בברן.
בינואר 1904, כשנתיים לאחר שאיינשטיין התקבל למשרד הפטנטים הצטרף לשם גם בסו.
לא רק שהתקבל, היה זה אפילו כבוחן טכני בדרגה אחת מעל לאיינשטיין.
עם זאת, עינו של איינשטיין לא הייתה צרה בכך, משום שזה היה בדיוק מה שאפשר לשניים להמשיך בחילופי רעיונות מדעיים באופן ישיר ומיידי.
בסו הוא שהכיר לאיינשטיין את עבודותיו של ארנסט מאך, מבקר הפיזיקה הקלאסית, הנחשב כמי שהשפיע על גישתו של איינשטיין לפיזיקה, ותרם בכך להתפתחות תורת היחסות.
במאמרו מ-1905 על תורת היחסות בסו היה האדם היחיד שאיינשטיין הכיר בתרומתו לרעיונותיו.
ב-1908 איינשטיין קיבל את משרתו האקדמית הראשונה באוניברסיטת ברן ועזב את משרד הפטנטים.
בסו ידידו נשאר באותו משרד עוד שנים רבות.
אולם גם כשהתרחקו גאוגרפית עם השנים וגם לאחר שבסו המיר את דתו לנצרות המשיך איינשטיין וניהל מפגשים, שיחות רבות ותכתובת ענפה ביותר עם בסו, בהם דנו השניים על מהות המרחב והזמן, בנוסף לעניינים אישיים שונים.
איינשטיין כינה את בסו "ארגז התהודה הטוב ביותר באירופה" בנוגע לרעיונות פיזיקליים ובמכתב מ-1918 אמר עליו: "אף אחד לא קרוב אליי כמוהו ואיש איננו מכיר אותי כמוהו".
באחד ממכתביו לבסו הקניט אותו איינשטיין על המרת הדת שעבר, אך במקביל התרשם מנכונותו ללמוד עברית גם לאחר שהיה לנוצרי.
קשיי השפה הרתיעו את איינשטיין בעוד בסו התגבר עליהם.
ב-1926 נעשה ניסיון לפטר את בסו ממשרד הפטנטים והיה זה איינשטיין שהציל את משרתו של חברו, במכתב נלהב שכתב להנהלת המשרד.
באותה עת היה איינשטיין כבר זוכה פרס נובל לפיזיקה ולכן הייתה השפעתו כה רבה.
בסו נפטר בז'נבה ב-1955. במכתב תנחומים ששלח איינשטיין למשפחתו הוא כתב להם את המשפט המפורסם: "כעת בסו עוזב את העולם המוזר הזה, קצת לפני.
אנשים כמונו, המאמינים בפיזיקה, יודעים שההבחנה בין עבר, הווה ועתיד אינה יותר מאשליה עיקשת".
איינשטיין נפטר חודש אחד ושלושה ימים אחרי בסו.
מיקל ארטטה אמטריאין (בספרדית: Mikel Arteta Amatriain נולד ב-26 במרץ 1982) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל ספרדי ששיחק בעמדת הקשר, וכיום מאמן את ארסנל מהפרמייר ליג.
בגיל 15 הצטרף ארטטה ללה מאסיה, מחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ברצלונה.
ארטטה שיחק במדי קבוצת המילואים, אך לא קודם לקבוצה הבוגרת של המועדון.
בשנת 2001 הושאל לפריז סן-ז'רמן הצרפתית, ושנה מאוחר יותר חתם בגלאזגו ריינג'רס, עמה זכה בגביע הליגה הסקוטית.
בשנת 2004 עבר לריאל סוסיאדד תמורת 5.2 מיליון אירו.
ב-2005 חתם ארטטה באברטון מהפרמייר ליג האנגלית.
ארטטה הציג יכולות טובות במשך שנותיו במועדון ובמהרה תפס מקום בהרכב הראשון.
בסך הכל שיחק שש שנים בקבוצה, ורשם 35 שערים ו-41 בישולים ב-209 הופעות בכל המסגרות.
ב-31 באוגוסט 2011 חתם ארטטה בארסנל תמורת 10 מיליון אירו.
הבכורה שלו במועדון הייתה ב-10 בספטמבר בניצחון הביתי על סוונסי סיטי.
