tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעיתים קרובות הם שיתפו פעולה במשימות ושניהם חלקו אינטרס הדדי באמנותם.
בתו של וואל, ורוניקה, הייתה סטודנטית בשיעורי הוויטראז' שלו.
בהמשך היא הפכה לאחד מעוזרי הסטודיו של אביה.
לאחר מותו, היא לקחה על עצמה את ניהול סדנת הסטודיו שלו.
היא הייתה אמנית מיומנת ובעלת קריירה מצליחה כאמנית ויטראז'.
כריסטופר היביו (בנורווגית: Kristofer Hivju; נולד ב-7 בדצמבר 1978) הוא שחקן קולנוע נורווגי.
ידוע בעיקר מגילומו את תורמונד מארת-ענק בסדרת הטלוויזיה "משחקי הכס" של רשת HBO.
כמו כן שיחק את הנבל קונור רודוס בסרט "מהיר ועצבני 8".
היביו נולד בדצמבר 1978 באוסלו, נורווגיה להורים השחקנים אריק היביו וליסלוט הולמן והוא בן דודה של השחקנית איזבל ננטי.
הוא למד במחלקה הדנית באורהוס של האקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון וסיים את לימודיו ב-2004.
הוא החל לשחק ב-2001 בסדרה הקצרה "Fox Grønland" בתור ג'ים אולסן ובעוד הופעות קטנות.
ב-2008 הופיע לראשונה בסרט האימה "Manhunt".
ב-2011 הופיע בסרט "היצור" בתפקיד ג'ונאס.
ב-2013 שיחק בסרט המדע הבדיוני "העולם אחרי".
אותה שנה החל לשחק בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" בתור תורונד מארת ענק, תפקיד אותו גילם במשך 6 עונות.
ב-2014 שיחק בסרט הדרמה השוודי "פורס מז'ור" בתור מאטס.
ב-2017 שיחק את הנבל קונור רודוס ב"מהיר ועצבני 8".
ב-2021 הופיע בסדרה "המכשף" בתור השודד ניבלן בפרק אחד.
כריסטופר היביו אובחן במרץ 2020 כחולה בנגיף הקורונה אך כעבור חודש החלים.
מאז 2015 הוא נשוי לעיתונאית והסופרת גריי מולבר-היביו ולהם שתי בנות: נור וסילג'ה.
כריסטופר דניאל בארנס הוא שחקן ומדבב אמריקאי.
בארנס נולד בעיר פורטלנד שבמדינה מיין ולו אח ואחות.
ב-1984 שיחק בסרט "American Dreamer",שעסק בעקרת בית אמריקאית המאבדת את זיכרונה במהלך טיול בפריז.
בין 1986–1987 שיחק את אחד משני התפקידים הראשיים בסדרת המדע הבדיוני "Starman".
בין 1988–1989 שיחק בקומדיית המצבים "המעון של משפחת הרפר" .
בשנת 1990 שיחק בסרט הטלוויזיה "Exile" העוסק בחבורת נערים השוהים על אי טרופי.
הוא הופיע בקומדיית הטלוויזיה !Spring Fling משנת 1995. הוא שיחק את גרג בריידי בסרט "The Brady Bunch Movie" המהווה פרודיה על סדרת הטלוויזיה "חבורת בריידי", הוא ביצע את התפקיד גם בסרט ההמשך "A Very Brady Sequel".
ב-2004 שיחק בקומדיה הרומנטית "Shut Up and Kiss Me".
הוא דיבב את הנסיך אריק בסרט "בת הים הקטנה", וכן דיבב את הנסיך בשני סרטי ההמשך של "סינדרלה", "סינדרלה 2: חלומות מתגשמים" ו"סינדרלה 3: אהבת אמת".
הוא דיבב את הדמות הראשית של ספיידרמן בסדרה "ספיידרמן: סדרת האנימציה".
בנוסף הוא דיבב גם מספר משחקי וידאו.
כריסטופר (כריס) טוד דונהיו הוא קצין בדרגת גנרל המכהן כמפקד כוחות צבא ארצות הברית של פיקוד אירופה ופיקוד אפריקה וכן כמפקד הכוח היבשתי של נאט"ו.
סיים לימודי באקדמיה הצבאית של ארצות הברית ב-1992. הוא שירת כמפקד מחלקה בדיוויזיה השנייה בדרום קוריאה ולאחר מכן הצטרף לרגימנט הריינג'רס ה-75 בו שימש סגן מפקד פלוגה בגדוד השלישי.
שימש מפקד פלוגה בגדוד החמישי של רגימנט החי"ר ה-87 בפנמה ולאחר מכן שימש מפקד פלוגה ומפקד פלוגת מפקדה בגדוד השני של הריינג'רס.
בתפקידו הבא שימש עוזרו של סגן יושב ראש המטות המשולבים ריצ'רד מאיירס, כולל במהלך פיגועי 11 בספטמבר במהלכם שימש מאיירס יושב ראש המטות המשולבים בפועל.
הוא המשיך לשמש כעוזרו של מאיירס לאחר כניסתו לתפקיד ראש המטות המשולבים באוקטובר 2001.
ב-2002 הצטרף לכוח דלתא ושימש ביחידה במגוון תפקידים בהם קצין מבצעים, מפקד פלגה, מפקד פלגת מיונים ואימונים, מפקד פלוגה, סגן מפקד ומפקד כוח דלתא (בשנים 2013-2015).
הוא הוביל כוח של היחידה במהלך מלחמת אפגניסטן.
הוא פעל גם במבצעים בעיראק, סוריה, מזרח אירופה וצפון אפריקה.
שירת כקצין אג"ם של פיקוד המבצעים המיוחדים המשולבים, באוגוסט 2016 מונה לסגן מפקד הדיוויזיה הרביעית.
באוגוסט 2017 מונה למפקד בית הספר לחי"ר של הצבא בפורט בנינג.
כמו כן שירת כסגן לענייני לוחמה בטרור ומבצעים מיוחדים באגף המבצעים של המטות המשולבים.
ב-2019 מונה למפקד הכוח המשולב של ארצות הברית ונאט"ו בתחום המבצעים המיוחדים באפגניסטן וביולי 2020 מונה למפקד הדיוויזיה המוטסת ה-82. הוא החייל האמריקאי האחרון שעזב את אדמת אפגניסטן במהלך הנסיגה האמריקאית מהמדינה באוגוסט 2021.
במרץ 2022 מונה למפקד הקורפוס המוטס ה-18. בדצמבר 2024 קודם לדרגת גנרל ומונה למפקד כוחות הצבא בפיקוד אירופה ובפיקוד אפריקה ובמקביל כמפקד הכוח היבשתי של נאט"ו.
דונהיו בעל תואר שני ממכללת המלחמה של הצי וסיים תוכנית עמיתים של הצבא באוניברסיטת הרווארד.
כריסטופר גרינאפ (; 1750 – 27 באפריל 1827) היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כמושלה השלישי של קהיליית קנטקי בין השנים 1804–1805. בנוסף, כיהן גרינאפ כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קהיליית קנטקי.
בעת מלחמת העצמאות האמריקנית, שירת גרינאפ כסגן בזרוע היבשתית וכקולונל במיליציה של וירג'יניה.
לאחר שירותו במלחמה, סייע ביישובה של קהיליית וירג'יניה, בעיקר למרגלות הרי האפלצ'ים.
במרוצת השנים, השתלב בפוליטיקה המקומית, ומילא תפקיד מפתח בעצמאותה של קנטקי בשנת 1792. גרינאפ היה אחד הנציגים הראשון של המדינה הצעירה בבית הנבחרים.
לאורך כהונתו הוטחו אל עברו האשמות כי תמך בדעותיו של ארון בר לספח את קנטקי אל שלטונות האימפריה הספרדית.
גרינאפ נולד בשנת 1750, במחוז פיירפקס שבקולוניית וירג'יניה, לג'ון ואליזבת.
כנער, גדל והתחנך בבתי הספר המקומיים במחוזו.
לאחר תקופת התיכון החל גרינאפ ללמוד משפטים במכללתו של הקולונל צ'ארלס בינס.
בעת המהפכה האמריקנית שימש תחילה כסגן בזרוע היבשתית של מיליציית וירג'יניה, ובעדן נשבע לתפקיד הקולונל.
בשנת 1781, בניסיון ליישב את מחוז לינקולן , החל גרינאפ לעבוד שם כמודד.
בשנה העוקבת עבד כעורך דין בבית המשפט המחוזי.
עם הקמת מחוז קנטקי בווירג'יניה ב-1783, שלימים יהפוך למדינה עצמאית, התחיל לעבוד כפקיד קבלה בלשכת בית המשפט החוזי של הרודסבורג.
באותה שנה, החל ללמוד עריכת דין במכללת טרנסילבניה.
בשנת 1785 נבחר גרינאפ לייצג את מחוז פייט בבית הנבחרים של וירג'יניה.
במרוצת כהונתו מונה גרינאפ, לצד בנג'מין לוגן וג'יימס גררד, לוועדה שקבעה את חלוקתו הנוספת של מחוז קנטקי, שהקימה שלושה מחוזות חדשים במדינה, מדיסון , מרקר ובורבון .
בנוסף, הייתה הוועדה אמונה על תיקון פעולות מדידת הקרקעות במדינה.
כשנה לאחר הקמת מחוז מרקר מונה גרינאפ לשופט המחוז.
במהלך תקופה זו המשיך לעסוק בעריכת דין במחוז פייט.
בשנת 1786 נמנה בין מייסדי המועדון הפוליטי של דנוויל .
רבים מצמרת הפוליטיקה המקומית היו חברים במועדון, דוגמת אייזק שלבי, מושלה הראשון של הקהילייה, ותומאס טוד, שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית.
ב-9 ביולי 1787, בעת גיחתו הקצרה לווירג'יניה, נישא גרינאפ לבחירת לבו, מרי-קתרין "קאתי" פופ.
במרוצת השנים נולדו לזוג שני ילדים, ויליאם וננסי.
בשנת 1784 כיהן גרינאפ כפקיד הכינוס הראשון מתוך עשרה, הקוראים לעצמאותה של קהיליית קנטקי, והיפרדותה מווירג'יניה.
בשנים 1785 ו-1788 אף השתתף בוועדות הכינוסים.
