tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כתוצאה מכך, הירגזי הסולטני מסווג כמין ללא חשש.
האוכלוסיות המערביות נמצאות בסכנה עקב הרס בתי גידול.
הירגזי הסולטני תואר לראשונה על ידי בריאן הוטון הודג'סון בשנת 1837.
ב–1890, ריצ'רד באולדר שרפ החשיב את הירגזי הסולטני כמין במשפחת הטימליים.
הוא כיום מסווג בסוג עצמאי במשפחת הירגזיים.
העץ הפילוגנטי של משפחת הירגזיים על פי יוהנסון ואחרים, 2013:
Melanochlora sultanea sultanea – הודג'סון, 1837, מצוי מנפאל ועד דרום-מזרח אסיה
ירגזי פיליפיני (שם מדעי: Pardaliparus elegans) הוא מין של עוף ממשפחת הירגזיים האנדמי לאיי הפיליפינים והוא אחד משלושה מינים מהמשפחה שאנדמיים לפיליפינים ביחד עם ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) שאנדמי לאי פלאוואן וירגזי לבן-מצח (Sittiparus semilarvatus) האנדמי לאיים מינדנאו ולוזון.
הירגזי הפיליפיני הוא ציפור שיר קטנה; אורכו 11.5–12 ס"מ ומסתו 12–15 גרם.
הירגזי הוא בעל גחון ולחיים צהובים בוהקים, וסנטר, כיפה וכנפיים שחורות.
על הכנפיים נקודות לבנות קטנות בשורות.
הזנב שחור עם שוליים לבנים ושני כתמים לבנים בשני צדדיו.
על העורף יש כתם צהוב.
הנקבה דומה לזכר אם כי דהויה במקצת, ויש לה סנטר צהוב ומעין "שפם" שחור.
השרת הנוצות מתרחשת בתחילת החורף (דצמבר–ינואר).
השיר מורכב משריקה בתדר בינוני, שמלווה בשני תווים גבוהים, מה שנשמע כ–"צ'ווו צ'יט־צ'יט!
הירגזי גם משמיע קריאות צורמות שנשמעות כחריקה.
הירגזי הפיליפיני חי בזוגות או קבוצות קטנות הכוללות עד שמונה ירגזים.
לעיתים הוא מחפש מזון בלהקות מעורבות של עלוויות, זנבני מניפה וסיטות.
לא הרבה ידוע על תזונת הירגזי, אם כי היא כוללת פרוקי רגליים קטנים (חרקים, עכבישים, מרבי רגליים וכו'), פגיות, זרעים ופירות.
הירגזי הפיליפיני לא נוטה לנדוד.
ידוע מעט מאוד על רביית הירגזי הפיליפיני.
עונת הרבייה מתחילה בינואר ונמשכת עד יוני.
עופות שבונים את קינם נצפים החל ממרץ ופרחונים – באפריל.
בלוזון עופות צעירים נצפו ממרץ ועד נובמבר, ובמינדנאו הם נצפו מאפריל ועד אוקטובר.
הירגזי הפיליפיני אנדמי לאיי הפיליפינים.
הוא חי ביערות גשם טרופיים ובשטחים חקלאיים עד ל–2,480 מטרים מעל פני הים.
טווח התפוצה (כ–844,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
על כן, הירגזי הפיליפיני מסווג כמין ללא חשש.
הירגזי הפיליפיני שויך בעבר לסוג ירגזי (Parus), וסווג מחדש לסוג פריפרוס (Periparus) ב-2005, אך הועבר לסוג פרדליפרוס (Pardaliparus) ביחד עם המינים ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) וירגזי צהוב-בטן (Pardaliparus venustulus).
העץ הפילוגנטי של הסוג פרדליפרוס, על פי יוהנסון ואחרים (2013):
ירגזי צהוב־גבה (שם מדעי: Sylviparus modestus) הוא מין יחיד בסוגו של ציפור שיר ממשפחת הירגזיים.
ירגזי צהוב-גבה הוא עוף קטן: אורכו 10 ס"מ ומסתו 5.9 גרם.
הירגזי בצבע צהוב-אפרפר כהה, ולו ציצה קטנה, מקור עבה וקצר, וגבה צהבהבה חיוורת.
הגב, הכנפיים והזנב כהים במעט מהגחון.
המקור וכף הרגל כחולים-אפרפרים, וקשתית העין כהה.
באוכלוסיות של מערב ההימלאיה, הגב רווי יותר והגחון צהבהב יותר.
דומה לירגזי כיפת־אש, אם כי נבדל ממנו בצבעי הגחון והראש.
הקריאות חזקות ודקות ונשמעות כ–"ציט", "פיט" או "פסיט".
ירגזי צהוב-גבה מצטרף לעיתים קרובות ללהקות מעורבות מינים קטנות.
ידוע מעט מאוד על מנהגי הרבייה שלו.
הוא מקנן בחלל בעץ, בגובה 0.5–7 מטרים מהקרקע.
אין מידע על התזונה של ירגזי זה, אבל משוער כי היא כוללת פרוקי רגליים קטנים, פגיות וזרעים.
הירגזי חי ביערות הרריים בהימלאיה, דרום סין, ודרום מזרח אסיה היבשתית.
הוא חי בחופת העלים ומתרחק מהקרקע.
הירגזי חי ביערות ירוקי עד בגבהים של 1,500–3,000 מטרים מעל פני הים.
טווח התפוצה (כ–5,650,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
על כן, הירגזי צהוב־הגבה מסווג כמין ללא חשש.
ירגזי צהוב־גבה הוכרז כמין בסכנת הכחדה במיאנמר ב-4 במרץ 2020 על ידי מחלקת היערות של משרד משאבי הטבע ושימור הסביבה של מיאנמר .
הירגזי צהוב־הגבה נמצא בבסיס העץ האבולוציוני של משפחת הירגזיים:
Sylviparus modestus modestus – ברטון, 1836, מצוי מנפאל וצפון מזרח הודו לדרום סין, תאילנד וצפון לאוס.
ירגזי קנרי או ירגזי כחול אפריקני (שם מדעי: Cyanistes teneriffae) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
הירגזי הקנרי דומה מאוד לקרובו מצפון, הירגזי הכחול.
הירגזי הקנרי הוא עוף קטן, אורכו 11–12 ס"מ.
הוא דומה מאוד לקרובו מצפון, הירגזי הכחול, אם כי קטן וכהה בהשוואה אליו.
גבו, כנפיו, זנבו וכיפתו בצבע אינדיגו עד אולטראמרין ואף שחור.
הראש לבן, עם סימונים שחורים על הסנטר, פס העין, והצווארון.
המקור שחור וקצר, קשתית העין כהה וכף הרגל אפורה-כחלחלה.
למספר תת־מינים פס לבן על הכנף.
על הבטן יש פס שחור.
לצעירים פנים צהובות ופלומה חומה, והכנפיים והזנב כהים ודהויים.
הירגזי משמיע מגוון רחב של קריאות, קולות ושירים, שמשתנים בין האיים השונים, ולאורך המגרב.
ישנם הבדלים בין תת־המינים במראה:
תת־המין palmensis חיוור יותר וכיפתו פחות מבריקה.
לעיתים קיים גוון ירקרק בגב.
הפס על הכנף קיים, ועל הכנפיים נקודות לבנות.
הפס על הבטן דק מאוד.
לתת־המינים היבשתיים (cyrenaicae ו–ultramarinus) יש פס לבן על הכנף.
תת־המין ombriosus גדול במעט, גבו העליון ירוק, השכמות אפורות־ירקרקות, והגחון בגוון עמוק יותר של צהוב.
תת־המין degener הוא בעל כיפה שחורה, גבה דקה, גב חיוור וגחון בהיר.
הפס על הבטן עבה וארוך יותר.
הירגזי הקנרי נצפה לרוב לבד, בזוג או בלהקות קטנות.
תזונתו לא ידועה ברובה, אם כי משוער שהיא לא שונה בהרבה מזו של הירגזי הכחול.
ידוע כי המין ניזון ממגוון זחלים.
עונת הקינון חלה בין פברואר ליולי, וייתכן שקיימת אחת נוספת מאוקטובר עד ינואר.
המין נוטה לקנן באזורים נמוכים, אם כי הוא מקנן גם באזורים הרריים.
הירגזי מקנן בחללים בתוך עצים, בנקיקים, סדקים בקירות, וגם בתיבות קינון.
לעיתים רחוקות מקנן על הקרקע.
הקן דומה לזה של הירגזי הכחול.
קן בצורת קערה שעשוי מטחב, עלים, נוצות וזרדים.
הקן מוקם בגובה של עד שלושה מטרים מהקרקע.
זמן הקינון של הירגזים מושפע מכמות הזחלים שניתן למצוא לאורך השנה.
הנקבה מטילה 3–6 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות.
הפרחונים נוטים להישאר קרוב לטריטוריית ההורים ולא להתפזר לאחר עזיבת הקן.
הורות חוץ־זוגית ידועה ונפוצה יחסית בקרב הירגזים הקנריים.
עם זאת, אין מקרי טפילות קינים בין פרטי המין.
הירגזים חיים בצפון מערב המגרב ובארכיפלג הקנרי.
על פי ההערכות, טווח התפוצה (2,180,000 קמ"ר של שטחי קינון ו–9,650,000 קמ"ר של שטחי תפוצה) וגודל האוכלוסייה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח וקריטריון גודל האוכלוסייה.
מגמת האוכלוסייה יציבה, ועל כן לא קיימת ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה.
כתוצאה מכך, הירגזי הקנרי מסווג כמין ללא חשש.
הסוג ציאניסטס תואר ב-1829 בידי החוקר הגרמני יוהאן יקוב קאופ אך במשך שנים נחשב לתת-סוג של הירגזי.
מחקר משנת 2005 (גיל, סליקאס ושלדסון, 2005) מבוסס נתונים גנטיים ומורפולוגיים תמך בהפרדת הסוג ציאניסטס, כפי שביצעו גופים אחדים, שבהם IUCN, ITIS, ואיגוד האורניתולוגים הבין-לאומי (IOU, לשעבר IOC).
