tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת שנות התשעים ניסתה חברת אסם להחליף את האריזה השקופה הוותיקה של הבמבה באריזה אטומה, אך התנגדות ציבורית גרמה לחברה להחזיר למדפים את האריזה השקופה, שהמשיכה להימכר במקביל לאריזה האטומה.
בשנת 2005 נפסק שוב שיווק האריזה השקופה, ובמקומה עלתה למדפים אריזה אטומה חדשה המשפרת לדברי החברה את טריות המוצר, ונמכרת במקביל לאריזה האטומה שקדמה לה.
לכבוד יום העצמאות השישים למדינת ישראל השיקה אריזה הנושאת את הכיתוב המקורי, כפי שהופיע באריזות הראשונות של במבה.
לכבוד יום האישה 2020, הוחלט להוציא אריזה במהדורה מוגבלת עם דמות של תינוקת במקום תינוק.
ערכים תזונתיים למנה של 100 גרם חטיף:
בשנת 2016 פרסם משרד הבריאות סרטון אזהרה בתפוצה רחבה, ובו הזהיר מפני חטיפים מלוחים עשירים בנתרן, תוך ציון ספציפי של חטיף הבמבה.
על פי נתוני משרד הבריאות טווח הנתרן למאה גרם בבמבה הוא 390–450, בעוד שעל האריזות מצוין 390 בלבד.
מכתבה שפורסמה באפריל 2007 ב"הארץ" עולה כי המוצר מכיל שומן רב (כ-35%) והאסטרטגיה השיווקית שבמסגרתה הוספו שלל ויטמינים, מעוררת חששות בקרב תזונאים.
הספקות בקשר לחטיפי הבוטנים מתחדדים לנוכח הסודיות סביב המוצרים.
היצרניות מסתירות מידע חשוב הנוגע למרכיבים ולאופן ייצור הבמבה.
בדיקת רכיבי "במבה" מעלה שכמויות חלק מהוויטמינים עברו את כמות הצריכה המומלצת של הוויטמין ליום, בייחוד לגבי ילדים בני פחות משלוש.
דוקטור מאיה רוזמן, המפרסמת מידע בנושא תזונה ודיאטה, כתבה על חטיף הבמבה "בוטנים באמת בריאים, אבל חטיפי הבוטנים לא עשויים רק מבוטנים – אלא גם מתוספת של שמן צמחי שלפעמים עובר תהליכים כימיים.
מוצרים מתועשים עם שומן תעשייתי, מלח והרבה קלוריות – לא יכולים להיחשב לבריאים גם אם העשירו אותם בכמה ויטמינים, וזה בשום אופן לא יכול לבוא במקום ירקות ופירות טריים".
בסוף 2015 אסם הוציאה את הוויטמינים מהבמבה נוגט.
לעומת הבמבה שמיוצרת בישראל, הבמבה שמיוצרת עבור השוק האמריקאי לא מכילה תוספי תזונה.
בשנת 1993 נוצרה דמות התינוק של במבה – דמות מותג שמייצגת את החטיף – שאותה פיתח האנימטור גיל אלקבץ יחד עם "אולפני אנימה" וחברת הפרסום "אריאלי".
לרעיון תרם עופר גולן, רעיונאי במשרד הפרסום "אריאלי", שתבע את הסלוגן "אמא אבא - במבה" בהשראת מילותיו הראשונות של בנו "אבא - במבה".
סלוגן המוצר "אין כמו במבה" והזמריר הזהה נוצרו בשיתוף פעולה של משרד הפרסום עם עופר מאירי בשנות ה-90.
מאז שהוצגה דמותו, הופיע התינוק בכל פעילות פרסומית של המוצר, והוא אף מופיע על האריזות של חלק ממוצרי במבה.
במהלך השנים הוצגה הדמות במעל ל-15 סרטים, בהם סרטי תדמית וסרטי מבצעים.
התינוק של במבה החל כדמות מצוירת, שהופיעה בסרטון פרסומת מונפש לצלילי השיר "אין כמו במבה".
מאוחר יותר נוצרה גם גרסת אנימציה ממוחשבת לתינוק של במבה והיא הופיעה גם בפרסומות מצולמות לצד ניר שלמון, עדן אלנה, שלומי שבת, יהודה לוי, עפר שכטר, מאור שוויצר, רמי קליינשטיין, נדב גדג', ואליעד.
המדבבת והשחקנית גני תמיר מעניקה את קולה לדמות.
הדמות הופיעה גם בקלטות וידאו שונות, בהן בקלטת "בוא אלי פרפר נחמד" שבה שיחק בין היתר איתי שגב ובקלטת "זהבה ושלושת הדובים".
במסגרת התוכנית "ערב אדיר" ביצעו הסטנדאפיסט שלום אסייג והשחקן גדי רבינוביץ' קטע ובו שיר הומוריסטי המבוסס על "אין כמו במבה", שבו התחפש אסייג לתינוק של במבה.
הדמות אף כיכבה בכמה משחקי מחשב: "המסיבמבה של במבה" (1996; חברת Multimedia K.I.D ואסם), "במבה 2" (1996; חברת Multimedia K.I.D), "תעלולי במבה" (1998; חברת בסט מולטימדיה), וכן במשחק הרשת "הרפתקאות במבה בממלכה הקסומה" (2009; חברת Playful Shark) ובסדרת משחקי הרשת "במבה בעקבות החטיף החטוף".
בעקבות בחירת הדמות לקמע המשלחת האולימפית, בוצע בתוכנית "ארץ נהדרת" חיקוי לתינוק של במבה, על ידי ירון ברלד.
בשנת 2022 בוצע חיקוי נוסף בתוכנית על ידי גיה באר גורביץ' עקב עליית המחירים של חברת אסם.
על עטיפת האלבום "חומר מקומי" (2004) של להקת "הדג נחש" ישנה תמונה של במבה, ובשיר "הכי ישראלי" של להקת "התקווה 6" מוזכרת הבמבה בין מגוון אזכורים לתרבות הישראלית.
מעיין באזור ירושלים נקרא עין במבה.
לפני אכילת הבמבה נוהגים האשכנזים וחלק מהספרדים לברך את "ברכת שהכל נהיה בדברו", מכיוון שהשתנתה צורת הבוטנים והתירס.
במחקר רפואי שבוצע בבריטניה ותוצאותיו פורסמו במגזין הרפואי New England Journal of Medicine עולה כי שיעור האלרגיה בקרב תינוקות בישראל לבוטנים או מוצריהם, נמוך יותר לעומת מדינות אחרות (0.17% לעומת 1.4%), וזאת עקב חשיפה בגיל מוקדם לחטיף הבמבה.
מחקרים נוספים בהם נעשה שימוש בבמבה, איששו את ההנחה כי חשיפה בגיל מוקדם למזון המכיל בוטנים מפחיתה את שיעור האלרגיה לבוטנים.
מחקרים אלו הביאו לערעור התפיסה הנוהגת בתחום הטיפול בסובלים מאלרגיה למזונות שונים ולפיה יש להימנע באופן מוחלט מחשיפה לאלרגנים.
במאי תיאטרון הוא הדמות המרכזית בתחום העשייה התיאטרונית.
הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש מחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה.
הבמאי עובד עם המפיק, המחזאי ויתר בעלי התפקידים בהפקה, לרבות השחקנים.
הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה – תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים.
לצד הבמאי פועל המפיק, המנהל את הנושאים הטכניים של ההפקה (שאינם קשורים לתוכן האמנותי של היצירה) כמו התקציב ולוחות הזמנים.
בתיאטרון המודרני, הבמאי הוא בדרך כלל מוביל החזון.
הוא מחליט על התפיסה האמנותית והפרשנות של הטקסט.
יש במאים השותפים גם ליצירת וכתיבת הטקסט, אם על ידי ליווי המחזאי בתהליך היצירה במחזות חדשים, על ידי עיבוד מודרני של מחזה קלסי, או עיבוד טקסט ספרותי או דוקומנטרי למחזה.
ידועה גם התופעה של מחזאים שמביימים את מחזותיהם בעצמם, כמו מייק לי הבריטי, חנוך לוין, הלל מיטלפונקט, פיטר ברוק, אריאן מנושקין ואחרים.
תפקיד הבמאי, כמתואר לעיל, הוא חידוש בהיסטוריה של התיאטרון, שראשיתו באירועים בודדים בסוף המאה ה-19 ומיצובו במרכז העשייה התיאטרונית נפוץ מאז ראשית המאה ה-20. לפני כן השחקנים והמחזאי היו אחראים להפקת המחזה ותיאום פעילויות המשתתפים.
למרות שיש עדיין הפקות וקבוצות תיאטרון הפועלות ללא במאי, הבמאי נחשב היום לדמות חיונית בתהליך יצירת המופע התיאטרלי.
מרכיבים רבים יוצרים את סגנונו הייחודי של הבמאי ואת שפת התיאטרון האישית שלו.
רמת שיתוף הצוות בתהליך היצירה (מסמכותיות קיצונית לעבודת קולקטיב)
אופן השימוש בתפאורה (ריאליסטית, סימבולית, מינימליסטית, מופשטת...