ה.א אוורמן, ממצבת הביוגרפים אודות ג'יימס גררד, עמיתו של גרניאפ לכינוסים, ציין כי חרף קריירת המשפט הענפה של גרינאפ, היעדר כישוריו הפוליטיים מנעו ממנו להחזיק בתפקיד מפתח בכינסוים.
כשהתקבלה קנטקי לרשימת מדינות ארצות הברית באופן רשמי, עבר גרינאפ לפרנקפורט, שם זכה לתגמול כספי מטעם ממשלת המדינה על תפקידו בוועדה האלקטורלית, שבחרה את אייזק שלבי לתפקיד המושל.
גרינאפ כיהן באספת הסנאט המדינתי הראשונה.
בשנת 1792 החל לכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של קנטקי.
הוא נבחר לתפקיד זה שלוש פעמים ברציפות.
בשנת 1798, בתום כהונתו בבית הנבחרים האמריקני, החל לכהן בבית הנבחרים של קנטקי מטעם מחוז מרסר .
בין השנים 1799–1802 כיהן כמזכיר הסנאט הממלכתי.
גרינאפ הגיש את מועמדותו בבחירות למושלות קנטקי, לצד ג'יימס גררד, בנג'מין לוגן ותומאס טוד.
גרינאפ קיבל את רוב הקולות בחמישה עשר מחוזות, אולם גררד זכה לתמיכה רחבה במחוזות המרכזיים של המדינה.
עם תום ספירת הקולות הוכרז גררד כזוכה עם 8,390 קולות.
אל המקום השני של בחירות 1799 הגיע גרינאפ, שקיבל 6,746 קולות.
לוגן זכה ב-3,996 קולות, ואילו טוד קיבל 2,166. בשנת 1802 מינה גררד את גרינאפ לתפקיד בכיר בבית המשפט המחוזי.
בשל מגבלות הכהונה החדשות, גררד היה מושל קנטקי האחרון שכיהן שתי קדנציות רצופות.
גרינאפ ניצל הזדמנות זו, ורשם את מועמדותו לבחירות הבאות.
כדי להתמודד בבחירות העוקבות, התפטר גרינאפ מתפקידו בבית המשפט המחוזי ב-5 ביוני 1804. גרינאפ נבחר לתפקיד כמעט ללא התנגדויות.
אל תפקידו הושבע ב-4 בספטמבר אותה השנה.
במרוצת כהונתו של גרינאפ כמושל הוקם הבנק הלאומי של קנטקי וחברת תעלות המים "אוהיו".
בשנת 1807, בשלהי כהונתו, החל לכהן כדירקטור החברה.
גרינאפ כשל באישור מספר רפורמות הקשורות לבתי המשפט ולמיליציה, חרף הפופולריות שלו בקרב אזרחי המדינה.
בעקבות ידיעה על איום פוטנציאלי למרגלות נהר אוהיו, פרס את המיליציה האזרחית לאורכו.
בעדן כהונתו כמושל נבחר לאחד מחברי ועדת האלקטורים שבחרו את ג'יימס מדיסון וג'ורג' קלינטון לנשיאות ארצות הברית.
בשנת 1812 נבחר לשופט בית המשפט המחוזי של פרנקלין.
באוגוסט אותה השנה המליץ מזכיר המדינה של קנטקי מרטין ד.
הארדין לאייזק שלבי למנות את גרינאפ לסגנו.
שלבי אישר את המינוי, וב-15 בדצמבר התפטר הארדין מתפקידו, וגרינאפ נבחר למשרה.
הסנאט המדיני אישר את המינוי ב-3 בפברואר 1813. גרינאפ מילא תפקיד זה עד להתפטרותו ב-13 במרץ אותה השנה.
גרינאפ נפטר ב-27 באפריל 1818 באתר הנופש "בלו לייק ספרינגס".
גופתו נטמנה בבית הקברות הראשי של פרנקפורט.
מחוז גרינאפ בקטנקי נקרא על שמו כמו גם מושב המחוז.
כריסטופר מוריס וו הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ספרטק מוסקבה ובנבחרת קמרון.
וו גדל במחלקות הנוער של פויזו לובר, שנטילי ונאנסי.
ב-20 בינואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של נאנסי, בהפסד 1-0 לסושו במסגרת הסיבוב השמיני של הגביע הצרפתי לעונת .
ב-13 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת המשנה הצרפתית, בניצחון 2-1 על דנקרק במסגרת המחזור ה-25 לעונת .
ב-15 במאי הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון, צמד שערים בתיקו 2-2 נגד אמיין במסגרת המחזור ה-38 בליגה.
בסך הכל ערך וו 13 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 ביוני 2021 חתם וו על חוזה לארבע עונות בלאנס מליגת העל הצרפתית.
ב-8 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד סטאד רן במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2021/2022. בסך הכל ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-31 באוגוסט 2022 חתם וו על חוזה לארבע עונות בסטאד רן מליגת העל הצרפתית.
ב-8 ביוני 2022 ערך וו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, בניצחון 1-0 על נבחרת בורונדי במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
כריסטופר סטיוארט גריי (24 באפריל 1950 – 10 במרץ 2017) היה עיתונאי והיסטוריון אדריכלות אמריקאי, שנודע בטור השבועי שלו "נופי רחוב" ב"ניו יורק טיימס", על ההיסטוריה של האדריכלות בעיר ניו יורק, מקרקעין והשבחות ציבוריות.
גריי כתב את הטור "נופי רחוב" מ-1986 עד דצמבר 2014. עבודתו מתמקדת באדריכלות, בהיסטוריה ובמדיניות השימור של העיר ניו יורק.
הוא גם כתב רבות על אדריכלות עבור כתבי העת Avenue ו-House & Garden, והיה המייסד של ה-Office for Metropolitan History, ארגון המספק מחקר על ההיסטוריה של מבנים בניו יורק.
הוא כתב טור, "כל המקומות הטובים ביותר", מ-1982 עד 1985 ברחובות אמריקאים עבור House & Garden.
גריי קיבל פרסים על מחקרו וכתיבתו מהבאים:
החברה הגנאלוגית והביוגרפית של ניו יורק
ניו יורק שימור ציוני דרך
ספריית האגודה של ניו יורק
ליגת השימור של מדינת ניו יורק
כריסטופר ברייני הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו כג'יימס לינטון בסרט הביוגרפי "דאלילנד" וקונרד פישר בסדרת הטלוויזיה "הקיץ שבו הפכתי ליפה".
כריסטופר ברייני נולד בהרטפורד, קונטיקט, בנם של שחקנים שנפגשו בניו יורק.
ברייני למד בבית הספר מגנט לאמנויות ווטרברי והשתתף בתוכנית תיאטרון אינטנסיבית בת חמישה שבועות באוניברסיטת וסלייאן בשנת 2015. בשנת 2016, הוא עבר לעיר ניו יורק כדי ללמוד באוניברסיטת פייס.
הוא סיים תואר BFA במשחק בשנת 2020. בעודו סטודנט, הוא עבד בחנות של רשת המרכולים "Trader Joe's" בלואר איסט סייד .
החל מיוני 2023, הוא מתגורר בברוקלין, ניו יורק.
בשנת 2021, ברייני, לוהק לתפקיד בסרט הביוגרפי דאלילנד לאחר שהתגלה על ידי הבמאית מרי הארון .
בעודו מצטלם לסרט הוא שלח קלטת אודישן למלהקים של סדרת הטלוויזיה "הקיץ שבו הפכתי ליפה" לפני שהפקת הסרט דאלילנד יצאה לדרך.
הוא ערך אודישן קריאה בזום בזמן שהצטלם לסרט "דאלילנד" בליברפול ולוהק לתפקיד ראשי.
בשנת 2023 דגמן ברייני לקולקציה של אמריקן איגל אאוטפיטרס.
שנה שם הסרט תפקיד הערות 2023 דאלילנד ג'יימס לינטון 2024 ילדות רעות אהרון סמואלס
שנה שם התוכנית תפקיד הערות 2022-הווההקיץ שבו הפכתי יפה קונרד פישר תפקיד ראשי (3 עונות); 20 פרקים
שנה שם הפרויקט תפקיד קולי הערות 2022We'll Always Have Summer קונרד פישר ספר שמע מוקלט מחדש
כריסטופר "כריס" ברנרד ויילדר היה רוצח ואנס סדרתי אוסטרלי-אמריקאי אשר חטף, עינה, אנס ורצח לפחות שמונה ילדות, נערות ונשים צעירות במהלך מסע קטל בין-מדיני שערך בראשית 1984 בארצות הברית.
נודע לשמצה גם בשם רוצח מלכות היופי משום שהפך לחשוד העיקרי במקרה היעלמותה של מלכת היופי בת השמונה עשרה ב-1983, וכן רוצח התמונות בשל מנהגו לפתות את קורבנותיו על ידי הצעות לצלמן עבור סוכנויות יוקרתיות מעולם הדוגמנות.
ירה בעצמו למוות בשוגג כאשר נאבק בשוטר אשר ניסה לעצרו בניו המפשייר, ונותר עד היום החשוד המרכזי במקרי רצח לא-מפוענחים רבים.
כריסטופר "כריס" ברנרד ויילדר נולד ב-13 במרץ 1945 בסידני, ניו סאות' ויילס, אוסטרליה, הבכור מבין ארבעת ילדיהם של קולי צ'אפמן ויילדר, קצין ימי אמריקאי ובחייו המאוחרים באוניברסיטת ניו סאות' ויילס, וג'ון דקר ויילדר, עקרת בית אוסטרלית.
לידתו לא עברה בקלות והוא כמעט איבד את חייו במהלכה בעקבות סיבוכים רפואיים.
עקרונות המשמעת שספג אביו במסגרת הצבאית בה שהה חלחלו לביתם וילדיו חונכו לפנות אליו בתור "אדוני", על אף שלא היה נוקשה איתם יתר על המידה.
לאורך שנותיו המוקדמות של ויילדר נאלצה משפחתו לעזוב את מקום מגוריה לעיתים תכופות בעקבות עבודתו של אביו, שמטבעה התחלפה בין בסיסים צבאיים שונים של הצבא האמריקאי בארצות הברית ובעולם, בין השאר בנורפוק, סן פרנסיסקו, לאס וגאס, והפיליפינים.
באחרית שנות החמישים, עם זאת, לאחר פרישתו של אביו לגמלאות, התיישבה המשפחה בקביעות ב, סידני.