העץ הפילוגנטי של הסוג ציאניסטס על פי יוהנסון ואחרים (2013):
להלן רשימת תת־המינים של הירגזי הקנרי על פי איגוד האורניתולוגים הבינלאומי (2021):
palmensis – מיד-ולדו, 1889, אנדמי לאי לה פלמה
cyrenaicae – הארטרט, 1922, מצוי בצפון־מזרח לוב
ultramarinus – בונפרטה, 1841, מצוי מתוניסיה למרוקו
degener – הארטרט, 1901, אנדמי לאיים פוארטוונטורה ולנסרוטה
ombriosus – מיד-ולדו, 1890, אנדמי לאי אל איירו
teneriffae – לסון, 1831, אנדמי לאיים טנריפה ולה גומרה
hedwigae – דייצן, גרסיה-דל-ריי, קאסטרו ווינק, 2008, אנדמי לאי גראן קנריה
בשנת 2005 קוויסט ואחרים הראו שהאוכלוסייה מגראן קנריה היא תת־מין נפרד, בהתבסס על נתונים גנטיים.
מחקר זה אישר כי האוכלוסייות מלוב ומלה פלמה, האוכלוסיות הפריפריאליות ביותר של הירגזים הקנריים הן שרידים של אוכלוסייה צפון אפריקאית עתיקה ונרחבת.
מין זה מציג את רמת הבידול הגנטי הגבוהה ביותר מבין כל העופות המקננים באיים הקנריים, עם חמישה תת־מינים מהאיים הקנריים ושניים מצפון אפריקה.
ירגזי פלסקה תואר לראשונה על ידי מיכאיל אלכסנדרוביץ' מנזביר.
השם המדעי ניתן לציפור זו על ידי האורניתולוג הגרמני ב–1877. לרוב ירגזי פלסקה תועדו במאות ה-19 וה-20 במחוז מוסקבה.
התיעוד הראשון מחוץ לרוסיה הוא מבלגיה, דצמבר 1878. לפי (1910) באוספים המדעיים של אז כבר היו כמה עשרות ירגזי פלסקה.
כמה אורניתולוגים תיארו את ירגזי פלסקה מספר פעמים ונתנו שמות ספציפיים למופעי צבע שונים.
פלסקה (1912) הציע שציפור זו, שנחשבה למין עצמאי, היא צאצא כלאיים.
ירגזי פלסקה שטובע ב–1991 בשוודיה נמצא מחדש חצי שנה לאחר מכן, בפינלנד.
עקב כך, משוער כי בני הכלאיים נוטים לנדוד יותר מירגזים תכולים.
בעשור הראשון של המאה ה-21 חלה עלייה בכמות התיעודים בהשוואה למאה הקודמת, כאשר 13 בני כלאיים נמצאו בין השנים 2000–2011 בכ–12 מדינות אירופאיות.
משוער כי התרחבות האזור בו נצפו ירגזי פלסקה נובע מהתרחבות התפוצה של הירגזי הכחול והצטמצמות האוכלוסייה של הירגזי התכול באזורים אלו, דבר שהוביל לבעיות במציאת בני זוג מתוך בני מינם.
עם זאת, לא תועדו ירגזי פלסקה בבלארוס, ככל הנראה משום שלירגזים במדינות אלו אין בעיות במציאת בני זוג מתוך בני מינם.
בשנים אלו, התיעוד המערבי ביותר היה בדרום צרפת, 2001. רוב התיעודים הם בעונת החורף.
בנובמבר 2013 תועד ירגזי פלסקה בחצי האי קרים, אוקראינה.
ירד באיה בלאי (אמהרית: הያሬድ ባየህ በላይ; נולד ב-22 בינואר 1995) הוא כדורגלן אתיופי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פאסיל קנמה מליגת העל האתיופית ובנבחרת אתיופיה.
טמנה, יליד בהר דר שבאתיופיה, שיחק בדאשן ביר מליגת העל האתיופית.
ב-1 ביולי 2016 חתם בפאסיל קנמה מליגת העל האתיופית.
ב-21 בנובמבר 2015 ערך באיה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אתיופיה, בהפסד 1-0 לנבחרת רואנדה במסגרת אליפות מזרח ומרכז אפריקה.
ב-4 באוגוסט 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 4-3 על נבחרת ג'יבוטי במסגרת מוקדמות אליפות האומות האפריקאיות 2020.
ירגזי צהוב-לחי (שם מדעי: Machlolophus spilonotus) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
הירגזי צהוב־הלחי הוא עוף קטן, אם כי בינוני ביחס לבני משפחתו.
הירגזי חי לרוב בענפים התחתונים של העצים, ונצפה בזוגות וקבוצות קטנות.
ירגזי צהוב-לחי מצוי ביערות גשם ויערות ממוזגים בדרום-מזרח אסיה.
ירגזי צהוב-לחי הוא עוף קטן, אם כי בינוני ביחס לבני משפחתו; אורכו 16 ס"מ ומסתו 18–23 גרם.
ראשו צבוע בצבעים בוהקים: לחייו, גבותיו ועורפו צהובים, טבעת העין הקטנה ופס העין שחורים, והוא בעל ציצה שחורה וגדולה ששוליה צהובים.
פס רחב ושחור עובר בגחון, החל מהסנטר ועד לתת־השת.
צידי החזה והבטן צהובים קרוב לראש ודוהים עד לחום-אפרפר באזור תת־השת.
הגב מנומר בצבעי שחור וצהוב, הסוככות שחורות עם שני פסי כנף לבנים, והאברות שחורות עם שוליים לבנים.
הזנב שחור עם שוליים לבנים.
הצעירים דהויים עם חזה בצבע אפור וציצה קטנה.
המקור שחור וקצר, כף הרגל אפורה-כחלחלה, וקשתית העין חומה כהה.
השיר הוא סדרה של שלוש הברות החוזרות על עצמן ונשמעות כ-"צ'יו–וי–אי".
הקריאות מגוונות, אבל לרוב מורכבות ממספר תווים גבוהים, והברה אחת או שתיים, בצליל נמוך יותר ומזומזם.
הירגזים חיים בהרים ורמות החל מ–600 מטרים מעל פני הים בעונת הרבייה, ומחוץ לה, החל מ–350 מטרים.
ירגזי צהוב-לחי טורף חסרי חוליות קטנים ופגיות, ואוכל גם ניצנים ופירות.
מחוץ לעונת הקינון, הם נצפים גם בלהקות מעורבות מינים.
עונת הקינון מתחילה בפברואר וממשיכה עד אמצע אוגוסט.
הנקבה בונה את הקן בחללי עצים עד 15 מטרים מהקרקע ולעיתים גם בסדקים בקירות.
הקן נבנה מטחב, עשב, קליפות עץ, עלים, פרווה, נוצות, ולעיתים גם נשלים.
ירגזי צהוב-לחי מצוי ביערות גשם ויערות ממוזגים בדרום-מזרח אסיה, בגבהים של 350–3,100 מטרים מעל פני הים.
טווח התפוצה (כ–3,880,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
מגמת האוכלוסייה חיובית, ועל כן אין ירידה מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה.
נוסף על כך, המין מצוי במספר רב של אזורי שימור.
על כן, ירגזי צהוב-לחי מסווג כמין ללא חשש.
הירגזי צהוב־הלחי תואר לראשונה על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. נחשב בעבר למין בסוג ירגזי, אך מחקר משנת 2013 הראה שהמינים המזרח-אסיתיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מכלולופוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ואיגוד האורניתולוגים הבין-לאומי (IOU, לשעבר IOC).
לפי איגוד האורניתולוגים הבינלאומי, לירגזי צהוב־לחי יש ארבעה תת־מינים:
spilonotus – בונפרטה, 1850, מצוי מההימלאיה ועד לצפון מיאנמר ודרום מערב סין.
subviridis – בליית', 1855, מצוי ממזרח הודו לתאילנד ודרום סין.
rex – דוד, 1874, מצוי בהודו-סין ודרום סין.
basileus – דלאקור, 1932, מצוי בווייטנאם ולאוס.
ירגזי שחור-ציצה (שם מדעי: Periparus rubidiventris) הוא ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
הירגזי שחור־הציצה הוא עוף קטן; אורכו 13 ס"מ ומסתו 7–13 גרם.
גופו אפור עם ברק כחלחל וראשו שחור עם לחיים ועורף לבנים.
בפרטים צעירים, הציצה קטנה, והלחיים והעורף צהבהבים.
לירגזי שחור־הציצה מגוון רחב של קריאות, רובן בתדר גבוה.
הקריאות נשמעות כ–"סיט", "פסיט", "סיפ", "פיו" המזכיר ציוץ גוזל וקריאות רבות נוספות.
קריאות אלו לרוב משתלבות לקריאות מורכבות יותר.
השיר מהיר ומזכיר את זה של קרובו, ירגזי שחור.
הירגזי שחור־הציצה חי בזוגות ובלהקות קטנות של 10–20 פרטים, גם בעונת הקינון.
הירגזים יוצרים לעיתים קרובות להקות מעורבות מינים עם ציפורי שיר אחרות בזמן חיפוש המזון.
ידוע מעט מאוד על רביית הירגזי שחור־הציצה.
עונת הקינון מתחילה באפריל או מאי.
כמו מיני ירגזי רבים אחרים, הירגזי שחור־הציצה מקים את הקן בחלל בעץ, בגבהים של 0.5–6 מטרים מהקרקע.
הנקבה מטילה 2–3 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות, בגודל 18.7×13.9 מ"מ.
הירגזי שחור־הציצה חי במגוון בתי גידול שונים: באזורים נמוכים, הוא מצוי ביערות אלון וחורשי עצים בעלי־פרחים מעורבים; באזורים גבוהים יותר, הוא מצוי ביערות אורן, אשוח, צוגה, ערער, ערבה, ברוש ורודודנדרון; ברמות ובהרים, הוא מצוי ביערות שדר, רודודנדרון ואשוח; ביונאן, הוא נפוץ במיוחד ביערות אורן.
מחוץ לעונת הרבייה, הוא נודד לעיתים לאזורים ממוזגים, ובעונת הרבייה הוא חי באזורים בעלי אקלים קר.
טווח התפוצה (כ–2,400,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
rubidiventris – בליית', 1847, מצוי במערב ומרכז ההימלאיה.
beavani – ג'רדון, 1863, מצוי במזרח ההימלאיה.
whistleri – שטרזמן, 1931, מצוי ביונאן, סצ'ואן ובצפון מיאנמר.
saramatii – ריפלי, 1961, מצוי בצפון הודו ומיאנמר.
