tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום השלב הרביעי של העבודות, שונה שמה של "גבעה 16" באופן רשמי ל"גבעה דיינין 16" על שמו של פרנק דיינין, נשיאה הרביעי של התאחדות האתלטיקה הגאלית.
עם תום העבודות עמדה תכולת האצטדיון על 82,300 מקומות, דבר שהפך אותו לאצטדיון השני בגודלו באירופה אחרי הקאמפ נואו.
במסגרות בהן לא מתאפשר שימוש במקומות עמידה, אשר מצויים ב"גבעה 16", מסוגל האצטדיון לקלוט 73,500 צופים, כתוצאה מהרכבת כיסאות ביציע.
האצטדיון כולל שלושה יציעים, אשר מורכבים משלושה מפסלים מקורים.
חלקו הצפוני של האצטדיון, אשר מורכב מ"גבעה 16" ו"יציע ניילי", בנוי במתכונת שונה מיתר היציעים, ואינו מקורה.
במשך השנים אסרה התאחדות האתלטיקה הגאלית, ארגון אשר נוסד כארגון לאומני הדוגל בקידום התרבות האירית, על שימוש באצטדיון עבור ענפי ספורט שעשויים להוות תחרות לענפי הספורט הייחודיים לאירלנד.
מטרת האיסור הייתה למנוע עלייה בפופולריות של ענפי ספורט זרים בגדש על כדורגל (להבדיל מכדורגל גאלי), רוגבי וקריקט, על חשבון ענפי הספורט האיריים.
מצד שני, הותר לקיים מספר תחרויות מענפי ספורט דוגמת אגרוף, פוטבול ובייסבול, אשר לא הוגדרו ככאלה שיכולים לסכן את הפופולריות על ענפי הספורט האיריים.
עם הריסת אצטדיון לאנסדאון רוד, בו נערכו רוב משחקי הרוגבי והכדורגל הבינלאומיים של אירלנד, לטובת בניית אצטדיון אביבה, התירה התאחדות האתלטיקה הגאלית לנבחרות האיריות לעשות שימוש באצטדיון בשנים 2007–2010, עד לסיום בנייתו של אצטדיון אביבה.
ב-11 בפברואר 2007 אירח האצטדיון לראשונה בתולדותיו משחק רוגבי בינלאומי, אשר הפגיש את נבחרות אירלנד וצרפת.
ב-24 במרץ של אותה שנה אירח האצטדיון לראשונה משחק כדורגל אשר הפגיש את נבחרות ו במסגרת מוקדמות יורו 2008.
ב-2 במאי 2009 נרשם בקרוק פארק שיא צופים עולמי למשחק רוגבי, כאשר 82,208 צופים נכחו בניצחונה של לנסטר על מנסטר, שתיהן מאירלנד, במסגרת חצי גמר גביע הייניקן, המהווה את אליפות אירופה ברוגבי למועדונים.
שיא זה נשבר ב-31 במרץ 2012, כאשר 83,761 צופים חזו בניצחונה של הארלקווין על סרסנס באצטדיון ומבלי במסגרת ליגת הפריימר ליג האנגלית.
קרופ K5 נודע גם כברטה הרזה היו תותחי על גרמנים שיוצרו על ידי חברת קרופ והופעלו במהלך מלחמת העולם השנייה.
ייעודם המקורי של התותחים, בדומה לתותחי על גרמנים אחרים, היה שבירת הביצורים הכבדים של קו מאז'ינו, ושמונה תותחים היו זמינים בעת תחילת המערכה על צרפת.
כשלושה תותחים נשארו בתעלת למאנש דרך קבע והופעלו עד לסופה של המלחמה, במטרה לפגוע בתובלה הבריטית, אך הם נכשלו במשימה זו.
בסך הכל נבנו כ-25 תותחים, שהופעלו בכלל החזיתות במלחמה.
GR.4351 - חלק מחימוש התותח כלל את הרקטה הזו.
משקלה עמד על 248 ק"ג, ראש הקרב שלה נשא 14 ק"ג חומר נפץ, טווחה עמד על 20 ק"מ והיא נהדפה בידי אבק שרפה נטול עשן.
בשל גודלו ומשקלו הרב של תותח-העל, ששקל למעלה מ-200 טון, הוא היה תותח רכבת שפורק לפני העברתו וחלקיו פוזרו בקרונות רכבת רבים, דבר מסורבל שהיה לא אחת נטל לוגיסטי שדרש מאמץ רב והקצאה של משאבים רבים.
בשל הרצון הכללי בגרמניה לאפשר לתותחי על ניידות באופן עצמאי הועלו הצעות ליצירת מרכב לתותח ה-K5, בדומה לתותחי על נוספים, כמו השוורר גוסטב, שעבורו תוכנן הלנדקרוזר P.1500, תותח מתנייע עצום ממדים במשקל של 1,500 טון שיוכל לנייד את תותח העל.
ההצעה הבולטת ביותר, שהיא גם זו שנבחרה, הייתה ליצור גרסה כבדה במיוחד של טנק הטיגר II הכבד, וזו תהיה בעלת מנוע עצום, כך שתוכל להניע את תותח הענק ולאפשר לתותח יכולת ניידות עצמאית, ללא תלות במסילות הרכבת.
תוכניות אלו נגוזו בשל תבוסתה של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
בסך הכל, עד לסופה של המלחמה, יצאו מפס הייצור של חברת קרופ 25 תותחי K5.
במהלך המלחמה, תותח מסוג זה הפגיז באופן קבוע במשך שנתיים, את עיר הנמל הבריטית דובר, יחד עם תותחים נוספים, אך תותח זה היה הגדול שבהם.
תותח הרכבת, שהוצב בתוך קאלה, היה בעל טווח גדול דיו כדי להגיע לעיר.
בשל הפגזות התותח ופגזיו הכבדים, אשר גרמו לנזק רב ויצרו הפחד ובהלה רבה בעיר, נהגו תושבי העיר להסתתר מאחורי הרים וצוקים.
לאחר שנודע למפעילי התותח על כך, החלו האחרונים לנהוג בטקטיקה אכזרית: לאחר שבוצע ירי של מספר פגזים, שבגינם תושבי העיר היו נכנסים למקומות מוגנים, היו מפסיקים מפעילי התותח את הירי וממתינים לצפירת ההרגעה.
בשל הנזק הרב שיצרו ההפגזות במהלך המלחמה, והאכזריות של מפעילי התותח, כונתה העיר דובר, "פינת ייסורי הגיהנום".
לאחר המלחמה נתפסו מספר תותחים מסוג זה, על ידי בעלות הברית.
הם נבדקו, ולאחר שנסתיימה בדיקתם הם הועברו לתצוגה במוזיאונים.
מחוז משנה קרופקי (בבלארוסית: Крупскі раён) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר קרופקי.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה קרופקי 32,302 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 92.85% בלארוסים, 5.12% רוסים ו-2.03% אחרים.
קרוקוס סיטי הול הוא אולם קונצרטים רב-שכבתי, השוכן בקילומטר ה-67 של כביש הטבעת של מוסקבה בשטחו של מרכז העסקים קרוקוס סיטי בעיר קרסנוגורסק שברוסיה.
האולם נפתח ב־25 באוקטובר 2009 על ידי היזם ארז אגאלרוב ונקרא על שמו של הזמר מוסלים מגומאייב.
הקיבולת המרבית של האולם היא 7,233 איש.
כמעט חמש שנים מאז הפתיחה, יותר מ -3.4 מיליון צופים השתתפו ביותר מ־700 אירועים.
הקונצרט הראשון היה ערב לזכרו של מוסלים מגומאייב, בו השתתפו כמה עשרות כוכבי פופ רוסים.
במהלך עבודתו בקרוקוס סיטי הול, התקיימו קונצרטים של יותר ממאה אמנים מפורסמים מרוסיה וממדינות אחרות, כמו גם הופעות תיאטרליות, אירועי ספורט ומופעי ילדים.
כל שנתיים אי-זוגיות, מתקיימת תחרות קולית בינלאומית ע"ש מוסלים מגומייב בקרוקוס סיטי הול.
מטרת התחרות היא להמשיך במסורות הביצועיות של התרבות המוזיקלית הביתית, קידום זמרים מוכשרים.
בין התאריכים 5 עד 9 בנובמבר 2013 התקיימה באולם קונצרטים זה תחרות היופי הבינלאומית מיס תבל 2013, שבשידורה צפו יותר ממיליארד צופים.
בתוכנית השתתפו יפהפיות משמונים מדינות בעולם, את התואר והכתר היקר קיבלה גבריאלה איסלר בת ה-25 מוונצואלה.
באירוע השתתפו המיליארדר דונלד טראמפ וסולן להקת אירוסמית' סטיבן טיילר, שעמד בראש חבר השופטים וביצע את הלהיט שלו "Dream On" מוקף על ידי משתתפות התחרות.
ב-22 במרץ 2024 התרחש פיגוע באולם, ובו נרצחו יותר מ-140 איש.
ב-22 במרץ 2025 נפתחה אנדרטה ליד אולם הקונצרטים לזכר קורבנות הפיגוע.
קרוקוס סיטי הוא מרכז הסחר, התערוכות והעסקים הגדול ביותר ברוסיה.
ממוקם בעיר קרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, בסמוך לכביש הטבעת של מוסקבה, בין הכבישים נובוריז'סקיה לוולוקולמסקויה על גדות נהר מוסקבה.
במתחם נמצאת תחנת המטרו של מוסקבה "מיאקינינו".
קרוקוס סיטי נמצא בבעלות Crocus Group , של איש העסקים האזרי ארז אגאלרוב .
קרוקוס סיטי משלבת אזורי קמעונאות, בידור, עסקים ותערוכות למתחם יחיד עם פתרון אדריכלי משותף על שטח יחיד של 90 דונם.
אולם הקונצרטים קרוקוס סיטי הול
Shore House, מועדון יאכטות ומסעדה
מתחם דיור ועסקים רב תכליתי
אולם הקונצרטים Vegas City Hall
Oceanarium שנצא 3 דקות הליכה מתחנת המטרו מיאקיאנינו
קרופקי (בבלארוסית: Крупкі; ברוסית: Кру́пки; בפולנית: Krupki; בליטאית: Krupkos) היא עיר קטנה במחוז קרופקי במחוז מינסק שבבלארוס.
היישוב קרופקי נוסד בשנת 1067 והתקיים בממלכת פולין בימי הביניים ובחבר העמים הפולני-ליטאי.
