tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גלזר חכר והפעיל עם אשתו את המזנון על אנייה עם קרקעית זכוכית, בשם "ז'ול ורן".
ב-1992 החל לעבוד כסוכן מכירות של יחידות נופש בחברת "ישרוטל" אך פוטר כעבור חצי שנה.
לאחר פיטוריו, הפעיל באילת, בזכיינות, חנויות לבגדי תינוקות של החברות הוניגמן ושילב, עסק במכירת דירות, ורכש יאכטה בשם "נירוונה", אותה שיפץ והפעיל כספינת טיולים במפרץ אילת.
במקביל, קנה גלזר וילה באילת, חילק אותה ליחידות נופש, והשכיר כל יחידה.
ב-2001 התגרש שוב, ועבר להתגורר בתל אביב, עבד כסוכן של חברה פיננסית, ובילה את סופי השבוע באילת, שם הכיר את המיליארדרית שרי אריסון.
ב-2003 התחתן עם אריסון בחתונה מתוקשרת, ונחשף לראשונה לציבור בישראל.
לאחר נישואיו, המשיך גלזר לפעול בעסקיו, ואף להרחיבם.
בתחילה, שילבה אותו אריסון בחברות שונות הקשורות לקבוצת העסקים שלה, אך ספגה ביקורת ציבורית על כך כאשר התברר כי בנק הפועלים מייעץ ללקוחותיו להשקיע בחברה בה שותף גלזר.
מאז, עופר גלזר פועל בנפרד מעסקי אשתו, ועל פי פרסומים בעיתונות, הוערכו עסקיו בינואר 2008, בסך כולל של כ-50 מיליון דולר
במאי 2009 התגרש משרי אריסון.
לעופר גלזר שלוש בנות – אחת מאשתו הראשונה ושתיים מאשתו השנייה.
הרשעה במעשים מגונים ובהטרדה מינית
ב-2003, חודשים ספורים לאחר נישואיו לאריסון, נחקר עופר גלזר בחשד למעשים מגונים שביצע בשתי נשים.
נגד גלזר הוגש כתב אישום בבית משפט השלום בתל אביב, ולמרות הכחשותיו, הורשע במעשים מגונים ובהטרדה מינית ונידון לחצי שנת מאסר וכן פיצוי כספי למתלוננות.
לאחר שגזר הדין אושר גם בבית המשפט המחוזי ריצה גלזר את עונש המאסר ב-2007 בכלא מעשיהו, ולאחר ניכוי שליש בגין התנהגות טובה שוחרר ושב לעסקיו.
עניינו נסקר בהרחבה באמצעי התקשורת, והודגשה במיוחד התייצבותה של אשתו הטרייה, שרי אריסון, ושל ידידם רני רהב, לימינו.
אריסון סוקרה כשהיא מלווה אותו לדיוני בית המשפט, והצהירה כי היא אוהבת את בעלה ומאמינה בחפותו.
עוֹפל בּוֹפל היא סדרת טלוויזיה מונפשת בריטית בת 13 פרקים אשר הופקה לשידור בערוץ BBC One בשנת 1992. הסדרה שודרה בישראל בדיבוב עברי בטלוויזיה החינוכית ב-1993.
הדמות הראשית בסדרה היא ציפור גדולה מדברת ממין זכר אשר שמה המלא הוא "עופל בופל ימפפופל אליק בליק בם", אך היא מכונה בפי כל עופל בופל.
לעופל בופל כוחות על-טבעיים, בעזרתם הוא מסוגל לשנות את גודלו וצבעו.
ילד בשם מתתיהו מוצא ספר קסמים ומביע משאלה שהציפור הבדיונית בספר תהיה אמיתית.
משאלתו מתגשמת ובעקבות כך הוא יוצא למסע הרפתקאות בעקבות הוריו, זוג חוקרים אשר אבד בקוטב הצפוני, יחד עם עופל בופל, הנסיכה טוטו ועוזרת הבית שלו, גברת קוטרבאום.
דודו הרשע של מתתיהו שחורי, יוצא אחריהם על מנת לוודא שמשימתם תיכשל וגם כדי לשים את ידיו על אוצר מסתורי.
הוא נעזר לשם כך בבריון בשם נזק, איש צרפתי בשם קלוד פלאנל, ושודד ים בשם מר מגבעת, בעל תוכי ירוק וחכם.
מתיתיהו (מתי) (אסף קורמן)– ילד בעל משקפיים, יוצא עם עופל וגברת קוטרבאום למצוא את הוריו ואת האוצר האבוד באי המטמון.
עופל (שמעון כהן) – ציפור גדולה מדברת ממין זכר אשר שמה המלא הוא "עופל בופל ימפפופל אליק בליק בם", אך היא מכונה בפי כל עופל בופל.
גברת קוטרבאום (רונית שפי) – עוזרת הבית של מתי.
הנסיכה טוטו (אפי בן ישראל) – חברה של עופל ומתי, ניצלה על ידי מתי, עופל וגברת קוטרבאום מידי הקרקרנים.
אמא ואבא של מתי (אפי בן ישראל ושחר צרפתי) – הוריו האבודים של מתי, זוג חוקרים אשר אבד בקוטב הצפוני.
המספר (דן תורן) – מספר את הסיפור בתחילת וסוף כל פרק.
דוד שחורי (נחמן אשכנזי) – דודו הרשע של מתי, יוצא אחריהם על מנת לוודא שמשימתם תיכשל וגם כדי לשים את ידיו על אוצר מסתורי.
נזק (שחר צרפתי) – בריון טיפש, עוזרו של דוד שחורי.
קלוד פלאנל (דן תורן) – איש צרפתי, עוזרו של דוד שחורי.
מר מגבעת (שמעון כהן) – שודד ים, עוזרו החדש של דוד שחורי, בעל תוכי ירוק וחכם.
עופר בן-אמוץ (נולד ב-20 באוקטובר 1955) הוא מלחין יהודי ישראלי-אמריקאי ופרופסור למוזיקה בקולורדו קולג'.
עופר בן-אמוץ נולד בחיפה בשנת 1955. הופיע לראשונה כפסנתרן בגיל 9. בגיל 16 זכה בפרס הראשון בתחרות "חת" לפסנתר.
החל ללמוד קומפוזיציה ותאוריה של המוזיקה אצל יוסף דורפמן באקדמיה למוזיקה ע"ש רובין בתל אביב, והמשיך לימודיו בקונסרבטוריון של ז'נבה בשווייץ ובאקדמיה למוזיקה בדטמולד, גרמניה.
ב-1987 עבר לארצות הברית, שם למד אצל ג'ורג' קראמב באוניברסיטת פנסילבניה, וסיים את לימודי הדוקטורט בקומפוזיציה.
ד"ר בן-אמוץ משמש כיום כפרופסור לקומפוזיציה ולתאוריה בקולורדו קולג'.
יצירותיו של בן-אמוץ מבוצעות בקביעות באולמות קונצרטים ובפסטיבלים ברחבי העולם.
הוא זכה בתחרות בינלאומית בווינה (1994), בפרס קאוואנה (1988), בפרס הזהב בתחרות רודפורט בדרום אפריקה (1993), בתחרות הבינלאומית לקומפוזיציה לחליל בקובה, יפן (1991) ועוד.
חבר המרכז ליצירה ולתרבות יהודית ומשנת 1997 משמש כמנהלו האמנותי של מרכז זה בתחומי צפון-אמריקה.
כמו כן, משמש כיועץ ארכיון מילקן למוזיקה יהודית-אמריקנית.
ביצירותיו של עופר בן-אמוץ בולט ביטוי רגשי ואישי עמוק.
היסודות העממיים והטקסטורות העכשוויות, בשילוב תיזמור ייחודי ורב-דמיון, יוצרים מתח דינאמי ודרמטי ומגדירים את שפתו המוזיקלית של בן-אמוץ.
יצירותיו הוצאו לאור על ידי מו"לים בינלאומיים חשובים כמו ברנרייטר וקליסטי, והוקלטו על ידי חברות נודעות כמו נאקסוס, סטיילטון ופלנה.
עופר אשד (24 בנובמבר 1942– 23 ביוני 2007) היה כדורסלן ישראלי ששיחק שנים רבות עבור הפועל חולון, בנוסף למספר שנים בהפועל תל אביב ובבית"ר תל אביב, וכן שיחק עבור נבחרת ישראל.
אשד התנשא לגובה של 196 סנטימטרים ושיחק בעמדת הפורוורד.
אשד נמצא במקום השלישי במספר הנקודות שקלע בליגת העל בכדורסל בכל הזמנים, אחרי מיקי ברקוביץ' ודורון ג'מצ'י.
נולד בחולון לבתיה ולדוב, אשד שיחק כדורסל בצעירותו בקבוצת הכדורסל של בית הספר על שם ביאליק בחולון ומאוחר יותר בתיכון חדש בתל אביב.
באותם זמנים היה חבר "התנועה המאוחדת".
בגיל 14 וחצי, עשה את צעדיו הראשונים בקבוצת הכדורסל הבוגרת של הפועל חולון ושבר את שיא הכדורסלן הצעיר ביותר בליגת העל, שיא שלא נשבר עד היום.
בגיל 15 שנים וחמישה ימים קלע אשד את סל הבכורה שלו במדי הפועל חולון בליגה הבכירה, ובכך היה לצעיר קולעי הסלים בכל הזמנים בליגה הראשונה בכדורסל הישראלי.
במשחק זה, בו קלע אשד 3 נקודות, ניצחה חולון את הפועל אשדות-יעקב, 63 : 36. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת הופיע בשבעה מ-22 משחקי הקבוצה.
לעומת זאת, בעונתו השנייה, עונת 1958/59, הופיע בכל 22 משחקי הקבוצה, קלע 10 נקודות והוריד 4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת 1958/59, אשד העמיד ממוצע של 15.3, ובגיל 18 בלבד, בעונת 1959/60, הפך לכוכב הבלתי מעורער של הקבוצה, והיה למלך הסלים של העונה בקבוצה עם 17.5 נקודות בממוצע למשחק.
בתואר מלך הסלים העונתי של הקבוצה החזיק אשד משך 14 עונות עד לעזיבתו את הקבוצה בתום עונת 1972/73. ימיו בחולון היו ימי הזוהר של הקבוצה, לאחר שחולון עמדה מול קבוצות הפאר מתל אביב בכבוד רב ונאבקה עמן על תוארי האליפות והגביע.
