tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אלה היו משמשים להיערכות לבניית תחנת החלל הבינלאומית.
במטען של המעבורת היו גם:
פרופיל קליטה בין כוכבי - (IMAPS)
ציוד לפרויקט טרום פיתוח פרויקט טרקטורונים - (ARP)
ציוד לניסוי סטודנטים על SEAS) ASTRO-SPAS)
EVA Development Flight Tests) EDTF-5) : מנוף, יחידת החלפת סוללות, כבל נושא כלים, פלטפורמת עבודה ניידת - תחנת עבודה רגלית ניידת, ציוד סיוע זמני, תחנת ארטיקולציה (תכנון תוך כדי ירידה לפרטים) רגלית ניידת, קשירת גוף, שימוש רב לקשירה.
STS-69 הייתה המשימה ה-9 של מעבורת החלל אנדוור.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים עם מערכת Wake Shield Facility, הצבת לוויין "Spartan 201" והכנות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית.
מפקד המשימה - דייוויד ווקר
מומחה משימה 1 - ג'יימס ווס
מומחה משימה 2 - ג'יימס ניומן
מומחה משימה 3 - מייקל גרנהארד
שיגור היה מתוכנן ל-5 באוגוסט 1995 אך נדחה מסיבות טכניות.
אחרי תיקון התקלה, המעבורת שוגרה ב-7 בספטמבר מכן שיגור 39A.
המשימה בת ה-11 ימים הייתה המשימה השנייה של ה-WSF (אחרי STS-60) המערכת הייתה מיודעת לחקר בתחום גידול גבישים.
משימה נוספת הייתה הצבת לוויין "ספרטן 201" (לוויין אסטרונומי).
זה היה השימוש השלישי בלוויין.
הוא הוחזר לתא המטען של המעבורת לאחר מספר שעות טיסה נפרדת.
במהלך הטיסה בוצע פעילות חוץ רכבית שנמשכה 6 שעות ו-46 דקות.
גרנהרדט ווס בדקו אפשרויות שונות להרכבת חלקים של תחנת החלל הבין-לאומית.
ה-STS-69 הייתה המשימה הראשונה מתוך 5 מתוכננות, שהיו אמורות למדוד ולבדוק שינויים ארוכי טווח בעוצמת הקרינה האולטרה-סגולית המגיעה מהשמש, וללמוד על הקרינה האולטרה-סגולית מהפלזמה שסביב יופיטר, אשר מקורה בירח שלו.
כמו כן נעשו ניסויים ליצירת חמצן ומימן תוך שימוש במערכת אלקטרוליזה.
תחום נוסף שבוצעו בו ניסויים היה הבריאות.
ארגון הבריאות העולמי ביצע ניסוי לבדיקת השינוי בצפיפות העצם במהלך טיסה בחלל.
נעשו גם ניסויים מסחריים לבדיקת השינויים בתאים ובשרירים בעקבות חוסר משקל.
לאחר סיום התוכנית המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי במסלול נחיתה מס' 33.
STS-65 היא המשימה ה-17 של מעבורת החלל קולומביה ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-8 ביולי 1994. על המעבורת הייתה מערכת בינלאומית לחקר חוסר כבידה International Microgravity Laboratory (IML-2).
בנוסף לכך בוצעו מחקרים בתחום מדעי החיים.
מפקד מטען: צ'יאקי מוקיי, () מהסוכנות היפנית לחקר החלל
מומחה למשימה: ריצ'רד הייב (Richard J.
ז'אן ז'אק פאבייה () היה בצוות גיבוי
המעבורת המריאה ב-8 ביולי 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
ספירה לאחר הופסקה ב-T-5 בגלל תנאי מזג האוויר באתר וחודשה תוך זמן קצר.
על המעבורת הותקנה מערכת ספייסלאב שכללה מערכת בינלאומית לחקר חוסר כבידה International Microgravity Laboratory (IML-2).
במחקר זה השתתפו מדעני סוכנות החלל האירופית, קנדה ויפן.
בעזרת המערכת בוצעו כ-80 ניסויים בחקר חוסר כבידה ומדעי החיים.המשימה כללה 82 ניסויים של מדעי החיים (ניסויים אודות גוף האדם, ביולוגיה בחלל, השפעות קרינה, ו-Bioprocessing) וניסויים של התנהגות חומרים במיקרוכבידה (הנדסת חומרים, התנהגות נוזלים בחלל ומחקר על סביבה בחוסר כבידה ופעולות נגד).
משימת IML-2 נועדה להיות משימה עם שהות ארוכה מהרגיל כדי להתעמק בניסויים רפואיים הקשורים למערכת הלב וכלי הדם, מערכת העצבים האוטונומית, השפעה על העצמות ועל חילוף החומרים בשרירים.
המעבורת נחתה ב-23 ביולי במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-77 הייתה משימתה ה-11 של מעבורת החלל אנדוור.
המשימה שוגרה ב-19 במאי 1996 מכן שיגור LC-39B ממרכז החלל קנדי ונחתה ב-29 במאי 1996 במרכז החלל קנדי.
במהלך המשימה הצוות ביצע ניסויים שונים בעזרת מודול "ספייסהאב", החל להפעיל אנטנה חדשה מסוג IAE ובדק מערכת ניווט חדשה.
מפקד המשימה - ג'ון קספר (הטיסה הרביעית)
טייס - קרטיס בראון (הטיסה השלישית)
מומחה משימה 1 - אנדרו טומס (הטיסה הראשונה)
מומחה משימה 2 - דניאל בורש (הטיסה השלישית)
מומחה משימה 3 - מריו רונקו (הטיסה השלישית)
מומחה משימה 4 - מארק גרנו (הטיסה השנייה)
המעבורת שוגרה בהצלחה ב-19 במאי 1996 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
המשימה המרכזית הייתה ביצוע ניסויי חוסר כבידה תוך שימוש במערכת SPACEHAB שכלל ניסויים שבוצעו בהזמנת גופים פרטיים.
בנוסף לכך שוחרר למסלול לוויין Spartan-207 שכלל אנטנה מסוג חדש.
לאחר סיום המשימה אנטנה התקפלה ולוויין חזר לתא המטען של המעבורת.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחום מערכת ניווט לוויינית וביוטכנולוגיה.
המעבורת נחתה ב-29 במאי במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-57 הייתה המשימה הרביעית של האנדוור וה-56 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-21 ביוני 1993 ונמשכה קרוב לעשרה ימים.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע מחקרים בעזרת מערכת ספייסהאב והחזרת לוויין EURECA של סוכנות החלל האירופית.
מומחה למשימה: ננסי קרי גרג
מומחה למשימה: פיטר ויסוף (Peter J.
בהמשך הצוות פעל לפי תוכנית ניסויים עם מערכת Spacehab.
בוצעו מחקרים בתחום גידול גבישים, תורת החומרים והתנהגות נוזלים.
כמו כן בוצעו ניסויים לחקר חוסר משקל והשפעתו על בני אדם.
בגלל מזג האוויר באזור מרכז החלל קנדי, הנחיתה נדחתה.
היא בוצעה ב-1 ביולי במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-58 הייתה המשימה ה-15 של המעבורת החלל קולומביה וה-58 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א ששוגרה ב-18 באוקטובר 1993 ונמשכה תשעה ימים.
המטרה העיקרית הייתה בדיקת השפעת חוסר משקל על פעילות ובריאות אנשי הצוות.
מומחה למשימה: מרגרט סדון (Margaret Rhea Seddon)
מומחה מטען: מרטין פטמן (Martin J.
מעבורת החלל קולומביה שוגרה מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי ב-18 באוקטובר 1993. המשימה כולה הוקדשה למחקרים בתחום מדעי החיים.
בנוסף לבדיקות הקשורות עם חבריי הצוות בוצעו בדיקות על חיות מעבדה (48 עכברים).
ב-21 באוקטובר חברי הצוות בצעו בדיקות דם ובדיקות שתן.
באופן שותף בוצעו בדיקות השפעת חוסר משקל עם עצמות הגוף.
בטיסה זו לראשונה בוצע שימוש במערכת Portable In-flight Landing Operations Trainer שבהמשך הייתה חלק של ציוד בכל משימת מעבורת החלל.
23 באוקטובר הוקדש למחקרים עם חיות מעבדה.
ב-27 באוקטובר בוצעו מספר תמרונים לבדיקת יכולות של מעבורת החלל.
כאשר מרגרט סדון עברה 632 שעות בחלל היא שלחה הודעה מיוחדת לבעלה רוברט גיבסון על כך שעברה את זמן שהייתו בחלל.
נחיתת המעבורת בוצע ב-1 בנובמבר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-62 הייתה המשימה ה-16 של מעבורת החלל קולומביה.
המשימה שוגרה מ-LC-39B, מרכז החלל קנדי, ב-4 במרץ 1994. המשימה נשאה עימה את מערכת לחקר חוסר כבידה USMP-02 ובנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחום ביולוגיה.
מפקד המשימה - ג'ון קספר
מומחה משימה 1 - פייר ת'ואט
מומחה משימה 2 - צ'ארלס גימר
השיגור בוצע ב-4 במרץ 1994 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי לפי התכנון.
הצוות ביצע מספר רב של ניסויים בתחום ביולוגיה.
בנוסף לכך בוצעו מחקרי חוסר כבידה בשיתוף פעולה עם מרכז טיסות החלל מרשל.
ביום התשיעי של הטסה בוצע ניסוי בתחום גידול גבישים.
בתחילת הטיסה בוצעו מדידות תוך שימוש במד תאוצה.
מדידות אלו אפשרו לכייל מכשרים שבהמשך נוצלו לחקר חוסר כבידה.
במהלך הטיסה הופעלה מספר פעמים מערכת לשינוי מסלול (Orbital Maneuvering System).
המעבורת נחתה ב-18 במרץ במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-59 הייתה המשימה השישית של מעבורת החלל אנדוור.
המשימה שוגרה מ-LC-39A, מרכז החלל קנדי, ב-9 באפריל 1994. המשימה הוקדשה לחקר כדור הארץ.
מפקד המשימה - סידני גוטיירס
מומחה משימה 1 - ג'א אפט
מומחה משימה 4 - תומאס ג'ונס
השיגור בוצע ב-4 באפריל 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי לפי התכנון.