קרופקי היה בשטח הדוכסות הגדולה של ליטא, ולאחר מכן סופח המחוז על ידי האימפריה הרוסית בשנת 1793. קרופקי הפך למרכז הניהולי של המחוז והוקמה בו מועצה בשנת 1900. סמל העיר הוא מגן לבן, כחול וצהוב.
כנסיית בוגורודיצקאיה העתיקה העשויה עץ בכפר הודובצי (Hodovcy) הסמוך היא אתר תיירות בעל ערך היסטורי.
ההתיישבות היהודית הראשונה בקרופקי מוזכרת במאה ה-17 ושגשגה עד אמצע המאה ה-18. כ-40% מהיהודים הועסקו כפועלים ובעלי מלאכה.
והוקם בעיר בית ספר ביידיש.
על פי האנציקלופדיה הרוסית משנת 1895 היו בקרופקי שלושה בתי ספר עבריים.
כ-75% מיהודי המקום נמלטו במהלך המהפכה הרוסית ולאחר מלחמת האזרחים ברוסיה למערב אירופה או לארצות הברית.
רק 870 מהם נותרו במקום עד 1939. בעיירה היו גם מעט תושבים פולנים, תושבים מפולסיה (Polesia), ליטאים וצוענים.
העיירה נכבשה לזמן קצר על ידי יחידה קטנה של כוחות פרוסיים בסוף מלחמת העולם הראשונה.
בלארוס הכריזה על עצמאותה ב-25 במרץ 1918 והקימה את הרפובליקה הדמוקרטית של בלארוס ומאוחר יותר את הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית.
מערב בלארוס ועיר הגבול ברסט ניתנו לפולין, והחלקים המזרחיים, יחד עם העיר מינסק וקרופקי, צורפו לברית המועצות, בין שתי מלחמות העולם.
גרמניה הנאצית פלשה לברית המועצות ביוני 1941. ב-18 בספטמבר 1941 נרצחו 1,000 יהודי העיירה על ידי הגרמנים.
הטבח תואר ביומנו של אחד הגרמנים.
הטבח הראשון כלל 100 נרצחים ליד בית הקברות, ובמסע הרצח מאוחר יותר נהרגו כ-900 יהודים אחרים במקום סמוך.
בתחילה אמרו הגרמנים ליהודים להתכנס לגירוש לגרמניה.
אך כשהגרמנים הובילו אותם לתעלה, נחשפה כוונת הגרמנים.
זה נמשך עד שכולם נעלמו.
מעטים מהם שמרו על שלווה.
הילדים נאחזו באמהותיהם, נשים בבעליהן.
לא אשכח את המחזה הזה."
כמה מהגרמנים והאוסטרים שהיו מעורבים באירוע נפצעו אף הם.
מעט בלרוסים מקומיים, צוענים או פולנים תמכו ברציחות והיו שהתנגדו לשלטון הגרמני.
קרופקי שוחררה על ידי הצבא האדום ביוני 1944.
קרופקי הותקפה על ידי גורמים הקשורים לק.ג.ב..
היא נותרה חלק מבלרוס הסובייטית עד 1991, אז הפכה לחלק ממדינת בלארוס.
לרובאי ולדימיר אולגוביץ' קריפטושנקו (Kriptoshenko) הוענק עיטור הדגל האדום ומסדר הכוכב האדום (אות נוסף קיבל לאחר מותו) לאחר שנהרג בפיצוץ רימון במהלך 1988 בקרב על גבעה 3234 כששירת בעת הכיבוש הסובייטי באפגניסטן.
המחוז ספג מנת קרינה בינונית באסון צ'רנוביל.
קרופקי הפך לחלק ממדינת בלארוס בשנת 1991 לאחר קריסת ברית המועצות.
צלב זיכרון שהוקדש לקורבנות הטיהור הסובייטי נהרס על ידי נאו-קומוניסטים בשנת 2009. ביישוב ישנן אנדרטאות המוקדשות לאלנה קולסובה ולאסטרונאוט ולדימיר קובליונוק.
קרופקי נמצאת 65 מייל (110 ק"מ) ממזרח למינסק ובגובה 174 מ'.
פירוש השם הוא "לטחון תבואה" או "טחנה לתבואה".
הנהר בובר (Bobr) זורם בעיירה.
האקלים של קרופקי יבשתי בינוני, צורת מעבר מאקלים ימי ליבשתי, עם חורפים קלים יחסית וקיץ חמים.
העיירה מאוכלסת ברובה על ידי בלארוסים, אך יש בה מיעוטים רוסיים, פולנים, אוקראינים ויהודים.
האוכלוסייה הייתה בסביבות 5,000 בשנת 1977. לקרופקי יש קהילות אורתודוקסיות, קתוליות, פרוטסטנטיות ויהודיות.
יש במקום בית כנסת, כמה כנסיות וכנסייה אורתודוקסית העשויה מעץ.
כלכלת היישוב מורכבת מעיבוד עץ, פשתן, ייעור, חקלאות פירות וירקות ועיבוד מזון.
פעם הייתה ביישוב מאפיה ויוצרו ביישוב כלי חרס וגפרורים.
שדות התעופה הקרובים ביותר נמצאים במינסק ובקרופקי יש תחנת רכבת.
קרופטלי (בפארואזית: Gráfelli) הוא ההר השני בגובהו באיי פארו הממוקם באי אסטרוי.
בסמוך לקרופטלי לכיוון דרום-מזרח נמצא ההר סלטארטינטור, אשר גבוה ממנו ב-24 מטרים ומתנשא לרום של 880 מטרים, מה שהופך אותו להר הגבוה באיי פארו.
הכפר פונינקור שוכן למרגלות שני ההרים.
קרופניק (בפולנית Krupnik, בליטאית: Krupnikas) הוא משקה אלכוהולי דמוי ליקר הנפוץ בפולין, ליטא ובלרוס.
לפי מסורת המשקה הוכן לראשונה במנזר של בנדיקטים בעיר ניאסוויז' בסוף המאה ה-16. משם הוא התפשט ברחבי האיחוד הפולני-ליטאי והפך למשקה הפופולרי של האצולה.
קיימים מתכונים שמועברים מדור לדור כבר תקופה ארוכה.
ניתן להגיש אותו חם או מקורר.
בארצות הברית באזור פנסילבניה מכינים משקה "בוילו" שמהווה גרסה של קרופניק.
מרק קרופניק הוא מרק גריסים ופטריות סמיך מהמטבח הפולני, הבלארוסי והאוקראיני.
המרק מכיל גם ירקות שורש - בדרך כלל בצל, גזר וסלרי, לעיתים גם תפוחי אדמה.
הגרסה הקלאסית של המרק צמחונית, אך קיימות גרסאות בהן מתווספים למרק נתחי בשר ועצמות.
המרק עשוי מחומרי גלם בסיסיים וזולים, ולכן נחשב כמזון עממי.
נהוג להגיש את המרק בליווי לחם שיפון.
קרוקודיל לייל הוא סרט קומדיה מוזיקלית אמריקאי המשלב בין לייב אקשן להנפשה ממוחשבת, שבוים על ידי צמד הבמאים ויל ספק וג'וש גורדון על פי תסריט מאת ויליאם דייוויס.
הסרט הוא עיבוד לספר ילדים באותו השם מאת ברנרד ואבר, ומככבים בו שון מנדס, חאווייר ברדם, קונסטנס וו, וינסלו פגלי, סקוט מק'ניירי וברט גלמן.
הסרט עלה לאקרנים בארצות הברית ב-7 באוקטובר 2022, תחת הפצתם של "סרטי סוני".
בישראל עלה הסרט לאקרנים ב-8 בדצמבר 2022 עם דיבוב עברי.
כשמשפחת פרים עוברת לניו יורק, בנם הצעיר, ג'וש, מתקשה להסתגל לבית ספרו ולחבריו החדשים; אך כשהוא מגלה שבעליית הגג של ביתו החדש גר לייל – קרוקודיל מזמר שאוהב אמבטיות, קוויאר ומוזיקה – השניים מתיידדים במהירות.
כשלייל מאוים על ידי שכנם הנרגן של משפחת פרים, מר גראמפס, משפחת פרים נאלצת לשתף פעולה עם בעליו הכריזמטי של לייל, הקטור פ.
ולנטי, על מנת להוכיח את יכולתו של קשר משפחתי לצמוח מהמקומות הלא צפויים ביותר.
שון מנדס (בעברית: לירון לב) – לייל הקרוקודיל קרוקודיל שמוציא קול בשירה ובשאר הזמן שותק.
לימד את בני משפחת פרים להתגבר על פחדם.
חאווייר ברדם (בעברית: אסף פריינטא) – הקטור פ.
ולנטי, בעליו הכריזמטי של לייל.
עזב את לייל שהיה גור על מנת להשתפר בתחום אומנויות הבמה.
מגיע לביקור בכל חצי חודש.
בסוף הסרט התגלה שהוא הבעלים של הבית, מכיוון שסבתו היא ייסדה את הבניין וגן החיות.
בסוף הסרט הופך לסוכן של חיות מזמרות.
קונסטנס וו (בעברית: לירז צ'רכי) – גברת פרים, אמו החורגת של ג'וש.
גדלה אותו מגיל שנתיים, סופרת ספרי בישול בדימוס.
לייל הראה לה שצריך לאלתר לפעמים ולא לחיות על משהו קבוע.
וינסלו פגלי (בעברית: אריאל לינדזן) – ג'וש פרים, ילד שהוא ידידו של לייל.
סקוט מק'ניירי (בעברית: דדי זהר) – מר פרים, אביו הביולוגי של ג'וש.
לייל החזיר לו את היכולת לשלוט על אחרים.
ברט גלמן (בעברית: גלעד קלטר) – אליסטר גראמפס השכן של משפחת פרים.
בעלים של חתולה בשם לורטה, אשר התיידדה עם לייל וג'וש.
ליריק הארד (מאיה לוז) - טרודי - חברה של ג'וש מבית הספר.
בעלים של עכסן שעושה ביטבוקס בשם "מלפוי".
במאי 2021, נמסר לראשונה על פיתוח הסרט, שיבוים על ידי צמד הקולנוענים ויל ספק וג'וש גורדון על פי תסריט מאת ויליאם דייוויס, עבור סרטי סוני.
ביולי 2021, נמסר על ליהוקם של חאווייר ברדם ווינסלו פגלי; בספטמבר 2021, נמסר על ליהוקה של קונסטנס וו; באוקטובר 2021, נמסר על ליהוקם של ברט גלמן וליריק הארד ובדצמבר 2021, על ליהוקו של סקוט מק'ניירי.