בסך הכל כבש שישה שערי ליגה בעונתו הראשונה בקבוצה.
בעונת כבש שישה שערים גם כן.
בעונת כבש שני שערי ליגה, וזכה עם ארסנל בגביע האנגלי.
בקיץ 2016 פרש ממשחק פעיל ועבר לשמש כאחד מעוזריו של מאמן מנצ'סטר סיטי פפ גוארדיולה.
ב-20 בדצמבר 2019 מונה ארטטה למאמן ארסנל, קבוצתו האחרונה כשחקן, לשלוש וחצי שנים.
ארסנל היא הקבוצה הראשונה של ארטטה כמאמן ראשי.
את עונת סיימה ארסנל סיימה במקום השמיני בפרמייר ליג, אך רשמה הצלחה בגביע ה-FA כשבחצי הגמר ניצחה 2–0 את מנצ'סטר סיטי של גוארדיולה.
ב-1 באוגוסט 2020 זכה ארטטה בתואר הראשון שלו כמאמן לאחר ניצחון 2–1 על צ'לסי בגמר הגביע האנגלי, ובכך הבטיחה ארסנל כרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
את עונת 2020/2021 בפרמייר ליג סיימה ארסנל פעם נוספת במקום השמיני בליגה וכתוצאה מכך לא השתתפה בעונה שלאחר מכן בשום מפעל אירופי, לראשונה מזה 26 שנים.
בעונה שלאחר מכן, עונת סיימה הקבוצה במקום החמישי ופספסה הזדמנות לחזור ולהשתתף בליגת האלופות כשהפסידה במחזור לפני סיום העונה 0–2 לניוקאסל יונייטד ואיבדה את המקום הרביעי ליריבתה העירונית טוטנהאם הוטספר.
בעונת הובילה ארסנל במרבית העונה את הטבלה, אך במחזורי הסיום איבדה את האליפות למנצ'סטר סיטי וסיימה במקום השני.
ב-12 בספטמבר 2024 האריך את חוזהו בארסנל עד לשנת 2027.
מיקל האנסן (בדנית: Mikkel Hansen; נולד ב-22 באוקטובר 1987) הוא שחקן כדוריד דני ושחקן נבחרת דנמרק בכדוריד.
הוא משחק כיום בקבוצת הכדוריד של אאלבורג.
מספר חולצתו של האנסן הוא 24. הוא נבחר לשחקן הכדוריד הטוב ביותר לשנת 2011 על ידי ארגון הכדוריד האירופי, EHF.
האנסן החל את הקריירה שלו בגיל 10 בקבוצת עירו, IF הלסינגור.
בקבוצה זו, שיחק במשך 3 שנים.
ובסיומם, עבר לשחק במועדון וירגום סומפרי, שם אביו, פלמינג האנסן, שיחק לפני שעברו לעיר הלסינגור, ובשנת 2003, עבר לשחק באלופת דנמרק באותה השנה, GOG סבנדבורג.
לאחר 5 שנים במועדון, עבר האנסן בן ה-21 למועדון הפאר הספרדי, ברצלונה, עימה זכה בשני תוארי גביע ספרדי.
לאחר שנתיים במועדון, עבר האנסן למועדון א.ג.
קופנהגן, אשר חזר למולדתו, דנמרק.
אחרי שנתיים בהן האנסן שיחק בשביל א.ג.
קופנהגן עבר ל- פאריס סן ז'רמיין.
מיקלאנג'לו אבאדו (באיטלקית: Michelangelo Abbado; 22 בספטמבר 1900 – 24 בספטמבר 1979) היה כנר איטלקי.
מיקלאנג'לו אבאדו, יליד אלבה, פיימונטה, איטליה, היה אביהם של הפסנתרן והמלחין מרצ'לו אבאדו והמנצח קלאודיו אבאדו, וסבו של המנצח רוברטו אבאדו.
הוא למד נגינה בכינור אצל אנריקו פולו והלחנה אצל ג'ובאני אורפיצ'ה.
אבאדו הרבה להופיע בקונצרטים, הן כסולן והן בנגינה בהרכב קאמרי.
בשנים 1938 עד 1945 ניגן בשלישייה עם הפסנתרן קרלו אידוסו ועם הצ'לן ג'ילברטו קרפאקס.
