tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הרב יעקב דוד וילבסקי טען שאי שמירת השמיטה גרם לקללה על הארץ שהוציאה פחות יבול מאשר הוציאו הערבים לפני ייסוד המושבות, וזו הסיבה לדוחק הכלכלי.
הרב יואל טייטלבוים טען שלא שמירת השמיטה פוגעת בכלכלה של מדינת ישראל אלא הדבקות של מנהיגי המדינה בסוציאליזם אשר מונעת ממשקיעים זרים להשקיע בה.
לעומת זאת, רבנים ציוניים רבים טענו שקרן שמיטה יכול להיות רק פתרון ליחידים ולא לכלל החקלאים במדינה ועל כן אין מנוס מהסתמכות על היתר המכירה.
בדורנו, הרב יעקב אריאל, כתב שעיקר העול של קרן השמיטה צריך ליפול על כלל הציבור ולא רק על החקלאים.
הרב קוק דן בכתביו בשימושים שיש לעשות בכסף של קרן השמיטה.
הוא כותב שיש לייסד שתי קופות נפרדות, אחת עבור חקלאים שכלל אינם מעבדים את שדותיהם בשמיטה והשנייה עבור חקלאים הנעזרים בהיתר המכירה אך כדי לעמוד בדרישות ההיתר זקוקים לתמיכה, למשל כדי לממן שכירים גויים לביצוע המלאכות האסורות מהתורה, ולפועלים שפרנסתם נפגעת בגלל המגבלות של היתר המכירה.
את התמיכה בפועלים הוא מציע לעשות בדרך של עבודות יזומות נדרשות.
הרב קוק הביע תקווה שקרן שמיטה תוכל לאסוף מספיק כסף באופן שיהודים לא יצטרכו כלל לעשות עבודות האסורות בשמיטה וגם פועלים נכרים יעשו רק מינימום של עבודות הכרחיות והוא האמין שפתרון כזה הוא ריאלי.
לקראת שמיטת תשפ"ב, יצאה הקרן בקמפיין גיוס, במהלכו הוציאה קליפ בו מככב הזמר מוטי שטיימניץ.
בקליפ, המציג את פעילות הקרן דרך עיניו של חקלאי הנאלץ לעבוד בשמיטה תחת היתר מכירה בעקבות נושים כלכליים, מוצג היתר המכירה בצורה שלילית, והרבנים שחתמו עליו כ"רבנים לא מוכרים".
הקליפ עורר סערה ברשתות, והזמר וחברת ההפקה התנצלו עליו.
עם הקמת המושבות הראשונות בארץ ישראל עלתה לקראת שנת תרמ"ט שאלת שמירת השמיטה, מה שגרר את "פולמוס השמיטה" בין תומכי היתר המכירה והמתנגדים לו.
תומכי היתר המכירה טענו שהחקלאים לא יוכלו להתקיים אם האדמה תושמט בשמיטה.
המתנגדים, לעומת זאת, טענו שהמושבות מקבלות נדבות מחוץ לארץ ועל כן יוכלו להתקיים גם ללא עבודת האדמה בשמיטה.
כך למשל כתב הרב נפתלי צבי יהודה ברלין: "ומעט היושבים בקאלאניות ...
וגם היום רבו המתנדבים ומשתדלים ביישוב הארץ ...
ואם יהי נשמע במרחקים כי שבתו בשביעית יתרבו המתנדבים ...
ולהפך אם יהי נשמע כי לא שבתו מעבודת השדה חלילה אזו ירפו ידי המתנדבים".
בשמיטת תרמ"ט הסתמכו כל המושבות על היתר המכירה חוץ מאנשי מזכרת בתיה ורוב איכרי פתח תקווה אשר בהשפעת הרב מרדכי גימפל יפה נמנעו מלהזדקק להיתר.
כדי לתמוך באיכרים שומרי השמיטה, בתחילת שנת השמיטה התארגן בירושלים ועד השמיטה, בו היו חברים הרב יוסף חיים זוננפלד והרב עקיבא יוסף שלזינגר.
ועד השמיטה פעל לאיסוף תרומות שיועברו לחקלאים,כך בד' במרחשון תרמ"ט פורסם כרוז הקורא לתרומות לוועד השמיטה בחתימת שלושים מחשובי הרבנים האשכנזים בירושלים ובראשם הרב שמואל סלנט והב יהושע ליב דיסקין.
אל הקריאה הצטרפו מרבני חו"ל שגם הרימו את תרומתם, בהם הרב נפתלי צבי יהודה ברלין, הרב שמשון רפאל הירש, הרב יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק, הרב מאיר שמחה הכהן והרב עזריאל הילדסהיימר שהיו ממתנגדי היתר המכירה, וגם הרב ישראל יהושע מקוטנא והרב חיים אלעזר וקס שהיו מראשי התומכים בהיתר המכירה.
לעומת זאת, רוב אנשי חובבי ציון הפעילו תעמולה נגדית וטענו שאין לתרום לוועד השמיטה למימון האיכרים שלדבריהם חפשו חיי בטלה.
התרומות שנאספו בתחילה לא הספיקו לכלכלת כל המשפחות של שומרי השמיטה והם נאלצו לקחת הלוואה מקופת הוועד הכללי בירושלים.
באדר תרמ"ט יצאו שליחים ממזכרת בתיה לחוץ לארץ במסע איסוף כספים עבור ועד השמיטה.
איסוף הכספים נתקל בקושי רב בגלל שאנשים רבים לא הבינו למה האיכרים נמנעים מלהסתמך על היתר המכירה ובגלל שלא רצו לפעול נגד עמדת הברון אדמונד ג'יימס דה רוטשילד.
הרב יעקב דוד וילבסקי כתב שהוא התכוון לאסוף כספים עבור שמירת השמיטה וכבר העריך שיוכל לאסוף 500 רובל כסף, אולם בעקבות פרסום היתר המכירה הצליח לאסוף רק 100 רובל כסף.
הכסף שנאסף על ידי ועד השמיטה במהלך כל השנה היה מועט והגיע לכ-61,000 פרנק עד טבת תר"ן ושימש בעיקר לחלוקה לחקלאים, אך גם להחזקת מלמד במזכרת בתיה שפקידי הברון סירבו לממן בגלל התעקשות האיכרים לשמור שמיטה, לטיפול בחולים, להוצאות ולקניית חיטה לזריעה בשנה שלאחר השמיטה.
בשתי השמיטות שלאחר מכן, בשנים ה'תרנ"ו (1896) וה'תרס"ג (1903) הונהג היתר המכירה בתמיכה של רבני ירושלים וככל הנראה לא היו חקלאים שנזקקו לסיוע בשמירת השמיטה.
לקראת השמיטה בשנת תר"ע (1909/1910) התארגנו רבנים ממתנגדי היתר המכירה, ובראשם הרב יעקב דוד וילבסקי והרב חיים ברלין להקים קרן לעזרת שומרי שמיטה.
הקרן תמכה בכ-50 משפחות של חקלאים ששבתו מכל עבודה בשדה ובכרם.
אלו כללו את כל מתיישבי יסוד המעלה, 25 משפחות, 9 משפחות ממשמר הירדן, 3 משפחות ממטולה, 3 משפחות ממוצא, 3 משפחות מעין זיתים, משפחה אחת ממאיר שפיה ומשפחה אחת מבאר יעקב.
עד סוף שנת השמיטה, הצליחה הקרן לאסוף רק כ-9,000 פרנק שנאספו בגליציה, הונגריה וגרמניה.
בחודש אב תר"ע שלחו הרבנים כרוז בהול לתרומות כדי שיהיה ניתן לקנות זרעים לזריעה של השנה השמינית וכדי לכלכל את השובתים בשנה השמינית.
גם הרב קוק ביקש לייסד קרן שמיטה לסיוע לחקלאים על פי שיטתו, אך עוד במר חשוון תר"ע הוא פנה לרב חיים ברלין בבקשת סיוע עבור שתי משפחות מבאר טוביה שנדרש עבורן 2200 פרנק.
ניסיון לשיתוף פעולה בינו ובין המתנגדים להיתר המכירה לא צלח מכיוון שהרב קוק לא הסכים לנוסח בקשת התרומות של מתנגדי היתר המכירה אשר כתבו שאסור להסתמך על היתר המכירה.
הרב קוק ייסד "קופת שומרי שביעית" לקראת שנת תרפ"ד.
בשנת 1937 יסד הוועד הפועל של אגודת ישראל העולמית "קרן שמיטה" לעזרה לחקלאים שומרי שמיטה.
על פי כרוז בחתימת הרב חיים עוזר גרודזנסקי שמוען ליהודי גרמניה ההכנסות יועדו "להקמת מפעלים כלכליים ועבודות סיוע פרודוקטיביות על בסיס קיבוצי בשנת השמיטה" וכן לייסוד ישיבה ("ישיבת השמיטה") שבה ילמדו 50 תלמידים.
קרן השמיטה גם הוציאה חוברת על השמיטה לצורך גיוס תרומות ובה צוינו הסכומים הנדרשים: מחנה ישראל - 500 לירות, כפר סבא וגדרה - 900 לירות כל אחד, ולפועלים 12,000 לירות.
בארצות הברית ועד העזרה של קרן השביעית נוהל על ידי אגודת הרבנים והגזבר היה הרב אליעזר סילבר.
הוטל עליהם לאסוף 10% מהתמיכה העולמית הכוללת.
השליטה בקרן הייתה מוקד מאבק פנימי בתוך אגודת ישראל בין הרב יצחק ברויאר שביקש שהקרן תנוהל ממשרדי פועלי אגודת ישראל בתל אביב ובין הרב בלוי שביקש שהשליטה תישאר בידי חוגי היישוב הישן בירושלים.
בינואר 1938 הובא הנושא לדיון בפני הוועד הפועל העולמי של אגודת ישראל בווינה אשר דחתה את דרישתו של יצחק ברויאר ואפילו את הדרישה שהנושא יועבר להכרעתו של הרב יוסף צבי דושינסקי.
אולם בעקבות איום התפטרות של ברויאר ויעקב רוזנהיים הועבר הנושא להכרעתו של הרב דושינסקי שהכריע שהקרן תעמוד תחת נשיאותו בירושלים.
לימים היה הקרן ל"ועד העזרה שע"י העדה החרדית לשומרי שביעית" שבראשה עמד הלל שלזינגר.
בהמשך הוסב שמה ל"קרן השביעית".