בפברואר 2022, נחשף כי את דמותו של לייל הקרוקודיל ידבב הזמר שון מנדס.
צילומי הסרט התקיימו בניו יורק בספטמבר 2021. בין הלוקיישנים לצילומי הסרט נכללו רחוב 85, רחוב 86, תחנות אסטור פלייס ובאורי, ורחוב ברודוויי שבין רחוב 45 לרחוב 46.
עבור הסרט נכתבה מוזיקה מקורית על ידי בנג' פאסק וג'סטין פול, ארי אפסר, אמילי גרדנר, שו הול, מארק זוננבליק וג'וריה קוומה.
הסרט עלה לאקרנים בבתי הקולנוע תחת הפצתם של "סרטי סוני" ב-7 באוקטובר 2022. במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-22 ביולי 2022, אך בספטמבר 2021, נמסר על דחיית הסרט ל-18 בנובמבר 2022; ובאפריל 2022, על הקדמת עלייתו לאקרנים ל-7 באוקטובר.
קרופייה, קרופייר או דילר הוא אדם הממונה לסייע בהתנהלות המשחק בשולחן הימורים.
קרופיירים מועסקים בדרך כלל בבתי קזינו.
במקור "קרופייר" היה השם של האדם שעמד מאחורי המהמר, עם עודף של מזומנים כדי לגבות אותו במהלך הימורים.
המילה נגזרה מ"קרופ" (החלק האחורי של הסוס) והייתה בדרך אנלוגיה למי שרכב מאחור על סוס.
מאוחר יותר התייחסה המילה לאחד שהועסק באיסוף הכסף משולחן משחקים.
פירוש המילה "דילר" במקור הוא מי שהיה אחראי על חלוקת הקלפים או השחקן בעמדת הדילר, ללא קשר לשאלה אם אותו שחקן היה אחראי על חלוקת הקלפים או לא.
שיטות ההכשרה להפוך לקרופייה קזינו משתנות ממדינה למדינה.
בצפון אמריקה, בלאק ג'ק הוא כמעט תמיד המשחק שהדילרים לומדים קודם, מכיוון שהוא פשוט ופופולרי, ובמקרה שהדילר עושה שגיאות בבלאק ג'ק העלות אינה גבוהה מידי לקזינו.
באירופה, קרופיירים נוטים קודם כל ללמוד רולטה.
משחקים מורכבים ועמוסים כמו craps, עם מערכות תשלומים מסובכות וכו', שמורים בדרך כלל לדילרים המוכשרים ביותר.
ישנן גם מכללות ומוסדות חינוך המציעים קורסי הכשרה של קרופיירים, המכונים באופן רשמי אימון תפעול קזינו.
מלבד קורסים, יש שורה של שיעורים פרטיים זמינים במדיה החברתית, בפורומים של פוקר ובמדורי מודעות ברחבי העולם, שמאפשרים לימוד המקצוע תוך מתן תשומת לב אחד על אחד לחניך.
בתי קזינו מציעים גם תוכנית הכשרה פנימית.
קרופייר אמריקאי, אוסטרלי, קנדי ובריטי נדרש להגיש בקשה לרישיון הימורים.
רישיון זה כולל בדיקות רקע משטרתיות ובדיקות דירוג אשראי, כדי לעזור לקבוע אם הם זכאים להתחיל בעבודה.
קרופיירים אינם מורשים לעשות עסקאות בקזינו עד להנפקת רישיון זה.
כמקובל עם צוותי שירות לקוחות בארצות הברית ובמקומות נוספים, קרופיירים תלויים בטיפים כדי להפוך את שכרם לכדאי.
בעוד שלקרופייר תאורטית לא אמור להיות עניין אישי בתוצאת המשחק, שחקן מצליח נוהג לתת טיפים לקרופייר, במיוחד בבתי קזינו אמריקאיים.
לעיתים קרובות טיפים מצטברים ומחולקים בין כל הצוות.
קשר עם לקוחות אסור ורוב בתי הקזינו מונעים מצוות ההימורים שלהם להיראות מעשן או אפילו להיראות במדים מחוץ לקזינו.
כמה אסטרטגיות הימורים כוללות הצעות לתת טיפ לדילר על מנת ליצור אווירה טובה ולשפר את מצב הרוח של הדילר.
על פי אסטרטגיות אלו, הטיפ עשוי אפילו לגרום לדילר לערבב את הקלפים בתדירות נמוכה יותר ובכך לאפשר מעקב קל יותר אחר קלפים מסוימים.
בתי הקזינו באוסטרליה אוסרים על דילרים לקבל טיפים.
מכיוון שבתי קזינו נוטים לאפשר עישון בקומת ההימורים, קרופיירים חשופים לעישון פסיבי.
הערכת סכנה בריאותית של כמה בתי קזינו בלאס וגאס הראתה שקרופיירים שאינם מעשנים סבלו ממחלות בדרכי הנשימה יותר מאשר עמיתיהם המנהליים בבתי הקזינו, והיו להם קוטינין ו-NNAL (מרכיבים של עישון פסיבי) בדגימות השתן שלהם.
בריטניה אסרה על עישון בכל המקומות הציבוריים, כולל בתי קזינו, בשנת 2007.
קרופורד האוול טוי היה חוקר עברית אמריקאי ומרצה לספרות מקראית.
סיים את לימודיו באוניברסיטת וירג'יניה ב-1856 ואחר כך למד באוניברסיטת ברלין בין השנים 1866–1868. הוא שימש תחילה פרופסור לעברית בסמינר התאולוגי הבפטיסטי (בגרינוויל שבדרום קרוליינה ומאוחר יותר בלואיוויל שבקנטקי) ובשנת 1880 התמנה כפרופסור לעברית ולשפות מזרחיות באוניברסיטת הרווארד.
קרופקאקה (בשוודית: Kroppkaka; ברבים "Kroppkakor") היא כיסוני תפוחי אדמה שוודיות מסורתיות מבושלות שממולאת לרוב בבצל ובשר.
מרכיבים עיקריים במאכל הם תפוחי אדמה, קמח חיטה, בצל, מלח ובשר טחון של חזיר או אחר.
הם דומים מאוד לראספבול הנורווגי, הצפליני הליטאי והכופתאות תפוחי אדמה הגרמני.
קרופקאקור מוגשים עם גם כקינוח עם חמאה (מותכת), ריבת חמוציות אדומות או קצפת.
ישנן כמה וריאציות אזוריות של המתכון עם פרופורציות שונות של תפוחי אדמה מבושלים וטריים.
תבלינים מופיעים בהרבה מן הווריאציות.
קרופקאקור נאכלים בעיקר במחוזות של דרום שוודיה של אלנד, סמולנד, גוטלנד ובלקיניה.
המנה שונה מאוד בין האזורים.
בבלקיניה, הקרופקאקור נקראים "קרופקאקור אפור" והם עשויים כמעט רק מתפוחי אדמה לא מבושלים ומעט תפוחי אדמה מבושלים.
באלנד, קרופקאקור עשויים בעיקר מתפוחי אדמה גולמיים וכמות קטנה של תפוח אדמה מבושלים.
בסמולנד, קרופקאקור עשויים בעיקר מתפוחי אדמה מבושלים וכמות קטנה של תפוחי אדמה לא מבושלים, ובגוטלנד, קרופקאקור עשויים מתפוחי אדמה מבושלים בלבד.
בבלקיניה ובאלנד יש קרופקאקור עם מילויים שונים כמו צלופח ועופות ים שנאכלו באופן היסטורי בעיקר על ידי עניים.
עם זאת, המילוי הנפוץ ביותר הוא בשר חזיר.
קרופקאקור מגיע מהאזור הדרום מזרחי של שוודיה, אבל בצפון שוודיה, יש מאכל דומה שנקרא פאלט.
פטלט עשוי בצורה דומה, אך המרכיבים מעט שונים והוא עשוי מתפוחי אדמה לא מבושלים בלבד, כמו כן הוא שונה באיזה קמח ואיזה תפוחי אדמה משתמשים, מה שמבדיל בטעם מקרופאקור.
ראספבול - כופתאות תפוחי אדמה נורווגיות
כופתה - כופתאות תפוחי אדמה שנמצאות בדרך כלל במטבח מרכז אירופה ומזרח אירופה .
פוטן ראפה - כופתאות תפוחי אדמה מבושל אקדיאני
קרח הוא צורת המוצק של מים.
הקרח הוא בעל מבנה גבישי.
בלחץ של אטמוספירה אחת, המעבר בין קרח לבין המצב הנוזלי של מים מתרחש בטמפרטורה של 0 מעלות צלזיוס.
נקודת הקיפאון של המים יורדת כשנמצאים בתוכם מומסים היוצרים תערובות אוטקטיות.
בארצות קרות מנצלים עובדה זו בחורף לשם מניעת הצטברות קרח על הכבישים והמדרכות באמצעות פיזור גבישי מלח בישול על הכבישים הקפואים.
המלח מתמוסס במים, מוריד את נקודת הקיפאון, ומונע התגבשות קרח עד ירידה נוספת בטמפרטורות.
לקרח למעלה מ-15 פאזות שונות.
הרוב המוחלט של הקרח בכדור הארץ הוא בצורת גביש משושה המכונה Ih.
בחלל החיצון נפוצות צורות אחרות של קרח.
במספר מקומות בעולם קיימת תופעה של היווצרות נטיפי קרח.
אחד מהם wasserfallen נמצא בעיירה הגרמנית kirkel.
בימים קפואים, המים הזורמים החוצה קופאים לנטיפי קרח דקים באורך מטר.
בשנת 1810 פיזיקאי סקוטי ג'ון לסלי בנה מכונה ראשונה לייצור קרח מלאכותי.
בניגוד לרוב החומרים, כאשר מים הופכים למוצק, כלומר לקרח, הנפח שלהם גדל (ומשקלם הסגולי קטן).
נפח המים מינימלי בטמפרטורה של 4 מעלות צלזיוס.
תופעה זו מכונה בשם האנומליה של המים.
תהליך הפיכת קרח ממצב צבירה מוצק לנוזל נקרא "התכה" או "הפשרה" ולא "המסה".
ב-4° צפיפות המים מרבית : 1 גרם לסמ"ק.
התופעה נגרמת בשל קשרי המימן שבין מולקולות המים.
אטום חמצן יכול ליצור קשר עם אטום מימן במולקולה שכנה, אבל רק אם אטום המימן יהיה בזווית הנכונה – מופנה לכיוון החמצן ורחוק מהמימנים האחרים.