הצוות ביצע מספר רב של ניסויים קושרים עם חקר כדור הארץ.
ביום ראשון של המשימה צוות הפעיל Spaceborne Imaging Radar והחל בסריקת אזורי קרקע.
בנוסף לכך צוות השתמש ב X-Band Synthetic Aperture Radar וביצע מדידות זיהום תוך שימוש ב- Measurement of Air Pollution from Satellite (MAPS) שהיה מצויד בחיישן פחמן חד-חמצני.
במהלך המשימה צולמו מאות אתרים שונים.
בוצעו תצפיות זמן אמת על סופות באזור הפיליפינים, טייוואן וגינאה החדשה.
תצפיות אחרונות בוצעו ב-18 באפריל.
ב-19 באפריל התברר שתנאי מזג האוויר באזור מרכז החלל קנדי אינם מאפשרים נחיתה והוחלט לדחות את הנחיתה ל-20 באפריל.
הנחיתה בוצע בבסיס חיל האוויר אדוארדס במסלול נחיתה מס' 22.
במהלך הפעילות צוות צילם כ-70 מיליון קמ"ר של פניה השטח.
כמו כן התקבלו נתוני מכ"ם מ-25% משטח כדור הארץ.
המעבורת נחתה ב-18 במרץ במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-64 היא המשימה ה-19 של מעבורת החלל דיסקברי ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-9 בספטמבר 1994. צוות המעבורת ביצע מספר ניסויים הקשורים עם טכנולוגיית טיסות לחלל וניסויים בתחומים נוספים.
מומחה למשימה: ג'רי ליננג'ר, (Jerry M.
מומחה למשימה: קרל מדי (Carl J.
המעבורת המריאה ב-9 בספטמבר 1994 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
על המעברות הייתה לראשונה הותקנה מערכת לידאר שפעלה במשך 53 שעות.
מדענים מ-20 מדינות השתתפו בניתוח מדידות וצילומים שבוצעו על ידי המערכת.
ב-16 בספטמבר לי ומדי ביצוע פעילות חוץ רכבית במשך כ-7 שעות.
במהלך פעילות זו נבדקה מערכת SAFER שמאפשרת פעילות חוץ רכבית ללא קשירת האסטרונאוט.
לאור ההצלחה, מערכת זו הפכה להיות מערכת סטנדרטית בכל פעילות בהמשך.
ב-14 בספטמבר שוחרר לוויין SPARTAN-201. הוא אסף נתונים בקשר לפעילות השמש.
לאחר יומיים של פעילות הלוויין הוחזר לתא המטען של המעבורת.
המעבורת נחתה ב-20 בספטמבר במסלול נחיתה מס' 4 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-68 היא המשימה השביעית של מעבורת החלל אנדוור ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-30 בספטמבר 1994. צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ.
טייס: טרנס וילקאט (Terrence W.
מפקד מטען: סטיבן סמית', (Steven L.
מומחה למשימה: פיטר ויסוף (Peter J.K.
מומחה למשימה: תומאס ג'ונס (Thomas D.
שיגור המעבורת היה מתוכנן ל-18 באוגוסט.
כ-2 שניות לפני ההמראה מערכות אוטומטיות הפסיקו את הספירה לאחור.
המעבורת הועברה מכן שיגור להחלפת חלקים פגומים.
תחילה היה תכנון לשגר אות באוקטובר, אך בהמשך מועד השיגור הוקדם ל-30 בספטמבר והוא עבר ללא בעיות.
המעבורת המריאה ב-9 בספטמבר 1994 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
כמו במשימה STS-59 במעבורת הותקנה מערכת SRL-2 של ספייסלאב.
הצוות ביצע מדידות זיהום תוך שימוש ב- Measurement of Air Pollution from Satellite (MAPS) שהיה מצויד בחיישן פחמן חד-חמצני.
במשך הטיסה בוצעו תצפיות על אזורים שונים.
כמו כן בוצעו תצפיות השוואיות של אזורים שכבר נצפו במהלך משימה STS-59.
ב-4 באוקטובר החלו ניסויים בתחום אינטרפרומטריה.
המעבורת נחתה ב-11 באוקטובר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-66 היא המשימה ה-13 של מעבורת החלל אטלנטיס ששוגרה ממרכז החלל קנדי, פלורידה, ב-3 בנובמבר 1994. צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ.
מומחה למשימה: סקוט פרז'ינסקי (Scott E.
המעבורת המריאה ב-3 בנובמבר 1994 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי כמתוכנן.
במעבורת הותקנה מערכת ATLAS-03 של ספייסלאב.
זו הייתה הטיסה שלישית של המערכת אחרי STS-45 ו-STS-56. בעזרת המערכת בוצעו מדידות שונות של מצב האטמוספירה.
בין היתר היא כללה מכשירי מדידה שנבנו בבלגיה וצרפת.
היא שוחררה לטיסה עצמאית ביום השני של המשימה ושהה במרחק 40–70 ק"מ מהמעברות.
היא חזרה למעברות ביום האחרון של המשימה.
המעבורת נחתה ב-14 בנובמבר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-67 הייתה המשימה ה-8 של מעבורת החלל אנדוור.
משימה זו הוקדשה לביצוע תצפיות בעל-סגול על ידי טלסקופים מיוחדים שהוצבו במעבורת.
מפקד המשימה - סטפן אוסוולד
מומחה משימה 1 - ג'ון גרנספלד
מומחה משימה 2 - ונדי לורנס
מומחה משימה 3 - תמרה ג'רניגן
מומחה מטען 1 - סמואל דארנס
מומחה מטען 2 - רונלד פריס
השיגור בוצע ב-4 במרץ 1995 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה ביצוע תצפיות בעל סגול באמצעות מערכת Astro-2 (בהמשך לשימוש במערכת במסגרת משימה STS-35) שכללה מספר מכשירי תצפית.
שימוש במערכת כלל 23 תת-תוכניות וכולם בוצעו.
בעזרת Hopkins Ultraviolet Telescope בוצעו כ-200 תצפיות על כ-100 גרמי שמיים.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס ב-18 במרץ 1995.
STS-70 הייתה המשימה ה-21 של מעבורת החלל דיסקברי.
המטרה העיקרית הייתה להציב לוויין TDRS במסלול וביצוע ניסויים בתחום מדעי החיים.
מפקד המשימה - טרנס הנריקס
מומחה משימה 1 - דונלד תומאס
מומחה משימה 2 - ננסי קרי גרג
מומחה משימה 3 - מרי ובר
ב-31 במאי, בזמן הכנות לשיגור התגלו בעיות טכניות שדרשו החלפת חלקים.
כתוצאה מכך המעבורת ירדה מכן שיגור והוחזרה ב-2 ביוני.
השיגור בוצע ב-13 ביולי 1995 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
זו הייתה הטיסה הראשונה שנוהלה מחדר בקרה חדש במרכז החלל ג'ונסון.
כבר ביום ראשון של הטיסה שוחרר למסלול לוויין TDRS-7. זה היה הלוויין האחרון בסדרה.
בהמשך בוצעו ניסויים על חיות מעבדה וניסויים נוספים בתחום מדעי החיים.
הנחיתה הייתה מתוכננת ל-21 ביולי אך נדחתה עקב בעיות מזג אוויר באתר הנחיתה.
היא בוצעה ב-22 ביולי במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-73 הייתה המשימה ה-18 של מעבורת החלל קולומביה.
המטרה העיקרית הייתה ביצוי ניסויים בתחום חקר חוסר כבידה תוך שימוש במערכת USML-2 של ספייסלאב.
מפקד המשימה - קנת באוארסוקס
מומחה משימה 1 - קתרין קולמן
מומחה משימה 2 - מייקל לופס אלגריה
מומחה משימה 3 - קתרין תורנטון
מומחה מטען 1 - פרד לסלי
מומחה מטען 2 - אלברט סקו
השיגור היה מתוכנן ל-25 בספטמבר 1995 ונדחה מסיבות טכניות.
בהמשך הוא נדחה עוד 5 פעמים.
השיגור בוצע ב-20 באוקטובר 1995 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית הייתה חקר חוסר כבידה תוך שימוש במערכת USML-2 של ספייסלאב.
הניסויים הוכנו תוך התחשבות בממצאים שהתקבלו ממערכת USML-1 שפעלה במשימה STS-50 בשנת 1992. בקרת ביצוע רוב הניסויים הייתה באחריות מרכז החלל מרשל.
בנוסף למשימה מרכזית, במהלך הטיסה בוצעו מחקרים גם בתחומים אחרים לרבות גידול גבישים, מדע הבעירה, פיזיקת זורמים וגידול תפוח אדמה בחלל.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-5 בנובמבר 1995.
STS-72 הייתה המשימה ה-10 של מעבורת החלל אנדוור.
המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין, להחזיר לכדור הארץ לוויין אחר ולבצע ניסויים בתחומים שונים.
מפקד המשימה - בריאן דאפי
מומחה משימה 1 - לירוי צ'יאו
מומחה משימה 2 - וינסטון סקוט
מומחה משימה 3 - קואיצ'י וקאטה
מומחה משימה 4 - דניאל ברי
השיגור בוצע ב-11 בינואר 1996 ולאחר הפסקת ספירה קצרה בניקודה T-5 דקות עקב בעיות תקשורת.
שעת טיסה נבחרה במטרה להתאים את המסלול ללכידת לוויין יפני ששוגר ב-18 במרץ 1995 וסיים את תוכנית פעילותו.
לכידת הלוויין עברה בהצלחה והוא הועבר לתא המטען של המעבורת.
משימה נוספת הייתה להציב במסלול לוויין OAST-Flyer מסדרת לווייני SPARTAN.
הלוויין שוחרר והוא טס במרחק של כ-72 ק"מ מהמעבורת במשך 50 שעות.
ביום השישי של טיסת המעבורת הוא הוחזר לתא המטען.
במהלך הטיסה בוצע מספר פעמים פעילות חוץ רכבית פעילות ראשונה כללה צ'יאו וברי ונמשכה 6 שעות.
בפעילות השנייה השתתפו צ'יאו וסקוט והיא נמשכה כ-6 שעות.