ירגזי צהוב־בטן (שם מדעי: Pardaliparus venustulus) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
הירגזי צהוב־הבטן מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת.
דבר זה אינו אופייני לירגזיים.
הירגזי צהוב־הבטן חי בדרום ומרכז סין ביערות טרופיים, סובטרופיים וממוזגים בגבהים של 350–3,050 מטרים מעל פני הים.
הירגזי צהוב־הבטן הוא עוף קטן; אורכו 10–11 ס"מ ומסתו 9–12.5 גרם.
הירגזי צהוב־הבטן מפגין דו-צורתיות זוויגית בולטת, דבר לא אופייני לירגזיים: הזכר הבוגר בעל ראש שחור מבריק עם לחיים ועורף לבנים ומקור אפרפר.
הכנפיים צבועות בשחור ואפור ומנוקדות בלבן.
הזנב שחור עם שוליים לבנים והשת כסוף.
מחוץ לעונת הרבייה, יש לזכר כתם צהוב על הגרון.
הנקבה דומה לו, אבל דהוייה בצבעיה, גבתה צהבהבה, גבה, ראשה וזנבה ירוקים-אפרפרים וגרונה לבן.
לשני המינים גחון צהוב בוהק, מקור שמם.
פרטים צעירים של ירגזי שחור דומים לנקבות מין זה, אבל גחונו פחות רווי.
הירגזי ירוק־הגב והירגזי היפני דומים לירגזי צהוב־הבטן, אבל גדולים ממנו ובעלי פס בטן שחור.
הירגזי צהוב־הבטן שר שיר הנשמע דומה לאלו של הירגזי השחור והירגזי היפני, והוא מורכב מהברה אחת או שתיים, לרוב חריקות ושריקות.
הירגזי חוזר על השיר פעמיים עד חמש פעמים.
הקריאה גבוהת-צליל ומאונפפת, ונשמעת כ-"סי-סי-סי-סי".
הירגזי צהוב־הבטן מקנן ביערות הרריים עד גבהים של 2,500 מטרים מעל פני הים, ובחורפים יורד למקומות נמוכים יותר, אל חורשים, אל מטעים, אל ערים, ואף אל החופים.
להקות גדולות מזדמנות באופן קבוע לערים גדולות כמו שנגחאי.
הוא נצפה לעיתים קורבות בזוגות או בקבוצות קטנות, תוך חיפוש אחר מזון.
הירגזי ניזון מחרקים, פירות יער וזרעים.
כאשר הם אוכלים, הירגזים נוטים להצמיד ברגליהם את המזון לקרקע ואז לקרוע אותו או להכות בו במקורם כמו בפטיש.
ידוע מעט מאוד על הרבייה.
עונת הקינון חלה במאי וביוני.
הקן מוקם בחלל טבעי בעץ או בנקיק בין סלעים ובגדות.
הקן הוא ספל עשוי טחב ועלים ומרופד בסיבים רכים כצמר.
הנקבה מטילה 5–7 ביצים לבנות המנוקדות בגוון חלוד אשר מידותיהן 16.4×12.5 מ"מ, והיא דוגרת עליהן 12 ימים.
לא ידוע אם רק הנקבה או שני ההורים דוגרים.
שני ההורים מאכילים את הגוזלים, הפורחים בגיל 16–17 ימים.
ידועה בירגזי תופעה של העדפה לשימוש ברגל אחת, בדומה לימניות ושמאליות בבני אדם.
לא נמצא קשר בין הרגל החזקה לתזונה או לנטייה לשוטט, אם כי לרוב, ירגזים ימניים נטו לברוח יותר מירגזים שמאליים וירגזים אמבידקסטריים.
כמו כן, היחס בין המינים באוכלוסייה מוטה לטובת הזכרים, ולכן יותר מחקרים בוצעו על הזכרים.
טווח התפוצה (כ–2,330,000 קמ"ר) של מין זה גדול מאוד, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
מגמת האוכלוסייה מצטמצמת, אם כי מוערך כי הירידה לא מהירה מספיק כדי להתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון מגמת האוכלוסייה.
על כן, הירגזי צהוב־הבטן מסווג כמין ללא חשש.
בספטמבר 2013 תועדו ירגזים צהובי־בטן במזרח הרחוק הרוסי.
הירגזי צהוב־הבטן שויך בעבר לסוג ירגזי (Parus), וסווג מחדש לסוג פריפרוס (Periparus) ב-2005, אך הועבר לסוג פרדליפרוס (Pardaliparus) ביחד עם המינים ירגזי פלאוואני (Pardaliparus amabilis) וירגזי פיליפיני (Pardaliparus elegans).
ירגזי שחור-פס (שם מדעי: Machlolophus xanthogenys) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
את שמו הוא קיבל מפס העין השחור שלו.
ראשו צבוע בצהוב ושחור: הסנטר, הציצה, המצח, ופס העין שחורים, והלחיים, הגבות והעורף צהובים.
הכנפיים שחורות עם נקודות לבנות, הזנב שחור עם שוליים לבנים, והגב ירוק-זית.
הגחון צהוב עם פס שחור ארוך ועבה הנמתח מהמקור ועד הזנב.
הצד התחתון של הכנפיים, בית השחי ונוצות הירך לבנים.
קריאותיו דומות לאלו של קרובו, הירגזי צהוב-הלחי, והן נשמעות כמו "סי-סי", "צי-צי", "ויויפ-וויפ", ו-"טו-צי".
השיר הוא רצף של שריקות גבוהות וזמזומים.
בנפאל, הירגזים שרים מינואר עד ספטמבר, אבל במיוחד ממרץ עד אפריל.
הירגזים שחורי-הפס חיים בדרך כלל בזוגות או בלהקות קטנות.
מחוץ לעונת הרבייה, הם מצטרפים לעיתים ללהקות מעורבות מינים, אבל הם עושים זאת בתדירות נמוכה יותר מירגזים אחרים.
כשהם מופרעים, הם זוקפים את ציצתם ומפגינים אגרסיביות בקפיצות.
הם חיים בחופת העלים בלבד, ומחפשים את מזונם בחלקים העליונים של העצים או באוויר.
הירגזי אוכל חרקים, עכבישים, זרעים ופירות יער.
בנוסף, הירגזי אוכל את הצוף של פרחי עצי הצייבה (Ceiba pentandra).
עונת הרבייה חלה ממרץ עד יוני.
הירגזי מקים את קינו בחלל בעץ, בין אם טבעי או קן נקרים נטוש.
לעיתים הירגזי יחפור את הקן בכוחות עצמו בעץ רקוב ומתפורר, או יבנה את הקן בחורים וחללים בקירות, גגות וגדות נהר.
הקן יוקם עד גובה של 7 מטרים מהקרקע.
הקן הוא דמוי ספל ומרופד בצמר, שיער סוסים ופרווה.
הנקבה מטילה 4 עד 5 ביצים לבנות או ורדרדות חיוורות המנוקדות בחום אדמדם.
שני ההורים משתתפים בבניית הקן, דגירה וגידול הצעירים.
ייתכנו שני מחזורי קינון בעונה.
הירגזי שחור-הפס חי ביערות ממוזגים וסובטרופיים.
בהימלאיה, הוא מצוי תדיר ביערות אלון ואורן, אבל גם בצמחייה שיחית, שטחים חקלאיים ואף גינות.
בחורפים, הירגזי נודד לעמקים ולשפלה.
הירגזי שחור-הפס חי בגבהים של 1,000 עד 2,400 מטרים מעל פני הים בהימלאיה.
טווח התפוצה (כ–2,590,000 קמ"ר) של מין זה גדול, ולכן המין אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
על כן, ירגזי שחור־פס מסווג כמין ללא חשש.
הירגזי שחור-הפס נחשב בעבר למין בסוג ירגזי, אך מחקר משנת 2013 הראה שהמינים המזרח-אסיתיים בסוג ירגזי יוצרים קלייד עצמאי והמליץ לפצלם לסוג מכלולופוס, כפי שביצעו גופים אחדים, בהם IUCN, ואיגוד האורניתולוגים הבין-לאומי (IOU, לשעבר IOC).
ירגזי שחור-פס וירגזי צהוב הודי הם מינים מאוד קרובים, והם מופיעים כמין אחד במספר מיונים.
ירגזי קארפ (שם מדעי: Melaniparus carpi) הוא מין ציפור שיר קטנה ממשפחת הירגזיים.
ירגזי קארפ הוא ירגזי שחור עם כנף לבנה ברובה ובשולי הזנב לבן גם כן.
המינים דומים, אך הנקבות מעט עמומות ושחומות יותר.
הקריאה היא טיפוסית לבני משפחתו "צ'י-צ'י-צ'י-צ'י", צרודה וחוזרת על עצמה לעיתים קרובות.
ניתן לזהות את ירגזי קארפ על ידי זנבו השחור כולו ולא לבן בצידו התחתון, וכנפו יותר לבנה מהירגזי המפוייח.
ירגזי קארפ הוא מין של ציפור שיר קטנה באורך 15 ס"מ.
ירגזי זה הוא קטן יחסית ושחור כמעט לחלוטין עם ראש מרובע יחסית, גב בצבע שחור-כחלחל וזנב בעל פס לבן דק בשוליים.
הכנפיים לבנות בעיקר בסוככות היד, וסוככות האמה לבנות בשוליהן.
ירגזי קארפ ניתן להבחנה מהירגזי המפויח בכך שהוא קטן יותר, מקורו וזנבו קצרים יותר, הוא כהה יותר, וזנבו כהה יותר.
המינים דומים אבל הנקה חיוורת יותר, עם גחון בצבע חום כהה, וכך גם הפרטים הצעירים, אם כי לא באותה מידה.
קריאות ירגזי קארפ הן צרודות וחוזרות על עצמן, ודומות לאלו של הירגזי המפויח.
ירגזי קארפ תואר לראשונה על ידי ג'יימס דייוויד מקדונלד וב.
הול בשנת 1957. הסוג מלאניפרוס תואר על ידי שארל לוסיאן בונפרטה בשנת 1850. עם זאת, שנים רבות נחשב הסוג לחלק מהסוג ירגזי.
ירגזי קארפ נחשב בעבר לתת-מין של ירגזי לבן-כנף.
