tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא נותר אייקון ספורטיבי במולדתו ומחוצה לה, על אף שהחזיק בשיא העולם לזמן הקצר ביותר , ולא זכה במדליה אולימפית.
שיטתו של בניסטר נקראה – אימוני איכות ספציפיים, כלומר – שיטה שאינה דורשת אימונים המשפרים את הפיזיולוגיה של הגוף, אלא אימונים הנותנים לך משוב למה מסוגל גופך.
בניסטר התאמן מעט מאוד ביחס למושגים של ימינו – לא יותר מ-30–45 דקות ביום בדרך כלל (במהלך הפסקת הצהריים היומית שלו מלימודי הרפואה).
האימונים שלו היו פשוטים מאוד וחסרו בהם אלמנטים רבים שנחשבים היום לנחוצים.
בניסטר כתב שעד לשנת 1952 הוא לא נהג בכלל לרוץ עם שעון.
לעומת זאת, בשנה שקדמה לריצה ההיסטורית, התאמן בניסטר בשיטה שמטרתה ברורה מאוד: לפתח באמצעות אינטרוולים (באימון אינטרוולים מגדיר האצן פרק זמן או מרחק ורץ אותם בקצב גבוה.
בין ריצה מהירה בתוך האינטרוול לריצה הבאה מפריד פרק זמן מוגדר שבו יורדת רמת הדופק אבל לא מגיעה לרמה נמוכה מאוד.
שיגרת האימון שלו ב-1954 התבססה על ביצוע אימונים מהירים מדי יום שכללו בראש ובראשונה את האימון המפורסם: 10*400 עם שתי דקות בין כל חזרה, חזרות למרחקים של 200 ו-800 מטר ומבחני זמן בריצות מהירות מאוד למרחק חצי ושלושת-רבעי מייל.
בדרך זו סיגל בניסטר לעצמו את האפשרות לרוץ בקצב הנדרש תוך קבלת משוב אופטימלי ורלוונטי לגבי היכולת שלו.
אימוני ה-400 מטר התחילו ב-66 שניות לחזרה בדצמבר אותה שנה, והתקדמו באפריל עד 59 שניות לחזרה.
כשמבחני הזמן לשלושת-רבעי מייל הגיעו ל-2:59 דקות – ידע בניסטר שהוא מוכן.
כמו כן נמנע בניסטר לחלוטין מריצה בחמשת הימים שלפני ריצת השיא, בהבינו את החשיבות בנתינת מנוחה לגוף.
ישנם רבים המציינים כי ריצות ה-10*400 שלו באו גם כדי לחזק לו את הביטחון ביכולתו לרוץ מייל בפחות מארבע דקות, והיוו תגובת נגד למחסום הפסיכולוגי שטען שבן-אנוש לא מסוגל למהירות שכזו.
בניסטר היה נשוי למוירה בניסטר, בתו של הכלכלן השוודי פר יאקובסון, שהיה יו"ר קרן המטבע הבינלאומית, ולהם שני בנים (ת'ארסטן וקלייב) ושתי בנות (קרול ושרלוט).
בשנת 2011 אובחן כחולה במחלת פרקינסון.
מת באוקספורד בגיל 88, 20 ימים טרם יום הולדתו ה-89.
רוג היא דמות בדיונית של גיבורת על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Avengers Annual #10 מנובמבר 1981 ונוצרה על ידי הכותב כריס קלרמונט והמאייר מייקל גולדן.
רוג הוא האלטר-אגו של אנה מארי, אשר מחשיבה את כוחה כקללה יותר מרוב המוטאנטים.
כוחותיה כוללים ספיגת זיכרונות וכוחותיהם של מוטאנטים שבאים איתה במגע שיכול להכניס את הקורבנות לתרדמת זמנית ולעיתים אפילו קבועה.
בנוסף, יש לה גם כוחות-על של כוח פיזי מוגבר ותעופה אותם ספגה מקפטן מארוול.
רוג נהייתה אחת הדמויות הפופולריות בסדרה החל משנות ה-80 של המאה ה-20, והיא מופיעה בכל הסדרות המצוירות, במשחקי המחשב ובסרטים על הסדרה.
בסרטים היא מגולמת על ידי השחקנית אנה פקווין.
בדרך כלל היא מזוהה על ידי פס לבן בקדמת שערה.
קיימות כמה גרסאות לגבי עברה של רוג; חלק טוענים שהיא ברחה מאביה וחלק טוענים שהיא אפילו לא הכירה אותו כי הוא עזב אותה כשהייתה תינוקת.
רק 20 שנה לאחר שדמותה התגלתה, נחשף שמה האמיתי של רוג, אנה מארי.
אחד האירועים ששינו את אופייה הוא מגע עם נער בשם קודי רובינס.
במהלך פלרטוט, רוג נגעה בקודי, מה שגרם לו לנזק בלתי הפיך.
אחרי שברחה מביתה, היא נלקחה על ידי מיסטיק, והצטרפה לאחוות המוטאנטים.
היא חזרה לאקס-מן אחרי שספגה כוחות ממוטאנטים וגיבורי-על אחרים כמו קפטן מארוול והקרי.
כשהצטרפה לאקס-מן הכירה את גמביט (רמי לבו), מוטאנט שרמנטי שהחל לפלרטט איתה ולחזר אחריה.
בהתחלה היא דחתה אותו מחשש שאם תיגע בו הוא ייפגע וייפול לתרדמת כמו קודי.
אך בהמשך היא מתאהבת בו ובסוף הם מתחתנים.
רוג'ר ג'וזף איברט היה מבקר קולנוע אמריקאי נודע, והזוכה הראשון בפרס פוליצר לביקורת אמנות בשנת 1975. איברט כתב עבור ה"שיקגו סאן טיימס", וטורו נכלל בכ-200 עיתונים.
רוג'ר איברט נולד באורבנה, אילינוי לוולטר ולאנבל.
כבר בהיותו סטודנט בתיכון אורבנה גילה עניין בעיתונאות, וכתב מאמרי ספורט לעיתון "ד'ה ניוז-גאזט" ("The News-Gazette") בשמפיין שבאילינוי.
בהמשך פרסם מאמרים בכתבי עת חובבים על מדע בדיוני, ולקראת סיום לימודיו היה לעמית עורך בעיתון בית הספר, "ד'ה אקו" ("The Echo").
בנוסף זכה בשנת 1953 ב"אליפות הדיבור של תיכון אלינוי" ("Illinois High School Association state speech championship"), אירוע שעורך הדמיית מהדורות חדשות ברדיו.
למד באוניברסיטת אילינוי, לתקופה קצרה באוניברסיטת שיקגו, ואת עבודת הדוקטורט שלו כתב כמבקר קולנוע.
איברט החל לכתוב ביקורות קולנוע באמצע שנות ה-60 של המאה העשרים.
משנת 1975 עד 1999 הגיש יחד עם עמיתו ג'ין סיסקל מה"שיקגו טריביון" תוכניות טלוויזיה, ובהם התוכנית הפופולרית "סיסקל את איברט", שבה הם דירגו יחד סרטים באמצעות זקיפת אגודל כלפי מעלה או כלפי מטה, תנועות שנהפכו לסימן ההיכר של איברט.
סיסקל מת בשנת 1999 ובספטמבר אותה שנה מילא את מקומו ריצ'רד רופר מהשיקגו סאן טיימס, בתוכנית שנקראה "איברט את רופר" ושודרה עד אוגוסט 2008.
ביקורות הסרטים שלו אופיינו בכתיבה הומוריסטית וישירה, סגנון שתרם להפצת קולנוע איכותי לציבור האמריקאי הרחב.
הוא העניק ארבעה כוכבים לסרטים הטובים ביותר, חצי כוכב לגרועים ביותר, ולא העניק כוכבים כלל לסרטים שהחשיב כ"כבלתי כשירים מבחינה אמנותית" ו/או "דוחים מבחינה מוסרית".
את הגישה שלו בביקורת סרטים הגדיר כ"יחסית ולא מוחלטת", ולצד החשבת הערך הכולל של הסרט, נתן גם משקל לקהל הפוטנציאלי של הסרט:
איברט הדגיש כי לדירוגי הכוכבים שנתן אין משמעות רבה במנותק מחוות הדעת בביקורת עצמה, ולעיתים הם אף סותרים: "אני לא יכול להמליץ על הסרט, אבל למה לעזאזל אני לא יכול?
רק בגלל שזה איום ונורא?
איזה מין סיבה זו להתרחק מסרט?
איום ונורא ומשעמם, זו תהיה סיבה טובה".
ביקר בחריפות את ועדת דירוג הסרטים האמריקאית ה-MPAA, על החלטותיה אלו סרטים מתאימים לילדים.
כך, לדוגמה, ביקר את הדירוג PG-13 (לא מומלץ לילדים מתחת לגיל 13) שניתן לסרטים "לרכב על הלוויתן" ו"בית ספר לרוק", וסבר שאין בהם פגיעה מספקת בתלמידים, והם נושאים מסרים חיוביים עבור קבוצת גיל זו.
ביקורת נוספת שלו עסקה בנוהג נפוץ בבתי הקולנוע להנמיך את עוצמת נורת המקרן על מנת להאריך את חיי הנורה, מה שמקשה על הצפייה בסרט.
את האפקטים של תלת מימד בסרטים תיאר כלא מציאותיים, ומסיחים את הדעת מהיצירה.
בשנת 2005 התעורר פולמוס סביב קביעתו כי משחקי וידאו לעולם לא יקבלו מעמד של אמנות: למרות שהם עשויים להיות אלגנטיים, מתוחכמים ומאתגרים מבחינה ויזואלית, הם נחותים מעצם טבעם מאמצעי לא אינטראקטיבי שהיוצר שולט בו - כגון קולנוע וספרות.
מדי שנה פרסם איברט ספר עם ביקורות סרטי השנה הקודמת.
בנוסף הוציא לאור ספר על קלישאות סרטים, ספר על סרטי העבר הטובים והגרועים ביותר ומספר ספרים על אמנות הביקורת.
איברט ארגן פסטיבל סרטים שנתי בשמפיין, אילינוי, שהציג סרטים שנתקלו בהתעלמות מצד המבקרים ("Overlooked Film Festival").
בנוסף לביקורת קולנוע כתב איברט מספר תסריטים לסרטים של ידידו ראס מאייר: "מעבר לעמק הבובות" (Beyond the Valley of the Dolls, 1970), שהתקבלה בביקורות די שליליות אצל מבקרי הקולנוע, "מתחת לעמק אולטרה ויקסנס" (Beneath the Valley of the Ultra-Vixens, 1979, תחת שם העט R.