מטרת פעילויות אלו היה לבחון שיטות להרכבת תחנת החלל הבין-לאומית.
בנוסף לכך בוצעו ניסויים בתחומים שונים.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי ב-20 בינואר 1996.
מהחלטת על הרכב הצוות ועד לחזרת הצוות לכדור הארץ תהליך אימונים ומשימה עצמה צולמו בסרט תעודה של PBS.
בסרט השתתפו גם בני משפחה של האסטרונאוטים.
הסרט באורך 90 דקות קיבל שם Astronauts והוקרן בשנת 1997.
STS-75 הייתה המשימה ה-19 של מעבורת החלל קולומביה.
המטרה העיקרית הייתה להציב במסלול לוויין Tethered ולבצע ניסויים בתחומים שונים.
מפקד המשימה - אנדרו אלן
מומחה משימה 1 - ג'פרי הופמן
מומחה משימה 2 - מאוריציו קלי
מומחה משימה 3 - קלוד ניקולייה
מומחה משימה 4 - / פרנקלין צ'אנג-דיאז
מומחה מטען - אומברטו גווידוני
השיגור בוצע ב-22 בפברואר 1996 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית הייתה הצבה במסלול של מערכת Tethered Satellite System שפותחה על ידי סוכנות החלל האיטלקית.
ניסיון קודם בוצע במשימה STS-46 ולא הצליח.
המטרה הייתה להציב את המערכת במרחק של כ-21 ק"מ מהמעבורת.
כאשר המרחק הגיע ל-19 ק"מ כבל קישור נתקע ונשבר לאחר 5 שעות.
הדבר אפשר להמשיך בביצוע מחקרים מתוכננים והתקבלו נתונים רבים.
ניסויים נוספים היו קשורים בעיקר לחקר חוסר משקל.
בטיסה זו הוחלפה מערכת הפעלה של מחשב המעבורת והוא עבד תחת מערכת לינוקס.
ג'פרי הופמן וסקוט הורוביץ ממוצא יהודי חלקו אותו מקום שינה והצמידו למיטה מזוזה.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-6 במרץ 1996.
STS-78 הייתה המשימה ה-20 של מעבורת החלל קולומביה.
המטרה העיקרית הייתה המשך חקר חוסר כבידה, מדעי החיים והכנות לפרויקט תחנת החלל הבין-לאומית.
מומחה משימה 1 - ריצ'רד לינהאן
מומחה משימה 2 - סוזן הלמס
מומחה משימה 3 - צ'ארלס בריידי
מומחה משימה 4 - ז'אן ז'אק פאבייה
מומחה מטען - רוברט תרסק
השיגור בוצע ב-20 ביוני 1996 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
בהגעה למסלול הצוות החל בהכנות לביצוע ניסויים בעזרת מערכת ספייסלאב.
הניסויים כללו מחקרים מ-10 מדינות שונות ו-5 סוכנויות חלל.
הניסויים היו בתחום חוסר כבידה, ביולוגיה ותורת החומרים.
בנוסף לכך הצוות ערך ניסוי לביצוע פעולות תחזוקה של טלסקופ החלל האבל.
השיטה שפותחה נוצלה בהמשך במהלך טיסה STS-82.
במהלך הטיסה תרסק כתב כמה מאמרים לעיתון Calgary Sun שפורסמו כאשר הוא עוד היה בחלל.
המשימה נמשכה 16 ימים, הטיסה הארוכה ביותר של המעבורת.
המעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי ב-7 ביולי 1996.
STS-83,הייתה המשימה ב-22 של מעבורת החלל קולומביה.
המשימה הופסקה עקב בעיה בתא דלק.
המשימה שוגרה מחדש כעבור מספר חודשים כ-STS-94.
טייס: סוזן סטיל (Susan L.
מומחה למשימה: מייקל גרנהארדט (Michael L.
מומחה מטען: רוג'ר קראוץ' (Roger Crouch)
מומחה מטען: גרג לינטריס (Greg Linteris)
מעבורת החלל שוגרה ב-4 באפריל 1997 עם תוכנית לחזור כעבור 15 ימים.
עוד בהכנות לטיסה היו עדויות לבעיות בתא דלק מס' 2 של המעבורת.
לאחר השיגור מצב התא החמיר.
במעבורת היו בסך הכול 3 תאים.
תוך זמן קצר מצב המתח החשמלי בתא התקרב לגבול שדרש הפסקת התא.
בהתאם לנוהל, טיסת המעבורת עם שני תאים בלבד דרשה קיצור הטיסה.
בהתאם לכך צוות קרקע החליט לקצר את המשימה ולהתחיל בהכנות לנחיתה.
למרות הזמן הקצר צוות ביצע מספר ניסויים ב-Microgravity Science Laboratory (MSL) וניסויים נוספים.
המעבורת נחתה ב-8 באפריל במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
לאחר בדיקת התא ותיקונה הוחלט שמעבורת תהיה כשירה לטיסה לאחר הוספת דלק, חמצן, מזון ומצרכים נוספים.
הטיסה שובצה ליולי 1997 עם אותו צוות.
STS-94,הייתה המשימה ב-23 של מעבורת החלל קולומביה.
זו הייתה משימה חוזרת למשימה STS-83 שהופסקה עקב בעיה טכנית.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בעזרת Microgravity Science Laboratory (MSL).
מפקד המשימה: ג'יימס הולסל (James D.
מעבורת החלל שוגרה ב-1 ביולי 1997 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בחקר חוסר כבידה בעזרת מערכת Microgravity Science Laboratory (MSL).
בנוסף לנאס"א בתכנון הניסויים השתתפו מדענים מיפן ומגרמניה.
מערכת זו כללה בין היתר תנור שהיה מסוגל להתחמם עד לכ-1600 מעלות.
הוא תוכנן ביפן וכבר היה מנוצל למשימות קודמות.
המעבורת נחתה ב-17 ביולי במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-85,הייתה המשימה ב-23 של מעבורת החלל דיסקברי.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בעזרת מערכת CRISTA-SPAS.
מומחה למשימה: סטפן רובינסון (Stephen K.
מומחה מטען: ביארני טריגווסון (Bjarni V.
מעבורת החלל שוגרה ב-7 באוגוסט 1997 מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
המטרה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בחקר אטמוספירה בעזרת מערכת CRISTA-SPAS שנבנתה בשיתוף פעולה עם סוכנות החלל הגרמנית.
זו הייתה המשימה השנייה של המערכת אחרי STS-66 בשנת 1994. המערכת שוחררה מתא המטען של המעבורת ל-9 ימים והוחזרה לתא המטען לאחר השלמת תוכנית הניסויים.
המערכת הייתה מיועדת לחקר אטמוספירה.
בנוסף לכך בוצעו פעילויות עם זרוע רובוטי חדש שתוכנן בסוכנות החלל היפנית.
סוכנות החלל הקנדית תכננה ניסוי בתחום חקר חוסר כבידה שבוצע על ידי נציג הסוכנות בצוות המעבורת.
משך המשימה הוארך ביום עקב תנאי מזג אוויר באתר הנחיתה.
המעבורת נחתה ב-19 באוגוסט במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-87 הייתה משימתה ה-24 של מעבורת החלל קולומביה.
במשימה זו לראשונה שוגר לחלל אזרח אוקראינה.
צוות המעבורת עסק בעיקר בניסויים בתחום חקר חוסר כבידה.
מפקד המשימה - קווין קרגל
מומחה משימה 1 - קלפנה צ'אולה
מומחה משימה 3 - טקאו דוי (סוכנות החלל הצרפתית)
מומחה מטען 1 - לאוניד קדניוק
המשימה שוגרה ב-19 בנובמבר 1997 מכן שיגור LC-39B במרכז החלל קנדי.
על המעבורת הייתה מערכת Microgravity Payload (USMP-4) לביצוע ניסויים בתחום חוסר כבידה.
ביום השני של המשימה שוחרר למסלול לוויין Spartan-201. לא הייתה אפשרות להתחיל בביצוע ניסויים עם הלווין וגם ניסיון להחזיר אותו לתא המטען בעזרת זרוע רובוטי לא הצליח.
הוא הוחזר לתא המטען במהלך פעילות חוץ רכבית.
לאוניד קדניוק ביצע ניסוי שהוכן על ידי סוכנות החלל האוקראינית שחקר השפעת חוסר כבידה על גידול צמחים.
במהלך הטיסה פעמיים בוצע פעילות חוץ רכבית בה השתתפו סקוט ודוי.
מטרת פעילויות אלו הייתה לבדוק יכולת חדשות של פעילות מחוץ למעבורת והחזר לתא המטען של לוויין Spartan-201.
נחיתה המעברות בוצע ב-5 בדצמבר במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-90 הייתה משימתה ה-25 של מעבורת החלל קולומביה.
המשימה העיקרית הייתה ביצוע ניסויים בעזרת מערכת ספייסלאב שתוכננה בסוכנות החלל האירופית וכבר הייתה בשימוש בעבר.
מפקד המשימה - ריצ'רד סירפוס
מומחה משימה 2 - קתרין הייר
מומחה משימה 3 - דייוויד ויליאמס
מומחה מעטן 1 - ג'י באקי
מומחה מטען 2 - ג'יימס פאבלצ'וק
המשימה שוגרה ב-17 באפריל 1998 מ-LC-39B ממרכז החלל קנדי.
על המעבורת הותקנה מערכת ספייסלאב בעזרתה היה מתוכנן לבצע סדרת ניסויים לחקר השפעת חוסר כבידה על מערכת העצבים.
התוכנית הוכנה על ידי מספר מדינות וכללה 31 ניסויים.
לצורך ביצוע ניסויים במעבורת היו מספר חיות מעבדה.
בנוסף בוצעו ניסויים בתחומים נוספים.
כל הניסויים למעט ניסוי עם חולדה בוצעו לפי התוכנית.
לקראת סוף המשימה נבדקה הצדקה להארכת המשימה ליום נוסף אך בסופו של דבר הוחלט לפעול לפי תוכנית.
לאחר סיום תוכנית ניסויים מעבורת נחתה במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
STS-88 הייתה משימתה ה-13 של מעבורת החלל אנדוור, משימת המעבורת הראשונה לתחנת החלל הבין-לאומית.
