tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היגיטה התחרה בפריז–ניס וסיים את המרוץ במקום השלישי, 59 שניות ממקסימיליאן שכמן המנצח.
סרחיו לואיס הנאו מונטויה (בספרדית: Sergio Luis Henao Montoya; נולד ב-10 בדצמבר 1987) הוא רוכב אופני כביש הרוכב בקבוצה מהדרג הקונטיננטלי, Nu Colombia Ciclismo.
הנאו הוא בן דודו של סבסטיאן הנאו, שצעיר ממנו ב-6 שנים והשניים אף שיתפו פעולה ב-2014–2018 בקבוצת סקיי.
בתור חובבן התחרה ב ב-2011 וניצח את קטע הפרולוג והקטע האחרון, כשהוא מסיים שני כללי, 23 שניות מלוי ליפהיימר.
ב-2012 הצטרף הנאו לסקיי פרוסייקלינג הבריטית.
כבר בעונה הראשונה שלו כמקצוען הראה הנאו את כישרונו, הוא פתח את העונה בספרד והתוצאה הבולטת שלו הייתה מקום שלישי במרוץ "טרופאו דייה".
לאחר מכן התחרה בוואלטה אל פאייס ואסקו, בקטע הרביעי סיים הנאו שלישי, 13 שניות מסמואל סאנצ'ס, בעקבות כך עלה למקום החמישי הכללי.
בקטע השישי ירד הנאו למקום החמישי כשמיקלה סקרפוני עולה במקומו למקום החמישי, בקטע השישי והאחרון, שהיה קטע נגד השעון של 18.6 קילומטרים, סיים הנאו במקום ה-32 וירד בעקבות כך למקום ה-13, 1:39 דקות מסאנצ'ס המנצח.
לאחר מכן התחרה בקלאסיקות הארדנים וסיים במקום ה-21 במרוץ אמסטל גולד, 14 בלה פלש ואלון ו-29 בלייז'–בסטון–לייז'.
לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בגרנד טור כאשר נבחר לג'ירו ד'איטליה ושימש כמוביל קבוצתו לצד ריגוברטו אוראן, הנאו ערך הופעה מרשימה במרוץ לאחר שכבר בגרנד טור הראשון שלו הצליח להיכנס לעשירייה הראשונה, 7:50 דקות מריידר הסג'דל המנצח.
התוצאה הטובה ביותר של הנאו במרוץ הייתה מקום רביעי בקטע ה-15, 25 שניות ממטאו רבוטיני המנצח, זו הייתה הפעם הראשונה מתוך שתיים שהנאו סיים בעשירייה הראשונה בקטע.
אוראן סיים שביעי את המרוץ.
הנאו חזר להתחרות חודשיים אחרי הג'ירו ב וסיים שלישי את המרוץ, 16 שניות ממורנו מוזר המנצח.
בקטע השישי סיים הנאו שני, לאחר שמוסר גבר עליו ועל מיכל קוויאטקובסקי בספרינט סיום בין שלושתם.
לאחר מכן נכלל בסגל קולומביה לאולימפיאדת לונדון וסיים במקום ה-16 את המרוץ, כשהוא חלק מהפלוטון שהגיע 5 שניות אחרי אלכסנדר וינוקורוב, זוכה מדליית הזהב ובן קבוצתו של הנאו, ריגוברטו אוראן שזכה בכסף.
לאחר מכן התחרה בוואלטה אה בורגוס בתור הכנה לוואלטה אספניה, בה יתחרה.
בוואלטה אה בורגוס סיים הנאו שני בשני הקטעים, לאחר שדניאל מורנו גבר עליו וניצח את שני הקטעים, בקטע ה-5 סיים לצד אסטבן צ'אבס ושוב הגיע במקום השני וגם סיים את המרוץ בו, 22 שניות ממורנו.
בוואלטה אספניה הנאו שימש כפועל של כריס פרום ולא התבלט, מלבד בקטע ה-17 בו סיים שלישי, 6 שניות מאלברטו קונטדור המנצח.
הנאו סיים את הוואלטה במקום ה-14, 19:59 דקות מקונטדור המנצח, בעוד בן קבוצתו פרום סיים במקום הרביעי.
לאחר מכן התחרה באליפות העולם וסיים תשיעי גם במקצה נגד השעון לקבוצות עם סקיי וגם במקצה העלית, כשהוא מסיים בדבוקה שהגיעה 5 שניות אחרי פיליפ ז'ילבר המנצח.
לאחר מכן התחרה בגראן פיימונטה וסיים רביעי את המרוץ, 11 שניות מבן קבוצתו אוראן.
גם במונומנט ג'ירו די לומברדיה בלט אוראן עם מקום חמישי, לאחר שהיה חלק מהדבוקה שהגיעה 5 שניות אחרי המנצח ז'ואקים רודריגז.
גם את עונת 2013 פתח הנאו בספרד, כשסיים שני ב"טרופאו די סרה טראמונטנה" ותשיעי ב-"Trofeo Alcúdia-Can Picafort-Playa de Muro", שניהם מרוצים חד יומיים.
לאחר מכן ערך הופעת בכורה בטירנו–אדריאטיקו וסיים במקום ה-12 את המרוץ, 3:48 דקות מוינצ'נצו ניבאלי המנצח.
כמה שבועות לאחר מכן התחרה בוואלטה אל פאייס ואסקו, הוא פתח את המרוץ עם מקום שישי בספרינט מצומצם בין 17 רוכבים שהסתיים בניצחונו של סיימון גרנס.
בקטע השלישי במרוץ השיג הנאו את הניצחון השני שלו בעונה, לאחר שגבר על קרלוס בטנקור בספרינט בין השניים בסוף העלייה ל-Trapagaran/La Lejana.
בעקבות כך עבר להוביל את המרוץ, כשהוא מקדים את נאירו קינטנה ב-8 שניות, את בן קבוצתו ריצ'י פורט ושלושה רוכבים נוספים ב-10 שניות.
בקטע הרביעי הוביל הנאו דבוקה של שישה רוכבים שסיימה שתי שניות אחרי קינטנה שניצח את הקטע, וסיים שני.
בקטע החמישי הנאו סיים שלישי, כשהוא חלק מדבוקה של שבעה רוכבים שהגיעה ארבע שניות אחרי פורט שניצח את הקטע.
בעקבות כך הפער של הנאו מקינטנה ופורט עמד על שש שניות בלבד.
בקטע השישי והמסיים של המרוץ, שהיה קטע נגד השעון של 24 ק"מ, סיים הנאו שביעי, 57 שניות מטוני מרטין המנצח, בעוד קינטנה סיים שני בפער של 17 שניות ממרטין ופורט רביעי, בפער של 40 שניות ממרטין.
בעקבות כך קינטנה ניצח את המרוץ, כשהוא מוביל ב-23 שניות על פורט ו-34 על הנאו.
לאחר מכן התחרה בקלאסיקות הארדנים ובלט בהן, הוא סיים שישי במרוץ אמסטל גולד, כשהוא חלק מדבוקה של 15 רוכבים שסיימה 22 שניות מרומן קרויציגר המנצח.
במעלה ההוי הראה הנאו את החוזקות שלו כמטפס, אבל בסופו של דבר סיים במקום השני בלה פלש ואלון, 2 שניות מדניאל מורנו.
בלייז'–בסטון–לייז' סיים הנאו במקום ה-16. לאחר מכן השתתף בפעם השנייה בג'ירו ד'איטליה וניצח עם סקיי את קטע נגד השעון לקבוצות, שהיה הקטע השני במרוץ.
התוצאה האישית הכי טובה של הנאו הייתה בקטע החמישי, לאחר שסיים רביעי בספרינט רב משתתפים שהסתיים בניצחון של ג'ון דגנקולב.
הנאו בלט גם בקטע נגד השעון האישי במרוץ, שהיה הקטע השמיני, לאחר שסיים 53 שניות אחרי אלכס דאוסט המנצח ובמקום התשיעי.
בהמשך הג'ירו שימש הנאו כפועל של ריגוברטו אוראן וסייע לו לסיים שני את המרוץ, אחרי וינצ'נצו ניבאלי המנצח, בעוד הנאו מסיים במקום ה-16, 18:19 דקות מניבאלי.
לאחר הג'ירו התחרה בטור של פולין וסיים חמישי, 51 שניות מפיטר ווינינג.
לאחר מכן התחרה בוואלטה אספניה אך לא התבלט מעבר לקטע הרביעי בו סיים תשיעי, וסיים את המרוץ במקום ה-28, 59:55 דקות מכריס הורנר המנצח, גם אוראן שהגיע כמוביל הקבוצה אכזב וסיים במקום ה-27 בלבד.
לאחר מכן התחרה באליפות העולם וסיים במקום ה-15, 34 שניות מרוי קושטה המנצח.
את 2014 פתח הנאו עם מקום שביעי ב, 1:19 דקות מבן קבוצתו כריס פרום.
לאחר המרוץ פורסם על ידי קבוצתו שהנאו לא יתחרה בחודשיים הקרובים לאחר תוצאות מחשידות שקבע מחוץ לתחרויות כשחזר לריונגרו בקולומביה באוקטובר 2013, בהמשך אמר מנהל הקבוצה דייב בריילספורד שתוצאותיו קשורות לפיזיולוגיה של אנשים שנולדו בגובה רב ובמקומות דלילים בחמצן, וריונגרו, בה נולד וגדל, ממוקמת יותר מ-2,100 וסקיי יפתחו במחקר עצמאי.
לאחר שהממצאים נשלחו להסוכנות העולמית נגד סמים בספורט ואיגוד האופניים הבינלאומי הנאו חזר להתחרות בטור דה סוויס ואף הספיק לסיים שלישי בקטע השלישי בספרינט מצומצם שהסתיים בניצחון של פטר סאגאן.
אך בהכנה לקטע נגד השעון (הקטע השביעי) התנגש הנאו במכונית, סבל מפגיעה בברכו ובעקבות כך סיים את העונה מוקדם מהצפוי.
ב-2015 סיים הנאו שני בוואלטה אל פאייס ואסקו, 13 שניות מז'ואקים רודריגז המנצח.
לאחר מכן סיים שביעי בלה פלש ואלון ובלייז'–בסטון–לייז', שבשני המרוצים ניצח אלחנדרו ולוורדה.