איברט התחתן בשנת 1992, בהיותו בן 50, עם עורכת הדין צ'ארלי "צ'אז" האמל-סמית.
בשנת 1979 איברט הצליח להיגמל מהתמכרות לאלכוהול.
הוא היה חבר בארגון אלכוהוליסטים אנונימיים וכתב על הנושא בבלוג שלו.
בפברואר 2002 איברט אובחן כחולה בסרטן בלוטת התריס אשר הוסר בהצלחה.
בשנת 2003 הוא עבר ניתוח להסרת סרטן בבלוטת הרוק, ובעקבות זאת הוא עבר הקרנות.
הוא אובחן שוב עם סרטן בשנת 2006. ביוני 2006 הוא עבר ניתוח לכריתת הלסת התחתונה על מנת להסיר רקמה סרטנית בחלק הימני של הלסת התחתונה.
שבוע לאחר מכן היה לו סיבוך מסכן חיים לאחר שעורק בצוואר התפרץ בקרבת האזור שנותח.
בעקבות כך איברט לא היה מסוגל לדבר, לאכול או לשתות במשך תקופה מסוימת ונזקק לצינור האכלה.
הסיבוכים הרפואיים גרמו לכך שהוא לא יכל לעסוק בביקורת של סרטי קולנוע במשך תקופה ממושכת.
איברט חזר לעסוק בביקורת לסרטי קולנוע ב-18 במאי 2007, כאשר שלוש מהביקורות שלו פורסמו בדפוס.
ביולי 2007 הוא חשף שהוא עדיין לא מסוגל לדבר.
אברט החל להשתמש במחולל קול דיגיטלי מלאכותי על מנת לתקשר עם הסביבה, ובהמשך השתמש בעותק של קולו שנוצר מהקלטות ישנות שלו.
בנוסף לכך איברט איבד את חוש הטעם, ואת היכולת לשתות ולאכול.
ב-2011 איברט נשא נאום בוועידת TED בסיוע אשתו, צ'אז, וחבריו דין אורניש וג'ון האנטר, אשר עסק בקול מסותנז.
בינואר 2008 איברט עבר ניתוח נוסף על מנת לנסות לאפשר לו לדבר שוב ועל מנת לטפל בסיבוכים מהניתוחים הקודמים שלו.
ב-1 באפריל חשף איברט שהוא לא יוכל שוב לדבר.
באפריל 2008 איברט עבר ניתוח נוסף לאחר ששבר את הירך כאשר נפל.
ב-2011 איברט החל להשתמש בסנטר תותב על מנת להסתיר חלק מהנזק שנגרם לו בעקבות הניתוחים הרבים שעבר.
בדצמבר 2012 איברט אושפז בבית חולים עקב שבר בירך שנגרם כתוצאה ממחלת הסרטן.
רוג'ר איברט מת לבסוף ממחלת הסרטן בבית חולים בשיקגו ב-4 באפריל 2013, בהיותו בן 70.
איברט היה תומך נלהב של המפלגה הדמוקרטית.
ביוני 2005 היה למבקר הקולנוע הראשון שמקבל כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
איברט קיבל תואר לשם כבוד מאוניברסיטת קולורדו, מהקונסרבטוריון של ה-AFI, ומבית הספר של המכון לאמנות של שיקגו.
המגזין פורבס הגדיר אותו בתור "המומחה בעל העוצמה הגדולה ביותר בארצות הברית".
בנוסף לשבע מועמדויות לטקס פרס אמי בקטגוריית "Outstanding Informational Series", איברט זכה בפרסים הבאים:
1975 - פרס פוליצר על ביקורות הקולנוע שלו לשנת 1974
רוג'ר אלרס היה במאי קולנוע, אנימטור, תסריטאי ומחזאי אמריקאי.
הוא נודע בעיקר בשל בימוי הסרט "מלך האריות" של אולפני ההנפשה של וולט דיסני, אותו ביים עם רוב מינקוף.
אלרס התמכר להנפשה כבר בגיל 5 כאשר צפה בסרט "פיטר פן".
הייתה לו החלטה ליצור בחברת וולט דיסני.
בתחילת הדרך החל ללמוד באוניברסיטת אריזונה שם קיבל תואר באומנות.
את עבודתו החל באולפני ליסברגר בהם עבד על הנפשה על רחוב סומסום, ועל פרסומות שונות.
ב-1978 עבר ללוס אנג'לס כדי לעבוד על פרויקט סרט הנפשה, סיים את העבודה לאחר חצי שנה וזו הייתה העבודה המשותפת הראשונה שלו עם חברת דיסני.
אלרס עבר לטורונטו ב-1980 כדי לעבוד עם אולפני נלוונה כאנימטור.
לאחר שנתיים חזר ללוס אנג'לס כדי לעבוד על הסרט "נמו הקטן: הרפתקאות סלומברלנד", עבודתו על הסרט נמשכה בטוקיו שביפן.
ב-1985 חזר שוב ללוס אנג'לס, הוא שמע שדיסני חיפשה אנימטור לסרט אוליבר וחבורתו וכך התקבל לעבודה.
במהלך שנות ה-80 וה-90 עבד כמעט על כל סרטי דיסני הכוללים את בת הים הקטנה, בן המלך והעני, היפה והחיה, אלאדין ומלך האריות.
ב-1994 ביים לראשונה סרט, מלך האריות עטור הפרסים.
אלרס המשיך לעבוד בדיסני בפיתוח תוכנות ויצר את הסרט הקיסר נפל על הראש אשר היה ברוח הסרט מלך האריות.
לאחר כמה שנים אלרס החליט לעזוב את הפרויקט.
אלרס נפטר בינואר 2026. הותיר אחריו שני ילדים.
רוג'ר ג'ויס בושל - מת ב-29 במרץ 1944 ברמשטיין-מייסנבאך, גרמניה הנאצית) היה מפקד טייסת בחיל האוויר המלכותי הבריטי, נפל בשבי הגרמני במלחמת העולם השנייה, ונכלא במחנה סטלאג לופט III.
הנהיג מספר ניסיונות בריחה מהמחנה, שהמפורסם שבהם הונצח בסרט "הבריחה הגדולה".
בושל נולד בעיר ספרינגס שבאיחוד דרום אפריקה.
אביו בנימין דניאל בושל נולד בבריטניה, והיגר לאפריקה שם עבד כמנהל מכרות.
היו לו שתי אחיות רוזמרי ואליזבת.
בתחילה נחשב לילד חלש, אולם התפתח כילד חזק בגוף ובנפש.
רוג'ר קיבל חינוך מהשורה הראשונה ביוהנסבורג ומאוחר יותר בבריטניה.
הוא גילה חיבה גדולה לספורט, במיוחד סקי.
באחת הפעמים שבהן גלש בקנדה, נפגע מאחד המגלשיים בעינו השמאלית, מה שהותיר אותו עם צלקת לכל החיים.
כמו כן הוא שלט היטב בצרפתית וגרמנית, מה שהועיל לו מאוד בתקופת שביו.
מאז ומתמיד גילה בושל התעניינות בטיסה, ולכן הצטרף לחיל האוויר המלכותי הבריטי באוגוסט 1932.
בפברואר 1934, הועלה לדרגת קצין טיסה בפברואר 1934, ולדרגת לוטננט טיסה ביולי 1936. בינואר 1940 מונה למפקד "טייסת 92", הקרב הראשון שלו התרחש ב-23 במאי 1940. הטייסת של בושל סיירה באזור קאלה שבצרפת, והתנגשה בקבוצת מטוסי מסרשמיט Bf 110, בושל הפיל שני מטוסי אויב, לפני שמטוסו הופל גם כן.
הוא נתפס בשבי לפני שהספיק להסתתר, ונשלח למחנה המעבר לופט, מחנה מעבר בפרנקפורט ששימש את הלופטוואפה עבור אסירים חדשים לפני שהללו הועברו למחנות קבע.
מהר מאוד הוא מונה לאחד מאנשי "צוות הקבע" של המחנה בהנהגתו של הארי דיי.
תפקידו של "צוות הקבע" היה להרגיל את האסירים לחייהם החדשים כשבויי מלחמה.
בושל לא הסתגל לתנאים במחנה, ותכנן ניסיון בריחה, למזלו גם מנהיג הבריטים במחנה הארי דיי תכנן גם הוא בריחה, דיי הקים צוות שכלל אותו את בושל ואת ג'ימי באקליי, והשלושה תכננו יחד ניסיונות בריחה.
בהנהגת השלושה, חפרו 17 אסירים מנהרה שחפירתה הושלמה במאי 1941. תאריך הבריחה המדויק אינו ידוע, אולם על פי ההערכה באזור יוני של אותה שנה.
בושל עצמו לא נמלט במנהרה, אלא באמצעות חיתוך גדר התיל של המחנה.
הוא ניסה להגיע לשווייץ, אולם נתפס בידי משמר הגבול הגרמני כמה מאות מטרים מהגבול השווייצרי.
בצורות דומות נתפסו כל השבעה עשר, ונשלחו למחנה בשם סטלאג לופט I.
הם היו שם תקופה קצרה, ולאחר מכן הועברו למחנה חדש באזור לובק.
בושל ודיי תכננו בריחה חדשה, וכבר סיימו לחפור מנהרה, אולם אז הוחלט על העברתם למחנה באזור ורבורג.
האסירים הועלו לרכבת שתיקח אותם לוורבורג ב-8 באוקטובר 1941, אולם בלילה הרכבת עצרה לחניית ביניים בהנובר, בושל יחד עם עוד חמישה קצינים זינקו מהרכבת, אחד מהם נהרג בנפילה, אחד אחר נתפס על המקום, והאחרים נמלטו.
בושל יחד עם קצין צ'כוסלובקי, הגיע לצ'כוסלובקיה והשניים יצרו קשר עם המחתרת הצ'כית, אנשי המחתרת הסתירו אותם בבתים בטוחים, אולם לאחר הרצח של ריינהרד היידריך במאי 1942, פתחו הגרמנים במצוד נרחב אחרי חברי המחתרת, ובמהלך המצוד נלכד גם בושל.
לאחר שעבר חקירה נמרצת בידי הגסטפו, בושל נשלח למחנה סטלאג לופט III, שאליו נשלחו גם דיי ובאקליי.