הסידור שמאפשר קשרים כאלו בין מולקולות המים אינו צפוף במיוחד (מה שיוצר חללים ריקים בתוך המבנה הגבישי) כמודגם באיור המציג את המבנה הגבישי של הקרח.
דווקא כאשר המים מתחממים מספיק כדי שתנועת המולקולות תתגבר על המשיכה ההדדית, יכולות מולקולות המים להתקרב יותר זו לזו וכך המים הנוזלים "מתכווצים".
לתופעה זו מספר השלכות מעשיות:
כאשר מקפיאים כלי סגור מלא לחלוטין במים, הוא עשוי להתפוצץ.
קרח צף על פני מים (למשל, קוביות קרח בכוס מים או קרחונים בים).
פרויקט חבקוק הוא פרויקט של הצי הבריטי במלחמת העולם השנייה אשר היה מבוסס על עובדה פיזיקלית זו.
מטרתו הייתה בניתה של נושאת מטוסים עשויה פייקריט (תערובת של נסורת וקרח), כך שלא ניתן יהיה להטביעה.
התהליך בו אדי מים הופכים לקרח קרוי ריבוץ.
בגופם של אורגניזמים חיים, המים הוא מרכיב מרכזי.
בחשיפה לטמפרטורות חיצוניות נמוכות, מתחיל תהליך הקפאון בהתגבשות המים לגבישי קרח זעירים.
המבנה הגבישי של הקרח הוא בעל קצוות חדים, ועל כן תנועת הגבישים בתוך הנוזל התאי עלולה לגרום לקריעת קרומי התאים ובכך למעשה להרוס אותם.
זהו הנזק שנגרם בעת כוויות קור או כאשר מניחים לירקות קפואים להפשיר.
כל עוד הנוזל התאי קפוא לחלוטין, לא נוצר נזק לקרום התא מאחר שאין תנועה בתוך התא.
מצב הביניים בו קיימים גבישים, וגם נוזל, הוא המסוכן.
כדי להתגבר על נזקים מסוג זה נוקט הגוף החי באסטרטגיות שונות:
ריכוז גבוה של מלחים בתא כדי להוריד את נקודת הקפאון ובכך למנוע את קפיאת הרקמה.
במידה שרקמה ביולוגית קופאת, כדי להימנע מנזק יש לחממה בצורה מהירה ביותר ולא להפשירה, כדי להימנע ככל האפשר ממצב הביניים בו ישנם גבישי קרח הנעים בנוזל התאי.
משך השימוש הקצר של פסלי הקרח מקשר אותם לאירועים מיוחדים ויוצאי דופן.
בדיני מקוואות משמש הקרח כאחת מהאופציות למלא מקווה במים כשרים.
על פי ההלכה אסור למלא את המקווה במים "שאובים", אלא למי גשם, אבל מים שהתגבשו ונעשו שלג או ברד או קרח, אין בהם פסול שאיבה, וגם אם יכניסו אותם לתוך כלי, כיוון שהם יכולים לעמוד בלעדיו, אין הם נחשבים בכך שאובים, ואינם נפסלים למקווה.
וככה עושים בפועל במקוואות רבים: מקפיאים מים בחדר הקפאה והופכים אותם לגושי קרח, מובילים את גושי הקרח על משטחים של עץ שאינם כלי, ומניחים את גושי הקרח להפשרה סמוך למקווה כדי שהמים שיֵצאו מהקרח יימשכו על גבי הקרקע ויכנסו למקווה.
אמנם יש מפקפקים בכך מחמת שחוששים לשיטות יחידים שונות, ולכן לכתחילה יש להעדיף לעשות מקווה על ידי מי גשמים, אולם בשעת הצורך לדעת רוב הפוסקים אפשר להכין מקווה על ידי הבאת גושי קרח.
קרח יבש, שם גנרי שניתן ב-1925 לפחמן דו-חמצני (CO2) במצב מוצק.
קרח יבש דומה במראהו לקרח שנוצר ממים, אך קופא בטמפרטורה יותר נמוכה, וצפיפותו כ-1.6 גרם לסמ"ק.
כמודגם בדיאגרמת הפאזות, בלחץ אטמוספירי רגיל הוא אינו מותך למצב נוזלי, אלא עובר מיד למצב גזי (ומכאן שמו).
בלחץ של אטמוספירה אחת קרח יבש ממריא בטמפרטורה של 78.5- מעלות צלזיוס, וכתוצאה מכך משמש לקירור כאשר יש צורך בטמפרטורות נמוכות יותר מאלו שניתן להשיג בעזרת קרח רגיל על בסיס מים.
בנוסף, קרח יבש משמש לייצור גלידה.
הקרח היבש אינו מצוי באופן טבעי על פני כדור הארץ, בשל הטמפרטורות הגבוהות המונעות את היווצרותו, אך הוא מצוי באזורי הקטבים של מאדים.
דוחסים ומקררים פחמן דו-חמצני גזי עד שהוא הופך לנוזל.
מפחיתים את הלחץ כך שחלק מהנוזל מתנדף, התנדפות זו מקררת את החומר במהירות ומתמצק קרח יבש כ"שלג" בצפיפות נמוכה.
את ה"שלג" שנוצר דוחסים לבלוקים או לקוביות קטנות של קרח יבש.
בדומה לקרח רגיל, משמש גם הקרח היבש לקירור מזון, ותכונת ההמראה מעניקה לו יתרון, משום שאין צורך לטרוח על סילוק נוזל.
לקרח יבש יש שימושים תעשייתיים רבים, כמו:
קירור מוצרי מזון, מדגמים ביולוגים, ופריטים אחרים שמתקלקלים, במיוחד עבור משלוח.
אפקטים מיוחדים: כאשר קרח יבש בא במגע עם חלקיקי אדי מים, הקרח היבש ממריא לתערובת של גז פחמן דו-חמצני קר ואוויר לח קר.
זה גורם להתעבות ולהיווצרות ערפל.
השימוש במים חמים מזרז את התהליך וגורם להיווצרות יותר נמרצת של ערפל.
הגברת המשקעים מעננים קיימים או צמצום עובי העננים על ידי זריעת עננים.
ייצור פחמן דו-חמצני גזי למערכות מסוימות כמו מכל הדלק של מטוס ה-B47, שם הוא משמש למילוי נפח המכל המתרוקן מדלק במהלך טיסה כאמצעי נגד שרפה.
קירור תותבים מתכתיים בקרח יבש כך שהם יתכווצו ויכנסו לחור מסוים.
כשהתותב מתחמם ומתרחב נוצרת התאמה הדוקה במיוחד.
קירור מעבדים או סוגי חומרה אחרים בעלי הספק גבוה, למשל בשביל תזמון שעון מואץ ("אוברקלוקינג").
תא ערפל בסיסי יכול להיבנות בעזרת קרח יבש כדי לקרר את אדי האלכוהול.
בדומה להתזת חול וניקוי בקיטור, התזת קרח יבש מעורב באוויר בלחץ גבוה משמשת לניקוי משטחים.
מיועד גם לצריבת יבלות טורדניות באזורים שונים בגוף.
זמן שימוש ארוך יחסית לקרח מים - קרח יבש הנמצא במארז מבודד יאבד במהלך יממה כ-10% ממשקלו.
היות שאינו ניתך, אין רטיבות, ואין שיתוך לאריזות וכלי תובלה, בנוסף ניתן להשתמש במארזים זולים (קרטון) כי אין רטיבות שתפגע במארז.
קרח יבש מצריך אמצעי זהירות מיוחדים.
הוא קר מספיק כדי לגרום כוויית קור אם נוגעים בו בלי כפפות.
הוא מייצר פחמן דו-חמצני גזי באופן קבוע, ולכן הוא לא יכול להישמר בתוך מכל פשוט סגור, מכיוון שהגידול בלחץ יגרום למכל להתפוצץ (פצצת קרח יבש).
חייבים לאוורר את הגז שנוצר, אחרת הוא ימלא את החלל הסגור ויגרום לסכנת חנק.
אנשים שמתעסקים עם קרח יבש צריכים להיות מודעים לכך שפחמן דו-חמצני יותר צפוף מאוויר והוא ישקע לרצפה.
בבטיחות טיסה קיים חשש כי כמות גדולה מדי תגרום לחנק של האנשים במטוס, לכן לפי תקנות ICAO החומר מוגדר כחומרים מסוכנים במספר או"ם UN1845 תחת קבוצת סיווג 9.
קרחון הוא גוש קרח ענקי, המורכב ממים שקפאו.
הקרחונים מכילים את מרבית המים המתוקים הנמצאים בכדור הארץ.
יש להבחין בין שני סוגים של קרחונים:
קרחון יבשתי (glacier): תצורה של קרח הנמצאת על-פני היבשה, בראשי ההרים הגבוהים, בקטבים, ובאזורי היבשת הקרובים לקטבים.
קרחון ימי (iceberg): גוש קרח ענק שצף בים.
קרחון יבשתי הוא למעשה נהר קרח הנוצר משכבות דחוסות של שלג ונע באיטיות כתוצאה מכוח הכבידה.
בתנועתו מעצב הקרחון היבשתי תבניות נוף כדוגמת עמקים קרחוניים שהם עמקים בעלי חתך אופייני בצורת האות "U".
דוגמה לעמקים כאלו הם פיורדים.
דוגמה נוספת היא מורנה, תבנית נוף שבה נוצרים רכסי סלע בצידי ובקצה הקרחון.
קרחונים יבשתיים נמצאים בכל אחת מהיבשות, מלבד אוסטרליה.
קרחונים אלה מתקיימים במשך תקופות ארוכות, של אלפי שנים ויותר.
באזור קו המשווה הם נמצאים רק בראשי ההרים הגבוהים, וככל שמתרחקים מקו המשווה לכיוון הקוטב נמצאים הקרחונים במקומות פחות ופחות גבוהים.
גרינלנד, בקרבת הקוטב הצפוני, ואנטארקטיקה, סביב הקוטב הדרומי, מכוסים קרחונים עצומי ממדים, על-פני מיליוני קמ"ר.
עם זאת, גם באזורים קרים מאוד יש שטחי אדמה שאינם מכוסים בקרחונים, משום שאין שם מספיק משקעים שישמשו ליצירת קרחון.
קרחון ימי הוא גוש קרח ענק, שניתק מקרחון יבשתי או ממדף קרח וצף בים.
בדרך כלל 1/9 מהקרחון בולטת מעל פני המים, ושאר הקרחון נמצא עמוק מתחת לפני המים.