בשנים הבאות החל את חוק חינוכו ב אך נחשב לתלמיד ממוצע לכל היותר ובעל ציונים גרועים למדי.
מנת המשכל שלו נמדדה באותה העת ונקבעה בכ-104. על אף זאת הפך לספורטאי נלהב, אם כי העדיף את ענף הבייסבול אשר נתפש יותר כתחום אמריקאי מאשר את ענף הקריקט שהיה נפוץ יותר באוסטרליה דאז.
במרוצת הזמן התדרדרו ציוניו מדכי לדכי עד שלבסוף נכשל במבחני הבגרות הראשונים שלו ונשר מלימודיו, ובמקום זאת פנה לחפש אחר לימודי מקצוע שבתומם הפך לשוליית נגר.
באותה העת פיתח אובססיה ארוכת שנים כלפי מכוניות שבשיאה עתיד היה להפוך לנהג מרוצים.
בחודשים האחרונים לפני שהפך באופן רשמי לאדם מבוגר בן שמונה עשרה שנים נהג ויילדר להסתובב עם חבריו ברכבו בסביבת חופי הים המקומיים.
במקרה אחד שהתרחש ב-4 בינואר 1963 בילו הוא ושניים מחבריו עם מספר נערות, בטרם שכנע ילדה בת שלוש עשרה להצטרף אליהם בתואנה כי יסיעו אותה לביתה.
לאחר שחלפו על פני מקום מגוריה, עם זאת, נבהלה וניסתה לצאת מהרכב, אולם ויילדר החזיק בה בכוח והמשיך לנסוע לאורכה של דרך כפרית עד שהגיעו למחצבה נטושה.
עם הגעתם למקום פתח ויילדר בהתרברבות אודות בילוי משפחתי עתידי בקווינסלנד אליו תכנן לצאת בטרם אמר לילדה, ; הוא הורה לשני חבריו לצאת החוצה ולהתרחק מהרכב לפני שעבר למושב האחורי והחל לאנוס אותה לקול צרחותיה.
השניים שבו למקום כעבור עשר דקות והבחינו בה לובשת את חזייתה.
ויילדר פנה אליהם ושאל האם ירצו לשכב איתה גם, אך הם סירבו.
לאחר שחזרו העירה אמרה לו הילדה כי תספר להוריה אודות מה שקרה.
ויילדר נעצר ב-11 בפברואר אותה שנה בידי מספר בלשים שהגיעו לביתו.
הוא הואשם באונס וב ולאחר שהאפשרות לשחררו בערבות נדחתה נלקח למוסד בשם "המחסה לילדים ברחוב אלבינון" למשך שמונה ימים, בו טען מאוחר יותר כי עבר התעללות שטבעה אינו ברור.
אישומי האונס הופלו לבסוף ב-18 באפריל כחלק מהסדר טיעון שבמסגרתו הודה רק באישום הידע הבשרי, בגינו הורשע ב-18 ביוני ונידון לשנים עשר חודשי מאסר על תנאי.
הערכה פסיכיאטרית שעבר באותה העת בהוראת בית המשפט לא מצאה ראיות להפרעות נפשיות כלשהן.
מאוחר יותר טען כי קיבל טיפול בנזעי חשמל במהלך אותה תקופה על אף שלא נמצאו כל ראיות לכך.
כעבור ארבע שנים סיים ויילדר את התמחותו והחל לעבוד כנגר במשרה מלאה.
את זמנו הפנוי בילה על חוף הים של הפרבר בו צד אחר נשים צעירות, פעילות שבמהלכה גם הכיר לראשונה אישה אלמונית שעתידה הייתה להפוך לאשתו.
באחד הימים נתקל בהוריה, אשר הגיעו למקום יחד עם שתי בנותיהן, האחת בת החמש עשרה והשנייה בת העשרים.
החמישה בילו יחדיו במשך זמן-מה ואף המשיכו להיפגש בשבועות הבאים, אולם לאחר שהוריהן של הבנות הבחינו כי הלה גילה עניין בבתם הצעירה והבהירו לו כי היא קטנה מדי מכדי להיכנס למערכת יחסים עם אדם בגילו, העביר את מלוא תשומת לבו לאחותה המבוגרת יותר, חרף סלידתם מכך.
בשבועות הראשונים לזוגיותם ביקר ויילדר בביתם ויצא עמה מספר פעמים לבית הקולנוע.
במקרה אחד הסיע אותה לאזור מיוער לא הרחק מהמחצבה בה אנס את הילדה הצעירה וביקש לצלמה, בטרם משך בחוזקה בחולצתה עד שכפתוריה נתלשו וניסה להתיר את חזייתה.
כאשר ביקשה ממנו לעצור השיב ; לאחר שסירבה דחף אותה ארצה, אך כאשר החלה לצרוח באיומים כי לא תיפגש איתו שוב לעולם הניח לה לנפשה, והשניים נסעו חזרה לביתה.
נישואיהם, עם זאת, עלו על שרטון במהרה ולא החזיקו מעמד במשך זמן רב.
רק כעבור שנה שלמה, בפברואר 1969, עזבה את ויילדר באופן סופי לאחר שמספר שוטרים הגיעו למפתן ביתם על מנת לעצור אותו באשמת אונס של אחות בת שמונה עשרה שפגש ב-29 בנובמבר אשתקד.
במהלך שיטוטיו על חוף הים בחיפוש אחר נערות ונשים צעירות, פעילות בה המשיך אף לאחר נישואיו, פגש באחות בת שמונה עשרה בשעה שהשתזפה והציע לצלם אותה בטענה כי תוכל להרוויח כסף נוסף מעיסוק צדדי בדוגמנות.
לאחר שפיתה אותה לעלות לרכבו ונסע למקום מיוער ביקש לצלם אותה בעירום, אך כאשר סירבה והחלה לבכות החזיר אותה לביתה.
בשבועות הבאים המשיך להטריד אותה תוך איומים כי יפרסם את התמונות שצילם אם לא תיפגש איתו שוב.
ב-2 בפברואר הסיע אותה ליחידת דיור ששכר בה אנס אותה תוך שהוא ממשיך לאיים עליה שתעשה כרצונו.
לאחר שאמה שכנעה אותה לדווח אודות העניין למשטרה נעצר ויילדר בביתו, אך משסירבה להעיד נגדו הוא שוחרר לאלתר.
הגירתו התאפשרה הודות לאזרחות הכפולה בה החזיק.
הוא טס לפורט לודרדייל, פלורידה, והשתכן אצל סבתו עד שהרוויח די כסף על מנת לעבור לגור לבדו.
מנהגו הכרוך בשוטטות על החוף בחיפוש אחר נשים בודדות אותו אימץ בנעוריו לא דעך בחלוף הזמן, אלא רק התגבר והפך זה מכבר לאובססיה ארוכת שנים אשר ליוותה אותו גם למסעו לארצות הברית.
במרץ 1971 נעצר בפומפנו ביץ' כאשר אישה אלמונית דיווחה אודותיו למשטרה לאחר שהציע לה לדגמן עבורו בעירום.
הוא הורשע בסעיף של התנהלות לא הולמת ונקנס בסכום בגובה של כעשרים וחמישה דולרים בטרם שוחרר לחופשי.
אופק הקריירה שלו התפתח במהירות והחל להיראות מבטיח יותר מיום ליום, לאחר שהקים מספר עסקים קטנים בתחום המקרקעין.
כמו כן ניהל מעין בר חשפנות מסוג טופלס במשך תקופה קצרה.
מכריו מאותה תקופה טענו כי סדר יומו היה ארוך וקשה, ושנהג לקום השכם בבוקר וללכת לישון רק לקראת חצות, לאחר שעסק בעבודה מאומצת לאורך כל שעות היום.
מצבו הכלכלי השתפר בהתאם, והוא עבר להתגורר ביחידות דיור יקרות אותן שכר במחירים של אלפי דולרים בחודש, ואף לנהוג ברכבי יוקרה שנהג למכור או להחליף מדי שנה.
באותה העת הכיר ויילדר אישה אמריקאית בשם נולה אשר עסקה בגידול כלבים למחייתה, ובין השניים התפתחה מערכת יחסים רומנטית.
על אף שמעולם לא נישאו הפכה זוגיותם למוצלחת יותר ממה שנישואיו הראשונים באוסטרליה אי פעם היו, והשניים אף גרו יחדיו במשך שמונה שנים, ושמרו על קשר חברותי גם לאחר שנפרדו.
במרוצת השנים שקע ויילדר בעבודתו ובחייו החדשים ונדמה כי זנח את דרכיו הישנות, עד שב-1 באוקטובר 1976 התפרץ טבעו האלים שוב.
בסביבות השעה 16:00 בצהריים הגיע לבוקה ראטון עם משאיתו ונתקל בנערה בת שש עשרה אותה זיהה כבתו של אחד מלקוחותיו שאת גג ביתו תיקן באותה העת.
לאחר שנעצר בסמוך אליה שוחחו השניים במשך מספר דקות עד שרכש את אמונה והציע להסיע אותה לביתה.
רק לאחר שנסעו כברת דרך החל לסטור לה בחוזקה על פניה ולהכות אותה, לפני שעצר בצדי הכביש והתפשט לחלוטין באומרו, ; הוא ניסה לאנוס אותה אולם היא הצליחה לשכנע אותו שלא לעשות זאת לאחר שטענה כי כבר נאנסה קודם לכן וכעת הייתה בהיריון.
לבסוף כפה עליה לבצע בו מין אוראלי והסיע אותה לביתו של בן זוגה בטרם עזב את המקום.
כעבור שלושה ימים נעצר במקום עבודתו לאחר שהנערה והוריה הגיעו לחפשו בליווי שוטרי משרד השריף המקומי וזיהו אותו.
האישום המרכזי שהופנה נגדו היה בגין תקיפה מינית, וקודם לתחילת ההליכים הורה בית המשפט לערוך עבורו אבחנה פסיכיאטרית שתבחן את כשירותו לעמוד לדין.
הוא נבדק על ידי שני פסיכיאטרים שונים שהגיעו למסקנות רחוקות זו מזו אודותיו.
חוות הדעת המרוסנת מבין השתיים מצאה כי היה מודע למעשיו בעת ביצועם וחש חרטה עמוקה בגינם, מבלי שניסה או שכלל היה מסוגל לסלוח לעצמו עבורם.