בשנת 1951 הקימה פועלי אגודת ישראל קרן משלה ומאז פעלו "קרן השביעית" של אגודת ישראל ו"קרן השמיטה" של פועלי אגודת ישראל במקביל.
לאחר פטירתו של הלל שלזינגר הועמד בראש קרן השביעית הרב משה הלברשטאם.
עיקר פעילותה של הקרן באותן שנים היה סיוע לחקלאים בקוממיות וכפר גדעון.
אך לקראת השמיטה בשנת תשל"ג (1973) התגייס הרב בנימין מנדלזון להפצת חזון קרן השביעית והקרן התרחבה מאוד בפעילותה.
במרץ 1951 התקיימה אספה של אגודת הרבנים בארצות הברית בה הוקם ביוזמת פועלי אגודת ישראל "קרן השמיטה" לסיוע לכל הקיבוצים החרדיים השומרים שמיטה, שפעלה במקביל ל"קרן השביעית".
בין השותפים בארצות הברית היו הרבנים אהרן קוטלר, יוסף דוב הלוי סולובייצ'יק ואליעזר סילבר.
בערב גיוס כספים בארצות הברית הוסבר שמטרת הקרן לממן ציוד חקלאי שתאפשר פרנסה בשמיטה באופן מותר, כולל מחלבות, לולים, טרקטורים, מכונות וחמרי בניין.
במקביל, לקראת שנת השמיטה תשי"ב אסף קרן השביעית כסף עבור חקלאים חרדים ומוצרי מזון לחרדים שלא רצו לאכול מתוצרת היתר המכירה.
בשמיטה של תשכ"ו (1966) פרסמה הקרן שהיא תומכת ב-18 קיבוצים ומוסדות של פועלי אגודת ישראל, שכוללים את היישובים: צוריאל, גמזו, שעלבים, זנוח, יסודות, בית חלקיה, בני ראם, חפץ חיים, זבדיאל, תפרח, מבוא מודיעים, יד בנימין ובני עי"ש והמוסדות "שערי אברהם", "כפר אליהו", "בית אברהם", "בית בירנבוים" ו"בית אשר".
לקראת שמיטת תשל"ג (1973) פרסמה קרן השמיטה קול קורא לאיסוף כספים למען 19 היישובים של פועלי אגודת ישראל.
בשנת 1986 אוגדו קרנות הסיוע לחקלאים שומרי שביעית תחת עמותה אחת הקרויה "קרן השביעית", ובצורה זו פועלת הקרן עד היום.
"קרן השביעית" פעילה כיום כגוף מאוחד, כאשר בנשיאות העמותה עומדים רבנים מכל העדות והחוגים במגזר החרדי: הרב חיים קניבסקי, הרב גרשון אדלשטיין, האדמו"ר מויז'ניץ, האדמו"ר מצאנז, הרב שלום כהן והרב שמעון בעדני.
נשיא קרן השביעית הוא הרב ישראל יצחק מנדלזון (בנו של הרב בנימין מנדלזון המכונה "אב"ד קוממיות ירושלים").יו"ר הקרן הרב בן ציון קוגלר חברי ההנהלה הם: הרב אברהם רובינשטיין, הרב יוסי דייטש, והגאון הרב משה מנדלזון.
הקרן מפרסמת בשנת השמיטה קול קורא עליו חתומים עשרות רבנים הקוראים לציבור לתרום לקרן במטרה לסייע לחקלאים בשנת השמיטה.
הקרן פונה בפרסום רחב לתורמים פוטנציאליים בארץ ובעולם ואף מקיימת ערבי התרמה בריכוזים החרדיים בארצות הברית ובאירופה.
בשנת ה'תשע"ד, הקים משרד החקלאות - בראשות השר אורי אריאל - תוכנית חיסכון לחקלאים.
המטרה הייתה לעודד חקלאים להפריש חלק מהכנסתם במשך שש השנים לתוכנית החיסכון, שגם המדינה תפריש לתוכה כספים, כך שהחקלאים יוכלו להתפרנס מהקרן בשנה השביעית.
קרן השביעית התנגדה לתוכנית זו ממספר טעמים:
הקרן תסייע רק למי ששילם מכיסו במשך שש שנים שקודם השמיטה.
אולם לפי נתוני הקרן, כשליש מהחקלאים שומרי השמיטה מחליטים על כך רק בשנה האחרונה.
כיוון שהחוק אינו מאפשר להפלות בין יהודים לנכרים, הרי שגם חקלאים לא יהודים יוכלו להנות מהקרן, וכן גם חקלאים המעבדים את שדותיהם בהתאם להיתר המכירה.
במכתב שפרסם הרב מרדכי עמנואל, בעלון פלפולא דאורייתא (גיליון 108, ויחי תשפ"ו), תקף את התנהלות קרן השביעית.
לטענתו, הקרן מדריכה את החקלאים הנתמכים כספית על ידה ואף כופה עליהם לעבוד בכרם בשיטות שאסורות על פי ההלכה (לדעתו ולדעת מספר רבנים נוספים שהוא מונה במכתב - הרב משה שאול קליין, הרב מנחם מנדל לובין, הרב משה מרדכי קארפ ועוד).
אחת הדוגמאות במכתבו, היא שהקרן מנחה את החקלאים לזמור את הכרם בשיטה המכונה 'פיסול', הנחשבת לדעתו כמלאכה דאורייתא.
קרן הנאמנות הלאומית למקומות בעלי עניין היסטורי או יופי טבעי היא ארגון שימור הפועל באנגליה, בוויילס ובצפון אירלנד (הקרן איננה פועלת בסקוטלנד, שלה יש קרן עצמאית).
כשהוקמה הקרן, ב-12 בינואר 1895, הייתה הראשונה מסוגה.
במקור הקרן הייתה מוסד ללא כוונת רווח, אך מאוחר יותר בסדרה של צווים (בין השנים 1907–1970) הפכה הקרן למוסד ממשלתי רשמי.
הקרן ממשיכה להחשב כמלכ"ר לעניין פטורי מס לתורמים לה.
הקרן הפכה לבעלת עוצמה וחשיבות בתקופת כהונתו של ג'ון ביילי, בין השנים 1924–1931. ביילי, שהיה פובליציסט ונואם מעולה, שכנע תורמים רבים ובעלי הון והשפעה רבה לחזק את הקרן, הן בתמיכה פיננסית והן בתרומת נכסים לקרן.
היקף רווחיה של הקרן בשנת 2010 עמד על 406 מיליון לירה שטרלינג, מתוכם 125 מיליון בדמי רישום שנתיים.
בנוסף, הזרוע העסקית של הקרן הרוויחה באותה שנה 54.7 מיליון ליש"ט נוספים.
בנוסף הקרן מתוחזקת על ידי מתנדבים רבים, כשבאותה שנה התנדבו בקרן 3.5 מיליון שעות, בשווי מוערך של כ-29 מיליון ליש"ט נוספים.
הוצאות הקרן לעומת זאת באותה שנה עמדו 177.4 מיליון ליש"ט עבור תחזוקת נכסי הקרן, ועוד 100 מיליון בפיתוח.
ברשות הקרן למעלה מ-200 בתי אחוזה, 12,567 ציורי שמן (כולל דיוקן עצמי של רמברנדט), 2,550 קמ"ר של שטחים פתוחים ונכסים רבים אחרים.
קרן השואה היא שם גנרי לקרנות שנוסדו לשם קידום ההנצחה של זכר השואה.
הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה
את הקרן לתיעוד ההיסטוריה החזותית של השואה באוניברסיטת דרום קליפורניה יזם סטיבן ספילברג בשנת 1994. זהו ארגון ללא כוונת רווח שנוסד במטרה לתעד בהקלטות וידאו ניצולי השואה ועדים אחרים לשואה.
העדים כללו יהודים ניצולי השואה, עדי יהוה, צוענים והומוסקסואלים שנרדפו על ידי המשטר הנאצי, עדים שהיו בין החיילים המשחררים של מחנות הריכוז, אסירים פוליטיים, מצילים ונותני עזרה לנרדפים, שרידי מדיניות האאוגניקה הנאצית ומשתתפי משפטיהם של פושעי המלחמה, בהם משפטי נירנברג.
ב-2005 חתמו נציגי הקרן על הסכם עם אוניברסיטת דרום קליפורניה במסגרתו הועברו נכסי הקרן והשליטה בה לאוניברסיטה.
בתמורה התחייבה האוניברסיטה לשמר את הארכיון ולהמשיך במשימתה של הקרן.
בשנת 2000 הוקמה בצרפת הקרן לזכר השואה בכסף שהוחרם מיהודים צרפתיים שנרצחו בשואה.
מטרות הקרן דומות – חינוך, תיעוד ושימור זכר הנספים והתרבות והסולידריות היהודיות.
נשיאת הכבוד של הקרן היא סימון וייל.
פרויקט DNA שואה (The DNA Shoah Project) הוא פרויקט של איסוף DNA מקרובי משפחה של ניצולי השואה כדי למצוא התאמות גנטיות וכך לסייע באיחוד משפחות של ניצולי השואה בארצות הברית ובעולם, ולסייע בזיהוי יהודים שנרצחו בשואה באמצעות בדיקות שרידי DNA באתרי רצח.
המטרה היא לאסוף 10,000 דוגמיות, ועד כה נאספו כאלף.
קֶרֶן הַפּוּךְ, היא דמות מקראית, בתו הצעירה של איוב.
שמה מופיע פעם אחת בתנ"ך, ב.
קרן הפוך נולדה לאחר שה' השיב לאיוב את כל רכושו ומעמדו לאחר הניסיונות בהם ניסה אותו.
מסופר כי לקרן הפוך היו עוד שבעה אחים, אשר שמם אינו ידוע, ושתי אחיות – הבכירה ימימה, והשנייה קציעה.
עוד מוסיף המקרא ומציין כי ניתנה לאחיות ובכללן לקרן הפוך נחלה "בְּתוֹךְ אֲחֵיהֶם".
בספר איוב החיצוני נכתב על קרן הפוך: חלק זה ואחרים היא תוספת מאוחרת ויש הרואים כי ניכרת בה השפעה נוצרית.
קרן הפוך הוא נרתיק או צלוחית שמשתמשים בו כדי להחזיק צבע למשיחת העיניים.
בימי קדם היו, שהחזיקו בשמים ותמרוקים שונים בקרניהן של בהמות.
בעלילות גילגמש נכתב כי לאחר שגילגמש הרג את פר השמים המיתולוגי, ציווה לצפות את קרניו ולמלאן במשחת שמן.