אופן עבודה עם טקסט (שימוש במחזות, עיבודים ספרותיים, בניית טקסט באלתור עם השחקנים...)
רוב הבמאים עובדים במסגרת קבוצות תיאטרון קיימות כחלק מאנסמבל הבמאים של הקבוצה.
מקצתם מקימים קבוצת תיאטרון שהם מנהלים ובמסגרתה מביאים לידי ביטוי את ה"אני מאמין" התיאטרוני הייחודי שלהם.
דוגמאות: אריאן מנושקין שהקימה את תיאטרון השמש המפורסם בפריז, פיטר ברוק שהקים את המרכז הבין-לאומי ליצירה תיאטרונית ולמחקר תיאטרוני בפריז, יבגני אריה שהקים את תיאטרון גשר, רנה ירושלמי שהקימה את אנסמבל עיתים, דורון שמש שתורם לקהילת נוער, אוריאל זוהר שהקים את תיאטרון הטכניון ועוד.
במאי קולנוע הוא אדם שתפקידו לקחת תסריט ולעבד אותו לסרט קולנוע.
פעילות זו קרובה לזו של במאי טלוויזיה, אך שונה ונפרדת מזו של במאי תיאטרון, היות שבקולנוע ובטלוויזיה, ראות הצופה מוגבלת אך ורק לכל המופיע בתוך הפריים, ומעברים בין הסצנות אינם מתרחשים מול עיני הצופה, היות שהם נחתכים החוצה בעריכה, בניגוד לתיאטרון.
על הבמאי לעבד באופן וויזואלי את הכתוב בתסריט, כך שבסופו של דבר נוצר סרט.
כדי לממש את חזונו, עליו להיות בקיא הן בצד הטכני של עולם הקולנוע והן בצד האמנותי שחזונו מצריך.
הבמאי צריך להיות מסוגל לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט.
עליו לתקשר עם השחקנים ולדרוש מהם להגיע אל ההופעה הקרובה ביותר לחזונו, דבר המצריך צילומים חוזרים ונשנים של סצנות ואף למשברים בין במאים לשחקנים.
לאחר הצילומים, יושב הבמאי עם עורך הסרט, ומוודא שהעריכה מותאמת לחזונו.
לבמאים שונים יש גישות שונות ומרובות ביחסם לעבודת הבימוי.
חלקם מתווים קו עלילה כללי ונותנים לשחקנים לאלתר דיאלוג, ואילו אחרים שולטים בכל היבט, ודורשים מהשחקנים והצוות לעקוב אחר ההוראות במדויק.
במאים מסוימים גם כותבים באופן חלקי או מלא את התסריט.
לאדם יש מסלולים רבים בשביל להפוך לבמאי.
אחת הדרכים היא בדרך של למידה מקצועית – במסגרת בתי ספר לקולנוע ובמסגרת החוג לקולנוע באוניברסיטה או במכללה.
כמה מהבמאים התחילו כתסריטאים, עורכי סרט (כמו טים ברטון) או שחקנים.
במאי קולנוע אחרים לא למדו בבתי ספר לקולנוע כמו סטיבן ספילברג שיצר סרטים קצרים עוד בנעוריו.
לעיתים פורץ סכסוך בין הבמאי, כוכב הסרט והאולפן, שגורם לכך שהבמאי אינו רואה בסרט את המוצר שלו התכוון, ומסרב לחתום עליו.
בשנים 1969–1999 היה נהוג בארצות הברית, במקרה כזה, שהבמאי חותם בשם אלן סמית'י.
בחלק ממדינות אירופה, הבמאי נתפס לעיתים גם כמחברו של הסרט.
כשבמאי אינו מוצלח בעבודתו, לרוב הדבר גם ניכר באופי הסרט ובמשחק מצד השחקנים.
סרט ידוע שכלל בעיות בתקשורת בין השחקנים לבמאי, בין הבמאי לצוות ובין הבמאי לעולם הקולנוע עצמו הוא סרט הפולחן החדר, עליו אף נעשה הסרט חי בסרט, המציג בעיות אלו.
לבמאי הקולנוע תפקיד מרכזי ביצירתו של סרט קולנוע, ולו ההשפעה העיקרית על אופיו של הסרט.
מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו, ולרוב שמו מופיע ראשון בקרדיטים של הסרט.
לבמאים ידועים יש גם סגנונות בימוי המיוחסים אליהם, במיוחד אם הם נחשבים ל"פורצי דרך" וסגנונם לעיתים אף מועתק על ידי במאים אחרים.
ברוב פסטיבלי הקולנוע ובטקסים אחרים (לדוגמת פרס אוסקר) ישנו פרס ל"במאי הטוב ביותר".
בַּמַּאי הוא אמן המתמחה באמנות הבמה.
תפקידו לעבד טקסט ולהופכו לתוצר אמנותי.
במאי קולנוע – אמן שתפקידו לפרש תסריט עד להקרנתו על מסך הקולנוע.
במאי תיאטרון – אמן שתפקידו לפרש מחזה עד להצגתו בתיאטרון.
במאי טלוויזיה – אמן שתפקידו לפרש יצירה כלשהי ולהביא אותה למופע בתוכנית טלוויזיה (לדוגמה: סדרה המבוססת על ספר).
במאי רדיו – אמן שמעבד יצירות כך שיתאימו לשידור רדיו.
מובן שהבמאי זוכה למקום של כבוד ברשימת יוצרי הסרט, המופיעה בתחילת הסרט ובפרסומים אודותיו.
הבמאי נותן כיוון לשחקנים ולצוות ויוצר חזון כולל שדרכו הסרט בסופו של דבר הופך למובן.
הבמאים צריכים להיות מסוגלים לפתור את ההתנגשויות שבין החזון היצירתי לבין הגבולות התקציביים של הסרט.
הוא אמור לראות תמונה כוללת, לנתח ולפרש את המחזה, לתזמר העלאה של מחזה ולהבטיח את איכות ושלמות המוצר התיאטרוני, על ידי איחוד המאמצים, האמצעים, והכלים השונים של ההפקה.
הבמאי משמש למעשה מנהל אמנותי של ההפקה, והוא מנצח על כלל פעילויות ההפקה - תחקיר, משחק, עיצוב במה, עיצוב תלבושות, עיצוב תאורה, עבודת במה, עיצוב סאונד וכל התכנים הפילוסופיים והאמנותיים.
בלתי שביר הוא מותחן גיבורי-על דרמטי אמריקאי משנת 2000, בבימויו של מ.
נייט שאמלאן, ובהפקתם של סם מרסר ובארי מנדל.
את הסרט כתב שאמלאן עצמו, והסרט מקשר בין עלילות של הקומיקסים והמיתוסים לבין העולם האמיתי.
גיבורו של הסרט הוא דייוויד דאן, מאבטח ושחקן פוטבול לשעבר בפילדלפיה שמחפש משמעות לחייו.
הוא ניצולה היחיד של תאונת רכבת הרסנית שגרמה למותם של כל הנוסעים ברכבת מלבדו.
בעידודו של אלייג'ה פרייס, אדם מניפולטיבי שנולד עם מחלה נדירה שגורמת לעצמותיו להיות חלשות במיוחד ולהישבר בקלות, ושמנהל חנות לחוברות קומיקס, דייוויד הופך להיות גיבור-על הנקרא "איש האבטחה", על פי אמונתו של פרייס שמאמין כי דאן ניצל מהתאונה רק בזכות היותו גיבור-על, והוא בעצם רואה בעצמו כאויבו המושבע.
בסרט מככבים ברוס ויליס כדאן, הגיבור בסרט, סמואל ל.
ג'קסון כפרייס הנבל הראשי, ולצדם רובין רייט וספנסר טריט קלרק.
שאמלאן מופיע בהופעת אורח ללא קרדיט בתור סוחר סמים באצטדיון.
הסרט יצא לאקרנים ב-22 בנובמבר 2000 בארצות הברית והקרנת הבכורה של הסרט נערכה ב-14 בנובמבר 2000 בלוס אנג'לס.
בישראל, הסרט יצא לאקרנים ב-28 בדצמבר 2000. הסרט היה להצלחה קופתית מסחררת כשגרף למעלה מ-248 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה של כ-75 מיליון דולר בלבד.
עם הצלחתו, הסרט קיבל ביקורות חיוביות מאוד מצד מבקרי קולנוע ששיבחו את האסתטיקה וקטעי המתח בסרט, השחקנים ואת הפסקול המוזיקלי של ג'יימס ניוטון הווארד.
מגזין טיים הכריז על הסרט כאחד מבין סרטי גיבורי-העל הטובים ביותר בכל הזמנים.
ג'קסון) נולד עם מחלת פרכת, הגורמת לעצמותיו להישבר בקלות.
בילדותו הוא מתחבר לעולם הקומיקס, מאמין בקיום גיבורי-על, ובטוח שאם קיים בעולם אדם פגיע ושברירי כמוהו, ייתכן שקיים גם אדם שהוא ההפך הגמור ממנו - אדם חזק ו"בלתי שביר".
דייוויד דאן (ברוס ויליס) הוא מאבטח המחפש משמעות לחייו, הוא ויתר על קריירת פוטבול כדי להיות עם אשתו אודרי (רובין רייט) אך גם לאחר הולדת בנם הוא מרגיש שמשהו חסר בחייו.