כמו כן לא סבל מהזיות או מחשבות שווא כלשהן, היה בעל אינטליגנציה ממוצעת והבנה מוצלחת, יחסיו הבין-אישיים היו טובים למדי אם כי מוגבלים מבחינת כמות הקשרים שניהל בחייו, ובראייתו העצמית נתפשה דמותו כשל טיפוס בעל מזג מתון ונדיב שהרשה לאחרים לנצל אותו בשל כך.
לאורך הבדיקה חזר והדגיש את נכונותו לקבל טיפול רפואי כדי שיוכל להבין את הסיבות להתנהגותו, ואף הודה בקיומה של בעיה.
הבדיקה שעבר קבעה כי אינו לוקה בנפשו או סובל מהפרעה נפשית כלשהי, ושלא הותיר רושם התואם לפרופיל ממוצע של עברייני מין.
חוות הדעת הנחרצת יותר, אשר התבססה על מפגש בן שלוש שעות עם פסיכיאטר אחר, הייתה שונה בתכלית מקודמתה והגיעה למסקנות אחרות לחלוטין אודות אופיו הנסתר כביכול של ויילדר.
לדעת הממצאים הוא היה טיפוס נעים רוח ובעל רצון לשתף פעולה אשר ידע להתבטא בצורה רציונלית ונוגעת לעניין על אף שלעיתים הפך דיבורו לתמוה ומאולץ.
הרושם הכללי שהותיר לא היה אמין לחלוטין מאחר שנהג לספק הצהרות מסוימות ולאחר מכן לחזור בו מדבריו, ולעיתים תכופות גם לסתור את עצמו.
יכולתו להבין ולעקוב אחר ההוראות שניתנו לו הייתה מוצלחת, והוא היה בעל אינטליגנציה ממוצעת או גבוהה מגדר הרגיל.
הדרכים בהן השתמש כדי לפתור בעיות היו הגיוניות, אך רצונו ליצור שינוי או שיפור בחייו נותר ירוד.
הסתמן כי היה מסוגל לשים את עצמו במקומם של אנשים אחרים ולהזדהות עם מצבם.
במרבית הזמן נותר דרוך יתר על המידה כנגד סכנות אפשריות בצורה שלימדה אודות קיומה של תחושת פרנויה אצלו.
בנוסף לא סבל מנזק מוחי או מפיגור שכלי.
על אף שנחשב לעבריין מין על פי החוק בפלורידה ואף הציג מידה מסוימת של מסוכנות, נמצא שפוי למדי ולפיכך כשיר לעמוד לדין.
למרות ההבדלים התהומיים בין שתי חוות הדעת המסקנה המשותפת של שתיהן הייתה כשירותו של ויילדר לעמוד לדין.
משפטו החל, אפוא, בראשית 1977, כאשר טען לחפות מפשע בגין כל האישומים שהופנו נגדו, ובתום ההליכים נמצא זכאי ושוחרר לחופשי.
במרוצת שלוש השנים הבאות נפלה בחלקו של ויילדר הצלחה עסקית משמעותית שבשיאה ניהל או לכל הפחות היה מעורב באופן ניכר בניהולן של שלוש חברות מקרקעין שונות.
הוא נחשב למשקיע מיומן שנהג לרכוש בתים שהזדקקו לשיפוץ באמצעות הלוואות נמוכות ריבית וארוכות טווח, לתקנם, ולמכרם במהירות רבה.
הצלחתו אף החלה להסתמן באורח חייו הראוותני לאחר שרכש מספר רכבי יוקרה ועבר להתגורר בבתים מפוארים יותר מאלו בהם שכן עד כה.
לאחר שהוא ובת זוגו, נולה, נפרדו זה מזו בתום שמונה שנים יחדיו, נהג לשכור את שירותיהן של זונות צעירות עמן נהג להסתובב בפומבי כדי להציגן לראווה.
מדי כמה חודשים נסע לטייל בהוואי ובאיי בהאמה, וכמו כן ביקר לראשונה באוסטרליה מזה עשור מבלי שנתקל בבעיות מכל סוג שהוא בשל עברו הפלילי הקודם.
למראית עין נדמה היה כי זנח את מנהגו ארוך השנים של שיטוט בחופי ים ובמרכזי קניות בניסיון לצוד נשים קלות לפיתוי.
בנוסף חיפש פתרון לשיפור בריאותו הנפשית בדמות פסיכולוג עמו החל להיפגש בקביעות מדי שבוע.
אחיזת עיניים זו לא החזיקה מעמד במשך זמן רב, וב-21 ביוני 1980 החיים הנסתרים שניהל התפרצו שוב לאחר שפגש בשתי נשים בנות כשמונה עשרה במרכז קניות בפאלם ביץ', ושכנען לדגמן עבורו לאחר שהכיר את עצמו בתור סוכן דוגמנות בשם וביקש מהן להתלוות עמו.
השלושה הסתובבו יחדיו במשך מספר שעות תוך שויילדר מצלם אותן במקומות שונים עד שלבסוף הצליח להפרידן זו מזו.
בזמן שאחת מהן נותרה בחנות מקומית הוביל את השנייה עמו למשאיתו בה הורה לה לפשוט את בגדיה לפני שאנס אותה.
הדבר לא נעשה בכפייה מאחר שהיא חשה מטושטשת, ככל הנראה בשל סמים שטמן בפיצה שאכלו יחדיו קודם לכן.
במקביל דיווחה חברתה המודאגת אודות היעלמותה לסגל האבטחה של מרכז הקניות אשר יצר קשר עם המשטרה.
ויילדר נעצר ב-3 ביולי אותה שנה והואשם בתקיפה מינית.
הערכתו המקצועית של התובע את המצב, עם זאת, הייתה שלילית למדי, מאחר שלא נמצאו כל עדי ראייה והראיות המעטות שנאספו נחשבו לבלתי מספקות.
לפיכך, בתום הדיונים בין שני הצדדים, הגיעו הפרקליטות וההגנה להסדר טיעון שבמסגרתו הודה ויילדר באשמה ונידון לחמש שנות מאסר על-תנאי בכפוף למתן טיפול פסיכולוגי ושמירה על התנהגות טובה.
באחרית שנת 1982 שב ויילדר לאוסטרליה לזמן קצר כדי לבקר את הוריו, דבר שהתאפשר רק באישורו של שופט מאחר שעונש המאסר על-תנאי שקיבל בארצות הברית עדיין היה בתוקף.
הוא נחת בסידני ב-6 בדצמבר אותה שנה ונסע כמעט מיד לחופי הים המקומיים כשבידיו ציוד הצילום שלו, כדי להתחקות אחר בחורות צעירות ולצלמן.
פעילותו נמשכה לאורך השבועות הבאים ועד ל-28 בדצמבר, אז נתקל בשתי נערות צעירות בנות כחמש עשרה שטיילו על החוף לאחר שהתפצלו מחבריהן, שלושה נערים בני גילן, מספר דקות קודם לכן.
ויילדר שוחח עמן ושכנע אותן להתלוות עמו כדי שיוכל לבדוק האם כישרונותיהן צפנו להן עתיד כדוגמניות, ולאחר שנכנסו לרכבו והסתובבו בעיר במשך זמן-מה לקח אותן לבית המלון בו שהה.
כאשר נכנסו פנימה הכריח אותן להתפשט, לנשק אותו, להצטלם בתנוחות שונות, ולבסוף כפה עליהן לצפות בו מאונן.
כאשר סיים עטה כיסוי עיניים על פניהן והסיע אותן חזרה לחוף הים ממנו הגיעו.
חבריהן של הנערות הבחינו בהתנהגותן המוזרה ודיווחו אודות התקרית להוריהן ולמשטרה.
למחרת היום הן מסרו את גרסתן להשתלשלות האירועים ונסעו יחד עם בני משפחותיהן וגורמי החוק למלון אליו לקח אותן ויילדר, בו הוא אותר בחדרו בטרם זוהה ונעצר באופן רשמי.
האישומים העיקריים שהועלו נגדו היו תקיפה בלתי הולמת ופיתוי בניסיון לעכב, ושחרורו בערבות נדחה כך שנאלץ להישאר בתא המעצר המשטרתי בערב ראש השנה האזרחית.
שימועו הבא של ויילדר נערך ב-3 בינואר 1983 ובמהלכו הצליח עורך דינו לשכנע את השופט לאפשר את שחרורו בערבות, אשר נקבעה על סך של כארבע מאות אלף דולרים.
הסכום כולו הושג בסיועם של בני משפחתו, אשר השתמשו בנכסיהם השונים ואף בבתי מגוריהם בתור ערבויות.
ויילדר שוחרר למחרת היום לאחר שהתחייב להופיע לשימועו הבא ועזב באופן מידי לפלורידה במה שנדמה תחילה כניסיון הימלטות, על אף שחזר לבסוף לסידני ב-18 ביולי 1983 כפי שהתחייב לעשות.
תהליך הצגת הראיות ושמיעת העדים נמשך מספר ימים, ושימוע נוסף נקבע ל-4 באפריל 1984.
משפטו של ויילדר באוסטרליה לא התקדם כפי שתכנן היות שלא הצליח להגיע להסדר טיעון עם הפרקליטות, ולראשונה בחייו עמד בפני הדילמה של משפט ממושך ויקר או מאסר ארוך שנים.
עם שובו לפלורידה באוגוסט 1983 רכש מיד כרטיסי טיסה חזרה לסידני עבור התאריך הצפוי של שימועו המשפטי הבא, אך מעולם לא מימש אותם.
במקום זאת המשיך בשגרת חייו הרגילה במשך מספר חודשים לפני שפתח במסע הרג קטלני ברחבי ארצות הברית.
בראשית שנת 1984 השתתף במספר תחרויות מרוצים רשמיות, ביניהן מרוץ עשרים וארבע השעות של דייטונה ומרוץ הגרנד פרי מיאמי.
במהלך אותה העת פגש לראשונה את רוזריו גונסאלס בת העשרים, דוגמנית אמריקאית-קובנית שעבדה כפרזנטורית עבור חברת תרופות במרוץ הגרנד פרי.
בין השניים התפתח קשר זוגי ותוך זמן קצר הציע לה להינשא לו.
היא נראתה בחיים בפעם האחרונה ב-26 בפברואר אותה שנה כאשר עזבה את מסלול המרוצים בחברת גבר אלמוני, ולדעת המשטרה הייתה הקורבן הראשון של ויילדר.