את השמן הוא הקדיש לאל לוגלבנדה.
אמוראי בבל וישראל פירשו .
רש"י בעקבות חז"ל פירש: .
בתרגום הארמי לספר איוב נכתב: ובתרגום לעברית: 'קרן הפוך היה קורא לה שהיה רב זיו יקר פניה כעין אזמרגד'.
שמותיהן של בנות איוב ובכללן זה של קרן הפוך, ניטלו מיסודות הטבע.
קציעה מהצומח, "שהיה ריחה נודף כקציעה (בבא בתרא ט"ז, ב') וקרן הפוך מן הדומם - סוג של צלוחית לצבע הפוך.
במקרא נקראו מספר נשים בשמות של תכשיטים ותמרוקים לדוגמה: פנינה ועכסה.
במחזור שיריו של נתן אלתרמן, עיר היונה בחלק השני, מתוך ארבעה חלקים הנקרא 'כחוט השני', מופיע השיר 'קרן הפוך'.
קֶרֶן הַסְפָּל (נולדה ב-27 באוגוסט 1971) היא פרופסור חבר באוניברסיטה העברית בירושלים, נמנית עם סגל המכון למדעי כדור הארץ.
יו"ר החוג למדעי האטמוספירה, יו"ר החוג למדעי כדור הארץ.
מחקריה מתמקדים במעברי קרינה באטמוספירה ובים.
קרן הספל נולדה בפילדלפיה, שבארצות הברית.
אמה סנדרה ארליק (לבית באכין), הייתה גננת ומורה לכיתה א' כעשרים שנה, לאחר מכן שירתה עשרים שנה במועצת מנהלים של בית כנסת "בית שלום" בצ'רי היל, ניו ג'רזי עד שפרשה לגמלאות.
אביה סמואל ארליק, ותיק מעוטר במלחמת העולם השנייה, שלחם בקרב הארדנים (הידוע גם בשם הקרב על הבליטה).
היה רואה חשבון מבקר של הממשלה הפדרלית של ארצות הברית.
ילדותה עברה עליה בניו ג'רזי והתחנכה בבתי הספר הציבוריים מגן ילדים עד סיום בית ספר תיכון, ובנוסף לאלה, אחרי ימי הלימודים, לימודי דת יהדות.
את לימודיה לתואר ראשון עשתה באוניברסיטת ראטגרס בניו ברונסוויק, ניו ג'רזי.
שם גם התגוררה ונבחרה להיות נשיאת אגודת הסטודנטים בפיזיקה.
לאחר מכן עברה לגור בשיקגו ללימודי המשך לדוקטורט ישיר באוניברסיטת שיקגו, והשלמת הדוקטורט.
שם כיהנה בתפקיד יו"ר הכנס השנתי של תלמידים לתארים מתקדמים במכון למדעי הגיאופיזיקה, עברה לפרינסטון, ניו ג'רזי, ללימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת פרינסטון כמדענית אורחת במעבדה לדינאמיקה של זורמים גיאופיזיים (GFDL) של המינהל הלאומי לאוקייאנוגרפיה ואטמוספירה (NOAA).
את סיום הפוסט-דוקטורט השני (2000) עשתה בחוג למדעי האטמוספירה, האוניברסיטה העברית בירושלים, ישראל.
בשנת 1999 עלתה לישראל והשתקעה בירושלים.
תואר ראשון - 1993, אוניברסיטת ראטגרס, ארצות הברית
דוקטורט - 1997, אוניברסיטת שיקגו, ארצות הברית
פוסט-דוקטורט - 1999, תוכנית האטמוספירה והאוקייאנוגרפיה למדעי הטבע / דינאמיקה של זורמים גאופיזיים.
פוסט-דוקטורט - 2000, החוג למדעי האטמוספירה, האוניברסיטה העברית בירושלים
פרופסורית חברה - 2012 עד היום
ראש תחום התמחות באקלים אטמוספירה אוקיינוגרפיה (א.א.א.) (2017-2009)
יו"ר החוג למדעי כדור הארץ (תואר ראשון) (החל מ-2016)
יו"ר הכנס השנתי של תלמידים לתארים מתקדמים במכון למדעי הגיאופיזיקה (1997-1996)
האינטראקציה של קרינה סולארית עם חלקיקים וטיפות עננים באטמוספירה של כדור הארץ.
השינויים במאזן העולמי של השטף הקרינתי באטמוספירה של כדור הארץ המובילים לשינויים בטמפרטורה, ומשוב על מחזור הידרולוגי, דינאמיקה ורכיבים אחרים של מערכת האקלים.
עננים הם אחד המשפיעים החשובים ביותר על העברת הקרינה דרך האטמוספירה של כדור הארץ.
לנסות להבין את התהליכים, לחזות איך טיפות גדלות בהתחשב בהרכבים שונים של חלקיקים המתערבבים עם הטיפות (פיח, חומר אורגני, אבק).
בני האדם מזהים רק את עוצמת האור ואת האורך גל.
מינים אחרים, מסוגלים לחוש ומשתמשים במאפיין השלישי של האור, הקיטוב.
(כיוון, ניווט, זיהוי טרף ותקשורת מתחת למים).ניתוח וחיזוי תבניות הקיטוב במים.
באוניברסיטה העברית, נמנתה בצוות ההקמה ובניית מעבדה לצפייה באירועים זוהרים חולפים (TLE's), המתרחשים מעל ענני סערה.
מחקרים המשמשים למודלים המסבירים תופעות נצפות - אירועים זוהרים.
פרופ קרן הספל פרסמה 69 מאמרים מקצועיים הקשורים לתחומי המחקרים
מלגות הצטיינות של אדוארד ג' בלושטיין (1993-1989)
מלגות בפיזיקה, לזכר מרי ווילר ויגנר (1992)
מלגה לחינוך סביבתי, לדוקטורנטים, הסוכנות האמריקאית להגנת הסביבה (1997-1996).
1992 - פרס הנשיא על מבחן הכישורים האינטלקטואליים של המדינה ניו ג'רזי, ארצות הברית
1993 - פרס ריצ'רד ט' ויידנר בפיזיקה אוניברסיטת ראטגרס, ארצות הברית
מהמחלקה למדעי האטמוספירה, האוניברסיטה העברית בירושלים
2000 - פרס גולדה מאיר על מחקר לפוסט דוקטורט
מהמחלקה למדעי האטמוספירה, האוניברסיטה העברית בירושלים.
1992 - חברת כבוד באגודת הסטודנטים בפיזיקה
1992 - חברת כבוד למצוינות בלימודים באגודת Phi Beta Kappa Society
1993-1992 - נשיאת אגודת הסטודנטים בפיזיקה באוניברסיטת ראטגרס
1993 - בעלת תואר ראשון בפיזיקה בהצטיינות יתרה ותואר כבוד של אוניברסיטת ראטגרס
2007-2005 - מדורגת 1 מתוך 22 עבור הוראה במכון למדעי כדור הארץ
2007-2006 - ציון למצוינות בהוראה באוניברסיטה העברית בירושלים
2010 - ציון לשבח בתחרות על פרס מדען מצטיין משרד הקליטה
2011-2010 - קורס כימיה אטמוספירית מדורג 1 מתוך 12 בתוכנית אקלים, אטמוספירה ואוקייאנוגרפיה.(א.א.א.)
2014, 2015 - ציון למצוינות בהוראה באוניברסיטה העברית.
חברה בוועדת הסינון של חברי סגל במכון לכימיה (2015-2013)
חברה בוועדת הסינון של חברי סגל המכון למדעי כדור הארץ (2017-2013)
חברה בוועדה המארגנת של האגודה הישראלית לחקר אווירוסולים
חברה בוועדת הסינון לעמיתים פוסט-דוקטורנטים במכון למדעי כדור הארץ (2011)
חברה בוועדת הסינון לתלמידי תואר שני בחוג לאוקיינוגרפיה (2012-2010)
חברה בוועדת הסינון של דוקטורנטים במכון למדעי כדור הארץ (2017-2010)
חברה בוועדת הלימודים במכון למדעי כדור הארץ (2010, 2013-2012)
חברה בוועדת הסינון לפרס שינדל לתלמידי תואר שני ודוקטורט למדעי האטמוספירה (2012-2009)
חברה בוועדת הסינון לפרס אהרון ושרה מינץ לתואר שני ודוקטורט למדעי האטמוספירה (2012-2007)
חברה בוועדת הפיתוח של המכון למדעי כדור הארץ (2012-2007)
חברה בוועדת הסינון של תוכנית מלגות הקיץ לתואר ראשון (2007)
חברה בוועדה האקדמית של המרכז הרב תחומי למחקר סביבתי (2012-2006)
נציגה אקדמית של המכון למדעי כדור הארץ בספריית האוניברסיטה (2011-2007)
מרכזת הסמינר השבועי של החוג למדעי האטמוספירה, באוניברסיטה (2006-2001)
השתתפה בתוכנית האו"ם לאיכות הסביבה (UNEP) / הארגון המטאורולוגי העולמי (WMO) להערכה מדעית של הידלדלות שכבת האוזון 2006-2005
השתתפה בתוכנית שינוי האקלים בארצות הברית המטפלת ב- CCSP יעד 2: "שיפור כימות הכוחות המביאים לשינויים באקלים כדור הארץ ובמערכות הקשורות אליו 2005
הקורסים שמלמדת באוניברסיטה העברית בירושלים:
תרמודינמיקה של האטמוספירה והאוקיינוסים (לתואר ראשון)
מעברי קרינה באטמוספירה (לתואר ראשון)
עקרונות חישה מרחוק של האטמוספירה, האוקיינוסים והקרקע (לתואר ראשון)
מחקר מודרך באקלים, מדעי האטמוספירה ואוקיינוגרפיה (לתואר ראשון)
סדנה לשימוש באנגלית לתלמידי תארים מתקדמים במדעי כדור הארץ (לתואר שני ותואר שלישי)
קרן הקולנוע הרוסי (רשמית: הקרן הפדרלית לתמיכה כלכלית וחברתית בקולנוע הרוסי; ברוסית: Федера́льный фонд социа́льной и экономи́ческой подде́ржки оте́чественной кинематогра́фии, ידוע בקצרה כקרן הקולנוע, Фонд кино́) היא קרן ממשלתית לאומית שנוסדה על ידי משרד התרבות של רוסיה כגוף לעידוד ותמיכה בסרטי קולנוע ובאולפני קולנוע רוסיים.