לאחר שדייוויד שרד ללא פגע מתאונת רכבת קטלנית שבה הוא הניצול היחידי פונה אליו אלייג'ה עם התאוריה שלו שהוא מין גיבור-על אמיתי.
בתחילה מסרב דייוויד להפגש עמו אך מאחר שבנו משוכנע שהוא אכן גיבור-על והעובדה שהוא מעולם לא נפצע או היה חולה, הוא מסכים להפגש עם אלייג'ה.
דייוויד מגלה את יעודו בחיים ובעידודו של אלייג'ה יוצא לבצע את "אקט הגיבור" הראשון שלו, הוא מגלה בעזרת חושיו על פושע שפרץ לבית, רצח את ההורים ומחזיק את הילדים קשורים.
הוא נחלץ לעזרתם ומצליח לגבור על הפושע.
בבוקר למחרת הוא מראה לבנו ידיעה בעיתון על "זר מסתורי" אשר הציל 2 ילדים ואומר לו שהוא צדק לגביו לאורך כל הדרך.
הכל מסתדר על הצד הטוב ביותר, דייוויד מגלה משמעות לחייו ויחסיו עם בנו ואשתו משתפרים.
הוא ניגש לאלייג'ה כדי להודות לו על עזרתו ומגלה שאלייג'ה הוא למעשה "ארכי-נבל" האחראי לשורה של אסונות נוראיים, ביניהם גם תאונת הרכבת שממנה ניצל.
אלייג'ה מצדיק את מעשיו בטענה שהם נועדו כדי לחפש אדם כמותו אך דייוויד מסגיר אותו למשטרה ואלייג'ה נשלח בידי הרשויות למוסד לפושעים לא שפויים.
ברוס ויליס בתור דייוויד דאן, מאבטח שחיפש משמעות לחייו ושחקן פוטבול לשעבר, הניצול היחיד מתאונת הרכבת שגרמה למותם של כל הנוסעים ברכבת, הגיבור הראשי בסרט.
אלייג'ה שכנע אותו כי הוא בעצם גיבור-על כתוצאה מהתאונה וכי הוא הניצול היחיד, ועל כך, הוא לוקח מעיל גשם, ומאמץ את הכינוי "איש האבטחה".
ג'קסון בתור אלייג'ה פרייס, אדם מניפולטיבי ומנהל של חנות קומיקס, אשר נולד עם מחלה נדירה שגורמת לעצמותיו להיות פגיעות במיוחד ולהישבר בקלות, ועל כן, הוא קיבל את הכינוי "מר זכוכית", אשר מתמרן את דייוויד להיות גיבור-על, ולבסוף, הוא נחשף כנבל הראשי של הסרט בשל היותו הגורם לתאונת הרכבת ואסונות אחרים.
רובין רייט בתור אודרי דאן, אשתו של דייוויד.
ספנסר טריט קלארק בתור ג'וזף דאן, בנו של דייוויד שמאמין כי הוא אכן גיבור-על.
הופעת קמע: מ' נייט שאמלאן - סוחר סמים באצטדיון.
הסרט קיבל ביקורות מעורבות אך טובות, והיה לשובר קופות כאשר הכניס בזמנו 248 מיליון דולר לעומת תקציב הפקה קטן של 75 מיליון דולר.
מגזין "טיים" רשם את הסרט כאחד מבין סרטי גיבורי-העל הטובים ביותר בכל הזמנים.
את הפסקול לסרט הלחין וכתב ג'יימס ניוטון הווארד, שידוע בהלחנת פסקולי הסרטים של שאמלאן.
אחרי שנים של פיתוח סרט המשך, "ספליט" - המשך תימאטי ל"בלתי שביר" - יצא לאקרנים בינואר 2017. בסרט זה, ברוס וויליס שב לגלם את דמותו של דאן, בהופעת קמע.
שאמלאן הצהיר על כוונתו ליצור סרט שלישי, שבו יככבו השחקנים הראשיים משני הסרטים הראשונים, הסרט יצא לבסוף תחת השם מיסטר גלאס.
בָּם (בפרסית: بم) היא עיר בפרובינציית כרמאן שבדרום מזרח איראן.
העיר, שמספר תושביה לפני רעידת האדמה בשנת 2003 היה 90,000 איש, ידועה בשל מצודת בם השוכנת בה.
ישנן מספר סברות אודות מקור השם בם, שחלקן מתייחסות לאלמנטים מיתולוגיים בהיסטוריה האיראנית.
לפי מספר מקורות, מקור שמה של העיר בנסיך באהמאן, המוזכר ב"שאהנאמה" של פירדוסי.
לאחר שהביס את פאראמארז, אחד מבניו של גיבורי הספר, הודות לסופת חול שהכתה בפאראמארז, בנה בהאמאן כאות ניצחון מבצר בראש גבעה, במקום שבו ניצבת כיום מצודת בם.
יש הטוענים כי בם נוסדה בתקופת האימפריה הפרתית, אימפריה פרסית ששלטה בין השנים 250 לפנה"ס-226 לספירה.
לבם הייתה חשיבות כלכלית ומסחרית בשל מיקומה האסטרטגי על דרך המשי, והייתה ידועה בבגדים ובטקסטיל שיוצרו בה.
אבן חווקל, נוסע ערבי וגאוגרף, מתאר את העיר בספרו צורת הארץ (صورة الأرض):
המצודה של בם מתוארכת לפני 200 שנה, אך רוב בתי העיר נבנו בתקופת האימפריה הספווית.
העיר נזנחה בשל פלישה אפגנית ב־1722, שסיימה את שלטון השושלת הספווית.
לאחר שיושבה מחדש, ננטשה העיר שוב בשל פלישה משיראז.
העיר אף שימשה בעבר כבסיס צבאי.
העיר המודרנית התפתחה כמרכז חקלאי ותעשייתי, ונהנתה מגידול משמעותי באוכלוסייה.
בם הייתה ידועה בעיקר בתמרים ופירות ההדר שלה.
בנוסף, שימשה כמרכז תיירות, בשל המצודה השוכנת בה.
ב־26 בדצמבר 2003, בשעה 5:26 (לפי השעון המקומי), רובה של העיר בם, כולל מצודתה, נהרסו ברעידת אדמה.
עוצמת הרעידה נאמדה ב־6.6 בסולם ריכטר, ודווח כי 70% ממבני העיר נהרסו.
מספר ההרוגים הרשמי עומד על 26,230 איש.
סוכנות הידיעות האיראנית דיווחה כי המצודה חרבה עד היסוד.
מבני הבוץ בעיר אפשרו למעטים בלבד לשרוד, כיוון שלבני הבוץ קברו את האנשים תחתן, במקום ללכוד אותם בכיסי אוויר כפי שקורה במבני בטון.
הניצולים המעטים חולצו בשעות הראשונות לאחר הרעידה, על ידי ניצולים אחרים, או כיוון שנלכדו בכיסי אוויר.
הניצולה הידועה ביותר הייתה שהרבאנו מאזנדראני, שנלכדה תחת שולחן בביתה, ליד אוורור, במשך 8 ימים, עד אשר כלב גישוש גילה את מקומה.
מיד לאחר רעידת האדמה, החלו השלטונות האיראניים לתכנן עיר חדשה ומודרנית שתפתור את הבעיות שהיו קיימות בעיר העתיקה.
תכנון העיר החדשה נתקל בהתנגדויות קשות מצד ניצולי רעידת האדמה.
למרות זאת, שלטונות איראן החליטו להמשיך בתוכנית, וכעת העיר נבנית מחדש.
אף המצודה נבנית מחדש בעזרת סיוע של משרד התרבות ואוניברסיטאות יפניות.
במאי טלוויזיה הוא אדם העוסק בבימוי וניהול הפעילויות הקשורות להכנת תוכנית טלוויזיה.
בדומה לבמאי תיאטרון וקולנוע, גם במאי טלוויזיה עומדים בראש הצוות היצירתי של ההפקה; אך לעיתים קרובות המפיק הוא האחראי על הצד היצירתי בסופו של דבר.
המשימה החשובה ביותר של במאי טלוויזיה בהנחיית המשתתפים – בין אם מדובר בבדרנים או מגישי תוכנית חדשות, בשחקנים, או באורחים בתוכנית אירוח.
הבמאי גם אחראי על מיקום המצלמות, אמצעי התאורה והקול, והעזרים.
קיימות התמחויות בתחום, לפי סוג התוכנית שבה מטפל במאי הטלוויזיה.
כך, למשל, קיימים במאים המתמחים בבימוי תוכניות המועברות בשידור חי או בתוכניות ספורט.
בימוי שידורי הספורט נחשב לאחד האתגרים הקשים של במאי הטלוויזיה.
זאת בשל קצב האירועים המהיר, ריבוי המצלמות בשידור וחוסר היכולת לתכנן מראש את המתרחש במגרש.
רוב שידורי הספורט מועברים בשידור חי ללא אפשרות לערוך ולתקן את התוצאה הסופית.