באקליי הועבר למחנה אחר כעבור זמן קצר, וכך הפכו בושל ודיי למנהיגי האסירים.
בושל ניסה בתחילה לארגן ניסיון בריחה שזכה לשם "בריחת החיטוי מכינים".
ב-12 ביוני 1943, שני שבויים לבושים במדי הצבא הגרמני, הובילו 24 אסירים כביכול למרחץ לצורך חיטוי מכינים.
הניסיון הצליח, אולם כל חברי הקבוצה נלכדו מחדש.
כך שגם עם הגרמנים יגלו אחת עדיין יהיו שתיים.
כל השבויים היו אמורים להצטייד במסמכי בריחה ובגדי הסוואה, ולאחר מכן להתפזר ברחבי גרמניה ולהילחם בגרמנים.
בחפירת המנהרות השתתפו כמה מאות אסירים, "תום" נחפרה בפינת אחד הצריפים, "הארי" בתעלת ניקוז, ו"דיק" מתחת לתנור.
האסירים גילו יצירתיות יוצאת דופן, והשתמשו כמעט בכל דבר שהצליחו להניח עליו את היד בשביל הבריחה.
זמן קצר לפני שהושלמה, באוגוסט 1943, התגלתה "תום", בינואר 1944, המשיכו לחפור את "הארי".
ב-24 במרץ הושלמה החפירה, ו-200 שבויים נבחרו כמועמדים לבריחה.
שני מכשולים התגלעו במהרה, דלת הכניסה למנהרה הייתה תקועה וכשעה וחצי אבדה בטרם הצליחו לפתוח אותה.
בהמשך התבררה עובדה חמורה יותר: המנהרה, 102 מטרים אורכה, נחשבה כמסתיימת מעבר לקו העצים שהקיפו את המחנה ושנועדו להסיר את יציאת הבורחים מהמנהרה, אך משנפתח פתחה המרוחק התברר שהמנהרה קצרה משחשבו, ושהפתח נמצא בשטח הפתוח שלפני קו העצים ובקרבת מגדל שמירה.
בושל היה בין הראשונים שהספיקו להימלט, הוא עלה על הרכבת שנסעה לזארבריקן, אולם נתפס בתחנת הרכבת שנסעה לאלזס.
הוא הוצא להורג ב-29 במרץ, יחד עם עוד 49 שבויים שנתפסו, בהוראתו האישית של אדולף היטלר.
הוא נקבר בבית הקברות הצבאי הבריטי בפוזנן.
בסרט "הבריחה הגדולה", הוא מגולם בידי ריצ'רד אטנבורו, אם כי שמו שונה מבושל לברטלט.
רוג'ר אלאם הוא שחקן אנגלי הידוע בעיקר מהופעותיו בתיאטרון, אם כי שיחק גם בקולנוע, טלוויזיה ורדיו.
תפקידו המפורסם ביותר הוא המפקח ז'אבר בהפקה המקורית בלונדון של המחזמר "עלובי החיים", כמו גם גילום דמותו של דאגלס ריצ'רדסון בסדרת הרדיו זוכת הפרסים "Cabin Pressure", ומפקח בילוש פרד ת'רסדיי בסדרת הטלוויזיה "Endeavour".
הוא למד ב-"Christ's Hospital" ובאוניברסיטת מנצ'סטר.
אביו היה כומר בסנט מרי וולנות'.
אלאם היה מועמד ארבע פעמים לפרס לורנס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר וזכה פעמיים.
הוא היה מועמד וזכה בפרס אוליבייה לשחקן המשנה הטוב ביותר.
ב-1983 שיחק אלאם בתפקיד מרקוציו בהפקה של הלהקה השייקספירית המלכותית של "רומיאו ויוליה".
הוא הופיע גם בתוכניות דרמה רבות ברדיו ה-BBC.
ב-2001 כיכב בעיבוד של רדיו 4 ל"עלובי החיים" בתפקיד ולז'אן.
ב-2000 שיחק בתפקיד היטלר בתיאטרון המלכותי הלאומי במחזה "Speer" מאת דייוויד אדגר.
ב-2001 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על תפקידו כקפטן טרי דניס בהפקה מחודשת של המחזה "Privates on Parade".
הצגת הבכורה הייתה בדצמבר 2001 בתיאטרון דונמאר ורהאוס שבקובנט גרדן.
בנובמבר 2002 כיכב לצדה של ג'יליאן אנדרסון בקומדיה הרומנטית "What the Night Is For" מאת מייקל ולר בתיאטרון קומדי .
ב-2003 שיחק בתפקיד וילי ברנדט, מי שהיה קנצלר גרמניה, במחזה "Democracy" בתיאטרון קוטסלו שבתיאטרון המלכותי הלאומי.
הוא המשיך להופיע בהצגה עם העברתה לווסט אנד.
בדצמבר 2004 ובינואר 2005 הופיע אלאם בתפקיד אבנאזר הנבל בהפקת פנטומיים (Pantomime ) של "אלאדין" בתיאטרון אולד ויק, כשלצידו כיכבו איאן מקלן, מורין ליפמן וסם קלי.
ב-2006 וב-2007 חזר וגילם את אותה דמות באולד ויק עם איאן מקלן ופרנסס ברבר.
ב-2005 הופיע אלאם במחזה "Blackbird" מאת דייוויד הארוור יחד עם ג'ודי מיי בפסטיבל אדינבורו בהפקה של הבמאי הגרמני פיטר סטיין.
בפברואר 2006 הועברה ההצגה לתיאטרון אלברי בלונדון.
לאחר מכן זכה המחזה "Blackbird" בפרס המחזה החדש הטוב ביותר.
ב-2006 שיחק אלאם בסרט "המלכה", בבימויו של סטיבן פרירס ובכיכובה של דיים הלן מירן, בתפקיד המזכיר הפרטי של המלכה.
בפברואר 2007 הופיע בפארסה משנות השישים "בואינג בואינג" בתיאטרון קומדי בווסט אנד יחד עם מארק ריילנס, פרנסס דה לה טור וטמזין אאותווייט.
בינואר 2007 הופיע אלאם בפעם הראשונה בתפקיד חבר הפרלמנט פטר מניון בפרק ספיישל של הקומדיה "The Thick of It" של ה-BBC.
ביולי 2007 שיחק שוב באותו תפקיד בתוכנית ספיישל נוספת, ובפרק קצר באורך 15 דקות.
הוא המשיך לגלם את הדמות גם בעונות הבאות של הסדרה.
ב-2008 שיחק אלאם בתפקיד מקס ריינהרדט, אמרגן פסטיבל זלצבורג, במחזה "Afterlife" מאת מיקיל פריין, בהפקה שביים מייקל בלייקמור בבמת ליטלטון בתיאטרון הלאומי .
ב-2009 הופיע אלאם בתפקיד אלבין / זאזא במחזה "La Cage aux Folles" בתיאטרון פלייהאוס שבלונדון.
בעונת התיאטרון של 2010 שיחק במחזות "הנרי הרביעי, חלק ראשון" ו"הנרי הרביעי, חלק שני" בתפקיד ג'ון פלסטף בתיאטרון שייקספיר גלוב.
ב-2011 זכה בפרס אוליבייה לשחקן הטוב ביותר על תפקיד זה.
באוקטובר 2010 התאחד עם חבריו להפקת "עלובי החיים" בקונצרט לציון 25 שנה למחזמר בביצוע השיר "One Day More".
ב-2013 כיכב אלאם בתפקיד פרוספרו במחזה "הסערה" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון השייקספיר גלוב בלונדון לצדו של קולין מורגן בדמות אריאל.
אלאם הגיש פרס מפעל חיים למחזאי מייקל פראיין בטקס פרסי אוליבייה ב-2013. הוא שיתף פעולה שוב עם סטיבן פרירס בסרט "תמרה דרו" המבוסס על רצועת הקומיקס הפופולרית של פוזי סימונד.
בסרט הוא מגלם את ניקולס הרדימנט, סופר של ספרי מתח המוקסם מתמרה דרו, בגילומה של ג'מה ארטרטון.
אלאם הקליט מספר ספרי שמע בהם הספר "סולאר" מאת איאן מקיואן.
אלאם נשוי לשחקנית רבקה סייר ולהם שני בנים.
באוגוסט 2014 היה אלאם אחד ממאתיים אנשי ציבור שחתמו על מכתב למערכת הגרדיאן המתנגדים לעצמאות סקוטלנד לקראת משאל העם על עצמאות סקוטלנד שנערך בספטמבר.
רוג'ר אשטון-גריפית'ס הוא שחקן אופי, תסריטאי ובמאי אנגלי.
הוא מוכר מהופעתו בתפקיד מייס טיירל בסדרה "משחקי הכס" של HBO.
הוא סיים תואר באוניברסיטת לנקסטר, תואר MA באמנות באוניברסיטת מזרח לונדון, ודוקטורט באוניברסיטת מזרח אנגליה.
הוא התחיל את הקריירה שלו בשירה עם האופרה האנגלית הלאומית בלונדון קוליסאום.
בטלוויזיה הופיע אשטון-גריפית'ס בין השאר בסדרות "ג'ק המרטש", "האודיסיאה", "מרלין", "מרגרט", "שושלת טיודור", "דוקטור הו", "קורוניישן סטריט" ו"האב בראון".
הוא גילם את לורד מייס טיירל בעונות הרביעית עד השישית של סדרת הפנטזיה "משחקי הכס".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1982 הצעירים The Young Ones אורגו בפרק "Boring" 1983 The Nation's Health בפרק "Acute" 1984 The Secret Servant איוואן סדרת טלוויזיה (2 פרקים) 1986 Prospects אדי סדרת טלוויזיה (2 פרקים) 1986 C.A.T.S.
קומין רוברטספורש (בשוודית: Robertsfors kommun) היא נפה הנמצאת במחוז וסטרבוטן שבצפון שוודיה.
ישנם שלושה יישובים בקומין בעלי מעל 200 תושבים לפחות:
יישובאוכלוסייה 1רוברטספורש 2,030 2אונסט 603 3ביגדיאו 512
בשנת 1759 הפך כפר קטן בשם אדפסטמרק לרוברטספורש ברוק.
היו אלה ג'ון ג'נינגס האירי וגיסו הסקוטי רוברט פינלי שייסדו את בניין הנפחייה החדש וכך נקראה הקומין על שמו.
רוג'ייב (נכתב גם כרוג'יב בערבית: روجيب), הוא כפר פלסטיני השוכן דרומית מזרחית לשכם ושייך לנפת שכם ברשות הפלסטינית.