הקרן הוקמה בהחלטת ממשלת הפדרציה הרוסית במלאת 101 שנה לקולנוע הרוסי ב-16 בינואר 1995.
יחד עם משרד התרבות הרוסי, הקרן מהווה לאחד הרגולטורים הממשלתיים החשובים ביותר בתחום הפקות הקולנוע ברוסיה.
הקרן ידועה בעריכת אירועי גיוס כספים עבור אולפני הקולנוע ברוסיה שבמסגרתם האולפנים מציגים לבכירי הקרן את הפרויקטים שלהם לשנים הקרובות בעוד בכירי הקרן בוחרים האם הפרויקטים יזכו למימון ממשלתי או לא.
משנת 2015 הקרן מפעילה את מאגר המידע האוטומטי הפדרלי המאוחד על נתוני הכנסות מהקרנת סרטים בבתי הקולנוע (ЕАИС).
קרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס היא ארגון צדקה שנוסד בבריטניה בשנת 1976 על ידי צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, כדי לעזור לצעירים בסיכון לשקם את חייהם.
הארגון תומך בצעירים מגיל 11 הנמצאים במצוקה במערכת בחינוך, ובמובטלים עד גיל 30. רובם נזקקים לטיפול נפשי, וחלקם חסרי בית או נקלעו לקשיים עם החוק.
בשנת 1999 צורפו כ-20 ארגוני צדקה נוספים לקרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס, והקרן קיבלה צ'רטר מלכותי מהמלכה אליזבת השנייה בטקס בארמון בקינגהאם.
מרכז הקרן בלונדון אך היא פועלת בכל רחבי הממלכה המאוחדת.
הקרן מספקת מגוון תוכניות לתמיכה נפשית וכלכלית על מנת להגביר את המוטיבציה והביטחון העצמי של הצעירים.
כ-60,000 צעירים נתמכים על ידי הקרן בכל שנה, ושלושה רבעים מהם מצליחים להיקלט במסגרות תעסוקה, חינוך, התנדבות או הכשרה מקצועית.
עד היום נעזרו בשירותי הקרן כמיליון צעירים בריטיים, מתוכם כ-400,000 קיבלו סיוע עסקי.
גובה התמיכה של הקרן משנת 2006 עד 2016 מוערך ב-1.4 מיליארד ליש"ט.
הקרן היא אחד מארגוני הצדקה הרבים של הנסיך צ'ארלס, המאוגדים בשם The Prince's Charities .
אירועי ההתרמה של קרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס מארחים אמנים ידועים מרחבי העולם.
קרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס מסייעת לצעירים מארבע קבוצות יעד: מובטלים מזה זמן רב, אנשים שנקלעו לקשיים עם רשויות החוק, תלמידים המצויים במצוקה, ואנשים בטיפול רשויות הרווחה.
צעירים אלה מוגדרים על ידי הקרן כ"טעוני טיפוח".
צ'ארלס השלישי, מלך הממלכה המאוחדת, הקים את הקרן ומשמש כנשיא הקרן, תפקיד סמלי בלבד.
הקרן עצמה מנוהלת על ידי מועצת מנהלים האחראית על קביעת המדיניות.
מנכ"לית הקרן משנת 2004 היא מרטינה מילברן , שהייתה לפני כן מנכ"לית ארגון צדקה של ה-BBC בשם "Children in Need" .
הפעילים בקרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס מכונים "שגרירים":
שגרירים צעירים - צעירים המתנדבים בקרן בתפקידים שונים שמטרתם לסייע לצעירים אחרים הנמצאים במצוקה.
שגרירי עבודה - אלה שגרירים צעירים שקודמו לתפקיד עם אחריות רבה יותר.
מטרתם לעורר השראה ומוטיבציה ולסייע לצעירים במצוקה הנרשמים לתוכניות הסיוע של הקרן.
שגרירי פרסום - ידוענים המשתתפים בפעילויות הקרן ומפרסמים אותן.
בין אלה נכללו בעבר פיל קולינס, בריאן אדמס, גארי לינקר, ג'רמי איירונס, ג'וס סטון, קווין ספייסי, טום הארדי, ריטה אורה, ג'רי האליוול, בנדיקט קמברבאץ', אידריס אלבה, ג'מה ארטרטון, טום פלטצ'ר ולהקת מיוז.
בשנת 2010 הכנסות הקרן היו 38.2 מיליון ליש"ט.
חלק מסכום זה התקבל כתשלום עבור קורסים של הקרן, חלקו הועבר על ידי משרדי ממשלה ושלטון מקומי, וחלקו מתרומות.
האיחוד האירופי נהג להעביר כ-4 מיליון ליש"ט לקרן מדי שנה.
30 מיליון ליש"ט הושקעו ישירות בתוכניות הסיוע של הקרן, מתוכן 1.2 מיליון ליש"ט למלגות לצעירים ולמוסדות סיוע.
שאר הכסף משמש לעלויות תפעול וניהול.
קרן הצדקה של הנסיך צ'ארלס מפעילה שבעה מסלולי פעילות עיקריים:
תוכנית Enterprise המסייעת לצעירים לפתוח עסק עצמאי.
תוכנית Team - קורס התפתחות אישית בן 12 שבועות המיועד בייחוד לצעירים שאינם לומדים ואינם עובדים, בו נלמדים כישורי עבודה, כישורים מעשיים והשתתפות בפרויקטים קהילתיים.
קורסים קצרים המציעים הכשרה וניסיון בתחום ספציפי כדי לעזור לצעירים להתקבל לעבודה.
קורסים למתחילים - קורסים אלה נמשכים שבוע ומטרתם הגברת הביטחון העצמי והכישורים המקצועיים.
תוכניות Fairbridge - שילוב של פעילויות קבוצתיות לצעירים עם תמיכה אישית.
מלגות פיתוח - מענקים כספיים צנועים הניתנים לצעירים כדי לעודד אותם לקבל הכשרה, השכלה או עבודה.
מועדוני הישג - קבוצות תמיכה בבתי ספר או במרכזים קהילתיים.
תוכנית פסיפס - מיועדת לתלמידי בתי ספר יסודיים ותיכוניים.
מקשרת בין צעירים במצוקה לשגרירים צעירים על מנת לשפר את ביטחונם העצמי.
קרן השידור הציבורי ההולנדית (בהולנדית: Nederlandse Publieke Omroep, בראשי תיבות NPO) הוא גוף השידור האחראי על שירותי שידור הרדיו והטלוויזיה הציבוריים בהולנד.
על פי סעיף 2.2 לחוק התקשורת ההולנדי משנת 2008, NPO מונתה כארגון החולש על מערכת השידור הציבורית של הולנד עד 2020. בראש הארגון ישנם שני גופים: הדירקטוריון המנהל את כל מערכת השידור הטלוויזיונית והרדיו הציבורית והוועד המפקח.
לפני הארגון מחדש בשנות האלפיים, מערכת השידור הציבורית ההולנדית נוהלה על ידי ארגון שידור ציבורי אחר בשם Nederlandse Omroep Stichting (NOS) אשר הפך לחלק מהארגון המחודש.
ב-18 במאי 2019, לאחר הניצחון של הולנד באירוויזיון 2019 עם השיר "ארקייד" של דאנקן לורנס, הוכרז כי הולנד ו-NPO (עם AVROTROS ו-NOS) יארחו את תחרות האירוויזיון 2020 ברוטרדם.
NPO היא חברה פעילה באיגוד השידור האירופי.
קרן הרווחה הלאומית הרוסית היא קרן העושר הריבונית של רוסיה.
הקרן נוצרה לאחר שקרן הייצוב של הפדרציה הרוסית פוצלה לשתי קרנות השקעה נפרדות ב-30 בינואר 2008. שתי הקרנות הן "קרן השמורה", שמושקעת בחו"ל בניירות ערך בעלי תשואה נמוכה ומשמשת לאיסוף הכנסות נפט וגז.
קרן העושר הלאומית, שמשקיעה באפיקי השקעה בעלי סיכון גבוה יותר, בעלי תשואה גבוהה יותר וכן בניהול הוצאות התקציב הפדרלי.
לקרן השמורה הוענקו 125 מיליארד דולר ולקרן העושר הלאומית ניתנו 32 מיליארד דולר.
הקרן נשלטת על ידי משרד האוצר.
אחת מתפקידיה העיקריים של הקרן היא לתמוך במערכת הפנסיה הרוסית.
הקרן נוסדה מתוך קרן הייצוב שנוסדה בינואר 2004. ב-12 בינואר 2008 התפצלה קרן הייצוב לשתי קרנות: הקרן השמורה וקרן הרווחה.
הקרנות נוסדו על בסיס תיקונים שנעשו בקוד התקציב.
ההעברות הראשונות מקרן הייצוב לשתי הקרנות החלו בסוף ינואר 2008.
מטרות הקרן השמורה הן מימון הוצאות התקציב הפדרלי כך שהמאזן הפיסקלי ייוותר יציב, גם כאשר ההכנסות מנפט וגז טבעי פוחתות ותשלום חובות חיצוניים של הממשלה.
מטרות קרן הרווחה הן השתתפות במימון חסכונות הפנסיה של תושבי המדינה ושמירה על איזון תקציבי בקרן הפנסיה של הפדרציה הרוסית.
הקרן יכולה להלוות כספים לבנקים הרוסיים.
לא ניתן להשתמש בנכסי קרן הרווחה למטרות אחרות.
לקרן השמורה הועברו כ-3.312 מיליארד דולר ולקרן הרווחה הועברו כ-88 מיליארדי דולר.
קרן העושר הלאומית מקבלת כספים מהתשואות השקעה או מכספי עודף שמייצרת קרן השמורה.
קרן השמורה מכסה 10% מהתמ"ג הרוסי, וכל הכספים שניתנים לקרן העושר.
הקרן צברה גם 72.71 מיליארד דולר (החל מ-1 בספטמבר 2016) ממסים וחובות שהיא גובה על ייצור וייצוא של נפט וגז.
על פי משרד האוצר הרוסי, ניירות החוב הזרים שהקרן יכולה להשקיע בהם חייבים להיות בעלי דירוג של AA ומעלה על ידי פיץ' או של סטנדרט אנד פורס, או דירוג Aa3 של מודי'ס.
למרות זאת, הקרן הסכימה לרכוש (ב -17 בדצמבר 2013) 15 מיליארד דולר של שניות אוקראינים, חרף העובדה שאוקראינה קיבלה אז דירוג אשראי נמוך יותר.