לאחר מכן התחרה ב, בקטע ה-7 שהסתיים בעלייה ל-Mt.
Baldy סיים במקום השני, 23 שניות מז'וליאן אלאפיליפ המנצח, כשבן קבוצתו איאן בווסוול מסיים לצידו במקום השלישי.
הנאו סיים את המרוץ כולו במקום השלישי, 37 שניות מפטר סאגאן המנצח.
לאחר מכן בלט בטור של פולין ובטור דה סוויס כשסיים במקומות ה-8 וה-11 בהתאמה, כשבפולין גם ניצח את הקטע השישי לאחר בריחת יחיד, מקדים את דייגו אוליסי ב-8 שניות.
לאחר מכן התחרה בוואלטה אספנייה ולא התבלט, כשהתוצאה הטובה ביותר שלו הייתה מקום 7 בקטע ה-20, 1:30 מרובן פלאסה המנצח.
הנאו סיים את המרוץ במקום ה-22, יותר משעה פער מהמנצח פאביו ארו, כשבן קבוצתו מיקל נייבה מסיים שביעי.
לאחר מכן התחרה הנאו באיטליה, כשסיים במקום ה-16 במילאנו–טורינו ותשיעי במונומנט ג'ירו די לומברדיה, 56 שניות מוינצ'נצו ניבאלי המנצח.
ב-2016 פתח הנאו את העונה באוסטרליה, כשהתחרה לראשונה בטור דאון אנדר.
בקטע ה-5 שהסתיים בעלייה לווילונגה היל הנאו סיים שש שניות אחרי ריצ'י פורט והתייצב במקום השלישי הכללי, 11 שניות מסיימון גרנס המנצח, בו גם סיים את המרוץ, כשהוא מנצח את קטגוריית ההרים במרוץ.
לאחר מכן סיים שני באליפות קולומביה, 3 שניות מאדווין אבילה המנצח.
לאחר מכן התחרה בפריז - ניס, בקטע החמישי שהסתיים ב-La Madone d'Utelle סיים חמישי, 10 שניות אחרי אילנור זאקארין המנצח.
בסופו של דבר סיים הנאו את המרוץ במקום השישי, 44 שניות מבן קבוצתו גריינט תומאס.
ב-2016 סיים בפעם השנייה ברציפות במקום השני בוואלטה אל פאייס ואסקו, 12 שניות אחרי אלברטו קונטדור.
בקטע השני סיים הנאו במקום השלישי, 5 שניות אחרי מיקל לנדה המנצח.
בקטע הרביעי עלה הנאו למקום השני על חשבון לנדה, כשהוא בפער של 4 שניות מווילקו קלדרמן.
בקטע למחרת, הקטע החמישי, הנאו סיים במקום השני, 3:13 דקות מדייגו רוסה שניצח לאחר בריחת יחיד, כשקונטדור חוצה לצידו במקום השלישי.
בעקבות כך עבר הנאו להוביל את המרוץ בפער של 6 שניות מקונטדור, לאחר שקלדרמן איבד זמן רב ויצא מתמונת הדירוג הכללי.
בקטע נגד השעון הסופי של המרוץ שוב פעם נמנע מהנאו ניצחון במרוץ, לאחר שסיים שלישי את הקטע, בפער של 18 שניות מקונטדור ובסופו של דבר סיים כאמור שני את המרוץ, 12 שניות ממנו.
בהמשך העונה נבחר לטור דה פראנס לראשונה ושימש כפועל של כריס פרום והיה אחד מהפועלים הבולטים שלו בהרים והעליות בפרט, בסופו של דבר סייע לו לנצח את המרוץ, כשהנאו עצמו סיים במקום ה-12, השני מתוך קבוצתו אחרי פרום, 18:51 דקות ממנו.
לאחר מכן התחרה באולימפיאדת ריו, אך לא סיים את המרוץ.
ב-2017 פתח הנאו שוב את העונה בטור דאון אנדר וסיים את המרוץ במקום ה-12, 1:07 דקות מריצ'י פורט המנצח.
חודש וחמישה ימים לאחר מכן ניצח את אליפות קולומביה, לאחר בריחת יחיד שבסופה הקדים את יארלינסון פנטאנו ואוסקר אדלברטו קווירוז ב-49 שניות.
לאחר מכן התחרה בפריז–ניס, ובקטע הפתיחה סיים תשיעי, כשהוא בין דבוקה של 8 רוכבים שסיימה 9 שניות אחרי ארנו דמאר המנצח וז'וליאן אלאפיליפ.
בקטע הרביעי, שהיה קטע נגד השעון, סיים הנאו במקום התשיעי, 48 שניות מהמנצח אלאפיליפ שעבר להוביל את המרוץ, בפער של 1:09 דקות מהנאו שניצב במקום הרביעי.
בקטע השישי סיים הנאו שני, 17 שניות מסיימון ייטס, בעקבות כך עלה למקום השלישי על חשבון גורקה איסאגירה וצמצם את הפער מאלאפיליפ ל-46 שניות.
בקטע השביעי הנאו סיים במקום הרביעי, 32 שניות אחרי פורט, כשהוא מסיים לצד דן מרטין במקום החמישי.
אלאפיליפ סיים את הקטע במקום ה-14, 2:40 דקות מפורט, בעוד טוני גלופן שדורג שלישי סיים את הקטע במקום ה-19, 4:04 דקות.
בעקבות כך עבר הנאו להוביל את המרוץ, בפער של 30 שניות ממרטין במקום השני ו-31 שניות מקונטדור במקום השלישי.
בקטע השמיני והאחרון סיים במקום ה-12, 21 שניות אחרי דויד דה לה קרוז המנצח וקונטדור, בעקבות כך הוריד את דן מרטין למקום השלישי אך זה לא הספיק לו בשביל לתפוס את ההובלה, לאחר שפיגר מהנאו ב-2 שניות בלבד.
עם ניצחונו במרוץ הפך הנאו לקולומביאני השני אחרי קרלוס בטנקור לנצח במרוץ.
לאחר פריז - ניס התחרה הנאו במרוץ "גראן פרמיו מיגל אינדוראין" וסיים שלישי את המרוץ, 23 שניות אחרי סיימון ייטס, כשהוא מסיים לצד מייקל וודס במקום השני.
לאחר מכן המשיך להתחרות בספרד כשסיים שמיני בוואלטה אל פאייס ואסקו וסיים שמיני את המרוץ, 1:51 דקות מאלחנדרו ולוורדה המנצח.
לאחר מכן התחרה במרוץ אמסטל גולד וסיים שישי את המרוץ, 10 שניות מפיליפ ז'ילבר המנצח ומיכל קוויאטקובסקי, הנאו היה חלק מדבוקה של ארבעה רוכבים בסיום שסיימה במקומות 3–6, כשמייקל אלבסיני מוביל אותה במקום השלישי.
גם בלה פלש ואלון בלט הנאו עם מקום רביעי, שנייה מולוורדה המנצח.
בלייז'–בסטון–לייז' סיים במקום ה-13, 7 שניות מולוורדה המנצח.
יכולותו הטובה של הנאו הובילה אותו להיבחר לטור דה פראנס בפעם השנייה ברציפות, גם הפעם סייע לכריס פרום לנצח את המרוץ כשהוא עצמו מסיים במקום ה-28 הכללי, 1:16:32 דקות מפרום.
את 2018 פתח הנאו בקולומביה, והגן על תוארו כאלוף קולומביה לאחר בריחת יחיד.
במקצה נגד השעון באליפות סיים שישי, 51 שניות מאיגן ברנל המנצח.
בהמשך העונה לא שיחזר את הישגו וסיים במקום ה-12 בפריז - ניס, 4:08 דקות ממרק סולר המנצח.
הוא התחרה בקלאסיקות הארדנים וסיים במקום ה-18 במרוץ אמסטל גולד, 11 בלה פלש ואלון ותשיעי בלייז'–בסטון–לייז', 39 שניות מבוב יונגלס המנצח.
לאחר מכן התחרה בג'ירו ד'איטליה, לראשונה מאז 2013 וסייע לכריס פרום לנצח את המרוץ והיה הפועל הבולט של פרום בעליות ובהרים ביחד עם ווט פולס, בסופו של דבר הנאו סיים את הג'ירו במקום ה-13, 29:41 דקות מפרום המנצח.
לאחר מכן התחרה גם בוואלטה אספניה אך לא התבלט וסיים במקום ה-28 את המרוץ, 1:13:07 דקות מסיימון ייטס המנצח.
אמירטס מאיחוד האמירויות הערביות לאחר שש שנים במדי קבוצת סקיי הבריטית.
הוא התחרה בטור דה פראנס וסיים במקום ה-47 את המרוץ, לאחר מכן גם נבחר לוואלטה אספנייה וסיים במקום ה-45 את המרוץ.
ב-2020 פתח את העונה עם מקום שישי באליפות קולומביה ועשירי כללי ב.
לאחר תום פגרת הקורונה הוא התחרה בוואלטה אספניה וסיים במקום ה-15 את המרוץ, 15:36 דקות מפרימוש רוגליץ' המנצח.
אמירטס, הצטרף הנאו לקבוצת קובקה–אסוס ביחד עם בן קבוצתו מהאמירויות, פאביו ארו.
סרחיו מומו (בספרדית: Sergio Momo; נולד ב-12 ביולי 1996) הוא שחקן ספרדי, אשר זכה להצלחה עולמית בזכות השתתפותו בסדרה "אליטה".
סרחיו מומו נולד ב-12 ביולי 1996, בטנריפה שבספרד.
הוא התאמן בריקוד עכשווי בבית הספר למחול JASM בטנריפה.
הוא עבר מהאיים הקנריים למדריד כדי לפתח את קריירת המשחק שלו, והשתתף בשיעורים שהתקיימו בסטודיו חואן קרלוס קוראצה.
בשנת 2016 כיכב בסדרת הטלוויזיה "אבודים במערב הפרוע" , ששודרה בניקלודיאון.
בשנת 2017 השתתף לראשונה בסרט העלילתי "אזור עוין", בבימויו של אדולפו מרטינז.
בשנת 2019 הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "השכן".
הוא הצטרף לעונה השלישית של הסדרה, לצד אסתר אקספוסיטו.