בצבא שירת בנח"ל בתפקיד חובש, ונכלל בנבחרת צה"ל בכדורסל.
בשנת 1992 הוענק לו התואר יקיר העיר חולון.
בשנת 1998 הוענק לאשד תואר יקיר העיר חולון.
עופר גאבר (נולד ב-16 במאי 1958) הוא מתמטיקאי ישראלי, וחוקר במכון ללימודים מדעיים גבוהים (Institut des Hautes Études Scientifiques - IHES) בצרפת.
מחקריו עוסקים בגאומטריה אלגברית, תורת המספרים ותורת ההצגות.
למד בחוג למתמטיקה לתלמידים מחוננים באוניברסיטת תל אביב שארגן פרופ' אמנון יקימובסקי.
כשהיה בן 14 זכה במקום הראשון באולימפיאדה הישראלית לנוער במתמטיקה מטעם מכון ויצמן למדע.
בוגר תיכון בליך ברמת גן.
בשנת 1978, בגיל 20 סיים דוקטורט, שכותרתו "Some theorems on Azumaya algebras", באוניברסיטת הרווארד, בהנחיית בארי מזור.
באותה שנה הצטרף לסגל החוג למתמטיקה באוניברסיטת תל אביב, תחילה במלגת אלון.
בשנת 1981 זכה בפרס ארדש של האגוד הישראלי למתמטיקה.
בשנת 1984 הצטרף ל-IHES בפריז.
עופר ברקוביץ' (נולד ב-12 בנובמבר 1965) הוא מאמן כדורסל ישראלי.
בתחילת הקריירה שלו, שימש כעוזר מאמן לאפי בירנבוים ופיני גרשון בעירוני רמת גן ולאחר מכן עוזר של בירנבוים בהפועל אילת.
בעונת , כשהיה עוזר המאמן של בירנבוים בקבוצת בני הרצליה, זכתה הקבוצה בגביע המדינה.
בעונת הכדורסל אימן לראשונה בבוגרים את עירוני רמת גן והוביל אותה למקום השישי.
עונה לאחר מכן אימן את הפועל חולון.
בעונת אימן תקופה קצרה את קבוצת הנשים של אליצור רמלה.
בעונת אימן את "וסט פטרום ארד" (West Petrom Arad) שהייתה אלופת הליגה הרומנית במשך שנתיים ברציפות.
וסיים עם הקבוצה במקום השני.
לאחר מכן נשאר עד אמצע עונת ועזב בעקבות משבר כלכלי שאליו נכנסה הקבוצה.
חזר לארץ ואימן את מ.כ חיפה, אך בתום עונה זו היא ירדה לליגה השנייה.
בעונת החליף את רן אשר במכבי גבעת שמואל בתחילת העונה והוביל את הקבוצה לרבע גמר הפלייאוף.
הוא עזב אותה בקיץ, אבל הוזעק בחזרה במחזור ה-20, כאשר לקבוצה היו שני ניצחונות בלבד.
הוא הוביל אותה לתשעה ניצחונות רצופים שזיכו אותו בתואר מאמן העונה של ליגת העל.
בעונת אימן את אליצור אשקלון, אך לא סיים את העונה בתפקיד.
בעונת ובעונת הציל פעמיים את קבוצת מכבי ראשון לציון מירידה לליגה השנייה.
לאחר שלקח שנה של חופשה מאימון, חתם ברקוביץ' באוגוסט 2010 בקבוצת מכבי אשדוד מליגת העל.
משמש במקביל (מאז 2005) כמנהל מקצועי בהפועל נס ציונה, בוגרים ונוער.
בעונת זכה ברקוביץ' שוב בתואר מאמן העונה של ליגת העל, לאחר שהוביל את מכבי אשדוד עד לגמר הפיינל פור הישראלי.
בעונת הגיע עם אשדוד עד לגמר גביע ווינר ולחצי גמר גביע המדינה.
בסיום העונה עזב והתרכז רק בעבודתו כמנהל מקצועי בנס ציונה.
החל מעונת שימש כמנהל המקצועי של עירוני נס ציונה.
באמצע פוטר מנס ציונה נדב זילברשטיין ובמקומו מונה עופר ברקוביץ'.
בדצמבר 2015 השיג את ניצחונו ה-100 בכל הזמנים כמאמן עירוני נס ציונה, 88:94 על הפועל תל אביב, אולם ירד ליגה עם נס ציונה בסוף העונה.
בינואר 2019 הוחתם בבני הרצליה ולאחר שני משחקים עזב את התפקיד לאחר שהנהלת הקבוצה סירבה לבקשתו לחזק את הקבוצה.
הוא הוחלף על ידי אריק שיבק.
בנובמבר 2019 הוחתם ברקוביץ' בעירוני רעננה במקומו של אבנר יאור.
באפריל 2021 פוטר מרעננה לאחר שהקבוצה לא נחלה הצלחה והסתבכה במאבקי התחתית.
עופר אוחיון (נולד ב-7 במרץ 1967 בקריית ים) הוא במאי, עורך ויוצר ישראלי.
בתחילת דרכו היה עופר מתופף, כבר בגיל 12 היה מדריך לתופים במועדון הטכני בקרית ים.
בגיל 15 הקים יחד עם חבריו את להקת "אוקטן 94", שהופיעה בפסטיבל הפזמונוער בתל אביב, שהפיק המוזיקאי יאיר קלינגר.
הלהקה זכתה במקום שני וחבריה נבחרו על קלינגר להיות להקת הליווי של הפסטיבל.
באותו מעמד הם צולמו לתוכנית זהו זה!.
אוחיון חבר אל המוזיקאי ארקדי דוכין.
מאוחר יותר ביים אוחיון את שיר השנה "מי אוהב אותך יותר ממני" ואת "נאמר כבר הכל".
אוחיון ביים קרוב ל-100 קליפים ללהקות מוכרות כגון: החברים של נטאשה, מופע הארנבות של דוקטור קספר ועוד.
ב-2005 ביים אוחיון קליפ לויצו בשם "די לה אלימות" העוסק באלימות נגד נשים.
משנת 2024 במאי תוכנית חדשות טובות לילדים.
עופר ברגמן (נולד ב-7 באוגוסט 1965) הוא פרופסור חבר במחלקה למדעי המידע באוניברסיטת בר-אילן.
עופר ברגמן הוא בוגר תואר ראשון (בהצטיינות) בפסיכולוגיה מאוניברסיטה העברית בירושלים (1993), תואר שני מאוניברסיטת בר-אילן (1997) ודוקטורט מבית הספר לחינוך של אוניברסיטת תל אביב (2006).
תחומי המחקר שלו כוללים ניהול מידע אישי, אינטראקציית אדם-מחשב, והתנהגות מידע.
הוא כתב מעל 40 פרסומים מדעיים.
ה-H-index שלו עומד על 20.הוא קיבל מספר פרסים ומענקים כולל פרס המאמר המצטיין של JASIST, מענק הקרן הלאומית למדע ושני מענקים מטעם חברת גוגל.
ברגמן הוא מחבר הספר The Science of Managing Our Digital Stuff אשר יצא בהוצאת MIT Press בנובמבר 2016. הספר נכתב יחד עם פרופסור סטיב וויטיקר (Whittaker).
הספר מאחד כמה ממאמריו של ברגמן ומשווה את שיטת התיקיות המסורתית לחלופות שלה - חיפוש המאפשר גמישות רבה יותר מניווט לתיקיות, תגיות המאפשרות שמירה מרובת קטגוריות וניהול מידע קבוצתי.
למרות זאת, ברגמן ווויטיקר מצאו ששיטות אלו, אשר עובדות היטב בתחומי ניהול מידע אחרים, נכשלות בניהול מידע אישי.
במקום זאת הספר מציע את הגישה הסובייקטיבית-למשתמש למערכות לניהול מידע אישי, אשר מציעה עקרונות עיצוביים אשר עזרו ביצירת מספר עיצובים חדשניים.
הספר זכה לשבחים ממומחים באינטראקציית אדם-מחשב - ויון רוג'רס, ג'ון קרול, אביגייל סלן ורוברט קראוט.
ברגמן התראיין למגזין TheMarker על יציאת הספר.
ברגמן השתמש בדימות מוחי על מנת לבדוק מתאמים נוירולוגיים להתנהגות מידע.
במחקר שביצע עם ד"ר יעל בן אשר התפרסם בכתב העת Nature Scientific Reports, הם הצביעו על הבסיס הנוירולוגי להעדפת ניווט על חיפוש בניהול מידע אישי.
תוצאות המחקר מראות שבעת ניווט לתיקיות, אנשים משתמשים באותם אזורים מוחיים המשמשים לצורך ניווט בעולם הפיזי ומשאירים את המערכת השפתית פנויה למשימות אחרות.
לעומת זאת פעולת החיפוש מפעילה את אזור ברוקה האחראי על עיבוד שפה.
לאחר צאת המאמר התראיין ברגמן לעיתון הארץ.
ברגמן הרצה על מחקריו באוניברסיטאות ומרכזי מחקר ברחבי העולם וביניהם MIT Media Lab בבוסטון, מיקרוסופט מחקר בסיאטל, National Institute of Informatics בטוקיו ואוניברסיטאות סירקיוז, קורנל ו-Cornell Tech שבניו יורק.
השניים גרים בתל אביב ולהם שני ילדים.
אמו היא הסופרת תמר ברגמן והוא נכד לכתריאל יפה.
אחיותיו הן המאיירת והסופרת אורית ברגמן והרקדנית והכוריאוגרפית סיגל ברגמן.
עופר בינה (נולד ב-27 באוקטובר 1949) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לפיזיולוגיה של הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון.
הוא עומד בראש המעבדה לחקר הלב של הפקולטה לרפואה בטכניון ומחקריו עוסקים בפיזיולוגיה של הלב, אלקטרופיזיולוגיה של הלב ובתאי גזע.
בינה סיים לימודי תואר ראשון במדעי החקלאות באוניברסיטה העברית בשנת 1973. בשנת 1975 סיים תואר שני בנוירוביולוגיה באוניברסיטה העברית, ובשנת 1980 סיים תואר שלישי בנוירוביולוגיה בטכניון.
בינה זכה במלגת רוטשילד ובשנים 1980–1982 ביצע עבודת פוסט-דוקטורט בנושא אלקטרופיזיולוגיה של הלב באוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
עם חזרתו ארצה ב-1982, החל לעבוד כמרצה בפקולטה לרפואה בטכניון ובשנת 1986 התמנה למרצה בכיר.