הוצע שהקרן תכניס חלק מהמאגרים שלה לפרויקטים של תשתי ברוסיה, כך שתוכל לספק דחיפה למודרניזציה האיטית של התשתיות שלה בתקופה של השקעה אנמית יחסית.
קרן העושר הלאומית הרוסית מוזגה בשנת 2017 עם יתרת קרן השמורה של רוסיה.
קרן השמורה הוקמה לאורך שנים עם רווחים מיצוא נפט, אך בשל מחירי הנפט הנמוכים התרוקנה בסוף 2017 וחדלה להתקיים.
קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית הוקמה על בסיס החלטת ממשלת רוסיה ב-1 בינואר 2004, כחלק מהתקציב הפדרלי לאיזון התקציב בזמן בו מחיר הנפט נופל מתחת למחיר הרצפה, שנקבע ל-27$ לחבית.
בפברואר 2008 פוצלה קרן הייצוב: לקרן השמורה, המושקעת בחו"ל בניירות ערך בעלי תשואה נמוכה ומשמשת במקרה של נפילות בהכנסות הנפט והגז וקרן הרווחה הלאומית המשקיעה ברכיבים בעלי סיכון גבוה יותר בתשואה גבוהה יותר וכן למימון הוצאות תקציב.
לקרן השמורה הוענקו 125 מיליארד דולר ולקרן הרווחה הלאומית הוענקו 32 מיליארד דולר.
בסוף 2016 שתי הקרנות הכילו בהתאמה 38.2 ו-72.2 מיליארד דולר.
הקרן הוקמה כדי ליצור רזרבה של נזילות עם היתרון הנוסף להפחתת הלחץ האינפלציוני ובידוד כלכלת רוסיה מתנודתיות של רווחי הייצוא מחומרי גלם, שהיה אחד הסיבות למשבר הפיננסי הרוסי ב-1998. כדי למנוע שיעורי אינפלציה גבוהים הקרן מושקעת בחו"ל בלבד.
סכום מצטבר של קרן הייצוב של הפדרציה הרוסית
בשונה מקרן הייצוב, הקרנות החדשות יצברו גם הכנסות ממוצרי נפט וגז טבעי.
ב-21 במאי 2007 דחק הנשיא ולדימיר פוטין בממשלה להזרים עודפי הכנסות נפט למניות מקומיות על ידי רכישת מניות מגזפרום ורוסנפט, שנפלו מתחילת השנה, במקום ניירות ערך זרים, שקודם לכן היו אסורות בגלל חשש לאינפלציה.
הקרן צוברת הכנסות מייצוא לנפט ומהמס על פעולות כריית נפט כאשר המחיר לנפט אורל עולה על מחיר הרצפה שנקבע.
ניתן להשתמש בהון הקרן לכיסוי הגירעון התקציבי הפדרלי ולמטרות אחרות, אם יתרתו עולה על 500 מיליארד רובל, סכומי ההוצאה כפופים לחוק התקציב הפדרלי לשנת הכספים המתאימה.
מכיוון שהון הקרן עלה על רמתם של 500 מיליארד רובל בשנת 2005, חלק מהעודף שלה שימש להחזר חובות זרים מוקדמים וכן לכיסוי הגירעון של קרן הפנסיה הרוסית.
פרטי העסקאות בשנת 2005 הם כדלקמן:
עסקאות בשנת 2005 במיליארדי דולר החזר חוב מוקדם לקרן המטבע הבינלאומית 3.33 פירעון החזר חוב ראשון למדינות מועדון פריז 15 תשלום לונשאקונומבנק (VEB) עבור הלוואות שהועמדו למשרד האוצר בשנים 1998–1999 לצורך סגירת חוב המדינה 4.3 העברה לקרן הפנסיה הרוסית 1.04
הקרן מנוהלת על ידי משרד האוצר הרוסי, בהתאם לנוהל שהוגדר על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית.
חלק מהפונקציות של ניהול הנכסים עשויות להיות מועברות לבנק המרכזי של הפדרציה הרוסית ("בנק רוסיה"), בהסכמת הממשלה.
באשר ליעדי הקרן, הונו אמור להיות מושקע בניירות ערך חוב זרים.
קריטריוני הזכאות של ניירות ערך כפופים לאישור הממשלה.
משרד האוצר מוסמך על ידי הממשלה לקבוע את הרכב המטבע של הקרן ואת הקצאת הנכסים האסטרטגיים שלו בהתאם למדיניות ההשקעה לניהול הקרן.
משרד האוצר רשאי להשתמש באחת או בשתי התוכניות הבאות שהוגדרו על ידי הממשלה כדי להשקיע את הון הקרן.
נכסי הקרן מושקעים כיום אך ורק במסגרת התוכנית השנייה (הקצאה לחשבונות האוצר הפדרליים בבנק רוסיה).
נכסי הקרן מושקעים כיום בהרכב המטבע הבא:
הרכב המטבעות והגבלות הפירעון חלים על כל נכסי הקרן וכפופים לתקנות של משרד האוצר.
משרד האוצר מפרסם דוח חודשי בכלי התקשורת על הכנסות, הוצאות ומאזן הקרן ומדווח לרבעון ומדי שנה לממשלה על צבירה, השקעה והוצאות של הון הקרן.
הממשלה תדווח מדי רבעון ושנתי על צבירת הקרן, ההוצאות והשקעת ההון לשני בתי הפרלמנט הרוסי (הדומה הממלכתית ומועצת הפדרציה).
קרן הפנסיה של הפדרציה הרוסית היא קרן הפנסיה הלאומית העיקרית ברוסיה.
הקרן הוקמה ב-22 בדצמבר 1990 בהחלטת הסובייט העליון של רוסיה "אודות ארגון קרן הפנסיה של הפדרציה הרוסית".
לקרן סניפים בכל הסובייקטים הפדרליים ברוסיה.
קרן הפנסיה הרוסית חוותה שלושה שינויים גדולים מהמערכת הסובייטית לזו המודרנית לאורך שנות התשעים ותחילת שנות האלפיים.
הראשון הוא מעבר מהפנסיה שנשלטת לחלוטין על ידי התקציב הסובייטי.
צעד ראשוני זה יצר את קרן הפנסיה בנפרד מתקציב המדינה בשנת 1990 אף על פי שנתמכה על ידי ממשלת רוסיה כמעבר ממדינות ברית המועצות שכמעט קרסה, היו למערכת מעט מאוד אחזקות.
לאורך שנות התשעים הוגשו נגד הקרן טענות על ניצול לרעה של כוח ופיזור, כאשר הדומה סירבה לא פעם להתייחס לנושאים המוסדיים הרחבים הקשורים לקרן.
הנושאים העיקריים נתפסים כחוסר ריכוזיות, והיעדר הנחיות מובנות כיצד יש לשלם פנסיה.
עם תחילת המשבר הפיננסי הרוסי בשנת 1998, החלה הקרן להיפגע ממחסור תקציבי.
לאחר התפטרותו של הנשיא בוריס ילצין, החלו להתייחס לשינויים כנדרשים ומערכת חדשה אושרה במלואה בשנת 2001. מערכת זו כללה פנסיה מוגדרת לקשישים ולנכים, חשבון חיסכון מוגדר המבוסס על מה שמשולם בפועל למערכת, וקרן שכר טרחה.
בין היתר, בשל גיל הפרישה הנמוך ברוסיה, פרישה רשמית עמדה על 55 לנשים 60 לגברים, ארגונים מרובים קראו לרפורמה פעם נוספת במערכת הפנסיה שנחשבה לא סבירה.
דיונים אלה התייצבו עם המשבר הפיננסי הרוסי בשנת 2008, והוביל לסבב רפורמות נוסף בשנת 2010. רפורמות אלה שילבו את הפנסיה שנקבעה לקשישים ולנכים עם מערכת התשלום תוך איזון הקופה הכוללת המיועדת לתשלום הפנסיות.
עם התייצבות אוכלוסיית העובדים ברוסיה לאחר שנים של ירידה, גם הקרן התחילה להתייצב.
החל משנת 2019 החלה עלייה הדרגתית של גיל הפרישה.
בין התפקידים המשמעותיים מבחינה חברתית של קרן הפנסיה של רוסיה:
מאז 2010 - ניהול כספי הביטוח שהתקבלו לביטוח פנסיה חובה וביטוח בריאות חובה פדרלי;
מאז 2010 - הקמת תשלומים חברתיים פדרליים לפנסיה חברתית, על מנת להביא את סך הכנסתו של הגמלאי למינימום קיום לגמלאים.
קרן הפנסיה של הפדרציה הרוסית ממומנת על ידי שילוב של מעסיקים ממשלתיים ופרטיים, באמצעות העברות במזומן לקרן הכוללת מהבנק המרכזי ברוסיה, ותשלומים על ידי אזרחים בודדים.
התשלומים האישיים מוצבים בחשבונות בודדים אשר לאחר מכן מושקעים מחדש בשוק או על פי בחירת האזרח, או אם לא נקבעה ברירה, הממשלה עצמה.
למערכת זו היו סוגיות רבות במהלך שנות האלפיים, שכן גיל פרישה נמוך יחד עם חוסר יכולת להשקיע כספים כראוי, הביאו לגירעונות בתקציב הפנסיה.
תחת כהונתו הראשונה והשנייה של הנשיא ולדימיר פוטין, התחזוקה של הפנסיות והתשלומים הרגילים הייתה בראש סדר העדיפויות.
דחיפה זו הובילה למספר תוכניות שנועדו לעודד חיסכון פרטי לאזרחים ולפנסיות מבוססות מעסיקים הנפרדות מתקציב הממשלה.
עם מאמצי הממשלה הרוסית, הפנסיות הבסיסיות הפכו כמעט אוניברסליות עבור אזרחי רוסיה.
העברות כבדות מהתקציב הרוסי לקרן הפנסיה הרוסית, יחד עם תרומות שכר קבועות של מעמד הפועלים החדש יותר, ייצבו חלק ניכר מהקצבה במהלך שנות האלפיים, עד שנדרשו רפורמות נוספות כדי לטפל בסוגיות דמוגרפיות.
עם זאת, מערכת התשלומים של קרן הפנסיה הרוסית נתפסת כיציבה בטווח הרחוק בסטנדרט הנתון, כאשר עליית גיל הפרישה מציינת את הנושא הקל ביותר והשכיח ביותר לפתור.
