tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קריירה נוספת שרודמן החל לפתח היא קריירת המשחק.
ב-1997 השתתף בסרט הפעולה "דאבל טים" לצידו של ז'אן-קלוד ואן דאם, ובשנת 1999 בסרט הפעולה "סיימון".
מאז השתתף רודמן בעוד סרטים וסדרות טלוויזיה, ובהן כוח מיוחד.
ב-1996 הנחה רודמן תוכנית אירוח ב-MTV בשם "The Rodman World Tour".
רודמן היה הגבר הראשון והספורטאי הראשון שהצטלם בעירום לקמפיין של ארגון זכויות בעלי החיים PETA תחת הסיסמה "Rather Go Naked Than Wear Fur" ("עדיף ללכת עירום מללבוש פרווה").
בעונת , הצטרף לקבוצת לונג ביץ' ג'אם מליגת ה-ABA, ובעונות שלאחר מכן שיחק באורנג' קאונטי קראש ובטיחואנה דראגונס מאותה הליגה.
כמו כן, שיחק שלושה משחקים במדי ברייטון ברס מהליגה האנגלית ומשחק אחד במדי טורפאן פויאט הפינית.
מאז 2011 הוא מופיע לסירוגין כפרשן כדורסל ברשת CBS האמריקנית.
רודמן התחתן עם מישל מויר בשנת 2003, ולשניים שני ילדים.
הם התגרשו רשמית ב-2012. הוא היה נשוי בעבר לדוגמניות אנני בייקס (בין 1992 ל-1993) וכרמן אלקטרה (בין נובמבר 1998 ל-1999), והיה בעבר בן זוגה של מדונה.
הוא פרסם שתי אוטוביוגרפיות: "Bad as I Wanna Be" ("רע כמו שאני רוצה להיות", 1997) ו-"I Should Be Dead By Now" ("הייתי צריך כבר להיות מת", 2005).
באותה שנה בה יצאה לאור האוטוביוגרפיה הראשונה, יצאה לאור ביוגרפיה נוספת, שכתב ביחד עם עיתונאי הספורטס אילוסטרייטד, מייקל סילבר.
בספטמבר 2013 ביקר רודמן לראשונה בקוריאה הצפונית.
במהלך ביקור זה נפגש עם מנהיג צפון קוריאה קים ג'ונג און אשר הזמין את רודמן לשוב ולחזור לבקר במדינה.
רודמן הצליח לארגן קבוצה של שחקני עבר, ביניהם וין בייקר, קליף רובינסון וקני אנדרסון.
רודמן הגיע בפעם השלישית לביקור במדינה המבודדת ובמסגרת ביקורו בחר קבוצה של 12 שחקנים מהנבחרת הלאומית של צפון קוריאה אשר ישחקו מול הקבוצה האמריקאית שירכיב.
בנוסף, העביר להם אימון בסיסי.
ב-8 בינואר נערך המשחק, על אף ביקורת נרחבת מארצות הברית אשר הופנתה כלפי רודמן, שאר חברי הקבוצה והספונסרים של השחקנים.
ביוני 2017 שוב נסע לקוריאה הצפונית, הוא נפגש שם עם שר הספורט, ומסר לו עותק מספרו של נשיא ארצות הברית, דונלד טראמפ "The Art of the Deal".
רוס הוא דיפלומט יהודי אמריקאי המכהן כיועץ מיוחד במועצה לביטחון לאומי, בעבר כיהן כמנהל תחום תכנון מדיניות במחלקת המדינה בממשלו של הנשיא ג'ורג' ה.
בוש וכמתאם מיוחד למזרח התיכון בממשלו של הנשיא ביל קלינטון.
רוס היה מעורב בעיצוב מעורבות ארצות הברית בתהליך השלום בין ישראל לפלסטינים.
אמו היהודיה ואביו החורג הקתולי גידלו אותו במחוז מרין שבקליפורניה, וקיימו אורח חיים חילוני בביתם.
רוס קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס ותואר דוקטור מאותו המוסד ב-1970. עבודת הדוקטורט שחיבר עסקה בהיווצרות ברית המועצות.
כמלומד ודיפלומט בעל ניסיון של יותר משני עשורים במדיניות המזרח התיכון והסובייטים, עבד רוס בצוותא עם מזכירי המדינה האמריקנים, ג'יימס בייקר, וורן כריסטופר ומדליין אולברייט.
לרוס מיוחסת גם הקמתו ב-1980 של המוסד הוושינגטוני למען מדיניות קירוב המזרח הממומן מטעם איפא"ק.
ב-1981, לאחר הבחירות בארצות הברית שבהן ניצח רונלד רייגן, היועץ לביטחון לאומי ריצ'רד ו.
אלן הושם אחראי ליישם את המדיניות הזרה של שלטונו של רייגן ועבד בצוות המייעץ לנשיא.
אלן הציע לפול וולפוביץ את המשרה של יו"ר של מתכנני המדיניות במחלקת המדינה (משרד החוץ האמריקאי).
בתפקיד זה וולפוביץ והצוות החדש שהוא בחר שכלל את רוס, סקוטר ליבי, פרנסיס פוקויאמה, אלן קיאס, זלמאי ח'לילזאד, סטפן ססטאנוביץ וג'יימס רוש.
כל הצוות הזה היה אחראי להגדיר את מטרות מדיניות החוץ של ממשל רייגן.
בתפקיד זה, הוא שיחק תפקיד חשוב במדיניות של ארצות הברית לגבי ברית המועצות לשעבר, וכמו כן בנושא איחוד גרמניה והצטרפותה לנאט"ו.
גם משא ומתן בסוגיית סחר נשק ובפיתוחה של הקואליציה העולמית בזמן מלחמת המפרץ היו תחת טיפולו.
הוא שירת כיו"ר של "המזרח הקרוב" והיה אחראי על הקשר עם דרום אפריקה במועצה לביטחון לאומי בזמן כהונתו של רונלד רייגן, וגם כסגן מנהל של משרד הפנטגון בהערכות למלחמה.
החל מאמצע שנות התשעים עסק רוס בענייני המזרח התיכון כשליח מיוחד של ממשל קלינטון.
במהלך שירותו הציבורי זכה רוס להוקרה על תפקודו.
הנשיא קלינטון העניק לרוס את המדליה הנשיאותית לשירות מצוין של עובדי מדינה, ומזכירי המדינה בייקר ואולברייט העניקו לו את התואר היוקרתי ביותר במשרד החוץ.
אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס העניקה לו את התואר היוקרתי ביותר שלה, מדליית "UCLA".
בנוסף הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מהסמינר הטכנולוגי היהודי, מאוניברסיטת סירקיוז ומאמהרסט קולג'.
לאחר כינון ממשלו של הנשיא ברק אובמה במהלך 2009, מונה רוס לתפקיד יועץ מיוחד למזכירת המדינה לענייני המפרץ הפרסי כולל איראן וככזה היה למעשה השליח המיוחד של הממשל, והממונה על השיחות, לענייני איראן.
לאחר זמן קצר פרש רוס מתפקיד זה, על פי הערכות בשל סירובה של איראן לדבר עמו בשל מוצאו היהודי וקשריו עם ישראל.
לאחר פרישתו מונה ליועץ מיוחד במועצה לביטחון לאומי, תפקיד שבו כיהן עד נובמבר 2011.
עד 2009 כיהן רוס כיו"ר המכון לתכנון מדיניות עם יהודי שאותו הקימה הסוכנות היהודית, ועיקר פעילותו היא בפרסומיו השונים ובפעילויות תומכות שנועדו לסייע לתהליך החשיבה והמחקר.
המכון מקיים סיעורי מוחות וקבוצות תהודה לפרויקטים השונים וכן תדרוכים לגופי העם היהודי כולל ראשי קהילות, מנהיגות מקצועית ונדבנים יהודיים.
המכון גם פועל לחזק את הקשר בין התכנון לביצוע אצל גורמי ההחלטה והביצוע בעם היהודי.
החל משנת 2006 מרצה רוס בנושא אסטרטגיות במשא ומתן באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
בנוסף משמש רוס כפרשן לענייני יחסי חוץ בפוקס ניוז.
כמו כן הוא כותב לעיתים תכופות עבור העיתונים וושינגטון פוסט והניו יורק טיימס.
הטור הראשון של רוס בניו ריפבליק שנקרא "Statecraft" פורסם ב-9 באפריל 2007.
לציבור הישראלי מוכר רוס בעיקר כשליח המיוחד של הממשל האמריקני למזרח התיכון בימי נשיאותו של ביל קלינטון.
רוס ביקר רבות בתקופה זו בישראל ובמדינות השכנות לה במטרה לקדם את התהליך המדיני, ומרב מאמציו כוונו לערוץ הישראלי-פלסטיני.
הוא נועד פעמים רבות עם ראשי ממשלת ישראל, שמעון פרס ובנימין נתניהו וכן עם אישים בכירים ברשות הפלסטינית, ובראשם היו"ר יאסר ערפאת.
במהלך שנותיו של רוס כמתווך במשא ומתן לשלום בין הישראלים לפלסטינים, ביקרו אותו אנשים משני צדדי העימות.
פלסטינים נהגו לטעון שכיהודי הוא פועל בניגוד עניינים, ואילו בימין הישראלי טענו שהוא פועל בכיוון פרו-פלסטיני מובהק.
במסגרת תפקידו, היה רוס מאדריכלי ועידת ואי פלנטיישן, בהשתתפותם של מנהיגי ארצות הברית, ישראל, ירדן והרשות הפלסטינית, ועידה שהובילה לחתימת הסכם ואי.
על מדינאות: כיצד לשקם את מעמדה של ארצות הברית בעולם, תרגם מאנגלית: אמנון כץ, הוצאת מטר, 2009
דניס רוס ודוד מקובסקי: חזק ואמץ-ההנהגה הישראלית ניצבת לפני ההכרעה הגורלית ביותר מאז הקמת המדינה, תרגם מאנגלית רמי טל, ידיעות ספרים, 2020
מועדון הכדורגל דניפרו (באוקראינית ФК Днiпро, ברוסית: Футбольний клуб Днепр) מהעיר דניפרו שבדרום מזרח אוקראינה היה מועדון כדורגל שהוקם בשנת 1918 וזכה פעמיים באליפות ברית המועצות (1983 ו-1988), גביע ברית המועצות 1989 והעפיל לגמר הליגה האירופית בעונת 2014/15.