דבר זה נגרם עקב האנומליה של המים, צפיפותו של הקרח קטנה משל המים הנוזליים, דבר המייחד את הקרחון משקלו הסגולי הקטן משל המים ומאפשר לו לא לשקוע בהם.
מכיוון שרק קצהו גלוי לעין, קשה לשער את מלוא גודלו וצורתו של הקרחון.
קרח תשע היא להקת רוק ישראלית שפעלה בשנים 1993–1999. שירי הלהקה הושפעו מסגנון הבריטפופ, שאפיין להקות בריטיות כגון סווייד ופאלפ, והיא נחשבת לחלוצה בסגנון זה בישראל.
חברי הלהקה הם נעם רותם (שירה וגיטרות), רועי הדס (גיטרה בס וקולות), אוהד קוסקי (גיטרות וקולות) ואורי מייזלמן (תופים ומצילות).
את ההפקה המוזיקלית ערכו משה לוי ואסף תלמודי.
קרח תשע הוקמה בשנת 1993 בכפר סבא, כשנעם רותם תקלט במסיבת פורים ופגש את אורי מייזלמן, אוהד קוסקי ורועי הדס.
נעם היה בן 19 ושאר חברי הלהקה בני 16. שם הלהקה לקוח מספרו של קורט וונגוט "עריסת חתול", שבו "קרח תשע" הוא גביש הגורם לקפיאת כל המים שעימם הוא בא במגע.
ב־1995 הקליטה הלהקה סקיצות בהפקתו של שי להב, חבר להקת מופע הארנבות של ד"ר קספר, ושימשה להקת חימום בהופעות של להקת מוניקה סקס.
בין גרסאות הכיסוי שביצעה הלהקה הייתה גרסה ל"אני וסימון ומואיז הקטן" של יוסי בנאי.
ב-1996 הוחתמה הלהקה בחברת התקליטים "אן אם סי".
ביולי 1997 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "תחילתם של החיים הנכונים", בהפקתם של משה לוי ושל אסף תלמודי.
האלבום הניב כמה להיטי רדיו: "אמהות צעירות", "סרטים" ו"איתו לנצח", הנחשב לאחד מראשוני שירי הפופ ההומוסקסואליים המפורשים שנכתבו בעברית, מה שעורר התעניינות רבה בלהקה ובאלבום, שזכה להצלחה רבה.
השיר "איתו לנצח" הגיע למקום ה-28 במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשנ"ז.
הלהקה שימשה אז כלהקת החימום בסיבוב ההופעות של אביב גפן והתעויוט.
ביוני של אותה שנה חיממה את אחת הלהקות שהשפיעו עליה - סווייד.
בינואר 1999 הוציאה הלהקה את אלבומה השני, "קרח תשע", גם הוא בהפקת לוי ותלמודי, שהניב את הלהיטים "שמש" ו"החברה שלי לשעבר".
באלבום התארח שלומי שבן בנגינת פסנתר, בהקלטתו הראשונה באלבום שלא הכיל מוזיקה קלאסית.
אסף אמדורסקי עצמו נהג לשלב את השיר בסיבוב ההופעות שליווה את אלבומו המצליח "מנועים שקטים".
בתחילת 2001 התאחדה הלהקה למספר הופעות, ואף הקליטה שיר חדש ששמו "אין מספיק לילה".
השיר לא הופץ רשמית מעולם, אך ניתן למצוא גרסת בוטלג שלו באינטרנט.
לאחר התפרקות הלהקה המשיך הסולן, נעם רותם, בקריירת סולו.
הוא הוציא ארבעה אלבומים: "חום אנושי", "עזרה בדרך", "ברזל ואבנים" ו"נשורת".
שאר חברי הלהקה חברו להרכב בשם "קוסקים", שסולנו היה אוהד קוסקי, הגיטריסט ב"קרח תשע".
באלבום הבכורה של קוסקים, "נחים בעולמות זריזים", שותף נעם רותם בכתיבת חלק מהשירים ואף ניגן בגיטרה.
בשנת 2005 הוציאו קוסקים את האלבום "אברמק", שאת מילות השירים המופיעים בו כתב הנער אברמק קופלוביץ מגטו לודז'.
האלבום יצא בשיתוף הנוער העובד והלומד.
בסוף שנת 2012 התאחדה קרח תשע שוב, והקליטה מחדש שיר מאלבומה השני, "אחד מהטובים".
הסינגל יצא בראשית ינואר 2013, וב־6 בפברואר אותה שנה ערכה הלהקה מופע איחוד במועדון הבארבי.
באותה שנה הקליטה הלהקה גרסה מחודשת לשירה של להקת כוורת "שירות עצמי" עבור הפרויקט של גלי צה"ל "מסיפורי פוגי אפשר ללמוד", שכלל גרסאות מחודשות לשירי אלבומה של כוורת "סיפורי פוגי".
"אסף אמדורסקי" (סינגל) 2000, מצורף כבונוס למהדורה מיוחדת לאלבום השני
קרוקס בע"מ היא חברה אמריקנית שנוסדה ב-1999 במחוז בולדר, קולורדו תחת השם ווסטרן ברנד, ב-2002 שונה שמה לקרוקס והחברה החל לשווק נעל שפותחה ויוצרה על ידי החברה הקנדית Finprojects.
לחברה זו היו שני משווקים, חברת קרוקס וחברת הוליס, שהחלו ביחד לשווק את מוצריה באזורים שונים.
במשבר של 2008 החברה עמדה בפני קריסה עקב החזקת מלאי ענק ללא שימוש, לאחר הבאת מנכ"ל חדש ושינוי אסטרטגיית השיווק שלה והוספת דגמי נעליים נוספים חזרה החברה לריווחיות.
במקור נועדו נעלי הקרוקס למטרות שיט, בעיקר בגלל שהסוליה לא החליקה ולא השאירה סימנים על סיפון כלי השיט.
בשנת 2003, הפכו נעלי הקרוקס לאופנה פופולרית.
קרוקס הציגו את המודל הראשון שלהם, ה"ביצ'" (מילולית: חוף), בנובמבר 2002 בתערוכת סירות.
למרות מסע השיווק הקטן שלהן, הנעליים הפכו לפופולריות מאוד בארצות הברית ובשאר העולם בעיקר בזכות העיצוב המיוחד שלהן ודו"חות רפואיים המעידים על יתרונותיהן.
ב-2008 בתקופת המשבר הכלכלי העולמי והמיתון נפגעו עסקי החברה.
ב-2014 כחלק מתהליך התייעלות סגרה החברה 100 חנויות ופיטרה אלפי עובדים.
החברה נהנתה מפריחה מחודשת בתקופת מגפת הקורונה.
בדצמבר 2021 הודיעה החברה על כוונתה לרכוש את המתחרה Heydude בעסקת מזומן ומניות במטרה לחזק את הצמיחה של החברה.
מוצרי החברה מיובאים לישראל על ידי Weshoes משנת 2005.
דגם הערותביצ'(קלאסי)הדגם הבסיסיאת'נסגרסה המותאמת לחוף המזוהה גם ככפכף אצבעאנדבורהחלק העליון סגור, מתאים לסביבות רטובות או קרותקיימןגרסה צרה יותר של הביצ'ג'ורג'ימגפייםהידרונעליים המיועדות להליכה במים או בחולאיילנדרנעלי הפלגה עם חלק עליון מעורמואושןנעליים עם מגני-בהונותניילסנדליםאוף רואודנעליים להליכה בשטחפרופשיונלמיועדות לחובבי-בריאותסקוטססנדלים לנעילה מהירהלייטריידנעל מודרנית המשלבת את טכנולוגיית ה Literide החדישה של החברה
דגמי קרוקס Rx - לבעלי רגליים רגישות
דגם הערותאורפאקלוד קלאסיקנעליים לבעלי כפות רגליים רגישות במיוחדרליףנעליים רכות במיוחד לאנשים עם בעיות בכפות הרגלייםקלואדרליף עם מגני-בהונותסילבר קלואדקלואד שעשוי מחומר אנטי-בקטריאלי
ה"jibbitz" הם קישוטי גומי בצורות שונות אשר ניתן להכניס לחורי האוורור בחלק מדגמי ה־crocs.
חברת crocs בעצמה מייצרת "jibbitz" אך גם גופים צד-שלישי מייצרים כאלה.
קְרוֹר היא יחידת מניה בשימוש במערכות מספור בדרום אסיה השווה לעשרה מיליון (10,000,000).
קרור שווה למאה לאק (באנגלית Lakh) המייצג מספר השווה למאה אלפים אשר נכתב כך: 1,00,000. קרור בשימוש נרחב בהודו, בנגלדש, פקיסטן ונפאל, אפגניסטן, בהוטן, מיאנמר וסרי לנקה.
מאה מיליון רופיות יכתבו באנגלית כך: Crore ₹10
קרושבאץ (בסרבית קירילית: Крушевац) היא עיר במרכז סרביה.
העיר משמשת כמרכז המנהלי של מחוז ראסינה, וב-2011 עמדה אוכלוסייתה כולל בפרוורים על 127,429 נפש.
העיר מרוחקת 190 קילומטרים דרומית מהבירה בלגרד.
במאה ה-14 הייתה העיר בירת סרביה.
מייסדה, המלך לזאר, השאיר אחריו בניינים בסגנון ימי הביניים, כנסייה ואת יקבי רובין.
בעיר קיימת קבוצת כדורגל, נפרדק קרושבאץ, המתמודדת בליגת העל הסרבית.
ובנוסף קבוצת כדורסל, נפרדק קרושבאץ המתמודדת בליגה הבכירה.
מחנה הריכוז קְרוּשְצִ'יצָה (בסרבו-קרואטית: Logor Kruščica, בסרבית קירילית: Логор Крушчица), היה מחנה ריכוז אשר הוקם על ידי שלטון האוסטאשה באזור בוסניה שתחת שלטון מדינת קרואטיה העצמאית, בסמוך לכפר קרושצ'יצה, ופעל מיוני ועד שלהי ספטמבר 1941.
הוא נועד לשמש כמחנה מעבר בעיקר לנשים בנות יהדות יוגוסלביה מאזורי בוסניה והרצגובינה בדרכן למחנות ההשמדה וכן לתושבים ממוצא סרבי.
ביוני 1941 הוקם מחנה קרושצ'יצה בהוראתו של וייקוסלאב לובוריץ'.
בראשית אוגוסט הגיעו מזניצה העצירים הסרבים הראשונים.