שנהשםתפקידערוץהערות2016"אבודים במערב הפרוע"גוארד האטרניקלודיאון2 פרקים2019"השכן"רוברנטפליקס7 פרקים2020"אליטה"יראי6 פרקים2021"ברוך הבא לגן עדן"8 פרקים
שנהשםתפקידבמאי/ת2017"אזור עוין"סולדדו האנטאדולפו מרטינז2021"כשברוקלין פגשה את סביליה"אריאל ברוקליןויסנטה וילנובה"8 שנים"טיטו ראולג'ד אלקזר
סרחיו רוברטו ליווינגסטון פולהאמר (בספרדית: Sergio Livingstone; 26 במרץ 1920 – 12 בספטמבר 2012), לאחר מכן נודע כסרחיו ליווינגסטון, היה כדורגלן צ'יליאני, ששיחק בעמדת השוער.
הוא זכה לכינוי "אל סאפו" (הצפרדע).
משפחתו של סרג'יו (לימים סרחיו) ליווינגסטון הגיעה מסקוטלנד.
אביו ג'ון, היה כדורגלן המשחק כחלוץ בקבוצה סנטיאגו נסיונל.
ליווינגסטון הזניח את הכדורגל על מנת ללמוד משפטים באוניברסיטת קאתוליקה דה צ'ילה בעיר הבירה סנטיאגו.
עד מהרה הכיר את קבוצת הכדורגל של האוניברסיטה, ומשנת 1938 הפך לשוערה של אוניברסידד קאתוליקה.
ליווינגסטון ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת צ'ילה בניצחון 0–5 על אקוודור במסגרת קופה אמריקה 1941. בסופו נבחרתו סיימה במקום השלישי והוא נבחר לשחקן המצטיין בטורניר.
ליווינגסטון בסך הכל ערך 52 הופעות עבורה, מה שהפך אותו לשיאן ההופעות במדיה בכל הזמנים, עד שנת 1962 אז שיאו נשבר בידי לאונל סאנצ'ס.
הוא השתתף בשבעה טורנירי קופה אמריקה שונים עם 34 הופעות בהם בסך הכל.
גם במונדיאל 1950 שיחק והודח בסיבוב הראשון.
ברמת המועדונים שיחק לזמן קצר בין השנים 1943–1944 בראסינג קלוב מארגנטינה, ובעקבות נסיבות סנטימנטליות חזר למולדתו עד פרישתו.
ליווינגסטון שב ב-1944 לקדנציה שנייה באוניברסידד קאתוליקה וזכה עימה בליגה הצ'יליאנית בשנים 1949 ו-1954. לאחר הזכייה השנייה המועדון התקשה וירד לליגת המשנה, אך חזר לראשונה מיד בעונה שלאחר מכן.
ליווינגסטון עבר תקופת השאלה קצרה בקולו-קולו וחזר לאוניברסידד קאתוליקה, שם פרש מכדורגל בשנת 1959. בעקבות קריירת הכדורגל שלו, הוא הפך לעיתונאי ספורט ידוע ואיש טלוויזיה בצ'ילה, שם נשאר בתפקיד יותר מ-60 שנה עד למותו ב-12 בספטמבר 2012.
בשנת 2009 נקרא רחוב במחוז אינדפנדנסיה, סנטיאגו, על שם ליווינגסטון.
במסת הפרידה ממנו נשיא התאחדות הכדורגל הצ'יליאנית, סרחיו ג'אדו, הודיע כי משנת 2012 יוענק "פרס סרחיו ליווינגסטון' לכדורגלן הטוב ביותר מדי שנה בצ'ילה.
השחקן המצטיין בקופה אמריקה: 1941
סרחיו אריבאס קאלבו (בספרדית: Sergio Arribas Calvo; נולד ב-30 בספטמבר 2001 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר באלמריה.
אריבאס גדל במחלקות הנוער של לגנס ושל ריאל מדריד מהלה ליגה.
בעונת החל לשחק בריאל מדריד קסטיליה, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-20 בספטמבר 2020 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–2 על חטאפה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-9 בדצמבר הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בניצחון 0–2 על בורוסיה מנשנגלדבך במסגרת שלב הבתים לעונת עונת 2020/2021 בליגת האלופות.
בסך הכל ערך אריבאס בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון שמונה הופעות ליגה, והוסיף שתי הופעות בליגת האלופות.
בעונות הבאות לא הצליח להשתלב בקבוצה הבוגרת.
ב-9 באוגוסט 2023 חתם על חוזה לשש שנים באלמריה.
עשרה ימים לאחר מכן הבקיע את שער הבכורה שלו בלה ליגה, כשכבש בהפסד של אלמריה 1–3 לקבוצתו לשעבר ריאל מדריד.
סרחיו אקיימה רודריגס (בספרדית: Sergio Akieme Rodríguez; נולד ב-16 בדצמבר 1997 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת סטאד ריימס.
אקיימה נולד במדריד שבספרד להורים מגינאה המשוונית - אביו נולד בבאטה ואמו במלאבו.
בחודש אוגוסט 2013, בגיל 15, הצטרף אל מחלקת הנוער של ראיו ואיקאנו, ממחלקת הנוער של חטאפה.
ב-30 באוגוסט 2015 ערך אקיימה את הופעת הבכורה שלו בקבוצת המילואים של ראיו ואיקאנו.
ב-30 בדצמבר הוא נכלל לראשונה בסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון, למשחק לה ליגה נגד אתלטיקו מדריד, אך לא זכה לדקות משחק בהפסד 2-0.
ב-6 בספטמבר 2016 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 0–2 על אלמריה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-9 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הספרדית השנייה, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–2 על סביליה ב'.
ב-2 בספטמבר 2019 חתם אקיימה על חוזה לשתי עונות בברצלונה, והחל לשחק בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, ששיחקה בליגה הספרדית השלישית.
ב-22 בפברואר 2020 נכלל בסגל הקבוצה הראשונה של המועדון למשחק נגד אייבר, בשל פציעתו של המגן השמאלי ג'ורדי אלבה, אך לא שיחק במשחק.
ב-19 בספטמבר 2020 הושאל אקיימה לאלמריה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה אחת, עם סעיף רכישה.
לאחר עונה מוצלחת באלמריה בה ערך 36 הופעות ליגה, בחרה אלמריה לממש את סעיף הרכישה, וב-7 ביולי 2021 חתם אקיימה באופן קבוע באלמריה.
סרחיו גומס מרטין (בספרדית: Sergio Gómez Martín; נולד ב-4 בספטמבר 2000 בבדאלונה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות המגן והקשר ההתקפי בריאל סוסיאדד מהלה ליגה ובנבחרת קטלוניה.
גומס הצטרף אל מחלקת הנוער של ברצלונה בשנת 2010, לאחר תקופות קצרות במחלקות הנוער של טרחאנה, בדאלונה ואספניול.
ב-6 בינואר 2018 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון, לאחר שהחליף את אבל רואיס בתיקו 1-1 נגד ריאל סרגוסה במסגרת הליגה הספרדית השנייה.
בסך הכל ערך שתי הופעות במדי קבוצת המילואים.
ב-30 בינואר 2018 חתם גומס בבורוסיה דורטמונד מהבונדסליגה.
תחילת שיחק בקבוצת המועדון עד גיל 19, ובהמשך הצטרף לסגל הקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-8 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על שטוטגרט במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של המועדון, ושיחק בעיקר בקבוצת המילואים שלה.
ב-12 באוגוסט 2019 הושאל גומס לוסקה מהליגה הספרדית השנייה למשך עונה אחת.
ב-1 בספטמבר 2020, לאחר שעזר לווסקה לעלות ללה ליגה במהלך עונת , הוארכה השאלתו בעונה נוספת.
בסך הכל הוא ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, והבקיע שער אחד.
ב-30 ביוני 2021 חתם גומס על חוזה לארבע עונות באנדרלכט מליגת העל הבלגית.
ב-25 ביולי הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–3 ביוניון סנט.
גיל במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-8 באוגוסט הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–3 על סרינג במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ב-16 באוגוסט 2022 חתם גומס לארבע שנים במנצ'סטר סיטי.
ב-27 באוגוסט ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בניצחון 4-2 על קריסטל פאלאס.
ב-12 ביולי 2024 נמכר גומס לריאל סוסיאדד.
ב-12 באוקטובר 2024 ערך את הופעתו הבכורה בנבחרת הבוגרת בניצחון 0-1 על בליגת האומות.
סרחי אנריץ' (בספרדית: Sergi Enrich; בקטלונית מזרחית מבטאים:סרז'י אנריק) נולד ב-26 בפברואר 1990) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת וסקה.
סרחי אנריץ' נולד באי מנורקה שבספרד.
הוא התחיל להתאמן במועדון הנוער של מיורקה ובשנת 2010 רשם את הופעת הבכורה שלו בליגת העל.
רוב משחקי העונה הוא שיחק בקבוצת המילואים של המועדון בליגה השלישית בחשיבותה בספרד.
בהמשך אנריץ' שיחק בהשאלה בקבוצות הליגה הספרדית השנייה בכדורגל.
בקיץ 2013 הוא חתם בנומנסיה מאותה ליגה.
בנובמבר הוא זכה בתואר "כדורגלן החודש של הליגה".
ב-12 ביולי 2015 חתם אנריץ' באייבר מהליגה הבכירה.
הוא שיחק באייבר מספר עונות והיה ורשם במדיה 187 משחקים.
בהיותו באייבר הואשם אנריץ' בהפצת קלטת לוהטת יחד עם אנטוניו לונה ואדי סילבסטרה פסקל ישראפילוב מאותה הקבוצה.
בשנת 2021 הוא נשפט לשנתיים מאסר שנדחה לאור העדר הרשעות קודמות.
בשנת 2021 בעקבות פסקה בחוזה שאיפשרה לו לעזוב את הקבוצה המידה והיא תרד ליגה, אנריץ' החליט לעזוב את הקבוצה.
הוא היה קרוב לחתום בשאלקה 04, אך בעקבות ההרשעה לא נחתם החוזה.
בספטמבר 2021 הוא חתם ב"פונפרדינו" מליגת משנה הספרדית עד סוף העונה.
בקיץ 2022 הוא עבר לריאל אוביידו.