רוג'ייב שוכנת כקילומטר מצפון להתיישבות איתמר.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה 5,099 תושבים בשנת 2016.
לפי עדויות ארכאולוגיות מ"תל א-נג'מה" (תל הכוכב שממוקם בחלקו הצפוני של הכפר) האזור היה מיושב כבר מהתקופה הכלקוליתית.
הוצע לזהות את רוג'ייב עם יישוב שנודע בתקופה הצלבנית בשם רָגַּבָּם, שהיה אחד הכפרים שהמלך הצלבני בלדווין הראשון נתן כפייף לכנסיית הקבר בתמורה לבית עאניה.
חרסים מהתקופה הצלבנית התגלו במקום.
הכפר נזכר בשם רוג'יב ברישומי המס העות'מאניים של שנת 1596. הוא מוקם בנפת ג'בל קובאל בסנג'ק שכם, ונמנו בו 16 משקי בית ורווק אחד, כולם מוסלמים.
הם שילמו מס קבוע בסך של 33.3% על תוצרת חקלאית, כולל חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים וכוורות, בית בד לשמן זית או לדיבס ענבים, בנוסף להכנסות מזדמנות ומס קבוע לתושבי אזור שכם, סה"כ 3,600 אקצ'ה.
בשנת 1838 הכפר נזכר כחלק מנפת אל-ביתאווי, מזרחית לשכם, יחד עם הכפרים ביתא, אודלה ועוורתא.
בשנת 1850/1 דה סוסי כתב כי רוג'יב ממוקמת על גבעה נמוכה מזו של בית דג'ן.
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה אוכלוסיית הכפר 250 מוסלמים, ובמפקד 1931 היא גדלה ל-277 מוסלמים אשר שכנו ב-58 בתים.
ב-1945 האוכלוסייה בכפר הייתה 390 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל של הכפר היה 7,038 דונם.
בעקבות מלחמת העצמאות, ולאחר הסכמי שביתת הנשק בתום מלחמת העצמאות של 1949, עברה רוג'ייב משליטה בריטית לירדנית.
בעקבות מלחמת ששת הימים ב-1967, עברה רוג'ייב משליטה ירדנית לישראלית.
ב-5 ביוני 1979 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון, תת-אלוף בנימין בן אליעזר, על צווים לתפיסת שטח של כ-800 דונמים של תושבי הכפר לצורך הקמת ההתנחלות אלון מורה, ולאחר יומיים עלו המתיישבים למקום.
לצורך הקמת היישוב הוקצו 50 מיליון ל"י והוחלט הוא יאוכלס תור חודשיים.
החל דיון בעתירתם לפני ממלא מקום נשיא בית המשפט העליון משה לנדוי והשופטים אלפרד ויתקון, שלמה אשר, מרים בן-פורת ודוד בכור.
העותרים גם הגישו תצהירים בחתימת ידם של הרמטכ"ל לשעבר חיים בר-לב והאלוף במילואים מתי פלד, אשר שללו את הצורך הביטחוני בתפיסת השטח.
נציג גרעין אלון מורה, מנחם פליקס, הגיש לבית המשפט תצהיר ובו הסביר שלא השיקול הביטחוני בראש מעייניהם אלא מצוות יישוב ארץ-ישראל.
פסק הדין ניתן ב-22 באוקטובר 1979, בית המשפט, באותו ההרכב שנתן את פסק הדין שאישר הפקעה בבג"ץ בית אל, הגיע הפעם לתוצאה כמעט הפוכה.
חוות הדעת הנגדיות מגורמים ביטחוניים בכירים, ובעיקר תצהירו של פליקס, גרמו לבית המשפט להחליט כי שיקולי הביטחון היו תוצר לוואי.
בפסק הדין קבע בג"ץ כי הצו שהוציא בנימין בן אליעזר בטל, ועל המדינה לפנות את המתנחלים מאדמות העותרים בתוך 30 יום.
ראש הממשלה, מנחם בגין, שלפי תפיסת עולמו יש תמיד להכיר ב"עליונות מערכת המשפט", הורה על ביצוע הפינוי מיד אך ביקש למצוא אתר חלופי בו קרקעות שהוכרזו אדמות מדינה.
לאחר פסק הדין התכנסו ראשי המתנחלים והחליטו לדחות את פינוי ההתנחלות.
לאחר עשרים יום הם אף פתחו בשביתת רעב.
שר החקלאות, אריק שרון, ביקש מהממשלה "למנות צוות משפטנים שיחסן את ההתנחלויות מפני התערבות בג"ץ".
גוש אמונים פרסם מסמך המסביר את עמדת הגוש כלפי פסיקת בג"ץ.
על פי המתנחלים, העובדה שהמשטר שהנהיגה ישראל הוא משטר של כיבוש צבאי (הניסוח וההדגשה במקור), פוגעת במפעל ההתנחלויות.
בהמשך המסמך נאמר כי "הפיקציה הביטחונית החזיקה מעמד כל עוד לא אחזו הערבים – בייעוץ בעידוד אמריקני – בנשק הבג"ץ." על פסק הדין אמרו כי הוא שומט את הקרקע מתחת לכל מפעל ההתיישבות היהודי בשטחים המשוחררים.
בעקבות פסק הדין הועתקה התנחלות אלון מורה למקום אחר בגבעה 756 שבהר כביר ללא שימוש בשטח פרטי (הגבעה נקראה כך על שום גובהה במטרים מעל פני הים).
ב-16 בינואר 1980 החליטו תושבי "אלון מורה המקורית" ברוב קולות לעבור להר כביר וב-29 בינואר 1981 העתיקו את יישובם לשם.
חלק קטן מהם, ארבע משפחות וכמה רווקים, סירבו לצאת מהמקום וב-3 בפברואר 1980, פינה אותם צה"ל בכוח.
בהסכם אוסלו ב' סווגו 28% מאדמות הכפר כשטח B ו-72% הנותרים כשטח C.
בינואר 2001, צה"ל הרג אם ובנה בכפר, בתקרית אש שהחלה כנראה בטעות.
נהג אמבולנס שפינה אותם סיפר לאנשי עמותת הרופאים לזכויות האדם כי צוות האמבולנס עוכב במשך כ-45 דקות מחוץ לבית וכי החיילים אף ירו לעבר האמבולנס.
רוג'ר דה אוליביירה ברנרדו (בפורטוגזית: Roger de Oliveira Bernardo; נולד ב-10 באוגוסט 1985), הידוע כרוג'ר ברנרדו או פשוט כרוג'ר, הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בפרובאריו בעמדת הקשר האחורי.
רוג'ר ברנרדו, בנו של כדורגלן עבר ששיחק בקבוצות קטנות בסאו פאולו, התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של אוניאו סאו ז'ואאו, ממנה עבר לסנדרו אנדרה ובגיל 18 הגיע לגרמניה והצטרף לארמיניה בילפלד.
לאחר חצי שנה חזר לברזיל והצטרף לפלמיירס.
בשנת הצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון, בה רשם 24 הופעות בליגה בשלוש עונות, במהלכן הושאל לאמריקה-SP, פונטה פרטה, ז'ובנטודה וגוארני.
בקיץ חתם באנרגי קוטבוס מהבונדסליגה השנייה.
בעונתו הראשונה סבל מפציעות חוזרות ולא הרבה לשחק, אך לאחר מכן ביסס את מעמדו בקבוצה, ובסך הכל ערך 63 הופעות ליגה בשלוש עונות במדי הקבוצה, בהן כבש שער אחד.
בתחילת עונת חתם באינגולשטאדט 04, ובמדיה שיחק חמש עונות.
בתום עונת העפיל עם אינגולשטאדט לבונדסליגה לראשונה בתולדות המועדון.
בינואר הודיעה אתלטיקו מיניירו כי תצטרף את רוג'ר ברנרדו לשורותיה עם סיום העונה בגרמניה.
בקיץ 2017 חזר לברזיל והצטרף לקבוצה, במדיה ערך 12 הופעות ליגה.
ב-9 במאי 2018 שוחרר מהמועדון.
ב-28 ביוני 2018 הגיע רוג'ר ברנרדו לישראל חתם בקבוצת הפועל תל אביב.
ב-29 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 4–0 על בני יהודה במסגרת גביע הטוטו.
בסך הכל ערך במדי הקבוצה 10 הופעות בכל המסגרות, אך לאחר המחזור הרביעי איבד את מקומו בהרכב, וב-14 באוקטובר 2018 שוחרר מהמועדון.
בינואר הצטרף לוילה נובה, אך כעבור חודש וחצי עבר לריו קלארו.
רוג'ר ויליאם בראון היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-ABA בין השנים 1967–1975. לאורך הקריירה זכה ב-3 אליפויות ה-ABA, השתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 17.4 נקודות, 6.2 ריבאונדים ו-3.8 אסיסטים למשחק.
בשנת 2013 הוצג בהיכל התהילה של הכדורסל.
בראון נולד ברובע ברוקלין שבעיר ניו יורק.
לאחר לימודיו התיכוניים החל ללמוד באוניברסיטת דייטון, אך לא הורשה לשחק בקבוצת הכדורסל שלה בשל מעורבותו בסקנדל מכירת משחקים שנחשף ב-1960; בראון עצמו לא הואשם במכירת המשחקים, אך קשריו לאחראי על הסקנדל – שחקן העבר ג'ק מולינאס – הביאו להשעייתו מליגת המכללות והחרמתו על ידי ליגת ה-NBA.
בסיום לימודיו באוניברסיטת דייטון שיחק במספר ליגות חובבים בעיר דייטון, עד הקמת ליגת ה-ABA בשנת 1967, אז חתם בקבוצת אינדיאנה פייסרס.
בראון היה השחקן הראשון שחתם בקבוצה בעת הקמתה, בגיל 25. ב-7 העונות הבאות שיחק בראון עבור הפייסרס, ובעונת 1974/1975, האחרונה שלו בקריירה, עבר מממפיס סאונדס ליוטה סטארס, ולקראת הפלייאוף חזר לאינדיאנה.
בתקופתו בפייסרס שיתף פעולה עם חברי היכל התהילה לעתיד מל דניאלס, ג'ורג' מקגיניס וגאס ג'ונסון, וזכה עמם ב-3 אליפויות ABA.
כמו כן נבחר בראון 3 פעמים לאחת מחמישיות העונה, והשתתף 4 פעמים במשחק האולסטאר.