פרטי ירגזי קארפ נצפים לרוב לבד, בזוגות או בלהקות קטנות מאוד, שלעיתים מצטרפות ללהקות מעורבות-מינים.
ירגזי קארפ הוא מין ירגזי פעיל מהיר ואקרובטי המחפש מזון בעצים נמוכים ובשיחים, ונע בזריזות מענף לענף בתעופה גלית.
בקיץ, פרטי הירגזי הופכים ידידותיים, והם מסתדרים בקבוצות של שניים עד חמישה ירגזיים כל אחת.
נמצא כי הפרטים נוהגים להתרבות בקינים, בעיקר בחודשים ינואר עד מרץ, במאי וביולי.
הקן מוקם בחלל טבעי בעצים, לפעמים בקן נטוש של ברבט או נקר.
קן אחד נמצא בנמיביה בתוך צינור ברזל בקוטר 5 סנטימטרים.
הקן הוא לרוב משטח של עשבים ופרווה, עליו מטילה הנקבה 3–5 ביצים לבנות עם נקודות אדמדמות ואפורות, בגודל 20.5×14.5 מילימטרים.
לא ידוע מהם אורך זמן הדגירה והשהות בקן.
משוער כי במין זה קיימים מקרים של "עוזרי דגירה", בהם הזוג המקנן מקבל עזרה בגידול הגוזלים מירגזי או שניים נוספים.
בדומה למינים אנדמיים נוספים, האוכלוסיות הגדולות ביותר של ירגזי קארפ מצויות בנמיביה, בעיקר בדרומה ובמרכזה.
באזורים שהיו עשירים בעצי המונאפה , נצפו אוכלוסיות של 15 ירגזיים קארפ לכל קילומטר רבוע אחד.
ירגזי הקארפ נוהג, בנוסף, להימצא בקרבת עצי השיטה.
ירגזי קארפ מצוי בגבהים של 1,000–1,800 מטרים מעל פני הים.
טווח התפוצה של מין זה גדול (כ–564,000 קמ"ר), ולכן הוא אינו מתקרב לסף סכנת הכחדה לפי קריטריון גודל הטווח.
על כן, ירגזי קארפ מסווג כמין ללא חשש.
ירדי סחאוטן (בהולנדית: Jerdy Schouten; נולד ב-12 בינואר 1997 בהלפוטסלויס שבהולנד) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת פ.ס.וו.
איינדהובן מליגת העל ההולנדית ובנבחרת הולנד.
סחאוטן גדל במחלקת הנוער של דן האג.
ב-10 בדצמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–3 לנאק ברדה במסגרת המחזור ה-16 בליגת העל ההולנדית בעונת 2016/2017. בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במועדון.
ב-1 ביולי 2017 חתם סחאוטן בטלסטאר ספורטקלאב מליגת המשנה ההולנדית.
הוא ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-2 במאי 2018 חתם סחאוטן על חוזה לשלוש עונות באקסלסיור רוטרדם מליגת העל ההולנדית.
ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1–1 נגד פורטונה סיטארד במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-18 בינואר 2019 הבקיע את שערו היחיד במועדון, בהפסד 2–3 לוויטסה ארנהם במסגרת המחזור ה-18 בליגה.
בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-6 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 2-2 נגד לאציו במסגרת המחזור השביעי בליגה לעונת 2019/2020. בארבע העונות שלו במועדון ערך 90 הופעות ליגה, בהן הבקיע שני שערים.
ב-16 באוגוסט 2023 חתם סחאוטן על חוזה ל-5 שנים בפ.ס.וו.איינדהובן מליגת העל ההולנדית.
ב-19 באוגוסט 2023 ערך סחאוטן את הופעת הבכורה שלו במועדון כשנכנס כמחליף בניצחון 3–1 של קבוצתו על ויטסה ארנהם במסגרת המחזור השני בעונת 2023/2024 בליגת העל ההולנדית.
ב-8 ביוני 2022 ערך סחאוטן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הולנד, בניצחון 1–2 על נבחרת ויילס במסגרת ליגת האומות 2022/2023.
ירגן הינגזן הוא אתלט עבר מגרמניה המערבית.
ירגן הינגזן נולד ב-1958 בעיר דואיסבורג שבמערב גרמניה.
את הקריירה הספורטיבית החל ב-1978 ועד סיומה ב-1989 הפך לסגן אלוף אולימפי (אולימפיאדת לוס אנג'לס וסגן אלוף עולם (אליפות העולם באתלטיקה 1983).
לאחר פרישתו עבד בחברת ביטוח.
כבר ב-1984 החל להופיע מספר פעמים בטלוויזיה הן כמנחה ופרשן בתוכניות ספורט והן כשחקן אורח בסדרות.
ב-1992 נשלח כפרשן של ערוץ RTL ( לאולימפיאדת ברצלונה וב-1993 נשלח על ידי תאגיד ARD כפרשן לאליפות העולם באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, גרמניה.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בפראג, צ'כוסלובקיה סיים הינגזן במקום ה-13 בקרב 10 בתוצאה של 7,585 נקודות.
באוניברסיאדת מקסיקו סיטי זכה הינגזן במדליית כסף בקרב 10 בתוצאה של 8,074 נקודות אחרי ספ זיילבאוור מאוסטריה (שיא משחקים 8,198 נקודות) ולפני האנס-דיטר אנטרטר ממערב גרמניה (7,868 נקודות).
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה באתונה, יוון זכה הינגזן במדליית כסף בקרב 10 בתוצאה של 8,517 נקודות אחרי דיילי תומפסון מבריטניה (8,743 נקודות) ולפני זיגפריד שטרק ממזרח גרמניה (8,422 נקודות).
בתחרות שנערכה באוגוסט באולם, מערב גרמניה שבר הינגזן את שיא העולם בקרב 10 בתוצאה של 8,723 נקודות תוך שיפור של 19 נקודות של שיאו של דיילי תומפסון מבריטניה שנקבע במאי אותה שנה.
שיא זה נשבר בספטמבר אותה שנה על ידי תומפסון שקבע תוצאה של 8,743 נקודות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד זכה הינגזן במדליית כסף בקרב 10 בתוצאה של 8,561 נקודות אחרי דיילי תומפסון מבריטניה (8,666 נקודות) ולפני זיגפריד ונץ ממערב גרמניה (8,478 נקודות).
הינגזן שבר שוב את שיא העולם בקרב 10 בתחרות שנערכה ביוני בברנהאוזן , מערב גרמניה בתוצאה של 8,779 נקודות תוך שיפור של 36 נקודות לשיאו של תומפסון מ-1982. הינגזן שיפר ב-1984 את שיאו העולמי.
באולימפיאדת לוס אנג'לס זכה הינגזן במדליית כסף בקרב 10 בתוצאה של 8,673 נקודות אחרי דיילי תומפסון מבריטניה (שווה שיא עולם 8,798 נקודות) ולפני זיגפריד ונץ ממערב גרמניה (8,412 נקודות).
במאי שיפר הינגזן את שיאו העולמי בקרב 10 מ-1983 כשבתחרות שנערכה במנהיים, מערב גרמניה קבע תוצאה של 8,798 נקודות.
באוגוסט אותה שנה שבר דיילי תומפסון את השיא כשהשווה את התוצאה של הינגזן.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בשטוטגרט, מערב גרמניה זכה הינגזן במדליית כסף בקרב 10 בתוצאה של 8,730 נקודות אחרי דיילי תומפסון מבריטניה (שיא משחקים 8,811 נקודות) ולפני זיגפריד ונץ ממערב גרמניה (8,676 נקודות).
באליפות העולם באתלטיקה 1987 שנערכה ברומא, איטליה התחרה הינגזן בקרב 10 אך לא סיים.
באולימפיאדת סיאטל התחרה הינגזן בקרב 10 אולם נפסל 3 פעמים בתחרות הראשונה מתוך עשרת המקצועות (ריצת 100 מטר) ובסופו של דבר נפסל בכלל.
1984: תג הספורט של נורדריין-וסטפאליה
להלן התוצאות שהשיג הינגזן ב-1984 כשקבע שיא עולמי ואת שיאו האישי הטוב ביותר:
הינגזן נישא ב-1983 לאישה אמריקאית ולזוג נולדו 2 ילדים.
ירדן מלכה אוזל (נולדה ב-11 בפברואר 2001) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת החלוצה והכנף במכבי פנתרות אשדוד מהליגה הלאומית ובנבחרת ישראל.
אוזל החלה את הקריירה שלה בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים, בשורותיה שיחקה בעונות 2015/16-2018/19, ועמה זכתה באליפות המדינה לנערות בעונת 2016/17, ובגביע המדינה לנערות בעונת 2018/19, כאשר היא כובשת צמד בגמר הגביע.
בעונה זו, השתתפה אוזל ב-14 משחקים בליגת העל במסגרת האקדמיה, ובעונה העוקבת ב-12 משחקים.
במקביל במשך שתי עונות אלו התאמנה ושיחקה בקבוצת הנערות של הפועל קטמון ירושלים - שירה בנקי.
בעונת 2019/20, עברה אוזל לשחק במדי מכבי בנות עמק חפר, שם צברה 11 הופעות בליגת העל.
בעונת 2020/21 עברה אוזל לאס"א תל אביב, שם הופיעה 16 פעמים בליגת העל, 3 פעמים בגביע המדינה, ופעמיים בגביע אתנה, כאשר היא כובשת 3 פעמים בליגה, שער אחד בגביע המדינה, ושער בגביע אתנה.
קריית גת, ובחודש ינואר 2022, לאחר 9 הופעות ליגה ושער אחד (בנוסף לשער במוקדמות ליגת האלופות וכן 4 הופעות בגביע אתנה עם 4 כיבושים), עברה לשחק בהפועל מרמורק, שם סיימה את העונה עם 11 הופעות.
לקראת עונת 2022/23, חתמה אוזל בקבוצת לקטמיה מהליגה הראשונה בקפריסין, ובפברואר 2023 עברה להפועל קטמון ירושלים בליגת העל, המועדון בו החלה את דרכה בכדורגל.
עד לסיום העונה כבשה אוזל 4 שערים ב-9 הופעות בליגה, ועוד שער אחד בשני משחקי גביע המדינה, כאשר הקבוצה מפתיעה ומסיימת במקום השני בליגה בעונת הבכורה שלה בליגה.