הרפרטואר שלו כלל הן מוזיקה עתיקה והן יצירות של מלחינים איטלקים בני זמננו.
בשנים 1927 עד 1934 ניגן ברביעיית המיתרים אבאדו-מליפיירו, יחד עם הצ'לן ריקרדו מליפיירו האב, אחיו של ג'אן פרנצ'סקו ואביו של ריקרדו מליפיירו הצעיר.
בשנת 1941 ייסד את תזמורת כלי הקשת של מילאנו, עמה הופיע הן כמנצח והן כסולן.
התזמורת התמחתה בביצוע מוזיקה איטלקית מתקופת הבארוק.
אבאדו כתב ב-1943 מונוגרפיה על אנטוניו ויוואלדי וכן ערך פרטיטורות רבות של יצירות ויוואלדי, פגניני, באך, אלבינוני, בנדטו מרצ'לו ואחרים.
בשנת 1962 חדל אבאדו מפעילותו הקונצרטית והקדיש את זמנו להוראת תאוריית המוזיקה וטכניקת הנגינה בכינור.
אבאדו נפטר 1979 בגרדה ריביירה, לומברדיה.
מיקל גונסאלס מרטינס (בספרדית: Mikel González Martínez; נולד ב-24 בספטמבר 1985 במונדרגון שבחבל הבסקים, ספרד), הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הבלם.
גונסאלס נולד במונדרגון שבחבל הבסקים, ספרד.
בעונת 2004/2005 הוא החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ריאל סוסיאדד ב', ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-19 בספטמבר 2005 ערך גונסאלס את הופעת הבכורה שלו בריאל סוסיאדד בהפסד הליגה בתוצאה 2–5 למיורקה, ובהמשך העונה ערך שתי הופעות נוספות.
במהלך שלוש השנים בהן שיחקה ריאל סוסיאדד בליגת המשנה הספרדית לאחר 40 שנים בליגת העל, הפך גונסאלס לשחקן הרכב, ובעונת 2009/2010, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הראשון בליגת המשנה ועלתה לליגת העל, שיחק גונסאלס ב-35 משחקים והבקיע שער אחד, נגד ויאריאל ב'.
בעונת 2010/2011, בה ריאל סוסיאדד סיימה במקום החמישי בליגה, שיחק גונסאלס ב-32 משחקים, מתוכם פתח בהרכב ב-30, אך בחודש ינואר 2011 איבד מחשיבותו בהרכב עם הגעתו של הבלם הנורווגי ודים דמידוב ופריצתו של תוצר מחלקת הנוער איניגו מרטינס.
בעונות הבאות חזר גונסאלס להרכב הפותח לצדו של מרטינס.
בעונת 2012/2013, בה סיימה ריאל סוסיאדד במקום הרביעי בליגה וחזרה לליגת האלופות לאחר עשור, פתח גונסאלס בהרכב ב-34 משחקי ליגה.
ב-29 באוגוסט 2017 עזב לראשונה בקריירה את סוסיאדד, והצטרף לריאל סרגוסה מליגת המשנה.
מיקל מרינו סאסון (בספרדית: Mikel Merino Zazón; נולד ב-22 ביוני 1996 בפמפלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקשר והחלוץ בקבוצת ארסנל מהפרמייר ליג ובנבחרת ספרד.
הוא החל לשחק כדורגל ב-CD אמיגו, ובהמשך עבר למחלקת הנוער של אוססונה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו באוססונה ב', קבוצת המילואים של אוססונה, בעונת בליגה הספרדית השלישית.
ב-23 באוגוסט 2014 ערך מרינו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כששיחק 88 דקות בניצחון 2–0 על ברצלונה אתלטיק במסגרת המחזור הראשון בליגה הספרדית השנייה.
ב-21 בדצמבר 2014 הבקיע מרינו את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2–1 על לאס פאלמס במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
בינואר 2015 מרינו קודם רשמית לקבוצה הראשונה, וסייע לקבוצה להימנע מירידה לליגה השלישית.
את עונתו הראשונה בקבוצה הראשונה סיים מרינו עם 29 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
בעונתו השנייה במועדון הפך מרינו לאחד השחקנים המשמעותיים בקבוצה.