הקבוצה עברה בעלים פעמים רבות ועד 2019 הייתה ממומנת על ידי קבוצת ההשקעות פריבאט.
בקיץ 2019 איבדה את מעמדה המקצועני וירדה לליגה החובבנית.
המועדון הוקם בשנת 1918 כקבוצת הכדורגל של מפעל המתכות המקומי "פטרובסקי" ונקרא בשם BRIT (ראשי התיבות של" הטכניקום הבריטי לפועלי התעשייה").
הקבוצה התמודדה בתחרויות אזוריות לרוב.
עקב מלחמת העולם הראשונה פורקה הקבוצה, והוקמה מחדש בעיר דניפרופטרובסק ב-9 במאי 1925, בחסות מפעל פטרובסקי.
הקבוצה פעלה תחת השם "פטרובץ" והחלה להתחרות בליגת העל הסובייטית תחת השם סטאל.
לאחר מלחמת העולם השנייה הקבוצה התמודדה בליגת העל הסובייטית לאחר שאוחדה בשנת 1947 עם קבוצת דינמו דניפרופטרובסק, כשבשנים 1949–1961 נודעה הקבוצה בשם מטאלורג.
בשנת 1954 העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הסובייטי, אך הפסידה לספרטק ירוואן הארמנית.
בשנת 1961 אומצה הקבוצה על ידי מפעל יוגמאש (המפעל דרומי לבניית מכונות) שמומן על ידי משרד ההגנה הסובייטי ונחשב לאחד מגדולי מפעלי המתכת באוקראינה הסובייטית.
הקבוצה שינתה שמה לדנייפר אך לא נחלה הצלחה רבה עד שנת 1972, כאשר סיימה ששית בליגת העל הסובייטית.
בשנים 1973–1976 העפילה הקבוצה לחצי גמר הגביע הסובייטי ובשנת 1978 הודחה למשך שתי עונות לליגות הנמוכות.
בשנת 1983 זכתה הקבוצה לראשונה בתולדותיה באליפות ברית המועצות, הישג אותו שחזרה גם בשנת 1988. בזכות זאת השתתפה בליגת האלופות והעפילה עד לשלב רבע גמר בעונת 1984/1985.
לאחר התפרקות ברית המועצות הייתה "דניפרו דניפרופטרובסק" לאחת מקבוצות הכדורגל הבכירות באוקראינה.
הקבוצה נאבקה על צמרת הליגה האוקראינית וסיימה כסגנית האלופה בשנים 1992, 1995, 1996, 2001 ו-2004. כמו כן, הקבוצה העפילה לגמר הגביע האוקראיני מספר פעמים (1995 - 1997, 2004), אך עד כה לא השיגה אף תואר אוקראיני.
בעונת 2014/2015 העפילה הקבוצה למשחק הגמר של הליגה האירופית שם היא נוצחה בידי סביליה בתוצאה 2–3. בדרכה לגמר היא הדיחה את אייאקס אמסטרדם, קלאב ברוז' ונאפולי.
בעונת 2016/2017 הקבוצה סיימה במקום האחרון בליגת העל האוקראינית ונשרה לראשונה בתולדותיה לליגה האוקראינית הראשונה.
בסיום עונת 2017/2018 ירדה לליגה השנייה.
ביולי 2019 פורקה ואת מקומה בליגה החובבנית קבוצה אחרת בשם "דניפרו-1 בוריספן".
1963 - 2016 - דנייפר דנייפרופטרובסק (רוסית) / דניפרו דניפרופטרובסק (אוקראינית)
גביע ברית המועצות בכדורגל: 1989
גביע אירופה לאלופות: רבע גמר 1985 (הודחה בבעיטות הכרעה מ-11 מ'), 1990
גביע אופ"א: שמינית גמר 1986
דניס ולדימירוביץ' פנקראטוב הוא שחיין עבר רוסי, אלוף אולימפי, אלוף עולם ושיאן עולם במשחים ל-100 ול-200 מטר פרפר.
התפרסם בגלל שחייתו המיוחדת, צלילה של 25 מטר בבריכה הראשונה ואחר כך צלילה נוספת של 15 מטר בבריכה השנייה.
הוא התאמן יחד עם יבגני סאדוביי אלוף אולימפי ושיאן עולם גם כן.
פנקראטוב נולד בוולגוגרד, ברית המועצות.
כבר בגיל 16 בשנת 1990 ואחר כך גם בשנת 1991 זכה באליפות אירופה בשחייה לנוער במשחי הפרפר.
התחרות הבינלאומית הראשונה שלו כבוגר הייתה באולימפיאדת ברצלונה (1992) שם סיים פנקראטוב במקום השישי ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:58.98 דקות.
המנצח היה השחיין האמריקאי מלווין סטיוארט שקבע שיא אולימפי חדש 1:56.26 דקות.
שנה מאוחר יותר בשנת 1993 באליפות אירופה בשחייה שנערכה בשפילד, בריטניה זכה פנקראטוב במדליית הזהב הבינלאומית הראשונה שלו, ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.25 דקות, לפני השחיין הצרפתי פרנק אספוזיטו (1:58.88 דקות).
הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 53.43 שניות, שתי מאיות השנייה לאט מהמנצח הפולני ראפאל סצ'וקאלה 53.41 שניות.
בנוסף, הוא זכה במדליית זהב במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.90 דקות לפני הונגריה (3:40.97 דקות) ובריטניה (3:41.66 דקות).
באליפות העולם בשחייה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1994 הוא הוכיח את עליונותו כשזכה במדליית זהב ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.54 דקות לפני השחיין מניו זילנד דניון לואדר (1:57.99 דקות).
ב-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 53.68 שניות אחרי המנצח ראפאל סצ'וקלה (53.51 שניות) והשוודי לארס פרולאנדר (53.65 שניות).
בנוסף הוא זכה בשתי מדליות כסף במשחי שליחים ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.28 דקות אחרי האמריקאים (3:37.74 דקות) ולפני ההונגרים (3:39.47 דקות) וכן ב-4x200 מטר חופשי בתוצאה של 7:18.13 דקות אחרי המנצחים השוודים (7:17.74 דקות) ולפני גרמניה (7:19.10 דקות).
בתחרות בצרפת, ביוני 1995 קבע לראשונה פנקראטוב שיא עולם חדש ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:55.22 דקות, שיפור לשיאו של מלווין סטיוארט (1:55.69 דקות).
אחר כך באליפות אירופה בשחייה שנערכה בווינה, אוסטריה באוגוסט 1995, במשחה ל-100 מטר פרפר קבע פנקראטוב שיא עולם חדש וזכה במדליית זהב בתוצאה של 52.32 שניות.
הוא ניפץ את שיאו של פאבלו מוראלס שהחזיק מעמד 9 שנים ועמד על 52.84 שניות.
היה זה שיפור משמעותי לשיא הקודם.
באותה תחרות הוא זכה בעוד שתי מדליות זהב אחת ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.34 דקות והשנייה ב-4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:38.11 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכה פנקראטוב בשני משחי הפרפר והוכיח שהוא הפרפריסט המוביל בעולם.
ב-100 מטר פרפר הוא זכה במדליית זהב בשיא עולם חדש בתוצאה של 52.27 שניות כששחה יותר מ-25 מטר צלילה.
בעקבות סגנון זה הוחלט לשנות את החוקה בנושא והצלילה הוגבלה ל-15 מטר בלבד.
שני היה סקוט מילר האוסטרלי (52.53 שניות) ושלישי ולדיסלב קוליקוב הרוסי (53.13 שניות).
מדליית הזהב השנייה הייתה במשחה ל-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:56.51 דקות לפני השחיין האמריקאי תום מלצ'או (1:57.44 דקות) והשחיין האוסטרלי סקוט גודמן (1:57.48 דקות).
בנוסף הוא זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 3:37.55 דקות, זמנו היה 51.55 שניות ב"זינוק שליחים" הזמן המהיר ביותר שמישהו שחה.
המנצחים מארצות הברית קבעו שיא עולם חדש בתוצאה של 3:34.84 דקות ובמקום השלישי האוסטרלים (3:39.56 דקות).
שנה מאוחר יותר בשנת 1997 הוא השתתף באליפות אירופה בשחייה שנערכה בסביליה, ספרד ללא הצלחה כשסיים רק במקום השישי ב-100 מטר פרפר בתוצאה של 54.00 שניות.
המנצח היה לארס פרולאנדר (52.85 שניות).
הוא חזר לשחות באולימפיאדת סידני (2000) אך ללא הצלחה.
הוא לא הצליח להגן על תוארו וסיים במקום השביעי ב-200 מטר פרפר בתוצאה של 1:57.97 דקות.
במקום הראשון היה שיאן העולם החדש תום מלצ'או שקבע שיא אולימפי חדש 1:55.35 דקות.
בשלב המוקדמות הוא שחה זמן של 1:57.24 דקות.
הוא פרש סופית משחייה תחרותית בשנת 2002.
בסך הכל קבע פנקראטוב 7 שיאי עולם, שלושה מהם בבריכות ארוכות.
פנקראטוב זכה בתואר שחיין השנה בעולם ב-1995 וב-1996.
בשנת 2004 זכה פנקראטוב להכלל בהיכל התהילה הבינלאומי של השחייה.
שיאו העולמי של פנקראטוב ב-100 מטר פרפר נשבר על ידי מייקל קלים מאוסטרליה בשנת 1997.
שיאו העולמי של פנקראטוב ב-200 מטר פרפר החזיק מעמד 5 שנים ונשבר על ידי טום מלצ'ו בשנת 2000.
דניס אלכסייביץ' קולודין הוא כדורגלן עבר רוסי ששיחק בעמדת הבלם.
שיחק בעבר בנבחרת הלאומית של רוסיה והשתתף עימה ביורו 2008. לאחר פרישתו ממשחק פעיל עבר לאימון.
נכון להיום (2021) קולודין הוא עוזר מאמן של קבוצת קיזילז'אר מליגת העל הקזחית
במהלך הקריירה שלו, קולודין שיחק עבור מספר מועדונים רוסים.
הוא התחיל את הקריירה שלו במועדון הכדורגל אולימפיה וולגוגרד, ושיחק בו במשך שנתיים, שבהן הרשים רבות עם 14 שערים ב-66 משחקים.
הוא עבר לאוראלאן אליסטה בשנת 2002. הוא ערך 44 הופעות עבור הקבוצה, וכבש שלושה שערים.