צעירה נוספת בשם אליזבת אן קניון בת העשרים ושלוש נעלמה ב-5 במרץ מתחנת דלק בקורל גייבלס.
ויילדר והיא הכירו כשנה קודם לכן וכעבור זמן קצר הציע גם לה להינשא לו, אך היא סירבה בשל פער הגילאים הניכר ביניהם.
היעלמותן של שתי הנשים הצעירות משכו את תשומת ליבן של רשויות החוק, אשר פנו לבחון את ויילדר בתור החשוד המרכזי בפרשה.
הדבר לא הפריע לו להמשיך בשגרת חייו, אולם מספר כתבות שפורסמו באותה העת הציתו במהרה את בהלתו, מאחר שכינו את החשוד בתור "נהג מרוצים מהגרנד פרי" והתיאור הפיזי שסיפקו עבורו התאים לחלוטין למראהו האישי.
הוא ארז את חפציו ואת ציוד הצילום שלו במהרה וכן ביטל את טיסתו הקרובה לאוסטרליה, לפני שפנה למשוך את כספיו מעסקי המקרקעין שניהל.
בנוסף הודיע לשותפיו שככל הנראה יעזוב לחופשה באמריקה הדרומית, במקסיקו או בקריביים, אך במקום זאת נסע מערבה.
תחילה פנה לכיוון העיר דייטונה ביץ' שבמזרח פלורידה, אשר הייתה ידועה בתחרויות המרוצים הרבות שאירחה מדי שנה.
עם הגעתו למקום החל גל היעלמויות פתאומי נוסף שכל קורבנותיו היו נשים.
הראשונה מביניהן הייתה תרזה אן פרגוסון בת העשרים ואחת, שנעלמה בשעה שבילתה במרכז קניות מקומי וגופתה נמצאה כעבור מספר ימים כשהיא צפה בנחל סמוך.
קולין אמילי אורסבורן בת החמש עשרה נעלמה אף היא וגופתה נמצאה לאחר מספר שבועות ב.
שתי הנשים עברו התעללות ונרצחו, אם כי תיק החקירה הסובב את מותה של אורסבורן נותר פתוח וייתכן כי ויילדר לא היה אחראי למותה.
ברקע המצוד שנפתח אחריו בפלורידה נסע ויילדר לעיר טלהסי הנמצאת בפינתה הצפונית-מערבית של המדינה, שם נתקל בלינדה גרובר בת התשע עשרה בחנות כלבו מקומית.
הוא הציע לצלמה עבור מגזין גלישה אך משסירבה עקב אחריה עד שהגיעה למגרש חנייה קרוב והכה אותה עד לאובדן הכרה.
לאחר מכן חטף אותה לאור יום והשליכה לתוך תא המטען של רכבו.
בתום חטיפתה של גרובר פתח בנסיעה ארוכה לכיוון אכסניית דרכים בג'ורג'יה.
בעצם חצייתו את קו הגבול שבין שתי המדינות עבר המקרה מידי רשויות החוק המדיניות לאלו של הבולשת הפדרלית.
כאשר הגיע לבסוף למקום לינה שסיפק את דעתו ניסה לתחוב את גרובר לתוך מזוודה, אך משלא הצליח קשר אותה וסתם את פיה בנייר דבק בטרם הכניסה לתוך שק שינה פרוס לרווחה.
כשהתמקם לבסוף בחדרו החל לחשמל אותה בעזרת אלקטרודות שחיבר לאצבעות ידיה ורגליה, ואף עיוור אותה באמצעות דבק מגע ששפך על עיניה אותו ניסה לייבש באמצעות מייבש שיער.
כעבור מספר שעות בהן נמשכה מסכת העינויים הזו קפצה גרובר על רגליה בפתאומיות וניסתה להיאבק בו.
על אף שויילדר הכניע אותה במהירות היא הצליחה לנעול את עצמה בשירותים לפני שהחלה לצעוק לעזרה.
ויילדר המבוהל אסף את דבריו ונמלט מהמקום.
צו מעצר הוצא נגדו ב-22 במרץ על סמך עדותה של גרובר, שנלקחה לבית החולים בזמן וחייה ניצלו.
לאחר שעזב את ג'ורג'יה המשיך ויילדר מערבה לטקסס.
ב-23 במרץ נעלמו עקבותיה של טרי דיאן ולדן בת העשרים ושלוש, אשר נראתה לאחרונה בסביבת בשעה 07:00 בבוקר אותו יום.
בעלה העיד כי יומיים לפני כן סיפרה לו אודות אדם אלמוני שניגש אליה בשעה שבילתה במרכז קניות מקומי והציע לה לדגמן עבורו.
גופתה אותרה כעבור שלושה ימים בתוך תעלת מים אזורית, כשהיא נושאת סימני התעללות, דקירה וחניקה.
למחרת היום ביקר ויילדר בכנס מרוצים שנערך במרכז קניות בדאלאס ואף שוחח עם מספר עוברים ושבים בחיפוש אחר נשים שידגמנו עבורו.
הוא השתכן בבית מלון מקומי תוך שהוא משתמש בזהותו של אחד משותפיו לעסק המקרקעין שניהל.
בצהרי היום הבא נעלמו עקבותיה של סוזן לוגאן בת העשרים, אשר נראתה לאחרונה במרכז קניות באוקלהומה.
גורמי החקירה מצאו תיעוד מאכסניה בקנזס בה עבר ויילדר ללון בהמשך אותו לילה.
גופתה של לוגאן נמצאה כעבור מספר שעות בקרבת מקום, ונתיחה שלאחר המוות קבעה שנאנסה ונדקרה למוות.
בהמשך אותו היום בו אותרה גופתה עבר ויילדר לאכסניה נוספת בדנוור, קולורדו.
לא חלף זמן רב בטרם רצח אישה נוספת, שריל לין בונאוונטורה בת השמונה עשרה.
לא ידוע כיצד נפגשו או את טיב היחסים שהתפתחו ביניהם, למעט כי ויילדר שכנע אותה לנסוע עמו ללאס וגאס, נבדה.
הוא אכן הגיע לעיר ב-31 במרץ, אך ככל הנראה רצח את בונאוונטורה במהלך הדרך מאחר שגופתה נמצאה ב-3 במאי ביוטה לאחר שנדקרה מספר פעמים ונורתה למוות.
בצהרי היום למחרת ביקר ויילדר בתחרות יופי שנערכה במרכז קניות מקומי, ונראה עוזב את המקום בחברתה של מישל קורפמן בת השבע עשרה.
גופתה נמצאה ב-11 במאי ב.
הנתיחה שלאחר המוות קבעה כי נחנקה למוות כתוצאה מאדמה שנדחסה בכוח לתוך גרונה, משמע שויילדר החזיק את פניה כנגד החול עד שמתה מחנק.
עם עזיבתו את נבדה נסע ויילדר ללוס אנג'לס, קליפורניה, שם פגש את טינה מארי ריזיקו בת השש עשרה בשעה שחיפש אחר קורבנות נוספים במרכז קניות בטורנס.
לאחר ששכנע אותה להתלוות עמו כדי שיוכל לצלם אותה למגזיני דוגמנות נסעו השניים למקום הררי ומבודד, בו שלף לראשונה את אקדחו וסיפר לה אודות הנשים הרבות שרצח בשבועות הקודמים.
תחת איומי אקדח הורה לה להיכנס לרכב וכפה עליה להתיישב עליו כך שיוכל לאנוס אותה תוך כדי שהיא נאלצת להביט בו.
כשסיים קשר אותה והחזירה לרכב, בטרם נסע לבית מלון באל סנטרו בקרבת הגבול עם מקסיקו, שם המשיך לאנוס ולענות אותה לאורך כל הלילה, בין היתר בעזרת האלקטרודות בהן השתמש קודם לכן על לינדה גרובר.
לאורך הימים הבאים המשיך ויילדר במסעו עם ריזיקו כאסירתו כשהוא משתמש בשמות בדויים ולן באכסניות דרכים זולות.
הם המשיכו דרומה תוך חציית גבולות של מדינות רבות, ביניהן אריזונה, אלבקרקי, ניו מקסיקו, אוקלהומה, ארקנסו, מיזורי ואילינוי, עד שלבסוף עצרו באינדיאנה ב-10 באפריל.
עם הגעתם למקום חטף ויילדר את דואנט סו וילט בת השש עשרה בה נתקל במרכז קניות בשעה שחיפשה אחר עבודה.
הוא הכריח את ריזיקו לנהוג בשעה שקשר את וילט על רצפת הרכב, והשלושה הגיעו למלון דרכים בו עינה ואנס אותה לאורך כל הלילה כשריזיקו ישנה לצדם.
שגרה זו נמשכה לאורך הימים הבאים כשבמהלך היום התקדמו בנסיעתם מזרחה ולאורך הלילה התעלל ויילדר בשתי הנשים ואנס אותן כרצונו.
ב-12 באפריל הצליחה דואנט להימלט מידיו לאחר שסימם אותה בעזרת כדורי שינה ודקר אותה שלוש פעמים בגופה.
הוא השליך אותה באזור מבודד באגמי האצבעות בניו יורק ועזב את המקום למשך מספר דקות, אך כאשר שב הופתע לגלות שנעלמה.
בפרק הזמן שנעדר הצליחה דואנט לחבוש את פצעיה בעזרת חולצתה ולברוח לכיוון הכביש המהיר כדי להזעיק עזרה.
מאחר שחשש כי תדווח לרשויות החוק אודות פשעיו גמר אומר בדעתו לגנוב רכב חדש.
הוא וריזיקו המשיכו להסתובב בחוסר מעש עד שנתקלו בבת' אליין דודג' בת השלושים ושלוש באזור בשעה שחנתה את רכבה במגרש חנייה.
משחטף וכבל אותה כשהיא מרותקת לרצפת הרכב נסע ויילדר לאזור מיוער סמוך, שם הוציא אותה החוצה וירה בה למוות.
בתום מסע בן יותר משלושה עשר אלף קילומטרים לאורכה של ארצות הברית הגיע ויילדר יחד עם ריזיקו לנמל התעופה הבין-לאומי לוגן בבוסטון.
הוא נכנס פנימה וקנה עבורה כרטיס טיסה חזרה לקליפורניה, לפני ששב לרכב ונישק אותה לשלום במה שכינתה מאוחר יותר בתור .
לדבריו, הוא תכנן להמשיך צפונה בניסיון לחצות את הגבול עם קנדה.