המעבורת הביאה איתה מודול Unity שחובר לתחנת החלל.
מפקד המשימה - רוברט קבאנה
מומחה משימה 1 - ג'רי רוס
מומחה משימה 3 - ג'יימס ניומן
מומחה משימה 4 - סרגיי קריקאליוב (סוכנות החלל הרוסית)
המעבורת שוגרה ב-4 בדצמבר 1990 אחרי דחיית השיגור ב-3 בדצמבר עקב התרעה על תקלה.
ב-5 בדצמבר בוצעו הכנות לחיבור מודול יוניטי שהיה בתא המטען של המעבורת למודול Zarya שכבר היה בחלל.
ב-6 בדצמבר בוצעו תמרונים שאפשרו להתקרב למודול "זאריה" כך שהוא היה בהשגה על ידי זרוע רובוטי של המעבורת.
לאחר ההתקנה במשך מספר ימים בוצעו מספר פעילויות חוץ רכביות של חיבור בין המודולים הרוסי והאמריקאי.
במהלך פעילויות אלו הותקנו כבלים שמחברים בין המודולים והותקנו אנטנות נוספות.
ב-10 בדצמבר נפתחו מעברים פנימיים בין המודולים.
רוברט קבאנה וסרגיי קריקאליוב נכנסו תחילה למודול Unity וממנו למודול Zarya.
ב-11 בדצמבר המשיכו פעולות בהכשרת מודולים לעבודה.
בסוף היום מעברים למודולים נסגרו.
ב-12 בדצמבר בוצע פעילות חוץ רכבית שלישית שנמשכה 7 שעות.
ג'רי רוס וג'ים ניומן המשיכו בהרכבת ציוד כהכנה לפעילויות שיבוצעו על ידי משימה STS-96.
ב-13 בדצמבר מעבורת התנתקה מתחנת החלל הבין-לאומית.
ב-14 בדצמבר צוות המעבורת שחרר למסלול לוויין MightySat-1 שתוכנן בחיל האוויר של ארצות הברית לבדיקת טכנולוגיות חדשות.
מעבורת נחתה ב-15 בדצמבר במסלול נחיתה מס' 15 במרכז החלל קנדי.
STS-93 היא משימה ה-26 של מעבורת החלל קולומביה.
המטרה העיקרית של טיסת המעבורת הייתה הצבה במסלול של טלסקופ החלל צ'נדרה.
מפקד המשימה - איילין קולינס
מומחה משימה 1 - מישל טוניני
מומחה משימה 2 - סטיבן האולי
מומחה משימה 3 - קתרין קולמן
משימת STS-96 נדחתה פעמיים על כן שיגור.
היא שוגרה בהצלחה ב-23 ביולי 1999 מכן שיגור 39B במרכז החלל קנדי.
חמש שניות לאחר השיגור התרחשה במעבורת תקלה במערכת אספקת חשמל.
הופעלו מערכות גיבוי והיה ניתן להמשיך בתהליך הגעה למסלול סביב כדור הארץ.
המטרה העיקרית בוצע ב-23 ביולי כאשר טלסקופ החלל צ'נדרה שוחרר מתא המטען והוצב במסלול.
נכון לשנת 2024 הטלסקופ פעיל.
לאחר השלמת המשימה העיקרית חברי הצוות ביצעו מספר ניסויים בתחום חקר חוסר כבידה, ביולוגיה, וחובבות רדיו.
המעבורת נחתה במרכז החלל קנדי ב-29 ביולי 1999 במסלול נחיתה מס' 33 במרכז החלל קנדי.
SVP (בצרפתית ראשי התיבות מציינות "בבקשה": s'il vous plaît) היא חברה בינלאומית שמרכזה בצרפת המספקת שירותי מידע.
החברה מספקת שירותי מידע בתשלום לכל דורש, ומקבלת רבבות שאלות מדי יממה בנושאים מגוונים, עליהן היא עונה בעזרת מאות עובדים המומחים בתחומים שונים.
מטרתה של החברה אינה לאגור את כל הידיעות, אלא לדעת היכן למצוא מיד את המומחה המתאים שיוכל לענות על כל שאלה.
לדוגמה, אם מישהו מתעניין לדעת מה מידת היקף מותניה של חברת פרלמנט בריטית מסוימת, על המידען לשאול עצמו מי מסוגל לדעת את התשובה, ומשהבין כי זהו לבטח החייט שלה, לא נותר לו אלא לאתרו במהירות האפשרית, ולאחר שהות מסוימת יוכל לספק את התשובה המדויקת לשואל.
החברה החלה לפעול בפריז בשנת 1935 כמשרד מודיעין המספק מידע טלפוני, 24 שעות ביממה, אודות המקומות בהם אפשר לקנות יין ושאר מנעמי החיים.
זאת לאחר שד"ר רנה סונייה גילה שאין ברשותו שמפניה לארוחת הערב וגם לא ידע היכן יוכל להשיג את מבוקשו בשעת הלילה המאוחרת.
לכן החליט להקים את המשרד שלא היה כדוגמתו בשום מקום בעולם.
העיתון Indépendant ו"החברה הרדיופונית הצרפתית" (Société Française de Radiophonie) תמכו בו כלכלית, וכפיתוח צרפתי יחיד במינו אישר השר ז'ורז' מנדל להשתמש בחיוג טלפוני מקוצר כדי להתקשר ל-SVP.
דמי התשלום עבור השירות היו מצורפים לחשבון שיחות הטלפון, וחברת הטלפון קיבלה בעד שירות זה אחוז קטן מהכנסותיה של SVP.
בשנת 1938 הרחיבה החברה את שרותיה והכריזה על רישום מנויים.
בשנת 1939 החל התעשיין Maurice de Turckheim לנהל את SVP בכוונו את החברה למתן שירותים בעיקר עבור קהילת אנשי העסקים.
בשנת 1958 הועסקו בצרפת 200 מלקטי מידע ועוזרי מחקר שענו ל-5000 שאלות מדי יום ב-40 קווי טלפון.
כיום מועסקים עוד 600 מידענים בשאר מדינות העולם, וגם 250 מתרגמים ומתורגמנים מקצועיים בתחומי שונים כמו משפט, טכנולוגיה, רפואה, סחר וכלכלה, שמקבלים פניות גם באמצעות פקס ודואר אלקטרוני.
STS-98, היא משימה בתוכנית המעבורות של נאס"א.
המטרה העיקרית של המשימה הייתה להביא לתחנת החלל הבין-לאומית מודול דסטיני ולחבר אותו למערכות של תחנת החלל.
מומחה למשימה: רוברט קורבים (Robert L.
מומחה למשימה: מרשה אייווינס (Marsha S.
משימת STS-98 היא המשימה השביעית לתחנת החלל הבינלאומית.
היא הייתה מתוכננת לשיגור ב-19 בינואר 2001 אך השיגור נדחה עקב בעיות טכניות.
הוא בוצע בהצלחה ב-7 בפברואר מכן שיגור 39A במרכז החלל קנדי.
ב-9 בפברואר המעבורת התחברה לתחנת החלל בה כבר שהה צוות קבוע מס' 1 שכלל ויליאם שפרד (ארצות הברית), יורי גידזנקו וסרגיי קריקאליוב (רוסיה).
כשעתיים לאחר העגינה נפתחו המעברים בין המעבורת לבין תחנת החלל.
המעבורת עגנה בתחנת החלל במשך 6 ימים.
במשימה זו המשיך הצוות בבניית תחנת החלל הבינלאומית על ידי הרכבת מודול המעבדה האמריקאית.
בעזרת זרוע רובוטי מרשה אייווינס שחררה את המודול החדש דסטיני מתא המטען של המעבורת והצמידה אותו למודול יוניטי.
לצורך הרכבת המודול וחיבורו למערכות של תחנת החלל האסטרונאוטים ביצעו 3 הליכות חלל שנמשכו כ-20 שעות.
המעבורת התנתקה מתחנת החלל ב-16 בפברואר.
בגלל תנאי מזג האוויר נחיתה נדחתה ביומיים ובוצע ב-20 בפברואר במסלול נחיתה מס' 22 בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
STS-99, היא המשימה ה-97 בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א והמשימה ה-50 שנחתה במרכז החלל קנדי.
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה מיפוי טופוגרפי.
מומחה למשימה: ג'נט לין קבנדי
מומחה למשימה: ממרו מורי (Mamoru Mohri)
מומחה למשימה: גרהרד תילה (Gerhard P.J.
מטרתה העיקרית של משימה זו הייתה מיפוי טופוגרפי במסגרת מיזם Shuttle Radar Topography Mission (או בקיצור SRTM), מיזם בינלאומי בראשותן של הסוכנות הלאומית לדימות ולמיפוי (National Imagery and Mapping Agency) ונאס"א ובהשתתפות מרכז החלל הגרמני (Deutsches Zentrum für Luft- und Raumfahrt).
מטרת המיזם הייתה בניית מאגר מידע טופוגרפי ברזולוציה גבוהה של רוב פני השטח של כדור הארץ.
המיזם מתבסס על מערכת רדאר מיוחדת שהועלתה על מעבורת אנדוור ופעלה במשך כל 11 ימי המשימה.
הרדאר אסף במשך כל המשימה 8 טרה-בייט של מידע, כדי ליצור מאגר תמונות תלת־ממדיות של פני כדור הארץ שאין שני לו.
בנוסף לתרומתו לבניית מפות טובות יותר, סייע המיפוי גם לבנות מודלים של ניקוז שפכים ומים, ליצור סימולטורי טיסה מציאותיים, למקם אנטנות סלולריות ולשפר את שיטות הניווט ובטיחותן.
המיפוי החל 12 שעות לאחר השיגור המוצלח של המעבורת ובדיקת מערכת הרדאר.
צוות המשימה התחלק לשני צוותים וכך יכלו לעבוד ברצף כל שעות היממה.
המיפוי נעשה ללא תקלות וקשיים מיוחדים.
במשך 222 שעות ו-23 דקות של מיפוי התקבלו 99.98% מקו רוחב 60 מעלות צפון עד קו רוחב 56 מעלות דרום.