ביולי 2023 חתם בריאל סרגוסה.
בשנים 2008–2009 אנריץ' רשם 4 הופעות בנבחרת הנוער של ספרד.
סרחיו דל מולינו מולינה (בספרדית: Sergio del Molino Molina; נולד ב-16 באוגוסט 1979) הוא סופר ועיתונאי ספרדי.
פרסם בין השאר את "ספרד הריקה", חיבור שהצית ויכוח חברתי ופוליטי על התרוקנות של עיירות פנים הארץ של ספרד והשפעתה על הדמיון הקולקטיבי של הספרדים.
נולד במדריד, בילה את ילדותו והתבגרותו בין ולנסיה לסרגוסה.
בשנת 2009 פרסם את ספרו הראשון, אוסף סיפורים הקצרים "השפעות רעות" (Malas influencias), ובאותה שנה פרסם גם את החיבור "חיילים בגינת השלום" (Soldados en el jardín de la paz), תחקיר בצורת דיווח עיתונאי, על המושבה הגרמנית שהוקמה בסרגוסה, העיר שבה מתגורר.
ב-2011 הופיעה "המסעדה האהובה של נינה הייגן" (El restaurante favorito de Nina Hagen), אנתולוגיה של כרוניקות וקטעים עיתונאיים בסגנון אישי.
פרסום הרומן הראשון שלו, "לא יהיה יותר אויב" (No habrá más enemigo), ב-2012, היה קפיצת המדרגה האיכותית הראשונה בקריירה הספרותית שלו.
העבודה התקבלה היטב על ידי המבקרים, ובמאי 2012 היה אחד מעשרת הכותרים המומלצים על ידי CEGAL (הקונפדרציה הספרדית של איגודי וארגוני חנויות ספרים).
ב-2013, לאחר שנשכר על ידי קבוצת ההוצאה לאור מונדלורי (Mondadori), יצא לאור "הזמן הסגול" (La Hora violeta).
ספר הודות מחלתו ומותו של בנו פבלו, אשר אובחן כחולה לוקמיה כשהיה בן 10 חודשים ומת שנה לאחר מכן.
הרומן זכה בפרס אוג'ו קריטיקו ובפרס טיגרה חואן.
"מה שלא אכפת לאף אחד" (Lo que a nadie le importa), הרומן הבא של דל מולינו, פורסם ב-2014 ועוסק במותו של סבו, חוסה מולינה, ובהיסטוריה של משפחתו.
הסופר מציג את דור הספרדים שחיו בתקופת מלחמת האזרחים, שלא היו גיבורים אלא ניצולים, בספרד מלאת שתיקות ומקומות חשוכים.
באביב 2016 הוא פרסם את "ספרד הריקה" (La España vacía), מסה על שורשי חוסר האיזון בין הכפר לעיר בספרד וכיצד זה משפיע על המדינה.
עבודה זו הפכה לעבודת עיון להבנת ספרד כיום.
ההשלכה של הספר העלתה על שערי העיתונים ולסדר היום הפוליטי את בעיית התרוקנות העולם הכפרי, וטבעה ביטוי חדש (ספרד הריקה) שמתייחס לחבל ארץ העצום של פנים ספרד, בעל ייחוד גאוגרפי ודמוגרפי.
החיבור זכה להערכה של מבקרים וקוראים ומכר מאז פרסומו מהדורות שלמות.
הוא זכה בפרס ספר השנה בחנויות הספרים במדריד ובפרס קלמו (קטגוריית הספר הטוב ביותר של השנה).
כמו כן הוא נבחר לאחד מספרי השנה על ידי המוספים הספרותיים של עיתונים הספרדיים כמו אל פאיס (El País) ושל הניו יורק טיימס בספרדית.
בהמשך ל-"ספרד הריקה"ֿ, דל מולינו מבקר בכמה מובלעות משונות בגאוגרפיה הספרדית, בניסיון נוסף להבין את ספרד והספרדים.
באותה שנה הופיע "בארץ בידאסואה" (En el país del Bidasoa), חוברת לכבוד מותו של פיו בארוג'ה, מהסופרים הבולטים של דור 98.
- שכמוהו סבלו ממנהֿ ולהרהר ביופי, מראה גופני והשלכות של היותו "מפלצת".
ב-2021 הוא פרסם את כנגד ספרד הריקה (Contra la España vacía), חיבור שבו הוא משחזר ומעמיק כמה מהרעיונות שכבר הופיעו בספרו המקורי, אך לדברי מחברו "נוגע בשורה של אי הבנות" שנוספו למושג ומעלה מחשבות על התרוקנות אוכלוסיית בספרד הכפרית ובכלל מנקודת מבט הרבה יותר פוליטית.
ב-2021 מופיע "האטלס הסנטימנטלי של ספרד הריקה"
(Atlas sentimental de la España vacía), ספר שאייר אנה בוסטלו, ובו כולל דל מולינו 32 סיפורים מאותה טריטוריה מפורקת שהפכה לאחד מצירי הנרטיב שלו.
באוקטובר 2022 פרסם סרג'יו דל מולינו את "אחד בשם גונזלס" (Un tal González), רומן המבוסס על אירועים אמיתיים בו הוא מספר על דמותו של פליפה גונזלס, עמוד השדרה, של ספקד שהופכת, תוך פחות משנות מדור, מחברה חד מפלגתית ודתית ולדמוקרטיה מתקדמת המשתלבת באירופה.
כעיתונאי, דל מולינו היה כתב בעיתון Heraldo de Aragón וכיום בעל טור באל פאיס ומגיש בתוכנית הרדיו Más de uno.
סרחיו קאמיו פרס (בספרדית: Sergio Camello Pérez; נולד ב-10 בפברואר 2001 במדריד שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ראיו ואייקאנו מלה ליגה.
קאמיו גדל במחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
ב-18 במאי 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בתיקו 2-2 נגד לבאנטה במסגרת המחזור ה-38 בלה ליגה לעונת 2018/2019. במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במועדון, ובסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל קאמיו למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה למשך עונת .
הוא ערך 36 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 15 שערים.
ב-3 באוגוסט 2022 הושאל קאמיו לראיו ואייקאנו מלה ליגה למשך עונת 2022/2023. ב-13 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד ברצלונה במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-3 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-1 על אלצ'ה במסגרת המחזור השביעי בליגה.
בסך הכל ערך 38 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, בהן הבקיע חמישה שערים.
ב-17 באוגוסט 2023 חתם על חוזה קבוע לארבע שנים במועדון.
קאמיו היה חלק מסגל נבחרת ספרד עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2023. הוא ערך ארבע הופעות בטורניר.
סרחיו אראגונס דומנק (בספרדית: Sergio Aragonés Domenech; נולד ב-6 בספטמבר 1937) הוא קריקטוריסט ואמן קומיקס ספרדי-מקסיקני.
נודע בעיקר כאחד המאיירים הבולטים ביותר והפורים ביותר ב"מד מגזין" וגם כיוצר של סדרת הקומיקס "Groo the Wanderer".
סרחיו אראגונס נולד ב-1937 בקאסטיון דה לה פלאנה שבספרד.
בשל מלחמת האזרחים בספרד, משפחתו עזבה את ספרד בהיותו תינוק והם היגרו עימו תחילה לצרפת.
כאשר היה בן 6, המשפחה עברה להשתקע במקסיקו.
לחשיפה המוקדמת שלו לקומיקס האמריקאי היה תפקיד משמעותי בעיצוב סגנונו האמנותי הייחודי.
הוא למד בהמשך אדריכלות באוניברסיטה האוטונומית הלאומית של מקסיקו.
עם זאת, אהבתו לקריקטורה ולהומור הובילה אותו בהמשך להתמקד במקום זאת באיור וקומיקס.
בשנת 1962 היגר אראגונס לארצות הברית, ושם הוא מתגורר עד היום.
בשנת 1963 הצטרף לצוות המאיירים של המגזין הסאטירי "מד מגזין", והפך לאחד המאיירים הבולטים המזוהים ביותר עם המגזין.
ב"מד מגזין" הוא נודע בעיקר בזכות הפינה "A Mad Look At", אותה הוא יצר במשך ארבעים שנה, וכמו כן במשך עשורים מרובים נהג לאייר איורים ממוזערים רבים בשולי דפיו של המגזין.
במהלך שנות ה-80 יצר אראגונס את סדרת הקומיקס "Groo the Wanderer" , יחד עם מארק אוונייר.
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיו של לוחם ברברי נודד טיפש, אשר עובד לרוב כשכיר חרב שמותיר שובל של הרס וכאוס בכל מקום אליו הוא הולך.
בשנת 2020 דיבב בתפקיד אורח בסדרה "הקאסה-גרנדה" את פאקו, כאשר הוא חזר לדבב את הדמות בסרט "הקאסה-גרנדה: הסרט" שמבוסס על הסדרה.
סרחיו תומאס מאסה (בספרדית: Sergio Tomás Massa; נולד ב-28 באפריל 1972) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי שכיהן כשר הכלכלה בשנים 2022–2023 וכנשיא בית הנבחרים של ארגנטינה מ-2019 עד 2022 מטעם קואליציית המרכז-שמאל החזית של כולם.
בשנים 2008–2009 שימש מאסה כראש קבינט השרים של הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר.
כיהן גם כראש עיריית טיגרה פעמיים וכמנהל סוכנות הביטוח הלאומי של ארגנטינה .
מאסה, חבר לשעבר ב, הקים ב-2013 את חזית ההתחדשות.
שנתיים מאוחר יותר, כמנהיג קואליציית "מאוחדים למען אלטרנטיבה חדשה", התמודד מאסה לנשיאות, וסיים במקום השלישי בסיבוב הראשון עם 21% מהקולות.
ב-2023 התמודד על הנשיאות בפעם השנייה כחלק מקואליציית האיחוד למען המולדת והפסיד בסיבוב השני לחאבייר מיליי מהמפלגה הליברטריאנית לאחר שזכה ב-44.31% מהקולות מול 55.69% של מיליי.
מאסה נולד ב-1972 בפרוור סן מרטין שבמערב בואנוס איירס וגדל בסן אנדרס השכנה.
שני הוריו היו איטלקים: אביו נולד בניסמי, סיציליה, ואימו בטריאסטה.