בשנים 1989 - 1990 חזר לאוניברסיטת קולומביה כעמית מחקר.
בשנים 1993 - 1994 שהה כפרופסור אורח באוניברסיטת סטנפורד בקליפורניה.
בשנת 1993 התמנה לדרגת פרופסור חבר בטכניון ובשנת 2006 התמנה לדרגת פרופסור מן המניין.
בינה פרסם עשרות מאמרים על מחקריו בירחונים בולטים וכתב פרקים במספר ספרי לימוד.
ב-2011 פורסם כי קבוצת מחקר בראשותו ובשיתוף עם פרופסור אברהם לורבר ופרופסור יוסף איצקוביץ-אלדור הצליחה לייצר במעבדה תאי לב "חולים" המאפשרים הבנה מעמיקה יותר של הפרעות קצב ברמה התאית.
עופר בינה נשוי לליליה והם מתגוררים ביישוב נופית.
הם הורים לשלושה ילדים (שתי בנות ובן).
עופר בן צבי הוא אלוף-משנה במילואים, אשר פיקד על עוצבת ברעם, חטיבה 226 וגדוד 202.
עם גיוסו לצה"ל התנדב בן צבי לחטיבת הצנחנים.
לאחר הקורס שב לצנחנים ושימש במספר תפקידי פיקוד בחטיבה.
כמפקד גדוד 202 של הצנחנים, הובילו במספר פשיטות בלבנון ובהן מבצע איש דמים, מבצע מוביל, מבצע סיגל ומבצע ערבית.
לאחר מכן פיקד על חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
עופר אדרת (נולד ב-6 במרץ 1981) הוא עיתונאי ישראלי, כתב "הארץ" לענייני היסטוריה, כותב את מדור הנקרולוגים "אחרי מות".
בעבר כתב אדרת את החידה ההיסטורית השבועית של "מוסף הארץ", "מי היה האיש שהיה".
אדרת נולד וגדל בתל אביב.
הוא מצאצאי הרב אדר"ת, רבן של הערים פוניבז' ומיר שעלה לארץ ישראל במאה ה-19 והיה הרב האשכנזי הראשי של ירושלים.
אביו, עו"ד גיורא אדרת, הוא מבכירי עורכי הדין בתחום עבירות צווארון לבן.
סבו מצד אביו, עו"ד יצחק אדרת, היה מראשוני עורכי הדין בארץ.
אמו, רבקה אדרת, עובדת במוזיאון בית התפוצות.
למד בבית הספר התיכון עמל ליידי דייוויס תל אביב, לבגרות מורחבת בהיסטוריה.
בשנת 1999 התגייס לצה"ל ושירת עד לשנת 2002 בחטיבת המחקר של אגף המודיעין.
זכה לאות הצטיינות מטעם ראש חטיבת המחקר, תא"ל עמוס גלעד.
בעל תואר ראשון בהיסטוריה ובפילוסופיה ותואר שני בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2007 הצטרף לסגל "הארץ".
תחילה כעורך בדסק החדשות, אחר כך עורך במוסף "השבוע".
בשנת 2010 שהה בברלין במלגת חילופי העיתונאים ע"ש ארנסט קרמר וטדי קולק.
ב-2011 השתתף בתוכנית ההתמחות של הבונדסטג בברלין.
משנת 2012 הוא כתב "הארץ" לענייני היסטוריה, כותב את מדור הנקרולוגים "אחרי מות", וכתב את החידה ההיסטורית השבועית של "מוסף הארץ", "מי היה האיש שהיה", הכוללת רמזים לדמות היסטורית שהפותרים נדרשים לזהותה.
מרבה לכתוב בנושאי היסטוריה יהודית, תולדות השואה, והנאציזם.
אדרת חשף בסדרת כתבות ב"הארץ" את פרשת העיזבון האבוד של פרנץ קפקא.
היה זה גילוי כי עם מותו של מקס ברוד עבר עיזבונו הספרותי והביוגרפי של קפקא למזכירתו של מקס ברוד, אסתר (אילזה) הופה, שנהגה בו מנהג בעלים, לא התירה גישה אליו ומכרה פריטים ממנו.
בעקבות הגילוי הגיע העניין לבית המשפט אשר בתום חמש שנות דיונים פסק כי כתבי קפקא יועברו לספרייה הלאומית.
בשנת 2011 היה עורך התוכן של הסרט "הסיפור האחרון של קפקא".
כותב גם ב"יקינתון", כתב העת של ארגון יוצאי מרכז אירופה בישראל.
בשנת 2023 ראה אור ספרו "7 אגדות שלנו", שעוסק בשבעה פרקי לחימה בהיסטוריה הציונית, בהם הקרב על תל חי, מרד גטו ורשה, שיירת הל"ה והקרב על ניצנים.
נשוי לקרולינה פשברוצקה-אדרת, עיתונאית פולנייה ילידת קרקוב.
עופר בּלוֹך (נולד ב-17 בספטמבר 1959) הוא איש ניהול ישראלי.
אשר כיהן כמנכ"ל שופרסל, מנכ"ל חברת החשמל, מנכ"ל חברת "נייר חדרה", נשיא ומנכ"ל "נטפים", נשיא ומנכ"ל חברת הלווין "Yes" ומנכ"ל תשלובת החלב של "תנובה".
עופר בלוך נולד וגדל בתל אביב.
ב-1977 התגייס לצה"ל ושירת בחיל השריון כמ"פ טנקים.
ב-1986 סיים את לימודי התואר הראשון בכלכלה באוניברסיטת תל אביב ובהמשך סיים תואר MBA בבית הספר למוסמכים במנהל עסקים ע"ש ליאון רקנאטי שבאוניברסיטת תל אביב.
מיד עם סיום הלימודים, הצטרף ככלכלן לתשלובת החלב בקונצרן תנובה.
ב-1996 מונה לסמנכ"ל השיווק בתשלובת החלב בקונצרן וב-1999 נבחר לכהן כמנכ"ל תשלובת החלב בקונצרן – תפקיד בו כיהן עד ל-2003. במהלך כהונתו, גיבש בלוך את הסכם שיתוף הפעולה עם יופלה הצרפתית והיה אחראי על השקת המותג בישראל, הנחשבת להצלחה שיווקית.
בנוסף, בתקופתו של בלוך הוכנס המותג קרלו בתחום מעדני החלב והמותג "פיראוס" בתחום הגבינות המלוחות.
עם פרישתו מתנובה, מונה בלוך לנשיא ומנכ"ל חברת Yes הטלוויזיה בלוויין.
בתקופתו של עופר בלוך כמנכ"ל, צמחה החברה, בין השאר בתחרות מול חברת הכבלים HOT, תוך ייצוב מצבה הפיננסי.
בין השנים 2001 ועד 2006, במקביל לתפקידיו בתנובה ובחברת הלווין YES, כיהן בלוך כיו"ר איגוד המפרסמים.
במסגרת תפקידו זה הוביל בלוך מהלכים רבים, ביניהם, ניסוח האמנה להגינות ולאחריות בפרסום של המפרסמים בישראל, אימוץ מדריך האתיקה בפרסומות וסלילת הדרך להענקת התו האתי למפרסמים והידוק הקשר עם החברים באיגוד.
ב-2006 מונה לנשיא ומנכ"ל חברת ציוד ההשקיה נטפים וכיהן בתפקידו עד 2009. במהלך כהונתו, התמודדה "נטפים" עם השלכות המשבר הכלכלי העולמי והחברה הפועלת בתחום טכנולוגיית ההשקיה בטפטוף, נאלצה לבטל כמעט לחלוטין את תוכניותיה האסטרטגיות, תוך פיטורי 150 עובדים.
ב-2009 מונה למנכ"ל חברת התקשורת לידקום.
לאחר ארבעה חודשים, בעקבות משבר כספי אליו נקלעה החברה, הודיע בלוך על התפטרותו מהתפקיד.
הסיבה לקיצוץ היה משבר בעסקי הנייר של החברה, שעברו להפסד.
בתקופת כהונתו כמנכ"ל חברת נייר חדרה בע"מ שימש גם יו"ר דירקטוריון בחברות הבת של החברה.
במרץ 2015 בחר דירקטוריון חברת החשמל בעופר בלוך למנכ"ל החדש של החברה וביוני נכנס לתפקידו.
בפברואר 2022, בלוך נבחר לכהן כמנכ"ל חברת שופרסל.
והוא נכנס לתפקידו ב-9 במאי.
ביולי 2022 התקבלה החלטה בדירקטוריון שופרסל להדיח את בלוך מניהול החברה
בלוך מתגורר בהרצליה, הוא נשוי לשלי ואב לשניים.
במקביל לתפקידי הניהול שמילא, עופר בלוך כיהן כחבר במספר חברות, ארגונים ודירקטוריונים:
בין 2003 ל-2007 כיהן כחבר באקדמיה הישראלית לקולנוע.
בין 2001 ל-2006 כיהן כיו"ר איגוד המפרסמים בישראל.
בין 2009 ל-2012 כיהן כדירקטור מטעם הציבור בפורטל האינטרנט וואלה עד למחיקתו מהמסחר.
בין 2013 ל-2015 כיהן כדירקטור בחברת עוף טוב בע"מ.
מ-2015 מכהן כיו"ר לא פעיל ב"פיתוח שאן" – משקי עמק בית שאן בע"מ.
בנוסף הוא פעיל בארגונים שונים שאינם למטרות רווח (מלכ"ר).
צבי עופר ברקוביץ (נולד בכ"ו בתמוז ה'תשמ"ג, 7 ביולי 1983) הוא יזם ופוליטיקאי ישראלי.
מייסד תנועת "התעוררות בירושלים", חבר מועצת העיר ירושלים לשעבר ומועמד מטעם סיעת "התעוררות בירושלים" לראשות העיר ירושלים בשנת 2018. כיום יזם ואיש עסקים.
ברקוביץ נולד וגדל בירושלים למשפחה מסורתית.
אביו, ד"ר שמואל ברקוביץ, דוקטור למשפטים ומומחה למקומות הקדושים בירושלים ואימו אילנה היא עובדת סוציאלית ועובדת קהילתית.
הוא למד בחטיבת אורט מינקוף ובתיכון ליד האוניברסיטה והיה פעיל בתנועת הצופים.