Scalable Vector Graphics (בקיצור SVG) הוא שמה של שפת XML, המשמשת לתיאור גרפיקה וקטורית דו-ממדית סטטית או דינמית.
השפה היא תקן פתוח והיא מוגדרת על ידי ה-World Wide Web Consortium.
ככל שפה מסוג XML, מסמך SVG בנוי מתגיות – סדרה של מקטעי טקסט, המייצגים מידע לגבי אופן ההצגה של המסמך – המהוות הוראות ליצירת האלמנטים (אובייקטים) השונים של ה-DOM.
ראשית הצירים ממוקמת בפינה השמאלית-עליונה, וערכי ה-X וה-Y גדלים ככל שזזים ימינה או כלפי מטה.
קיימים מספר סוגי אלמנטים אפשריים.
אלמנטים גרפיים (graphics elements), למשל, הם עצמים גרפיים, המוצגים על המסך, כמו אליפסות, קווים ומלבנים.
שאר סוגי האלמנטים נחלקים לקטגוריות שונות: אחדים אחראיים על אנימציה או על רקע מורכב של אלמנטים גרפיים, בעוד שאחרים עשויים להעביר מידע על המסמך עצמו, כמו תיאור טיב המסמך.
לתגיות האלמנטים עשוי להיות מצורף מידע נוסף (תכונות, או מאפיינים (attributes)), המתאר את האלמנט שהתגית מייצגת.
בתור שפת XML, ניתן גם לדמיין את מבנה המסמך של קובץ SVG כ"עץ", שהגזע שלו הוא "האלמנט הראשי", ושאר האלמנטים הם הסתעפויות של הגזע הראשי או של ענפים משניים.
תגית ה-svg מהווה את ה"שורש" של מסמך ה-SVG, ועוטפת את כל יתר התגיות המהוות חלק מאותו מסמך.
תגית ה-svg תכלול פרמטרים (properties), שקובעים, בין היתר, את ממדי המסמך, את סוג המסמך (namespace), ולעיתים גם הרחבות למבנה הבסיסי של SVG (כדוגמת XLink).
בדוגמה זו, תוכן המסמך מוכל בין התגית הפותחת ("", שגם כוללת בתוכה פרמטרים) לבין התגית הסוגרת של אלמנט ה-SVG ("").
בדוגמה זו, הרוחב (width) הוא 400 פיקסלים, והגובה (height) הוא 300 פיקסלים.
הפרמטרים xmlns ו-version מגדירים שזהו מסמך SVG וגרסת התקן היא 1.1 (פרמטרים אלו אינם נדרשים, לרוב, כאשר קובץ ה-SVG נכתב כחלק ממסמך HTML).
תגית ה-rect היא אחת הבסיסיות בתקן, ומשמשת ליצירת מלבן (או ריבוע).
בנוסף לקביעת ממדי המלבן ומיקומו, ניתן גם לקבוע את מידת הקימור של הפינות (רדיוס העקומה העגלגלה של הפינה; פינות ישרות, כברירת מחדל).
תגית ה-circle מגדירה מעגל, על ידי קביעת מיקום מרכז המעגל ורדיוסו.
בדוגמה למעלה, מוצג מעגל אדום שרדיוסו שלושה פיקסלים, ומרכזו בנקודה (10,20).
הפרמטרים cx ו-cy מייצגים את מיקום מרכז האליפסה (נקודה).
rx מייצג את הרדיוס האופקי של האליפסה (אורך קו הרוחב), ו-ry מייצג את הרדיוס האנכי (אורך קו האורך).
התגית מציינת את מיקום הקודקודים של המצולע (כזוגות סדורים, ללא סוגריים), מחברת אותם לפי סדר כתיבתם, ולבסוף, מחברת את נקודת הסוף (הנקודה האחרונה) אל נקודת ההתחלה (הנקודה הראשונה).
המצולע שבדוגמה למעלה הוא למעשה מלבן אנכי.
נעשה בדוגמה שימוש ברווח כפול בין הנקודות, כדי להבליט את ההבדלים ביניהן, על אף שתקינות המסמך נשמרת גם ללא רווחים כפולים.
תגית ה-line מגדירה קו ישר, על ידי קביעת מיקום שתי נקודות הקצה שלו.
בדוגמה זו, מועבר קו ישר בין הנקודה (1,1) לנקודה (8,5), שעוביו 2.5 פיקסלים.
תגית ה-polyline יוצרת סדרה של קווים ישרים שבורים המחוברים אחד לשני.
מבנה התגית זהה לתגית ה-polygon, אך ההבדל העיקרי בין השתיים הוא שהנקודה האחרונה ב-polyline לא בהכרח מחוברת בחזרה אל הנקודה הראשונה.
תגית ה-path מאפשרת שרטוט עקומות מסוגים שונים.
כל פקודה מתחילה באות אנגלית, המייצגת את סוג העקומה שתמשיך את המסלול (כמו קו ישר או קשת), וכן את שאר הפרמטרים הנדרשים לבניית אותה פקודה (כמו נקודת הסיום של הפקודה).
כאשר שם הפקודה נכתב באות גדולה, מיקום הנקודה יהיה אבסולוטי (מוחלט) ביחס לראשית הצירים; שימוש באות קטנה יתאר את הנקודה החדשה ביחס לקצה הפקודה הקודמת (הנקודה האחרונה).
ניתן, למעשה, להחליף את כל התגיות הגרפיות עם עקומה זהה של תגית ה-path, אך זה לרוב לא פרקטי, כיוון שהתחביר של שאר התגיות נוטה להיות קצר ופשוט יותר.
בפסקה זו מוצגים סוגי הפקודות, תפקידן והמבנה שלהן.
שם הפקודה מיוצג באות גדולה אחרי שם הפקודה.
כפי שהוזכר, יש הבדל בין שימוש באות גדולה לבין שימוש באות קטנה, אך הדבר נעשה כאן אך ורק לשם ההדגמה ומתן שם הפקודה.
הפרמטרים שהפקודה מקבלת הם מיקום ה-X ומיקום ה-Y של נקודת ההתחלה:
פקודות הקווים הן הבסיסיות ביותר.
תפקידן ליצור נקודה חדשה במסמך (שרטוט), ולחבר בקו ישר בינה לבין קצה הפקודה הקודמת (הנקודה האחרונה).
הפרמטר היחיד שמועבר אל הפקודה הוא שיעור ה-X של נקודת הסיום של הקו:
שימוש באות גדולה יציין את שיעור ה-X של הנקודה, בעוד ששימוש באות קטנה יציין את מרחקה מנקודת הסיום של הפקודה האחרונה.
התחביר זהה לתחביר פקודת הקו האופקי, אך מייצג את שיעור ה-Y של נקודת הסיום של הפקודה.
כמקודם, שימוש באות גדולה יציין את שיעור ה-Y של הנקודה, בעוד ששימוש באות קטנה יציין את מרחקה מנקודת הסיום של הפקודה האחרונה.
קו (אלכסון) המחבר בין סוף הפקודה האחרונה לבין נקודה חדשה.
הפרמטרים הנדרשים הם שיעורי ה-X וה-Y של הנקודה החדשה:
האות Z נכתבת בפני עצמה, וללא פרמטרים.
אין הבדל בין שימוש באות גדולה או באות קטנה בפקודה זו.
קיימות 3 פקודות ליצירת קו מפותל.
שתיים מהן הן עקומות בזייה, והשלישית היא קשת של אליפסה.
לכל פקודת עקום בזייה נלוות גם פקודה נוספת אופציונלית, המאפשרת המשכיות חלקה לעקומה.
עקום בזייה ריבועי (מהמעלה השנייה) משתמש בארבעה פרמטרים: שניים לתיאור נקודת בקרה, ושניים נוספים לתיאור נקודת הסיום.
העקום יוצא מנקודת סיום הפקודה הקודמת לכיוון נקודת הבקרה, ומשם ימשיך להתקרב אל נקודת הסיום.
בדוגמה זו, x1 ו-y1 הן מיקום נקודת הבקרה, ו-x ו-y הן מיקום נקודת סיום הפקודה.
המשכיות חלקה לעקום בזייה ריבועי (T)
לאחר הפקודה מסוג Q, ניתן גם להצהיר על פקודה מסוג T, שהיא למעשה עקום בזייה ריבועי, בו הפרמטרים היחידים הם של מיקום נקודת סיום הפקודה.
נקודת הבקרה היא שיקוף של נקודת הבקרה של הפקודה הקודמת, ביחס לנקודת הסיום הקודמת.
כלומר, נקודת הסיום הקודמת מהווה את אמצע הקטע המחבר את שתי נקודות הבקרה - הקודמת והנוכחית.
כמו כן, ניתן ליצור רצף של פקודות T, כאשר בכל פעם נקודת הבקרה החדשה מחושבת כשיקוף של נקודת הבקרה הקודמת.
אם פקודת T מוצהרת לאחר פקודה שאינה מסוג Q או T אחרת, היא תפורש כקו ישר בין נקודת ההתחלה לנקודת הסיום.
עקום בזייה ממעלה שלישית (C)
עקום בזייה ממעלה שלישית דומה בתחבירו לעקום בזייה הריבועי, אך דורש 2 נקודות בקרה במקום אחת.
עקום זה יתחיל מנקודת הסיום של הפקודה הקודמת, יתקרב אל נקודת הבקרה הראשונה, משם ימשיך ויתקרב אל נקודת הבקרה השנייה, ולאחר מכן, יתקרב ויתחבר אל נקודת הסיום.
כאשר x1 ו-y1 מייצגים את מיקום נקודת הבקרה הראשונה, x2 ו-y2 מייצגים את מיקום נקודת הבקרה השנייה, ו-x ו-y מייצגים את מיקום נקודת הסיום.
המשכיות חלקה לעקום בזייה מהמעלה השלישית (S)
כמו שעקומה מסוג T מהווה המשכיות חלקה לעקום בזייה ריבועי, קיימת פקודה דומה עבור עקום מהמעלה השלישית.
נקודת הבקרה השנייה מיוצגת על ידי x2 ו-y2, ונקודת הסיום מיוצגת על ידי x ו-y.