דחיפות לקראת הפרטה בשנות התשעים, יחד עם עידוד חשבונות פרטיים, הפכו לאסטרטגיה הממשלתית בטיפול במערכת הפנסיה.
עם זאת, הכלכלה הרוסית החדשה יותר הייתה עדיין תלויה בכבדות במעורבות המדינה, והמעורבות הפרטית נותרה יעילה בעת צמצום משברים תקציביים.
למרות הנטל שגיל הפרישה הנמוך גורם, רפורמציה של מערכת הפנסיה והעלאת הגיל נותרה שנויה במחלוקת מטבעה ברוסיה.
הפחד מאובדן פנסיות, או מקריירות ארוכות מהמתוכנן, מוליד תרעומת פופולרית של פוליטיקאים שמטרתם לשנות את המערכת.
מכיוון שרפורמת הפנסיה וחיסכון הפנסיה נותרה שנויה במחלוקת, אין זה סביר ששינוי דרמטי יתרחש מחשש להרגשת בסיס ההצבעה.
בשל הירידה באוכלוסייה במשך מספר שנים, וההערכות האיטיות לגבי גידול באוכלוסייה, הפחדים מיכולתה של קרן הפנסיה לממן את הפנסיות נותרים בולטים בדיון הפוליטי.
קרן המדינה של ברית המועצות (גוספונד) הייתה יחידת תגמול הסובייטית הידועה בכינויה הסוכנות הממלכתית לספרות שהוקמה בסוף 1944 על ידי גאורגי מלנקוב בהוראת סטלין.
הייתה זו אחת ממספר ועדות מלחמה שהוקמה על ידי ברית המועצות במהלך מתקפת ויסלה–אודר והוטל עליהן לנכס מפעלים זרים, סחורות, חומרי גלם, בעלי חיים, מכונות חקלאיות, דשן, יבולים, מעבדות, ספריות, מוזיאונים, ארכיונים מדעיים מכל מזרח אירופה הכבושה הסובייטית והעברות כפויות של מהנדסים ומדענים (בעיקר גרמנים).
הספרות שהוחרמה על ידי הקרן הועברה לספריות סובייטיות ומוסדות תרבות כולל הספרייה הלאומית על שם לנין, הספרייה הלאומית ההיסטורית, הספרייה הפוליטכנית הלאומית, הספרייה הלאומית לספרות זרה והספרייה הציבורית על שם סאלטיקוב-שצ'דרין.
מרבית המסמכים והספרים שנבזזו ונשלחו לברית המועצות על ידי גוספונד, אוחסנו באקראי ולעיתים נדירות קוטלגו וחלק ניכר מהם הוזנח.
פריטים בעלי ערך מדעי נערמו בספריות ציבוריות קטנות יותר ובתחנות חקלאיות, בהן הספרים מעולם לא קוטלגו ולא ניתן היה לטפל בהם.
מקורן של רכישות זרות כולל מסירת ספרים של גוספונד משנת 1946 כלל 1,857 ארגזי ספרים שהועברו לספריות במוסקבה והוסתרו בקפידה גם מהספרנים וגם מהקהל הרחב.
את גזל יצירות האמנות תיאם איגור גרבר מלשכת המומחים.
הוועדה הפכה לאמצעי מרכזי להוצאת מתקנים, חומרים ודברי ערך תעשייתיים מכל השטחים הכבושים הסובייטיים במהלך מתקפת ויסלה–אודר של הצבא האדום כולל הונגריה, רומניה, פינלנד ופולין (בגבולות שלפני המלחמה), מאוחר יותר, גם מהאזור הסובייטי בגרמניה.
ועדת האמנויות של הקרן בראשות אנדריי קונסטנטינוב הייתה אחראית על רישום וחלוקה סובייטית של יצירות אומנות החל מיוני 1945. המשלוחים כללו חפצי ערך שגנבה גרמניה הנאצית משטחי לטביה ואיטליה, שנכבשו על ידי הסובייטים.
כבר בשנת 1942, ברית המועצות הקימה גדודים מיוחדים של הצבא האדום שנועדו להוציא דברי ערך משטחים כבושים (כולל גרמניה) ולהחזיר אותם לברית המועצות - בדרך כלל על ידי שיירות רכבת.
הארגון קיבל אחריות על קבלת וקטלוג פריטים אלה, באמצעות "הוועדה לקבלה ורישום שלל", שהוקמה ממש לפני סיום המלחמה באפריל 1945. הוועדה פורקה במהרה מכיוון שהוחלט לרכז פעילות זו תחת הצבא.
בשנת 1946 נאספו כ-12,500 ארגזי ספרים ומסמכים, יחד עם חפצי ערך נוספים מהספריות הגרמניות, שנשלחו למוזיאון ההיסטורי הממלכתי במוסקבה ולהרמיטאז' בלנינגרד ואף למקומות מרוחקים יותר כמו טורקמניסטן וטג'יקיסטן.
באפריל 1998, בהנהגת בוריס ילצין, הפרלמנט הרוסי הלאים את הפריטים הללו; אך גם הקלה על כל הטענות שהועלו על כל הרכוש הרוסי שעדיין נותר באדמות זרות.
הרעיון של יחידות התגמול כלל פירוק כל תועלת בגרמניה ושימוש בו כדי לבנות מחדש את הכלכלה הסובייטית כגמול ופיצוי בכח.
חטיבת הספרייה ביחידות אלה נודע בשם "הסוכנות הממלכתית לספרות", או "גוספונד".
ממשלת ברית המועצות הקימה סוכנות זו להקצאת הספרות המוחרמת לספריות ומוסדות תרבות סובייטיים.
התוכנית כללה את גוספונד שתחלק את החומרים לשיפור האוסף הקיים ברוסיה ורכישת תוספות משמעותיות.
עם זאת, הסוכנות הפתיעה במספר הספרים שנשלחו מגרמניה.
בסופו של דבר המבצע הידרדר לתהליך הפצה מכני.
באופן מפתיע, היחידות עסקו לא רק באיסוף חפצים יקרי ערך אלא גם בהשבתם וכפי שהעידה מרגריטה רודומינו, מנהלת הספרייה לספרות זרה במוסקבה, שהייתה מקורבת לצוות של הצבא שעסק בנושא וטענה כי הספרייה הגרמנית (Deutsche Bibliothek-Deutsche Bücherei) בלייפציג הייתה נחוצה לבניית גרמניה מחדש ולהשבת הזהות התרבותית הגרמנית.
כך פונו למעלה משני מיליון כרכים לתורינגיה, אך לאחר מכן הוחזרו לספריית לייפציג.
עם זאת, היא גם טענה להחזרת הספרים מספריית Landesbibliothek (ספריית המדינה הסקסונית) בדרזדן, אך הם נשלחו לרוסיה בטעות והוחזרו, בחלקם, בשנת 1957.
לא כל העברות המסמכים שהוחרמו הלכו כשורה.
רבים מהספרים שנשלחו לברית המועצות על ידי גוספונד לא הועילו לא לסובייטים ולא למישהו אחר.
עם המספר המכריע של החומרים שהתקבלו, הם חולקו לרוב לספריות ומכונים קטנים יותר, שלעיתים קרובות קיבלו חומרים בלתי הולמים לחלוטין לייעודם.
כתוצאה מכך, רבים מהפריטים אוחסנו באקראי, לעיתים רחוקות מקוטלגים או הומצאו ולעיתים קרובות נהרסו בשל הזנחה וחוסר תשומת לב.
פריטים שהיו נחוצים במכוני מחקר גדולים נשלחו לספריות ציבוריות קטנות יותר ואל תחנות חקלאיות, בהן הספרים מעולם לא קוטלגו ולא ניתן היה לזכור אותם לצורך הלוואות בין ספריות או פעילויות מועילות אחרות.
קרן העושר של נורווגיה או "קרן הפנסיה הממשלתית של נורווגיה" (בנורווגית: Statens pensjonsfond) מורכבת משתי קרנות עושר ריבוניות נפרדות בבעלות ממשלת נורווגיה.
"קרן הפנסיה הממשלתית - העולמית", המכונה גם "קרן הנפט", הוקמה בשנת 1990 כדי להשקיע את עודפי ההכנסות של מגזר הנפט הנורווגי.
יש לה יותר מ-1.3 טריליון דולר בנכסים, כולל החזקה של 1.4% מכלל המניות של החברות הציבוריות בעולם, מה שהופך אותה לקרן העושר הריבונית הגדולה בעולם.
במאי 2021, היקף הקרן היה שווה לכ-248,000 דולר לכל אזרח נורווגי.
היא מחזיקה בהשקעות בנדל"ן והשקעות באפיקי "הכנסה קבועה" (Fixed Income), כדי לייצר תזרים מזומנים במועדים קבועים.
חברות רבות מודרות על ידי הקרן מטעמים אתיים.
"קרן הפנסיה הממשלתית - נורווגיה" קטנה יותר, והוקמה בשנת 1967 כסוג של קרן ביטוח לאומי.
היא מנוהלת בנפרד מקרן הנפט ומוגבלת להשקעות מקומיות וסקנדינביות, ולכן היא בעלת מניות מפתח בחברות נורווגיות גדולות רבות, בעיקר דרך הבורסה לניירות ערך של אוסלו.
מטרת הקרן היא להשקיע חלק מהעודפים הגדולים שנוצרו על ידי מגזר הנפט הנורווגי, בעיקר ממסים על חברות, אך גם מתשלום עבור רישיונות לחיפושי נפט וכן מהריבית הכספית הישירה של המדינה ודיבידנדים מחברות הנפט שבבעלות חלקית של המדינה.
על פי הערכות, ההכנסות השוטפות ממגזר הנפט נמצאות בשיאה ותרדנה בעשורים הבאים.
קרן הנפט הוקמה בשנת 1990 לאחר החלטה של המחוקק במדינה, להתמודד עם השפעות הירידה הקרובה בהכנסות ולהחליק את ההשפעות המפריעות של תנודות גבוהות של מחירי הנפט.
כפי ששמה מרמז, קרן הפנסיה הממשלתית העולמית מושקעת בשווקים פיננסיים בינלאומיים, כך שהסיכון אינו תלוי בכלכלה הנורווגית.
נורווגיה חוותה עודפים כלכליים מאז פיתוח משאבי הנפט והגז שלה בשנות ה-70 של המאה ה-20 מציאות זו, יחד עם הרצון להפחית את התנודתיות הנובעת משינויים במחירי הנפט, הניעו את הקמתה של קרן הנפט של נורווגיה, כיום קרן הפנסיה הממשלתית-הגלובלית (GPF-G).