בצבא התגייס תחילה לקורס טיס ומאוחר יותר עבר ליחידה מיוחדת בחיל התותחנים, בה שירת שש שנים, עד שהשתחרר בשנת 2008 בדרגת סרן.
כיום משרת במילואים בדרגת רס"ן.
ברקוביץ הוא בוגר תואר ראשון בחוג לפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים (2013) ובוגר תוכנית מעוז להכשרת מנהיגות ציבורית באוניברסיטת הרווארד (2017).
לאחר שחרורו מצה"ל הקים את תנועת "התעוררות בירושלים", במטרה "לדאוג לציבור הציוני, הסובלני והיצרני בירושלים".
ב-2011 היה שותף בהקמת תנועה חברתית בשם "מתפקדים", שמטרתה הגברת מעורבותם של צעירים בפוליטיקה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2008 נבחר לראשונה למועצת עיריית ירושלים, תחת ניר ברקת, ברוטציה עם מירב כהן.
בתפקידו זה היה אמון על מערכת החינוך הבלתי פורמלית בעיר וכיהן כיו"ר ועדת התרבות העירונית.
בתקופת כהונתו כמחזיק תיק הנוער זכתה ירושלים בפרס יחידת הנוער המצטיינת לשנת 2011.
ב-2012 ברקוביץ כיהן כמנהל האסטרטגיה והתוכן של פרויקט התחנה הראשונה מטעם היזם.
בבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013 זכתה תנועת "התעוררות בירושלים" בראשותו ל-4 מושבים במועצת העיר.
ברקוביץ' מונה לסגן ראש העיר ולממונה על תחומי הפיתוח הכלכלי, התרבות ומרכז העיר.
כיהן כמ"מ יו"ר הדירקטוריון של חברת עדן, הממונה על פיתוח מרכז העיר.
ברקוביץ פעל למניעת סגירתו של בית הקולנוע הוותיק "לב סמדר" בשכונת המושבה הגרמנית, ובתיווכו הגיעו רשת בתי הקולנוע "לב" ובעל הנכס בו פועל הקולנוע להסכם על המשך הפעלה של בית הקולנוע למשך עשר שנים נוספות.
כמו כן דאג לכך שעיריית ירושלים תשנה את סיווג הארנונה לאומנים, כך שגם נכסים שמשמשים יוצרים העוסקים בצורפות, צילום, וידאו־ארט, מוזיקה וספרות ייהנו מההנחה.
בקיץ 2017 פרץ משבר בין ברקוביץ ותנועת "התעוררות בירושלים" לבין ראש העיר ניר ברקת, כשאנשי התנועה טענו כי ברקת מתכנן לחלק את שכונות ירושלים לחרדים, לדתיים ולחילונים.
בחירות לראשות העיר ירושלים (2018)
בנובמבר 2017 הודיע ברקוביץ על פרישה מקואליציית ברקת ומתפקידו כסגן ראש העיר, והכריז על ריצה לראשות העירייה בבחירות 2018. בבחירות שהתקיימו ב-30 באוקטובר 2018 למועצת העיר ולראשות העיר העפיל לסיבוב השני לאחר שקיבל 29.4% מהקולות.
עוד עלה לסיבוב שני משה ליאון, שקיבל 32.76% מהקולות.
סיעת התעוררות בראשותו הפכה לסיעה הגדולה במועצה עם 7 מושבים.
בסיבוב השני שנערך ב-13 בנובמבר הפסיד למשה ליאון במרוץ צמוד, כאשר גרף 49.15% מהקולות (108,979 קולות) לעומת 50.85% מהקולות (112,744 קולות) לליאון.
בסיבוב השני זכה גם לתמיכת חלק מהציבור החרדי מאגודת ישראל והפלג הירושלמי.
לאחר הבחירות ניהל ברקוביץ משא ומתן על כניסה לקואליציה, אולם בסופו של דבר נשארו הוא וסיעתו באופוזיציה.
בתחילת משבר הקורונה פנה ברקוביץ אל ראש העיר משה ליאון והציע שתנועת התעוררות בירושלים ומתנדביה יסייעו לעירייה להתמודד עם המשבר, על אף היריבות הפוליטית.
במקביל לכהונתו כיו"ר האופוזיציה העירונית, שימש ברקוביץ כנשיא עמותת "לב אוהב" ובמסגרת זו הוביל את קמפיין ההתרמה הארצי "מרחיבים את הלב" לעזרה לנפגעי הקורונה.
בקדנציה זו פעל ברקוביץ' מול משרד התחבורה להעברת "מתחם הטסטים" שפעל בשכונת גילה לאזור התעשייה תלפיות על מנת למנוע הפרעה לתושבי השכונה.
לאחר מאבק ולחצים שהוביל, החליטה הוועדה המחוזית לחייב את עיריית ירושלים לבנות תוכנית שלד ציבורי מקיפה בשכונות קריית היובל, עיר גנים וקריית מנחם.
קידם את פרויקט מנורה לאומנויות (מתחם ז'ראר בכר), המתחם כולל בתוכו את הסטודיו למשחק "ניסן נתיב", בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, בית הספר לתיאטרון חזותי והמרכז למוזיקה מן המזרח.
ברקוביץ' פעל למען קידום מיזם קייטנות אוגוסט לכיתות א-ב, לילדי שפה וחינוך מיוחד ואף הצליח להוביל להוזלה משמעותית במחירי קייטנות אוגוסט.
לאחר שסירב להצעות ממפלגות אחרות, הצטרף בפברואר 2021 למפלגת "תקווה חדשה - אחדות לישראל" והוצב במקום ה-13 ברשימתה ב.
המפלגה זכתה בבחירות לכנסת בשישה מנדטים וברקוביץ נותר מחוץ לכנסת.
בנובמבר 2022 הודיע על פרישתו מהחיים הפוליטיים.
ברקוביץ פעל יחד עם ח"כ רועי פולקמן לחקיקת חוק שיחייב בעלי נכסים לא מאוכלסים ("דירות רפאים") לשלם ארנונה כפולה על הנכס, במטרה להגדיל את מספר הדירות המוצעות לשכירות בעיר.
בהמשך כהונתו הוביל ברקוביץ מאבקים נוספים בתחום הדיור, כגון המאבק בתופעת הנכסים הנטושים.
כמו כן פעל ליישום תקנה שהועברה על ידי השר גדעון סער המאפשרת לרשויות המקומיות לנצל שטחים ציבוריים לשם בניית דיור להשכרה לטווח ארוך במחיר מוזל.
בשנת 2010 התנגד להחלטת עיריית ירושלים למנוע מסינמה סיטי ירושלים לפעול בשבת.
ברקוביץ עתר לבג"ץ יחד עם חברים נוספים בתנועת "התעוררות בירושלים", אולם בג"ץ החזיר את הדיון למועצת העיר.
כבר בקדנציה הראשונה שלו במועצה פעל ברקוביץ להחזרת משרדי הממשלה לירושלים.
בעקבות פנייתו של ברקוביץ הודיע סגן השר לשיתוף פעולה אזורי איוב קרא כי יעביר את משרדו לירושלים.
ברקוביץ היה מעורב גם במעבר של רשות החדשנות מהאיירפורט סיטי לירושלים.
כמו כן נאבק ברקוביץ בניסיון לשכן את תאגיד השידור הישראלי מחוץ לירושלים, מאבק שהסתיים בהצלחה בסופו של דבר רק בשנת 2020, כאשר ברקוביץ כבר כיהן כיו"ר האופוזיציה בעירייה.
גם בקדנציה השנייה שלו במועצה המשיך ברקוביץ לפעול להעברת משרדי ממשלה לעיר על מנת ליצור מקומות תעסוקה.
בעקבות הבג"ץ שהוביל, ממשלת ישראל קיבלה החלטת ממשלה חדשה בדבר יישום מעבר היחידות הכוללות סנקציות.
בית המשפט קבע כי לעתירה היה משקל בהנעת הממשלה לפעולה.
ב-2022 הצטרף ברקוביץ לחברת נופר אנרגיה.
חברה ציבורית ישראלית העוסקת בתחום מיזמי אנרגיה מתחדשת בישראל ובעולם.
לאחר כחצי שנה בחברה, היה שותף בהקמת חברת בת של נופר אנרגיה, בשותפות עם קבוצת מילגם, חברת אינובה, בה הוא משמש כיושב ראש.
חברת הבת עוסקת באנרגיה מתחדשת בתחום המוניציפלי.
ברקוביץ נשוי לעורכת הדין דינה אמסלם ברקוביץ ואב לשלושה.
המשפחה מתגוררת בשכונת קטמון בירושלים.
עופר גרשון (נולד בשנת 1968) הוא ספורטאי ישראלי בעבר.
6 פעמים ברציפות אלוף ישראל (1985–1990) בזריקת דיסקוס.
עופר גרשון גדל בבאר שבע.
הוא התאמן בקבוצת הפועל באר שבע בהדרכתו של אמנון גור.
אליפות ישראל שנערכה בסוף יוני 1985 זכה גרשון במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 49.18 מטר.
בתחרות שנערכה בתל אביב ב-27 ביולי 1986 הוא זכה במדליית ארד בהטלת כידון בשיא אישי חדש של 50.30 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1987 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 44.98 מטר.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1988 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 45.18 מטר.
בתחרות שנערכה בלברקוזן שבגרמניה ב-10 במאי 1989 זכה גרשון במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 15.93 מטר.
בתחרויות האתלטיקה של המכביה ה-13 שנערכו ב-10 ביולי הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.22 מטר, אחרי טוד קאופמן מארצות הברית (55.70 מטר) וסיים במקום חמישי בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 14.96 מטר, שני בין האתלטים הישראלים.
באליפות ישראל שנערכה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 50.84 מטר.
בתחרות שנערכה בדורטמונד שגרמניה ב-9 באוגוסט הוא זכה במדליית כסף בזריקת דיסקוס בשיא אישי חדש של 55.18 מטר, 4 ס"מ פחות מהשיא הישראלי של גדעון אריאל (55.22 מטר) והתוצאה השנייה בטיבה של אתלט ישראלי עד אותה העת.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1990 הוא זכה במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 51.04 מטר.
עופר בן שבת (נולד ב-15 ביוני 1979) הוא שחקן, סטנדאפיסט, כוכב ילדים, בדרן, תסריטאי, מחזאי, במאי וכוכב רשת ישראלי.
חלק מן הצמד הקומי וממקימי בית הספר למשחק "עופר ומאור", ביחד עם מאור הרוש.