בלתי נשכחים הוא סרט אקשן אמריקאי משנת 2010, שביים סילבסטר סטאלון, בכיכובם של כמה מהבולטים בשחקני הפעולה: סילבסטר סטאלון, ג'ייסון סטיית'האם, ג'ט לי, דולף לונדגרן, רנדי קוטור, סטיבן ויליאמס, טרי קרוז, מיקי רורק, ברוס ויליס וארנולד שוורצנגר (שני האחרונים בהופעת קמע).
בעקבות הסרט, יצא סרט המשך בשם "בלתי נשכחים 2".
הסרט מספר על עלילות חבורת שכירי חרב.
מנהיגם, ברני רוס (סילבסטר סטאלון), יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות, מקבל הצעה ממר צ'ארץ' (ברוס ויליס), איש סוכנות הביון המרכזית, להרוג מנהיג דיקטטור באי הנמצא בין מפרץ מקסיקו לבין דרום אמריקה.
החבורה מחליטה לערוך סיור לפני החלטתה.
בסיור הם פוגשים את סנדרה (ג'יזל יטאי) שמסבירה להם על המצב המסובך בארצה.
תוך זמן קצר הם מסתבכים עם המיליציות באי, אך הם מצליחים להימלט.
לאחר דיון קצר הם מחליטים לא לבצע את המשימה עקב רמת הקושי הגבוהה שלה.
אך לאחר שברני מדבר עם חברו טול (מיקי רורק) על המשימה.
הוא מחליט לשנות את החלטתו ולצאת למשימה.
שאר חבריו לא שמחים מההחלטה אך הם מצטרפים.
כאשר הם מגיעים לאי הם מגלים שהדיקטטור כפוף לאדם אמריקאי בשם ג'יימס מונרו (אריק רוברטס), בעצמו איש סוכנות הביון המרכזית בנוסף לכך למונרו יש שומר ראש ושמו פיין (סטיבן ויליאמס).
אחר כך גאנר (דולף לונדגרן) בוגד בצוות ומצטרף אל מונרו.
לאחר מאבק אלים עם גאנר, ברני גורם לו לשתף פעולה עם הצוות לאחר מכן, הדיקטטור נרצח, ובסוף ברני נאבק בפיין.
לאחר מאבק אלים וקשה עם פיין, טול רוד ממשיך להיאבק בו אך לאחר מכן, הוא גורם לו לעלות באש לאחר שהחבורה העלתה את המקום באש, טול רוד הורג את פיין.
לבסוף ג'יימס אוחז בסנדרה ומאיים להרוג אותה.
לי כריסמס (ג'ייסון סטיית'האם) נועץ סכין בגבו של מונרו והצוות משלים את המשימה.
הסרט נגמר במשחק פגיעה למטרה של טוול נגד לי.
סילבסטר סטאלון - ברני רוס, יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות.
ג'ייסון סטיית'האם - לי כריסמס, יוצא יחידת הקומנדו הבריטית SAS.
ג'ט לי - יאן יאנג
רנדי קוטור - טול רווד
דולף לונדגרן - גאנר ג'נסן
טרי קרוז - הייל סיזר
מיקי רורק - טול, יוצא הכוחות המיוחדים
אריק רוברטס - ג'יימס מונרו, איש סוכנות הביון המרכזית לשעבר.
דוד זאייאס - גנרל גארזה
סטיבן ויליאמס - דן פיין
גארי דניאלס - דה בריט
ברוס ויליס - מר צ'ארץ', איש סוכנות הביון המרכזית
ארנולד שוורצנגר - טרנט "טרנץ'" מאוזר
את הסרט הפיקו אבי לרנר, קווין קינג טמפלטון וג'ון תומפסון.
הסרט צולם בריו דה ז'ניירו, ניו אורלינס ולוס אנג'לס.
בשנת 2012 עלה לאקרנים סרט ההמשך, בלתי נשכחים 2.
רוב הביקורות על הסרט היו מעורבות, אך למרות הביקורות הסרט הפך להצלחה מסחרית.
הוא אף הגיע למקומות הראשונים של שוברי הקופות בארצות הברית, אנגליה וסין.
בלתי נשכחים 2 הוא סרט פעולה אמריקאי אשר יצא ב-17 באוגוסט 2012 ובוים על ידי סיימון וסט.
זהו סרט המשך ל"בלתי נשכחים" אשר יצא בשנת 2010.
הסרט מספר על עלילות חבורת שכירי חרב בהנהגת ברני רוס (סילבסטר סטאלון), יוצא הכוחות המיוחדים והאגף לפעולות מיוחדות.
לאחר שרוס ואנשיו חילצו מן הכלא הנפאלי את חברם, טרנט "טרנץ'" מאוזר (ארנולד שוורצנגר), יצא הצוות למשימה מיוחדת מטעם מר צ'ארץ', איש סוכנות הביון המרכזית לאתר פריט מסווג באלבניה.
הצוות איתר את הפריט אולם נאלץ למוסרו לקבוצת שכירי חרב בראשות ז'אן וילאן (ז'אן-קלוד ואן דאם), סוחר נשק ושכיר חרב חסר רחמים.
וילאן רצח את בילי "הילד" טימונס (ליאם המסוורת'), הצלף של החבורה בטרם נמלט.
על ברני ואנשיו מוטל להשיב את הפריט ולחסל את וילאן.
ג'ייסון סטיית'האם - ליי כריסמס, יוצא יחידת הקומנדו הבריטית SAS.
ז'אן-קלוד ואן דאם - ז'אן וילאן, הנבל הראשי של הסרט.
סקוט אדקינס - הקטור, סגנו של וילאן.
ליאם המסוורת' - בילי "הילד" טימונס
נובאק ג'וקוביץ' - בתפקיד עצמו
הסרט הופק על ידי מספר מפיקים ובראשם המפיק הישראלי אבי לרנר.
צילומי הסרט נעשו בבולגריה ובארצות הברית.
דירוג הסרט הוא R כמו הסרט הקודם (ילדים עד גיל 17 חייבים הורה מלווה).
בלתי נשכחים 3 הוא סרט פעולה אמריקאי שיצא ב-4 באוגוסט 2014 ובוים על ידי פטריק יוז.
הסרט הוא סרט המשך ל"בלתי נשכחים 2" שיצא בשנת 2012.
לאחר שרוס ואנשיו חילצו מן הכלא האפריקאי את חברם לצוות, דוק (ווסלי סנייפס), יצא הצוות למשימה מיוחדת בנמל מוגדישו בשירות סוכנות הביון המרכזית.
מטרת המשימה היא לסכל מכירת אמצעי לחימה אותם שואף סוחר נשק אכזר למכור למיליצייה סומלית.
במהלך המשימה התברר כי סוחר הנשק הוא לא אחר מאשר קונרד סטונבנקס (מל גיבסון), חברו ויריבו משכבר של ברני.
סטונבקס, יוצא יחידת הקומנדו האוסטרלית SASR, היה ממקימי החבורה אולם פנה לעסוק בסחר בנשק, ואף הרג כמה מחבריו שניסו לעוצרו.
לאחר שהמשימה משתבשת והצוות שב לארצות הברית פגש ברני במקס דרמר (האריסון פורד), איש סוכנות הביון המרכזית אשר שירת כמייג'ור בחיל האוויר האמריקני והוא טייס מסוקים מומחה, שדרש ממנו לאתר ולהרוג את סטונבקס.
בשל כך פיזר ברני את הצוות הוותיק ויצא לגייס צוות חדש למשימה.
רנדי קוטור - טול רוד
האריסון פורד - מקס דרמר, איש סוכנות הביון המרכזית אשר שירת כמייג'ור בחיל האוויר האמריקני והוא טייס מסוקים מומחה.
מל גיבסון - קונרד סטונבנקס, יוצא יחידת הקומנדו האוסטרלית SASR אשר הפך לסוחר נשק בלתי חוקי חסר רחמים, סטונבנקס הוא הנבל הראשי של הסרט, הוא היה המייסד השותף של הבלתי נשכחים.
קלן לוץ - ג'ון סמיילי, יוצא חיל הנחתים ויחידת אריות הים.
רונדה רוזי - לונה, סדרנית מועדון לילה אתלטית וקשוחה שמגויסת בידי בונפארט ומצטרפת לחבורה.
גלן פאוול - ת'ורן, ותיק לחימה מיומן מאוד והאקר שמצטרף לחבורה.
ויקטור אורטיז - מארס, חייל לשעבר אבל קטלני וצלף שחושש מגבהים שמצטרף לחבורה.
שרי גבעתי -שיחקה את קמילה.
את המוזיקה לסרט הלחין וכתב בריאן טיילר, שהלחין את הפסקול לשני הסרטים הקודמים.
בלתי נשכחים 3: פסקול הסרט המקורי
הסרט הופק על ידי מספר מפיקים ובראשם הקולנוען הישראלי, אבי לרנר.
ברוס ויליס הוחלף בהאריסון פורד לאחר שהוחלט לוותר על דמותו של וויליס בסרטי "בלתי נשכחים".
הסרט הודלף לרשתות האינטרנט ברחבי העולם להורדה ישירה ואפילו צפייה ישירה, שבוע לפני יציאתו לאקרנים.
במב"ח (ראשי תיבות של "בן משק בשנת חופש") הוא עובד שכיר צעיר, לרוב מיד לאחר שירות סדיר בצה"ל, אשר גדל בקיבוץ ועובד בקיבוץ אחר.