אימוץ גישה זו על ידי נורווגיה תואם את המגמות הכלכליות העולמיות, במיוחד את דפוסי ההשקעה.
ההשקעות הבינלאומיות עלו בקצב גבוה משמעותית מהתמ"ג העולמי או מהסחר העולמי של סחורות ושירותים, ועלו ב-175% במהלך תקופה שבה שני המדדים הראשונים עלו ב-53% וב-93% בהתאמה.
קרן הפנסיה הממשלתית העולמית (בנורווגית: Statens pensjonsfond Utland, SPU) היא קרן שאליה מופקד העושר העודף המיוצר מהכנסות הנפט.
שמה שונה בינואר 2006 מקרן הנפט של נורווגיה.
הקרן מכונה בדרך כלל קרן הנפט (Oljefondet).
מתנהל דיון מתמשך על מדיניות ההשקעות של הקרן, לאחר שהתגלו מספר מקרים של השקעה בחברות שנויות במחלוקת, המעורבות בעסקים כמו ייצור נשק, טבק ומוצרים מזהמים.
המועצה המייעצת לאתיקה של קרן הנפט הוקמה ב-19 בנובמבר 2004 בצו מלכותי.
בהתאם לכך, הוציא משרד האוצר של נורווגיה תקנה חדשה לניהול קרן הנפט הממשלתית, הכוללת גם הנחיות אתיות.
במרץ 2019 הודיעה הקרן כי תפסיק להשקיע בחברות נפט.
על פי ההנחיות האתיות שלה, הקרן אינה יכולה להשקיע כסף בחברות שתורמות במישרין או בעקיפין להרג, עינויים, שלילת חירות או הפרות אחרות של זכויות אדם במצבי סכסוך או מלחמות.
עם זאת, הקרן רשאית להשקיע במספר חברות המייצרות נשק, שכן רק סוגים מסוימים של נשק, כמו נשק גרעיני, אסורים כאובייקטים להשקעה על פי ההנחיות האתיות.
בהתאם להנחיות האתיות שלה מכרה הקרן החזקות שהיו לה בחברות ישראליות: אלביט מערכות, שפיר הנדסה ותעשייה, מבנה נדל"ן, אפריקה-ישראל ודניה סיבוס, בגלל פעילותן בשטחים, ובעקבות כלשונה "הפרה רצינית של זכויות אדם באזור מלחמה על ידי בנייה בהתנחלויות במזרח ירושלים".
בדצמבר 2022 הודיעה הקרן על כוונתה להפסיק את השקעותיה בישראל, והתנתה את המשך ההשקעות בהתחייבות של הבנקים להפסיק להעביר כספים לחברות שפועלות בשטחים, התחייבות שהבנקים סירבו לתת.
ביוני 2023 חזרה בה הקרן מההחלטה למשוך את ההשקעות מישראל, אחרי שהודיעה שתבחן את מהלכי הממשלה החדשה ותוודא שהכסף לא מושקע בחברות שפועלות בשטחים.
בדצמבר 2024 מכרה הקרן את כל אחזקותיה בחברת בזק בגלל פעילותה בהתנחלויות.
במאי 2025 מכרה הקרן את אחזקותיה בחברת פז, בשל החזקתה בתשתיות לאספקת דלק להתנחלויות.
באוגוסט 2025 הודיעה הקרן על מכירת אחזקותיה ב-11 חברות ישראליות נוספות, בהן מנועי בית שמש, והודיעה כי היא מסיימת את כל התקשרויותיה עם מנהלי נכסים ישראלים שמטפלים בהשקעותיה בישראל, וכי היא מתכוונת "לנקות" את הפורטפוליו שלה מחברות ישראלית.
החברה מכרה גם את החזקותיה בבנקים ישראליים: בנק הפועלים, בנק לאומי, בנק מזרחי-טפחות והבנק הבינלאומי.
קרן הסיוע לילדי פלסטין היא עמותת סיוע שהוקמה בשנת 1991 בארצות הברית.
מטרת העמותה היא סיוע רפואי והומניטרי לילדים ובני נוער פלסטינים.
בין השאר מסייעת העמותה בהעברת ילדים פלסטינים לארצות הברית או אירופה לקבלת טיפולים רפואיים שאינם ניתנים להשגה בשטחים הפלסטיניים.
מאז היווסדה, עשרות אלפי ילדים ובני נוער קיבלו טיפול רפואי בעזרת העמותה.
קרן הסיוע לילדי פלסטין הוקמה בשנת 1991 על ידי סטיב סוסבי, עיתונאי אמריקאי שסיקר את הסכסוך הישראלי-פלסטיני בחברון.
סוסבי איתר תורמים שיסייעו להעביר ילדים פלסטינים לאקרון (אוהיו) כדי לקבל טיפול רפואי.
מאוחר יותר פגש סוסבי את הודא אל-מסרי, עובדת סוציאלית פלסטינית שעבדה בימק"א ירושלים.
השניים נישאו ב-1993, ונולדו להם שתי בנות.
העמותה מסייעת להעביר ילדים פלסטינים לארצות הברית או אירופה לקבלת טיפולים רפואיים שאינם ניתנים להשגה בשטחים הפלסטיניים.
בשנת 2004 דחתה העמותה תרומה של ארגון "קרן ארץ הקודש" בגלל חשד לקשרים בין התורמים לבין ארגוני טרור.
בשנת 2006 הפיקה העמותה סרט תיעודי בשם "לב פתוח" ("Open Heart") אודות ג'מאל, תינוק בן תשעה חודשים בעל מום לב מולד שטופל בבריטניה בסיוע העמותה.
הודא אל-מסרי נפטרה בשנת 2009 מסרטן, וסוסבי עבר להתגורר בחברון עם בנותיו.
המחלקה לסרטן ילדות בבית החולים בבית החולים בבית ג'אלא קרויה על שם אל-מסרי.
סוסבי נישא מחדש ב-2016 לזינה סלמן, רופאה המתמחה בסרטן ילדות.
תורמי העמותה מימנו את הקמת המרכז הרפואי לסרטן ילדות בעזה, שנפתח בשנת 2019.
החל משנת 2014 מפעילה העמותה מרכז סיוע לבריאות הנפש בעזה, המספק תמיכה וטיפולים לילדים הסובלים מרמות גבוהות של מתח נפשי וחרדה עקב תקיפות של הצבא הישראלי, ולבני משפחותיהם.
לעמותה מספר סניפים בערים פלסטיניות.
מאז היווסדה, עשרות אלפי ילדים ובני נוער קיבלו טיפול רפואי בעזרת העמותה, בהם גם ילדים ממחנות פליטים פלסטינים בירדן, סוריה ולבנון.
בין הילדים שטופלו בסיוע העמותה נמנית ילדה בת 11 שנפצעה מרסיסי כדור טנק בעזה בשנת 2009 וטופלה בבית החולים תל השומר וילדה בת 10 מעזה, חולת סרטן, שטופלה בבית החולים א-נג'אח בשכם אך נפטרה במרץ 2020.
קרן הסיוע לילדי פלסטין שולחת לבתי חולים פלסטיניים ציוד רפואי ואנשי צוות מארצות הברית ומאירופה כדי לטפל במקרים קשים ולהכשיר רופאים ואנשי צוות רפואי פלסטינים.
הקרן מביאה לשטחים הפלסטיניים מאות רופאים מתנדבים מדי שנה.
במידת הצורך נשלחים ילדים פצועים או חולים לטיפול בארצות הברית או באירופה.
לעמותה רשת של מתנדבים ברחבי ארצות הברית הפועלים כמשפחות מארחות.
ארגון Charity Navigator, המדרג ארגוני צדקה, מעניק לעמותה בעקביות את הציון הגבוה ביותר, ארבעה כוכבים.
הארגון בודק יציבות פיננסית, הקפדה על שיטות עבודה, אחריות, שקיפות ודיווחים תקופתיים.
בין תורמי העמותה נמנים הסנאטור האמריקאי פול סארביינז והשחקן ריצ'רד גיר.
באוקטובר 2006 פרסם ג'ימי קרטר, נשיא ארצות הברית לשעבר, סרטון בו הוא ממליץ לתרום לעמותה.
המתרגם דורי פרנס שזכה בפרס התיאטרון הישראלי לשנת 2013 תרם את כספי הזכייה לעמותה.
קרן הפיתוח לעיראק הייתה מנגנון פיננסי שהוקם על-ידי מועצת הביטחון של האו"ם על מנת לנהל ולחלק את הכנסות הנפט והנכסים הפיננסיים של עיראק, כך שהשימוש בהם יעשה למטרות שיקום המדינה וסיוע הומניטרי.
הקרן הוקמה לאחר תקופה מורכבת ומאתגרת עבור המדינה, לאור מלחמת עיראק שהחלה ב-20 במרץ 2003 ושבעקבותיה נכנסו לעיראק כוחות צבא אמריקאיים והפילו בתוך שבועות ספורים את משטרו של סדאם חוסיין.
לאחר שינוי המשטר ותחילת בנייתו של משטר זמני לתקופת המעבר, עלה צורך בהקמת מנגנון פיננסי שיסייע בשימוש ראוי ושקוף באוצר המדינה ובתקציבה.
ב-22 במאי 2003 הוקמה לבסוף הקרן מתוקף החלטה מספר 1483 של האו"ם.
פעילות הקרן הגיעה לסיומה ב-15 בדצמבר 2010 מתוקף החלטה מספר 1965 של האו"ם, דבר שהיווה צעד משמעותי לקראת ריבונות ושליטה מלאה של עיראק על משאביה הכלכליים.
קרן הפיתוח לעיראק הוקמה ב-22 במאי 2003, מתוקף החלטה מספר 1483 של האו"ם.
הקרן הייתה מנגנון פיננסי שהוקם כחלק מהמאמצים שהשקיע המשל האמריקאי בשיתוף האו"ם והקהילה הבינלאומית לשיקומה של עיראק לאחר סיום השלב הראשון של המלחמה שהובילה להפלת משטרו של סדאם חוסיין ולתחילת בנייתו של משטר זמני חדש שינוהל על-ידי נציגים מקומיים.
ארצות הברית והקהילה הבינלאומית החליטו על הקמת קרן הפיתוח לעיראק, שמטרתה המוצהרת הייתה סיוע בשיקום הכלכלי של המדינה ובכינונה של ממשלה נבחרת בעיראק של אחרי המלחמה.