תפקידו הראשון בקולנוע ובמשחק בכלל היה בשנת 2000, בסרט "הבן שלי" שביים יונתן גורפינקל.
תפקידו השני בקולנוע היה בסרט "דמיונות" משנת 2007 שביימו נמרוד עציון-קורן וסער לחמי.
בשנת 2005 זכה בפרס המחזאי הטוב ביותר באוניברסיטת תל אביב על קומדיה שכתב "חבל על מי שחי".
בשנת 2012 הגיש פינה קומית בתוכנית "שישי עם טל ברמן" ששודרה בערוץ הראשון.
החל משנת 2013 משתתף בתוכנית הסטנדאפ לילדים "הצחוקייה" ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש.
בשנת 2013 השתתף כמותח שבועי בתוכנית "אמבוש" ששודרה בערוץ 10.
בשנת 2014 השתתף בתפקיד אורח בסדרות "הקלמרים" ו"זגורי אימפריה" של HOT.
החל מ-2014 מגלם את הנער העברי האמיץ פרץ, בסדרה של ערוץ מאיר לילדים "עלילות ארץ גושן".
בשנת 2015 השתתף בסדרה "רון" של Yes Comedy.
בשנת 2016 השתתף בסדרה "מיסטר צ'יפס" בתפקיד אורח ובסדרה "המועדון עם שחר חסון" כסטנדאפיסט מתחלף.
בשנת 2017 החל להשתתף ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש בסדרה OMG שמשודרת בערוץ KIDZ.
שיחק במספר סרטי קולנוע חרדי כמו "כוח זיקית" (4 חלקים מאת "האחים כהן וחצי", תפקיד ראשי), "רגע גורלי" (2 חלקים מאת "ניצוצות של קדושה", תפקיד משנה) ועוד.
בשנת 2022 התארח בסדרה שנות ה-90 בתפקיד הסגן של פרוספר עובד של פרוספר המנסה לפטר אותו כדי לקחת את תפקידו כמנהל על הצביעה בשייטת 13.
"המופע של עופר ומאור" - מופע מערכוני נונסנס ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש, בשנת 2016 עשו מופע המשך בשם "הקומדי צחוק" אותו מריצים עד היום.
עשה מופע יחיד בשם "הרב מצליח בן דור" (דמות קומית), לה גם פינה קבועה בוואלה תרבות (הפינה החלה בוואלה יהדות) וברדיו גלי ישראל הדמות הופיעה בפינות שונות בטלוויזיה .
כתב קומדיה בשם "חבל על מי שחי" שזכתה בפרס השופטים.
השתתף במופע "ויהי צחוק" עם מאור הרוש, מופע "הצחוקייה" ועוד.
הופיע במועדוני הסטנדאפ: "דומינו גרוס", "קומדי-בר" ו"קאמל קומדי".
בן שבת הוא יוטיובר ביחד עם שותפו הקומי מאור הרוש, ביחד הם יצרו ערוץ יוטיוב עם שלל פרודיות ומערכוני רשת.
בנוסף יצר עם מאור הרוש מערכונים קומיים ל-Mako, נענע 10, פליקס ו-ynet.
למד משחק, בימוי תיאטרון ובימוי קולנוע באוניברסיטת תל אביב, למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות של עידית שחורי ובסמינר לכתיבה של רוברט מקי "Story ו-Comedy".
עופר גרוסקופף (נולד ב-12 באוקטובר 1969) הוא שופט בית המשפט העליון.
בעל תואר דוקטור במשפטים ולשעבר פרופסור חבר וסגן הדקאן בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת תל אביב.
גרוסקופף נולד בישראל, בן לאילה ויוסי גרוסקופף.
ב-1988 הצטרף לתוכנית העתודה האקדמית, וסיים תואר ראשון בכלכלה ב-1990, ותואר ראשון במשפטים ב-1991, שניהם באוניברסיטת תל אביב.
במקביל לשירותו הצבאי כקצין בענף ייעוץ וחקיקה של הפרקליטות הצבאית, השלים תואר שני בכלכלה, גם הוא באוניברסיטת תל אביב.
ב-1997, בתום תפקידו כיועץ משפטי לפרויקטי הדיור בצה"ל, השתחרר מצה"ל ופנה לאקדמיה.
הוא מוסמך במשפטים מטעם אוניברסיטת הרווארד (1999).
באותה שנה קיבל תואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב, על עבודה שכותרתה "הגנה על כללי תחרות באמצעות דיני עשיית עושר ולא במשפט", שנעשתה בהנחייתו של פרופ' דניאל פרידמן.
לאחר מכן היה גרוסקופף עוזר המחקר של פרידמן, וב-2008 ערך יחד עם פרופ' נילי כהן ספר יובל לכבודו של פרידמן.
ב-1996 הצטרף כמרצה לסגל הפקולטה למשפטים שבמסלול האקדמי המכללה למנהל, וב-2001 מונה למרצה בכיר.
ב-2002 עבר לפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
כיהן כמרצה בכיר, פרופסור חבר וכסגן דיקן הפקולטה.
בשנת 2006 מונה לנציג ארגוני צרכנים בבית הדין לחוזים אחידים, ובשנת 2009 הוארך מינויו זה.
הוא בוגר התכנית של קרן וקסנר.
באוגוסט 2009 מונה לשופט בבית המשפט המחוזי מרכז.
ב-2016 וב-2018 נכלל שמו ברשימת המועמדים לכהונה בבית המשפט העליון, ב-22 בפברואר 2018 נבחר לכהונה בבית המשפט העליון.
נכנס לתפקידו בסוף מרץ 2018, עם פרישתו של השופט יורם דנציגר.
כשופט בבית המשפט המחוזי, התמחה גרוסקופף במשפט כלכלי ובתביעות ייצוגיות.
בין השאר פסק בתביעות ייצוגיות נגד בזק, בנק לאומי, חברת יקב הגליל יוסף גולד ובניו ולאומי קארד.
באוגוסט 2015 אישר הגשת תביעה נגזרת נגד דירקטורים בחברת "דיסקונט השקעות", בגין רכישת העיתון "מעריב".
התביעה הסתיימה בפשרה לפיה הדירקטורים ישלמו לחברה 100 מיליון ש"ח.
פסקי דין אחדים שלו עסקו בזכויות יוצרים וזכויות קניין רוחני.
ב-27 במרץ 2018 מונה גרוסקופף לבית המשפט העליון בישראל.
לפי שיטת הסניוריטי הנהוגה בבית משפט זה, הוא צפוי לכהן בין ינואר 2032 לינואר 2035 כמשנה לנשיא בית המשפט העליון, ולכהן כנשיאו מינואר 2035 עד אוקטובר 2039.
ערב כניסתו לתפקיד, תואר גרוסקופף באתר ynet כשופט חברתי שמרבה להתייצב לצד החלשים, ולא חושש להביע את דעותיו החברתיות כשהוא דן בתביעות ייצוגיות כבעל עמדות חברתיות.
בנוגע לפרשנות חוזים, גרוסקופף היה שותף לפסק דין ביבי כבישים שצמצם את הלכת אפרופים.
בפסק הדין קבע גרוסקופף יחד עם השופט אלכס שטיין כי הפרשנות לחוזים עסקיים תיצמד יותר ללשון החוזה.
בפסק דין נוסף קרא גרוסקופף בהערת אגב לעיין מחדש בהלכת רבינאי נ' מן שקד - פסק דין של אהרן ברק המאפשר להכיר בזיכרון דברים כחוזה מחייב באמצעות מנגנוני השלמה של פרטים שלא הוסכם עליהם בפירוש בין הצדדים.
בהתאם, הוא פסק לבעלי מניות המיעוט פיצוי של קרוב למיליון שקלים.
עמדתו זאת נתקבלה בהסכמה על ידי עמיתיו להרכב.
באחד מפסקי דינו ביקש בדעת מיעוט להעניק פיצוי בשל הכאב והסבל שנגרם בעקבות אבחון מאוחר, אף על פי שלא הוכח שהאבחון המאוחר גרם לנזק פיזי.
עמיתיו להרכב דחו את עמדתו בין השאר מחשש להצפה בתביעות ואינפלציה בסכומי הפיצוי.
במקרה אחר קבע השופט גרוסקופף שחברת ביטוח צריכה להעניק פיצוי חלקי על נזק שנגרם לרכב בעת שנהג הרכב היה מתחת לגיל שנקבע בפוליסה.
בספטמבר 2017 דחה גרוסקופף טענה של אפליה שהופנתה כלפי הקאנטרי קלאב של כוכב יאיר, בנימוק שרשות מקומית רשאית להגביל מתן שירותיה לתושביה בלבד, וזאת במידה הנדרשת לביצוע תפקידיה.
פסק הדין הורה לקיים גם מסלול רישום למנויי חוץ, בהיקף שלא יפחת מ-10% ממספר המנויים הכולל, ובכלל זה לאפשר רישום של העותרים, ערבים תושבי העיר הסמוכה טירה.
גרוסקופף ביקש בדעת מיעוט לקבוע שאין למשרד הבריאות סמכות לאסור על קיום מרכזים ללידת בית.
בפסיקתו כתב: "אין להקל ראש גם בטענותיהן המהותיות של העותרות כי האפשרויות ...
שמשרד הבריאות מציע כיום לנשים יולדות מצר את צעדיהן ופוגע בזכויותיהן.
בחירתה של יולדת כיצד ללדת קשורה בקשר הדוק לאוטונומיה של כל אישה על גופה, ועלינו לאפשר לה מרחב בחירה אופטימלי לעניין הליך הלידה, בכפוף כמובן למגבלות רפואיות מובַנות".
בדיון נוסף שהתקיים בנושא הפכה עמדתו לעמדת הרוב.
לעומת זאת, במרץ 2021 הצטרף גרוסקופף לביקורת של השופט יצחק עמית על השימוש המוגזם, לשיטתם, בשיח זכויות במשפט הפלילי, וכתב:
"אין לכפור בכך שלשיח הזכויות יש מקום חשוב במסגרת המשפט הפלילי.
ההליך הפלילי, על כל שלביו – חקירה, משפט וענישה, מבטא את השימוש הקיצוני ביותר שעושה המדינה בכוח הכופה העומד לרשותה.
לפיכך, הגנה ראויה על זכויות האדם של נחקרים, נאשמים ועבריינים מחייבת שיח זכויות דווקני ומחמיר, ומצדיק במקרים מתאימים הכרה בקיומה של "הגנה מן הצדק".