מסע הקטל של ויילדר הסתיים ב-13 באפריל 1984 כשעצר בתחנת דלק ב, ניו המפשייר, כדי לבקש מעוברים ושבים הוראות כיצד יוכל להגיע לקנדה.
כאשר שני שוטרים מקומיים שנכחו במקום באותה שעה התקרבו אליו הוא ניסה להימלט לרכבו על מנת לקחת את האקדח שהשאיר בתוכו.
אחד השוטרים תפס אותו בזרועו בדיוק לאחר שהספיק לאחוז בכלי הנשק והשניים נאבקו זה בזה במשך מספר שניות, במהלכן ירה ויילדר שתי יריות בשוגג.
הקליע הראשון פגע בחלקו הקדמי של גופו ויצא דרך גבו לפני שפגע גם בשוטר עמו נאבק, והשני פגע בחזהו, הורג אותו באופן מידי.
השוטר נפצע אף הוא באופן קשה אך שרד.
גופתו של ויילדר הוחזרה לפלורידה ונשרפה, ואפרו פוזר במקום לא ידוע.
הוא השאיר אחריו הון בשווי של כשבעה מיליון דולרים, אשר לפי החלטת בית משפט מיוני 1986 חולק בין משפחות הקורבנות.
ויילדר מעולם לא נחקר באופן ישיר בדבר מקרי הרצח הרבים שקושרו אליו מאחר שהפך לחשוד המרכזי בביצועם רק לאחר מותו.
לדעת הקונצנזוס הרווח כיום, עם זאת, הוא היה אחראי מעל לכל ספק לשמונה מקרי רצח, ונותר החשוד המרכזי בשנים עשר נוספים.
לפיכך, מספר הקורבנות שמתו תחת ידיו עשוי להיות עשרים לכל הפחות.
שמותיהם ונסיבות מותם של כל הקורבנות המאומתים והמשוערים שנרצחו וכן של אלו שחייהם ניצלו הם כדלהלן.
סרט הטלוויזיה מבוסס על חייו ופשעיו של ויילדר.
ספר העיון "רוצח מלכות היופי" מאת ברוס גיבני מ-1990 עוסק בחייו ופשעיו של כריסטופר ויילדר, ומתרכז בעיקר במסע הקטל בן ששת השבועות שערך הלה בארצות הברית לאורך שנת 1984. זה הוא הספר הראשון שהעלה לכתב אי פעם מידע אודות הפרשה.
ספר העיון "רוצח התמונות: סיפורו המצמרר והאמיתי של הרוצח הסדרתי כריסטופר ויילדר – מחופיה של סידני לרשימת המבוקשים ביותר של ארצות הברית" מאת דנקן מקנאב מ-2022 הוא כתב היד המקיף ביותר אודות חייו ופשעיו של כריסטופר ויילדר.
הוא נשען במידת-מה על ספרו של גיבני מ-1990, אולם גם מציג תוכן חדש שנאסף מתוך חומרי החקירה הרבים של הפרשה, לרבות תגליות חדשות שנחשפו בשלושת העשורים שחלפו מאז מותו של ויילדר.
פודקאסט הפשע האמיתי "פשע אמיתי כל הזמן" שידר פרק אודות כריסטופר ויילדר ב-15 במאי 2017 בשם "כריסטופר ויילדר – רוצח מלכות היופי".
פודקאסט הפשע האמיתי "רוצחים סדרתיים" שידר שני פרקים אודות כריסטופר ויילדר בינואר 2021 בשם "רוצח מלכות היופי", חלק א' וב'.
פודקאסט הפשע האמיתי "אי הפשע האמיתי" שידר שני פרקים אודות כריסטופר ויילדר ב-29 בנובמבר וב-21 בדצמבר 2020 בשם "כריסטופר ויילדר" חלק א' וב'.
פודקאסט הפשע האמיתי "פשעים והשלכותיהם" שידר שני פרקים אודות כריסטופר ויילדר ב-1 וב-8 במאי 2023 בשם "רוצח מלכות היופי", חלק א' וב'.
כריסטופר וורן-גרין הוא כנר ומנצח בריטי.
וורן-גרין נולד בגלוסטרשייר ולמד בבית הספר העירוני וסטמינסטר, שם היה חזן, ולאחר מכן באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם למד נגינה בכינור.
וורן-גרין שימש ככנר ראשי בתזמורת פילהרמוניה.
וורן-גרין מכהן כמנהל המוזיקלי של התזמורת הקאמרית של לונדון מאז 1988. ב-2005, ולדימיר אשכנזי הזמין את וורן-גרין ואת התזמורת הקאמרית של לונדון להונג קונג כתזמורת הקבועה בתחרות הפסנתר הבינלאומית של הונג קונג.
ב-1998, כריסטופר וורן-גרין התמנה למנצח אורח ראשי של התזמורת הקאמרית הנורדית, ולקח על עצמו את תפקיד המנצח הראשי מ-2001 עד 2005. בין 1998 ל-2001, היה מנצח ראשי של הסינפונייטה של יונקופינג.
הוא שימש כמנצח הראשי המשותף של הקאמרטה של אתונה בין 2004 ל-2009.
במאי 2009, התזמורת הסימפונית של שארלוט מינתה את וורן-גרין כמנהל המוזיקלי ה-11 שלה, עם תחילת עונת 2010–2011. באוגוסט 2012, התזמורת הודיעה על הארכת חוזהו של וורן-גרין עד עונת 2015–2016. וורן-גרין סיים את כהונתו בתזמורת שארלוט בסוף עונת 2021–2022.
וורן-גרין הקליט עבור BMG ,EMI, פיליפס, וירג'ין, וורנר קלאסיקס, צ'אנדוס ודויטשה גרמופון.
וורן-גרין נשוי לרוזמרי פרניס, כנרת ומנהלת אמנותית וראש קבוצת כלי הקשת של התזמורת הקאמרית של לונדון.
להם שלושה ילדים ושלושה ילדים חורגים.
כריסטופר ביילי הוא אתלט אמריקאי, אלוף אולימפי (פריז 2024), אלוף עולם (בודפשט 2023) ואלוף עולם באולם (נאנג'ינג 2025) בריצת שליחים 4x400 מטר.
אלוף עולם באולם (נאנג'ינג 2025) בריצת 400 מטר.
הוא למד והתחרה במסגרת נבחרת האתלטיקה של אוניברסיטת המדינה מיסיסיפי ואלי, לאחר מכן עבר לאוניברסיטת טנסי ולאוניברסיטת ארקנסו.
ב-2023 זכה עם ארקנסו באליפות ה-NCAA באולם בריצת שליחים 4x400 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה 2023 זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר, הוא לא השתתף בריצת הגמר, אך היה חלק מהרביעייה שסיימה ראשונה במוקדמות.
באליפות העולם באתלטיקה באולם 2024 זכה עם הנבחרת במדליית כסף בריצת שליחים 4x400 מטר.
באולימפיאדת פריז היה הרץ הפותח ברביעייה האמריקאית שזכתה במדליית זהב בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא אולימפי של 2:54.43 דקות.
בריצת 400 מטר קבע בחצי הגמר שיא אישי של 44.31 שניות, ובגמר סיים שישי בתוצאה של 44.58 שניות.
במרץ 2025 זכה במדליית זהב באליפות ארצות הברית באולם בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.21 שניות.
בהמשך החודש זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר באליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין בתוצאה של 45.08 שניות, לפני בני ארצו בריאן פאוסט (45.47 שניות) וג'קורי פטרסון (45.54 שניות).
כריסטופר פרדיננד דוראנג (2 בינואר 1949 – 2 באפריל 2024) היה מחזאי אמריקני שנודע בכתיבתה קומית-אבסורדית שלעיתים קרובות עוררה מחלוקת.
המחזה 'Sister Mary Ignatius Explains It All For You' היווה את הפריצה בקריירה שלו שהביאה לו פרסום משמעותי וזיכתה אותו בפרס אובי למחזאי הטוב ביותר (1980).
המחזה 'וניה וסוניה ומאשה וספייק' זכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר לשנת 2013. דוראנג היה בעבר מנהל שותף יחד עם לילה אצ'סון וואלאס של התוכנית האמריקנית למחזאות בבית הספר ג'וליארד.
דוראנג נולד ב-2 בינואר 1949 במונטקלייר, ניו ג'רזי, בנם היחיד של שני ותיקי מלחמת העולם השנייה, האדריכל פרנסיס פרדיננד דוראנג ג'וניור ופטרישיה אליזבת דוראנג (לבית מנספילד), מזכירה.
עם זאת, היא גם חשפה אותו לתיאטרון ולקחה אותו למספר הצגות מדי שנה הוא גדל בברקלי הייטס, ניו ג'רזי, ולמד בבתי ספר קתולים: Our Lady of Peace School (New Providence) ודלבארטון (מוריסטאון).רכש תואר B.A.
באנגלית ממכללת הרווארד בשנת 1971 ותואר M.F.A.
בכתיבה מחזאית מבית הספר לדרמה של ייל בשנת 1974.
עבודתו של דוראנג עוסקת לעיתים קרובות בביקורתיות בנושאים של התעללות בילדים, דוגמות דתיות ובפרט בקתוליות, תרבות והומוסקסואליות.
בן ברנטלי סיכם נושאים מרכזיים ממחזותיו של דוראנג בביקורת שנכתבה ב-1994: נרקיסיזם; פחד מקיום בעולם מלא סכנות; האופי החונק של קשרי המשפחה; בלבול מיני והקלישות של זהות הפרט.
לרשימה זו ניתן להוסיף גם את השימוש בכוח פוגעני מצד בעלי סמכות.
המחזות והמחזמרים שכתב הוצגו ברחבי ארצות הברית לרבות בברודוויי ובאוף-ברודוויי.
מלבד המחזות כתב גם שורה של מערכונים פארודיים שנועדו להופיע בערב אחד תחת השם 'דוראנג/דוראנג'.
בין השנים 1984-2016 ניהל יחד עם מרשה נורמן את התוכנית האמריקנית למחזאות על שם לילה אצ'סון וואלס בבית הספר ג'וליארד בין השנים 1984 ל-2016. בין תלמידיו במסגרת זו ניתן למנות את המחזאים ג'ושוע הרמון ונואה היידל, ואת זוכה פרס פוליצר דייוויד לינדזי-אבייר.