משימתה העיקרית של הקרן הייתה פיקוח על כספי המדינה, תוך דאגה שהשימוש בכספים יעשה בצורה שקופה ולטובת הציבור בעיראק.
כספי המדינה העיראקית וכן התמורות שנכנסו לקרן נצברו ברובם הודות להכנסות ממאגרי הנפט במדינה, המהווים עוגן כלכלי משמעותי.
כ-95% מהתמורה של כלל מכירות הנפט, הגז הטבעי ומוצריהם שיוצאו מעיראק כמו גם כספים ממקורות אחרים הופקדו לקרן.
במסגרת החלטת האו"ם על הקמת הקרן, ארצות הברית קיבלה את האחריות לנהל את רווחי הנפט של עיראק, כך שאלה ישמשו לטובת שיקום המדינה בצורה שקופה.
אמנם הקרן החזיקה בתמורות ממכירת הנפט לייצוא, אך מקורות המימון הנוספים היו מעודפי כספים של תוכנית "נפט תמורת מזון" של האו"ם, הכנסות מנכסים עיראקיים שהוקפאו בחו"ל וממימון משמעותי שהעבירו ממשלת ארצות הברית ותורמים נוספים לטובת קידום תוכנית השיקום.
כספי הקרן הוחזקו בחשבונות ייעודיים בבנק הפדרלי של ניו-יורק בארצות הברית ובבנק המרכזי של עיראק.
ההחלטה על הקמת הקרן לפיתוח עיראק נבעה מחשד כי ייעשה שימוש שאינו הגון או ראוי בהכנסותיה של עיראק ממאגרי הנפט שלה.
לצורך כך נדרש מנגנון שיפקח על הכנסות אלו וידאג כי השימוש בהם יעשה בצורה שקופה, ושכספי הקרן ישמשו לטובת המטרות שהוגדרו בסעיף 14 של החלטה מספר 1483 של האו"ם:
צרכים הומניטריים של תושבי עיראק.
שיקום כלכלי ותיקון התשתיות בעיראק לאחר המלחמה.
המשך פירוקה של עיראק מנשק להשמדה המונית שהיה מצוי בידיה, לכאורה.
עלויות תפעול הממשל האזרחי בעיראק.
לטובת מטרות נוספות שיועילו לתושבי עיראק.
במסגרת מטרות אלה ניתן היה לראות כיצד סייעו כספי הקרן בפעילויות שיקום ותיקון של תשתיות נפט וחשמל, רכישת ציוד כיבוי אש וחלוקה של סלי מזון.
בנוסף, לצורך תמיכה בתוכנית לרכישת חיטה, תוכנית להמרת המטבע, רכישת ציוד לכוחות הביטחון העיראקיים, תשלום משכורות עובדי המדינה ותיקצוב משרדי הממשל.
תחילה נוהלה הקרן על-ידי ראש הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, פול ברמר.
הניהול נעשה תוך התייעצות עם מועצת השלטון העיראקית, שר האוצר העיראקי ונגיד הבנק המרכזי של עיראק.
במקביל מונו גופי בקרה על-ידי האו"ם שפיקחו על הפעולות שנעשו במסגרת הקרן.
עם פירוקה של הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק ב-30 ביוני 2004, בסמוך להחלטה מספר 1546 של האו"ם, הועברו סמכויותיה למועצת הממשל העיראקית, שהאצילה את הסמכות לנהל את כספי הקרן על ממשלת ארצות הברית.
מי שניהל את הקרן מטעם ארצות הברית היה מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
סמכויותיה של ארצות הברית בניהול הקרן בוטלו ב-31 בדצמבר 2007.
בקרה ופיקוח על פעילות הקרן
החלטת האו"ם על הקמת הקרן לפיתוח עיראק חייבו גם גופים שיערכו בקרה ופיקוח על פעולות הקרן, זאת כדי לוודא שהיא פועלת ומממשת את ייעדיה.
המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח (IAMB) הייתה אחראית מטעם האו"ם לבצע זאת.
מטרת גוף זה היה קידום היעדים המפורטים בהחלטת מועצת הביטחון של האו"ם מספר 1483. בנוסף, היה בסמכות גוף זה לאשר גופים חיצוניים נוספים שמונו על-ידי הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק כדי לבקר ולפקח על הקרן.
בהקשר זה למועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח היה תפקיד דומה לגופים הנוספים.
המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח הורכבה מנציגי או"ם, נציגים מהקרן הערבית לפיתוח כלכלי וחברתי, נציגים מקרן המטבע הבינלאומית ומהבנק העולמי.
גוף זה המשיך לבצע את תפקידו גם לאחר פירוק הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק והוסיף לעבוד מול הגורמים הרלוונטיים במועצת הממשל העיראקית.
לאורך השנים האריך האו"ם את המנדט של גוף זה להמשיך ולבצע את עבודתו כמבקר ומפקח על הקרן.
לאחר המאמצים שקידמה המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח מול הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק, הוחלט באפריל 2004 על מינוי חברה חיצונית לצורך ביצוע הבקרה והפיקוח על הקרן.
חברת ראיית החשבון KPMG נבחרה להיות האחראית על פיקוח וביקורת על הקרן כחברת פיקוח חיצונית ועצמאית.
עבודת החברה נעשתה בכפוף לפיקוח של המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח כדי לוודא שהיא מנהלת את עבודתה בהתאם לתקני הביקורת הבינלאומיים.
באוקטובר 2004, ערכו המועצה הבינלאומית לייעוץ ופיקוח ו-KPMG ביקורות שחשפו תקלות בהתנהלות ובניהול החשבונות בין הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק לבין הקרן, ובשל כך בוצעו פעולות שלא מימשו כראוי את ייעודה של הקרן.
לאחר העברת ניהול הקרן מידי הרשות הזמנית של הקואליציה בעיראק למועצת הממשל העיראקית, היה המפקח הכללי לשיקום עיראק (SIGIR) הגוף שמונה לפקח על ענייני שיקום עיראק.
בנובמבר 2009, כחלק מסדרת הביקורות שלו על קרן הפיתוח לעיראק, יזם המפקח הכללי לשיקום עיראק פרויקט שבמסגרתו בוצעו בדיקות האם השימוש בכספי הקרן נעשה כראוי.
לאורך שנות פעילותיה של הקרן נמתחה עליה ביקורת שלפיה היא אינה מממשת את יעדיה, ובראשם הבטחת השימוש השקוף בכספים למטרות שנקבעו בהחלטת האו"ם.
הקושי העיקרי שהצביעו עליו חברות הבקרה והפיקוח היה בהיעדר שקיפות מספקת מצד הקרן באשר למטרות שלהן יועדו הכספים.
המידע העיקרי שנחשף היה אודות מצב התנועות בקרן והסכומים הכוללים המוזרמים אליה ומחוצה לה, אך הוא לא היה מספק לצורך בקרה ופיקוח מלאים.
מתוקף החלטה מספר 1965 של האו"ם, הוחלט על הפסקת פעילותה של הקרן לפיתוח עיראק ב-15 בדצמבר 2010. הקרן החלה בתהליך של סיום הפעילות בצמצום העברת ההכנסות הכספיות לקופתה.
ההכנסות שהועברו צומצמו לכ-5% מהכנסות הנפט העיראקי וזאת לצורך סיום ההתחייבויות הכספיות הפתוחות שנותרו לתשלום על-ידי הקרן.
יד ה-30 ביוני 2011, כל ההכנסות שהועברו עד אז לקרן ממכירת הנפט, הגז הטבעי ומוצריהם שיוצו מעיראק הופסקו באופן סופי.
יתרת הכספים והנכסים של הקרן הועברו לשליטת ממשלת עיראק, בצעד משמעותי שסימל מעבר לריבונות ולשליטה של עיראק על משאביה הכספיים.
מזכ"ל האו"ם באותה העת באן קי-מון כינה צעד זה "ציון דרך לעיראק".
אף גורם מטעם האו"ם לא העלה עוד צורך בהארכת המנדט של קרן הפיתוח לעיראק.
יתרה מכך, ממשלת עיראק התחייבה להמשיך לעשות שימוש בהכנסות הנפט בצורה הוגנת, לטובת אזרחי עיראק, תוך אימוץ שיטות עבודה העולות קנה אחד עם הסטנדרטים הבינלאומיים של שקיפות, אחריות ויושרה.
למרות המשמעות הסמלית של העברת סמכויותיה והטונים האופטימיים שנשמעו ברקע ההעברה, צריך לזכור שדוחות גופי הבקרה והיקוח על הקרן הצביעו על כשלים מהותיים בתפקודה של הקרן, אף כי לא הואשם איש משורותיה בשחיתות או בעבירות אחרות.
קרן הינד רג'ב היא קרן משפטית אנטי-ציונית, שמגישה תביעות נגד חיילי צה"ל בגין פעולותיהם במלחמת חרבות ברזל.
הקרן היא סניף של הארגון הבלגי-המוסלמי תנועת ה-30 במרץ (על שם יום האדמה, אשר חל ב-30 במרץ 1976).
היא קרויה על שם הינד רג'ב, ילדה פלסטינית בת 6 שנהרגה מירי כוחות צה"ל ב-29 בינואר 2024, בעת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
הקרן נוסדה בידי דיאב אבו ג'אג'ה, שגם עומד בראש קבוצת תנועת ה-30 במרץ, וכרים חסון, שני פעילים פוליטיים בלגים-לבנונים.
עורך הדין שלה הוא הרון רזא.
קרן הינד רג'ב שוכנת בעיר מולנבק השוכנת בתחומה של מטרופולין בריסל, ורשומה כמוסד ללא כוונת רווח בבלגיה.
מאז התמרון הקרקעי ברצועת עזה שהחל בעקבות טבח שבעה באוקטובר, הקרן הגישה כתריסר תביעות נגד חיילים בעלי אזרחות אירופאית ששירתו בצה"ל.
לדברי עו"ד הרון רזא, מטרתה היא "להעמיד לדין את כל מי שאחראי במישרין או בעקיפין לפשעי מלחמה ולרצח עם בעזה, ולבסוף לכלוא אותו מאחורי סורג ובריח".
ג'אג'ה הוא מוסלמי שיעי מלבנון המפרסם מאמרי דעה בעיתון הלבנוני אל-אח'באר המזוהה עם ארגון הטרור חזבאללה.