בהמשך, הוחל באקציות למעצר יהודים בכל רחבי בוסניה ובראשית ספטמבר בסרייבו עצמה.
ב-4 בספטמבר 1941 לפנות בוקר נעצרו 500 מיהודי סרייבו וגורשו למחנה הריכוז קרושצ'יצה.
במחנה כבר שהו עצירים יהודים אשר גורשו מרחבי בוסניה והרצגובינה ומספרם הכולל עמד על כ-3,000 עצירים.
מקצת מהגברים נורו למוות בקרושצ'יצה ורובם הועברו ב-19 בספטמבר ליאסנובאץ.
הנשים והילדים הועברו למחנה לובורגראד.
במהלך מעצרם ביצעו העצירים עבודות כפייה.
בשלהי ספטמבר 1941 נסגר המחנה בהוראת האוסטאשה.
לאחר המלחמה נהרס המחנה בהוראת שלטונות יוגוסלביה.
קרושנייוויצה (בפולנית: Krośniewice; ידועה גם כקרושנוביץ) היא עיירה במחוז קוטנו שבפרובינציית לודז' בפולין, על קו מסילת הברזל שבין ורשה ופוזנן, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
קרושנייוויצה נזכרת לראשונה בשנת 1355, ובתחילת המאה ה-15 הוענקו לה זכויות עיר.
בשנת 1576 פגעה בעיירה שרפה קשה, ובאמצע המאה ה-17 נהרסה בידי השוודים.
במשך השנים הייתה העיירה בבעלות משפחות אצולה פולניות.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בקרושנייוויצה הוא מהמאה ה-16. מהמחצית הראשונה של המאה ה-19 התקיימה בעיירה קהילה יהודית עצמאית.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-1,300 יהודים, למעלה משליש מתושביה, והתקיימה בה פעילות של הבונד, של המפלגות הציוניות ושל אגודת ישראל.
ב-15 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו מיד על יהודיה גזירות שונות, ובהן איסור ללבוש לבוש מסורתי או לגדל פאות, חובת תשלום סכומי כופר גבוהים וחובת ביצוע עבודות כפייה.
בד בבד, נשדד רכוש היהודים בעיירה בידי הפולנים והגרמנים, הוחרמו עסקיהם, ספרי התורה של בית הכנסת המקומי חוללו, ותכולת בית המדרש הועלתה באש.
כמו כן, יהודי העיירה הוכו ברחובותיה ובמבנה בית הכנסת בו רוכזו.
עם הגעת פליטים יהודים לעיירה, הגיע מספר יהודיה בתחילת הכיבוש לכ-2,000 איש.
ב-10 במאי 1940 רוכזו יהודי העיירה בגטו צפוף שהוקם בה, בו סבלו היהודים מרעב כבד.
במהלך שנת 1941 שולחו גברים יהודים רבים מהגטו למחנות עבודה באזור פוזנן, עד שבגטו נותרו בעיקר קשישים, נשים וילדים.
במרץ 1942 דרשו הגרמנים מיהודי הגטו להתרכז עבור גירוש לכאורה לבסרביה.
למחרת אותו יום החל חיסול אלים של הגטו, שנמשך מספר ימים, ובמהלכו נרצחו יהודים רבים במקום, תוך השלכת ילדים קטנים מחלונות הבתים.
כ-900 היהודים הנותרים הוסעו ברכבים למחנה ההשמדה חלמנו.
לאחר השואה שבו להתגורר בעיירה 8 יהודים.
קרח 7 הוא פאזה גבישית של קרח השייכת למערכת הקובייתית.
הוא נוצר כאשר מים נוזליים נמצאים בלחץ של יותר מ-3 ג'יגה פסקל (שווה ערך ל-30,000 אטמוספירות) בטמפרטורת החדר; או על ידי דחיסה של מים כבדים, הנמצאים במצב צבירה קרח 6, בטמפרטורה נמוכה מ-95 קלווין.
קרח סטנדרטי מכונה "קרח 1h" והוא נוצר באופן טבעי.
לעומתו, סוגים אחרים של קרח - החל מקרח 2 וכלה בקרח 16 - ניתנים לייצור בתנאי מעבדה, בטמפרטורות ובלחצים שונים.
קרח 7 נחשב יציב למחצה בטווח רחב של טמפרטורות ולחצים ואילו בטמפרטורה של מעל 120 קלווין הוא הופך לקרח אמורפי בעל צפיפות נמוכה (LDA).
כמו כן, לקרח 7 יש נקודה משולשת עם מים נוזליים ועם קרח 6 בטמפרטורה של 355 קלווין ובלחץ של 2.216 ג'יגה פסקל, שכן גבול ההתכה שלו נמצא מעל 715 קלווין ו-10 ג'יגה פסקל.
כמו רובן המכריע של הפאזות של הקרח (כולל קרח 1h), בתהליך יצירתו של קרח 7 סידורם של אטומי המימן משתנה.
בנוסף, גם אטומי החמצן משנים את סידורם במספר מוקדים.
אולם קרח 7 הוא מצב הצבירה היחיד של הקרח אשר מאפשר סידור מולקולרי באמצעות קירור פשוט; כך שבטמפרטורה נמוכה מ-273 קלווין ובלחץ של עד כ-8 ג'יגה פסקל, הוא משנה פאזה והופך לקרח 8 מסודר מולקולרית.
מדענים משערים כי קרח 7 עשוי להרכיב קרקעיות אוקיינוסים בכוכבי לכת חוץ-שמשיים ובירחים המכילים מים בכמויות גדולות.
השערה זו תקפה למשל עבור טיטאן, הגדול בירחיו של שבתאי, וכן עבור כוכבי לכת חוץ-שמשיים שהתגלו כגון גליזה 436 b ו-GJ 1214 b.
קרח ים או קרח ימים הוא מי ים שקפאו.
מאחר שצפיפות קרח קטנה משל מים, הוא צף על פני האוקיינוס.
קרח ים מכסה כ-7% מפני כדור הארץ וכ-12% מהאוקיינוסים.
מרבית קרח הים מצוי בצורת שדות קרח נודד (ice packs) סמוך לקטבים: שדה הקרח הנודד הארקטי באוקיינוס הארקטי ושדה הקרח הנודד האנטארקטי באוקיינוס האנטארקטי .
שטח שדות הקרח הנודד בקטבים משתנה במחזוריות ובמידה ניכרת מדי שנה.
זהו תהליך טבעי שהשפעתו רבה הן על הסביבה בחוג הארקטי הן על המערכות האקולוגיות של האוקיינוס.
בשל פעולת הרוחות, זרמי הים ותנודות הטמפרטורה, קרח ים מצוי בימים ובאוקיינוסים בצורות ובגדלים שונים.
קרור אחזקות המוכרת בשם המקוצר "קרור" היא חברת החזקות ישראלית.
ניירות הערך של החברה נסחרים בבורסה לניירות ערך בתל אביב, וכלולים במדד תל אביב 125. מניות החברה נסחרו גם בלשכת החליפין לניירות ערך (שקדמה לבורסה לניירות ערך בתל אביב) החל מ-1935.
החברה נוסדה במאי 1929 בשם "החברה הארץ-ישראלית לקרור והספקה בע"מ" למטרת הקמה וניהול של מחסני קירור וסחר במוצרים קפואים.
החברה רכשה מגרש בגודל 4.5 דונם בסמוך לבית המכס בתל אביב ולמסילת הרכבת יפו–ירושלים והקימה במקום, בשנים 1931-1930, בית קירור חדיש.
בשנות ה-40 של המאה ה-20 נבנה בסמוך מבנה נוסף ובו מחסנים ואולמות קירור.
המבנה נהרס בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובמקומו נבנה מגדל לוינשטיין.
מייסדי החברה היו חיים יפה (1884-1935), האחים לואיס ופיליפ פוליקנסקי ומקס גורלנד (1872-1940) ילדי ליטא שהיגרו בצעירותם לדרום-אפריקה ועשו חיל בעסקיהם.
חיים יפה היה בעל מפעל בקייפטאון לעיבוד בשר בקר ובתי קרור לאחסונו, בשנת 1924 ביקר לראשונה בארץ-ישראל וגילה שיש צורך במפעל קירור.
החברה עסקה באחסון קירור וסחר במוצרי מזון, בין השאר שיווקה חמאה שייבא מאוסטרליה.
כמו כן הקימה מחסני קירור גם בחיפה וב-1951 גם בחולון.
בשנת 1934, הוקמה "החברה הארץ-ישראלית לספנות והספקה בע"מ", שבשנות ה-60 הפכה לבעלת השליטה ב"חברת קרור והספקה".
בשנות ה-70 של המאה ה-20 שונה שם החברה ל"חברה ישראלית לקרור והספקה בע"מ", כמו כן נסגר ונמכר מבנה החברה בתל אביב ונרכשה השליטה בחברת יפאורה.
בשנת 1980 רכש איש העסקים שאול אייזנברג את החברה לספנות והספקה בעלת השליטה בחברה.
בשנת 1996 רכשו את השליטה בחברה שני מנהלים בקבוצת אייזנברג, שלמה רודב ורוני גת.
ב-1997 רכשה החברה את מלוא הבעלות בחברת יפאורה בשיתוף עם חברת כלל תעשיות.
כמו כן רכשה מניות של החברה לישראל באמצעות חברת הבת "י.מ.
מקס השקעות" ומכרה אותם ברווח ניכר כעבור שנתיים.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 החלה החברה לצאת מתחום ניהול מחסני קירור ולפתח או למכור את המקרקעין בהם פעלו.
כמו כן החלה להשקיע במיזמי טכנולוגיה.
בין השאיר החזיקה מקרקעין בחיפה, נשר, חולון וראשון לציון.
בשנת 2002, נמחקה מהמסחר בבורסה חברת האם "החברה לספנות והספקה" בעקבות הצעת רכש ונעשה ניסיון למחוק גם את "קרור והספקה".
בשנת 2006, לאחר שהחלה לפועל כחברת החזקות, שעיקר פעולתה מתבצע באמצעות חברות בנות, שינתה את שמה ל"קרור אחזקות בע"מ".
בשנת 2015, רכשה חברת הבת יפאורה את מלוא הבעלות בחברה הנכדה יפאורה-תבורי מידי משפחת תבורי, שהייתה לה החזקת מיעוט.
חברת "יפאורה-תבורי" נוסדה בשנת 1990 בעקבות מיזוג החברות "יפאורה" ו"תבורי".