דוראנג הופיע גם כשחקן תיאטרון וקולנוע.
בין היתר כתב ושיחק בהפקה הסאטירית Das Lusitania Songspiel יחד עם עמיתתוסיגורני ויבר באוף-ברודוויי.
בהמשך השתתף במחזותיו שלו בתור מאט ב"נישואהם של בט ובו", ובהפקה המקורית של מחזהו 'לצחוק בפראות'.
מחזהו Beyond Therapy עובד בשנת 1987 לקולנוע על ידי רוברט אלטמן אולם דונאג מתח ביקורת חריפה על העיבוד והאשים את אלטמן בכך ששכתב לחלוטין את התסריט "כך שכל הפסיכולוגיה תזרק מהחלון, והדמויות מסתובבות ומתנהגות בטירוף אבל בלי שום היגיון התנהגותי מוביל".
דוראנג הופיע כשחקן בקומדיה "סוד ההצלחה שלי" משנת 1987, בסרט Mr.
הביקור של וונדה, אחד מששת המערכונים בדוראנג/דוראנג, נכתב במקור עבור סדרת PBS Trying Times.
באותה הפקה, שיחק דוראנג את תפקיד המלצר.
דוראנג הופיע בתור עצמו בפרק של סאטרדיי נייט לייב ב-11 באוקטובר 1986, בהנחיית ידידתו סיגורני וויבר.
בפרק, דוראנג ו-וויבר ערכו פרודיה על יצירותיו של ברטולט ברכט, ושניהם רואיינו בהופעת הבכורה של המערכון החוזר Church Chat, עם דוראנג בתור עצמו.
מערכון "ההלוויה" של דוראנג משנת 1987, שנכתב עבור ספיישל טלוויזיוני של קרול ברנט, מציג אלמנה אבלה (ברנט) המוטרדת בעקבות התעוררות בעלה שגולם על ידי רובין וויליאמס.
היה מועמד לפרס טוני עבור העלילה הטובה ביותר במחזמר עבור A History of the American Film, וזכה בפרס טוני למחזה הטוב ביותר בשנת 2013 על מחזהו וניה וסוניה ומאשה וספייק.
דוראנג זכה למלגות רבות ומענקים משמעותיים בהם גוגנהיים, קרן רוקפלר, מלגת המחזאים של CBS, מענק קרן Lecomte du Nouy ופרס מחזאות התיאטרון של פסטיבל קניון.
דוראנג היה חבר במועצה של גילדת הדרמטיסטים האמריקנית ונבחר לקבל ממנה פרס מפעל חיים לשנת 2024. בשנת 2006 היה בין הפיינליסטים לפרס פוליצר לדרמה עבור מחזהו Miss Witherspoon.
ב-17 במאי 2010, הוענק לו פרס ה-Luminary הראשון של פרסי התיאטרון החדשני של New York Independent Theater Awards על עבודתו באוף-אוף-ברודוואי.
ב-2012 זכה בפרס לאורה פלס לתיאטרון של ארגון הסופרים הבינלאומי, ובאותה שנה נכנס להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי.
דוראנג התגורר בפיפרסוויל, פנסילבניה, עם בן זוגו, השחקן והמחזאי ג'ון אוגוסטין.
הם החלו את מערכת היחסים שלהם ב-1986 והתחתנו ב-2014.
דוראנג נרתע בהתחלה מלדון בפומבי על ההומוסקסואליות שלו, חושש מכך שהוא יצטמצם על ידי התווית "מחזאי הומו".
אבל ב-1988, הוא אמר ל-The Advocate שהוא חש צורך להיות פומבי יותר לגבי זהותו ההומואית לאור ההומופוביה העזה סביב משבר האיידס ופסק דין באוורס נגד הארדוויק.
בשנת 2016, אובחן דוראנג עם מחלת Logopenic progressive aphasia , הנחשבת כנגרמת על ידי סוג של מחלת אלצהיימר; יכולתו לעבד שפה נפגע ולאחר מכן גם הזיכרון לטווח הקצר שלו.
דוראנג פרש בהדרגה מהחיים הציבוריים לפני שמצבו הוכרז בפומבי ב-2022. דוראנג מת מסיבוכים של אפזיה בביתו בפנסילבניה ב-2 באפריל 2024, בגיל 75.
כריסטופר גור היה עורך דין בולט ממסצ'וסטס, פוליטיקאי חבר המפלגה הפדרליסטית ודיפלומט אמריקאי.
הוא נולד למשפחה שהתפלגה במלחמת העצמאות האמריקאית – חלקה נותר נאמן לכתר הבריטי, ואילו גור הצטרף לפטריוטים המנצחים.
הוא הקים משרד עורכי דין מצליח בבוסטון, והתעשר בזכות רכישת חובות ממשלתיים מתקופת המהפכה במחיר מוזל, וקבלת ערכם המלא מהממשלה.
גור נכנס לפוליטיקה בשנת 1788, כששירת זמן קצר בבית הנבחרים של מסצ'וסטס, לפני שמונה לתובע המחוזי הפדרלי במסצ'וסטס.
לאחר מכן מינה אותו הנשיא ג'ורג' וושינגטון כחבר בוועדה דיפלומטית שעסקה בתביעות ימאיות בבריטניה.
בשנת 1804 חזר למסצ'וסטס ושב לפוליטיקה המקומית, שם התמודד ללא הצלחה כמה פעמים למשרת המושל, עד שב-1809 ניצח.
כהונתו נמשכה קדנציה אחת בלבד, והוא הפסיד למועמד המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית אלברידג' גרי בבחירות 1810. בשנת 1813 מונה כחבר הסנאט של ארצות הברית בידי המושל קיילב סטרונג, ושם הוביל את ההתנגדות למלחמת 1812.
גור השקיע את הונו במגוון עסקים, ובהם פרויקטים מרכזיים של תשתיות כמו תעלת מידלסקס וגשר מעל נהר צ'ארלס.
הוא היה משקיע מרכזי בתעשיית הטקסטיל המוקדמת, ומימן את חברת הבוסטון לייצור ואת חברת המרימק לייצור, אשר הקמתן הניחה את היסודות לעיר לואל שבמסצ'וסטס.
גור היה מעורב גם במגוון מטרות צדקה, ותמך רבות בקולג' הרווארד, שבו הספרייה הראשונה נקראה על שמו.
אחוזתו המפוארת בוולת'האם, מסצ'וסטס – הידועה כיום כ-Gore Place – היא אחת הדוגמאות המרשימות שנותרו לאדריכלות הפדרלית, והוכרזה כאתר היסטורי לאומי.
כריסטופר גור נולד בבוסטון, פרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, ב־21 בספטמבר 1758, אחד מילדיהם הרבים של פרנסס וג'ון גור, סוחר ואומן מצליח.
הוא היה הצעיר מבין שלושת בניהם שהגיעו לבגרות.
הוא למד בבית הספר הלטיני של בוסטון, ובגיל שלוש-עשרה בלבד התקבל לקולג' הרווארד.
בתחילת מלחמת העצמאות האמריקאית והמצור על בוסטון בשנת 1775, תפס הצבא הקונטיננטלי את מבני הרווארד, וגור המשיך את לימודיו זמנית בבראדפורד עד שהקולג' חידש את פעילותו בקונקורד.
במהלך לימודיו השתתף במועדון נאומים והכיר חברים לכל החיים, בהם רופוס קינג וג'ון טראמבל.
ב-1776 השלים גור את לימודיו והתגייס מיד לרגימנט ארטילריה של הצבא הקונטיננטלי שבו שירת גיסו תומאס קראפטס, שם שימש כפקיד עד 1778. משפחתו של גור נחלקה בשל המלחמה: אביו היה לויאליסט שנטש את בוסטון כשבריטניה פינתה את העיר במרץ 1776, וגור נאלץ לפרנס את אמו ושלוש אחיותיו שנותרו בעיר.
בשנת 1779 עתר בהצלחה למדינה לקבל את חלק המשפחה בנכסיו המוחרמים של אביו.
לאחר שירותו הצבאי למד גור משפטים אצל ג'ון לואל, והוסמך לעריכת דין כבר ב־1778 לאחר חניכה קצרה יחסית.
משרדו שגשג, בין היתר משום שעורכי דין לויאליסטים רבים ברחו ממסצ'וסטס.
לקוחותיו כללו לויאליסטים שביקשו להשיב נכסים, וכן סוחרים בריטים שפעלו מלונדון.
כתבי הטענות שלו נחשבו מבוססים היטב, והוא זכה לשם כעורך דין מצליח בבתי המשפט.
גור הגדיל את הונו בהשקעות זהירות במטבעות מהפכניים ואיגרות חוב.
הוא רכש ניירות ערך שניתנו לחיילים במקום משכורתם, ושנמכרו על ידם בזול.
כך, לדוגמה, רכש ניירות בשווי נקוב של 25,000 דולר תמורת כ־3,700 דולר בלבד.
בשנת 1785 נישא לרבקה אמרי פיין, בתו של סוחר עשיר, מבטח ימי ודירקטור בבנק מסצ'וסטס.
השניים נודעו באירוחם ובכישוריהם החברתיים, והיו לדמויות בולטות בחברה הבוסטונית.
בשנת 1786 גבר החשש בקרב גור מפני רגשות אנטי-עורך דין במסצ'וסטס.
המדיניות הקשה של המושל ג'יימס באודוין הובילה למרד שייז, שדוכא בכוח צבאי ב־1787. גור היה אחד מקבוצת עורכי הדין הבכירים שנבחרו להגן על חלק מהמורדים, לצדם של תאודור סדג'וויק, קיילב סטרונג, , לוי לינקולן האב ואחרים.
אף שמורדים רבים הורשעו, רבים אחרים זכו לחנינה.
ב־1788 נבחר גור לציר בוועידת מסצ'וסטס שאשררה את חוקת ארצות הברית, ובנאומיו תמך נחרצות במבנה הפדרלי החדש.
גור נבחר ב־1788 לבית הנבחרים של מסצ'וסטס, ומילא תפקיד מרכזי בקביעת כללי הפעולה של המדינה תחת החוקה הפדרלית.
בין היתר הציע שהאלקטורים לנשיאות ייבחרו במושב משותף של שני בתי המחוקקים.
בבחירות חוזרות הצליח להיבחר שוב לאחר הפסד ראשוני בשל התנגדות אנטי-פדרלית בבוסטון.