יכולתו לא נעלמה מעיני הקבוצות הגדולות ביבשת וב-15 בפברואר 2016 חתם מרינו על חוזה ל-4 שנים וחצי החל מיולי 2016 בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
מרינו סיים את עונת 2015/2016 באוססונה בה הבקיע 4 שערים ב-34 הופעות, וסייע למועדון להעפיל לפלייאוף העלייה לאחר שהקבוצה סיימה במקום השישי בליגה.
בפלייאוף כבש מרינו 3 שערים ב-4 משחקים והרבה בזכותו אוססונה שבה ללה ליגה לאחר היעדרות של שנתיים.
כאמור ב-15 בפברואר 2016 חתם מרינו על חוזה בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה, החוזה החל ב-1 ביולי 2016 אך את הופעת הבכורה שלו ערך מרינו בן ה-20 רק ב-14 באוקטובר כששיחק 90 דקות בתיקו 1–1 נגד הרטה ברלין במסגרת המחזור השביעי בליגה.
מרינו לא זכה להרבה הזדמנויות בעונתו בדורטמונד.
כששותף ב-8 משחקי ליגה בלבד בהם לא הצליח לכבוש.
ב-27 ביולי 2017 הושאל מרינו לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג.
לעונה אחת עם סעיף רכישה מחייב בתום העונה התלוי בכמות ההופעות שלו בקבוצה.
ב-13 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 0–2 לטוטנהאם הוטספר במסגרת הליגה.
לאחר חודשיים בהם הופיע ב-7 משחקים החליטה ניוקאסל לממש את סעיף הרכישה של מרינו וב-13 באוקטובר 2017 חתם מרינו על חוזה ל-5 שנים.
כשבוע לאחר מכן ב-21 באוקטובר הבקיע את שערו הראשון בניצחון 1–0 על קריסטל פאלאס.
ואת עונתו הראשונה והיחידה במועדון הוא סיים עם שער אחד ב-24 משחקים.
ב-12 ביולי 2018 חזר מרינו לספרד וחתם לחמש שנים בריאל סוסיאדד מהלה ליגה.
ב-18 באוגוסט 2018 ערך מרינו הופעת בכורה בקבוצה ובלה ליגה בניצחון 2–1 על ויאריאל.
וב-21 בספטמבר הוא כבש את שער הניצחון ב-1–0 על וסקה שהיה שער הבכורה שלו במועדון.
ואת עונתו הראשונה במועדון הוא סיים עם 32 הופעות ו-4 שערים בכל המסגרות.
בעונתו השנייה במועדון הפך לשחקן הרכב קבוע כשפתח ב-35 מ-36 משחקי הליגה בהם שותף וסיים את העונה עם 6 שערים ב-43 הופעות בכל המסגרות.
וביולי המועדון האריך את חוזהו עד 2025. ב-22 באוקטובר 2020 ערך מרינו הופעת בכורה במסגרת האירופית בניצחון של סוסיאדד 1–0 על רייקה הקרואטית במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-3 באפריל 2021 זכה מרינו בתואר הראשון שלו במדי סוסיאדד, כששיחק 90 דקות ואף הוכתר לאיש המשחק בניצחון של סוסיאדד 1–0 על אתלטיק בילבאו בגמר גביע המלך 2020 שנדחה בעקבות התפרצות נגיף הקורונה.
באפריל נפצע מרינו והחמיץ את סיום העונה אותה סיים עם 2 שערים ב-36 הופעות בכל המסגרות.
ביוני 2021 שב מרינו למגרשים, ב-30 בספטמבר הבקיע מרינו את שערו הראשון באירופה כשכבש את שער השוויון בתיקו 1–1 עם מונקו במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
ואת העונה סיים עם 4 שערים ב-41 הופעות בכל המסגרות.
את עונת 2022/2023 סיים מרינו 2 שערים ב-31 הופעות בליגה ו-3 שערים ב-43 הופעות בכל המסגרות.
בעונה בה הצליחה סוסיאדד לסיים במקום ה-4 בליגה המקנה כרטיס לליגת האלופות.
ומרינו זכה להיכנס לנבחרת העונה שכללה 15 שחקנים.
ב-20 בספטמבר 2023 ערך מרינו הופעת בכורה בליגת האלופות בתיקו 1–1 עם מילאן במסגרת שלב הבתים.