בשנת 2018 כלל תעשיות שמחזיקה ב-30% מיפאורה מכרה 45% מאחזקתה בחברה באמצעות הצעת מכר באמצות חברת הבת ייעודית שהקימה בשם "כלל תעשיות ומשקאות", שעיסוקה היחיד הוא אחזקת מניותיה של יפאורה.
תעשיות תפוגן בע"מ - (37.74%) עוסקת בייצור ושיווק של טוגנים.
יפאורה בע"מ - (70%) מחזיקה בחברת יפאורה-תבורי בע"מ, חברה בת בבעלותה המלאה שעוסקת בייצור ושיווק של משקאות קלים.
קרוש (בהונגרית: Karos) הוא כפר קטן במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
קרושקה קרטושקה היא רשת בתי קפה ומזון מהיר עם יותר מ-250 סניפים ברחבי רוסיה.
בשנת 1998 אנדריי קונונצ'וק וויטאלי נאומנקו רשמו את חברת "טכנולוגיה ומזון" ובאוגוסט פתחו במוסקבה את נקודת המכירה הראשונה של "קרושקה קרטושקה".
המוצרים העיקריים של הרשת היו תפוח אדמה שלם ("קרטושקה", ברוסית) שאפוי בנייר כסף, עם מילוי (גבינה, חמאה וסלטים לבחירה).
בשנת 2003 הרשת עברה למכירת קפה בסניפיה.
"קרח" הוא דרמת ספורט באורך מלא בבימויו של פאבל דרוזדוב.
הסרט מגולל את חשיבות מועדון הספורט לא רק בענף הספורט, אלא גם בחיי היומיום.
סשה הוא שחקן הוקי קרח צעיר ונועז.
לאחר שהורחק מהקבוצה, הוא ואמו הרופאה עוברים לעיר אחרת.
כאן הוא ואמו לא רק יהפכו לחלק מהמועדון החדש שלו, אלא גם יבנו חיים אישיים וימצאו הבנה הדדית.
הסרט צולם בטבר, בה גם נולד הבמאי.
הצילומים נערכו במתחם הספורט "יובילייני" בגן העיר, תחנת הנהר ואתרים נוספים.
בצילומים השתתפו שחקני קבוצת ההוקי "נמרי טבר".
פרס מיוחד "לסרט הפותח את עולם הספורט הגדול לנוער" של הפסטיבל "אדם שיודע את העולם" (2013).
פרס הסרט העלילתי הטוב ביותר במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי לסרטי ספורט ה-XII בקרסנוגורסק (2014).
קרחון א-68 הוא קרחון צף ענק, הנסחף בדרום האוקיינוס האטלנטי.
קרחון זה מקורו במדף הקרח לארסן C, והוא התנתק ממדף הקרח ביולי 2017.
ההתנתקות אירעה ב-12 ביולי 2017.
שטחו של הקרחון 5,800 קילומטרים רבועים (פעמיים שטחה של לוקסמבורג); משקלו של הקרחון מוערך בטריליון טון; והוא הקרחון הצף השני בגודלו שתועד, אחרי קרחון B-15.
בהתנתקותו צומצם השטח הכולל של מדף הקרח לארסן C ב-12 אחוזים.
נתונים היסטוריים מראים שקרחונים שהתנתקו מחצי האי האנטארקטי מסוגלים להגיע לאיי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
בדצמבר 2020 התפצל הקרחון לשני חלקים נפרדים.
בנובמבר 2016 מדענים גילו את הסדק במדף הקרח לארסן C, והחלו לצפות את התנתקותו של A-68.
תצלומי לוויין של סוכנות החלל האירופית ושל תוכנית קופרניקוס של האיחוד האירופי, הראו כי הקרחון הצף החל לצוף צפונה, תוך שהוא נשבר, וייצר קרחונים צפים נוספים תוך כדי כך.
על פי תצלומי לוויין, החל מנובמבר 2017, הפער בין הקרחון למדף הקרח היה כ-3 קילומטרים, ובפער זה נוצרו 11 קרחונים צפים אשר התנתקו ממדף הקרח, עקב ההתנגשויות בין הקרחון הצף למדף הקרח, ושכבה דקה של קרח ביניהם.
משלחת מחקר בריטית הפליגה על ספינת המחקר המלכותית ג'יימס קלארק רוס (RRS James Clark Ross) במטרה לחקור את בעלי החיים הימיים שבין הקרחון הצף לבין מדף הקרח, אולם הספינה לא הגיעה ליעדה בשל קרח ים עבה.
במהלך שנת 2018 הקרחון הצף המשיך לנוע צפונה.
גוש גדול ממנו (שאורכו 14 קילומטרים ורוחבו 8 קילומטרים) נשבר מקרחון A-68, וקיבל את השם A-68B (ואילו שמו של קרחון A-68 שונה ל-A-68A).
במהלך השנים שבין 2017 ו-2020 הקרחון נע צפונה מרחק של 1,000 קילומטרים.
ב-4 בנובמבר 2020 התברר כי A-68A מתקדם לעבר האי ג'ורג'יה הדרומית, והוא צפוי להתנגש בקו החוף או לעלות על השרטון של המדף היבשתי הסמוך לאי, ולגרום לפגיעה קשה בבעלי החיים המקומיים (ביחוד פינגווינים וכלבי ים).
דובר הסקר האנטארקטי הבריטי ציין כי הקרחון יכול להיות תקוע על השרטון מספר שנים, תוך פגיעה קשה בחיות הבר המקומיות, ובתעשיית הדיג המקומית.
שמו של הקרחון ניתן לו על ידי מרכז הקרח הלאומי (National Ice Center) של ארצות הברית.
כאשר הקרחון התפצל לשלושה חלקים, קרחון האם נקרא A-68A והקרחון שהתפצל ממנו נקרא A-68B.
באפריל 2020 התפצל קרחון נוסף מקרחון האם, ונקרא בשם A-68C.
בין ה-5 ביולי וה-11 ביולי 2020, חלק נוסף מהקרחון התפצל וקיבל את השם A-67D.
קרח (בכתיב מלא: קורח) הוא דמות מקראית, בנו של עשו ואהליבמה אשר נולד להם בארץ כנען.
לקרח היו שני אחים: יעוש ויעלם, ושני אחים למחצה: רעואל ואליפז.
לקרח בן עשו היה אחיין, בנו של אליפז, אשר גם נקרא קרח
הוצע שהשם קרח מקורו בשם העצם קרח (אדם חסר שערות בראשו) אך דעה זו לא מבוססת.
קרח צף (נקרא גם קרח סחף או נסחף; באנגלית: Drift ice) הוא קרח ים שאינו מחובר לקו החוף או לכל עצם קבוע אחר.
בניגוד לקרח יבשתי , ש"מחובר" ליבשה.
קרח צף הוא רובד קרח שצף על פני הים במרחבי האוקיינוסים באזורי הקטבים.
שכבת הקרח מתחדשת כל שנה.
באזורים מסוימים עובי הקרח הצף מגיע למטר אחד, באזורים בהם קיימת שכבת קרח יציבה עובי הקרח מגיע לעובי שמעל ל-4 עד 5 מטרים.
במקרים יוצאים מן הכלל השכבה יכולה להגיע לעובי של כ-20 מטר.
לעיתים קרובות הקרח הצף עשוי משברי גושי קרח שהתאחדו יחד וקפאו לגוש גדול.
קרח צף נסחף, נישא עם הרוחות וזרמי ים, ומכאן שמו.
כאשר גושי קרח צף נדחסים וקופאים יחד עם גושי קרח צף נוספים וכל המסה הזאת קופאת לגוש קרח אחד ענק (ששטחו גדול מעל ל־70% משטח הכיסוי של כל הגושים יחד), נקרא לו גוש קרח דחוס וגדוש-pack ice.
רוחות וזרמים יכולים להערים את הקרח הזה לכדי רכסי קרח בעובי של עד עשרות מטרים.
רכסי קרח אלה מהווים אתגר עבור ספינות שוברות קרח הפועלות באוקיינוסים ובימים הקפואים.
קרח צף מורכב מגושי קרח הפזורים על שטחי ים נרחבים, חתיכות בודדות של קרח ים ברוחב של 20 מטרים או יותר.
גושי קרח מסווגים לפי גודלם: קטנים – בגודל 20–100 מטרים; בינוניים – בגודל 100–500 מטרים; גדולים - בגודל 500–2000 מטרים; עצומים – בגודל 2–10 קילומטרים; וענקים - בגודל של יותר מ-10 קילומטרים.
השפעה אקלימית (גושי קרח בקוטב)
השפעת ביוספרה (אקולוגיה של קרח ים)
קרח צף הנסחף כנחשול קרח יכול להפעיל כוחות אדירים כאשר הוא פוגע בחופים, הוא יכול לגזור הגים ומדחפים מספינות הוא יכול להרוס מזחים ומבנים הנמצאים על חופי הים.
ספינות יכולות להיתקע בין גושי קרח.
שני גושי הקרח הצף העיקריים על כדור הארץ הם גוש הקרח הארקטי בקוטב הצפוני וגוש הקרח האנטארקטי בקוטב הדרומי.
אזורי גושי הקרח שנוצרו בקטבים של כדור הארץ נוצרו ממי ים: אזורי גושי הקרח הארקטי באוקיינוס הארקטי ואזורי הקרח האנטארקטי ב משנים באופן משמעותי את גודלם במהלך השינויים העונתיים בשנה.
ים אוחוטסק הוא האזור הדרומי ביותר בחצי הכדור הצפוני שבו ניתן להבחין בקרח צף.
המבשלה המלכותית קרושוביצה (בצ'כית: Královský pivovar Krušovice; בקיצור: Krušovice) היא מבשלת בירה צ'כית, שהוקמה בשנת 1581 בקרושוביצה, עירייה וכפר בנפת Rakovník במחוז בוהמיה המרכזית של צ'כיה.
יש בה כיום כ-600 תושבים.
המבשלה הוקמה בשנת 1581. היא נמכרה לרודולף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ב-1583, והכתר הקיסרי של אוסטריה הפך לחלק מהלוגו של החברה.
ארנושט יוזף ולדשטיין קנה את המבשלה ב-1685.
לאחר 1945, מבשלת קרושוביצה הפכה לחברה בבעלות ממשלתית.
המבשלה הופרטה ב-1993, והחלה לייצא לארצות הברית ולבריטניה.
היא נרכשה על ידי היינקן בשנת 2007.
Krušovice 10 - בירה חיוורת 10.3° מהחבית עם 4.2% כוהל בנפח (ABV)
קרחון B-15 היה הקרחון הגדול ביותר (לפי שטח) שתועד.