השקעותיו הספקולטיביות של גור בשנות ה-80 של המאה ה-18 הכפילו את הונו.
יחד עם אנשי עסקים נוספים רכש בהסכמים סודיים איגרות חוב ממשלתיות בהיקפים עצומים במחירים נמוכים, מתוך ציפייה שהממשלה הפדרלית תכיר בהן בערך מלא.
כשהקונגרס קיבל ב־1790 את הצעתו של אלכסנדר המילטון להמיר את ניירות הערך הללו לאיגרות חוב פדרליות בערכן המלא – גרף גור רווחים עצומים.
ג'ון קווינסי אדמס כתב שההשקעות הללו הפכו את גור לעורך הדין העשיר ביותר במדינה.
גור כיהן גם כדירקטור בבנק מסצ'וסטס ובהמשך עבר לבנק של ארצות הברית, שם השקיע מאות מניות.
הצלחתו אפשרה לו לרכוש אחוזה רחבת ידיים בבוסטון ואחוזה כפרית בוולת'האם, שבה ניהל חווה חקלאית.
בשנת 1789 מינה אותו הנשיא ג'ורג' וושינגטון לתובע הפדרלי הראשון של מחוז מסצ'וסטס.
בתפקידו זה אכף את מדיניות הנייטרליות של ארצות הברית במלחמות המהפכה הצרפתית, וניסה להעמיד לדין את הקונסול הצרפתי בבוסטון על הפעלת פריבטירים – אך נתקל בחבר מושבעים אוהד לצרפתים.
בסופו של דבר תרם גור להוצאת הקונסול מצרפת מארצות הברית.
גור פרסם מאמרים פוליטיים תחת שם העט "Manlius", שבהם תקף את תומכי צרפת.
הוא תמך בהסכם ג'יי עם בריטניה, ואף מונה ב־1796 על ידי וושינגטון לאחד מהנציבים שנשלחו ללונדון לדון בתביעות ימאיות.
הוא ורעייתו רבקה התגוררו שנים אחדות באנגליה, קיימו קשרים עם חוגים דיפלומטיים והכירו את טובי האדריכלים של התקופה.
בתקופה זו תכננו את אחוזתם החדשה בוולת'האם – Gore Place – שנבנתה ב־1804 ונחשבת עד היום ליצירת מופת אדריכלית בסגנון הפדרלי.
לאחר שובו ב־1804 נבחר לסנאט של מסצ'וסטס, והיה פעיל מרכזי במפלגה הפדרליסטית.
הוא שב לעיסוקיו המשפטיים ולימד בין היתר את דניאל ובסטר הצעיר.
אחד המשפטים הבולטים שבהם השתתף היה הגנתו של עורך הדין הפדרליסט תומאס סלפרידג', שהואשם בהריגת צעיר רפובליקני; חבר המושבעים, בראשות פול רוויר, זיכה אותו בתוך רבע שעה.
במקביל השקיע גור בפרויקטי תשתית ועסקים מגוונים – גשרים, תעלות ותעשיות טקסטיל.
הוא היה שותף מייסד בחברת בוסטון לייצור, שהקימה את המפעל הראשון בארצות הברית שבו יוצרו מוצרי טקסטיל תחת קורת גג אחת – מהלך שסימן את ראשית מהפכת התעשייה האמריקאית.
גור התמודד פעמיים ללא הצלחה על משרת המושל בשנים 1807 ו־1808, אך ב־1809 ניצח את לוי לינקולן האב ונבחר למושל מסצ'וסטס.
כהונתו עמדה בסימן המשבר הכלכלי שנבע מהחרם שהטילה הממשלה הפדרלית על בריטניה וצרפת, אך הבנקים של מסצ'וסטס שרדו היטב.
בזירה החיצונית התנגד גור למדיניות הקשה של הממשל הפדרלי מול בריטניה, ואף אירח את הדיפלומט הבריטי פרנסיס ג'יימס ג'קסון בבוסטון.
עם זאת, בבחירות 1810 הפסיד לאלברידג' גרי, שביקר את אורח חייו הראוותני של גור והדגיש את נאמנות משפחתו בעבר לבריטים.
בשנת 1813 מינה אותו המושל קיילב סטרונג למלא את מקומו של הסנאטור ג'יימס לויד שהתפטר, והוא כיהן עד 1816. בסנאט הוביל את ההתנגדות למלחמת 1812, תמך בוועידת הרטפורד של מדינות ניו אינגלנד, וביקר את ההסכם שהסתיים ללא הישגים לארצות הברית.
בשל בריאותו הרופפת פרש ב־1816.
גור הקדיש את שנותיו האחרונות לניהול אחוזתו בוולת'האם ולפעילות ציבורית, בעיקר בהרווארד, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים והחברה ההיסטורית של מסצ'וסטס, שאותה עמד בראשה.
הוא סבל מדלקת פרקים קשה שהגבילה את תנועתו, וב־1822 עבר לחיות את חודשי החורף בבוסטון.
הוא נפטר שם ב־1 במרץ 1827, ונקבר בבית הקברות Granary.
לגור ולאשתו רבקה, שנפטרה ב־1834, לא היו ילדים.
יורש עיקרי של עזבונו היה אוניברסיטת הרווארד, שקיבלה סכום מוערך של כ־100,000 דולר, וכן מוסדות מדעיים ותרבותיים נוספים.
אחוזתו בוולת'האם ניצלה מהרס בזכות החברה לשימור Gore Place, וכיום היא פועלת כמוזיאון.
בשנת 1970 הוכרזה האחוזה אתר היסטורי לאומי.
כריסטופר דל ססטו (באנגלית]: Christopher Del Sesto; ) היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל רוד איילנד ה-64 בשנים 1959–1961.
כריסטופר דל ססטו נולד בפרובידנס שברוד איילנד, כבנם של ארקליו דל ססטו ושל רוזה (לבית גרמיה) דל ססטו.
הוא סיים לימודים באוניברסיטת בוסטון ובבית הספר למשפטים באוניברסיטת ג'ורג'טאון, ובהמשך למד לימודים מתקדמים במיסוי באוניברסיטת ניו יורק ובאוניברסיטת מיאמי והוסמך כרואה חשבון.
הוא עסק בעריכת דין בפרובידנס והתמחה במיסוי ובפיננסים.
הוא גם לימד באוניברסיטת בוסטון ובאוניברסיטת נורת'איסטרן בסוף שנות ה-30.
משרתו הפוליטית הראשונה של דל ססטו הייתה פקיד ראשי בלשכתו של הגזבר הראשי בממשלו של המושל הדמוקרטי תאודור גרין בשנים 1933–1935. בינואר 1935 הוא מונה כעוזר למנהל התקציב של המדינה, תומאס פ.
ארבעה חודשים לאחר מכן הדיח גרין את מקוי, ודל ססטו מונה במקומו כמנהל התקציב.
בהמשך הוא היה לעוזר מיוחד לתובע הפדרלי שטיפל במקרים שהיו קשורים למונופולים של תעשיית החלב בשנים 1938–1940, לאחר מכן ועד 1942 מנהל מחלקת הפיננסים של רוד איילנד, ולאחר מכן ועד 1945 מנהל משרד המחירים של רוד איילנד.
לראשונה נבחר דל ססטו כמועמד הרפובליקנים למשרת מושל רוד איילנד ב-1956. הייתה זו מערכת בחירות שנויה במחלוקת.
יריבו הדמוקרטי היה המושל המכהן דניס רוברטס.
אף על פי שדל ססטו זכה ברוב קולות, הוא לא היה למושל באותה שנה.
ועדת הבחירות השלימה את ספירת הקולות ב-18 בדצמבר.
לכאורה נראה שדל ססטו ניצח בהפרש של 427 קולות.
אך במה שנודע כ"הספירה הממושכת", פסל בית המשפט העליון של רוד איילנד 5,000 קולות של מצביעים מרחוק ושל קולות שהוטלו טרם יום הבחירות על רקע תיקון לחוקה שדרש שקולות כאלו יימסרו לא לפני יום הבחירות.
ההחלטה, שהתקבלה ב-1 בינואר 1957, הובילה לרוב של 711 קולות לטובתו של רוברטס.
אחיו של רוברטס היה שופט בבית המשפט העליון, ופסל עצמו מהדיון, אך שניים מארבעת השופטים הנותרים שדנו בתיק, נשיא בית המשפט אדמונד ו.
פלין, והשופט פרנסיס קונדון , שניהם דמוקרטים, נבחרו לבית המשפט העליון בנסיבות מפוקפקות במהלך "המהפכה חסרת הדם" של 1935.
ב-1958 התמודד דל ססטו שוב על משרת המושל, והפעם הביס את רוברטס בהפרש של 6,230 קולות.
הוא כיהן כמושל מינואר 1959 ועד ינואר 1961.
במהלך שנתו הראשונה כמושל, קבע דל ססטו שיא של הטלת וטו ב-98 צעדי חקיקה שעברו בבית המחוקקים המדינתי שהיה בשליטת הדמוקרטים.
במהלך תקופת ממשלו יושמה תוכנית מואצת לסלילת כבישים, הסיוע לחינוך בערים ובעיירות עבר ליברליזציה, והוקמה תוכנית מדינתית למלגות.
ב-1960 התמודד דל ססטו לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך נוצח על ידי סגן המושל הדמוקרטי ג'ון נוטה הבן בהפרש של 53,274 קולות.
באותה שנה הוא היה נציג לוועידה הארצית של הרפובליקנים, ונשא את נאום התמיכה השני למועמדותו לנשיאות של סגן הנשיא ריצ'רד ניקסון.
לאחר תום כהונתו כמושל, מונה דל ססטו ב-1966 על ידי המושל ג'ון צ'ייפי כשופט בבית המשפט הגבוה של רוד איילנד, תפקיד בו הוא כיהן עד מותו.
ב-1933 נשא דל ססטו לאישה את לולה אלדה פראון, ולשניים נולדו שלושה ילדים.
כריסטופר דל ססטו נפטר בפרובידנס ב-27 בדצמבר 1973. הוא נטמן בבית הקברות סנט אן שבקרנסטון, רוד איילנד.
כריסטופר מרלו היה מהמחזאים האנגלים החשובים של העידן האליזבתני.
מרלו נולד בעיר קנטרברי שבמחוז קנט, אנגליה, ולמד באוניברסיטת קיימברידג'.