ב-8 בנובמבר כבש מרינו את שער הבכורה שלו בליגת האלופות כשכבש את השער הראשון בניצחון 3–1 על בנפיקה ליסבון גם כן במסגרת שלב הבתים.
בעונה שהייתה עבורו עונת שיא אותה סיים עם 8 שערים ב-45 הופעות בכל המסגרות.
ב-27 באוגוסט 2024 לאחר שזכה עם נבחרת ספרד ביורו 2024 שב מרינו לפרמייר ליג כשחתם על חוזה ל-4 שנים בארסנל של המאמן הבאסקי מיקל ארטטה.
באימון הראשון שלו בקבוצה פרק מרינו את הכתף ונאלץ להחמיץ מספר שבועות.
ב-1 באוקטובר שב מרינו מהפציעה וערך הופעת בכורה במדי ארסנל בניצחון 2–0 על פריז סן ז'רמן במסגרת שלב הליגה בליגת האלופות.
ב-5 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה בניצחון 3–1 על סאות'המפטון.
ב-27 באוקטובר כבש מרינו את שער הבכורה שלו במדי ארסנל בתיקו 2–2 עם ליברפול.
במהלך העונה לאחר פציעתם של קאי האברץ וגבריאל ז'סוס הועבר לתפקד כחלוץ וסיים את העונה עם 9 שערים ב-44 הופעות בכל המסגרות.
מרינו היה חלק מנבחרת ספרד עד גיל 19 שזכתה באליפות אירופה עד גיל 19 לשנת שנערכה ביוון.
ב-3 בספטמבר 2020 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בתיקו 1–1 נגד בליגת האומות.
נכלל בסגל נבחרת ספרד לאולימפיאדת טוקיו וזכה עימה במדליית הכסף לאחר הפסד לברזיל בגמר בו פתח בהרכב.
את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת כבש מרינו ב-12 בספטמבר 2023 בניצחון 6–0 על קפריסין במסגרת מוקדמות יורו 2024. נכלל בסגל נבחרת ספרד ליורו 2024. ברבע גמר הטורניר במשחק נגד גרמניה שהגיע להארכה, כבש מרינו שער בדקה ה-119 של המשחק שקבע 2–1 והעניק לספרד את הניצחון.
נכנס כמחליף במשחק הגמר בו ניצחה ספרד 2–1 את אנגליה וזכתה בטורניר.
אולימפיאדת טוקיו 2020: מדליית כסף
מיקל סן חוסה דומינגס (בספרדית: Mikel San José Domínguez; נולד ב-30 במאי 1989) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר האחורי והבלם.
סן חוסה הצטרף בגיל 16 למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו.
באוגוסט חתם על חוזה ל-3 שנים בליברפול מהפרמייר ליג.
באוגוסט הושאל לאתלטיק בילבאו עד לסיום העונה.
ב-17 בספטמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במשחק בו ניצחה בילבאו 0-3 את אוסטריה וינה במסגרת שלב הבתים של הליגה האירופית.
את העונה התחיל סן חוסה על הספסל והתקשה לקבל דקות משחק ורק ב-8 בנובמבר 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית.
במהלך העונה השתנה מעמדו וסן חוסה תפס מקום בהרכב של הקבוצה.
ב-19 במאי 2010 חתם על חוזה חדש בבילבאו ל-5 עונות.
ב-5 בדצמבר 2010 סחט פנדל שהוביל לשער הראשון בניצחון של בילבאו 0-2 נגד ריאל סוסיאדד בדרבי של חבל הבסקים.
בעונת הגיע עם המועדון לגמר הליגה האירופית ולגמר גביע המלך הספרדי אך בשניהם בילבאו הפסידה.
ב-16 בספטמבר 2013 הבקיע את השער הראשון אי פעם באצטדיון סן ממס החדש במשחק בו ניצחה בילבאו 2-3 את סלטה ויגו.
סן חוסה הבקיע את השער הראשון בניצחון 0-4 נגד ברצלונה במסגרת הסופר קאפ הספרדי שהיה גם התואר הראשון של השחקן.
ביולי 2020 אתלטיק אישרה כי חוזהו של סן חוסה לא יוארך לאחר קיץ 2020 וסן חוסה עזב את המועדון לאחר למעלה מעשור.