ב-2004 הוא עזב לקריליה סובטוב סמארה, במדיה ערך 39 הופעות וכבש שני שערים עד תחילת שנת 2005.
קולודין עבר לאחד מהמועדונים החשובים ביותר בכדורגל הרוסי, דינמו מוסקבה, ב-2005. בדינמו הוא הגיע לתקופה המוצלחת ביותר בקריירה שלו.
בינואר 2012 הושאל לרוסטוב עד סוף העונה.
ערך את הופעת הבכורה שלו ב-5 במרץ 2012 במשחק חוץ מול קרסנודאר שנגמר 0:1 לזכות הקבוצה היריבה.
בקיץ 2013 חתם בוולגה ניז'ני נובגורוד מהליגה הרוסית השנייה.
באוקטובר 2017 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
קולודין זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של רוסיה בשנת 2004. מאז הוא שיחק 19 פעמים במדי הנבחרת הלאומית.
בשנותיו הראשונות בנבחרת הוא לא הצליח להגיע עם נבחרתו לאף טורניר גדול (גביע העולם ואליפות אירופה).
קולודין זומן על ידי חוס הידינק להשתתף עם נבחרת רוסיה ביורו 2008. הוא היה אחד מהשחקנים הבולטים בנבחרתו, שהעפילה לחצי גמר הטורניר לראשונה בתולדותיה.
הוא שיחק בכל שלושת המשחקים של רוסיה בשלב הבתים, נגד , ו.
במשחק רבע הגמר נגד הוא קיבל כרטיס אדום, אך מיד לאחר מכן השופט ביטל את הרחקתו.
אף על פי כן, הוא נעדר ממשחק חצי הגמר עקב צבירת כרטיסים צהובים.
קולודין הוא בלם התקפי, הידוע בשל יכולתו לבעוט בעיטות חזקות ממרחק.
הוא גם נחשב למצטיין בבעיטות עונשין, והוא הבועט הקבוע של מצבים אלו בדינמו מוסקבה.
למרות הצטיינותו, הוא לא היה מוכר מספיק לאוהדי הכדורגל מחוץ לרוסיה, בשל העובדה שעד ל-2009 הוא מעולם לא שיחק עם דינמו מוסקבה בטורניר אירופי גדול למועדונים, כדוגמת ליגת האלופות וגביע אופ"א.
קולודין החל את הקריירה שלו בעמדת החלוץ, אך הוסט לעמדת הקשר, ולאחר מכן הועבר לשחק בעמדת ההגנה והתקבע בה.
מקום שלישי בליגת העל הרוסית - 2004 (קריליה סובטוב), 2008 (דינמו מוסקבה)
גמר הגביע הרוסי - 2003/04 (קריליה סובטוב)
הבלם הקדמי הימני הטוב ביותר ברוסיה - 2006, 2008
הבלם הקדמי השמאלי השני ברוסיה - 2007
הבלם הקדמי הימני השלישי ברוסיה - 2009
דניס ריצ'רדס היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית.
מוכרת בשל השתתפותה בסרטי הקולנוע "גברים בחלל" (1997), "משולש פראי" (1998), ובתור נערת בונד - כריסמס ג'ונס בסרט "העולם אינו מספיק" (1999).
ריצ'רדס נולדה בדוונרס גרוב, אילינוי שבארצות הברית, למשפחה נוצרית-קתולית ממוצא גרמני וצרפתי.
היא גדלה גם בעיר הולדתה, וגם בכפר מוקנה, אילינוי.
כשהייתה בת 17 התגלתה בתחרות דוגמנות מקומית והחלה להופיע כדוגמנית במגזינים ובקטלוגים הגדולים והנחשבים ביותר בארצות הברית.
בגיל 19 ניגשה ריצ'רדס ללימודי משחק והופיעה, בין השאר, בסדרות "משפחה אוהבת", "בוורלי הילס 90210", "חברים", "נשואים פלוס" ו"סיינפלד".
את הקריירה הקולנועית שלה החלה בסרט "מת לצחוק" ב-1993, לצידו של השחקן צ'ארלי שין, לו נישאה מאוחר יותר, ולצד אחיו, אמיליו אסטבז.
ב-1997 קיבלה ריצ'רדס את תפקידה הגדול ביותר עד לאותה תקופה, תפקיד ראשי בסרט המדע בדיוני-מלחמתי "גברים בחלל" לצידם של קספר ואן דיין ודיינה מייר.
שנה לאחר מכן שיחקה במותחן האירוטי "משולש פראי" לצידם של מאט דילון ונב קמפבל.
את הפריצה הגדולה שלה בתור שחקנית השיגה כאשר בשנת 1999 שיחקה את נערת בונד בסרט "העולם אינו מספיק" לצידו של פירס ברוסנן.
בדצמבר 2004, כשהייתה בגיל 33, הופיעה במגזין "פלייבוי" כחצי שנה לאחר שילדה.
בשנת 2012 שיחקה בדרמת הפשע "מדיאה בהגנת עדים" לצד טיילר פרי ובסרט הטלוויזיה הלגונה הכחולה: התעוררות.
בשנת 2019 החלה להופיע באופרת הסבון האמריקאית "היפים והאמיצים" (The Bold And The Beautiful) וגילמה את דמותה של שאנה פולטון.
ב-26 בדצמבר 2001 ריצ'רדס התארסה לשחקן צ'רלי שין, וב-15 ביוני 2002 הם נישאו, באחוזתו של מפיק הטלוויזיה גארי דייוויד גולדברג.
ב-9 במרץ 2004 נולדה בתם הראשונה.
במרץ 2005 ריצ'רדס הגישה בקשה לגירושין משין.
ב-1 ביוני 2005 נולדה בתם השנייה.
ב-19 באפריל 2006, ריצ'רדס הגישה מסמכים משפטיים רשמיים המבקשים להתגרש משין לפי חוקי מדינת קליפורניה.
הגירושין הושלמו ב-30 בנובמבר 2006. בעקבות דיווחים על אלימות, שין נדרש לשמור מרחק של כ-300 מטרים מאשתו לשעבר ובנותיהם, למעט במהלך ביקורים תחת פיקוח.
ביוני 2011, ריצ'רדס אימצה בת שלישית.
ריצ'רדס אימצה אותה בלידה, לאחר תהליך אימוץ של שנתיים.
לבת יש הפרעה כרומוזומלית נדירה, כרומוזום 8, המשפיעה על הדיבור שלה.
ריצ'רדס למדה שפת הסימנים כדי לתקשר עם בתה.
במאי 2013, ריצ'רדס קיבלה משמורת זמנית על הבנים התאומים שנולדו במרץ 2009 לצ'רלי שין ולאשתו ברוק מולר, שהוצאו מביתם על ידי שירותי הרווחה עקב חששות כלפי שימוש בסמים מצד הוריהם.
בדצמבר 2017, ריצ'רדס החלה לצאת עם אהרון פייפרס.
ב-8 בספטמבר 2018, ריצ'רדס ופייפרס נישאו במאליבו, קליפורניה.
במאי 2019, ריצ'רדס הודיעה כי פייפרס מאמץ את בתה השלישית.
דניס פרגר הוא שדרן רדיו, סופר, בעל טור, פובליציסט והוגה דעות שמרני יהודי-אמריקאי.
פרגר נולד ב-1948, בברוקלין, למשפחה יהודית המשתייכת לזרם האורתודוקסי מודרני, הוא בנם השני של מקס פרגר (1918 - 2014) והילדה (לבית פרידפלד, 1919 - 2009), זוג יהודים שנולדו שניהם בברוקלין.
הורי הוריו היגרו מפולין לניו יורק.
שם המשפחה פרגר מקורו, לפי מסורת המשפחה, מהעיר פראג, משם גורשו אבות אבותיו של מקס פרגר, יחד עם שאר יהודי העיר, לפני מאות שנים.
לאחר מכן למד וסיים ב-1970 תואר ראשון כפול בברוקלין קולג' בלימודי המזרח התיכון ובהיסטוריה.
בתקופה זו ביקר גם לראשונה בישראל, התכוון לעלות אליה, ואף התקבל ללימודי תואר שני במכון ללימודי היהדות בת זמננו של האוניברסיטה העברית בירושלים, אולם הוא שינה את תוכניותיו אלה בשל קבלתו ללימודי תואר שני במכון ליחסים בינלאומיים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
פרגר למד שם במשך שנתיים, אם כי לא השלים את התואר השני.
במקביל ללימודיו, לימד פרגר היסטוריה יהודית בברוקלין קולג'.
בשנים 1976–1983 כיהן כמנהל מכון ברנדייס ברדין שבקליפורניה, כיום חלק מהאוניברסיטה היהודית-אמריקאית.
פרגר החל את הקריירה הרדיופונית שלו ב-1982, בתוכנית רדיו שבועית ברדיו KABC הקליפורני, השייך לרשת קומולוס, השנייה בגודלה בארצות הברית.
כעבור שנה הפכה התוכנית לתוכנית יומית, למעט בשבתות ובחגי ישראל, ובד בבד החל לכתוב טורים קבועים בשורת עיתונים אמריקאיים.
החל מ-1985 הוא גם עורך ומוציא לאור את הרבעון "Ultimate Issues", אשר ב-1996 שינה את שמו ל-"Prager Perspectives".
ב-1999 החל לשמש גם כמנחה של תוכנית אירוח יומית ברדיו KRLA השייך ל-"Salem Media Group".
אתר האינטרנט של פרגר נקרא "Prager University" ובין המשתתפים בו אישים שמרנים כמו ראש ממשלת ספרד לשעבר חוזה מריה אסנר, העיתונאי והסופר הבריטי פול ג'ונסון, העיתונאי ובעל הטור השמרן ג'ורג' ויל, נשיא AEI ארתור ברוקס ואחרים.
בשנת 2010 הוקם אתר PragerU.
נישא לראשונה ב-1981 לג'אניס אדלסטין, ממנה התגרש ב-1986. כעבור שנתיים, ב-1988, נישא בשנית, לפראן סטון, שהתגיירה למענו ואשר עמה חי כ-17 שנים עד שהשניים התגרשו בשנת 2005. יש לפרגר בן מכל אחד מנישואים אלו, והחל מ-2008 נישא בשלישית, לסוזן ריד.
ב-2019 יצא הסרט No safe spaces בכיכובו של פרגר שעוסק בהחרמת הוגים שמרניים באקדמיה של היום בשם התקינות הפוליטית.