בראון ממוקם במקום השישי בתולדות ה-ABA בדקות משחק (21,454), במקום השביעי במספר שלשות (312) ובמקום העשירי במספר נקודות (10,498) ואסיסטים (2,315) בעונה הסדירה.
כמו כן מוביל בראון את כל השחקנים בתולדות פלייאוף ה-ABA במספר משחקים (110) ונקודות (2,060), ומדורג שני במספר דקות (4,030), במקום השלישי במספר אסיסטים (405) ושלשות (68), ובמקום הרביעי בריבאונדים (705).
בנובמבר 1985 הופרשה גופייתו עם המספר "35" לתקרת אולמה של אינדיאנה פייסרס, יחד עם חבריו לקבוצה דניאלס ומקגיניס.
לאחר פרישתו ממשחק יצג את המפלגה הרפובליקנית במועצת העיר אינדיאנפוליס.
בשנת 1996 אובחן כסובל מסרטן המעי הגס, וכשנה לאחר מכן נפטר בראון, בגיל 54.
רוג'ום א-נאקה הוא אתר במורדות המזרחיים של מדבר יהודה, ששימש כבסיס משטרה ירדני משנות ה-50 של המאה ה-20 ועד מלחמת ששת הימים.
פירוש השם "רוג'ום א-נאקה" הוא "גל האבנים של הנאקה", כאשר "רֻג'ום" (رُجُوم) משמעו גל אבנים או תלולית אבנים, ו"נאקה" (النَاقَة) מתייחס לנאקה (נקבת הגמל), סמל למדבר ולנוודים באזור.
המתחם נבנה כחלק מרשת של שישה בסיסי משטרה, שנפרשו מדרום הר חברון ועד מצפה דרגות.
הבסיס נבנה על פי עקרונות אדריכליים שפיתחו הבריטים בתקופת המנדט, במטרה להגן על הגבולות ולשמור על הסדר במדבר.
הבניין שוכן בגובה 395 מטר מעל פני הים, על הגדה הצפונית של נחל ערוגות התיכון, ומהווה נקודת תצפית אסטרטגית עם נוף המשקיף על הרי ירושלים, הרי עבר הירדן, הרודיון, מעלה עמוס, תקוע, והרי חברון.
המבנה המרכזי של רוג'ום א-נאקה כולל חצר פנימית המוקפת חדרי משמר, שני מגדלי תצפית עם חרכי ירי, אורווה, חדר גנרטור, שירותים ובור מים ממזרח למבנה.
מדרום למבנה המשטרה, ניתן למצוא רוג'ום עתיק – שרידי מיצד הלניסטי-רומי ששמר על הדרך העתיקה מעין גדי לתקוע.
משטרות "מיקי מאוס" נבנו בצורה מרובעת כשבשתי פינות מנוגדות נבנו מגדלי שמירה עגולים ובולטים בצורת "אוזניים".
ברחבי הארץ הוקמו מספר משטרות במבנה זה.
המבנה שימש את המשטרה הירדנית עד מלחמת ששת הימים, ולאחר מכן ננטש.
במהלך השנים, קירות הבטון של המבנה נהרסו בחלקם, והאזור התמלא בגרפיטי.
ב-2025 הוקמה במתחם חווה חקלאית של יהודי לוחם במילואים.
רוג'ר ויליאם ג'פסן היה פוליטיקאי אמריקאי חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה בין השנים 1979–1985. טרם היבחרו לסנאט היה סגן המושל ה-38 של איווה.
ג'פסן נולד בדצמבר 1928 בעיר סידר פולס שבאיווה, בנם של אמיל ואסתר (לבית סורנסן) ג'פסן.
אביו של ג'פסן היה אמיל ג'פסן.
את השכלתו המוקדמת רכש בבתי ספר ציבוריים, ואת לימודיו הגבוהים למד באוניברסיטת צפון איווה.
ב-1950 השלים לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה של אריזונה וב-1953 קיבל מאותה האוניברסיטה תואר שני.
בעת ימיו כסטודנט באוניברסיטה היה ג'פסן חבר באחווה טאו קפא אפסילון.
בשנים 1946–1947 שירת ג'פסן כצנחן בצבא ארצות הברית ובמשך שתים עשרה שנים, בין השנים 1948–1960, שירת בכוחות המילואים של הצבא.
הוא היה עסקן חקלאי ופעיל בעסקי הבריאות והביטוח.
ג'פסן שימש כמפקח מחוז של מחוז סקוט בין השנים 1962 עד 1965 והיה סנטור ממלכתי בין השנים 1966 עד 1968. הוא היה מושל סגן 39 באיווה בין השנים 1969 עד 1973, לאחר שנבחר עם המושל רוברט ד.
בשנת 1978 נבחר ג'פסן לסנאט של ארצות הברית.
בבחירות הכלליות הוא גבר באופן מפתיע ביותר על הסנאטור המכהן דיק קלארק, מועמד המפלגה הדמוקרטית, אחרי שזכה לתמיכה נחרצת מוועדת הפעולה הפוליטית-שמרנית הלאומית (NCPAC).
ג'פסן ייצג את איווה בסנאט במשך תקופת כהונה בודדת אחת בת שש שנים, מינואר 1979 עד ינואר 1985. במהלך כהונתו הוא כיהן כיושב ראש משותף של הוועדה הכלכלית המשותפת במהלך הקונגרס ה-98 של ארצות הברית ואף החזיק במושב של שולחן הממתקים של הסנאט.
עמיתיו הרפובליקנים בסנאט שיבחו את ג'פסן על כך שהצליח לשכנע את נשיא ארצות הברית רונלד רייגן להסיר את החרם החקלאי על ברית המועצות.
ב-1984 עמד ג'פסן לבחירה מחדש לסנאט, כעבור שש שנים מהבחירות הקודמות.
המועמד הדמוקרטי, טום הרקין, ניצח אותו בבחירות והוא כיהן בסנאט במשך שלושים שנה — עד 2015. לימים היה ג'פסן יושב ראש מִנהל איחוד האשראי הלאומי (National Credit Union Administration).
רוג'ר אוונס היה קצין צבא בריטי, שפיקד על דיוויזיית השריון הראשונה בשלבים הראשונים של מלחמת העולם השנייה.
אוונס נולד ב-9 בינואר 1886 בכרייסטצ'רץ', המפשייר, ובשנת 1911 התגייס לצבא הבריטי.
הוא לחם במהלך מלחמת העולם הראשונה עם רגימנט ההוסארים ה-7 ואחר כך שירת במטה הכללי.
לאחר שהשתתף במכללה לפיקוד ומטה, קמברלי בין 1920 ל-1921, הוא הפך למפקד משמר הדרגונים המלכותי ה-5 בשנת 1929, ולאחר מכן השתתף במכללת ההגנה האימפריאלית בשנת 1934, והועלה לדרגת בריגדיר במטה הפיקוד המערבי בהודו בשנת 1935.
הוא מונה למפקד דיוויזיית השריון הראשונה בשנת 1938, והמשיך בתפקיד זה במלחמת העולם השנייה עם חיל המשלוח הבריטי בצרפת, לפני שוויתר על המינוי ב-24 באוגוסט 1940. הוא מונה למפקד אזור אלדרשוט ב-13 במרץ 1941, וב-13 באוקטובר 1944 הוא פרש מהצבא הבריטי.
הוא מונה לשריף הגדול של סאמרשייר בשנת 1955, וב-22 באוקטובר 1968 מת בביתו בסטוקלינץ', אילמינסטר, סאמרסט.
רוג'ר איבנז דה סילבה (בפורטוגזית: Roger Ibañez da Silva; נולד ב-23 בנובמבר 1998) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם באל-אהלי מליגת העל הסעודית.
בנוסף לכך, איבנז מחזיק באזרחות אורוגוואית.
רוג'ר נולד בקנלה, ריו גראנדה דו סול לאמא אורוגוואית והחל את הקריירה שלו בכדורגל בשנת 2016 בגיל 18 במחלקת הנוער של גרמיו אתלטיקו אוסוריינסה.
את צעדיו הראשונים בענף עשה בעמדת הקשר, כשמאוחר יותר באותה השנה הוא הצטרף למחלקת הנוער של PRS.
ב-5 בדצמבר 2016, איבנז הושאל לסרז'יפה עד לתום העונה.
לעומת זאת, ב-4 במרץ 2017 הוא נקרא בחזרה ל-PRS ואף זכה לקבל דקות באליפות גאושו של הסרייה ב'.
באמצע שנת 2017, איבנז הצטרף לסגל הקבוצה הצעירה של פלומיננסה.
הוא קודם לסגל הקבוצה הבוגרת שנה לאחר מכן ורשם את הופעת הבכורה שלו במדיה ב-20 בינואר 2018 בתיקו המאופס בבית מול בוטפוגו במסגרת אליפות ריו דה ז'ניירו.
ב-28 בפברואר 2018, איבנז חתם על חוזה לחמש עונות בקבוצה וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הברזילאית בהפסד החוץ 2–1 לקורינתיאנס.
בעונה הבודדת שלו בקבוצה הוא רשם 14 הופעות.
ב-29 בינואר 2019, איבנז נרכש על ידי אטאלנטה האיטלקית.
אף על פי שהיה חלק מהסגל של הקבוצה כבר בחודש פברואר, הוא קיבל את ההזדמנות הראשונה שלו בקבוצה רק ב-11 במאי, כשעלה כמחליף בדקות האחרונות של הניצחון 1–2 על גנואה.
ב-11 בדצמבר, איבנז רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות מול שחטאר דונצק האוקראינית, כאשר הוא עלה כמחליף של לואיס מוריאל ל-19 הדקות האחרונות של המשחק.
ב-27 בינואר 2020, איבנז הצטרף לרומא בהשאלה לשנה וחצי, כשלאחר מכן תחול על המועדון חובת רכישה להשלמת החוזה של ארבע וחצי שנים בשווי של שמונה מיליון אירו.
ב-4 במרץ 2021, איבנז חתם על חוזה במועדון עד 30 ביוני 2025. ב-26 בספטמבר כבש שער בכורה בהפסד 2–3 ללאציו.
ב-9 באוגוסט 2023 עבר איבנז לאל-אהלי מרומא בתמורה ל-28.5 מיליון יורו, לא כולל בונוסים.