כמו בפקודה מסוג T, גם כאן, נקודת הבקרה מחושבת אוטומטית, אך במקרה זה היא מהווה שיקוף של נקודת הבקרה השנייה של הפקודה הקודמת (מסוג C או S).
פקודת הקשת יוצרת קשת של אליפסה.
זוהי הפקודה בעלת המספר הרב ביותר של פרמטרים:
x ו-y – נקודת הסיום של האליפסה.
האליפסה למעשה "תישען" על נקודות ההתחלה (הנקודה הנוכחית שהגענו אליה בשרטוט) והסיום.
כלומר, היקף האליפסה חייב להכיל גם את הנקודות הללו.
rx ו-ry – רדיוסי האליפסה (האופקי והאנכי, בהתאמה).
x-axis-rotation – סיבוב האליפסה (במעלות) סביב מרכזה.
ערך חיובי יסובב עם כיוון השעון, ערך שלילי יסובב נגד כיוון השעון, והצבת הערך 0 לא תסובב את האליפסה כלל (כלומר, הרדיוס האופקי יקביל לציר ה-X והרדיוס האנכי יקביל לציר ה-Y).
large-arc-flag – האליפסה, לפי הרדיוסים שלה וסיבובה, יכולה להישען על נקודות ההתחלה והסיום בשתי דרכים, כאשר בכל אחת מהדרכים הללו, האליפסה מחולקת לקשת אחת גדולה וקשת נוספת קטנה יותר.
ערך דגל זה קובע אם תיבחר אחת מהקשתות הקטנות (כאשר הערך הוא 0) או אחת מהקשתות הגדולות (כאשר הערך הוא 1).
sweep-flag – לאחר שנקבע אם הקשת תהיה הקטנה או הגדולה, יש לבחור את האליפסה שלה שייכת קשת זו (כפי שצוין, ישנן 2 אליפסות, היכולות להישען על נקודת ההתחלה ונקודת הסיום).
הצבת הערך "1" בפרמטר זה תשרטט את הקשת עם כיוון השעון, והצבת הערך "0" תשרטט את הקשת נגד כיוון השעון.
ניתן לראות את התוצאה בשרטוט משמאל:
בדוגמה זו, העקומה הכוללת מתנהגת באופן הבא (שמות הפקודות מודגשים בסוגריים):
תזוזה אופקית יחסית (h) למרחק של 40 פיקסלים ימינה.
תזוזה אנכית יחסית (v) למרחק של 50 פיקסלים.
תזוזה חופשית אבסולוטית (L) לנקודה (80,99).
יצירת קשת יחסית של אליפסה (a) ש:
הרדיוסים האופקי והאנכי שלה באורך 30 ו-40 פיקסלים, בהתאמה.
היא מסובבת 30° של האליפסה נגד כיוון השעון (ערך שלילי).
בחירה בקשת הגדולה עם כיוון השעון (large-arc-flag = 1, sweep-flag = 1).
נקודת הסיום של הקשת במרחק 10 פיקסלים ימינה ו-10 פיקסלים כלפי מטה, ביחס לנקודת ההתחלה שלה.
תזוזה חופשית יחסית (l) למרחק של 65 פיקסלים שמאלה ו-22 פיקסלים למטה.
תגית ה-text מציגה טקסט על המסך.
בדוגמה זו, מוצג טקסט "Hello World!" בגופן אריאל ובגובה טקסט של 12 פיקסלים.
ערכי ה-X וה-Y של הטקסט הם ביחס לפינה השמאלית-תחתונה של תיבת הטקסט.
לצד תגית ה-text, ישנן שתי תגיות טקסט נוספות, שמאפשרות מבנה גמיש יותר של הטקסט במסמך.
הראשונה היא תגית ה-tspan, שמאפשרת בחירה של מקטע מתוך תגית ה-text.
לדוגמה, ניתן להשתמש בתגית על-מנת להדגיש טקסט:
בדוגמה זו, התוצאה תהיה "Do not miss the train!".
התגית דומה בתפקידה לתגית ה-span ב-HTML.
התגית הנוספת המשמשת להוספת טקסט היא תגית ה-tref.
היא מאפשרת שימוש מרובה במקטע טקסט שהוגדר מראש באזור הdefs של המסמך.
נכון ל-2015, תגית זו לא נתמכת בדפדפנים.
תגית ה-g מאגדת מספר תגיות נוספות.
היא מאפשרת, למשל, להזיז או להגדיל מספר אובייקטים, מבלי לשנות כל אחד מהם בנפרד.
בדוגמה להלן, מוצג שימוש בתגית g על-מנת להזיז שני מעגלים 20 פיקסלים ימינה ו-15 פיקסלים מטה:
תגית ה-defs מציינת אזור במסמך, שבו יש תגיות המגדירות אובייקטים מסוימים, על-מנת לאפשר את השימוש בהן גם במקום אחר במסמך.
דבר זה מאפשר שימוש חוזר באותו/ם אובייקט/ים, מבלי שיהיו חזרות מיותרות במסמך.
תגית ה-use משמשת להצהרה על "שכפול" תגית מסוימת ושימוש חוזר בה.
בחירת התגית לשכפול נעשית על ידי ציון ערך ה-id של התגית (שם שהמתכנת בוחר לסמנה ולקרוא לה בו) שבה רוצים להשתמש – פרמטר אופציונלי, שנעשה בו שימוש כאשר יש צורך לתת לתגית מסוימת ערך מציין ייחודי.
בדוגמה זו, שמור בתוך אובייקט ה-defs ריבוע אדום, שאורך צלעו 8 פיקסלים, ושערך (שם) ה-id שלו הוא "my-square".
מחוץ לאובייקט ה-defs מצויה תגית מסוג use, המשתמשת באובייקט שה-id שלו הוא "my-square", וממקמת אותו בנקודה (8,16).
תגית ה-use אינה מאפשרת רקורסיה.
במקרה כזה, תגית ה-use המהווה את התחלת הרקורסיה לא תוצג כלל.
כאשר הדפדפן (או כל תוכנה אחרת הפותחת מסמכי SVG) מציג קובץ SVG, המסמך "ייסרק" מראשיתו ועד סופו.
תגיות שמופיעות קודם במסמך, יוצגו מתחת לתגיות שבאות לאחר מכן.
על-מנת "להעלות" או "להוריד" תגית, יש לשנות את מיקומה במסמך.
SVG מאפשר גם הנפשה של אלמנטים גרפיים.
אחת הדרכים להנפשת אלמנט היא באמצעות תגיות מיוחדות של SMIL, המוכנסות לתוך האלמנט שמעוניינים להנפיש; לעומת זאת, אנימציות SMIL ב-SVG אינן תקן שאושר על ידי ה-W3C, ולכן הדפדפנים גוגל כרום ופיירפוקס מציגים אזהרה כאשר נעשה שימוש באנימציות SMIL בדף אינטרנט.
השיטה המועדפת כיום היא באמצעות הנפשות CSS, ושיטה נוספת להנפשת אלמנטים היא שימוש ב-JavaScript
לתגיות במסמך SVG יכולות להיות תכונות המשויכות להן (attributes).
תכונה מחולקת לשם התכונה ולערכה (value), ותפקידה למסור מידע אודות האלמנט שהתגית מייצגת.
תכונות נכתבות בתוך תגית הפתיחה של האלמנט, עם רווח לפניהן, באופן הבא:
תגית יכולה להכיל תכונה אחת, מספר תכונות, או לא להכיל תכונות כלל.
תכונת ה-transform מאפשרת את הזזת האלמנט (באלמנטים גרפיים בלבד), שינוי ממדיו, סיבובו, הטייתו, או שילוב בין כמה סוגי שינויים, המהווים, למעשה, מעין פקודות.
כל פקודה שכזו נכתבת כשם הפקודה, שלאחריו יופיעו צמד סוגריים, ובתוכם ייכתבו הפרמטרים הנדרשים להחלת השינוי.
סוג השינוי תפקיד מבנה תחביר הסבר translate הזזת האובייקט על המסך translate(x y) הזזת האובייקט x פיקסלים ימינה ו-y פיקסלים כלפי מטה.
שימוש ביחידות שליליות יזיז לכיוון הנגדי.
כאשר מושמט הערך y, לא תהיה תזוזה אנכית.
scale שינוי ממדי האובייקט scale(x y) הכפלת רוחב האובייקט ב-x והכפלת גובהו ב-y.
ערך שלילי גם יהפוך את האלמנט אופקית (x) או אנכית (y).
כאשר הערך הוא 0, האובייקט לא יוצג כלל על המסך.
השמטת הערך y תכפיל את גובה ורוחב האובייקט באותו מספר (הערך x).
rotate סיבוב האובייקט rotate(angle x y) סיבוב האובייקט angle מעלות עם כיוון השעון (ערך שלילי יוביל לסיבוב בכיוון הנגדי).
מוקד הסיבוב הוא ראשית הצירים.
על ידי הוספת הערכים x ו-y, ניתן לקבוע נקודה אחרת על המסמך שסביבה ייעשה הסיבוב (למשל, מרכז הצורה).
skewX הטיה אופקית של האובייקט skewX(angle) הזזת חלקו התחתון של האובייקט במקביל לציר ה-X, כך שצדו הימני של האובייקט ייצור עם גובהו זווית של angle מעלות.
skewY הטיה אנכית של האובייקט skewY(angle) דומה ל-skewX, אך נעשית הזזה אנכית של צדו הימני של האובייקט.
matrix החלת מספר שינויים בעזרת מטריצת מעבר matrix(a b c d e f) יצירה של מטריצת מעבר – סדרה של ערכים, הקובעים את מיקומו החדש של האובייקט במרחב ואת צורתו.
ניתן גם לשלב מספר שינויים בפקודת matrix אחת, על ידי חישוב השינויים בזה אחר זה.
להלן דוגמה למסמך SVG (כל תכונה נכתבה בשורה חדשה, על מנת להקל על הקריאה; הכיתובים בתוך התגית המיוחדת "< !-- -- >" הן הערות פנימיות לצורך שיפור הקריאות, והמחשב מתעלם מהן):
מוזילה פיירפוקס וכל שאר הדפדפנים המבוססים על מנוע Gecko של קרן מוזילה
אינטרנט אקספלורר - מגרסה 9 (עד גרסה 8 באמצעות תוסף חיצוני של אדובי)
קובץ SVG הוא קובץ XML; כלומר, הוא קובץ טקסטואלי, ולכן, ניתן לערוך אותו בכל עורך טקסט, אך יש יתרון לעריכתו באמצעות עורך ייעודי.