לטענת פרגר, ארצות הברית נמצאת ב"מלחמת אזרחים שנייה ולא אלימה" ו"מלחמת תרבות" כנגד ערכי המוסר הבסיסיים עליהם מבוססת החברה האמריקאית.
לטענתו, מוסדות אמריקאיים שונים כמו אוניברסיטאות, עורכי דין, איגודי עובדים, האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, קבוצות של תומכי זכויות אדם ורוב התקשורת, נשלטים על ידי "שמאלנים חילוניים" ופרוגרסיביים, אשר תוקפים ומפרשים לא נכון את הערכים היהודיים-נוצריים ואת ההשפעה ההיסטורית החיובית שהייתה להם על ארצות הברית ועל העולם.
פרגר הוא תומך נחרץ בישראל וטוען כי ליבת הסכסוך עם הפלסטינים אינה נובעת מבניית ההתנחלויות, אלא מהסירוב הפלסטיני להכיר במדינת ישראל.
בנוסף, פרגר מגנה האשמות כלפי ישראל הטוענות שהיא מדינת אפרטהייד.
פרגר מסתייג מנישואין חד-מיניים, וטוען כי ילדים צריכים אמא ואבא, וכן שאדם נהיה אדם טוב יותר כשהוא במערכת יחסים עם אישה.
ספרו הראשון של פרגר Eight Questions People Ask About Judaism נכתב ביחד עם יוסף טלושקין ויצא לאור לראשונה ב-1975 בהוצאת Tze Ulmad Press.
הספר זכה בשנים שלאחר מכן למהדורות רבות נוספות.
גם ספרו השני, Why the Jews?
The Reason for Antisemitism, אשר יצא לאור לראשונה ב-1983 בהוצאת סימון ושוסטר נכתב ביחד עם טלושקין והיה רב-מכר וזכה למהדורות חוזרות ונשנות.
עד 2015 כתב פרגר עוד לפחות חמישה ספרים, אשר רובם הפכו רבי מכר:
דניס פרנץ שאלצ'טה הוא שחקן אמריקאי זוכה פרס גלובוס הזהב, ארבעה פרסי האמי ושני פרסי גילדת שחקני המסך על הופעותיו כבלש אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
פרנץ נולד בעיר מייווד שבאילינוי להורים מהגרים מגרמניה, אימו אלינור הייתה עובדת דואר יהודייה ואביו פרנק שאלצ'טה היה בנקאי ממוצא גרמני ופולני.
למד ב"אוניברסיטת מערב אילינוי" שבעיר קארבונדייל.
לאחר שסיים את לימודיו התגייס פרנץ לצבא ארצות הברית ושירת בדיוויזיה המוטסת ה-82 במהלך מלחמת וייטנאם.
התחיל את דרכו כשחקן בחברת תיאטרון אורגנית שבשיקגו.
התפרסם לראשונה בהוליווד כשחקן קולנוע בתחילת שנות ה-80 במותחנים של בריאן דה פלמה "לבוש לרצח", בתפקיד הבלש מרינו ו"התפוצצות".
ב-1983 שיחק במותחן הפסיכולוגי "פסיכו 2" בתור מנהל המוטל וורן טומי.
באמצע שנות ה-80 השתתף בשתי עונות סדרת הדרמה המשטרתית "בלוז לכחולי המדים", בתור קצין המשטרה נורמן באנץ.
ב-1990 שיחק בסרט הפעולה "מת לחיות 2", בתפקיד השוטר קפטן קארמין לורנזו.
התפרסם בפעם האחרונה בבמה הקולנועית בשנת 1998 בדרמה הרומנטית "עיר של מלאכים", בה שיחק לצידו של ניקולס קייג' בתור נת'ניאל מסינגר, פציינט של המנתחת מגי רייס (מג ראיין).
זכה להכרת הקריירה שלו כשקיבל בשנת 1993 את התפקיד הראשי של הבלש המשטרתי הגזען אנדי סיפוויץ' בסדרת המשטרה "NYPD Blue".
פרנץ זכה על הופעותיו בסדרה בארבעה פרסי האמי, שני פרסי גילדת שחקני המסך ובפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה בשנת 1994.
דניס מקאליסטר ריצ'י היה חוקר מדעי המחשב אמריקאי הידוע בתרומתו והשפעתו על שפות התכנות ALTRAN ,B ,BCPL ,C ועל מערכת ההפעלה UNIX.
ריצ'י נולד בברונקסוויל, ניו יורק וסיים תואר באוניברסיטת הרווארד בפיזיקה ובמתמטיקה שימושית.
בשנת 1967 התחיל לעבוד במרכז מחקר מדעי המחשב של מעבדות בל.
בתחילת שנות השבעים של המאה ה-20 פיתח ריצ'י את שפת C על בסיס שפת B (שהיא עצמה פיתוח משפת BCPL).
יחד עם קן תומפסון, הוא השתמש בשפת C כדי לפתח את ליבת מערכת ההפעלה UNIX.
למערכת ההפעלה נודעו השפעות עצומות על עולם מערכות ההפעלה, בין היתר כבסיס למערכת ההפעלה המודרנית לינוקס ובהטמעת השימוש במערכת הקבצים ההיררכית.
בספרו "The C Programming Language", שנכתב יחד עם בריאן קרניגהאן, פרסם תוכנית הדגמה המדפיסה את המחרוזת "hello, world" למסך, ובכך מיסד מסורת שימוש בתוכנית Hello world כדי להדגים תחביר של שפת תכנות מסוימת.
בשנת 1983 קיבל ריצ'י את פרס טיורינג ואת פרס ACM למערכת תוכנה יחד עם קן תומפסון על מימוש מערכת ההפעלה UNIX.
ב-12 באוקטובר 2011 נפטר בביתו בניו ג'רזי בגיל 70.
דניס מישל קרוסבי היא שחקנית אמריקאית הידועה בעיקר בזכות התפקיד של קצינת הביטחון טאשה יאר בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
כמו כן היא ידועה בגין מספר תפקידים קולנועיים וטלוויזיוניים, וכן על כיכובה בסרט "Trekkies".
דניס היא נכדתו של הבדרן בינג קרוסבי.
קרוסבי נולדה בהוליווד, קליפורניה, בתם של מרילין סקוט והשחקן דניס קרוסבי.
סבה מצד אביה היה השחקן, הזמר והקומיקאי בינג קרוסבי.
היא למדה בבית-ספר חטיבת הביניים LeConte עם ריטה וילסון.
הבחירה שלה בקריירת משחק התגבשה בגיל צעיר, והושפעה מהמעורבות של בני משפחה אחרים בעסקי השעשועים.
התפקיד המתוקשר הראשון של קרוסבי היה דמות של ליסה דייוויס באופרת הסבון "ימי חיינו".
היא הופיעה כד"ר גרטשן קלי בשלושה פרקים של "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", וכשריף בפרק "No Man's Land" של הסדרה "The Adventures of Brisco County, Jr.".
בראשית שנות ה-90, היא שיחקה את תפקיד ראש העיר בסדרה קצרת ימים בשם "Key West".
כמו כן היא הופיעה בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה בכבלים "Red Shoe Diaries", בה גילמה דמות אחרת בכל פרק.
לקרוסבי היה תפקיד חוזר קטן בדרמת הפריים טיים של אהרון ספלינג בשם "Models Inc", ספין אוף ממלרוז פלייס.
היא הייתה כוכבת אורחת בעונה השמינית של "תיקים באפלה" בשני פרקים, בהם היא מגלמת רופאה שמבצעת בדיקות רפואיות בתינוקת של הסוכנת סקאלי.
בשנת 1991 היא הייתה כוכבת אורחת ב-"The Deadly Nightshade", פרק מהעונה הראשונה של "הברק", בו גילמה את דמותה של ד"ר רבקה פרוסט.
בשנת 2006, היא הייתה כוכבת אורחת בסדרה "דקסטר", כקורבן הראשון של דקסטר.
לקרוסבי היה תפקיד חוזר ב-"סאות'לנד", כאשת הבלש דן "סאל" סלינג'ר.
אחת מהופעותיה הראשונות הייתה בסרט הקולנוע משנת 1982 "48 שעות", בכיכובם של ניק נולטי ואדי מרפי.
בשנת 1986 היא גילמה דמות של מהנדסת רובוטיקה, נורה האנטר, בסרט המדע בדיוני "Eliminators", בתפקיד משנה במייל הקסום ב-1988, התפקיד הראשי בסרט "Dolly Dearest" בשנת 1992, וכן הופיעה ב-"Pet Sematary" של סטיבן קינג, ו-"ג'קי בראון" של קוונטין טרנטינו.
היא כיכבה בשנת 2002 במערבון האימה "Legend of the Phantom Rider".
קרוסבי כיכבה ב-"Mortuary", סרט אימה של טובי הופר.
בשנת 1998 היא הופיעה בסרט "Deep Impact", בכיכובו של אלייג'ה ווד.
בשנת 1987, קרוסבי לוהקה לתפקיד של טאשה יאר לקראת חזרתה המתוקשרת של "מסע בין כוכבים" לטלוויזיה, בסדרת הסינדיקציה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
היא נבחרה לגלם את היועצת דיאנה טרוי, לפני שג'ין רודנברי החליף את התפקידים שהיא ומרינה סירטיס קיבלו בתחילה.
דמותה של טאשה יאר היה, בתחילה, משמעותי יותר, והיא כיכבה בפרקים כגון "The Naked Now" ו-"Code of Honor", אולם בהדרגה הדמות עברה לרקע, בזמן שחברי הצוות האחרים הפכו למוקד גדול יותר של הסדרה.
דווח כי קרוסבי התאכזבה מתפקידה, עם הזמן, בגלל מעמדו "דמוי-או'הורה": "אני נאבקתי בלא להיות מסוגלת לעשות הרבה עם הדמות.
היו לי את כל הרעיונות האלה ולא יכולתי לעשות אותם.
הייתי רק קישוט על הבמה".
בסופו של דבר, קרוסבי החליטה לעזוב את התוכנית.
הדמות שלה נהרגה על ידי החייזר ארמוס, במהלך הפרק "Skin of Evil".
היא הופיעה ב-22 פרקים בסדרה, נכון למועד שבו היא עזבה.
בשנים מאוחרות יותר, לקרוסבי היו הרהורי חרטה על עזיבת התוכנית, והיא פנתה אל צוות ההפקה של "מסע בין כוכבים: הדור הבא" עם רעיון להחזיר לחיים את דמותה של טאשה יאר.