ב-9 בספטמבר 2022, איבנז זומן לראשונה לנבחרת ברזיל לצמד משחקי הידידות שלה נגד נבחרת גאנה ונבחרת תוניסיה במסגרת מוקדמות יורו 2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי "הסלסאו" במשחק הידידות מול תוניסיה, שהתקיים ב-27 בספטמבר, כאשר נכנס כמחליפו של מרקיניוס בדקה ה-78.
רוג'ר ביירן היה כדורגלן אנגלי, ששיחק בעמדת הקשר אחורי.
היה אחד הקורבנות באסון האווירי במינכן.
ביירן נולד ב-8 בספטמבר 1929 והיה בן יחיד להוריו ויליאם הנרי וג'סי ביירן.
הוא התחייב לשנתיים בשירות הלאומי בחיל האוויר המלכותי, שם לא נחשב מספיק טוב כדי לשחק כדורגל ולכן במקום זאת שיחק רוגבי.
את קריירת הנוער שלו התחיל בקבוצה ריידר ברו בויז שם משך את תשומת ליבו של ג'ו ארמסטרונג, אז סקאוטר של מנצ'סטר יונייטד, שהציע לו משרות חובבניות במועדון.
ביירן הפך לכדורגלן מקצועי זמן קצר לאחר מכן והיה לראשון בחבורת "תינוקות באזבי".
הוא היה לקפטן מנצ'סטר יונייטד מעונת 1955/56 ואילך ושיחק לפי הסגנון המסורתי בעמדת המגן השמאלי.
ביירן מעולם לא נחשב לכדורגלן שנולד עם הכישרון.
הוא לא התמצא בתיכולים והיכולות האוויריות שלו שאפו למתחת לממוצע, ובכל זאת, מוסר העבודה המדהים ואינטליגנציית המשחק שלו עזרו לו להתמקם היכן שצריך ולהגיב לסכנה במהירות.
ביירן חידש בכך שבניגוד לתקופה זו שבה המגנים פעלו רק בהגנה, מיומנותו הייתה להשתתף גם במשחק ההתקפי כשהוא פותח בריצות קדימה.
אולי תכונתו הטובה ביותר באה לידי ביטוי במנהיגות הכריזמטית שלו בה עודד את שחקניו, וגם כעבור 60 שנה לאחר מותו הוא עדיין נחשב לאחד הקפטנים הגדולים שהיו למנצ'סטר יונייטד.
ביירן זכה עימה באליפות אנגליה שלוש פעמים בעונות 1951/52, 1955/56 ו-1956/57, הגיעה לגמר גביע ה-FA ב-1957 אותו הפסידו לאסטון וילה וגם היה שותף להגעתה לחצי גמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1956/57. באותה עונה מנצ'סטר יונייטד הייתה לקבוצה האנגלית הראשונה שהופיעה אי פעם בתחרות.
ביירן היה חבר קבוע במדי נבחרת אנגליה של המאמן וולטר וינטרבוטום במהלך שנות ה-50, והיה אחד המועמדים להיות קפטן שלה לאחר פרישתו של בילי רייט ממשחק ב-1959. במונדיאל 1954 אנגליה הודחה ברבע הגמר נגד אורוגוואי והוא שותף בכל משחקיה.
ביירן ערך בה 33 הופעות ומאז הופעת הבכורה שלו נגד סקוטלנד באפריל 1954 ועד האחרונה בנובמבר 1957 נגד צרפת, שיחק בכל משחקי הנבחרת מבלי להחמיץ אף אחד ובכך הוא מחזיק בשיא.
עם זאת, לא הצליח לכבוש אף שער על אף שבעט שני פנדלים אותם החמיץ נגד ברזיל ויוגוסלביה בשנת 1956.
ביירן נהרג ב-6 בפברואר 1958 באסון האווירי במינכן כשהוא בן 28 בלבד, ולמבוגר ביותר מבין שמונת השחקנים ההרוגים.
בעקבות המאורע פספס בדרך לביתו את הבשורה שאשתו, ג'וי, הייתה אמורה ללדת את ילדם הראשון.
טקס ההלוויה נערך בכנסיית הקהילה של פליקסטון וגופתו של ביירן נשרפה.
כעבור שמונה חודשים ממותו נולד בנו ב-7 באוקטובר בשם רוג'ר ג'וניור.
בסוף שנות ה-60 ותחילת ה-70 בנו היה למביא כדורים באולד טראפורד.
ג'וניור התגורר בסווינדון שבוילטשייר ועבד בתור בכיר במועצה המקומית.
הוא נפטר מסרטן בדצמבר 2011 בגיל 53 והותיר אחריו את אמו שהייתה בשלב זה בשנות השבעים לחייה.
כמה שנים לאחר מותו הוחלט כי בניוטון הית' שבאזור מרכז העיר מנצ'סטר יקרא רחוב על שמו.
גם כבישים ושבילים באחוזה נקראו על שמות שאר ההרוגים ובהם טומי טיילור, אדי קולמן, מרק ג'ונס, בילי ווילן, דייוויד פג וכמו גם מתחם דיור בשם דאנקן אדוארדס.
הביוגרפיה, רוג'ר ביירן - קפטן "תינוקות באזבי", נכתבה בידי איין מקרטני ופורסמה ב-2 בדצמבר 2000. דרמת הטלוויזיה "יונייטד" ב-2011 התמקדה בהצלחות של קבוצתו ובאסון האווירי במינכן, אך בטעות ציינה את מרק ג'ונס כקפטן הקבוצה ואילו ביירן אפילו לא הוזכר כחלק ממנה.
יוסף רוג'ר ביסמוט היה איש עסקים וסנאטור יהודי-תוניסאי.
הוא נבחר לבית העליון החדש שהוקם, בית היועצים, ביולי 2005 והיה המחוקק היהודי הנבחר היחיד בעולם הערבי.
כסנאטור יהודי ביסמוט היה גם חבר במועצה הבינלאומית של חברי פרלמנט יהודים.
ביסמוט נולד בלה גולט (שכונה של נמל תוניס) ב-4 בנובמבר 1926. לפני שפיתח קריירה בפוליטיקה ביסמוט היה איש עסקים.
ביסמוט החל את הקריירה העסקית שלו בתחום הבנייה ב-1940. הקים את קבוצת ביסמוט, חברת אחזקות שכללה עסקים העוסקים בהפצה, סחורה, ייצור כימיקלים, תעשייה וציוד חשמלי.
כסגן נשיא הקונפדרציה התוניסאית לתעשייה מסחר ומלאכת יד, ביסמוט נבחר לבית העליון ב-3 ביולי 2005, והפך אז לחבר הפרלמנט היהודי היחיד בעולם הערבי.
עם בחירתו, הוא אמר ל-Associated Press: "אני מאוד נרגש וגאה שנבחרתי למוסד הפרלמנטרי הזה, זו המחשה לפתיחות ולסובלנות המאפיינות את תוניסיה".
הוא הזכיר במיוחד כי קיבל ברכות מראשי הוועד היהודי-האמריקאי וכן מנשיא הקונגרס היהודי האירופי.
במרץ 2012 ביסמוט גינה אנשים בתוניס שקראו לרצוח יהודים, ואמר לעיתונות שהוא "כבר לא אופטימי ואני יכול לראות חזון ברור, כרגע, של עתיד במדינה הזו".
ביסמוט היה נשוי פעמיים והיו לו שישה ילדים.
שלושה ילדים (ז'קלין, מישל ופיליפ) היו מנישואיו הראשונים עם אשתו איווט, ואילו שלושה נוספים (סטיבן, ז'אן ופיטר) היו מנישואיו השניים לאאז, אזרחית דנית.
ברניגין היה איש האגף השמרני של המפלגה הדמוקרטית שפיקח על ביטול מיסי הרכוש האישיים של המדינה, הרחיב את הנגישות לחינוך גבוה, והחל בבניית נמל המים העמוקים של אינדיאנה בברנס הרבור שעל חוף ימת מישיגן.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, הטיל ברניגין וטו מאה פעמים, שיא של תקופת כהונה אחת של כל הזמנים.
הוא היה הדמוקרט האחרון שכיהן כמושל אינדיאנה עד להשבעתו של אוון ביי ב-1989.
ב-1968 זכה ברניגין לתשומת לב בינלאומית כאשר הוא התמודד כמחליפו של לינדון ג'ונסון בבחירות המקדימות של הדמוקרטים באינדיאנה.
ג'ונסון פרש מהמרוץ ב-31 במרץ 1968, אך ברניגין המשיך להתמודד כמועמד "הבן המועדף" מול רוברט קנדי ויוג'ין מקארתי.
הוא קיווה שמאמציו ישיגו עבור אינדיאנה תפקיד משמעותי יותר בוועידה הארצית של המפלגה שהתקיימה בשיקגו.
בסופו של דבר הוא סיים בבחירות המקדימות שני לאחר קנדי.
לאחר תום כהונתו כמושל, שב ברניגין לעירו לפאייט, שם הוא חידש את עיסוקו בעריכת דין ונותר פעיל בחיים הציבוריים, שימש כנשיא לשכת המסחר של לפאייט רבתי וכחבר מועצת שבילי הריסון של הצופים הבנים של ארצות הברית.
ברניגין גם שימש כחבר מועצות הנאמנים של פרנקלין קולג', אוניברסיטת פרדו והחברה ההיסטורית של אינדיאנה.
רוג'ר ברניגין נולד בעיר פרנקלין שבאינדיאנה.
אביו היה עורך דין, מורה והיסטוריון חובב.
ברניגין התחנך בבתי ספר ציבוריים מקומיים, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון ב-1919, והמשיך אותם בקולג' פרנקלין הסמוך, שם הוא הגביר את לימודיו בספרדית, צרפתית והיסטוריה.
הוא היה גם מעורב במועדון התיאטרון של הקולג'.
לאחר סיום לימודיו בפרנקלין ב-1923, הוא המשיך לבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, בו הוא סיים לימודי תואר במשפטים ב-1926. ברניגין שב לאינדיאנה וקיבל משרה במשרד התובע של מחוז ג'ונסון, בה הוא החזיק במשך שלוש שנים.
ב-1929 נשא ברניגין לאישה את חברתו לספסל הלימודים בפרנקלין קולג', ג'וזפין מרדיס.
ב-1930 החל ברניגין לעבוד כעורך דין בבנק הקרקעות הפדרלי ובמנהל האשראי לחקלאים בלואיוויל, קנטקי.
עד מהרה הוא קודם למשרת היועץ הראשי של הבנק ונסע בחמש מדינות כדי לשאת נאומים.