ב-21 בספטמבר 2020 חתם סן חוסה בבירמינגהאם סיטי לשנתיים.
בקיץ 2021, סן חוסה חתם באמורבייטה.
באוגוסט 2022 הודיע על פרישה ממשחק.
סן חוסה זכה עם נבחרת הנוער באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19 - 2007 ועם הנבחרת הצעירה באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011. ב-4 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ספרד בהפסד 1-0 ל.
סן חוסה נכלל בסגל הנבחרת לקראת יורו 2016.
אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 19: 2007
מיקל ונגה בק (בדנית: Mikkel Venge Beck, נולד ב-12 במאי 1973 באורהוס שבדנמרק) הוא כדורגלן עבר דני ששיחק בעמדת החלוץ.
לזכותו של בק 19 הופעות במדי נבחרת דנמרק, עמה השתתף ביורו 1996 וביורו 2000.
בק החל את הקריירה כנער במועדונים בראמברופדם וקולדינג, ובשנת 1992 החל לשחק בליגת העל הדנית כאשר חתם בבי 1909. בשנת 1993 עזב בק את דנמרק וחתם בפורטונה קלן מהבונדסליגה השנייה.
בק החמיץ את כל המחצית הראשונה של עונת 1994/95 בגין פציעה בגב, אך לאחר שהשתקם מהפציעה בפברואר 1995, הבקיע בק בכל אחד מחמשת המשחקים הבאים, והדבר הוביל לזימונו לנבחרת דנמרק לראשונה במאי 1995, בה הבקיע בשלושה מתוך ששת המשחקים הראשונים שלו, ולבחירתו ככישרון הדני הצעיר לשנת 1995.
לאחר יורו 1996 חתם בק במידלסברו.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1996/97, הגיע בק עם מידלסברו לגמר גביע ה-FA, בו נכנס כמחליף כבר בדקה ה-24 במקום פבריציו רבאנלי.
במשחק זה, מידלסברו הפסידה לצ'לסי בתוצאה 2-0. בתום עונה זו, נשרו בק ומידסלברו אל ליגת המשנה, לאחר שנוכו לקבוצה שלוש נקודות בגין עבירות שונות.
בעונת 1997/98, לבק היה חלק חשוב בחזרה של מידלסברו לפרמייר ליג תוך עונה אחת בלבד.
בפגרת החורף של עונת 1998/99 עזב בק את מידלסברו לאחר שהבקיע 24 שערים ב-91 הופעות ליגה, ונמכר לדרבי קאונטי תמורת חצי מיליון לירה שטרלינג.
בק לא הצליח לשחזר את יכולתו ממידלסברו בחצי העונה ששיחק בדרבי קאונטי, ואף נבחר בסקר אוהדים ככדורגלן הגרוע ביותר בתולדות המועדון.
בנובמבר 1999 הושאל בק לנוטינגהאם פורסט לחודשיים, אך כבר לאחר חודש, אחרי שהבקיע שער אחד במדי נוטינגהאם, נקרא בק מחדש לדרבי קאונטי, מפאת מחסור בחלוצים.
בק ישב על הספסל משחק אחד, והושאל שוב עוד באותה עונה, הפעם לקווינס פארק ריינג'רס, אליה הושאל בפברואר 2000 למשך שלושה חודשים.
לאחר יורו 2000 נרכש בק על ידי ליל הצרפתית, תמורת חצי מיליון לירה שטרלינג.
בק לא הסתדר עם מאמנו בליל, ואהיד חלילודז'יץ', שנהג לבצע רוטציות תכופות בהרכב הקבוצה.
בפברואר 2002, לאחר שצבר 33 הופעות והבקיע חמישה שערים במדי ליל, הושאל בק שוב לאולבורג בולדספילקלאב.
בק קיווה להיכלל בסגל נבחרת דנמרק למונדיאל 2002, אך נפצע לקראת הטורניר ולא זומן.
לאחר שסיים את ההשאלה באולבורג, חזר בק לליל, אך סבל שוב מפציעה ארוכה, שהשביתה אותו לתקופה של 18 חודשים.
בספטמבר 2003 החל להתאמן בקורדובה הספרדית, אך לאחר שני משחקי אימון נפצע שוב.