בינואר 2024 חתמה במכבי פנתרות אשדוד מהליגה הלאומית.
אוזל הופיעה 5 פעמים במדי נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 17, ו-4 פעמים במדי הנבחרת הצעירה עד גיל 19.
ב-24 בפברואר 2021 ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת הבוגרת, בתבוסה 12:0 מול נבחרת איטליה במסגרת מוקדמות אליפות אירופה 2021, ובהמשך אותה שנה שותפה פעם נוספת בהפסד לטורקיה 2–3.
ירדן אדיקה (נולדה ב-1999) היא שחקנית כדורשער וספורטאית פאראלימפית ישראלית לשעבר.
אדיקה נולדה בכרמיאל והיא בוגרת בית ספר אורט במגמת תקשורת.
הייתה חברת תנועת נוער יחד ללקויי ראייה ועיוורים ובעקבותיה הצטרפה לאימוני כדורשער ולנבחרת ישראל בכדורשער נשים.
בשנים 2013–2016 הייתה חברת הנבחרת, ממנה פרשה בעקבות פציעה בשורש כף היד.
במשך שנתיים התנדבה לשירות לאומי במסגרת רפא"ל.
בשנת 2019 נבחרה לקבל את אות ההצטיינות למתנדבי שירות לאומי מנשיא מדינת ישראל.
אדיקה היא בוגרת המכללה האקדמית להנדסה בראודה בהנדסת תוכנה.
ירדנה שלומית ארזי (נולדה ב-25 בספטמבר 1951) היא זמרת ומנחת טלוויזיה ישראלית.
ארזי הייתה מנחת אירוויזיון 1979, האירוויזיון הראשון שנערך בישראל.
היא כלת פרס כינור דוד, פרס אמ"י למפעל חיים, אבירת עד של מרכז פרס לשלום וזוכת פרס מפעל חיים מטעם אוניברסיטת בר-אילן.
היא אף הונצחה, עוד בחייה, ברחוב שנקרא על שמה בעיר ילדותה, חיפה.
ארזי נולדה בשם ירדנה שולמית פַיְנְבַּאוּם בקיבוץ כברי שבגליל המערבי.
אביה, דוד פינבאום (1918–1994), שעלה ארצה בנעוריו עם משפחתו מהעיר פוּלדָה שבגרמניה, היה איש אצ"ל ונמנה עם מקימי קיבוץ בית הערבה.
עם הכרזת מדינת ישראל ופרוץ מלחמת העצמאות, פונו המתיישבים מהקיבוץ והתחלקו לקבוצות, ופינבאום נמנה עם הקבוצה שעברה לכברי.
אמה של ארזי, איבֶט לבית לוּאַנזֶ'ה (Loinger; 1928–1994), הייתה ילידת העיר שטרסבורג בצרפת (סבתה מצד אמה היגרה לצרפת מבוקובינה, רומניה; וסבה מצד אמה יליד פולין), אחותו של ז'ורז' לואנז'ה, שלחם במחתרת הצבא היהודי במהלך מלחמת העולם השנייה והתפרסם בכך שהציל ילדים יהודים מידי הנאצים ודודניתו של הפנטומימאי מרסל מרסו.
כילדה, בימי מלחמת העולם השנייה, סייעה גם לואנז'ה לבני משפחתה בפעילות בתנועת ההתנגדות הצרפתית ועסקה בהברחת ילדים יהודים והצלתם במסגרת ארגון אוז"ה.
בשנת 1949 עלתה לישראל בגפה והתיישבה בכברי, שם הכירה את מי שעתיד, כעבור חודשים ספורים, להיות בעלה.
בשנת 1951 עִברתו את שם משפחתם ל"ארזי" ("פינבאום" פירושו בגרמנית/יידיש "עץ טוב/נאה").
ב-1953, כשהייתה ארזי כבת שנתיים, עברה המשפחה להתגורר בשכונת הדר הכרמל שבחיפה, שם גדלה והתחנכה.
בין לבין, התגוררה המשפחה לתקופה קצרה בצרפת.
בחיפה פתח אביה של ירדנה חנות קטנה למוצרי חשמל.
לקוח קבוע של אותה חנות היה המלחין אפי נצר, שבאותה עת ניהל את "חבורת בית רוטשילד".
אביה של ירדנה הציע לנצר לזמן את בתו לאודישן לחבורה כיוון שידע שהיא שרה ומופיעה במסגרת תנועת הצופים, בה הייתה חניכה בשבט "משוטטי בכרמל".
ארזי התקבלה, ובגיל 17 אף הפכה לסולנית החבורה.
כסולנית ביצעה את השיר "בואי אמא", אשר יצא לרדיו בשנת 1965. אל אחת מהופעות הלהקה בהיכל התרבות בתל אביב הגיע סא"ל ישי עמרמי, קצין החינוך של הנח"ל.
הוא התרשם מארזי הצעירה ושריין במיוחד עבורה מקום בלהקה הצבאית שתחת פיקודו, להקת הנח"ל.
ארזי הקדימה את גיוסה לצה"ל והחלה את שירותה הצבאי בשנת 1969 כשהיא בת 17 שנים וחצי.
לאחר הטירונות הצטרפה ללהקת הנח"ל, אשר הצטלמה באותם ימים לקליפים הראשונים של הטלוויזיה הישראלית.
לאחר שחרורם של ותיקי הלהקה החלה העבודה על תוכניתה ה-22 "שא לשלום (בהיאחזות הנח"ל בסיני)" בבימויו של דני ליטאי ממנה יצאו קלאסיקות כמו "בהיאחזות הנח"ל בסיני" ו"שיר לשלום" כמו גם חידוש ל"הבן יקיר לי".
המנהל המוזיקלי יאיר רוזנבלום היטיב לנצל את קול הסופרן של ארזי בכל שירי התקליט.
בין חברי הלהקה נמנו גידי גוב, מירי אלוני, דני סנדרסון, לאה לופטין, אפרים שמיר, רותי הולצמן, אלון אולארצ'יק, תמי עזריה, מאיר פניגשטיין ועמוס טלשיר שהיה מפקד הלהקה ועד מהרה הפך לבן-זוגה.
השניים נישאו בשנת 1972 כשהיא בת 20 בלבד והתגרשו כעבור שש שנים.
לאחר סיום התוכנית הצטרפה ארזי לצוות הווי נח"ל בו היו חברים גם גוב, שמיר, לופטין, איציק בן מלך ויזהר כהן.
הסולו המרכזי שלה באותה תקופה היה "חופים" בשנת 1972 העלתה הלהקה את תוכנתיה ה-23 "הפלנ"חניק", בבימויו של דני ליטאי ובניהולו המוזיקלי של בני נגרי אשר ציינה חצי יובל להקמת הפלמ"ח.
בתוכנית הזאת בלטה ארזי במיוחד בדואט שלה ושל אפרים שמיר, "מי היה החולם" (עליסה) שכתבו עלי מוהר ויאיר רוזנבלום.
בין השירים הנוספים בתוכנית בהם בלטה ארזי ניתן למנות את הביצוע המחודש לשירם של "הצ'יזבטרון", "שיר הרעות" ואת "הפרוטה והירח" לו קדם מערכון בביצועם של ארזי וגידי גוב.
בין משתתפי תוכנית זו היו גידי גוב, אפרים שמיר, ענת גוב, צבי בומס, יהודה עדר, ראובן גבירץ, דורית פן ואיציק בן מלך.
בזמן החזרות לתוכנית התרחש מרד בלהקה ובעקבותיו פרש המנהל המוזיקלי יאיר רוזנבלום והודח מפקד הלהקה.
ארזי מונתה למפקדת הלהקה והועלתה לדרגת סמ"ר.
הייתה זו הפעם הראשונה בה התמנתה אישה לתפקיד מפקדת להקה צבאית, מה שהקנה לארזי כתבת שער בעיתון במחנה.
במהלך אותה שנה השתחררה מהלהקה אך שבה אליה בנובמבר 1972 למופע הפרידה של התוכנית.
ארזי שבה ללהקת הנח"ל בשנית באוקטובר 1973 יחד עם חברותיה לשלישיית שוקולד מנטה מסטיק ועם חברי להקת כוורת על מנת להופיע בפני החיילים במלחמת יום כיפור.
שנות השבעים והקמת להקת "שוקולד מנטה מסטיק"
כבר במהלך שירותה הצבאי החתים אותה המפיק אברהם דשא (פשנל) על חוזה ניהול אישי לחמש שנים, ולאחר שחרורה בשנת 1972 השתתפה במופע שנקרא "שוקולד מנטה מסטיק - קונגרס הצחוק הציוני" והתבסס על שירים מתקופת תל אביב הקטנה, ההצגה הייתה להצלחה גדולה.
לצידה של ארזי השתתפו גם חברותיה ללהקת הנח"ל, רותי הולצמן ותמי עזריה, עמוס טלשיר (בעלה של ארזי), והשחקנים עזרא דגן וציפי שביט.
הזמרת רבקה זהר הייתה אף היא חלק מצוות המופע אך פרשה במהלך החזרות.
בין השירים אותם ביצעה במופע ניתן למנות את "בין פרחי הגן", "והיה בחשכת הערב" ו"שבת אחרונה".
לקראת פסטיבל שירי הילדים של 1972 התבקש פשנל לשלוח הרכב חדש והקים את שלישיית שוקולד מנטה מסטיק בה היו חברות ארזי, הולצמן ועזריה.
שירן "אברא קדברא" שכתבו לאה לופנפלד ומשה וילנסקי, הגיע למקום השני ובעקבות הצלחתו הוחלט להמשיך בפעילות ההרכב.
התחנה הבאה הייתה בפסטיבל הזמר 1973 בו ביצעו יחד עם שלישיית אף אוזן גרון את השיר "נצח ישראל לא ישקר", אותו הייתה אמורה לבצע עמם כסולנית רותי נבון, אך זו נפצעה בתאונת דרכים לפני הפסטיבל (בתקליט הפסטיבל נבון היא המבצעת הראשית).
באותו פסטיבל ביצעה ארזי יחד עם חנן יובל ואפרים שמיר את "ליל חניה", מהשירים המזוהים ביותר עם הפסטיבל.
זמן לא רב לאחר מכן פרשה עזריה והוחלפה על ידי לאה לופטין, אף היא בוגרת אותו המחזור של הנח"ל.