ועדיין, קשה להשתחרר מהרושם שבמסגרת ההליכים הפליליים במדינת ישראל נעשה בשנים האחרונות שימוש מופרז בטיעונים אלה.
לא כל חסר בחקירה פלילית מקים טענה לרשלנות המשטרה; לא כל החלטה המבחינה בין מעורבים במעשי עבירה מגלה חשש לאכיפה סלקטיבית; לא בכל הליך ניתן לטעון כי קופחו זכויות הנאשם.
הניסיון מלמד כי רק במקרים מעטים וחריגים השימוש בשיח הזכויות הוא מוצדק, וכי במרבית ההליכים הפליליים בהם נעשה בו שימוש הוא כסות להיעדר טענות של ממש לגופם של דברים.
הישענות בלתי מוצדקת על שיח של זכויות במסגרת הליכים פליליים, ובמיוחד שימוש חסר בסיס בטענה של "הגנה מן הצדק", אינם פועלים לטובת התכלית לשמה נוצרו – הגנת זכויות האדם במסגרת ההליך הפלילי.
ראוי לנאשמים וסנגורים כי יעשו שימוש מושכל בכלים אלה, תוך ייחודם למצבים החריגים להם נועדו."
בראשית שנת 2021 דחה גרוסקופף בקשת רשות ערעור על פסק דין שאישר את מדיניות שירות בתי הסוהר שקבעה כי בעקבות מגפת הקורונה והסגרים שהוטלו בציבור, קיים שב"ס מדיניות של "עוצר חופשות" כך שאסירים לא יצאו מבתי הסוהר לחופשות והוגבלו ביקורי משפחות בבתי סוהר, הגם לאחר שכבר החל מבצע החיסונים.
ב-2023 הורה גורסקופף לשירות הביטחון הכללי לנסות למצוא חלופה לשימוש במעצרים מנהליים ותהה האם מבוצע שימוש במעצרים אלו אך מפאת מסוכנות, או שמא מבוצע השימוש בסמכות זו גם במקרים בהם ניתן להסתפק בחלופת מעצר שפגיעתה בחירותו של העצור פחותה בהרבה.
האפשרות לעשות שימוש בחולה הזקוקה נואשות לטיפול רפואי מציל חיים, ואשר אין כל טענה כי היא עצמה מעורבת בפעילות נגד מדינת ישראל, כ"מנוף לחץ" אינה תואמת את ערכי מדינת ישראל, ואינה יכולה לעמוד מבחינה משפטית.
לא כל שכן, כאשר מדובר במדיניות גורפת המופנית כלפי קבוצה המונה מספר לא ידוע של מטופלים במצב קריטי, אשר כל חטאם הוא היותם קרובי משפחה מדרגה ראשונה של אנשי חמאס, זוטרים כבכירים.
בדעת מיעוט, סבר גרוסקופף שיש להקל בעונשו של אדם שהשתתף בתקיפה של אדם שהותקף על ידי אחיו הצעיר וחבר של אחיו, בעת שסבר שאחיו הוא המותקף על ידי אדם המבוגר ממנו.
גרוסקופף הוא מומחה בתחום המשפט הפרטי, בפרט דיני תאגידים ודיני עשיית עושר ולא במשפט.
עופר גרוסקופף נשוי לבתיה, בעלת תואר שני בפסיכולוגיה ארגונית העוסקת בייעוץ בנושאי קריירה, ולהם ארבעה ילדים.
הוא נכד של ישעיהו גרוסקופף, שהיה אחיו של האדריכל אהרון דורון.
אביו, יוסי גרוסקופף, עבד כמנהל פרויקטי מחשוב, ואמו אילה עבדה כלבורנטית במעבדת מחקר בית הספר לרפואת שיניים של אוניברסיטת תל אביב.
אחותו הצעירה יעל היא דוקטור לרפואת שיניים.
כעורך דין עבד גרוסקופף בייעוץ משפטי ולא עסק בליטיגציה.
באופן חריג ייצג את אביו בתביעה שהגיש נגד המוסד לביטוח לאומי, לתשלום דמי אבטלה לעובד ב"חברת ארנק".
בעקבות זכייתו בתביעה תוקן חוק הביטוח הלאומי, ונקבע בו שבעל שליטה בחברת מעטים אינו מבוטח בענפים אבטלה ופשיטת רגל ופירוק תאגיד.
עופר גרוסקופף, הגנה על כללי תחרות באמצעות דיני עשיית עושר ולא במשפט, המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, 2002.
עופר גרוסקופף ונינה זלצמן, מישכון זכויות, הוצאת נבו, 2005.
עופר גרוסקופף ושי לביא (עורכים), ספר נילי כהן - משפט, תרבות וספר, הוצאת אוניברסיטת תל אביב, 2017.
שרון אפק, עופר גרוסקופף, שחר ליפשיץ ואלעד שפיגלמן (עורכים), ספר מנחם פינקלשטיין - משפט, ביטחון וספר, הוצאת נבו, 2020.
עופר גרוסקופף, "סיווג מסרים המוחלפים במהלך משא־ומתן" עיוני משפט כב 745 (1999)
עופר גרוסקופף, "הרשות השלטונית כמזכה" משפטים לד 517 (2004)
עופר גרוסקופף, סלה חלבי, "הפרה של הבטחת נישואין: מדגם "הפיתוי הגברי" לדגם "שברון הלב"" בתוך משפטים על אהבה 107 (ארנה בן נפתלי וחנה נוה עורכות, 2005)
נינה זלצמן, עופר גרוסקופף, "המחאה על דרך שעבוד ומשכון זכות" עיוני משפט כח 43 (2006)
עופר גרוסקופף, "הנשר והנסיכוּת – על היחס שבין דיני עשיית עושר ולא במשפט לבין דיני זכויות יוצרים" בתוך יוצרים זכויות - קריאות בחוק זכות יוצרים 202 (מיכאל בירנהק וגיא פסח עורכים, 2009)
עופר אקרלינג (נולד ב-7 בנובמבר 1961) הוא זמר, יוצר, מפיק מוזיקלי, ומוזיקאי ישראלי.
עופר אקרלינג החל לנגן בגיטרה וקלידים בגיל 15 והיה חבר במקביל בשתי להקות רוק.
בשנים 1976–1978 שימש כעוזר טכנאי באולפני ההקלטות קולינור וטריטון.
את שירותו הצבאי עשה כטכנאי בגלי צה"ל וכחייל ניגן בלהקת ליפסטיק שפעלה בשנים 1981–1983, לצידם של אלימור זילברמן, אתי זילבר, רביב גזית ודני מקוב.
הלהקה הקליטה שלושה שירים בהם את השיר "בחברה להגנת הטבע" שהוקלט לאחר מכן על ידי אריאל זילבר.
בנוסף השתתף ההרכב בג'אם סשן עם המוזיקאי הבריטי פיטר גרין בו אף הוקלטו מספר שירים.
בשנת 1982 הקליט את השיר "לא רוצה לזמביה" אותו הלחין למילותיה של חנה גולדברג.
גולדברג הסבירה שהשיר הוא על "ה'אמיתיות' החיפאית מול ה'זמבאיות' התל אביבית.
התל אביבית היא זאת שרוצה להצליח, רוצה להיות בצמרת, רוצה לזמביה, מטפסת על עצי זהב ומדביקה לעצמה נוצות טווס.
והחיפאי שואל מה המחיר, ולא, הוא לא רוצה לזמביה".
את השיר הפיקו אקרלינג וחברו אלירן לניאדו.
אקרלינג הואשם שהלחן של השיר דומה לשירה של נינה האגן "רגאיי אפריקאי", אך הוא טען שרק שתי תיבות בשיר דומות והדבר מקובל במוזיקה.
הסינגל היה ללהיט, והודות להצלחתו החליטה חברת הד ארצי להוציא לאקרלינג אלבום מלא.
בנוסף לשיר הנושא, הצליחו בו גם השירים: "ניר העשיר" ו"משפחה ממוצעת".
זמן קצר לאחר הוצאת האלבום הקים אקרלינג את ההרכב "ילדי טלוויזיה" עם שותפו להופעות יוסי פיין.
הם החלו לעבוד על אלבום, אך עם עזיבתו של פיין את ישראל הופסקה העבודה עליו.
בשנת 1985 כתב את מילות השיר "משחק מכור" שהופיע באלבום הבכורה של הזמרת ריטה.
באמצע שנות ה-80 הוציא אקרלינג מספר תקליטי שדרים, הוא עבד על הקלטת אלבום שני, אך האלבום מעולם לא הושלם.
אחר כך עבר לניו יורק בארצות הברית, שם התגורר קרוב לעשור, וחזר לישראל בשנת 1996. כעבור שנה הקים את אולפן ההקלטות "אינדי".
באולפן הוקלטו בין היתר אלבומים של אברהם טל, ארקדי דוכין, ברי סחרוף, מאיר בנאי, מיקה קרני, מוש בן ארי, שוטי הנבואה, שמוליק קראוס ועוד.
ב-1999 הוציא את אלבומו "טיסת לילה" אותו הפיק מוזיקלית באולפן ההקלטות שהקים, והלחין את רוב שיריו.
חנה גולדברג, כתבה את המילים לשיר הנושא, "טיסת לילה".
בשנת 2003 הקים את ההרכב "חתולי מתחם נוגה" עם המתופף ז'אן פול זימבריס.
בשנה זו הוצא ה הוציא אקרלינג את המיני אלבום "אחד מתוך חמש" שכלל 6 שירים שכתב והלחין אקרלינג בהם גרסה לשיר "משחק מכור" שכתב לריטה, והופץ במהדורה מוגבלת של 250 עותקים.
בשיחה מעדכן אקרלינג את בראון שיצא לו אלבום חדש ובתגובה עונה לו בר און "תביא לי עוד זמביה".
בשנת 2007 הוציא את האלבום "מיסטר לינג 5/5", אלבום קונספט בסגנון רוק אלקטרוני על אדם בשם מיסטר לינג.
את הטקסטים כתבה חנה גולדברג וז'אן פול זימבריס שותף בהלחנה וההפקה מוזיקלית ולני בן בשט בהפקה המוזיקלית ובשיתוף הזמרות לי טריפון וחגית נדרי.