אף על פי כן, במשך השנים התקבלו כבמב"חים גם מכלל ההתיישבות העובדת, ומתקבלים גם תושבי ערים במקרים מסוימים.
הבמב"ח מועסק במגוון ענפי המשק הקיבוציים, כגון חקלאות, תעשייה וגם בחינוך ובענפי שירות כגון חדר האוכל והמכבסה.
להבדיל ממתנדבים אשר הגיעו לעבוד בקיבוץ במסגרת הרפתקה עבור צעירים מחו"ל, הבמב"חים הם צעירים ישראלים אשר מגיעים לעבודה בקיבוץ לצורכי פרנסה מעבודה לצורך מימון של טיול אחרי צבא או של לימודים לתואר אקדמי.
מדיניות הקיבוצים המסורתית הייתה כי צעירים מהקיבוץ יכולים לעבוד בקיבוצם שלהם, אך הם לא יכלו לקבל על כך שכר בגלל עקרון שוויון ערך העבודה.
כתוצאה מתהליכי ההפרטות בקיבוצים בשנות התשעים ואילך, במיוחד ככל שהקיבוץ היה עמוק בתוך מודל העצמאות הכלכלית והפסיק להתנהל בשיטות המסורתית, עלה הצורך של הצעירים לכלכל את עצמם והם נזקקו לדרכים יצירתיות לשם כך.
הדרך, אם כך, הייתה נוחה לאותם צעירים ממספר סיבות:
לדרך החיים הקיבוצית יש מגוון של מאפיינים משותפים מבחינה חברתית, היחס לכסף, מכנה משותף פוליטי במקרים רבים, השקפת עולם חילונית ואפילו ביטויי סלנג משותפים.
אווירה של "ביחד" רחוק מהבית, מקום בו אפשר למצוא חברים חדשים, המשך של החוויה מהשירות הצבאי ואף מציאת אהבה.
דרך נוחה להשיג סכום כסף מיועד במאמץ ממוקד של תקופה מוגבלת, כאשר הדיור הוא יחסית זול ואין צורך להתמודד עם חוזה שכירות ועוד התמודדויות עירוניות אשר בני קיבוץ אינם מורגלים בהן.
מבחינת העסקים הקיבוציים, המפעלים התעשייתיים, החקלאות וענפי השירות, היה יתרון בהעסקת בני קיבוץ מאחר שאלה היו רגילים למנטליות הקיבוצית והיה נוח ליצור הבנה בין הדרג הניהולי לבין העובדים, שיקול נוסף הוא מערכת הקשרים בין חברי קיבוצים שונים שמאפשרת לברר פרטים על מועמד בשיחת טלפון.
באותה תקופה בה החלו הבמב"חים לא היה נהוג כמעט כלל להעסיק עובדים שכירים (עובדים שאינם חברי אותו קיבוץ), למעט בעלי מקצוע ייחודיים שלא נמצאים בקיבוץ עצמו וכך כמעט כל כח האדם היה מבוסס על מה שקיים באותו משק קיבוצי.
כתוצאה מכך, גם תשלום שכר לאדם זר נתפש כדבר בזוי המוריד מערך העבודה.
בני הקיבוץ אשר נזקקו לכסף למטרות שהוזכרו נתפסו בעיני הקיבוצים האחרים כבעלי חריצות, יוזמה וראיית העבודה כערך מחייב וגם היה נדמה שבאופן זה הם יעדיפו להישאר בקיבוצים ולא לעבור לעיר ולכן, תשלום לצעירים בני קיבוץ נראה כפשרה לגיטימית כדי לפתח את העסקים המקומיים וגם לעזור לדור הצעיר.
מבחינת הקיבוצים, שהם בעלי אותם עסקים, היה משתלם לבצע אף "החלפות" בין קיבוצים כך שכל קיבוץ שלח במב"חים לקיבוץ האחר.
בֶמְבָה (שמות נוספים: Babembe, Beembe, Cuabembe, Wabembe בבמבה, באמבה, קואבמבה, וואבמבה) הוא שמה של קבוצה אתנית ולשונית הממוקמת בתחומי מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו (אוכלוסייה שמנתה בשנת 1991 כ-252,000 איש), ברפובליקה של קונגו (כ-50,000 איש על פי הערכות) ובמערב טנזניה (כ-360,000 איש על פי הערכות).
אנשי הבמבה יוצרים פסלוני דמויות המכונות "בימבי", המפוסלות באופן ייחודי, אך עם זאת הן דומות מבחינה אומנותית לדמויות שיוצרות קבוצות אחרות בקונגו, כמו דמויות הנקיסי (Nkisi).
אנשי הבמבה מתגוררים בצפון-מזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובמערב טנזניה.
המסורת שלהם כוללת בתוכה מגוון של מסורות אתניות כגון לגה (Lega), פרה-לגה (pre-Lega), בויו-קונדה (Boyo-Kunda) ובמבה.
ניכרת בהם ההשפעה של מאבקים נגד פולשים אירופיים וסוחרי עבדים.
אנשי הבמבה החיים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו מונים בין 60-80,000 איש, רובם גרים במישורים הממוקמים מצפון לנהר הקונגו וכן גם בחופים של אגם סטנלי.
הבמבה קיימו באופן מסורתי קשרים קרובים עם שכניהם הטקה (Teke), והושפעו מממלכת קונגו מבחינה תרבותית ומבחינת המסורות שהתפתחו בקרבם לאורך השנים.
בטנזניה, כתוצאה מהשינוי בתרבותי עברו חלק מאנשי במבה להשתייך לאנשי הסוואהילי (Swahili) והמאנימה (Manyema).
אנשי הבמבה של טנזניה מקורם באזור קיגומה (Kigoma), ומשם הם התפרשו לאורך המדינה עד לאי זנזיבר.
לבני הבמבה ישנה היסטוריה ייחודית ותרבות מרתקת.
שבט במבה היגר לזמביה מממלכת "לובה" (Luba, כיום ידועה כרפובליקה הדמוקרטית של קונגו), במהלך הגירת בנטו (bantu) שהתקיימה בין המאה ה-15 למאה ה-17. האגדה מספרת כי ראש שבט לובה, מוקלומפה (Mukulumpe), נשא אישה בשם מומביי מוקסה (Mumbi Mukasa) שהייתה חלק משבט ה"קרוקודיל".
לאישה היו בנים שברחו מממלכת לובה לאחר מחלוקות ולקחו עמם חסידים.
שלושת בניה – קטונגו (Katongo), צ'יטי (Chiti) ונקולו (Nkole), ובתה - צ'ילופיה (Chilufya).
אחרי ריב עם אביהם, צ'יטי (Chiti) ונקולו (Nkole) נמלטו מזרחה ואליהם הצטרפו אחיהם למחצה - צ'ימבה (Chimba), קפסה (Kapasa) וקזמבה (Kazembe) ואחותם צ'ילופיה (Chilufya).
אחרי המוות של צ'יטי (Chiti) ונקולו (Nkole) בקרב, הבן של צ'ילופיה (Chilufya) הוכתר למלך.
בסופו של דבר, בני הבמבה התיישבו במחוז הצפוני-מזרחי של זמביה לאחר שראו תנין מת אשר סימל עבורם אות המבשר טובות, וזאת בשל השתייכותם לשבט הקרוקודיל.
הם קראו לבירה נגוונה (Ng'wena).
על מנת להרחיב את ממלכתם, פשטו בני הבמבה על אדמותיהם, משאביהם ונשותיהם של שבטים קטנים יותר.
האזכור הראשוני בהיסטוריה לבני הבמבה הוא משנת 1798, כשהפורטוגזים ערכו מסע ל-Mwata Kazembe בפיקוד F.
הקשר המתועד הראשון בין סוחרים פורטוגזיים למלכי הבמבה התרחש בשנת 1831 כשהתקיים מסע נוסף לMwata Kazembe.
תיעוד נוסף, נרשם על ידי טיפו טיפ Tippu Tip, סוחר עבדים סוואהילי, אשר יצר קשר עם בני הבמבה בשנת 1860.
לפני שנת 1840 האיום הגדול ביותר של בני הבמבה הגיע מכיוון ממלכת Mwata Kazembe's Eastern Lunda שמיקומה בעמק Luapula.
לאחר מכן, האיום הגיע מכיוון דרום-מזרח, שם שבט Ngoni פתחו בסדרת קרבות ללא הכרעה, עד שבשנת 1870 התקיים קרב גדול שגרם לNgoni לסגת.
מסחר מקומי של ברזל ומלח היה חשוב לביסוס כוח פוליטי של המלכים, אולם המסחר המשמעותי היה בעבדים, בשנהב ובנחושת.
סחר זה התקיים מול הפורטוגזים והסוואהילים בחוף המזרחי והפך את הפוליטיקה הבמבית למרכזית עד שהגיעה לשיאה בשנת 1870.
בין השנים 1880 ל-1890 החל הקולוניאליזם האירופאי.
'הקהילה המיסיונרית של לונדון' ו'האבות הלבנים הקתולים' (The London Missionary Society and the Catholic White Fathers) הקימו בסיסים מיסיונרים בגבול ההתיישבות של בני הבמבה.