מספר גדל והולך של תוכנות תומך בפורמט זה.
Open Office - חבילת תוכנות חופשית, המקבילה ל-Microsoft Office
Inkscape - תוכנה חופשית, המיועדת לעריכת קובצי SVG
אדובי אילוסטרייטור - תוכנת איור של חברת אדובי, תומכת בייבוא וייצוא של קובצי SVG
כמו כן, קיימים כלים רבים באינטרנט, המאפשרים עריכה, יצירה ושמירה של קובצי SVG.
ניתוח SWOT (ראשי תיבות: Strengths, Weaknesses, Opportunities, Threats) הוא אחד המודלים הרווחים ביותר לתכנון וניהול אסטרטגי ולבחינת יכולת הארגון לייצר יתרון תחרותי בסביבה שבה הוא פועל (שוק/תעשייה).
השיטה מנתחת את הסביבה הפנימית והחיצונית של הארגון, ועל בסיס הניתוחים מעריכה את סיכוייו של הארגון להצליח.
המודל נחלק לשני ממדי ניתוח:
הממד החיצוני- מתבטא באמצעות ניתוח ההזדמנויות והאיומים החיצוניים של הארגון הכוללים: כוחות סביבת המאקרו (מודל PESTEL) ופעילים בסביבת המיקרו (מודל הכוחות התחרותיים או מודל חמשת הכוחות של פורטר).
הממד הפנימי- מתבטא באמצעות ניתוח נקודות החוזק והחולשה הפנימיות של הארגון.
חוזקות (Strengths): הגורמים המייחדים את הארגון, אשר נותנים לו יתרון תחרותי על מתחריו.
חוזקות כוללות משאבים ייחודיים של הארגון, ידע ייחודי ויכולות של הארגון.
חולשות (Weaknesses): הגורמים המביאים לנחיתות הארגון ביחס לסביבה החיצונית ומונעים ממנו ליצור יתרון תחרותי.
למשל, אסטרטגיה מיושנת תמנע מהארגון לבצע שינויים דרושים כדי לנצל הזדמנויות בהווה.
הזדמנויות (Opportunities): מצבים בסביבה החיצונית שבאמצעותם יכול הארגון להפיק רווח ולייצר מהן יתרון תחרותי.
למשל, שוק מתעורר עם דרישות חדשות או טכנולוגיה חדשה שיכולה לשפר את תהליך הייצור.
איומים (Threats): מצבים בסביבה החיצונית שעלולים להזיק ליכולתו של הארגון להתחרות.
למשל, לקוח ראשי העומד בפני פשיטת רגל או מיסים חדשים שהוטלו בשוקי היעד.
בדומה לנגיפים אחרים מהסוג Polyomavirus, נגיף זה הוא וירוס דנ"א, הכולל גנום המורכב מדנ"א מעגלי.
מאפיין נוסף המשותף בין נגיף ה-SV40 לנגיפים אחרים מאותו הסוג הוא היכולת לגרום לגידולים, אך בדרך כלל הוא נמצא כזיהום חבוי.
הנגיף חולק דמיון מולקולרי וגנטי רב עם שני נגיפים נוספים במשפחה: JCV ו-BKV.
הנגיף זוהה לראשונה בשנת 1960 בתרביות תאי כליה של מקוקי רזוס (Macaca mulatta), ששימשו לייצור חיסון כנגד נגיף הפוליו.
מעריכים כי עשרות מיליוני אנשים בארצות הברית נחשפו לנגיף, בעיקר בעקבות חיסון שהופק מתאי כליה של קופים.
בשנת 1961 הורתה הממשלה האמריקנית על כך שכל החיסונים החדשים יהיו נקיים מהנגיף, ואולם השימוש בחיסונים ישנים המשיך עד 1963.
שמו של הנגיף נגזר מהשפעתו על תאים נגועים של קופים ירוקים שפיתחו מספר יוצא דופן של חלוליות.
רצף הדנ"א המלא של הנגיף נמצא בשנת 1978 על ידי קבוצת מחקר מאוניברסיטת גנט שבבלגיה בראשותו של ולטר פירס .
הנגיף שכיח באוכלוסיות רבות של קופי המקוק בטבע אולם לרוב במצב רדום, ולא מראה השפעות הנראות לעין על קופי מקוק, כלומר גורם למחלה לעיתים נדירות.
ואולם, בקופים בהם קיים ליקוי במערכת החיסונית, למשל בעקבות הדבקות ב-SIV (Simian Immunodeficiency Virus; נגיף הכשל החיסוני הנרכש בפרימטים), גורם SV40 למחלת כליות ולעיתים למחלה במערכת העצבים.
בבעלי חיים אחרים, ובמיוחד באוגרים, יכול SV40 לגרום לגידולים שונים, לרוב מסוג סרקומה.
המנגנונים המולקולריים שבאמצעותם הנגיף מתרבה ומשנה את פעילות התא המאכסן לא היו ידועים בעבר, אך מחקרים שנעשו על הנגיף אפשרו את הבנתם, ואף הגדילו את הידע בתחומים שונים של ביולוגיה של התא, לרבות ביטוי גנים וויסות של גדילת תאים.
נגיף ה-SV40 הוא נגיף קטן יחסית בגודל של 40 ננומטר בעל קפסיד איקוסהדרלי ללא מעטפת חיצונית (וירוס פשוט).
הקפסיד שלו מורכב מחלבוני המבנה VP1-3, כשבעזרת החלבון VP1 מצליח הנגיף לחדור לתאים בגוף.
הגנום שלו טבעתי, ומורכב מכ-5000 נוקלאוטידים, ובדומה לגנומים של polyomavirus אחרים, הגנום של SV40 מורכב משני מערכי גנים מבוטאים:
גנים השייכים לאזור ה"מוקדם", המקודדים לחלבונים הדרושים השכפול של הווירוס, בהם אנטיגן-T גדול ואנטיגן-t קטן (large T Ag, small t Ag) וחלבון kT 17 .
גנים השייכים לאזור ה"מאוחר", המקודדים לחלבונים מבניים, בהם חלבוני המעטפת (VP1 ,VP2 ,VP3) ו-agnoprotein.
בין האזור ה"מוקדם" ל"מאוחר" נמצא מקור השכפול (Ori).
בשלב הבא, נקשר חלבון T גדול אל מקור השכפול בגנום הנגיפי ומתווך את קישורו של DNA פולימראז ממקור תאי אל האתר.
כתוצאה מכך מתחיל תהליך השכפול של הגנום הנגיפי.
כמו כן חלבון T גדול מקדם את שעתוק הגנים המאוחרים של הנגיף אשר מקודדים לחלבוני הקפסיד.
חלבוני הקפסיד חוזרים חזרה אל תוך הגרעין מפני שתהליך האנקפסידציה, במהלכו מארז הגנום בקפסיד, מתרחש בתוך הגרעין.
מספר מחקרים רומזים על הקשר של SV40 למחלת הסרטן, בהתבסס על נוכחות כמויות גדולות יחסית של מה שעשויים להיות מקטעי דנ"א של SV40 בגידולים, בעיקר בסרטן מסוג מזותליומה ממאירה ולימפומה שאינה הודג'קין.
ההתמרה מתרחשת ככל הנראה על ידי עיכוב חלבון האנטי-סרטני p53 הנגרמת על ידי חלבוני T גדול
תפקידו של חלבון p53 היא לבצע בקרה מתמדת ולגלות נזקי דנ"א, שבעקבותיהם הוא יגרום לעצירת מחזור התא ויגייס חלבוני תיקון.
אם המוטציה לא תתוקן, ידחוף p53 את התא לעבר אפופטוזה על מנת למנוע את הפיכתו לסרטני.
כמו כן נמצא כי האנטיגן T גדול מסוגל לקשור ולעכב את החלבון RB
, אשר העדר פעילותו הוא גורם מוביל להתפתחות סרטן, ובעיקר רטינובלסומה.
עם זאת SV40 לא הוכח כגורם רשמי למחלת הסרטן באדם.
בארצות הברית, SWAT (ראשי תיבות של Special Weapons And Tactics, טקטיקות וכלי נשק מיוחדים) הוא כינוי כללי ליחידה טקטית משטרתית המשתמשת בציוד וטקטיקות לוחמה מיוחדות או צבאיות.
יחידות ה-SWAT בדרך כלל מאומנות, מצוידות ונפרסות כדי לפתור "מצבים בסיכון גבוה" שלעיתים קרובות יחידות משטרה רגילות אינן מאומנות או מצוידות לטפל, כגון יריות, עימותים, פשיטות, חמושים מבוצרים, לקיחת בני ערובה וטרור.
יחידות ה-SWAT מצוידות בכלי נשק וציוד מיוחדים שאינם מונפקים בדרך כלל ליחידות משטרה רגילות, כגון כלי נשק אוטומטיים, רובי צלפים בעלי קליבר גבוה, רימוני הלם, שריון גוף, מגנים בליסטיים, מכשירי ראיית לילה וכלי רכב משוריינים, בין היתר.
יחידות SWAT מאומנות לעיתים קרובות בטקטיקות מיוחדות כמו לוחמה בשטח בנוי, צליפה, פריצת דלתות, משא ומתן במשבר ולוחמה בטרור.
יחידות ה-SWAT הראשונות הוקמו בשנות ה-60 של המאה ה-20 כדי לטפל בפיזור מהומות והפרות סדר ועימותים אלימים עם פושעים.
המספר והשימוש ביחידות SWAT גדלו בשנות ה-80 במהלך המלחמה בסמים ובשנות ה-90 בעקבות תקריות כמו קרב הירי בצפון הוליווד וטבח הטבח בתיכון קולומביין.
עלייה נוספת התרחשה בשנות ה-2000 בעקבות הצורך להתמודד מול טרור לאחר פיגועי 11 בספטמבר.
בארצות הברית עד 2005, צוותי SWAT הופעלו 50,000 פעמים בכל שנה, כמעט 80% מהזמן להגשת צווי חיפוש, לרוב עבור סמים.