הוא החל ללמוד משפטים באוניברסיטת בלגראנו, אוניברסיטה פרטית יוקרתית בבואנוס איירס, אך עזב את הלימודים לפני שהשלים את התואר וב-2001 התחתן עם מלנה גלמריני.
אביה של מלנה, פרננדו גלמריני, היה בעבר שר הספורט של הנשיא קרלוס מנם.
מאסה סיים לבסוף את התואר הראשון שלו במשפטים ב-2013.
מאסה התחבר לאיחוד המרכז הדמוקרטי השמרני ב-1989 כעוזר של אלחנדרו קק, חבר מועצת סן מרטין.
ב-1995 הצטרף ל השלטת, וב-1999 נבחר לבית הנבחרים של פרובינציית בואנוס איירס מטעמה.
בינואר 2002 מינה הנשיא החדש אדוארדו דואלדה את מאסה למנהל ANSeS, מנהלת הביטוח הלאומי של ארגנטינה.
ב-2005 נבחר מאסה לבית הנבחרים של ארגנטינה (הבית התחתון של הקונגרס הלאומי הארגנטינאי) מטעם מפלגת המרכז-שמאל של הנשיא נסטור קירשנר, החזית לניצחון , אך בהוראתו ויתר על המושב ונשאר בתפקידו כמנהל ANSeS.
ראש עיריית טיגרה וראש הקבינט
באוקטובר 2007 נבחר מאסה מטעם FpV לראשות עיריית טיגרה.
ב-23 ביולי 2008, בעקבות משבר קואליציוני שחוותה ממשלתה של הנשיאה כריסטינה פרננדס דה קירשנר והוביל להתפטרותו של ראש הקבינט אלברטו פרננדס, מונה מאסה לתפקיד זה ובגיל 36 הפך לאדם הצעיר ביותר שכיהן בתפקיד המשפיע מאז ייסודו ב-1994.
בבחירות אמצע הקדנציה ביוני 2009 התבקש מאסה להתמודד ברשימת החזית לניצחון לבית הנבחרים, אך סירב ובמקום זאת גייס מועמדים לרשימה משלו (כולל אשתו) לבחירות למועצת העיר.
הצלחת רשימתו בבחירות לעירייה הרחיקה אותו מאחרים ב-FpV, והוא גם חווה חילוקי דעות עם הנשיאה על מספר החלטות, כולל הלאמת קרנות פנסיה פרטיות מניבות הפסד, השימוש בלשכת הסטטיסטיקה ומפקד אוכלוסין כדי להמעיט בנתוני האינפלציה והסמכויות הרגולטוריות הנרחבות שהוענקו לשר המסחר גיירמו מורנו.
ב-7 ביולי 2009, לאחר ההפסד הצמוד של ה-FpV בבחירות האמצע לבית הנבחרים, התפטר מאסה וחזר למשרת ראש עיריית טיגרה.
מאוחר יותר הוא נחקר יחד עם פקידים אחרים ב-ANSES בגין שמירה בלתי חוקית של החזרי הלוואות לא קיימות מהפנסיה של כ-17 אלף שפרשו בזמן שהיה מנהל ה-ANSES.
בשנת 2010 הצטרף מאסה לקבוצה של שמונה ראשי עיריות בפרובינציית בואנוס איירס בקריאה להקמת מחלקות משטרה מקומיות בלתי-תלויות במשטרת הפרובינציה.
"קבוצת השמונה" הזו הביעה אכזבה ממשלתה של קירשנר וראתה במאסה מועמד ראוי לנשיאות בעתיד.
עם זאת, בדצמבר נחשפו ב ציטוטים שלו מארוחת ערב במעון שגרירת ארצות הברית בארגנטינה, בהם טען שהנשיא לשעבר נסטור קירשנר הוא "פסיכופת; מפלצת שגישתה הבריונית לפוליטיקה מראה את תחושת הנחיתות שלו".
על פי הדיווחים, הוא הוסיף כי הנשיא לשעבר "מנהל את ממשלת ארגנטינה" בעוד שאשתו הנשיאה "ממלאת אחר פקודות", וכי "היה טוב יותר בלעדיו".
למרות זאת הוא נשאר בסיעת ה-FpV ובממשלה של כריסטינה קירשנר, וב-2011 נבחר מחדש לראשות העיר ברשימת החזית לניצחון עם 73% מהקולות.
ביוני 2013, לקראת בחירות אמצע הכהונה ועל אף הערכות הסקרים להצלחה רבה יותר ברשימת החזית לניצחון, הכריז מאסה על הקמת מפלגה משלו בשם חזית ההתחדשות בתמיכת "קבוצת השמונה".
הפיצול הזה מקירשנר הוכיח את עצמו כמוצלח עבור מאסה, כשהחזית להתחדשות גברה על ה-FpV בפרובינציית בואנוס איירס הן בבחירות המקדימות והן בבחירות הכלליות.
לקראת הבחירות הכלליות ב-2015 הודיע מאסה על כוונתו להתמודד על משרת נשיא ארגנטינה.
הוא איחד כוחות עם מושל קורדובה חוסה מנואל דה לה סוטה והקים את ברית "מאוחדים למען אלטרנטיבה חדשה" .
מאסה ביקש לפנות אל מצביעי המרכז בבחירות, בהן התמודדו גם הפרוניסט דניאל סקיולי ומועמד המרכז-ימין השמרני מאוריסיו מאקרי, ומיקד את מסע הבחירות שלו במאבק בשחיתות ובשינוי אקלים ובפיתוח מקורות אנרגיה מתחדשת.
ב-25 באוקטובר 2015 סיים מאסה במקום השלישי בסיבוב הראשון של הבחירות עם 21% מהקולות אחרי סקיולי ומאקרי.
בבחירות ל ב-2017 התאחדה חזית ההתחדשות של מאסה עם הפרוגרסיביות ויקטוריה דונדה ומרגריטה סטולביזר כדי ויצר את רשימת 1País .
סטולביזר ומאסה, שסיים את כהונתו בבית הנבחרים, התמודדו על המושבים של פרובינציית בואנוס איירס ב.
עם זאת, רשימתם הגיעה למקום השלישי בבחירות אחרי ביחד לשינוי ואיחוד האזרחים.
החזית של כולם ונשיא בית הנבחרים
לקראת הבחירות הכלליות ב-2019 הודיע מאסה על כוונתו לרוץ שוב לנשיאות והשיק את "אלטרנטיבה פדרלית", קואליציה עם חברים אחרים שאינם קירשנריסטים ב.
עם זאת, בעקבות הודעתה של כריסטינה פרננדס דה קירשנר כי לא תתמודד לנשיאות אלא תתמוך באלברטו פרננדס, פרש מאסה מהמרוץ, הבטיח את תמיכתו בברית מפלגות פרוניסטיות חדשה, החזית של כולם, והתמודד במקום הראשון ברשימתה בבחירות לבית הנבחרים מטעם בואנוס איירס.
רשימת החזית של כולם ניצחה בפרובינציית בואנוס איירס, ומאסה הבטיח בקלות את מקומו בבית הנבחרים.
ב-4 בדצמבר 2019 הוא נבחר לנשיא בית הנבחרים, והציג שינויים בתקנון כדי להבטיח שוויון מגדרי בוועדות הפרלמנטריות.
כמו כן הוא פיצל את הוועדה למשפחה, נשים, ילדים והתבגרות לשתי ועדות נפרדות: למשפחה וילדים, ולנשים ולגיוון.
במהלך מגפת הקורונה בארגנטינה הוביל מאסה צעדים להוזלת עלויות ההליכים הפרלמנטריים על ידי השעיית עוזרי חקיקה והגבלת הטבות ניידות לחברי הפרלמנט.
בדצמבר 2021 נבחר מאסה לשנתיים נוספות בתפקיד נשיא הלשכה על ידי כל סיעות הבית.
ב-29 ביולי 2022 מונה מאסה על ידי הנשיא אלברטו פרננדס לשר הכלכלה בתפקיד חדש שאיחד את משרד הכלכלה, משרד הפיתוח היצרני ומשרד החקלאות.
מיזוג שלושת המשרדים הוביל את אמצעי התקשורת לכנות את מאסה "Superministro" ("שר-על").
מתוקף תפקידו כשר הכלכלה הוא הפך חבר במועצת הנגידים של הבנק העולמי.
ספקולציות ראשוניות בשוק לגבי צעדיו הראשונים של מאסה כשר הביאו להתאוששות הפסו הארגנטינאי מול הדולר האמריקאי, כאשר שער החליפין הבלתי רשמי ("dólar blue") ירד ל-280 פסו לדולר ב-1 באוגוסט 2022, ירידה מהשיא של 338 פסו לדולר ב-21 ביולי.
בינואר 2023 הכריזו מאסה ונשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה על בחינת יצירת מטבע משותף לשתי המדינות, בדומה לאירו באירופה.
במהלך כהונתו הגיעה האינפלציה לשיא של 124% באוגוסט 2023, הנתון הכי גבוה מאז 1991.
ב-23 ביוני 2023 הוכרז מאסה כמועמד לנשיאות מטעם האיחוד למען המולדת , עם ראש הקבינט אגוסטין רוסי כחבר למרוץ.
הוא זכה לתמיכה של הנשיא היוצא אלברטו פרננדס, סגניתו כריסטינה קירשנר וחלקים עיקריים אחרים של הקואליציה הפרוניסטית.
הוא זכה בבחירות מקדימות על מועמדות הקואליציה נגד חואן גרבואה מחזית ה"פטריה גרנדה" ב-13 באוגוסט 2023. בבחירות הכלליות באוקטובר 2023 הוא זכה ב-36.6% מהקולות לעומת 29.9% של חאבייר מיליי, מה שהוביל לסיבוב שני בנובמבר, בו מאסה הפסיד לחאבייר מיליי מהמפלגה הליברטריאנית לאחר שזכה ב-44.31% מהקולות מול 55.69% למיליי.
מאסה נשוי למלנה גלמריני, גם היא פוליטיקאית.
השניים הכירו ב-1996 ונישאו ב-2001. יש להם שני ילדים, מילאגרוס ותומאס.
מאסה הוא אוהד של מועדון הכדורגל קלוב אתלטיקו טיגרה.