בשנים אלו נחתמו חוזים בין סוכנים של החברה הבריטית הדרום אפריקאית למלכים.
האירופאים הרחיבו את הסדק בין המלכים המתחרים של צ'יטימוקולו (Chitimukulu) ומוואמבה (Mwamba) אזור המחיה של בני הבמבה הפך לאזור אסטרטגי חשוב למסחר ואספקה בשל מכרות הנחושת שבו.
הכוח של מלכי הבמבה נחלש בעקבות השלטון הקולוניאלי, אולם עדיין מלכי במבה מסוימים, כולל צ'יטימוקולו (Chitimukulu), שמרו על סמכות תחת המשטר הקולוניאלי.
הנשיא הזמבי הראשון, Kenneth Kaunda, לא היה בן הבמבה אך גדל והתחנך במדינת הבמבה.
התמיכה של בני הבמבה ב-UNIP נדחתה אחרי הדיכוי האכזרי של ה-Lumpa Church הפופולרית והתפיסה שמשטר של המפלגה היחידה מפלה את בני הבמבה לטובת השוכנים במזרח.
התמיכה של בני הבמבה בממשלה של צ'ילובה (Frederick Chiluba) שנבחר בבחירות דמוקרטיות הייתה גבוהה.
באזורים האורבניים הנשיא צ'ילובה נחשב לבן במבי אף על פי שהוא מגיע ממחוז Luapu la ואינו חבר בקבוצת הליבה הבמבית.
הארגון החברתי של הבמבה מבוסס על חלוקה לבתי אב לפי קשרי נישואין, כאשר התא המשפחתי כולל ברוב המקרים שלושה דורות.
המנהיג האחראי על הכפר, כינויו הוא נגה-בולה (Nga-bula), והוא החוליה המקשרת לאבות הקדמונים.
ציד נחשב לפעילות העיקרית, ולפני כל יציאה לציד המנהיג נוהג להשתמש בפסלונים שנראים כמו צייד המשחר לטרפו, על-מנת לקרוא לרוחות הקדומות.
הבמבה מאמינים באל יוצר, נזמבי (Nzambi), אך נמנעים מלתאר את דמותו.
נזמבי הוא אדון החיים והמוות, במקרה יוצא דופן אחד - אין לנזמבי השפעה אם המוות הוא כתוצאה ממעשה של מכשף = נדוקי (Ndoki), שיכול בעזרת כוחות הקסם שלו "לאכול" את החיים של חברי השבט.
בין האבות הקדמונים לאנשים החיים קיימים קשרים הדוקים: האבות הקדמונים קיבלו מנחות דרך "כהן" שהיה פונה בתפילה אל הפסלונים - קיטבי (Kitebi) או בימבי (Bimbi).
אותם פסלונים מקודשים על ידי המכשף.
הפסלונים ייצגו את הדמויות האידיאליות של האבות הקדמונים, ולעיתים קרובות מציגים מאפיינים שמגדירים אותם כמרפאים או כציידים.
הבמבה נהגו לסגוד לאבות הקדמונים במשך דורות רבים, עוד לפני שהמכשפים התחילו להשתמש בפסלים קסומים.
אנשי הבמבה של טנזניה איבדו את רוב התרבות שלהם, בנוסף השימוש שלהם בשפת הבמבה הולך ופוחת עד כדי כך שרוב הצעירים מתחת לגיל 30 אינם דוברים את שפת אמם, אלא משתמשם בשפה הסוואהילית ומאמצים את התרבות הסוואהילית גם כן.
בני הבמבה מאמינים באופן מסורתי בקיומו של אל עליון אחד, Leza.
הוא חי בשמיים ואינו עוסק בבעיות של חיי היומיום.
הוא כל-יכול ושולט על דברים כמו רעמים ופריון, וכמו כן, הוא מקור כוח הקסם.
המיסיונרים הנוצרים הגיעו לזמביה בתקופת הקולוניאליזם בסוף המאה התשע-עשרה.
הם המירו את דתם של רבים מעמי זמביה, כולל בני הבמבה, לנצרות.
רוב בני העמים אינם רואים כל קונפליקט בין שתי הדתות ונוטים לתרגל את שתיהן יחד.
עם זאת, חלקם ויתרו לחלוטין על האמונות המסורתיות שלהם.
מוקד המחיה של בני הבמבה הוא בחבל ארץ מסוג רמה.
הגובה המקסימלי של אזור מחייתם מגיע ל-1300 מטר.
אזור זה נישא מהאדמות הנמוכות של אגם בנגוואולו] ועמק לואפולה מכיוון דרום ומערב, ואגם טנגניקה ועמק לואנגווה מכיוון צפון ומזרח.
הרמה עשויה מגבישים עשירים במינרלים אך מפיקים אדמה דלה המכוסה בשיחים, צמחייה נמוכה ועצים נמוכים שמאפיינים את אזורי הסוואנה האפריקנים (מישור עם מעט עצים).
בשל האדמה הלא פורייה במולדתם, בני הבמבה נהגו להתמחות במערכת חקלאית בשם "chitemene".
במערכת חקלאית זו מתבצע תהליך של כריתת ושריפת עצים.
האפר שנוצר מפוזר על פני הקרקע ומשמש להפחתת החומציות שלה כדי להפוך אותה לדשנה.
לאחר שהקרקע מעובדת, בני הבמבה עוברים לחלקה אחרת באזור, אותה מעבדים גם כן.
הכפר עשוי להיות מועבר גם הוא.
אורח חיים זה דורש סגנון בנייה פשוט ומעט מאוד רכוש לאנשים.
החקלאות בצורת ה-chitemene מהווה חלק מרכזי מכלכלתם של בני הבמבה, שכן אפשרויות התעסוקה החלופיות מצומצמות והשכר מהן אינו מאפשר קיום בסיסי של משפחה.
החקלאות מאפשרת את גידול המזון שלהם, כשמעט או כלל לא נשאר לטובת מכירה - חקלאות קיום.
המזון הבסיסי של בני הבמבה הוא דוחן, אותו הם טוחנים לקמח וממנו מכינים דייסה המוגשת לצד ירקות או בשר.
באזורים רבים התירס והקסאווה (צמח טרופי ששורשיו מכילים עמילן והוא משמש בתעשיית המזון) החליפו את המצרך המסורתי, דוחן.
גידולים נוספים שניתן למצוא בקרב בני הבמבה הם בוטנים, שעועית, קישוא, דלעת, מלפפונים, בטטות ובננות.
בדומה לשאר השבטים בזמביה, בני הבמבה אוכלים את המאכל הלאומי הנקרא "nshima", שכולל תירס בשילוב עם ירקות וחלבונים.
המנה מלווה במשקה העשוי שורשים תוססים.
משקה זה מוגש במקום מים או מיץ עבור אורחים.
בנוסף, בני הבמבה מבשלים בירות הנקראות "Chipumu" ו-"katubi".
בגלל נוכחות זבוב ה-"tsetse", ישנו קושי רב בשימור הבשר של בעלי חיים גדולים כגון בקר ועיזים.
על כן, התזונה של בני הבמבה מתבססת על ציד של בעלי חיים קטנים, דיג ואיסוף פירות בר.
דבש, חרקים כגון זחלים וחגבים, פירות וצמחי בר נאספים לאורך כל השנה.
כמו כן, בני הבמבה עושים שימוש בכלבים כדי לצוד בעלי חיים קטנים כגון חזירים ואנטילופות קטנות.
מחלות הן בעיה עיקרית בקרב בני הבמבה.
תת-תזונה היא נפוצה, דבר שמאפשר התפשטות מחלות טרופיות כמו מלריה ו-bilharzia.
בחברה המסורתית של בני הבמבה, הגברים עוסקים בפוליטיקה ובעסקים.
הנשים עוסקות בחקלאות ואחראיות לחלק ניכר מהמזון, אם כי הגברים אחראיים להכנת שדות חדשים.
כניסת הכלכלה המודרנית במהלך הקולוניאליזם הביאה לשינויים בתעסוקת הגברים וחלק מהם החלו להתרחק מבתיהם לטובת אפשרויות תעסוקה חדשות.
הם החלו לעבוד במכרות הנחושת של זמביה ודרום אפריקה.
המצב החדש יצר קשיים רבים, מפני שצעירים רבים עזבו את הכפרים שנותרו עם נשים רבות אשר הפכו עניות יותר.
המחסור בגברים שיעזרו בהכנת השדות החדשים גרם לפגיעה גדולה בחקלאות אשר הובילה לבעיות קשות בייצור מזון, במעמד הכלכלי של נשים וילדים, בנישואים ובחיי המשפחה.
אנשים מבוגרים מקבלים כבוד רב יותר בשבט הבמבה, שם לגיל האדם משמעות רבה בדרך בה מתייחסים אליו.
לחיצת ידיים היא הדרך הנורמטיבית לברכה, בעיקר בין שני אנשים באותה קבוצת גיל.
ישנם יחסים מיוחדים בין שני שבטים שונים.
השבטים הם קבוצות המוצא, כשלכל אחת אמא קדומה אחרת.
לרוב השבטים יש שבט שותף אשר עם אנשיו הם יכולים להתחתן (נישואין של אנשים באותו השבט הם בדרך כלל אסורים).