עם שטח פנים של 11,000 קילומטרים רבועים, בערך בגודל האי ג'מייקה.
לאחר שנפרד ממדף הקרח רוס של אנטארקטיקה במרץ 2000, התפרק קרחון B-15 לקרחונים קטנים יותר, הגדול שבהם נקרא קרחון B-15A.
בשנת 2003, B-15A נסחף מהאי רוס אל ים רוס ופנה צפונה.
הוא התפרק באוקטובר 2005 למספר קרחונים קטנים יותר.
בשנת 2018, חלק גדול מהקרחון המקורי נע בהתמדה צפונה, ממוקם בין איי פוקלנד לאי דרום ג'ורג'יה.
באוגוסט 2023, מרכז הקרח הלאומי של ארצות הברית (USNIC) עדיין פרט חלק אחד קיים של B-15 שעומד בסף המינימלי למעקב (70 ק"מ).
גודל הקרחון הזה, B-15AB, היה 20 ק"מ × 7 ק"מ, ונשאר אז מקורקע מול חופי אנטארקטיקה בגזרה המערבית של אזור אמרי (Amery).
בשבועות האחרונים של מרץ 2000, נפרד קרחון B-15 ממדף הקרח רוס ליד האי רוזוולט, אנטארקטיקה.
ההפרדה התרחשה לאורך סדקים קיימים במדף הקרח.
הקרחון נמדד כבעל גודל של כ-295 על 37 קילומטרים, עם שטח פנים של 10,915 קילומטרים רבועים.
מדענים מאמינים כי פיסת הקרח העצומה התפרקה כחלק ממחזור טבעי ארוך טווח, המתרחש כל חמישים עד מאה שנה.
בנובמבר 2003, לאחר היפרדותו מ-B-15J, נסחף B-15A מהאי רוס אל המים הפתוחים של ים רוס.
בדצמבר 2003, התנתק קרחון קטן בצורת סכין, B-15K (כ-300 ק"מ2), מהגוף הראשי של B-15A והחל להיסחף צפונה.
בינואר 2005, גרמו הזרמים העיקריים ל-B-15A להיסחף לכיוון שפת הקרח דריגלסקי, שהיא הארכה בת 70 קילומטרים של קרחון דייוויד היבשתי, הזורם דרך הרי החוף של ארץ ויקטוריה.
כמה קילומטרים משפת הקרח, הקרחון נתקע על הר תת-ימי לפני שחידש את מסלולו צפונה.
ב-10 באפריל 2005, קרחון B-15A התנגש בלשון הקרח, ושבר את הקצה שלה, בעוד שהקרחון נראה לא מושפע מההתנגשות.
קרחון B-15A המשיך להיסחף לאורך החוף ועזב את מצר מק-מרדו.
ב-27–28 באוקטובר 2005, עלה הקרחון על שרטון ליד כף אדייר בארץ ויקטוריה, יצר אותות סיסמיים שזוהו עד לתחנת הקוטב הדרומי על שם אמונדסן-סקוט ונשבר לכמה חלקים קטנים יותר, שהגדול מתוכם (בגודל כ-1,700 קילומטרים רבועים) עדיין נקרא B-15A.
שלושה חלקים נוספים נקראו B-15P ,B-15M ו-B-15N.
לאחר מכן, קרחון B-15A התרחק צפונה והתפרק לחתיכות נוספות.
ב-21 בנובמבר 2006 נראו כמה חלקים גדולים במרחק 60 ק"מ מחופי Timaru, ניו זילנד – הגדול מהם באורך כ-1.8 קילומטרים ובגובה 37 מטרים מפני שטח האוקיינוס.
בשנת 2018, נותרו ארבעה חלקים גדולים מספיק למעקב על ידי מרכז הקרח הלאומי (לפחות 70 ק"מ).
חלק אחד, B-15Z, בגודל 19 ק"מ × 9 ק"מ, נמצא בדרום האוקיינוס האטלנטי, כ-280 ק"מ מצפון-מערב לאי דרום ג'ורג'יה.
ככל שהמשיך את תנועתו צפונה, מהירות ההמסה שלו עלתה.
רוב הקרחונים לא מחזיקים מעמד זמן רב כל כך באזור צפוני כזה.
עד 2020, נותרו רק שני חלקים גדולים מספיק למעקב.
B-15aa – שריד של B-15z – נסחף מזרחה לאי דרום ג'ורג'יה, בדרום האוקיינוס האטלנטי.
B-15ab נשאר בין קרחוני הים שלאורך חופי אנטארקטיקה מדרום לאפריקה.
בשנת 2021, B-15ab הפך לשבר האחרון שנשאר ברשימת מרכז הקרח הלאומי של ארצות הברית של קרחונים במעקב, שעדיין קורקעו מול חופי אנטארקטיקה.
השפעות על האקולוגיה של אנטארקטיקה
ב-29 בינואר 2001, חוקרים מאוניברסיטת שיקגו ומאוניברסיטת ויסקונסין התקינו מכשירי מזג אוויר ומערכת מיקום גלובלית על קרחון B-15A.
זו הייתה הפעם הראשונה שבה נוטר קרחון באופן זה.
הנתונים שנאספו שימשו להבנת האופן שבו קרחוני ענק עושים את דרכם במימי אנטארקטיקה ומחוצה להם.
לאחר שקרחון B-15A התנגש בלשון הקרח של דריגלסקי ב-10 באפריל 2005, וניתק 8 קילומטרים רבועים שלה, נדרש לצייר מחדש את מפות אנטארקטיקה.
B-15A מנע מזרמי אוקיינוס ורוחות לסייע בהתפרקות קרח הים בקיץ 2004–2005 במצר מקמרדו, והיווה מכשול בפני ספינות האספקה השנתית לשלוש תחנות מחקר.
קרח הסחף גרם לירידה באוכלוסיית הפינגווינים של אדלי, שכן הקשה על פינגווינים הורים לחזור מהים הפתוח עם מזון לגוזליהם.
ייתכן שכלבי ים וחמסנים תושבי המצר נפגעו גם כן.
ב-21 באוקטובר 2005, יצרה סערה גדולה במפרץ אלסקה גלי גיבוע טרנס-פסיפיים, שאולי תרמו לשבירת B15-A לפיסות רבות ב-27 באוקטובר 2005. גלי הגיבוע עברו 13,500 קילומטרים מאלסקה לאנטארקטיקה במשך שישה ימים.
מדענים חוקרים את האירוע הזה כדוגמה לאופן שבו מזג האוויר באזור אחד יכול להשפיע בחלקים אחרים של העולם, והוא מוזכר גם בהקשר לדאגה מההשפעות ההתחממות הגלובלית.
קרח שחור הוא תופעה מטאורולוגית שבה שכבת קרח דקה ושקופה נוצרת על פני הכביש או משטחים אחרים, במיוחד בתנאי קור קיצוניים.
שכבה זו כמעט בלתי נראית לעין, מה שהופך אותה למסוכנת במיוחד עבור נהגים והולכי רגל, שכן היא עלולה לגרום להחלקות ותאונות.
המונח "קרח שחור" בארצות הברית מוגדר על ידי שירות מזג האוויר הלאומי כ"קרח חלקי על כבישים או משטחי תחבורה אחרים שלא ניתן לראות בקלות.
לעיתים קרובות הוא ברור (לא לבן) כאשר משטח הכביש השחור נראה מתחתיו.
נפוץ ביותר בשעות הבוקר המוקדמות, במיוחד לאחר הפשרת שלג בכבישים יש סיכוי להקפיא מחדש בן לילה כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת לאפס יכול להיווצר גם כאשר הכבישים נמצאים חלקלק מגשם והטמפרטורות יורדות מתחת לאפס במהלך הלילה".
ארגון המטאורולוגי העולמי מגדיר קרח שחור:
יריעת קרח דקה, כהה יחסית למראה, עשויה להיווצר כאשר גשם קל או טפטוף יורד על משטח שנמצא בטמפרטורה מתחת לנקודת הקיפאון, או לחלופין, כאשר מים שכבר על פני הכביש קופאים לאחר מכן כאשר הטמפרטורה שלהם יורדת מתחת לאפס.
הוא עשוי להיווצר גם כאשר טיפות ערפל מקוררות על ידי מבנים, גדרות וצמחייה.
קרח דק וחדש על מים מתוקים או מלוחים, שצבעו נראה כהה בגלל שקיפותו, כתוצאה ממבנה הגרגיר העמודי שלו.
קרח שחור נוצר כאשר מים על פני הכביש קופאים בטמפרטורות נמוכות, במיוחד כאשר הטמפרטורה יורדת מתחת ל-0 מעלות צלזיוס.
המים יכולים להגיע ממשקעים כמו גשם או גשם-שלג, או מהתכה של שלג שכבר ירד.
כאשר המים קופאים, הם יוצרים שכבת קרח דקה ושקופה, המאפשרת לאספלט הכביש להיראות דרכה, ומכאן השם "קרח שחור".
הסכנה העיקרית בקרח השחור היא שהוא כמעט בלתי נראה, מה שמקשה על זיהויו בזמן נהיגה או הליכה.
החלקה על קרח שחור עלולה לגרום לאובדן שליטה על הרכב, תאונות דרכים ופציעות חמורות.
גם הולכי רגל עלולים להחליק על הקרח השחור ולסבול מפציעות.
קרחון אופסלה (בספרדית: Glaciar Upsala) הוא קרחון עמק גדול בפארק הלאומי לוס גלסיירס שבארגנטינה.
הוא זורם החוצה משדה הקרח הפטגוני הדרומי, שמזין גם את קרחון פריטו מורנו הסמוך אליו.
הקרחון נשפך בסיומו לתוך אגם ארחנטינו.
הקרחון קרוי על שם אוניברסיטת אופסלה, שמימנה את המחקר הראשון על הקרחונים באזור.
קרחון אופסלה ידוע בשל קצב נסיגתו המהיר, דבר אשר רבים מחשיבים כהוכחה להתחממות הגלובלית.
קצב נסיגתו המהיר האחרון שלו עד שנת 1999 הואט לאחרונה (נכון ל-2003).
הפעם האחרונה בו הייתה האצה של תזוזת קרח בשני העשורים שקדמו ל-1999 נבעה ככל הנראה מ"שחרור לחץ" כאשר הקרחון נסוג מאחורי האיים בברזו אופסלה.
קרחון אוויאֵייטוֹר הוא קרחון עמק גדול באזור חוף בורכגרווינק של ארץ ויקטוריה, שבאנטארקטיקה.