שנהמשרהרשימהמחוז בחירההצבעותסה"כ%מקום1999בית הנבחרים הפרובינציאליהמפלגה החוסטיסיאליסטית7מחוז הבחירה הראשון854,58340.80%12013בית הנבחרים של ארגנטינהחזית ההתחדשות1פרובינציית בואנוס איירס3,943,05643.95%12017הסנאט של ארגנטינה1País1פרובינציית בואנוס איירס1,069,74711.31%32019בית הנבחרים של ארגנטינההחזית של כולם1פרובינציית בואנוס איירס5,113,35952.64%1
סרחיו דניאל אוריברי (בספרדית: Sergio Daniel Urribarri; נולד ב-7 באוקטובר 1958) הוא פוליטיקאי ארגנטינאי מטעם המפלגה החוסטיסיאליסטית ומושל מחוז אנטרה ריוס לשעבר.
שימש כשגריר ארגנטינה בישראל בין 2020 לאפריל 2022 אז התפטר מתפקידו לאחר שנידון לשמונה שנות מאסר ואיסור תמידי לכהן בתפקיד ציבורי בגין שחיתות ומעילה בכספי ציבור.
סרחיו נולד לאנטוניה מרטינס, מורה, ולארתורו אוריברי, מהנדס רכבת.
הוא למד בבית ספר בקולון , ועבר לג'נרל קמפוס , שם הפך בגיל 20 למנהל הספרייה הציבורית.
הוא היה כדורגלן מצליח במועדון של העיירה, ובשנת 1985 נבחר לראש עיריית ג'נרל קמפוס.
הוא ואשתו אנאליה נישאו ב-1981 ולהם חמישה בנים; אחד מהם, ברונו אוריברי , משמש כמגן כדורגל במועדון אתלטיקו קולון.
אוריברי כיהן כמנהל ליגת הכדורגל קונקורדיה.
הוא כיהן כיו"ר CAFESG, הגוף המנהל של המפעל ההידרואלקטרי בסכר סלטו גראנדה משנת 2003, ולאחר מכן כשר המשפטים, החינוך והעבודות הציבוריות תחת המושל חורחה בוסטי , משנת 2004.
אוריברי נבחר למושל מטעם מפלגת חזית הניצחון במרץ 2007. הוא ניצח את מועמד האיחוד אזרחי רדיקלי, גוסטבו קוסינאטו, עם 47% מהקולות מול 20% לקוסינאטו.
בשנת 2019 מינתה אותו ממשלת ארגנטינה לשגריר במדינת ישראל.
ב-7 בינואר 2020 התקבל מינויו על ידי ממשלת ישראל.
באפריל 2022 הוא הורשע בשחיתות והתפטר מהתפקיד.
שמעון אקסל ואחניש החליף אותו בתפקיד ב־2024.
סרחיו אֶסְקוּדֶרוֹ פאלומו (בספרדית: Sergio Escudero Palomo; נולד ב-2 בספטמבר 1989) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בדפורטיבו לה קורוניה.
הוא ערך למעלה מ-200 הופעות בלה ליגה עבור חטאפה, סביליה, גרנדה וואיאדוליד, וזכה בליגה האירופית פעמיים עם סביליה.
מחוץ לספרד, הייתה לו תקופה בבונדסליגה הגרמנית עם שאלקה, איתה זכה בגביע הגרמני ב-2011.
אסקודרו נולד בוואיאדוליד, והצטרף לריאל מורסיה בשנת 2007 לאחר תקופה של שש שנים במחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד המקומית.
הוא בילה את העונה הראשונה שלו כבוגר עם קבוצת המילואים.
ב-13 ביוני 2009, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, כששיחק את 90 הדקות במלואן בניצחון ביתי 2–1 נגד סאלאמנקה.
אסקודרו הועלה באופן סופי לסגל הראשון לעונת 2009/2010, והיה השחקן ששיחק את מספר הדקות הגבוה ביותר (2,250 דקות) כאשר מורסיה בסופו של דבר ירדה ליגה לאחר שסיימה במקום ה-20. בסוף מרץ 2010, אסקודרו קיבל התעניינות מריאל מדריד, אך דבר לא יצא מזה.
בקיץ 2010, אסקודרו בן ה-20 חתם בשאלקה 04 בגרמניה, לצד בני ארצו חוסה מנואל חוראדו וראול גונזלס, תמורת סכום לא ידוע.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבונדסליגה ב-26 בפברואר 2011, כששיחק 68 דקות בתיקו ביתי 1–1 מול נירנברג.
הוא סיים את העונה הראשונה שלו כזוכה בגביע הגרמני, כשהוא נכנס כמחליף להאנס סרפיי ממש לפני ההפסקה בניצחון 5–0 על דיסבורג בגמר ב-21 במאי.
אסקודרו הושאל לחטאפה בסוף ינואר 2013, כדי להחליף את מאנה הפצוע.
הופעתו הבכורה שלו בלה ליגה התקיימה ב-2 בפברואר, כאשר הוא פתח בהרכב בניצחון ביתי 3–1 על דפורטיבו לה קורוניה.
אסקודרו הצטרף לחטאפה באופן קבוע ב-11 ביולי 2013, כשהסכים לחוזה לחמש שנים.
הוא כבש שני שערים בעונתו המלאה הראשונה, נגד ברצלונה (הפסד ביתי 2–5) וסביליה (1–0, גם בבית), כאשר האחרון כמעט והבטיח לקבוצתו להישאר בליגה הבכירה לעוד שנה.
ב-3 ביולי 2015, עבר אסקודרו לסביליה לאחר שהסכים לחוזה לארבע שנים.
הוא כבש את השער הראשון שלו עבור האנדלוסיים ב-29 בנובמבר, השער היחיד במשחק הליגה נגד ולנסיה באצטדיון רמון סאנצ'ס פיחואן.
אסקודרו שיחק כמחליף לבנואה טרמולינוס בשנה הראשונה שלו, אך עדיין הצליח לשחק 28 משחקים בכל המסגרות, כולל את 90 הדקות במלואן בגמר הליגה האירופית נגד ליברפול בבזל (ניצחון 3–1).
בפברואר 2017, האריך אסקודרו את חוזהו עד 2021. בעונת 2019/2020 המיקום שלו בהרכב הפותח נגזל על ידי סרחיו רגילון שהגיע למועדון בהשאלה.
הוא סיים את הקמפיין כזוכה בליגה האירופית שוב, אך לא שיחק בגמר נגד אינטר מילאנו.
ב-31 באוגוסט 2021, אסקודרו, שהיה שחקן חופשי חתם על חוזה לשנה אחת עם גרנדה, ששיחקה בלה ליגה.
ב-13 ביולי 2022, לאחר ירידתה לליגה השנייה, אסקודרו בן ה-32 חזר לריאל ואיאדוליד לאחר 18 שנים בחוזה לשנתיים.
ב-18 ביולי 2024, אסקודרו הסכים לחוזה לשנתיים עם דפורטיבו לה קורוניה, שזה עתה עלתה לליגה השנייה.
בנובמבר 2016, אסקודרו קיבל את הזימון הראשון שלו לנבחרת הבוגרת של ספרד למשחקים נגד מקדוניה ואנגליה.
סרחיו הררה פירון (בספרדית: Sergio Herrera Pirón; נולד ב-5 ביוני 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אוססונה מהלה ליגה, בה הוא גם משמש כקפטן.
הררה נולד ב-5 ביוני 1993, במירנדה דה אברו שבמחוז בורגוס, קסטיליה ולאון.
הוא גדל במחלקת הנוער של דפורטיבו אלאבס, וערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים כמחליף בעונת , בקבוצה.
ב-28 בנובמבר 2012, ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה, במשחק שהסתיים בהפסד 3–1 על גביע המלך הספרדי מול ברצלונה.
הררה הופיע רק במשחק אחד נוסף בקבוצה הבוגרת (שהעפילה לסגונדה דיוויזיון, הליגה הספרדית השנייה) לפני שהושאל ללאודיו ב-23 ביולי 2013. עם שובו, שובץ באלאבס ב' מהליגה הרביעית.
ב-2 ביולי 2015 חתם באמורבייטה מהליגה השלישית.
ב-22 ביוני של השנה שלאחר מכן, חתם על חוזה של שלוש שנים בוסקה מהליגה השנייה.
ב-20 באוגוסט 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת מקצוענית, כשפתח ושמר על שער נקי בתיקו 0–0 במשחק חוץ מול אלקורקון.
ב-12 ביולי 2017 חתם על חוזה לארבע שנים עם אוססונה מלה ליגה, תמורת 300,000 אירו.
הוא בילה את המחצית הראשונה של עונת 2018/2019 בהחלמה מפציעה בברך, ועד תום העונה, בו שבה אוססונה לליגה הבכירה, הוא זכה לדקות משחק מעטות.
סרחיו קאריירה וילאריניו (בספרדית: Sergio Carreira Vilariño; נולד ב-13 באוקטובר 2000) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן הימני בסלטה ויגו מהלה ליגה.
קאריירה נולד בוויגו, גליסיה, והצטרף למחלקת הנוער של סלטה ויגו בשנת 2012. קאריירה התחיל בעמדת החלוץ, אך הוסב לעמדת המגן הימני במהלך תקופתו במחלקת הנוער.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בבוגרים במדי קבוצת המילואים ב-25 בנובמבר 2018, כשנכנס כמחליף במחצית השנייה בהפסד חוץ 0–2 נגד אינטרנסיונל דה מדריד במסגרת הליגה הספרדית השלישית.
קאריירה ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ובלה ליגה, ב-17 באוקטובר 2020, כשפתח בהרכב בהפסד ביתי 0–2 לאתלטיקו מדריד.
ב-26 באוקטובר הוא כבש את שערו הראשון בליגה בתיקו 1–1 בחוץ נגד לבאנטה.
ב-20 ביולי 2021, האריך קאריירה את חוזהו בסלטה עד 2025, והושאל למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה לעונה.
ב-6 באוגוסט של השנה שלאחר מכן, הוא עבר לוויאריאל ב' מהליגה השנייה בהשאלה.
ב-1 בספטמבר 2023, הצטרף קאריירה לאלצ'ה מהליגה השנייה בהשאלה לקראת עונת 2023/2024.
סרחיו לוסאנו יוץ' (בספרדית: Sergio Lozano Lluch; נולד ב-24 במרץ 1999) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ביגילוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית.