כך, בסופו של דבר, נוצר הפרק "Yesterday's Enterprise", שבו ציר זמן חלופי נוצר לאחר שהאנטרפרייז-C, קודמתה של האנטרפרייז-D, מגיעה 22 שנים קדימה בזמן.
יאר מצטרפת אל האנטרפרייז-C, לפני שזו חוזרת אל הזמן שלה.
במהלך הסרט התיעודי "Trekkies", קרוסבי מציינת כי דמותה כטאשה יאר הייתה צריכה למות, כדי לקבל את "הפרקים הטובים ביותר".
כמו כן, קרוסבי הופיעה ככוכבת אורח במספר פרקי "מסע בין כוכבים: הדור הבא" אחרים, כגון "Redemption", בו גילמה את דמותה של קומנדר סילה, בתה החצי אנושית - חצי רומולאנית של טאשה יאר, שנפלה בשבי בעבר, בעת היותה על סיפון ספינת החלל אנטרפרייז-C.
מאוחר יותר, קרוסבי חזרה לגלם את דמותה של סילה במשחק המחשב "Star Trek: Armada".
דמותה של טאשה יאר הופיעה שוב, בפרק האחרון של הסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ששמו "All Good Things...", ובו קפטן פיקארד נע קדימה ואחורה בזמן, ונפגש עם טאשה בנקודת זמן שקודמת לאירועים המתוארים בפיילוט של הסדרה.
בשנת 1997, קרוסבי הפיקה וקריינה את הסרט התיעודי "Trekkies", ואת סרט ההמשך שלו - "Trekkies 2" משנת 2003. בשני הסרטים מככבת קרוסבי, שמקיימת ראיונות עם מעריצים של "מסע בין כוכבים", הידועים בכינוי "טרקיז".
יחד עם שחקני מסע בין כוכבים אחרים, קרוסבי הופיעה כד"ר ג'נה יאר (סבתה של נטאשה יאר) בסדרה "Star Trek New Voyages: Phase II", שהופקה על ידי מעריצי הסדרה.
בעקבות הופעתה ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", תמונות עירום של קרוסבי שהופיעו במקור בגיליון מרץ 1979 של מגזין פלייבוי פורסמו שוב בשנת 1988, בגיליון מאי.
קרוסבי הוצגה כדוגמנית גל חדש, וכנכדתו של בינג קרוסבי האגדי.
קרוסבי הופיעה בקליפ הראשון של כריס אייזק, "Dancin'".
בשנת 1986, היא הופיעה בקליפ של בלאק סבאת', "No Stranger to Love".
בינואר-פברואר 2010, קרוסבי הופיעה לצידם של גייל הרולד והדוגמנית לשעבר קלאודיה מייסון במחזהו של טנסי ויליאמס "Orpheus Descending", שהועלה ב-Theater/Theatre שבלוס אנג'לס.
ההפקה והשחקנים זכו לביקורות חיוביות בעיקר.
בלוס אנג'לס טיימס נכתב כי "הרולד - ליהוק אידיאלי - מצית בצורה יפה את קרוסבי, שפרשנותה הלא שגרתית היא התגלות משמעותית".
בשנים 1983–1990 קרוסבי הייתה נשואה לג'פרי אדוארדס (בנו של הבמאי בלייק אדוארדס).
היא הופיעה בכמה מסרטיו של בלייק אדוארדס, בהם "10", "Skin Deep", ושניים מסדרת סרטי "הפנתר הוורוד" - "Trail of the Pink Panther" (שנת 1982) ו-"Curse of the Pink Panther" (שנת 1983).
כיום, קרוסבי נשואה לקן סלק.
יש להם בן, אוגוסט ויליאם סלק.
דניס דמיטרייביץ' צ'רישב הוא כדורגלן רוסי המשחק בעמדת הקיצוני השמאלי בפאניוניוס.
דניס נולד בניז'ני נובגורוד שבברית המועצות.
הוא התחיל את קריירת המשחק שלו בגיל 6 בקבוצה הספרדית ספורטינג חיחון.
ספורטינג חיחון הייתה קבוצתו של אביו של דניס, דמיטרי, חלוץ נבחרת רוסיה לשעבר.
בגיל 10 הצטרף לקבוצת הכדורגל הספרדית בורגוס.
בשל יכולת המשחק הטובה שלו זומן לסגל נבחרת אזור קסטיליה ולאון.
בשנת 2002 עבר צ'רישב למחלקת הנוער של ריאל מדריד, שם לקח חלק פעיל יותר.
מהשנים 2012 עד 2010 היה צ'רישב לשחקן חשוב בהתקפת ריאל מדריד קסטיליה, כאשר הקבוצה הייתה בליגה השלישית בספרד, צ'רישב שיחק 61 משחקים וכבש כ-11 שערים, מה שהוביל את הקבוצה לעלייה לליגה השנייה בספרד.
עם כניסתו של קרלו אנצ'לוטי לתפקיד מאמנה של ריאל מדריד בתחילת עונת , צ'רישב קיבל אפשרות לשחק בקבוצה הבוגרת בתפקיד המגן השמאלי, תפקיד בו אינו משחק בדרך כלל.
ב-25 ביולי 2013 הודיעה ריאל מדריד באופן רשמי על הארכת חוזהו של הרוסי הצעיר בארבע עונות נוספות.
ב-31 באוגוסט 2013 הושאל לסביליה.
ב-29 ביוני 2014 הושאל שוב והפעם לויאריאל, שם ספג 3 צהובים והורחק ללא ידיעת ריאל מדריד.
לאחר ששב לשחק בריאל מדריד צ'רישב נכנס למשחק מול קדיס מהליגה השלישית במסגרת מוקדמות גביע המלך.
המשחק אומנם הסתיים 1–3 לטובת ריאל מדריד כשדניס הבקיע שער, והוחלף בתחילת המחצית השנייה לאחר שלריאל נודע על ההרחקה ממנו בויאריאל.
למרות כל העתירות של ריאל לפיפ"א, פיפ"א החליטה שריאל מדריד תודח במוקדמות גביע המלך וקדיס תעלה לשמינית מול סלטה ויגו (שניצחה אותה 0–4 בסיכום שני המשחקים).
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לולנסיה מריאל מדריד עד סוף העונה.
ב-15 ביוני 2016 חתם בויאריאל לחמש שנים.
בקיץ 2018 הושאל שוב לולנסיה, שרכשה אותו בקיץ 2019, לאחר שנודע שויאריאל לא תחדש איתו את החוזה.
ב-28 בספטמבר 2019 הבקיע את שער הניצחון שהיה שער הבכורה שלו במדי ולנסיה, במשחק נגד אתלטיק בילבאו.
ב-31 באוגוסט 2022 עזב לראשונה את ספרד מאז גיל 6 וחתם בונציה מסרייה ב' לשנתיים.
ב-22 בספטמבר 2024 חתם בפאניוניוס היוונית.
בניגוד למה שאמר בראיון למארקה בשנת 2011: "אני מרגיש יותר ספרדי מאשר רוסי", צ'רישב ערך הופעות בנבחרות הצעירות של רוסיה עוד כשהיה בן 15, אף על פי שהייתה לו אזרחות כפולה ספרדית ורוסית.
ב-6 בנובמבר 2012, צ'רישב ערך את הופעתו היחידה בנבחרת רוסיה, במשחק הידידות מול ארצות הברית שנגמר בתיקו 2–2.
צ'רישב נמנה בסגלו של ניקולאי פיסארב לטורניר יורו הצעירות 2013 שנערך בישראל.
בטורניר עצמו צ'רישב כבש שער כבר במשחקו השני בהפסד 1–5 לנבחרת הולנד הצעירה כאשר נכנס כמחליף.
נבחרתו לא הצליחה להעפיל לשלב הבא וסיימה את שלב הבתים עם 0 נקודות.
צ'רישב נכלל בסגל הסופי של למונדיאל 2018, שנערך בארצו, וכבש את שני שעריו הראשונים בניצחון 5–0 על ערב הסעודית במשחק הפתיחה של המונדיאל.
בסך הכל כבש צ'רישב 4 שערים במונדיאל, והיה אחד מהמצטיינים של רוסיה בטורניר.
דניסון היא עיר במחוז גרייסון, טקסס, ארצות הברית, הממוקמת סמוך לגבול עם אוקלהומה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, בשנת 2010 אוכלוסיית העיר מנתה 22,682 נפש.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר דניסון הוא 59 קמ"ר, מתוכם 0.78 קמ"ר הם מים.
בעיר שוכן הקולג' האזורי, גרייסון קולג', וכן קיימים בה תיכון דניסון (Denison High School) וחטיבת הביניים ב.
בנוסף ישנם בדניסון 8 בתי ספר יסודיים.
בדניסון קיים גם אצטדיון פוטבול, אצטדיון מונסון (Munson Stadium), היכול להכיל 5,262 איש.
הכבישים העיקריים המחברים את דניסון הם כביש 75 וכביש 69. שירותי התעופה הקרובים ניתנים בנמל התעופה האזורי של צפון טקסס, הממוקם בין דניסון לעיר שרמן.
דניסון הוקמה בשנת 1872 תוך כדי בניית קו הרכבת מיזורי-קנזס-טקסס ("MKT"), ונקראה על שמו של עשיר בשם ג'ורג' דניסון (George Denison).
מיקומה של דניסון, בהצטלבות של ה-MKT והנהר האדום (שניהם נתיבי תעבורה חשובים), גרם לה להיות מרכז מסחרי חשוב במאה ה-19.
באמצע המאה ה-19 פרצה מגפת זבוב הענבים (phylloxera) באירופה והשמידה את מרבית הכרמים שם.
אחד מתושבי דניסון, גנן בשם תומאס מונסון, הצליח למצוא שיטה פורצת דרך ליצירת זני גפנים העמידים לזבוב הענבים.
הוא קיבל על כך את עיטור לגיון הכבוד הצרפתי, והעיר דניסון זכתה במעמד עיר תאומה לקומונה קוניאק שבצרפת.
בגרייסון קולג' מתקיימת תוכנית לשימור מורשת גידול הגפנים של דניסון, עם תוכנית גננות ואנולוגיה (חקר ייצור היין) ע"ש ת.
בשנת 1901 הושלמה בניית הרכבת החשמלית הבין עירונית הראשונה בטקסס, קו הרכבת שרמן ודניסון (Denison and Sherman Railway), בין הערים שרמן ודניסון.