ארזי, לופטין והולצמן חלקו יחד אוהל בטירונות ולהן מספרים אישיים עוקבים.
בשנת 1974, השתתפה ארזי בסרט "שרית" של ג'ורג' עובדיה לצידם של יגאל בשן ודליה פרידלנד.
באותה תקופה זכתה שלישיית שוקולד מנטה מסטיק להצלחה גדולה.
הן השתתפו בפסטיבלים והרבו להופיע ברחבי המדינה.
בנוסף הופיע ההרכב בתוכניות טלוויזיה רבות ובהן "חג לי" (עם שלמה ארצי, עמוס טלשיר ואושיק לוי, "שירים מארץ אחרת" שהוקדשה לשירי דרום אמריקה ו"הספינה המזמרת" (עם עודד תאומי).
הבמאי ראלף ענבר הקדיש להן תוכנית מיוחדת של "אולפן קיץ" ב-1977. אלבומן הראשון ראה אור בשנת 1975 בהפקתו המוזיקלית של מתי כספי ובו בלטו השירים "מניאנה", "בת אצילים" ו"בשדות בית לחם".
בשנת 1976 נבחרה הלהקה לייצג את ישראל באירוויזיון 1976. מופע מיוחד ב"צוותא" בהנחיית אהוד מנור הוקדש לבחירת השיר אשר ייסע להאג ובו הוצגו שלושה שירים חדשים: "זה טוב זה טוב" (אליעוז רבין-רוני וייס), "קשת בענן" (דרורה חבקין) ו"אמור שלום" (אהוד מנור-מתי כספי) שנבחר והגיע בתחרות למקום השישי.
הופעתן המוצלחת הובילה לביקוש רב של הלהקה והן יצאו לסיבוב הופעות ברחבי העולם, הוחתמו על חוזי הקלטות בניהולו המוזיקלי של לס המפריז שהיה מהמוזיקאים החשובים באותה תקופה, הקליטו שירים באנגלית ובגרמנית וזכו לביקורות מפרגנות.
הצלחתן הגדולה של בנות השלישייה הובילה לבחור בהן כמובילות הקמפיינים של חברת האופנה "ניבה", חברת האיפור "מרי קוואנט" וממתקי עלית.
לאחת מהופעות הלהקה בשוודיה התעקש להגיע המוזיקאי פרנק זאפה עם אמרגנו.
עם שובן לישראל שנה מאוחר יותר העלתה השלישייה מופע קברט בשם "הלילה הראשון", המבוסס על שירים אמריקאיים מסוף המאה ה-19 בתרגום אהוד מנור, בבימויו של צדי צרפתי ובניהולו המוזיקלי של אלדד שרים.
לאחר מכן הקליטה השלישייה לתוכנית מיוחדת של "קול ישראל" את הביצוע המקורי ללחנה של נעמי שמר לשיר "הוי ארצי מולדתי" שכתב שאול טשרניחובסקי וכן את השיר "שלג על עירי".
במרץ 1978 הודיעה ארזי במסיבת עיתונאים על כוונתה לפרוש מן ההרכב ולצאת לקריירה עצמאית.
הפרויקט המשותף האחרון של הלהקה בהרכבה הנוכחי היה האלבום "הפרוטה והירח" אותו הקליטו לצד אריק לביא ובניהולם המוזיקלי של גיל אלדמע ורוני וייס.
האלבום כלל גרסאות חדשות לשירי הפלמ"ח במלאת 30 שנה לפירוקו.
אחת ההופעות האחרונות של ההרכב היה בפסטיבל הזמר והפזמון 1978, בה ביצעו מחרוזת של שירי האירוויזיון.
לאחר פרישתה מ"שוקולד מנטה מסטיק" הרבתה ארזי להופיע בתוכניות מוזיקליות בטלוויזיה ("שרתי לך ארצי", "ימי שבט", "מצעד המרגניות") אך לא הוציאה חומרים מקוריים לרדיו.
בשנת 1979 הציע לה המפיק שלמה צח להיות הסולנית בהרכב חדש שהקים חלב ודבש אשר ביצע בפסטיבל הזמר את השיר "הללויה".
ארזי נענתה בתחילה להצעתו, אך במקביל הציע אמרגנה דאז שי נשר לבחור בה כמנחת תחרות האירוויזיון שהתקיים באותה שנה בירושלים.
המפיק אלכס גלעדי שכנע אותה לקבל על עצמה את המשימה הואיל והיא גם דוברת צרפתית.
לימים הודתה כי היא מתחרטת שלא לקחה את השיר: .
ארזי הנחתה את התחרות בצרפתית לצד דניאל פאר שהנחה באנגלית (ושניהם נשאו דברים בעברית לסירוגין), וזכתה לשבחים רבים על הופעתה.
אחד המתרשמים מההנחיה היה מרשל הנס, מנהל חברת התקליטים העולמית "אריולה אריסטה", שהציע לארזי חוזה הקלטות ארוך טווח.
החברה הפיקה תקליט ארוך נגן של שירי ירדנה ארזי.
מאחר שלא הסכימה לעבור להתגורר מחוץ לישראל, דחתה את ההצעה של חברת התקליטים.
עם זאת, באותה תקופה הקליטה שירים בגרמנית, בצרפתית ובאנגלית ויצאה לסיבוב הופעות באירופה.
עם שובה לישראל החליפה ארזי את חוה אלברשטיין בצוות תוכנית הילדים "קרוסלה".
עוד בעקבות האירוויזיון, נבחרה ארזי בסקר דעת קהל כמודל לחיקוי הנשי הגדול בישראל ובעקבות כך הובילה את קמפיין חברת הרהיטים "רים".
על הבחירה השתתף בין השאר מנהל השיווק של החברה דאז בנימין נתניהו.
באוקטובר 1980 הוציאה ארזי את תקליט השדרים "מחול מערבולות" (מילים: איציק ויינגרטן, לחן ועיבוד: אריק רודיך) שזכה להצלחה ברדיו ונכלל מאוחר יותר באלבומה הראשון.
"מחול מערבולות" נכלל בתוכניתו של רלף ענבר "טרמפ לשמש" וצולם על שפת הים, בהמשך צולם לתוכנית ערוץ 1 "להיט בראש".
הסרטון האחד צולם בשפת הים והשני צולם באולפן.
בשני הסרטונים הופיעה ירדנה ארזי יחפה.
בדצמבר 1980 הנחתה את פסטיבל שירי הילדים מספר 11 (לצד שלמה ניצן ומנחם עיני) וביצעה בו את השיר "הדובון הלך לישון" (מילים ולחן: דן זכאי, עיבוד: משה זורמן).
בדצמבר 1981 השתתפה בפסטיבל שירי הילדים מס' 12 עם השיר "אבל חבל" (מילים: שוקי וגנר, לחן ועיבוד: אורי קריב).
בשנת 1981 השתתפה ארזי בהפקה חדשה שעלתה על בימות הבידור בארץ, המחזמר "ברנשים וחלומות", שהעלה שירים מצליחים ממחזות זמר בינלאומיים בתרגום לעברית של אבי קורן ובבימויו של צדי צרפתי.
לצדה השתתפו בהצגה אילי גורליצקי, ששי קשת, חנה לסלאו ושולה חן.
המופע זכה להצלחה גדולה והוצג במשך 52 שבועות רצופים בהיכל התרבות בתל אביב.
בתום אותה שנה זכה בפרס "כינור דוד".
בשנת 1982 הוציאה ארזי את אלבום הסולו הראשון שלה, שנקרא בפשטות "ירדנה ארזי" והתאפיין במקצבי אלקטרו רוק ובעיבודים של אריק רודיך.
התקליט יצא בחברת תקליטים "הד ארצי", כאשר האלבומים הבאים אחריו יצאו כבר בהפקה עצמית של ארזי ובעלה לעתיד נתן תומר.
האלבום נחל כישלון מסחרי אך בלטו מתוכו השירים: "בלי דמעות" (מילים: יעקב גלעד), "מחול מערבולות", "אני לא גרטה גרבו" (בשניהם - מילים: אהוד מנור) בו שרה ארזי בסגנונה של קייט בוש, ו"מוזיקה נשארת" (שמרית אור-הנרי ברטר) עימו השתתפה ארזי לראשונה בתחרות הקדם-אירוויזיון והגיעה למקום השני.
בדצמבר 1982 אותה שנה זכתה במקום הראשון בפסטיגל מספר 2 עם השיר "מילה קטנה" (מילים: שמרית אור, לחן: הנרי ברטר, עיבוד: רוני וייס).
ב-1983 נישאה לנתן תומר, שהיה למפיק שלה.
באותה עת, החלה ללמוד פיתוח קול אצל רחל הוכמן וחברה לגברי מזור, איש יחסי הציבור של פסטיבל שירי הילדים, שהפך ליועצה האמנותי ומי שעתיד לסלול לה את הדרך אל שירי ארץ ישראל ואל פופולריות עצומה.
בעצתו של מזור יצאה להופיע בפני החיילים במלחמת לבנון הראשונה, והייתה הזמרת הראשונה שעלתה להרי השוף עוד בזמן הקרבות.
בעקבות הנסיעה כתב לה אהוד מנור את השיר "הביתה", שקרא לחיילינו "לשוב משדות זרים" ועורר סערה פוליטית.
השיר הופיע באלבומה השני "מה נשמע", שהגיע לחנויות בשנת 1984, והוא גם אלבומה הראשון שיצא בהפקה עצמית.
באלבום בלטו מספר שירים כגון: "חפץ חיים ברוח הגוברת" ("גשם עומד לרדת"), "שיר הערב מצלצל" ("שוטי מנגינה שלנו") ו"תאורת חצר".
האלבום היה לאלבום הזהב הראשון של ארזי.
שיר נוסף שהקליטה באותה תקופה היה "הזמר", שהגיע למקום השלישי בפסטיבל שירי הילדים.
במקביל, הובילה את קמפיין המודעות נגד עישון עבור האגודה למלחמה בסרטן עליו הוענק לה מגן יו"ר הכנסת.
באותה שנה השתתפה ארזי בפעם השנייה בתחרות קדם-אירוויזיון 1983 עם השיר "שירו שיר אמן", שהלחין הנרי ברטר.