גם בקריסטל פאלאס התאמן בק ולא ערך ולו משחק אחד, מאחר ששוב נפצע.
עקב ריבוי הפציעות והקושי לחזור לכושר משחק ולהשיג חוזה במועדון כלשהו, פרש בק מכדורגל בשנת 2004, כשלמעשה ערך את משחקו האחרון בשנת 2002.
לאחר פרישתו, החל בק לעבוד כסוכן שחקנים.
בק ערך תשע הופעות במדי נבחרת דנמרק בכדורגל עד גיל 21, ובשנת 1995 כאמור ערך את הופעת הבכורה במדי נבחרת דנמרק, והבקיע שלושה שערים בשש ההופעות הראשונות שלו במדים הלאומיים.
בק זומן ליורו 1996 על ידי המאמן ריצ'רד מולר נילסן.
בטורניר זה פתח בק בתיקו 1-1 מול נבחרת פורטוגל, ונכנס כמחליף בהפסד 3-0 לנבחרת קרואטיה.
במשחק השלישי, בו ניצחה דנמרק את נבחרת טורקיה, בק לא שותף.
דנמרק הודחה בטורניר זה בתום שלב הבתים, ונפרדה מתואר אלופת אירופה, בו זכתה ביורו 1992. בק לא זומן למונדיאל 1998 לאחר הירידה בכושרו, אך ליורו 2000 בק זומן, לאחר עונה מרובת טלטלות אותה סיים היטב באולבורג בולדספילקלאב.
בק נכנס כמחליף במשחק הראשון של דנמרק ביורו 2000, בו הפסידה דנמרק 3-0 לנבחרת צרפת, לא שותף בהפסד 3-0 לנבחרת הולנד, ופתח בהפסד 2-0 לנבחרת צ'כיה.
בק ודנמרק סיימו את הטורניר עם אפס נקודות ואפס הבקעות.
הופעתו של בק מול צ'כיה הייתה ה-19 והאחרונה שלו במדים הלאומיים.
בק עשה מאמצים להיכלל בסגל הדני למונדיאל 2002, אך לא זומן לבסוף בעקבות פציעה.
מיקל סולר סראסולס (; נולד ב-16 במרץ 1965 בז'ירונה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק כמגן שמאלי, וכיום מאמן כדורגל.
קריירת המשחק של סולר התנהלה כולה (למעט חצי עונת השאלה) בליגה הספרדית הבכירה, ונפרשה על פני שני עשורים, שמונה קבוצות ומעל ל-500 הופעות ליגה, המציבות אותו במקום השמיני בטבלת ההופעות בליגה הספרדית בכל הזמנים.
במהלך הקריירה זכה עם ברצלונה בשתי אליפויות ספרד ובגביע אירופה למחזיקות גביע (מפעל בו העפיל שלוש פעמים לגמר עם שתי קבוצות שונות), וכן זכה בשלושה גביעי ספרד עם שלוש קבוצות שונות.
סולר הוא הכדורגלן היחיד ששיחק בארבע הקבוצות הבכירות של מדריד (ריאל ואתלטיקו) וברצלונה (ברצלונה ואספניול).
בנוסף, סולר נמנה עם סגל נבחרת ספרד בשלהי שנות ה-90, צבר תשע הופעות בינלאומיות, ואף נכלל בסגל ספרד ליורו 1988.
סולר אימן את קבוצת המילואים של מיורקה, המועדון שבמדיו שיחק בלמעלה מ-150 משחקי ליגה ובמדיו פרש, ובהמשך שימש כמאמן הקבוצה הבוגרת של המועדון.
סולר החל את קריירת הבוגרים בקבוצת אספניול בעונת 1983/1984. עוד בטרם מלאו לו 19, עלה סולר בהרכב למחזור הפתיחה של העונה, בו הובסה קבוצתו 4-1 על ידי אתלטיקו מדריד.
עד לסיום העונה השלים המגן הצעיר 22 הופעות ליגה, מתוכן 16 בהרכב, וסייע לקבוצתו לסיים עשירית בליגה הבכירה.
עונה לאחר מכן איבד סולר את מקומו בהרכב והסתפק בשמונה הופעות ליגה בלבד, מה שהוביל להשאלתו לקבוצת ל'הוספיטלט מהליגה השלישית בתום העונה.