במאה ה-20 נולדו בדניסון מספר אישים אמריקנים מפורסמים, בהם המהמר והשולף האגדי דוק הולידיי וזמר הג'אז בוקר ארווין, אך היא בעיקר ידועה כעיר הולדתו של הנשיא ה-34 של ארצות הברית דווייט אייזנהאואר.
דניס קיפרוטו קימטו הוא רץ קנייתי, הוא שיאן העולם הנוכחי (2018) בריצת כביש למרחק 25 ק"מ ושיאן העולם לשעבר בריצת מרתון.
קימטו גדל בקהילה כפרית חקלאית.
הגיע מהעיר אלדורט שבמערב קניה, והשתייך לקבוצת אימונים שכללה גם את האצן ג'פרי מוטאי.
הניצחון הגדול הראשון של קימטו היה בחלק חצי המרתון של מרתון ניירובי ב-2011, בו הוא רץ תחת השם השגוי "דניס קואץ'" (Dennis Koech) והגיע למקום הראשון עם תוצאה של 61:30 דקות.
הוא ביסס את מעמדו כאחד מטובי הרצים בעולם כבר בתחרויות הראשונות שלו מחוץ לקניה.
בחצי מרתון ראס אל-ח'ימה קימטו גבר על מתחריו וביניהם וילסון קיפסנג קיפרוטיץ' וניצח במרוץ עם תוצאה של 60:40 דקות.
בפרטיו האישיים נרשם שגילו היה צעיר בעשר שנים מגילו האמיתי.
מסיבה זו, התוצאה 59:14 דקות שהביאה לו את ניצחונו הבא בחצי מרתון ברלין, נחשבה במשך פרק זמן קצר לתוצאה הטובה בעולם של אתלט מתחת לגיל 20. טעויות בדרכון הן שגרמו לבלבול באשר לגילו ולשימוש בשם המשפחה השגוי "קואץ'" במקום בשמו האמיתי "קימטו".
טעויות אלו תוקנו בתחרויות הבאות.
בהמשך, לאחר שהמידע האישי שלו תוקן, קימטו שבר את השיא החשוב הראשון שלו במרוץ "BIG 25 - ברלין" (מרוץ שנתי באורך 25 ק"מ הנערך בברלין).
התוצאה שלו במרוץ זה, 71:18 דקות, שיפרה במידה ניכרת את שיא העולם הקודם של סמואל קוסגיי שעמד על 71:50 דקות.
ב-2012 הוא התחרה במרתון ברלין, ולאורך חלק ניכר מהמרוץ רץ לצד שותפו לאימונים ג'פרי מוטאי.
קימטו סיים עם התוצאה 2:04:16 שעות, שנייה אחת אחרי מוטאי, וקבע את השיא החמישי המהיר ביותר אי פעם בנקודה זו.
כמה כתבים דיווחו כי קימטו נשאר צמוד למוטאי, האצן הבולט יותר, במקטע האחרון של המרוץ, והסיקו שהוא אפשר לשותפו לקטוף את הניצחון.
ללא נוכחותו של מוטאי, קימטו ניצח במרתון טוקיו ב-2013 וקבע שיא מסלול חדש עם תוצאה של 2:06:50 שעות.
ב-13 באוקטובר 2013 הוא ניצח במרתון שיקגו עם תוצאת שיא במסלול זה של 2:03:45 שעות.
ב-28 בספטמבר 2014 קימטו שבר את שיא העולם במרתון ברלין עם תוצאה של 2:02:57 שעות, והפך לאדם הראשון שירד משעתיים ו-3 דקות במרתון.
דניס מייק שרודר הוא כדורסלן גרמני המשחק בעמדת הרכז בקליבלנד קאבלירס מליגת ה-NBA ובנבחרת גרמניה.
שרודר, בן לאב גרמני ואם מגמביה, התעניין עד גיל 11 בסקייטבורד, החל לשחק כדורסל באופן מקצועני בקבוצת איי ג'י בראונשווייג ששיחקה בליגה השלישית ומשמשת כקבוצת משנה של ניו יורקר פנטום בראונשווייג מליגת העל הגרמנית בכדורסל (הקבוצה שינתה מאז את שמה לבאסקטבול לוון בראונשווייג).
בעונתו הראשונה בקבוצה, עונת , רשם ממוצעים של 7.8 נקודות, 2.1 אסיסטים ו-1.6 ריבאונדים.
בעונתו השנייה החל שרדר את פריצתו כשקלע 17.8 נקודות ומסר 6.7 אסיסטים בממוצע ב-23 משחקיו בעונה הסדירה.
בעונה זו שיחק גם 30 משחקים בליגה הראשונה עבור ניו יורקר פנטום בראונשווייג וקלע 2.3 נקודות ומסר 0.7 ריבאונדים ב-8 דקות למשחק.
בעונה הבאה, עונת , קיבל שרודר דקות משחק משמעותיות יותר בניו יורקר פנטום ותפוקתו עלתה בהתאם: הוא רשם ממוצעים של 12 נקודות, 3.2 אסיסטים ו-2.5 ריבאונדים ב-25 דקות.
שרדר נבחר לשחקן המשתפר של העונה ולשחקן הגרמני הצעיר המצטיין של העונה בליגה הגרמנית הראשונה.
ב-2013 השתתף שרודר בנייקי הופ סאמיט, ולאחריו החליט להעמיד את עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA של שנת 2013.
בדראפט, שהתקיים ב-27 ביוני 2013, נבחר שרודר במקום ה-17 על ידי אטלנטה הוקס.
ב-11 ביולי חתם על חוזה בקבוצה ושיחק במדיה בליגת הקיץ של ה-NBA.
בין 4 ל-16 בדצמבר 2013 הוקצה שרודר לקבוצת בייקרספילד ג'אם מליגת הפיתוח של ה-NBA ולאחר מכן חזר לאטלנטה.
בסך הכל רשם שרודר בעונתו הראשונה ב-NBA 49 משחקים, בהם שיחק 13.1 דקות, קלע 3.7 נקודות ומסר 1.9 אסיסטים.
בפלייאוף רשם שרודר 7 דקות בסך הכל.
שרודר שיחק בליגת הקיץ גם בקיץ 2014, אך בעונת 2014/2015 שרדר הפך למשמעותי יותר עבור קבוצתו.
הוא הפך לרכז המחליף של אטלנטה וב-10 אף פתח בחמישייה, בעקבות היעדרו בשל פציעה של הרכז הפותח ג'ף טיג.
בתקופה זו רשם שרודר שיא קריירה בנקודות ובאסיסטים, עם דאבל-דאבל של 24 נקודות ו-10 אסיסטים בהפסד קבוצתו 91-86 ללוס אנג'לס לייקרס ב-15 במרץ 2015. שרודר השתתף גם ב במסגרת סוף שבוע האולסטאר.
בסך הכל רשם שרדר בעונה זו 77 משחקים בהם שיחק 19.7 דקות, קלע 10 נקודות ומסר 4.1 אסיסטים.
קבוצתו אטלנטה סיימה את העונה הסדירה עם המאזן הטוב ביותר במזרח.
בשל מעברו של טיג לאינדיאנה, היה שרודר לרכז הפותח של אטלנטה החל מעונת 2016/2017. הוא העלה את ממוצעיו ל-17.9 נקודות ו-6.3 אסיסטים, ובפלייאוף העלה רמה נוספת, וקלע 24.7 נקודות למשחק במדי ההוקס.
בעונה שלאחר מכן קלע 19.4 נקודות למשחק, אך ההוקס סיימו במקום ה-15 במזרח.
ב-25 ביולי 2018, הועבר שרודר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר ביחד עם מייק מוסקלה, בתמורה לכרמלו אנתוני ובחירת סיבוב ראשון בדראפט 2022. בעונת הצטיין עם ממוצעים של 18.9 נקודות ו-4.0 אסיסטים למשחק, וסיים במקום השני בהצבעות לפרס השחקן השישי של העונה ב-NBA, אחרי הזוכה מונטרז הארל.
ב-18 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, תמורת דני גרין וג'יידן מקדניאלס.
ב-10 באוגוסט 2021 הסכימו שרודר ובוסטון סלטיקס על חוזה חריגה של 5.9 מיליון דולר.
ב-10 בפברואר 2022 הועבר בטרייד עם אנס פרידום וברונו פרננדו ליוסטון רוקטס תמורת דניאל תייס.
ב-16 בספטמבר 2022 חזר שרודר ללוס אנג'לס לייקרס וחתם לעונה אחת.
ב-30 ביוני 2023 חתם לשנתיים בטורונטו ראפטורס.
ב-8 בפברואר 2024 הועבר בטרייד לברוקלין נטס עם תדאוס יאנג תמורת ספנסר דינווידי.
ב-15 בדצמבר 2024 עבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס.
שרדר הוביל את נבחרת גרמניה בכדורסל לזכייה בגביע העולם בכדורסל 2023 וביורובאסקט 2025, בו זכה גם בתואר ה-MVP.
דניס מארי קיניונס אאוגוסט ׁ(בספרדית: Denise Marie Quiñones August; נולדה ב-9 בספטמבר 1980 בפונסה, פוארטו ריקו) היא דוגמנית ושחקנית טלוויזיה פוארטו ריקנית.
בשנת 2001 נבחרה תחילה למיס פוארטו ריקו וייצגה את פוארטו ריקו בתחרות שנערכה במדינתה, בה זכתה במקום הראשון.
בנוסף זכתה בתואר "מיס פוטוגניק" ובשני פרסים נוספים.
כמיס תבל החדשה עברה להתגורר בניו יורק.
לאחר סיום שנת כהונתה כמיס תבל, החלה קיניונס ללמוד בבית ספר לקולנוע וטלוויזיה בניו יורק, ומאז היא עוסקת במשחק.
השתתפה בסדרות טלוויזיה בעיקר בתפקידים מניצבת וביט ועד שחקנית אורחת.
תפקידיה המשמעותיים הם במיני-סדרה "יומני בדפורד" ובסדרה הפוארטו ריקנית "Incógnita".
דניס צ'רקוב הוא יוטיובר, אושיית רשת קומיקאי ישראלי ועיתונאי, יליד טג'יקיסטן הסובייטית.
צ'רקוב נולד בדושנבה שבטג'יקיסטן הסובייטית ועלה לישראל עם משפחתו בשנת 1994.
תחילה למד בבית הספר התיכון "אורט רמת יוסף" בבת ים, וממנו עבר לבית הספר התיכון המקצועי "הולץ" בתל אביב, שם סיים את לימודיו.