בסיום התחרות הראתה ספירת הקולות כי ארזי הפסידה על חודה של נקודה לעפרה חזה, שביצעה את השיר "חי".
שנים לאחר מכן סיפרה ארזי בריאיון לסדרה התיעודית "הרצל פינת רפאלי", שרפי גינת שישב בחבר השופטים סיפר לה לאחר אותו הערב שהייתה טעות בספירת הקולות בהצבעה, והיא זו שהייתה אמורה לזכות במקום הראשון ולא עפרה חזה.
טענתה זו של ארזי נבדקה בראיון של רפי גינת בנושא בכתבה של עיתון "הארץ, בו הוא שלל את הטענה של ירדנה ארזי לכך שהייתה טעות בספירת הקולות.
היריבות מול חזה הוסיפה ללוות את ארזי לאורך כל שנות השמונים ונצרבה בתודעה הציבורית עד היום.
בשנת 1984 הוציאה ארזי את אלבומה השלישי "אתה לי ארץ", המסמל את הפיכתה לזמרת הבולטת בישראל באותה תקופה ואשר היה עד מהרה לאלבום זהב.
שיר הנושא "אתה לי ארץ" הוזמן במיוחד על ידי רשת ג' ליום העצמאות ה-36 למדינת ישראל.
מלבדו בלטו באלבום "יש ונדמה", "פקודת יום" ו"ההצגה הגדולה", שנכתב במיוחד למצעד הפזמונים העברי השנתי של קול ישראל בו נבחרה ארזי לראשונה כזמרת השנה.
באותה שנה אף זכתה בפרס "כינור דוד", זכתה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "לא נעצור" (יורם טהרלב – נורית הירש) והשתתפה בתפקיד אורח בסרט מאחורי הסורגים.
רשות השידור בחרה בה לייצג את ישראל באירוויזיון אך התחרות נערכה ביום הזיכרון לחללי מערכות ישראל והשתתפותה בתחרות בוטלה.
בשנת 1985 המשיכה לשמור על מעמדה כזמרת המובילה בישראל והוציאה את האלבום "דרישת שלום".
שיר הנושא הוא שיר השירותרום אותו הקליטה עם המחזור הנוכחי של להקת הנח"ל.
שירים בולטים נוספים מתוכו היו: "קו האהבה", "שהשמש תעבור עלי", "אגדת לה-דילה", "באתי אליך", "במערבולת" ו"שוב בתמונה" שכתבו לה יאיר לפיד ורמי קליינשטיין והגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים השנתי בו נבחרה בפעם השנייה לזמרת השנה.
באותה שנה זכתה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "שובי הרמוניקה" והגיעה למקום השלישי בתחרות הקדם אירוויזיון עם השיר "עוד נגיע".
באותה תקופה הלכה והחריפה היריבות התקשורתית בין ארזי לבין עפרה חזה אשר לוותה בקרבות מעריצים ובסיקור תקשורתי נרחב.
לשיאה הגיעה התופעה כשבמהלך הופעה של ארזי באמפי וואהל בקיץ 1985 ירתה עליה מעריצה של חזה דיו מתוך אקדח מים.
הפרשה זכתה לכינוי "תקרית הדיו".
ב-22 באוקטובר 1986 נולדה בתה היחידה אלונה.
באותה שנה הוציאה תקליט אוסף בשם "שוב בתמונה" ובו שיר מקורי אחד ("אחד ולתמיד").
האלבום נמכר במהרה בלמעלה מ-40 אלף עותקים.
באותה השנה השתתפה גם לראשונה בתוכנית "הופה היי" וביצעה בה את השירים "אגדת לדילה" ו"שהשמש תעבור עליי".
ב-1987 הוציאה ארזי תקליט קונספט בשם "נשמה צוענית", אשר היה מבוסס על שירים צועניים מתורגמים לעברית, על ידי אהוד מנור, בהפקה מוזיקלית של מתי כספי, על פי רעיון של יועצה האמנותי גברי מזור.
התקליט הפך לרב מכר והגיע תוך זמן קצר למעמד של פלטינה משולשת.
הוא גם הועלה על גבי פורמט של CD והיה בכך לדיסק הראשון שיוצר בישראל.
בין השירים באלבום: "הכינור הנאמן", "רוח ואש", "מה יש לי", "יריד האהבה", ו"כשהצועני אוהב" - שיר מקורי שהלחינה במיוחד יהודית רביץ.
באותה השנה השתתפה בערב מחווה לתרבות היידיש אשר נערך בתיאטרון הבימה.
במסגרתו ביצעה ביידיש את השיר "מיין שטייטלע בעלז" ("העיירה שלי 'בלז'").
כמו כן היא הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון לצד יורם ארבל.
בהמשך אותה שנה ובעקבות הצלחתה הגדולה הוחתמה ארזי על קמפיין ענק לבנק לאומי, אשר נמשך שנתיים ולווה בפרסומות ברדיו ובטלוויזיה ובפרסומים בעיתונות הכתובה.
על עטיפת האלבום הופיעה ארזי עם בתה אלונה.
השני הוא קלטת בשם "סיפורי לילה טוב" ובה סיפורי ילדים מוקראים בקולה.
בסיום השנה זכתה בפעם השלישית בתואר זמרת השנה והקליטה במיוחד למצעד הפזמונים השנתי את השיר "מחוזות האהבה" (דודו ברק-בועז שרעבי).
על-פי הערכות שולם לארזי סכום עתק של מאות אלפי דולרים עבור השתתפותה בקמפיין.
1988 הייתה אחת השנים המשמעותיות בקריירה של ארזי, בה ביצרה את מעמדה הממלכתי כשנבחרה בסקר מקיף של קול ישראל לשנת ה-40 למדינה כזמרת הפופולרית ביותר בישראל.
בעקבות הסקר יצאה לסיבוב הופעות משותף עם יהורם גאון (שנבחר כזמר האהוב) שנערך בחסות האגודה למען החייל.
לקראת המופע הקליטו השניים את הדואט "אדם אחר" (רחל שפירא-נורית הירש).
בטקס חלוקת פרסי ישראל לשנת 1988 שרה ארזי את "עגילי דמאר", שיר שנכתב עבור כלת פרס ישראל באותה שנה, שושנה דמארי.
ביום השואה השתתפה בקונצרט מיוחד של התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה שנערך בכיכר מלכי ישראל ושודר במקביל בטלוויזיה הפולנית.
שמעון פרס שעמד אז בראש מפלגת העבודה הציע לה מקום ריאלי ברשימת המפלגה לכנסת ה-12 אך היא דחתה את הצעתו.
הטלוויזיה הישראלית בחרה בה כנציגת ישראל באירוויזיון 1988 שנערכה באותה שנה בדבלין.
לקראת נסיעתה נערך במיוחד עבורה קדם אירוויזיון פרטי בו הוצגו ארבעה שירים חדשים: "קרוב לים", "כמו בהתחלה", "היא רוקדת" ו"בן אדם" שכתב אהוד מנור ללחן של מוזיקאי אלמוני עולה חדש מרוסיה בשם בוריס דימיטשטיין ונבחר לייצג את ישראל בתחרות.
על אף שההימורים נטו לטובתה, היא הגיעה למקום השביעי.
בעקבות האירוויזיון הוזמנה ארזי לסיבוב הופעות באוסטרליה.
השירים אותם הקליטה באותה שנה נכללו באלבומה הבא "עוד יום אחד" אשר נמכר בלמעלה מ-100 אלף עותקים (פלטינה כפולה).
ארבעה משירי האלבום הגיעו לעשירייה הפותחת במצעד הפזמונים "עגילי דמאר" (3), "בן אדם" (4), "היא רוקדת" (9) ו"אדם אחר" (10).
שיר נוסף ("כמו בהתחלה") הגיע למקום ה-38. ארזי נבחרה בפעם הרביעית כזמרת השנה.
באותה השנה השתתפה בשנית בתוכנית "הופה היי", ובסיום אותה שנה השתתפה כזמרת אורחת בפסטיגל.
אלבומה הבא היה "דמיון מזרחי" אשר התבסס על שירים ערביים בגרסאות עבריות שכתב אהוד מנור.
על ההפקה המוזיקלית הופקד ירון בכר.
בין שירי האלבום בלטו "מה נתת לי", "אל תאמר", "דמיון מזרחי", "חליל הנצח" ו"יא חביבי".
הקהל הגיב לאלבום ברגשות מעורבים, בין היתר כיוון שבאותה תקופה הייתה האינתיפאדה בשיאה וחלקים בציבור התקשו לקבל מזמרת השנה טקסטים כמו "מנגן חליל הנצח שיר אחד לשני עמים" או "לך ולי מקום בארץ המובטחת".
עם זאת הוא נמכר בלמעלה מ-40 אלף עותקים והיה לתקליט פלטינה.
להצלחה נוספת זכה האלבום במדינות ערב ובשטחים וארזי הרבתה לקבל מכתבי מעריצים ממצרים, ירדן ואפילו עיראק.
גם חיילי כוחות הברית שהגיעו למפרץ הפרסי אימצו את האלבום בחום.
ארזי נבחרה כזמרת הפופולרית ביותר במגזר הערבי בסקר שערך קול ישראל בערבית והוזמנה לביקור רשמי במצרים.
אלבום הסולו האחרון של ארזי בשנות השמונים היה "תחנה בדרך" אשר כלל גרסאות כיסוי לשירי שנות החמישים, בהם "בין פרחי הגן", "בת הדייג", "שָׂאֶנִי עִמְךָ בַּמָחוֹל", "מול הר סיני", "רק אלומה" ועוד ולצדם מבחר מלהיטיה.
לצורך הקלטת הדיסק התאחדה שלישיית שוקולד מנטה מסטיק וביצעה את השירים "ונצואלה" ו"נערה ממש אוצר".
בנוסף הקליטה ארזי לדיסק זה שני שירים חדשים, "האיש מן החלום" (שהוזמן במיוחד למצעד הפזמונים השנתי ב-1988) ו"כאבים רחוקים".
לאחר צאת אלבום זה הוציאה ארזי קלטת אוסף נוספת לילדים - "בלהיטיה הגדולים לילדים" שהופצה על ידי קלסיקלטת כחלק מסדרת "אנחנו שרים גם לילדים".