ב-1938 הוא פרש מהבנק כדי להצטרף למשרד עורכי דין בלפאייט, אינדיאנה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה התגייס ברניגין לצבא ארצות הברית והוצב בחטיבת החוזים של משרד התובע הצבאי הכללי בוושינגטון, שם הוא היה לראש החטיבה המשפטית של כוחות התובלה בדרגת לוטננט קולונל.
לאחר המלחמה שב ברניגין למשרד עורכי הדין שלו בלפאייט.
כמי שבמשך שנים היה בעל זיקה למפלגה הדמוקרטית, היה ברניגין פעיל בפוליטיקה המקומית והמדינתית.
ב-1948 הוא שימש כיושב ראש הוועידה המדינתית של המפלגה.
לאחר שמועמד המפלגה למשרת המושל, הנרי שריקר, ניצח באותה שנה בבחירות, הוא מינה את ברניגין כיושב ראש נציבות השימור המדינתית.
ברניגין גם שימש כנשיא לשכת עורכי הדין של אינדיאנה.
ב-1956 הוא הציג את מועמדותו במרוץ לבחירת מועמד המפלגה למשרת המושל, אך נוצח על ידי רלף טאקר.
בוועידה המדינתית של הדמוקרטים ביוני 1964 זכה ברניגין במועמדות המפלגה למשרת מושל אינדיאנה כבר בסבב ההצבעה הראשון.
יריבו בבחירות הכלליות, סגן המושל המכהן, הרפובליקני ריצ'רד ריסטין, הצביע קודם לכן הצבעה שוברת שוויון בתוקף היותו נשיא הסנאט של אינדיאנה, וכך אפשר את קבלתו של מס מכירות מדינתי, שההחלטה עליו הייתה בלתי פופולרית בקרב קהל הבוחרים.
במהלך מסע הבחירות, תקף ברניגין את ריסטין על הצבעתו זו.
בנוסף זכה ברניגין לתמיכה מהעיתון שתמך באופן מסורתי ברפובליקנים, "האינדיאנפוליס סטאר" ועיתונים נוספים במדינה, שסייעו לו לנצח בבחירות בהפרש הגדול ביותר בתולדות המדינה עד לאותה עת.
השיר של מסע הבחירות שלו היה עיבוד של שיר הקאנטרי בלוז Walk Right In.
במערכת בחירות זו השיגו הדמוקרטים, לראשונה מאז 1938, את השליטה באספה הכללית של אינדיאנה.
מרגע שהושבע לכהונתו, הוכיח ברניגין את עצמו כשמרן יותר בהשוואה להנהגת האספה הכללית.
הוא הטיל וטו על מאה הצעות חוק, כולל חוק להתרת הפלות, איסור על עונש מוות, וחוקים להגנת איגודים מקצועיים.
על אף המחלוקת שלו עם האספה הכללית על מגוון רחב של נושאים, הוביל ברניגין שורה של נושאים שהיו על סדר היום שהתקבלו כחוקים.
הוא קידם בהצלחה מערכת מלגות לחינוך גבוה, הרחיב את סמכויות נציבות זכויות האזרח של המדינה, שיפר את מצבה של מערכת בתי הסוהר, הרחיב את מערכת הכבישים המדינתית, ביטל את מס הגולגולת, והקים מספר של פארקים ציבוריים ושמורות טבע.
במהלך תקופת כהונתו כמושל הוא גם פיקח על ביטול מס הרכוש האישי והחל לפעול להקמתו של נמל אינדיאנה, נמל המים העמוקים הראשון של המדינה על חופי ימת מישיגן.
בראשית מרץ 1968 ביקש הנשיא לינדון ג'ונסון מברניגין שיתמודד כמחליפו בבחירות המקדימות של הדמוקרטים באינדיאנה.
ברניגין הסכים, וניהל מסע בחירות רציני כמועמד תושב אינדיאנה שייצג את תושבי אינדיאנה.
כאשר הודיע ג'ונסון על פרישתו ממערכת הבחירות ב-31 במרץ, החליט ברניגין להמשיך במסע הבחירות בתקווה להשיג שליטה על הצבעת משלחת אינדיאנה בוועידה הארצית של הדמוקרטים שנערכה בשיקגו מאוחר יותר באותה שנה.
על אף מערכת בחירות רצופת מאבקים והובלה בהצבעות בתחילתה, נוצח ברניגין בבחירות המקדימות באינדיאנה על ידי רוברט קנדי כאשר קיבל 238,700 קולות מול 328,118 הקולות של קנדי, אך עדיין עקף את יוג'ין מקארתי שהגיע למקום השלישי.
לאחר תום כהונתו כמושל שב ברניגין שוב למשרד עורכי הדין שלו בלפאייט.
בשנותיו האחרונות הוא שימש כנשיא לשכת המסחר של לפאייט רבתי, כחבר מועצת שבילי הריסון של הצופים הבנים של ארצות הברית, וכחבר מועצת הנאמנים של פרנקלין קולג' ושל אוניברסיטת פרדו.
במהלך חייו אגר ברניגין אוסף גדול של ספרים, שמאוחר יותר נתרם לספריית פרנקלין קולג'.
הוא גם שימש כחבר מועצת הנאמנים של החברה ההיסטורית של אינדיאנה משנת 1965 ועד מותו.
רוג'ר ברניגין נפטר בלפאייט ב-19 בנובמבר 1975. הוא נטמן בבית הקברות גרינלאון שבעיר הולדתו פרנקלין.
בשנות ה-90 נקרא על שמו גשר ברניגין שבמחוז טיפקאנו שבאינדיאנה.
רוברטס קלאווינש (בלטבית: Roberts Kļaviņš; 10 בנובמבר 1885 – 16 באוקטובר 1941) היה גנרל לטבי.
לאחר כיבוש לטביה בידי הסובייטים ב-20 ביוני 1940 הוא מונה למפקד הזמני של הצבא הלטבי, שבהמשך שולב בתוך הצבא האדום.
לאחר השילוב מונה למפקד הקורפוס ה-24. נרצח במהלך הטיהורים שנערכו בעקבות מבצע ברברוסה.
קלאווינש נולד ב-10 בנובמבר 1885 למשפחת איכרים לטבית.
ב-1903 הוא התגייס לצבא האימפריה הרוסית והוצב בווילנה.
הוא לחם במלחמת העולם הראשונה בקרבות החזית המזרחית.
לאחר המלחמה, הכריזה מולדתו לטביה על עצמאות.
קלאווינש התגייס לצבא הלטבי החדש והשתתף במלחמות העצמאות של לטביה.
ב-2 ביוני 1922 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מטה משמר הגבול הלטבי.
ב-1928 הוא מונה למפקד רגימנט הרגלים ה-4, וב-1931 הועבר לפקד על דיוויזיית וידזמה.
ב-18 בנובמבר 1931 הוא הועלה לדרגת גנרל.
ב-15 במאי 1934 התחוללה בלטביה הפיכה צבאית שהעלתה לשלטון את הדיקטטור קרליס אולמניס.
קלאווינש התנגד להפיכה, ופרש מהצבא.
הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת ורשה.
בשל התנגדותו למשטרו של אולמניס הוא החל לשתף פעולה עם שירות הביון של ברית המועצות.
ב-20 ביוני 1940 כבשו הסובייטים את לטביה ללא אף ירייה.
קלאווינש מונה למפקד "צבא העם הלטבי", גוף זמני שהחליף את הצבא הלטבי, ונועד להשתלב בעתיד בתוך הצבא האדום.
השילוב הושלם בדצמבר 1940, והצבא הלטבי הפך להיות הקורפוס ה-24 של הצבא האדום.
בעקבות מבצע ברברוסה, החלו הסובייטים במסע טיהור כנגד קצינים לא-רוסים בצבא האדום.
במסגרת טיהור זה, נשלח קלאווינש למוסקבה, כביכול לשם הכשרה צבאית.
בפועל, הוא נעצר מיד עם הגיעו לעיר.
נערך לו משפט מזורז שבסופו נידון למוות.
גזר הדין בוצע ב-16 באוקטובר 1941 בגיא ההריגה בקומונרקה.
רובריק היא חברת ניהול ואבטחת מידע בענן שבסיסה בפאלו אלטו, ארצות הברית, נוסדה בדצמבר 2013.
החברה נוסדה בינואר 2014 על ידי ביפול שינהה (Bipul Sinha), ארוויד ג'יין (Arvind Jain), סוהם מזומדר (Soham Mazumdar), ארווינד נית'ראקאשיאפ ( Arvind Nithrakashyap).
IVP הובילה סבב גיוס של 180 מיליון דולר מסדרה D במאי 2017, לפי שווי של 1.3 מיליארד דולר, מה שהביא את החברה ל-292 מיליון דולר לפחות שגויסו עד כה.
בתחילת 2018 רכשה רובריק את Datos.io, חברה נוספת לניהול נתונים בענן.
בינואר 2019 גייסה הסטארט-אפ 261 מיליון דולר, מה שהוביל לעליה בשווי החברה ולהגעה לשווי כולל של 3.3 מיליארד דולר.
בדצמבר 2020, החברה רכשה את הנכסים והקניין הרוחני של Igneous, חברה מסיאטל שעברה תהליך צמצום באותה תקופה.
עד זמן קצר לפני הרכישה, הוביל את Igneous המייסד השותף Kiran Bhageshpur.
רובריק מקיימת פעילות שיווק ומכירות בישראל משנת 2017 באמצעות חברת Innocom מקבוצת Aman.
באוגוסט 2023, פורסם שרובריק רכשה את חברת אבטחת המידע בענן, למינאר סקיוריטי (Laminar Security), הממוקמת בישראל, בהיקף מוערך של 200 מיליון דולר.
המערכת שפיתחה למינאר מגינה על מידע ארגוני רגיש ומונעת דליפה או גניבה שלו, תוך הענקת נראות על מיקומו ומצבו של המידע שנמצא על תשתיות ענן ועל דרכי ההגנה עליו.
למינאר פועלת לאבטחת המידע הארגוני על גבי פלטפורמות הענן הציבוריות הגדולות, AWS, Microsoft Azure Google Cloud Platform ועוד.
מייסדי למינאר הם עמית שקד (CEO) ואורן אברהם (CTO).
היא מספקת שירותי ניהול נתונים כגון גיבוי ושחזור לארגונים המנהלים סביבות ענן היברידיות.