את שירותו הצבאי החל בחיל האוויר ומשם עבר לתפקיד מתדלק ספינות בחיל הים.
לאחר שחרורו מצה"ל החל להשתלב בחיי הלילה של תל אביב כיחצ"ן ומפיק אירועים, ובמקביל למד ניהול רשתות ואבטחת מידע במכללת ג'ון ברייס.
בין היתר שותף צ'רקוב במועדון ה"פאשן בר" בתל אביב וכן היה שותף בצוות ההפקה של הופעת התקליטן טייסטו בישראל באוקטובר 2016.
בשנת 2024, הצטרף כמתנדב ל"איחוד ההצלה" והוסמך בשנת 2025 כחובש מטעם הארגון.
ב-20 בינואר 2016 פרסם צ'רקוב בעמוד הפייסבוק שלו סרטון שבו מתח את חברתו.
הסרטון הפך לוויראלי תוך מספר שעות, וגרף מעל למיליון ומאתיים אלף צפיות.
הסרטון הקנה לצ'רקוב חשיפה גדולה והוא זומן להופיע במספר תוכניות טלוויזיה כגון "הצינור" ו"הבוקר של קשת".
צ'רקוב מרבה להעלות לעמוד הפייסבוק ולערוץ היוטיוב שלו סרטוני וידאו מקוריים העוסקים באקטואליה היומיומית מנקודת מבט הומוריסטית.
עמוד הפייסבוק של דניס צ'רקוב מונה, נכון לאוגוסט 2019, מעל 226 אלף עוקבים, והוא דורג במקום הראשון בדירוג עמודי הפייסבוק הישראלים האינטראקטיביים ביותר לשנת 2016 של אתר "מזבלה".
חשבון האינסטגרם של צ'רקוב מונה כ-167 אלף עוקבים וערוץ היוטיוב כ-268 אלף, כאשר מספר הצפיות הכולל בערוץ, נכון לאוגוסט 2019 הוא מעל 100,000,000.
במסגרת פעילותו ברשת השתתף צ'רקוב במספר קמפיינים חברתיים, בהם המאבק לאי הפללה של צרכני קנאביס, קמפיין נגד אלימות, בצוותא עם אושיות הרשת סמיון גרפמן ומישל טרוני וקמפיין למען העלאת המודעות לזכויות בעלי החיים, גם הוא יחד עם מישל טרוני.
בשנת 2016 השתתף צ'רקוב, יחד עם אושיות הרשת יבגני זרובינסקי וסמיון גרפמן, בסרטון ברכה הומוריסטי לכבוד חג הפסח עם יו"ר מפלגת ישראל ביתנו, אביגדור ליברמן, ובהמשך לקח חלק בסרטון הומוריסטי נוסף לכבוד השנה החדשה האזרחית עם זרובינסקי וגרפמן, יחד עם ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו.
באפריל 2017 השתתף, יחד עם סמיון גרפמן ומישל טרוני, בקמפיין רשת למותג הבושם דיזל BAD.
השתתף בתוכנית הדוקו ריאליטי "מתחילים מאפס".
ב-29 ביוני 2021 פורסמה בכאן חדשות סדרת כתבות על מעורבותו של דניס ושותפו מישל טרוני ב"הונאה" שבה לכאורה רימו השניים אנשים רבים באמצעות חברה בשם "אמוזה".
27 מלקוחותיהם הגישו בקשת פירוק נגד חברת "אמוזה", בטענה כי זו לא סיפקה להם את השירות שרכשו ממנה.
בקשת הפירוק נדחתה על ידי בית המשפט בטענה שאינה רואה הונאה מצד אמוזה, ולכל היותר מדובר בסכסוך עסקי עם חברת "פאפא דיגיטל", אותה אמוזה תובעת.
לאחר פרסום הכתבה דניס ומישל הגישו קובלנה פלילית נגד כתב התחקיר של כאן חדשות, דניאל אלעזר,כמו גם תביעה אזרחית בסך 1.5 מיליון ש"ח.
ב-21 בדצמבר 2022, הוצא צו הרחקה ל-3 חודשים נגד דניס צ'רקוב ושותפו, מישל טרוני, בשל התקפות ואיומים מצידם כנגד כתב כאן 11, דניאל אלעזר, שהיה ממפרסמי התחקיר.
בחודש דצמבר 2024, קבע בית משפט השלום בבת-ים כי הכתב דניאל אלעזר יפצה את ארוסתו של צ'רקוב, אולגה ניקולייבה, ב-8,000 ש"ח בגין פרסומי לשון הרע נגדה.
כמו כן, קבע בית המשפט כי בפרסומיו של אלעזר "לא הייתה אמת".
בחודש ינואר 2025, פסק בית משפט השלום בתל אביב כי חלקים מהכתבה שפורסמה אודות צ'רקוב "לא היו אמת", לרבות הטענה כי חברת "אמוזה" נתנה שוחד לצדדים שלישיים - כפי שנטען בכתבה על ידי דניאל אלעזר.
בית המשפט חייב את אלעזר בפיצוי בסך 15,000 ש"ח.
גניזת תיק החקירה בעניין צ'רקוב בעילת "חוסר אשמה"
ב-12 בדצמבר 2022 פורסם כי מחלק ההונאה במשטרת תל אביב גנז את תיק החקירה נגד טרוני, צ'רקוב וחברת אמוזה בעילה של "חוסר אשמה".
בנובמבר 2023 הוגשה תביעה על ידי טרוני וצ'רקוב נגד תאגיד השידור כאן 11 ונגד הכתב דניאל אלעזר בדרישה לפרסום כתבת תיקון לפי סעיף 25א לחוק איסור לשון הרע המחייב פרסום כתבת עדכון במקרה של סגירת תיק חקירה.
ב-23 במרץ 2025, הודה ערוץ "כאן 11" באופן רשמי, במהדורה המרכזית, כי "לא התקיימה עבירה פלילית" בפרשת "אמוזה".
מתגורר בבת-ים עם ארוסתו אולגה ניקולייבה.
סר דניס תאצ'ר היה איש עסקים בריטי ובעלה של ראשת ממשלת בריטניה מרגרט תאצ'ר.
תאצ'ר לא בלט בפעילות ציבורית או התנדבותית כלשהי; הוא העדיף להעסיק את עצמו במועדוני הגברים והקריקט שלו, ולא אחת התייחס לאשתו כאל ה"בוס" שלו.
דניס פגש את מרגרט רוברטס כשהייתה מועמדת לפרלמנט הבריטי מטעם המפלגה השמרנית בבחירות הכלליות ב-1951. הם התחתנו באותה שנה והכסף הרב שאותו צבר מעסקי נפט, אפשר לה להתמיד בקריירתה הפוליטית.
דניס תאצ'ר נולד ברובע לואישהאם שבלונדון, כבן הבכור של לקת'לין בירד ותומאס הרברט "ג'ק" תאצ'ר, איש עסקים בריטי יליד ניו זילנד.
בגיל שמונה נכנס תאצ'ר לבית ספר פרטי לתלמידים בני 7–13 בעיר בוגנור רג'יס שבמחוז מערב סאסקס.
מאוחר יותר הוא למד בבית ספר "מיל היל".
בבית ספר זה הוא הצטיין בקריקט, כחובט שמאלי.
תאצ'ר עזב את מיל היל בגיל 18 כדי לפתח קריירת עסקים.
הוא גם למד ראיית חשבון כדי לשפר את אחיזתו בעסקים, ובשנת 1935 מונה למנהל עבודה.
הוא הצטרף לצבא המילואים (Territorial Army) של הממלכה המאוחדת זמן קצר לאחר ועידת מינכן, שכן היה משוכנע שמלחמה כלשהי קרבה ובאה, זאת לאחר שביקר עם אביו בגרמניה הנאצית.
במהלך מלחמת העולם השנייה, תאצ'ר שירת כלֵיטננט שני ברגימנט מערב קנט המלכותי של המלך של חיל ההנדסה המלכותי.
הוא הועבר לשירות ברגימנט הארטילריה המלכותי ב-1 באוגוסט 1940. במהלך המלחמה הוא הועלה לדרגת קפטן.
תאצ'ר שוחרר בשנת 1946. עם שחרורו הוא חזר לנהל את העסק המשפחתי.
אביו מת בגיל 57, ב-24 ביוני 1943, כאשר תאצ'ר שהה בסיציליה.
כיוון שתאצ'ר היה מחויב להישאר בצבא, הוא לא היה מסוגל להשתתף בהלווייתו של אביו.
הוא נשאר בצבא המילואים עד שהגיע להגבלת הגיל לשירות צבאי ב-10 במאי 1965.
הפעם הראשונה הייתה ב-1942 כאשר נישא דניס למרגרט דוריס קמפסון.
נישואים אלה לא החזיקו מעמד והם התגרשו ב-1948. ב-1951 הוא נישא למרגרט רוברטס, אז חברת הפרלמנט של בריטניה.
ב-28 במרץ 1942 נישא תאצ'ר למרגרט דוריס קמפסון (23 בינואר 1918 - 8 ביוני 1996), בתו של לאונרד קמפסון, איש עסקים, בכנסיית סנט מרי שברובע בארנט.
הם נפגשו ב"ריקוד קצינים" בבית גרוסנוור האוס שנה קודם לכן.
תאצ'ר ואשתו הראשונה מעולם לא חיו יחד.
חיי הנישואים שלהם נקטעו לאור העובדה כי תאצ'ר היה מחויב לצבא רוב הזמן וכי הוא שהה בחוץ לארץ במהלך המלחמה.
כשחזר תאצ'ר לאנגליה לאחר ששוחרר מהצבא ב-1946, סיפרה לו אשתו שהכירה גבר אחר וביקשה ממנו להתגרש.
נישואיהם חסרי הילדים הסתיימו בשבועות הראשונים של 1948. קמפסון התחתנה עם סר (אלפרד) הווארד וויטבי היקמן, הברון השלישי (1920–1979) ב-24 בינואר באותה שנה.
בחודש פברואר 1949 פגש תאצ'ר את מרגרט הילדה רוברטס, כימאית ומועמדת לפרלמנט הבריטי.
בשנת 1951 השניים נישאו ורוברטס קיבלה את שם משפחתה החדש ואת תמיכתו הכלכלית של דניס, אשר אפשרה לה להפנות את כל מעייניה לזירה הפוליטית הבריטית.