שתיים מתוך חמש - חתולי מתחם נגה (2003)
שלוש מתוך חמש - האלבום הגנוז (2003)
לא רוצה לזמביה - ארבע מתוך חמש (2003)
עופר ניסים גורן (נולד ב-י"ז בכסלו ה'תשכ"ו, 11 בדצמבר 1965 בבית שמש) הוא פנטומימאי ישראלי.
בשנת ה'תשפ"ג זכה בפרס תרבות יהודית ע"ש אורי אורבך
נולד וגדל בבית שמש כבן שני במשפחה של שמונה ילדים להורים יוצאי מרוקו.
אביו, משה, עלה לישראל במסגרת עליית הנוער והתגורר בתחילה בקבוצת יבנה עד שעבר לבית שמש, ועיברת את שם משפחתו ממיגרס לגורן בעקבות התרשמותו מהרב שלמה גורן - היה מנהל מחסן, עבד במפעל ואחר כך עבד בעיריית בית שמש.
אימו ניהלה מעון לעיוורים ולאחר מכן שימשה כמטפלת במשפחתון.
למד בבית הספר "אליקים" בבית שמש ובישיבת "אבן העזר" במושב נחם.
למד בישיבת קריית נוער במגמת נגרות וגרפיקה.
בתקופת התיכון במשך ארבע שנים היה פעיל בחברה להגנת הטבע כפקח טבע מתנדב, בבית ספר שדה כפר עציון חקר חבלי ארץ מבחינת צומח, חי וארכאולוגיה, חפר ומיפה מערות באזור לכיש ועדולם מטעם חוג הנוער במרכז לחקר מערות בישראל.
כמו כן עסק בצפרות בארגון הצפרות הירושלמי בהוראת יוסי לשם.
היה חניך בתנועת הנוער בני עקיבא.
הוא התקשה בתקשורת מילולית עם הסביבה בגלל בעיות היגוי וגמגום.
על מנת למשוך תשומת לב הוא בנה לעצמו קטעי פנטומימה: בלון, רובוט, אופניים וכך התחבב על החברים, הביטחון העצמי חזר אליו ובעיית הגמגום נעלמה.
למד במסגרת ישיבת ההסדר נוה דקלים במשך ארבע שנים, ושירת כלוחם בגדוד שקד חטיבת גבעתי.
חבר בוועד המנהל של איגוד אומני הקרקס והרחוב באמ"י.
כשהיה בכיתה י"א צפה בהופעה של חנוך רוזן, ולאחר ההופעה ניגש להראות לרוזן קטע פנטומימה של ניפוח בלון.
רוזן עודד אותו לעסוק בתחום.
ב-1983 יצר את המופע "נשחק בכאילו" והופיע איתו ברחבי הארץ במסגרת בני עקיבא.
גורן מעלה עד היום מופע זה.
בשנה הרביעית ללימודיו בישיבת ימית התלבט האם בתור אמן דתי מותר לו להופיע בפני בנות, כשהתבקש להופיע באירוע פורים באולפנת ערד.
על כך סיפר בראיון: "באתי לרב יעקב אריאל בתחילת דרכי, ושאלתי אותו אם אפשר להופיע בפני בנות.
הוא לא הבין למה אני רוצה להיות שחקן, אבל לאחר שהשתכנע שזה כלי הביטוי שלי, הוא נתן לי את ברכת הדרך, ואמר לי לקחת את זה לכיוונים חינוכיים".
בימי בין הזמנים הופיע בכפר הנופש ובמלון חוף הדקלים בגוש קטיף במופע לכל המשפחה בשם "בידור ללא דיבור", גורן מעלה את המופע עד היום בקהילות ומתנ"סים ברחבי הארץ והעולם.
בשנת 1987 החל להעלות מופעי פנטומימה במסגרת מדרשות כמו מדרשת הדרום ומדרשת עמיעד.
המופע הראשון עסק בנושא תפילה.
זו היה הפעם הראשונה בה אומנות התיאטרון שימשה כלי להעברת מסרים חינוכיים בקרב בני הנוער במסגרת של סמינריון יהדות.
באותה שנה למד פנטומימה אצל שמעון אפלטוני בירושלים.
באמצע שנת 1988 נאלץ לעזוב את ההדרכה והאמנות על מנת להחליף את אביו בעסק המשפחתי והתחיל להיות עצמאי במכולת המקומית ביישוב עמנואל.
ביום היה עובד כעצמאי ואחר הצהרים למד מחול מודרני, סטפס ומחול ג'אז בבית הספר למחול "מחולה" בירושלים, ולמד תנועה אצל בוריס סבידנסקי בתל אביב.
אהבתו לפנטומימה הביאה אותו לקבל החלטה לאחר שנה לסגור את העסק כעצמאי במכולת, ולעסוק באומנות הפנטומימה.
בין השנים 1989–1991 עבד כמאפר בתצוגות אופנה בירושלים, איפר במספר סרטים בקולנוע חרדי, יצר אשליות של פציעה בסרט הדרכה לתחבושת אלסטית ועוד.
בין השנים 1990–1994 למד בימוי והפקת סרטים במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.
משנת 1990 העלה מופעים במסגרת חינוך בלתי פורמלי.
בין השנים 1990–1995 פיתח והעלה במסגרת מדרשת עמיעד 12 תוכניות על מנהיגות, התבגרות, גבורה ועוד.
בין התוכנית שהעלה: "היחיד והיחד" - על חשיבותה של חברה, "השתקפות" - התמודדות ולבטים של נער בגיל ההתבגרות (ביים: גלעד אלפסי במסגרת גשר מפעלים חינוכיים), "גיבורים בעל כורחם" העוסק בסוגי גבורה שונים, "מי היה מאמין?!" - העוסק באמונה באלוהים, ו"תפילה" - על היחס לתפילה.
במדרשת רמות שפירא בבית מאיר העלה את התוכניות "מידה למידה" - חינוך למידות לבני ובנות מצווה, "להתחיל מחדש" - העוסקת בפתיחת שנת הלימודים, "מי הבוס?" - תוכנית לקראת פסח העוסקת בשאלה מהו חופש ומיהו בן חורין והיחס לעבדות בת זמנינו, "בדרך אל האושר" העוסק בנושא סיפוק והגשמה עצמית.
במדרשת מעלה חבר העלה את התוכניות "נשמרתם לנפשותיכם" על זהירות בדרכים, ו"משפחטומימה" - העוסק בנושא של חשיבות המשפחה, על בגרות והתבגרות והיחס בין הורים למתבגרים.
במדרשת שבי שומרון העלה את התוכנית "דיבורים שהשתיקה יפה להם" - תוכנית לבני נוער העוסקת בנושאי צניעות, לשון הרע והתמודדות עם לחץ חברתי.
בנוסף העביר סדנאות למורים בתוכנית "כוחה של שתיקה" - סדנה לפיתוח שפת הגוף והמסרים העוברים בדרך לא מילולית.
ב-1992 יצר את המופע "מהמגילה נגילה" המספר את סיפור מגילת אסתר ללא מילים.
ב-1994 יצר את המופע-סיור "פנטומה בקפיטול" - סיור חוויתי בגבעת רם.
ב-1997 יצר את המופע "מסמך אישי מהשואה" - סיפור על ניצול שואה המעלה זכרונות בעקבות לכידת אדולף אייכמן.
ב-1995 למד משחק במכינה של הסטודיו למשחק ניסן נתיב.
במסגרת המכינה למד להטוטנות ותנועה אצל בוריס סבידנסקי, ובמקביל למד סדנת הבעה וביטוי בעזרת תנועה ומשחק תיאטרלי אצל צביקה פישזון בבית ספר מעלה.
בין השנים 1998–2000 למד תיאטרון בבית הספר במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.
שם שיחק על במה כשחקן מדבר בפעם הראשונה, בהצגה "בן מלך ובן שפחה שהתחלפו" בבימויו של שולי רנד על פי הסיפור שכתב רבי נחמן מברסלב.
החל מ-1999 הוא מופיע בחידונים במסגרת "החידון והחויה" על מושגים בתנ"ך, מורשת קרב, משנה, גמרא והיסטוריה.
בשנת 2000 גילם את דמות הזאב בהצגה "פטר והזאב" בסדרת קונצרטים של התזמורת הסימפונית ירושלים.
ב-2002 פיתח (בליווי מנחה מהחינוך המיוחד) סדנת פנטומימה טיפולית, כלי תקשורתי-טיפולי לילדים הסובלים מפיגור ואוטיזם.
בין השנים 2004–2007 היה שותף בהקמת הפסטיבל הבינלאומי לפנטומימה בשפרעם והופיע בו.
ב-2004 למד ליצנות למבוגרים ולילדים ועבודה עם מסכות ואביזרים אצל עמירם אטיאס.
ב-2005 העלה מופע משותף עם עמירם אטיאס בשם "גונבים את ההצגה" המשלב להטוטנות, קסמים וליצנות.
ב-2006 העלה יחד עם עמירם אטיאס הצגה למבוגרים בשם "ביד המקרה".
ב-2007 יצר יחד עם אנה ולאסוב מופע משותף בשם "עזר כנגדו" המתאר מערכת יחסים מורכבת בין בעל לאישה.
את המופע ביים גינדי בביצקי.
באותה שנה כתב ויעץ חומר מקורי מתוך ארון הספרים היהודי למופע "אם כל חי" של אנה ולאסוב, מופע זה עלה גם בפסטיבלים באירופה.
ב-2008 יצר את המופע "שרשרת הדורות" מופע פנטומימה המתאר את השתלשלות המאורעות של עם ישראל לאורך הדורות מאברהם אבינו עד ימינו, בליווי קטעי הקראה בעברית ובאנגלית.
ב-2009 יצר את המופע "מופע מה@net (מהפנט)" המתאר את הדילמות בשימוש ברשת האינטרנט.
ב-2011 כתב וביים את ההצגה "בד בבד" בתיאטרון המשולש בטבריה: הצגה לשלושה שחקנים העוסקת במאבק המתמיד בין חומר ורוח כפי שמתואר בסיפורי תחילת האנושות.
ב-2013 יצר מופע לילדים לקראת פסח "האיש וההגדה" המספר את סיפור ההגדה של פסח בפנטומימה יחד עם אביזרים.
ב-2013 החל ללמוד בבית מדרש ליוצרים במוסררה בית הספר הרב תחומי לאמנות וחברה ע"ש נגר בהנחיית שמעון קליין והסופרת רבקה מרים.