בנוסף, לחברה יכולות בזיהוי חריגות (אנומליות) בפעילות הנתונים בארגון כדי לחסום פעילות עוינת בזמן אמת, לצד זיהוי וציד של איומים פעילים.
ניתן להפעיל את התוכנה שלה במחשוב מקומי ובענן כדי להגן ולנהל נתונים.
יותר מ־4,500 ארגונים משתמשים כיום במוצרי החברה.
מקורות צד שלישי ציינו את העלייה של תוכנות כופר ואיומים ארגוניים אחרים כמגבירים את הביקוש הכולל בשוק לפתרונות גיבוי מחוץ לאתר.
במרץ 2018, Dell EMC תבעה שני עובדים לשעבר שעובדים כיום עבור רובריק, בטענה שהעובדים חשפו סודות מסחריים של Dell EMC, שידלו לקוחות לשעבר של Dell EMC לעבור לרובריק, וסיפקו לה יתרונות תחרותיים לא הוגנים.
המייסד ביפול שינהה מכהן כעת כמנכ"ל לאחר שפרש מתפקידו ב-Lightspeed.
הוא מחזיק במספר פטנטים על טכנולוגיות אחסון מבוזרות.
הוא תיאר בפומבי הזמנה פתוחה של כל המעוניינים לישיבות דירקטוריון כאקט של "שקיפות רדיקלית".
יו"ר מיקרוסופט לשעבר, ג'ון וו.
תומפסון, הוא חבר מועצת המנהלים.
שחקן הכדורסל של פיניקס סאנס , קווין דוראנט, הוא משקיע בולט, ומציין את רובריק כהשקעה הטכנולוגית הראשונה שלו שנעשתה בהדרכתו של המשקיע המוכר רון קונווי .
רוג'ר אלין היה פוליטיקאי אמריקאי מדקוטה הצפונית, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל דקוטה הצפונית הרביעי בשנים 1895–1897. לפני כן, בשנים 1891–1893 הוא כיהן כסגן מושל המדינה, ולפני כן, החל מ-1889 כחבר בסנאט שלה.
רוג'ר אלין נולד בכפר ברדוורת'י שבמחוז דבון, אנגליה.
לאחר מות אביו, עברה המשפחה לאונטריו, קנדה, שם הוא התחנך בבתי ספר ציבוריים.
אלין נישא פעמיים, בפעם הראשונה ב-1881 לאיזבלה מקנזי, וב-1918 נישא בשנית לאחייניתה של איזבלה, אנה מקנזי.
בשנים 1887–1889 שימש אלין כחבר במועצה של טריטוריית דקוטה, וב-1889 היה נציג לוועידת החוקה של דקוטה הצפונית.
לאחר מכן ועד 1891 הוא היה חבר הסנאט של דקוטה הצפונית, ולאחר מכן ועד 1893 סגן מושל המדינה.
ב-1894 נבחר אלין כמושל דקוטה הצפונית, תפקיד בו הוא כיהן עד 1897. השפעות הבהלה של 1893 טופלו במהלך תקופת כהונתו כמושל.
לאחר שנוצח בניסיונו להיבחר לתקופת כהונה שנייה כמושל, פרש אלין מהפוליטיקה ועסק בעסקי חקלאות.
רוג'ר אלין נפטר בפארק ריבר שבדקוטה הצפונית ב-1 בינואר 1936. הוא נטמן בבית הקברות המקומי.
רוג'ה סטונה הוא אתלט ג'מייקני המייצג את טורקיה, אלוף אולימפי (פריז 2024) בזריקת דיסקוס.
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים עד גיל 23 שנערכה בקרטרו שבמקסיקו ביולי זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 56.97 מטר.
באליפות אמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית והקריביים עד גיל 23 שנערכה בסן חוסה שבקוסטה ריקה ביולי זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 61.21 מטר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט שבהונגריה באוגוסט סיים במקום 19 בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.67 מטר.
באולימפיאדת פריז שנערכה באוגוסט זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בשיא אולימפי ושיא אישי חדשים של 70.00 מטר, לפני מיקולאס אלקנה מליטא (69.97 מטר) ומת'יו דני (69.31 מטר).
סטונה עבר לייצג את טורקיה שהציעה לו מענק חתימה ותמריצים כלכליים.
כתוצאה מכך פספס את אליפות העולם בטוקיו.
רוג'ר סמית' הוא אחת הדמויות הראשיות בסדרת האנימציה למבוגרים "אבא אמריקאי".
דמותו של רוג'ר נוצרה, עוצבה ומדובבת על ידי סת' מקפרלן.
רוג'ר הוא חייזר חלל אפור שחי עם משפחת סמית'.
לאחר שחי על כדור הארץ מאז שהתרסק ברוזוול שבניו מקסיקו ב-1947, רוג'ר הגיע לגור עם משפחת סמית' לאחר שהציל באזור 51 את חייה של הדמות הראשית בסדרה, סוכן ה-CIA סטן סמית', לפני תחילת הסדרה.
רוג'ר הופיע מספר פעמים בפרקים של הסדרה "איש משפחה".
רוג'ר הוא בדרך כלל חסר רגישות וחסר זהירות; לעיתים קרובות הוא מנצל אנשים, מגחיך אותם ומרמה אותם.
עם התקדמות הסדרה רוג'ר מתנהג יותר ויותר באי שפיות, אכזריות, אנוכיות, ערמומיות ושחיתות.
בשל כך, לרוג'ר יש יחסי אהבה-שנאה עם משפחת סמית', שלה אכפת ממנו למרות שהם הקורבנות הראשים של התנהגותו של רוג'ר.
מערכת היחסים החשובה ביותר שלו היא עם סטן שכן סטן סובל ומתעצבן מההתנהגות של רוג'ר למרות העובדה שהוא הציל את חייו והוא לא מגלה הרבה סובלנות כלפיו.
בפרקים הראשונים של התוכנית, סטן אוסר על רוג'ר לעזוב את בית המשפחה מחשש שיגלו שהוא הוציא את רוג'ר החייזר מאזור 51 ללא אישור.
ההגבלה הזו הוסרה יחסית בתחילת הסדרה, ורוג'ר התחיל לאמץ זהויות בדויות באמצעות לבישת תחפושות שונות כדי שיוכל לחיות גם מחוץ לבית משפחת סמית'.
הזהויות של רוג'ר הפכו לנושא מרכזי בעלילת הסדרה, כאשר אינספור הזהויות שלו הן לעיתים קרובות הנושא העיקרי של העלילה הראשית של הפרקים או העלילה המשנית של הפרקים בסדרה.
כשהוא מדבב את הדמות, מקפרלן מדבר במבטא שנועד להידמות לזה של השחקן האמריקאי, פול לינד.
רוג'ר מעט נמוך מהיילי, בתו הבכורה של סטן.
כשרוג'ר מרגיש פגוע זה גורם לו בדרך כלל ליצור זהות בדויה ולתכנן איתה מיזמות חדשות.
רוג'ר בדרך כלל מתנהג בקלילות ומשדר שהוא חסר דאגות תוך שהוא מבצע מעשים גסים, מטורפים, זדוניים ומרושעים.
לרוג'ר אין שום נקיפות מצפון לומר ולעשות את כל מה שעולה על רוחו בלי לדאוג למי שעלול לסבול כתוצאה ממעשיו.
הוא מטעה באופן קבוע אחרים כדי להשיג את מטרותיו הרצויות.
הוא יצור תוכניות מסובכות רק בשביל להשיג דברים קלים ופשוטים, באחת התוכניות שלו רוג'ר כמעט התחתן עם אישה שהוא חושב שהיא בלתי נסבלת כדי לקבל בלנדר חדש כמתנת חתונה.
עם זאת, בפרק "Frannie 911", רוג'ר מספר שהוא לא בלתי נסבל מבחירה, ושהזן החייזרי שלו חייב להוציא את כל ההתנהגויות הגועליות שלהם על אחרים, כי אם לא, הם מפתחים מחלה סופנית.
לרוג'ר יש יחסים טובים ביותר עם סטיב סמית', בנו של סטן ובחלק מהפרקים בסדרה עלילת המשנה סובבות סביבם.
לרוג'ר וסטיב יש יחסי אהבה-שנאה, שבמסגרתה הם כל הזמן מתקוטטים ומעליבים זה את זה, אבל גם מגלים חיבה וסימפתיה אחד לשני.
בנוסף לכך רוג'ר ביקר בכדור הארץ מוקדם יותר, לאחר שגרם לספינת החלל של דודתו להתרסק, רוג'ר גר עם משפחה של לוכדי פרוות חלוצים שמתו בנסיעה על שביל אורגון בפרק "שביל אורטרון" ("OreTron Trail").
ישנה גם אפשרות, שהוא או יצור אחר מגזע החייזרים שלו הגיעו לכדור הארץ בראשית העת העתיקה, כפי שנראה בפרק הבכורה של עונה 13: בפרק, מופיע לוח אבן בו חרוט חייזר בעל דמיון פיזי לרוג'ר, החייזר כפוף מעל פירמידה ובה מה שנראה כמו שני מצרים המשבחים אותו וכתב חרטומים שמקיף אותם.
בפרק "Naked to the Limit, One More Time ", מתגלה שרוג'ר נשאר על כדור הארץ מרצונו החופשי ופרק נחשף שהוא יכול פשוט להתקשר לחללית של בני מינו כדי שיחזירו אותו לכוכב הולדתו אם ירצה בכך.
פרטים על משפחתו האמיתית של רוג'ר ועל קורות חייו לפני שהגיע לכדור הארץ טרם נחשפו בסדרה.
למרות שבפרק "אבודים בחלל" ("Lost in Space"), מופיע סרטון קצר שחושף שלפני שרוג'ר נחת בכדור הארץ, הוא היה מעורב במערכת יחסים רומנטית הומוסקסואלית עם חבר אחר מגזע החייזרים שלו, זינג; עם זאת, רוג'ר בגד בזינג.
כמו כן, נחשף בפרק "I Am the Walrus" שרוג'ר אכל את אביו כשהגיע לגיל 15. רוג'ר גילה בפרק "OreTron Trail", שהוא ביקר פעם בכדור הארץ לפני 1947, במאה ה-18, לאחר שהחללית שבה טס התרסקה כשטס עם דודתו קרוליין והיא מתה מההתרסקות.
רוג'ר נפגש עם משפחת סמית' כשהציל את חייו של סטן לאחר שרוג'ר נמלט מאזור 51 (ארבע שנים לפני תחילת הסדרה).