בקלטת זו, שעל עטיפתה הופיע ציור של ארזי ובתה אלונה, התארחו ריקי גל, שביצעה את השיר "ג'ינג'ית" (איתו הופיעה בפסטיבל שירי הילדים ה-14 ב-1983) וגלי עטרי, שביצעה את "קלרה אפרסק" (איתו הופיעה בפסטיבל שירי הילדים החמישי ב-1974).
באותה תקופה נפרדה מיועצה האמנותי גברי מזור לאחר שש שנות עבודה, עקב סכסוך כספי לאחר שבעלה של ארזי דרש לקצץ את שכרו של מזור בחצי.
בשלהי 1989 הבינה ארזי כי עליה לקחת פסק זמן קצר על מנת שלא ליצור עומס על הקהל ו"ישבה על הגדר" כהגדרתה למשך שלוש שנים.
באותה תקופה שברה את שתיקתה התקשורתית כשנבחרה כזמרת העשור של "קול ישראל" וכשהושקה בובת שעווה בדמותה במוזיאון השעווה הישראלי.
כל אותה העת לא הפסיקה ארזי להופיע ברחבי הארץ.
ב-1990 הופיעה ארזי בתוכנית "מסיבת גן" עם בתה אלונה, וכן הופיעה בפעם השלישית בתוכנית "הופה היי" וביצעה את השירים "דבקה מדורה" ו"כאבים רחוקים".
באוקטובר 1991 יצא לרדיו סינגל ראשון מתוך אלבום חדש - "ילדה יחפה" אשר בישר את שובה לפעילות.
רבים ראו בשיר ילדה יחפה רמז לירדנה ארזי עצמה כילדה יחפה ששרה שירי מולדת.
האלבום "אנשים זרים" בהפקתו המוזיקלית של יעקב גלעד ובהשתתפות יהודה פוליקר עורר ציפיות גדולות.
הוא התבסס בין היתר על שירי משוררות כגון יונה וולך, תרצה אתר ולאה גולדברג וכלל שירים שזכו להצלחה ברדיו ובהם "ילדה יחפה", "שיר אישה בחורף" (יהונתן גפן-יהודה פוליקר), "ארמון הקרח", "מתוך הנשכחות" ו"הבובה של גוגול".
האלבום היה לאלבום זהב, שניים משיריו הגיעו לצמרת מצעד הפזמונים השנתי וארזי הגיעה למקום השני בקרב על תואר זמרת השנה.
ב-1994 הוזמנה ארזי על ידי ראש הממשלה יצחק רבין לביקור הרשמי הראשון של ראש ממשלה ישראלי ברוסיה.
היא הופיעה בפני קהל אלפים וכיכבה בערוצי הטלוויזיה במדינה.
בהמשך הוזמנה על ידי רבין לטקס חתימת הסכם השלום עם ירדן ויומיים לפני הירצחו הופיעה ארזי בטקס חנוכת תחנת הכוח של חברת החשמל בחדרה במעמד רבין.
זו הייתה הופעתו הפומבית האחרונה לפני עצרת השלום.
בטקס הרשמי במלאת שבוע לרצח ביצעה ארזי את שירה "אתה לי ארץ" ובעצרת הזיכרון שנערכה שנה לאחר מכן ביצעה את השיר "ושמה לא תבוא" (אהוד מנור-אביהו מדינה) שהוקדש לרבין ולשמעון פרס בעקבות הפסדו בבחירות.
באותה שנה הצטרפה לאיחוד חד פעמי של להקת הנח"ל לביצוע שיר הרעות בתוכנית הטלוויזיה "לילה גוב".
ארזי חוותה טרגדיה אישית בשנת 1994 כששני הוריה נפטרו ממחלת הסרטן בהפרש של חמישה ימים זה מזה.
לזכרם ביצעה את שירם של רחל שפירא ונחום היימן "כמו מים שקטים" אשר ראה אור באלבומה הבא "מתוך שאהבתי".
בין שירי האלבום "חדש באוויר" שנכתב בעקבות הסכמי השלום, "שלושה דורות" שהוקדש לזכרו של בן-דודה ישראל ארזי שנהרג במבצע כראמה, "מכתב" שכתבה רחל שפירא בעקבות מכתבי מעריצים שקיבלה ארזי ממצרים, והדואט "חברות הכי טובות" עם שולה חן.
האלבום לווה במסע יחסי ציבור רחב ובסיבוב הופעות שנפתח בפסטיבל ערד אך האלבום זכה להצלחה פחותה בהשוואה לאלבומים שהוציאה ארזי בשנות השמונים ונמכר בכ-15,000 עותקים.
בהמשך שנות התשעים הקליטה ארזי עם הזמר אבי פרץ גרסת כיסוי ל"שיר של יום חולין" מתוך אלבום שהוקדש לשירי המלחין יאיר רוזנבלום ואת השיר "אור שבעת הימים".
לצד סולן להקת "סהרה" חנניה אברג'יל הקליטה גרסת כיסוי לשיר "בחלומי עודני" (סמי שלום שטרית-שמעון בוסקילה) לפרויקט "עבודה עברית" ועם גידי גוב ביצעה בתוכניתו לילה גוב גרסת כיסוי לשיר "דון קישוט".
בשנת 1998 הוציאה אלבום אוסף כפול משיריה - "יש ונדמה" - ובו ארבעים מלהיטיה הגדולים.
באותה תקופה חידשה את הקשר המקצועי עם גברי מזור אשר מוסיף ללוות אותה כיועץ אמנותי עד היום.
בשנים 1996–2005 הנחתה את מגזין הבוקר "קפה טלעד" בערוץ 2.
בשנת 1999 נבחרה להוביל את קמפיין חברת האלקטרוניקה "אמקור" לסדרת מקררים חדשה.
בתחילת שנות האלפיים התמקדה ארזי בקריירה טלוויזיונית אך מפעם לפעם הוסיפה להקליט שירים חדשים.
לשיר "דרישת שלום" הוסיפה המשוררת רחל שפירא בית נוסף במיוחד למופע יום העצמאות של ערוץ 2 (רשת) ולשיר "הביתה" הוסיף אהוד מנור בית נוסף לבקשתה של ארזי המתאר את ישראל בפרספקטיבה של עשרים שנה מהתקופה בה נכתב השיר.
השיר "הביתה" ליווה את סיבוב ההופעות החדש של ארזי בליווי משפחת אלייב שהחל בשנת 2003 ונמשך שש שנים.
במהלך מלחמת לבנון השנייה הפך השיר רלוונטי מתמיד וזוהה במיוחד עם המאבק להשבת החיילים החטופים ובהמשך - המאבק למען שחרורו של גלעד שליט.
ארזי הופיעה בעצרות רבות וביצעה את השיר.
במהלך אותו סיבוב הופעות התאחדה פעם נוספת שלישיית שוקולד מנטה מסטיק להופעות במה ולהקלטת גרסת רמיקס לשיר "זה טוב זה טוב".
השיר הופיע באוסף כפול משירי השלישייה.
בשנת 2006 חברה ארזי אל אילנית, שלומית אהרון, מרגלית צנעני ורותי נבון במסע הופעות לקהילות היהודיות בקנדה ובארצות הברית בשם "חמש הדיוות".
מופע זה נחל הצלחה גדולה.
עוד באותה שנה יצאה לרדיו גרסת רמיקס לשיר "עוד נגיע", אותו ביצעה בתחרות קדם אירוויזיון 1985. הגרסה החדשה, אותה ערך המוזיקאי דור דקל מהצמד חובבי ציון, זכתה להצלחה והוגדרה לאחר מספר ימים כשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו.
בראש השנה 2007 החלה ארזי לפרסם סדרת כתבות באתר ynet בהן סקרה את השירים הגדולים של 60 שנות המדינה.
סדרת הכתבות התבססה על תוכנית רדיו שהגישה ברדיו חיפה במקביל.
במסגרת חגיגות השישים נבחרה בסקר מקיף של מינה צמח לידיעות אחרונות למקום השני ברשימת הנשים האהובות בישראל.
שירה "אתה לי ארץ" נבחר כאחד מחמשת ההמנונים הישראלים הגדולים של כל הזמנים.
בנוסף זכתה בתואר זמרת ה-60 של אתר וואלה.
עוד בשנת 2008 הקליטה גרסת כיסוי לשירה של שושנה דמארי "כלניות" עבור הפרויקט "עבודה עברית 2".
בשנת 2009 ראה אור אלבום אולפן חדש של ארזי בהפקתו המוזיקלית של יהודה פוליקר.
לקראת צאת האלבום התפרסמה כתבת ענק במוסף שבת שלום ידיעןת אחרונת שכותרתה "חשופה", ביטוי לפתיחות המשקפת את שירי האלבום.
בשער צולמה יושבת על הארץ ירדנה ארזי יחפה.
בעקבות האלבום יצאה ארזי לסיבוב הופעות חדש בהפקתו המוזיקלית של אורי זך.
במופע ההשקה החגיגי אירחה את פוליקר.
הצלחת האלבום הובילה לכך שבסיכום אותה שנה הייתה ארזי הזמרת המושמעת ביותר ברדיו בישראל.
בינואר 2011 הוציאה ארזי אלבום אוסף משולש בשם "שהשמש תעבור עלי", המאגד שירים מהתחנות השונות בקריירה.
לכבוד אוסף זה הוקלטו שני רמיקסים לשיריה של ארזי, "שוב בתמונה" על ידי דור דקל, ו"באתי אליך" על ידי תמיר צור.
כמו כן חידשה את ההקלטה הישנה של השיר "הביתה" בגרסתו המלאה, כך שלצד הבתים שהושרו בעבר נוספו בתים נוספים.
בעקבות האלבום יצאה לסיבוב הופעות חדש.
ביולי אותה שנה יצא DVD מסדרת "שרים קריוקי" בשם "שרים ירדנה ארזי" ובו מספר גרסאות קריוקי ללהיטים שנכללו באוסף המשולש.
באותו חודש יצא אלבום כפול בשם "שני צדדים למטבע".
זה היה פרויקט מוזקלי רחב היקף בו אמנים שונים ביצעו גרסאות כיסוי לשירים ישראלים במגוון סגנונות.
במסגרת הפרויקט ביצעה ארזי את שירה של עליזה עזיקרי "לא לוקחת ללב".
בתום אותה שנה הגיעה ארזי למקום השישי ברשימת הזמרות המושמעות בישראל של מדיה פורסט.