ב-2019 יצר עם הפנטומימאי והשחקן עמירם אטיאס הצגה ללא מילים "ESTER פנים" - סיפור מגילת אסתר בסגנון קומדיה דל'ארטה, פנטומימה ומסיכות.הוא העלה הצגה זו גם בפני קהילות יהודיות בחבל הבלקן.
יוזם וחבר בוועד המנהל של הפורום לאומנויות הבמה, והקים עם מספר אומנים את הפרלומימיקה – תיאטרון רב תחומי ללא מילים.
חבר באמ"י ובארגון הפנטומימה הבינלאומי.
ב-1999 השתתף כפנטומימאי בסרט "שלום לך אורחת" שכתבו והפיקו מולי קימל ותמר קירשנבוים שגם ביימה בהוצאת קלסיקלטת.
ב-2001 כיכב כפנטומימאי לצד אילן נוב בסרט "אתנ"כתא - בארץ בראשית חלק א" שערך וביים יואב אליצור ובסרט "אתנ"כתא - בארץ בראשית חלק ב' - מן הגורן" בהוצאת מעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות.
בין הקטעים שזורים קליפים בהשתתפות ילדי עפרה וילדיו של עופר גורן, ואת השירים כתבה והלחינה נעמה אלפסי.
הופיע במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "אסי וטוביה" בערוץ מאיר לילדים.
יצר תנועות ידיים עבור משניות פרק א' של מסכת אבות בבית המלמדים.
ב-2003 ביים וערך את "מעושר לאושר" - סרט עלילתי באורך מלא למגזר החרדי בהפקת גל פז.
את הסרט כתב בהשראת הסיפור "איש ביטחון" מהסדרה כה עשו חכמינו, המספר את סיפורו של עשיר שרצה לחלק את הונו לאדם המסכן בעולם.
לאחר מכן היה שותף כיועץ ומלווה מקצועי לבמאי בסרטים במגזר החרדי.
ב-2016 השתתף בתוכנית "ניידת החלומות" בערוץ מאיר לילדים והגשים לילד חלום להיות פנטומימאי.
במעלה - בית הספר לטלוויזיה לקולנוע ולאמנויות שיחק בהצגות "בעל ביטחון" ו"תקרית בוישי" בבימוי ברוך גוטין, ושיחק בהצגה "בן מלך ובן שפחה שהתחלפו" בבימוי שולי רנד.
לימד פנטומימה בשנים הראשונות של תיאטרון אספקלריא.
שיחק במופע "טישאטרון" - מופע עם סיפורים מעולמם של חסידים המשולבים בניגונים.
את המופע כתב עיבד וביים חביב מזרחי, ושיחקו בו גם אלחנן אבן חן, גיא דורון, עדי טרר, אסף פני-אל ואושרי מימון.
בתיאטרון תאיר: ב-2003 שיחק בהצגה "מחכים לכבודו" - סאטירה חברתית על התנהלות החברה הדתית לאומית שכתב וביים גלעד אלפסי.
ב-1995 יצא לראשונה לסיבוב הופעות בניו-יורק, שם הופיע באוניברסיטת קווינס לפני 2500 איש במופע "אתנכתא" - סיפורי תנ"ך בהמחזה תיאטרלית.
החל משנת 2000 החל להופיע בחו"ל דרך ארגון "ציפור הנפש" של מוטי אייזיק המביא תרבות יהודית לקהילות יהודיות בחו"ל.
עד כה הופיע לפני כ-200 קהילות יהודיות ברחבי העולם, בין השאר בקרואטיה, איטליה, בלגיה, ספרד, אוסטריה, ארצות הברית, קנדה, נמיביה ודרום אפריקה, סקוטלנד, הונגריה, הודו ועוד.
ב-2006 יצא כשגריר של תרבות לסין מטעם שגרירות ישראל בבייג'ינג, והרצה שם באקדמיה.
בין השנים 1980–1994 עסק בעיטור כתובות, ופיתח סגנון של פיסול תמונות בתלת מימד.
משנת 2008 עוסק בשיווק רשתי בחברות המוכרות מוצרים בתחום הבריאות והקוסמטיקה.
בין השנים 2009 – 2011, בעקבות צורך לטיפול בגוף בעקבות תאונת עבודה במהלך אחת מהופעותיו, החל ללמוד עיסוי תאילנדי בבית הספר לעיסוי "לוטוס" של אימאן הראל בתל אביב, עיסוי שוודי בבית ספר ג'יג'י לקוסמטיקה בתל אביב עם המורה אימאן הראל ורפלקסולוגיה עם ענבר ישראל.
מאז 2010 הוא עוסק גם ברפואה הוליסטית (עיסוי תאילנדי, עיסוי שוודי, שיאצו, רפלקסולוגיה, לומי לומי ועוד).
בין השנים 2011–2014 איגד תחת קורת גג אחת 13 מטפלים ברפואה משלימה בתחומי עיסוק שונים מאזור בית שמש.
בעקבות ידיעותיו בשימוש העברות משקל, טכניקת ההנפה מעולם הריקוד וטכניקת הטיפול במגע בסבון תאילנדי ושיאצו - יצר טיפול ייחודי המשלב עיסוי בתנועה.
ב-2016 כתב והוציא לאור את ספר הילדים "החמור שלא רצה לנעור" המלווה בציורים של בנו יגאל גורן, בהוצאת מדיה 10 חולון.
בין השנים 2017–2019 היה בתקופת שיקום והחלמה מתאונת דרכים שעבר, בתקופה זו קידם את המיזם "GOfair" והקים שתי חברות העוסקות בצרכנות חברתית מתגמלת.
המטרה היא לאגד צרכנים לרשת חברתית המייצרת ללקוח הכנסה פסיבית מפעולות שהוא עושה.
נשוי ליעל-שפרה, גננת, להם שישה ילדים והם מתגוררים בבית שמש.
עופר ארז (נולד ב-1966) הוא רופא ישראלי, מנהל מרפאות החוץ למיילדות וגינקולוגיה במרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה.
ארז משמש כפרופסור מן המניין בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת המדינה של ויין בארצות הברית.
בשנים 1989–1995 למד לתואר דוקטור לרפואה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
את מחקר התזה עשה בהנחיית פרופסור רבקה כרמי ומרים כץ.
ב-1994 השתתף בתוכנית חילופי סטודנטים ולמד באוניברסיטת מסצ'וסטס.
את שנת הסטאז' עשה ארז בבית החולים קפלן, בשנים 1997-1996, ואת ההתמחות שלו עשה במחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים סורוקה בשנים 1997–2005. שנתיים משנות ההתמחות שלו שימש ארז כמתמחה הראשי מטעם חטיבת גינקולוגיה ומיילדות בבית החולים.
ארז מכהן כפרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובאוניברסיטת המדינה של ויין בדטרויט.
פרסם בעיתונות הרפואית מעל ל-250 מאמרים ומחקרים, סקירות ותיאורי מקרה.
ארז ערך 10 פרקים בספרים שונים במיילדות וגינקולוגיה.
משנת 2005 ועד שנת 2009 עבד כרופא בכיר במחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים סורוקה.
בשנים אלה יצא ארז להתמחות-על ברפואת האם והעובר, אותה סיים בהצלחה בשנת 2009. את התמחות-העל עשה ארז בבית החולים של מסצ'וסטס, והקשרים שרקם בתקופה זו הובילו למעורבות פעילה של ארז במחקרים רפואיים בין-לאומיים.
בין השנים 2016-2009 שימש כאחראי על היחידה להריון בסיכון גבוה במחלקת נשים ויולדות ב' בבית החולים סורוקה.
במקביל, בשנת 2013 מונה למנהל היחידה לניהול סיכונים בבית החולים סורוקה.
תפקיד זה מקנה חברות קבועה בוועדת ההתמחות ובוועדת הדם של בית החולים.
בתפקיד זה כיהן ארז עד עזיבתו את בית החולים בשנת 2021.
בין השנים 2021-2016 שימש כמנהל מחלקת יולדות ד' וכאחראי אשפוז יום מיילדותי בבית החולים סורוקה.
בשנים 2022-2021 שימש כמנהל מערך הנשים והיולדות במרכז הרפואי העמק, וסיים תפקידו לאחר שנה בלבד.
משנת 2023 חזר לבית החולים סורוקה עת מונה לתפקידו כמנהל מרפאות החוץ של חטיבת הנשים והיולדות.
שם מפעיל ארז מרפאה להריון בר-סיכון גבוה ומרפאת פוריות.
עופר דגמי (נולד ב-28 במרץ 1967) הוא כדורגלן עבר ישראלי, ששיחק בעמדת החלוץ, בין היתר במכבי יפו ובית"ר ירושלים.
דגמי הוא בנו של שוער העבר של מכבי יפו, ציון דגמי, ששיחק בקבוצה במשך שנים רבות, ואף הפך למנהל ויו"ר הקבוצה הבוגרת עם השנים.
דגמי החל את דרכו במחלקת הנוער של מכבי יפו והלך בעקבות אביו, אך התפתח דווקא בעמדות ההתקפיות והצטיין בעמדת החלוץ.
כבר בגיל 16 שותף במשחק הקבוצה הבוגרת בעת שרוב שחקניה שבתו.
ב-1984 במשחק אימון שיחק עופר דגמי כחלוץ (בן 17), ואביו ציון כשוער מחליף (בן 42), והייתה זו אחת הפעמים היחידות בכדורגל הישראלי שבהן אב ובנו שותפו באותו משחק ובאותה קבוצת כדורגל.
דגמי אף שיחק בנבחרת הנוער של ישראל שם התפרסם בין היתר לשלילה שהיה מעורב בפרשת קובלנץ בה גנבו מספר שחקנים קופת צדקה מחדר האוכל המקומי בעת שהותם במחנה אימונים בקובלנץ שבגרמניה.
בעקבות פרשה זו נענש דגמי כמו גם שאר המעורבים, כאשר הורחק לצמיתות מנבחרת הנוער, ובנוסף הורחק למספר חודשים מלשחק בקבוצתו מכבי יפו.
בהמשך הקריירה קנה דגמי את מקומו בהרכב הבוגר של מכבי יפו באופן קבוע.
בהמשך עבר דגמי במכבי פתח תקווה, הפועל עכו, הפועל צפרירים חולון ובבית"ר באר שבע שהייתה בליגה הארצית (השנייה), שם המשיך להבקיע מספרים דו ספרתיים של שערים כמעט בכל עונה.