עד 2015, מספר הפעלות ה-SWAT השנתיות גדל לכמעט 80,000 פעמים בשנה.
לכל מדינה בארצות הברית ולכל עיר גדולה בארצות הברית וכל כוח משטרה יש יחידת SWAT משלה.
ההגדרה של איגוד הקצינים הטקטיים הלאומיים של ארצות הברית ל-SWAT היא:
יחידות משטרה מיוחדות בישראל ובעולם
: , , יחידת הגדעונים,
: יחידת חילוץ בני הערובה של ה-FBI, יחידות SWAT מקומיות, לשכת האכיפה המיוחדת של שריף מחוז לוס אנג'לס
: היחידה ללוחמה בטרור (הודו), פורס ואן
: הקבוצה המיוחדת למבצעים פדרליים
: היחידה המבצעית לתגובה מהירה, ברקוט
SU-76 היה תותח מתנייע קל תוצרת ברית המועצות, שנבנה על בסיס שלדה של טנק קל T-70. הוא היה תותח מתנייע הנפוץ ביותר בצבא האדום במהלך מלחמת העולם השנייה וכלי רק"מ השני בכמותו שיוצר בברית המועצות במהלך המלחמה (אחרי T-34).
למרות היותו תותח סער, הוא שימש במהלך במלחמה גם כמשחית טנקים.
במהלך השנה הראשונה של המלחמה עלה צורך בתותח נייד, אשר ייתן סיוע ליחידות חי"ר בטווחים קצרים ובינוניים בשדה הקרב.
עד אז השתמש הצבא בטנקי חי"ר T-28 ולאחר מכן בטנקים קלים (כמו T-60 ו-T-70).
הניסיון הקרבי הוכיח כי טנקים אלו אינם יעילים וחימושם אינו מספיק לביצוע משימות אלו.
הפיתוח של התותח המתנייע החל באוקטובר 1942 במפעלי חברת גא"ז, כאשר החימוש שנבחר לטובת הכלי הוא תותח שדה ZiS-3, בעל קליבר של 76.2 מ"מ.
השלדה והמזקו"ם של הטנק הקל T-70 נבחרו כבסיס לנשיאת התותח.
המזכו"ם של הטנק שונה – הוסף גלגל נוסף לכל זחל, כדי לשפר את יציבות התותח.
למתכננים ניתן פרק זמן קצר מאוד (כחודש וחצי) לפיתוח הכלי, מה שהוביל לכמה החלטות שגויות.
אחת מהן הייתה בבחירת המנוע לכלי.
המנועים היחידים שהיו זמינים במפעל באותה עת היו מנועי בנזין בעלי עוצמה של 70 כ"ס.
מנוע חלש מדי מכדי להיות מסוגל "לסחוב" תותח.
המתכננים הגו רעיון לחבר שני מנועים כאלו במקביל, כדי להגדיל את העוצמה.
כתוצאה מכך נוצר מצב שבו למעשה כל זחל הונע בנפרד על ידי מנוע נפרד, מה שהקשה מאוד על הנהג בהפעלת הכלי.
בנוסף לכך החיבור של המנועים היה רגיש מאוד לתנודות, מה שגרם לתקלות רבות.
אב הטיפוס הוצג ב-9 בדצמבר 1942 והייצור הסדרתי החל ב-1 בינואר 1943. כ-350 יחידות SU-76 נבנו עד לסוף מרץ 1943, אז הופסק הייצור לצורך תיקון הליקויים שהתגלו בכלי.
ביוני 1943 החל ייצור של הדגם המשופר (שכונה SU-76M).
הייצור שלו נמשך עד לסוף המלחמה.
שני השינויים העיקריים שהוכנסו בדגם זה (לעומת הדגם הראשון) היו התקנת מנוע בעל עוצמה גבוהה והפיכת תא הצוות לתא פתוח.
התא הסגור שהיה בדגם הראשון הקשה מאוד על תפקוד צוות התותח בעיקר בשל האוורור הלקוי.
תותחי SU-76 מלאו 3 תפקידים עיקריים בשדה הקרב: תותח סער קל (לסיוע קרוב טווח לחיל הרגלים), משחית טנקים ותותח שדה.
כתותח מתנייע היה SU-76 חביב מאוד על אנשי החי"ר, כיוון שהיה בעל עוצמת האש גבוהה בהרבה מהטנקים הקלים, שלפני הופעתו הופעלו בתפקידי סיוע.
בנוסף לכך, תא הצוות הפתוח פישט את התקשורת בין מפקדי כוחות החי"ר לבין צוות התותח, יתרון שבא לידי ביטוי בעיקר בלחימה בשטח בנוי, כאשר תותחי SU-76 צורפו לקבוצות קטנות של לוחמים, כסיוע אש צמוד.
אך לאנשי צוות התותח היווה התא הפתוח והשריון הדק חיסרון רציני, שכן הם היו פגיעים מאוד לאש נק"ל ורימוני יד מהקומות העליונות של הבתים במהלך קרבות הרחוב.
מצד שני התא הפתוח נתן סיכויי הישרדות טובים יותר לצוות במקרה של פגיעת פאנצרפאוסט או פאנצרשרק בכלי, בהשוואה לפגיעה בחלל הסגור של טנק.
כמשחית טנקים, ה-SU-76 היה יעיל מאוד נגד טנקים קלים ובינוניים, אך התקשה מול טנקי טיגר הכבדים.
לקראת סוף המלחמה פותחו פגזים חלולים עבור התותח שהיו מסוגלים לחדור גם את שריונם של טנקי טייגר, אם כי בטווחים קצרים (עד 400 מטר).
SU-76 היה בעל זווית הרמה גבוהה של התותח (25 מעלות) ולכן היה מסוגל לירות לטווחים גדולים – עד 17 ק"מ.
תכונה זו אפשרה להשתמש בו להפגזה בכינון עקיף.
יחד עם זאת, פגזי ה-SU-76 לא היו יעילים מספיק כנגד עמדות מבוצרות של האויב, בגלל הקוטר שלהם ועוצמתם הנמוכה יחסית.
SU-76 היה בעל עבירות גבוהה, לעומת כלי רק"מ סובייטיים האחרים, בגלל משקלו הקל.
יתרון זה בא לידי ביטוי במהלך מבצע בגרטיון, כאשר יחידות של תותחי SU-76 הצליחו לעבור דרך הביצות של בלארוס (ביחד עם יחידות חי"ר והנדסה) ולתקוף את מעוזי ההתנגדות הגרמנים מהעורף.
בתום מלחמת העולם השנייה הופסק הייצור של SU-76 ובשנת 1950 הם הוצאו מהשירות בצבא הסובייטי.
כמה מאות מתותחי SU-76 סופקו לצבא צפון קוריאה, אשר השתמש בהם במהלך מלחמת קוריאה.
מבחינה ארגונית היחידה העיקרית של תותחי SU-76 הייתה רגימנט ארטילרי.
בדצמבר 1942, לאחר ש־SU-76 הראשונים סופקו לצבא, הם אורגנו ברגימנטים מעורבים, שכללו גם תומ"תים קלים (SU-76) וגם תומ"תים בינוניים (SU-122).
בכל רגימנט כזה היו 4 סוללות קלות (סה"כ שישה-עשר SU-76) ו-2 סוללות בינוניות (סה"כ שמונה SU-122).
הניסיון הקרבי הראשון הוכיח את הצורך להפריד בין שני סוגי התומ"תים.
לכן החל מאפריל 1943 הוקמו רגימנטים קלים, אשר כללו 21 SU-76 (5 סוללות בנות 4 תומ"תים ותומ"ת אחד במפקדת הרגימנט).
בסוף אותה שנה הוחלט לעבור לסוללות בנות 5 תומ"תים, כך שרגימנט הצטמצם ל-4 סוללות, אך מספר הכלים לא השתנה.
הרגימנטים הארטילרים של SU-76 הופעלו כיחידות עצמאיות הכפופות למפקד ארמייה.
בתחילת 1944 הוחלף בחלק מאוגדות ח"יר גדוד תותחי נ"ט נגררים בגדוד SU-76. כל גדוד כזה כלל 3 סוללות (16 כלים).
לעומת הרגימנטים, הגדודים הללו היו כפופים ישירות למפקד האוגדה.
בפברואר 1944 הוקמו חטיבות תו"מתים קלות, אשר היו ליחידה הגדולה ביותר של תותחי SU-76. החטיבות הוכפפו ישירות למפקדי חזיתות.
כל חטיבה הורכבה מ: 3 רגימנטים ארטילריים, גדוד חרמ"ש, פלוגת סיור, פלוגת נ"מ ויחידות עורפיות.
בסך הכול היו בחטיבה: 1122 חיילים, 60 תומ"תים SU-76, 5 טנקים קלים מסוג T-70 ו-3 שריוניות סיור M3.
נכון ל-9 במאי 1945 (יום הסיום הרשמי של הלחימה באירופה) שירתו בצבא האדום היחידות הבאות של SU-76 :
70 גדודים במסגרת אוגדות חי"ר.
בנוסף ליחידות אלו היה רגימנט אחד של SU-76 גם בצבא הפולני.
התבסס על טנק T-60. מספר כלים בודדים יוצרו מדגם זה.
SU-76 – דגם המבצעי הראשון.
SUV הן ראשי התיבות של Sport Utility Vehicle (מילולית: רכב ספורט־תועלת) הוא סוג של כלי רכב המשלב בין יכולות נסיעה בשטח כמו של רכב שטח לבין יכולות נסיעה בכביש כמו של מכונית נוסעים.
לכן נקרא בעברית גם רכב "כביש-שטח" או רכב "פנאי-שטח" ואף "ג'יפ".
רכב פנאי חולק איתו מאפיינים מסוימים של רכב שטח, כמו הנעה כפולה, נעילת דיפרנציאל וגלגל אחורי.
בניגוד למכוניות קונבנציונליות, המונעות על ידי הנעה קדמית ולעיתים רחוקות יותר על ידי הנעה אחורית, לרכבי SUV יש בדרך כלל הנעה כפולה (4×4).
רכבי SUV מסוימים כוללים גם יכולת גרירה של טנדר.