לוסאנו נולד באלסירה שבקהילה האוטונומית ולנסיה, והוא בוגר מחלקת הנוער של ויאריאל המקומית.
ב-11 בפברואר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים בהפסד 2–3 לוולנסיה ב'.
ב-28 באוגוסט 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי קבוצת המילואים השלישית בתיקו 0–0 נגד קרביינטה דפורטיבו.
ב-7 בדצמבר 2017, ערך לוסאנו את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ויאריאל, כשהחליף את מאנו מורלאנס בדקה ה-76 בהפסד 0–1 למכבי תל אביב במסגרת הליגה האירופית.
ב-13 באוגוסט 2020, הושאל לוסאנו לעונה אחת לקרטחנה לאחר שעלתה לליגה הספרדית השנייה.
ב-26 בדצמבר, לאחר קיבל דקות משחק מועטות, הוא שב לויאריאל.
ב-6 ביולי 2023, חתם לוסאנו על חוזה לשלוש שנים בלבאנטה.
ב-3 בספטמבר 2025, חתם לוסאנו ביגילוניה ביאליסטוק מליגת העל הפולנית.
ב-24 בספטמבר 2014, לוסאנו זומן לנבחרת ספרד עד גיל 16.
סרט ביוגרפי (גם: ביוגרפיה קולנועית, ובהשאלה מאנגלית: בִּיוֹפִּיק – Biopic, הלחם של הצירוף Biographical picture) הוא סרט קולנוע או טלוויזיה הממחיז את חייה של דמות אותנטית, אדם או קבוצת בני אדם אמיתיים בעלי חשיבות היסטורית, שאותם מגלמים שחקנים.
הסרט מתאר את חיי הדמויות, תוך שימוש בשמות אמיתיים והקפדה על דיוק היסטורי.
אולם, ייתכנו שינויי פרטים מסוימים משיקולים אומנותיים של יוצרי הסרט, לצורך העצמת המתח בסיפור, הצגת האירועים מנקודת מבטה של הדמות הראשית, וכדומה.
סרט ביוגרפי לעומת דרמה היסטורית
לרוב, סרט דרמה היסטורית יהיה דומה למדי לסרט ביוגרפי, אך בניגוד לסרט ביוגרפי בז'אנר זה מסתמכים פחות ופחות על הדיוק ההיסטורי ומתמקדים יותר במאורע ההיסטורי עצמו, לפעמים אפילו על ידי הצבת דמויות שמעולם לא התקיימו במרכז ההתרחשות כדי להדגיש דברים מסוימים מהאירוע ההיסטורי עצמו.
לעיתים נוטים לסווג סרטים תחת שתי הקטגוריות בגלל הדמיון הרב שבהן, ובאמת קשה למצוא את הגבול שבין סרט ביוגרפי לסרט דרמה היסטורי.
סרט ביוגרפי לעומת סרט תיעודי
סרט תיעודי הוא סרט שמתאר את המציאות כמו שהיא ומתעד את האירועים בזמן שהם קורים (ועל כן שמו של הז'אנר).
סרטים תיעודיים הם חסרי תסריט ולרוב נוחלים בדרישה של נייטרליות ואובייקטיביות (למעט דוקו-אקטיביזם), בניגוד לזאת, סרטים ביוגרפיים הם מתוסרטים והסרט יכול להיות מוטה ולא אובייקטיבי באופן שבו הוא מציג את הדמויות השונות או הנושאים השונים שבהם הסרט עוסק.
לעיתים, נוטים סרטים ביוגרפיים לשנות פרטים היסטוריים או ביוגרפיים, אי דיוקים אלו יכולים לנבוע ממספר סיבות (כאשר הם מכוונים):
הטיית דעת הקהל - למשל בהצגת דמויות מסוימות באור שלילי/חיובי בהתאם לרוח הסרט, הצגת הדברים מנקודת מבטה של דמות ספציפית, הדגשה של אירוע או מקום.
העברת מסר - מסר זה יכול להיות פוליטי, פילוסופי או כל עמדה אקטיביסטית אחרת.
קונפליקט - יצירת קונפליקט שלא היה קיים במציאות או הגזמה של קונפליקט שהיה פעוט יחסית כדי ליצור דרמה, מתח ועניין בקהל.
מגבלת זמן - כדי שהסרט יוכל לעמוד במגבלות הזמן הסטנדרטיות עליו להשמיט אירועים מסוימים שחשיבותם ליוצרי הסרט פחותה לעומת חשיבותם של אירועים אחרים.
ישנם גם אי דיוקים לא מכוונים, בדרך כלל אי דיוקים אלו נובעים מטעות או ממחקר שגוי.
אמדאוס (1984) - מבוסס על סיפור חייו של המלחין וולפגנג אמדאוס מוצרט
שבע שנים בטיבט (1997) - מבוסס על סיפור חייו של מטפס ההרים האוסטרי היינריך הארר
תאווה לחיים - על וינסנט ואן גוך.
בתו של כורה פחם (1980) - מבוסס של האוטוביוגרפיה של זמרת הקאנטרי לורטה לין
יונה (2014) מבוסס על הביוגרפיה של המשוררת יונה וולך
אופנהיימר (סרט) (2023) מבוסס על רוברט אופינהיימר ופצצת האטום
סרט בורקס הוא סוגה קולנועית ישראלית שהייתה נפוצה בקולנוע הישראלי משנות השישים והשבעים עד אמצע שנות השמונים של המאה ה-20.
בסוגה זו הסרטים בנויים ממקטעים מתחלפים של מלודרמה וקומדיה, אשר במרכזה עומדות דמויות סטראוטיפיות של יהודים ישראלים מעדות שונות.
דמות מזרחית מובילה את הסרט.
העלילה עוסקת במשפחה, קהילה או שכונה מזרחית כסביבה יהודית פרה-מודרנית, ותיאור של הקונפליקט בינה לבין הישראליות העברית-אשכנזית, המוצגת כמודרנית.
לסרטי בורקס יש סוף טוב, שלרוב מתקיימת בו חתונה בין בני העדות השונות.
המונח "סרט בורקס" נטבע על-ידי במאי הקולנוע בועז דוידזון, שביים מספר סרטי בורקס.
על משמעות הצירוף "סרט בורקס" סיפר דוידזון:
בהזדמנות אחרת אמר דוידזון ש"בורקס" מסמן עבורו דווקא משהו נעים, חם וטעים ממש כמו הסרטים שלו – בשונה מהמשמעות השלילית שניתנה לצירוף "סרטי-בורקס" בביקורת הקולנוע הישראלית.
באותה שנה בדיוק יצר דוידזון את סרטו "שבלול" שהיה בסגנון אוונגארדי, "אומנותי" יחסית לשני סרטים אלו שהיו עממיים.
במחקרו על סרטי הבורקס, קובע חוקר הקולנוע רמי קמחי כי מקורותיהם של דפוסי הייצוג של הגיבור, השכונה והמשפחה המזרחיים בסרטי הבורקס הם בספרות יידיש קלאסית וכי דפוסים אלה עברו אליהם בתיווכם של הבמאים והתסריטאים האשכנזיים של הבורקס.
קמחי מדיר מתחום הבורקס יוצרים מזרחיים כגון: ג'ורג' עובדיה וזאב רווח ומראה בספרו כי סרטיהם שונים באופן מהותי מסרטי הבורקס הקלאסיים.
לפי קמחי, סרטי הבורקס הם מחזור של סרטים היברידיים מבחינה תרבותית שהם בעת ובעונה אחת מזרחיים ישראליים וגלותיים אשכנזיים.
ההגדרה שקמחי מציע לסרטי הבורקס:
הסרט הראשון הנחשב לסרט בורקס הוא "סאלח שבתי", שביים אפרים קישון.
סרטי בורקס התאפיינו גם בחיקויי מבטאים וסוציולקטים (אופן דיבור של שיכבה חברתית), במיוחד מבטאי יוצאי מרוקו, פרס, תימן ופולין.
בסרטי הבורקס שבאו אחרי "סאלח שבתי" חזרו מאפיינים אלה שוב ושוב בווריאציות שונות.
סרטי הבורקס זכו בשנות השישים ועד סוף שנות השבעים להצלחה רבה בישראל, לצד ביקורת נוקבת, שהתמקדה בעיקר ברדידותם התמטית וערכי ההפקה הירודים שלהם.
זאב רווח – שחקן ובמאי סרטי בורקס.
רווח שיחק בכמה מסרטי הבורקס הקלאסיים, ביניהם: "חגיגה בסנוקר", "צ'רלי וחצי", "אדון לאון", "לא לעלות יותר", "ספר נשים", "רק היום" ו"פעמיים בוסקילה".
כמו כן, רוב הסרטים שביים רווח נמנים עם ז'אנר הבורקס.
יהודה בארקן – שחקן ראשי במספר סרטי הבורקס הקלאסיים בין היתר: "לופו", "צ'רלי וחצי", "חגיגה בסנוקר", "כץ וקרסו".
טוביה צפיר – שחקן במספר סרטי בורקס קלאסיים, אשר מזוהה בעיקר עם תפקיד האשכנזי הנלעג, בהם: "צ'רלי וחצי", "חגיגה בסנוקר" ו"יופי של צרות".
ראובן בר יותם – שיחק בסלומוניקו, יהיה טוב סלומוניקו והמשכנע בע"מ.
בועז דוידזון – במאי קולנוע החתום על מספר גדול של סרטי בורקס, ביניהם: "צ'רלי וחצי", "חגיגה בסנוקר" "משפחת צנעני", "אלכס חולה אהבה" ו"חצי חצי".
מנחם גולן – במאי ומפיק, סרטים רבים שביים והפיק נמנים בז'אנר הבורקס, בהם: "פורטונה", "קזבלן", "לופו", "כץ וקרסו" ו"שוד הטלפונים הגדול".
אלפרד שטיינהרדט – במאי סרט הבורקס "סלומוניקו" וסרט ההמשך שלו "יהיה טוב סלומוניקו".
ישראל בקר – "שני קוני למל" (סדרת סרטי קוני למל בהגדרתם משויכים לסרטי הגעפילטע פיש עם זאת ישנם מוטיבים ברורים המשייכים אותם גם לסרטי הבורקס).