רוב השבטים נקראים על שם דברים חיים, כמו צמחים ובעלי חיים.
לדוגמה, שבט הקרוקודיל הוא שותף של שבט הדגים, כך שחברי שני השבטים הללו יכולים להתחתן אחד עם השני.
יש גם מנהג של בדיחות עם שבט שותף.
לדוגמה, חבר שבט התנין יכול להקניט חבר שבט דגים באומרו "אתה הארוחה שלי היום".
חבר שבט הדגים יכול לענות כי ללא הדג, התנין היה מת מרעב.
אנשי הבמבה חיים בכפרים של מספר משפחות מורחבות (מצד האם).
בכפרים בדרך כלל יש בין 30 ל-50 בקתות.
הצריפים עשויים מבד דאב (מוטות ארוכים וזרדים מטויחים בחימר ובבוץ) ויש להם גגות סכך.
הכפר הוא היחידה הפוליטית הבסיסית.
הוא מנוהל על ידי ראש שרוב בני הכפר מקורבים אליו מבחינה משפחתית.
בקרב בני הבמבה, ב"משפחה" הכוונה היא המשפחה המורחבת הכוללת כמה דורות, כמו שבט.
המשפחה המורחבת היא קבוצת עבודה שיתופית אשר חולקת מזון, מתנות, כסף ופריטים חומריים אחרים.
בתוך המערכת המשפחתית המורחבת, יש לאדם בדרך כלל כמה "אמהות", "אבות", ועוד "בנים" ו"בנות" רבים.
הפוליגמיה (יותר מבן זוג אחד) הייתה פעם שכיחה למדי בקרב בני השבט.
בואם של הנצרות והמודרניזציה החלישו מנהג זה.
מפני שבמבה היא חברה מטריניאלית (שבה המוצא נקבע דרך האם), לא נדרשים תשלומי כסף גדולים או סחורות מצד הכלה בזמן הנישואין (נוהג זה, הנקרא עושר הכלה, נעשה בדרך כלל בחברות פטריארכליות, כאשר המוצא בהן נקבע דרך האב).
כדי להתארס לבחורה, צעיר צריך להציע מתנה קטנה להוריה.
כאשר גבר מעוניין להתחתן עם אישה, הוא חייב לקחת צלחות שנקראות "tumbale" ולמלא אותן בכסף או ב"insalamu" ולהביא אותן לבית משפחתה.
טקס זה דומה לתהליך בקשת ידה של אישה הנהוג בתרבות המערבית.
כאשר הצעת הנישואין מוסכמת על שני הצדדים, הצלחות מוחזרות לגבר כאשר הן ממולאות באוכל.
לפני החתונה מתקיים אירוע במסגרתו מוגש מזנון עבור החתן המכונה "Icilanga Mulilo".
המשמעות של השם היא "להראות את האש" והיא מתייחסת לכך שהארוחות בושלו על אח מסורתי.
המטרה של האירוע היא להראות למשפחה של החתן כי הכלה שלו מומחית בבישול מגוון רחב של ארוחות.
בנוסף, האירוע מסמל גם את העובדה שהחתן חופשי לאכול בבית של החותנים שלו.
כאשר הם נשואים, החתן הצעיר עובר לכפר של אשתו ועובד עבור הוריה.
לאחר שזוג מבני הבמבה נשואים מספר שנים, המשפחה של האישה באה להראות את הערכתה לגבר על ידי ארגון "Matebeto", שהוא מעין אירוע שדומה למזנון שנערך לפני החתונה אך עם כמויות גדולות יותר של אוכל.
מדובר בארוחה שהוכנה על ידי ההורים של הכלה עבור החתן, דבר שנותן לו את הסמכות לקבל החלטות בשם זקני משפחת הכלה.
בעבר, נערות היו לעיתים קרובות מתארסות לפני גיל ההתבגרות.
היו מעודדים נערים ונערות צעירים לשחק יחד והם יכלו לעשות כרצונם, מה שהיה נקרא "Puppy Love".
עם זאת, ברגע שהבנות מתחילות להתבגר, מגע מיני עם גברים אסור עד הנישואין.
כיום, הצעירים מוצאים לבד את בני זוגם ולאחר מכן מודיעים להוריהם על בחירתם.
החג הלאומי הגדול בזמביה ועל כן המשמעותי ביותר עבור בני הבמבה, הוא יום העצמאות, אשר חל ב-24 באוקטובר.
זמביה יצאה לעצמאות מבריטניה ביום זה בשנת 1964. ביום זה כל שנה, מתארגנות חגיגות בערים הגדולות בכל רחבי הארץ.
יש הרבה שתייה, ריקודים ושירה.
בשעות אחר הצהריים, אנשים הולכים לאצטדיונים כדי לצפות במשחקי כדורגל בין הליגות הגדולות או בין נבחרת לאומית לבין קבוצה של מדינה סמוכה, כגון מלאווי.
בני הבמבה מתחנכים במערכת החינוך הנהוגה בזמביה.
הכניסה לאוניברסיטת זמביה היא תחרותית מאוד משום שרק 4,000 סטודנטים לומדים בה מדי שנה.
כמו שבטים נוספים בזמביה, בני הבמבה משתמשים בפתגמים וסיפורים על מנת להעביר לילדיהם שיעורים.
אין טקס חניכה לזכרי הבמבה.
בנות הבמבה עוברות טקס חניכה בשם Chisungu - טקס התבגרות אשר נועד ללמד את הנשים את תפקידיהן המסורתיים.
נערה ששדיה החלו להתפתח, חיה מחוץ לשבט למשך שישה שבועות עד שלושה חודשים והיא עוברת טקסים המייצגים את תפקידיה כמבשלת, גננית, מארחת ואמא.
הטקס מלווה בהרבה תיפוף, ריקודים, שירה ודרמה.
אף על פי שהטקסים עדיין מתרחשים באזורים כפריים ובערים מסוימות המסורת ה-Chisungu לאט לאט נעלמת.
רוב הבנות גדלות במשפחות נוצריות ומגיעות לבתי ספר מודרניים, שמחליפים את טקסי המעבר.
בבתי הספר, נושאים כמו ביולוגיה מייצגים מידע שונה מהנלמד ב-Chisungu.
הטקס הישן משמר את שליטת הגברים ואת היות הנשים בתפקיד פחות, אף על פי שבפועל התפקידים משתנים לאורך השנים בחלק מהחברות באפריקה.
עם זאת, אנשי במבה רבים עדיין מאמינים שלטקסי החניכה יש מקום במורשת התרבותית והמוסרית ומאמינים שהמסורת צריכה להימשך.
במרכזים המסחריים של בני הבמבה ישנם פאבים מקומיים המגישים בירות מסורתיות והם מהווים חלק ניכר מתרבות הפנאי של בני הבמבה.
צפייה בטלוויזיה אינה נפוצה בקרב בני הבמבה, על אף ששידורי טלוויזיה קיימים בזמביה.
זאת מכיוון שרק מעטים מאנשי הכפרים יכולים להרשות לעצמם קניית טלוויזיה.
ברחבי זמביה, הספורט הפופולרי ביותר בקרב ילדים וצעירים הוא כדורגל.
הכדורגל אהוב מאוד גם על בני הבמבה וניתן למצוא בנבחרת הלאומית של זמביה מספר שחקני כדורגל מפורסמים מקרב בני הבמבה.
בני הבמבה דוברים את שפת הבמבה שנקראת צ'יבמבה ChiBemba.
זוהי שפה מרכזית מתוך שפת הבנטו Bantu (קבוצת שפות באפריקה) ששייכת לשפת הניגר-קונגו Niger-Congo הגדולה יותר.
צ'יבמבה מדוברת בעיקר בצפון-מזרח זמביה על ידי בני הבמבה אבל היא משותפת לעוד כ-18 קבוצות אתניות נוספות הכוללות את בני הביסה Bisa מ-Mpika ואגם Bangweulu.
באופן פחות גורף השפה מדוברת בקטנגה שנמצאת ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו, טנזניה ובוסוואנה, אולם יש שינויים קלים בניב.
צ'יבמבה היא שפת המולדת הנפוצה ביותר בזמביה.
שפת ה-Lamba היא קרובה לצ'יבמבה ויש אנשים שמחשיבים אותה כניב של הצ'יבמבה.
קיים ניב עירוני שנקרא במבה עירונית אשר נעשה בו שימוש נרחב בערים הגדולות והוא כולל מילים מהשפה האנגלית והצרפתית.
ulishani - שלום (לא רשמי)
מבחינה היסטורית, בני הבמבה יכולים להיות מזוהים על ידי הצלקות שעל פניהם שנקראות "mpoloto".
נעשה שימוש בלהב חד על מנת לסמן את הרקה של התינוק במטרה להגן עליו מפני רוחות רעות.
השמות של בני הבמבה הם בדרך כלל "יוניסקס", כאשר בין הנפוצים ביניהם אפשר למצוא את השמות Musonda, Mulenga, Bwalya.
דמויות הבימבי מפוסלות באופן הייחודי לאנשי הבמבה, עם זאת הן דומות מבחינה אומנותית לדמויות שיוצרות קבוצות אחרות בקונגו, כמו דמויות הנקיסי (Nkisi).