עם בחירתה של תאצ'ר לראשות ממשלת בריטניה ב-1979, היה תאצ'ר הגבר הראשון בתולדות הממלכה המאוחדת להיות בן הזוג של ראש ממשלת בריטניה.
ב-1953 נולדו להם זוג ילדים תאומים (קרול ומארק), שנולדו ב-15 באוגוסט.
זמן לא רב לאחר הבחירות הכלליות ב-1964, דניס תאצ'ר סבל מהתמוטטות עצבים שהביאה לחץ כבד על נישואיו.
ההתמוטטות נבעה ככל הנראה מהלחץ הגובר של ניהול העסק המשפחתי, טיפול בקרוביו, ועיסוקה של מרגרט בקריירה הפוליטית שלה, שהותירו אותו בודד ותשוש.
תאצ'ר הפליג לדרום אפריקה ונשאר שם חודשיים כדי להתאושש.
הביוגרף דייוויד קנדין תיאר את זה כ"משבר הנישואים הגדול ביותר בחייו", אך בסופו של דבר הוא חזר הביתה ומכר את החברה המשפחתית.
לאורך כל הקריירה הפוליטית של אשתו, דניס הקפיד להישאר מאחורי הקלעים ולהתרחק מאור הזרקורים.
תאצ'ר כבר היה מיליונר כשפגש את מרגרט רוברטס ומימן את הכשרתה כעורכת דין.
ב-1947 תאצ'ר הפך למנכ"ל "Atlas Preservatives", החברה המשפחתית שלו, ובשנת 1951 התמנה ליושב ראש החברה והוביל להרחבת החברה מחוץ לממלכה המאוחדת.
בשנות השישים המוקדמות מצא את עצמו בשליטה בלעדית על החברה המשפחתית.
הקריירה הפוליטית של אשתו ורצונם של הזוג תאצ'ר לביטחון כלכלי גרמו לתאצ'ר למכור את חברת "Atlas Preservatives" לחברת "קסטרול" ב-1965 תמורת 530 אלף לירות שטרלינג (9,255 אלף לירות שטרלינג בהווה).
הוא המשיך לנהל את "Atlas Preservatives" עד לפרישתו מעולם העסקים ביוני 1975, ארבעה חודשים לאחר שאשתו זכתה בבחירות הפנימיות במפלגה השמרנית והפיכתה לראש המפלגה השמרנית הבריטית.
תאצ'ר סירב להתראיין לעיתונאים ונאם רק נאומים קצרים.
כאשר הוא דיבר עם עיתונאים, הוא כינה את רעייתו, מרגרט בתור "הבוס".
לעיתים תכופות היא הכירה בתמיכתו של בעלה.
למשך זמן מה הוא ניהל תכתובת היתולית בשם בדוי, שהתפרסמה במגזין הסאטירי "Private Eye" על החיים שמאחורי הקלעים של דאוניג 10, יחד עם עורך הדיילי טלגרף וחברו הקרוב, ביל דידס.
באוטוביוגרפיה שלה, "שנות דאונינג 10" כתבה מרגרט על בעלה:
תאצ'ר ראה בעצמו כעוזרה האישי של רעייתו וכאחד שעוזר לה לשרוד את לחץ העבודה, והוא דחק בה להתפטר ביום השנה העשירי לכהונתה כראשת הממשלה ב-1989, וחש כי אם היא לא תתפטר היא תיאלץ לפרוש כתוצאה מהדחה (כפי שאכן קרה שנה לאחר מכן).
בהתחשב ברקע המקצועי שלו, שימש תאצ'ר כיועץ לעניינים פיננסיים, והזהיר את מרגרט ממצבה הקשה של חברת "בריטיש ליילנד" המייצרת משאיות ואוטובוסים, חברה שבסופו של דבר הולאמה.
לעיתים קרובות הוא התעקש שהיא תמנע מעבודת יתר, בעוד הוא מצווה עליה בשמחה ללכת ל"מיטה, אישה!".
הם בדרך כלל עסקו כל אחד בקריירה שלהם בנפרד; היוצא מן הכלל היה כאשר תאצ'ר ליווה את אשתו בביקור שנערך ב-1967 בארצות הברית בחסות תוכנית IVLP של מחלקת המדינה של ארצות הברית.
תאצ'ר התבטא באופן עקבי נגד עונש מוות, וכינה אותו "נורא לחלוטין" ו"ברברי" (הממלכה המאוחדת ביטלה את עונש המוות ב-1965, אך ההוצאה להורג נמשכה בצפון אירלנד עד 1973).
הוא סיפר לבתו קרול ב-1995 שהוא היה מנדה את האיגודים מקצועיים בממלכה המאוחדת.
תאצ'ר שנא את ה-BBC, וחשב שהוא מוטה נגד ממשלתה של תאצ'ר וכמו כן חשב שהתאגיד אינו פטריוטי.
ב-17 בינואר 2003 עבר תאצ'ר ניתוח מעקפים בן שש שעות.
הוא התלונן על קוצר נשימה בשבועות שלפני חג המולד 2002 ובעיה זו אובחנה בתחילת ינואר.
הוא עזב את בית החולים ב-28 בינואר 2003 ונראה כי הוא נכנס לתהליך החלמה מלאה.
הוא ביקר את בנו מארק בדרום אפריקה באפריל, אבל באמצע יוני, כשהגיע לגיל 88, התלונן שוב על קוצר נשימה ונלקח לבית החולים.
הוא אובחן כחולה בסרטן הלבלב, יחד עם בצקת ריאות.
הוא נפטר ב-26 ביוני בבית החולים לסטר שבלונדון.
דניס ומרגרט תאצ'ר היו נשואים כמעט 52 שנה.
הלווייתו התקיימה ב-3 ביולי 2003, בבית החולים המלכותי צ'לסי.
ב-30 באוקטובר נערכה לו אזכרה במנזר וסטמינסטר.
אפרו נטמן תחת סַמָּן משיש מחוץ לבית החולים המלכותי בצ'לסי.
בסרט אשת הברזל, המתאר את חייה של רעייתו מרגרט, דניס מופיע כאדם אמביוולנטי בנוגע לעליית אשתו לשלטון.
במהלך הסרט, המתרחש בתחילת העשור השני של המאה ה-21 דניס כבר נפטר בראשית המאה ה-21, אך מרגרט הסובלת משיטיון מדמיינת אותו ומעלה איתו זיכרונות.
הוא מגולם על ידי השחקן ג'ים ברודבנט.
דניס שפובלוב הוא טניסאי יהודי-קנדי מקצועני.
הישג השיא שלו הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם (וימבלדון 2021).
כנער בן 18 זכה בניצחון על רפאל נדאל (2 בעולם) והיה השחקן הצעיר ביותר שהגיע לחצי גמר טורניר בסבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP.
דירוג השיא של שפובלוב הוא במקום העשירי בעולם, לשם הגיע ב-21 בספטמבר 2020. החל מאוקטובר 2023 החל שפובלוב להדרדר בדירוג עד שהגיע למקום 140 ביולי 2024. לאחר מכן התאושש שפובלוב עד שבמרץ 2025 נכנס חזרה ל-30 המדורגים הראשונים בעולם.
שפובלוב נולד בתל אביב שבישראל, להורים ילידי ברית המועצות.
אמו טסה היא יהודיה-אוקראינית ואביו ויקטור הוא רוסי-נוצרי-אורתודוקסי.
משפחתו היגרה עמו מישראל לקנדה לפני יום הולדתו הראשון.
לו אח בכור, יבגני שגם נולד בישראל.
את דרכו בעולם הטניס החל בגיל 5, בבית ספר לטניס בטורונטו שפתחה אימו.
כיום אמו ממשיכה לאמן אותו בנוסף למרטין לורנדאו ועודד "דדי" יעקב.
מתגורר באיי בהאמה, אבל ממשיך לייצג בתחרויות את קנדה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2015 זכה שפובלוב ביחד עם פליקס אוז'ה-אליאסים מקנדה בתואר לזוגות נערים ב-2 מערכות (7–5, 7–6) לאחר שניצחו צמד מארצות הברית.
באליפות וימבלדון שנערכה ביולי 2016 זכה שפובלוב בתואר לנוער ליחידים, לאחר ניצחון במשחק הגמר על אלכס דה מינור מאוסטרליה ב-3 מערכות (4–6, 6–1, 6–3).
נוסף לכך, הוא הגיע למשחק הגמר בטורניר לזוגות נערים ביחד עם פליקס אוז'ה-אליאסים מקנדה והפסידו לצמד קנת רייזמה מאסטוניה וסטפנוס ציציפס מיוון.
ב-5 בפברואר 2017 שיחק שפובלוב נגד קייל אדמונד, במשחק החמישי והמכריע בהתמודדותה של נבחרת קנדה בשמינית גמר גביע דייוויס מול בריטניה.
במהלך המשחק, כאשר הבריטי הוביל 3–6, 4-6 ו-1–2, שפובלוב ביצע טעות לא מחויבת והביע את תסכולו בחבטת כדור שפגע בעינו השמאלית של השופט הראשי, כתוצאה מכך הוא הפסיד טכנית, ולאחר מכן גם נקנס על ידי ארגון הטניס העולמי ב-7000 דולר.
בטורניר קווינס בלונדון על מגרשי דשא שנערך ביוני אותה שנה הוא ניצח בסיבוב הראשון את קייל אדמונד ב-3 מערכות (6–7, 6-4, 4-6) ובסיבוב השני הפסיד לתומאש ברדיך מצ'כיה (14 בעולם) ב-3 מערכות צמודות (7-6, 6-7, 7-5).
ביולי 2017 הגיע שפובלוב לסיבוב הראשון באליפות וימבלדון והודח על ידי ירז'י ינוביץ' מפולין ב-4 מערכות (6-4, 3-6, 6-3, 7-6).
באוגוסט 2017 הוא קיבל כרטיס חופשי לגביע רוג'רס במונטריאול והגיע לשלב חצי הגמר בו הפסיד לאלכסנדר זברב מגרמניה (8 בעולם) ב-2 מערכות (6-4, 7-5).
בכך הפך שפובלוב לשחקן הטניס הצעיר ביותר בהיסטוריה שהעפיל לרבע גמר ולחצי גמר סבב המאסטרס העולמי 1000 של ה-ATP.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הגיע שפובלוב לשלב שמינית הגמר שבו הפסיד לפבלו קרנו בוסטה מספרד (19 בעולם, 12 בטורניר) ב-3 מערכות (7-6, 7-6, 7-6).