יואל זילברג – במאי של מספר סרטים בז'אנר הבורקס, וביניהם: "חכם גמליאל", "נישואין נוסח תל אביב", "קוני למל בתל אביב" ו"קוני למל בקהיר".
אפרים קישון – במאי קולנוע שיצר את האב הארכיטיפי של סרטי הבורקס – "סלאח שבתי", וכן את הסרטים: "תעלת בלאומילך" ו"השוטר אזולאי".
ג'ורג' עובדיה – במאי קולנוע המזוהה עם סרטי הבורקס והמלודרמה של הקולנוע הישראלי, בהם: "נורית", "שרית", "פישקה במילואים", "אריאנה", "קוראים לי שמיל" ו"רחוב 60".
אסי דיין – במאי קולנוע החתום על סרטי הבורקס: "גבעת חלפון אינה עונה", "הטוב הרע והלא נורא" ו"שלאגר".
שחקני קולנוע נוספים המזוהים עם ז'אנר הבורקס, הם: יוסף שילוח, גבי עמרני, אריה אליאס, משה איש כסית, יעקב בנאי, ז'אק כהן, אילן דר, שייקה אופיר ושלישיית הגשש החיוור.
בשיא פריחתם של סרטי הבורקס המשיכו הבמאים לספוג ביקורות שליליות מהמבקרים, שטענו שרמת הסרטים ירודה והיא בגדר "תיאטרון מול מצלמה".
הקהל לעומת זאת הצביע ברגליים ושנים אלו היו חסרות תקדים בכל הנוגע לכמות הצופים הבאים לבית הקולנוע כדי לראות קולנוע ישראלי.
בסוף שנות השבעים החלה הפופולריות של סרטי הבורקס לדעוך במידה רבה.
הסיבות שהובילו לשקיעת סרטים אלו היו מגוונות, אך הגורמים המשמעותיים ביותר היו עלייתם של הטלוויזיה והווידאו, שגרמו לשקיעה ניכרת של קולנוע "עממי" והשינוי במדיניות התמיכה הממשלתית בקולנוע, שכבר לא התבססה רק על מספר הכרטיסים שנמכרו אלא גם על קריטריונים של איכות (לדעת הממונים על חלוקת התמיכה).
סרטי הבורקס המקוריים והקלאסיים שביניהם שומרים על הפופולריות שלהם וחלקם זכו בחלוף הזמן למעמד של סרטי קאלט.
עם זאת, חוקר הקולנוע, רמי קמחי, מצביע על כך כי בשתי קבוצות של סרטים המופקים כיום בקולנוע הישראלי, ניתן לזהות השפעה ברורה של המאפיינים המקוריים של סרטי הבורקס:
ניאו בורקס – סרטים המשחזרים בתמימות ושלא מדעת את דפוסי הייצוג של השכונה המזרחית בסרטי הבורקס, תוך התאמתם לזמן ולמקום שמתאר הסרט.
למשל: הסרט "אביבה אהובתי" של שמי זרחין, או, הסרט "סוף העולם שמאלה" של אבי נשר.
פוסט בורקס – סרטים המבצעים מעין פארודיה על סרטי הבורקס, תוך אימוץ מספר מאפיינים של סרטי בורקס ומימושם תוך כדי הגזמה.
כמו: הסרט "חולה אהבה בשיכון גימל" של שבי גביזון, או, הסרט "ביקור התזמורת" של ערן קולירין.
סרט אֵימָה (לפעמים נקרא זְוַעֲתוֹן) הוא סרט השייך ל סוגה קולנועית שתוכנה מכוון לעורר בצופים בו פחד, אימה, בעתה, חלחלה, חרדה, זעזוע, עקה, חשש, דאגה או דחייה.
סרטי האימה מבוססים במקרים רבים על עלילה הכוללת מפגש של בני אדם בכוחות אנושיים, על-אנושיים או על-טבעיים שכוונתם מרושעת או זדונית.
סרטים מסוג זה נחשבו מסורתית לסוגה נחותה ופחותת ערך בקולנוע, וקושרו לעיתים קרובות לעשייה קולנועית דלת תקציב והשראה, המתבססת על סיפורי עלילה נדושים, החוזרים על עצמם בשינויים קלים, וניסיונות הפחדה פשטניים באמצעות הצגת מחזות זוועה ומפלצות.
עם זאת, במאי קולנוע בולטים רבים יצרו סרטים בז'אנר זה, ואחרים עשו שימוש באלמנטים המקושרים לסרטי אימה בסרטיהם, מה שהקנה לז'אנר מידה רבה יותר של לגיטימיות.
סרטי אימה רבים כוללים יצורים על-טבעיים כמו ערפדים, זומבים, רוחות רפאים וכיוצא באלה.
בסרטי אימה רבים מופיעים בני אדם מרושעים, רוצחים סדרתיים, בעלי חיים טורפים, וכדומה, כשלהתנהגותם האלימה נוסף לעיתים קרובות נופך על-טבעי.
סוגת משנה אחרת בסרטי אימה מציגה מצבים בה מוטל על אדם, חיה או חפץ כישוף או איחוז הגורם להם להתנהג באופן חריג ואלים.
לעיתים קרובות ממוקמת עלילת סרטי האימה במקום מוזר, תמוה ומעורר חרדה, לעיתים קרובות מבודד ואפלולי, מתחת לפני האדמה, במערות, בבתי-קברות או בחללים צפופים וסגורים.
במקרים אחרים, העלילה ממוקמת בסביבה יומיומית רגילה, העוברת שינוי רדיקלי כאשר כוח על-טבעי כלשהו מופעל בה.
רוב עלילות סרטי האימה שאובות ממספר קטן יחסית של מקורות.
מקור מרכזי אחד הוא סיפורים, אגדות, מיתוסים ואגדות עירוניות, במיוחד כאלו הנוגעים לאירועים על-טבעיים ויצורים על-טבעיים.
מקור חשוב אחר הוא מספר ספרים שנכתבו במהלך המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, שהמוכרים שבהם הם "פרנקנשטיין" של מרי שלי, "סיפורי המסתורין" של אדגר אלן פו, "פנטום האופרה" של גסטון לרו, "דרקולה" של ברם סטוקר, ו"ד"ר ג'קיל ומר הייד" של רוברט לואיס סטיבנסון.
מקור ספרותי חשוב נוסף היו הרומנים הגותיים הפופולריים שזכו להצלחה במאה ה-18 וה-19, שהציגו לעיתים קרובות טירה גותית מסתורית, הטומנת בחובה סוד אפל.
הספר המוכר ביותר בז'אנר ספרותי זה, שזכה לאינספור חיקויים, הוא "התעלומה של אודולפו" של אן רדקליף.
הספרות הגותית, הולידה במאה ה-19 את מסורת הפנטסמגוריה, שכללה מופעי פנס קסם והקרנה של דמויות שדים, רוחות, דמויות מפיסטופליות, ומחזות זוועה המתרחשים בטירות מסתוריות ומערות קבורה.
ימיו של סרט האימה הם כימי הקולנוע עצמו.
סרט האימה הראשון, "בית השטן", נוצר כבר בשנת 1896 על ידי חלוץ הקולנוע, הצרפתי ז'ורז' מלייס.
סרט זה, כמו סרטי מסתורין ואימה אחרים שיצר מלייס באותה תקופה ("מערת השדים", "הגברת שנעלמה", "הפונדק המקולל", "מעבדתו של מפיסטו" ו"הראי של קליאסטרו") כללו פעלולים קולנועיים בסיסיים כמו היעלמות והופעה מחדש של דמות, אדם ההופך לחיה, אישה הנחתכת לשניים ותעלולים אחרים בהם השתמש מלייס גם בקריירה הקודמת שלו כקוסם.
סרטים אלו, ששיקפו את העניין הרב שהיה בתקופת מפנה המאה (Fin de siècle) בתעלומות אימה ובסיפורי מסתורין וגותיקה, הצביעו גם על הכיוון לעברו יפסעו רבים מסרטי האימה העתידיים: מעשי כישוף על-טבעיים, סיפורי מסתורין בטירות אפלות, ערפדים ויצורים צמאי דם.
המפלצת הראשונה שהתחבבה על קהל צופי הקולנוע, הייתה קווזימודו – גיבור ספרו "הגיבן מנוטרדאם" של ויקטור הוגו.
בשנת 1905 צילמה חלוצת הקולנוע הצרפתייה אליס גאי את הסרט "אזמרלדה", שאחריו באה עוד גרסה צרפתית של הסיפור, משנת 1911 ("נוטר-דאם של פריז" שביים אלבר קפלני) וגרסה אמריקנית משנת 1917 ("יקירת פריז", עם תידה בארה), שהפכה את סיפורו של הגיבן המעוות לדרמה.
במקביל לה, זכתה לפופולריות רבה גם דמותו כפולת-הפנים של סטיבנסון, "ד"ר ג'קיל ומר הייד", ששבעה עיבודים שונים של סיפורה הופיעו עד שנת 1920.
ז'אנר סרטי האימה התעצב לראשונה ברוחו של הקולנוע האקספרסיוניסטי הגרמני.
פאול וגנר נחשב בעיני רבים לאבי סרטי האימה המודרניים עם "הסטודנט מפראג", המתאר עסקה עם השטן המעניק לסטודנט עני שק זהב שאין לו תחתית בתמורה למכירת השתקפותו במראה, ועם "הגולם" המבוסס על אגדת הגולם מפראג בסיפורו של גוסטב מיירלינק.
סרטים אלו קדמו לתקופה האקספרסיוניסטית, אך וגנר ביים מספר המשכים לסרט, ובהם "גולם והרקדנית" (1917) ו"הגולם: כיצד הוא בא לעולם" (1920), שהיו טבועים בחותם מובהק יותר של האקספרסיוניזם הגרמני.
"הסטודנט מפראג" היה הסרט הראשון שהתבסס על סיפורי המסתורין של אדגר אלן פו, ששימש אחר כך השראה ישירה ועקיפה למאות סרטי אימה נוספים.
הסרט עשה שימוש בתפאורה מעוותת במיוחד, דו-ממדית וגזורה מקרטון צבוע, ומצולמת מזוויות צילום חריגות.
תרומה מרכזית נוספת הייתה לבמאי פרידריך וילהלם מורנאו.