סולר הפגין יכולת טובה במדי הקבוצה הקטנה, והוחזר לאחר כחצי עונה בלבד לסגל של אספניול.
הוא זכה לאשראי נרחב על יכולתו, והסיף 14 הופעות ליגה ושני שערים במדי אספניול עד לתום העונה.
נקודת הפריצה של סולר הגיעה בעונת 1986/1987, עם הגעתו של המאמן חאבייר קלמנטה לקבוצה.
קלמנטה העניק לסולר מקום של קבע בהרכב הקבוצה, ושיתף אותו ב-41 מתוך 44 משחקי הליגה של הקבוצה באותה העונה, כאשר כולן בהרכב וכולן הופעות מלאות.
סולר תרם שני שערים לעונה המרשימה של אספניול עם קלמנטה, וסייע לה לסיים את העונה במקום השלישי בטבלה.
בעקבות כך, השתתפה הקבוצה במשחקי גביע אופ"א בעונה שלאחר מכן.
אספניול כשלה לשחזר את ההצלחה בליגה הספרדית, אך רשמה מסע מרשים באירופה.
אספניול הדיחה, בין היתר, את בורוסיה מנשנגלדבך, מילאן, אינטר מילאנו וקלאב ברוז' בדרך למשחק הגמר, שם פגשה את באייר לברקוזן.
במשחק הראשון כבש סולר את שערה השני של אספניול בדרך לניצחון ביתי מרשים של 3-0. היה זה שערו היחיד באותה העונה, בכל המסגרות.
סולר שמר על מקומו בהרכב גם בגומלין, בו מחקה לברקוזן את ההפסד מהמשחק הראשון עם שלושה שערים במחצית השנייה, ניצחה 3-0 ולבסוף ניצחה בדו-קרב בעיטות עונשין.
סולר פתח בהרכב בשני המשחקים, ושיחק לכל אורכם.
בסך הכול בארבע וחצי עונות במדי אספניול, רשם סולר 118 הופעות ליגה, בהן כבש ארבעה שערים.
לקראת עונת 1988/1989, עזב סולר את אספניול לטובת היריבה העירונית, ברצלונה של יוהאן קרויף.
הופעת הבכורה של סולר בברצלונה הייתה דווקא בדרבי מול אספניול, כאשר עלה בהרכב בניצחונה הביתי של קבוצתו, 2-0. סולר רשם 23 הופעות ליגה באותה העונה, מתוכן תשע בהרכב, וכבש שער בודד.
ברצלונה סיימה את העונה כסגנית האלופה, מתחת לריאל מדריד.
עם זאת, העונה הוגדרה כהצלחה אירופית, בעקבות זכייתה של הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע.
במשחק הגמר גברה ברצלונה 2-0 על סמפדוריה, במשחק בו החליף סולר את לואיס מייה בדקה ה-60 של ההתמודדות.
גם בעונה אחר כך, לא הצליח סולר להפוך לשחקן הרכב קבוע, וסיים את העונה עם שבע הופעות ליגה בלבד בהרכב, ועשרים נוספות כמחליף, כאשר ברצלונה סיימה את העונה במקום השלישי בלבד.
באותה העונה זכה סולר עם קבוצתו בגביע המלך הספרדי, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על ריאל מדריד.
סולר החליף את גיירמו אמור בדקה ה-70 של משחק הגמר.
בעונה השלישית של סולר בברצלונה, זכה סולר לראשונה בקריירה באליפות ספרד.
מעמדו של סולר בקבוצה לא השתנה, והוא סיים את העונה עם 11 הופעות ליגה בהרכב, ו-26 הופעות ליגה בסך הכול.
הוא היה שותף להעפלתה של ברצלונה לגמר גביע אירופה למחזיקות, אך נותר על הספסל בהפסדה של ברצלונה 1-0 למנצ'סטר יונייטד במשחק הגמר.
לקראת עונת 1991/1992, הצטרף סולר לאתלטיקו מדריד, תחת המאמן לואיס אראגונס.
סגנית האלופה בעונה החולפת סיימה את העונה במקום השלישי בטבלה, וסולר תרם שער ליגה בודד ב-25 הופעות ליגה, מתוכן 21 בהרכב.