הבימבי מגולפות באופן קפדני ליצירת הדמות האידיאלית של האב הקדמון.
לבימבי הוכנסו חומרים מרפאים דרך חריץ קטן בין רגליו של הפסלון, דבר זה העניק לבימבי כוחות להגן על אנשי הבמבה.
הדמות בדרך-כלל עומדת עם ברכיים מעט כפופות, עם כפות רגליים גדולות בעלות בהונות מפוסלות היטב.
לעיתים ניתן לראות גם דמויות מפוסלות בתנוחת ישיבה.
בפיסול נעשה שימוש בחומר קרמי או בשברי צדפות ליצירת העיניים.
לפסלים של דמויות נשיות יש אף ופה גדולים, סנטר מודגש ודי מרובע, אוזניים עדינות ושיער שנופל על המצח.
מאפיין נוסף של הבימבי הוא הימצאותן של צלקות בצורת חתכים עמוקים באזור הבטן.
בפסלים של דמויות גבריות ניתן לראות ידיים מופנות אחת כלפי השנייה.
הם לרוב מעוטרים באופן שמרמז על מקצועו של האב הקדמון בחייו.
לגברים ישנם ארבעה כלים בסיסיים בהם הם מחזיקים - גרזן לגיזום שיחים וחיתוך עץ, מעדר לחקלאות, חנית לציד, ובעבר עשו שימוש גם בקשת (לציד}.
מלאכת היד העיקרית של בני הבמבה היא יצירת כלי חרס וסלים.
גילוף עץ אינו נפוץ בקרב אנשי הבמבה לעומת עמים אחרים באזור, וכך גם אריגה.
לפני בואם של האירופאים, רוב הבגדים היו עשויים מצמחים.
כיום, רוב תושבי זמביה, כולל בני הבמבה, לובשים בגדים מודרניים.
אצל הנשים עם זאת, האופנה והעיצובים של השמלות בדרך מתאימים לתרבות בזמביה או אפריקה.
בלתי נשכח היא סדרת דרמת פשע טלוויזיונית בריטית ששודרה לראשונה ב-ITV ב-8 באוקטובר 2015. את הסדרה כתב ויצר כריס לאנג.
הסדרה עוקבת אחר שני בלשים לונדונים, פקד בילוש קייסי סטיוארט (ניקולה ווקר) ומפקח בילוש סאני קאן (סנג'יב בהסקר), בעבודתם בחקירת תיקים ישנים של היעלמויות ורציחות.
העונה הראשונה עוסק ברצח של ג'ימי סאליבן, סטודנט שנעלם ב-1976 ושרידי גופתו התגלו במהלך הריסת בית בצפון לונדון.
צילומי העונה הראשונה החלו במרץ 2015 ונמשכו 12 שבועות.
אתרי הצילומים כללו אתרים בפרוורי לונדון, חוף אסקס, וסטמינסטר וב (The Fens).
אחרי ההצלחה מעבר למצופה של העונה הראשונה, הזמינה רשת ITV עונה שנייה, שנכתבה גם על ידי לאנג.
העונה השנייה התמקדה ברצח של דייוויד ווקר, שהיה יועץ של המפלגה השמרנית ונעלם ב-1990. שרידיו התגלו במזוודה שנטמנה בנהר לי.
שידור העונה השנייה החל ב-5 בינואר 2017. העונה הראשונה זכתה לשבחי הביקורת והייתה מועמדת לפרס באפט"א לטלוויזיה לסדרת הדרמה הטובה ביותר בשנת 2016.
ב-2 במרץ 2017 פורסם שהתוכנית תחזור לעונה שלישית.
תחילת הצילומים תוכננו לפברואר 2018, וב-15 ביולי עלתה לשידור.
העונה הרביעית הייתה אמורה לעלות לשידור בסתיו 2019, עם זאת, ITV אישרה רק בינואר 2020 כי הצילומים החלו לאחר מספר עיכובים.
העונה הרביעית החלה את הקרנתה ב-22 בפברואר 2021.
ניקולה ווקר – פקד בילוש קאסי סטיוארט
סנג'יב בהסקר – מפקח בילוש סוניל "סאני" קאן
ג'ורדן לונג - סמל בילוש מארי בולטינג
לואיס ריבס - בלש ג'ייק קולייר
פיפה ניקסון - בלשית קארן וילטס (עונות 1, 4)
פיטר איגן – מרטין יוז
יאסה אלוואליה - אדם סטיוארט
קרולינה מיין - בלשית פרן לינגלי (עונה 2-הווה)
ג'ורג'יה מקנזי - ד"ר בלקומב (עונה 3-הווה)
שילה הנקוק - איילין בלדון
אנדי ניימן - דין ברטון
סוזן לינץ' - ליז בלדון
ליז וייט - פיונה גרייסון
פול שארמה - רם סידאו
לוסי ספיד - מרני ברטון
קלייר קלבריית' - אנה סידאו
דניאל פלין - גאוף טומטינסון
אלק ניומן - מארק טומטינסון
במבארי היא עיר המשמשת כבירת מחוז אואקה ברפובליקה המרכז-אפריקאית.
בעקבות מלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית, אלפים בעיר ברחו מבתיהם.
בינואר 2019 היו מתקפות על העיר.
במבארי ממוקמת כ-384 ק"מ מבירת המדינה בנגי.
בנוסף, העיר נמצאת על גדות נהר אואקה .
העיר נמצאת ליד הכבישים RR15 ו-RN2. בנוסף, ליד העיר יש את נמל התעופה במבארי (IATA: BBY, ICAO: FEFM).
החודש הכי חם הוא פברואר (26 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,804 מילימטרים בשנה.
חודש אוגוסט הוא החודש הגשום ביותר (276 מ"מ גשם), וחודש דצמבר הוא החודש היבש ביותר (28 מ"מ גשם).
מאז דצמבר 1965, במבארי הוא מושבו של הבישוף הקתולי האזורי.
הסרט עלה לאקרנים ב-28 בפברואר 2020. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 בפברואר 2020.
ססיליה נמצאת במערכת יחסים אלימה עם איש העסקים ומומחה האופטיקה אדריאן גריפין.
באחד הלילות ססיליה מסממת את אדריאן ובעזרת אחותה אמילי, מצליחה לברוח.
שבועיים לאחר מכן, ססיליה שהתגוררה בביתו של חבר הילדות שלה השוטר ג'יימס לנייר ובתו סידני מגלה שאדריאן התאבד והוריש לה בצוואתו חמישה מיליון דולר.
את הצוואה הוא רשם בעזרת אחיו עורך הדין טום.
ססיליה מנסה להמשיך הלאה, אך מותקפת על ידי כוח בלתי נראה וחושדת שישנו כוח על טבעי בבית ומתקשרת לג'יימס בבהלה לאחר שהיא מגלה עקבות רגליים בחדרה, אך ג'יימס מבטל זאת בטענה שססיליה כרגע במצב טראומטי.
במהלך ראיון עבודה ססיליה מאבדת את הכרתה ומגיעה לבית החולים, שם היא מגלה שהיא סוממה בעזרת "דיאזפאם", אותה התרופה שהיא השתמשה בה כדי לסמם את אדריאן כדי לברוח.
לאחר שהיא חוזרת לביתה היא מגלה את הבקבוק שמכיל את התרופה בחדרה.
ססיליה יוזמת פגישה עם טום וג'יימס וטוענת שאדריאן לא באמת מת ובעזרת יכולותיו האופטיות מצא דרך להפוך לבלתי נראה ולהתעלל בה, אולם השניים שוללים אותה מיד.
לאחר מכן היא פונה לאמילי, אך זאת מסרבת להיות עמה בקשר בעקבות מייל שנשלח אליה מהחשבון של ססיליה שנפרץ, בו היא טוענת שהיא לא רוצה להיות איתה בקשר.
ססיליה לאחר מכן פוגשת בסידני, אך סידני מותקפת על ידי כוח בלתי נראה והיא וג'יימס מסלקים את ססיליה מביתם במחשבה שהיא התוקפת.
ססיליה מנסה להשתמש בדרכים שונות על מנת לחשוף את אדריאן, היא מוצאת את הטלפון הנייד שלו בעליית הגג ומרססת את הדמות הבלתי נראית בצבע.
השניים מתחילים במאבק, אך ססיליה מצליחה לברוח אל ביתו של אדריאן, שם היא מוצאת מעבדה ובה היא מגלה חליפה שגורמת ללובש אותה להפוך לבלתי נראה, מה שמאשר את חשדה.
ססיליה קובעת פגישה עם אחותה במסעדה ומספרת לה על מה שגילתה, אולם גרונה של אמילי משוסף על ידי האיש הבלתי נראה שמניח את הסכין בידה של ססיליה כדי להפליל אותה ברצח.
לאחר מכן ססיליה מאושפזת בבית החולים לחולי נפש בזמן ההמתנה למשפט.
בזמן האשפוז הרופאים מספרים לססיליה שהיא בהיריון, טום מבקר אותה ומציע להוריד את כל האישומים נגדה בתנאי שהיא תסכים "לחזור אליו" ולגדל את ילדם, טענה הרומזת שהוא היה שותף לתוכניתו של אחיו לביים את התאבדותו ולחבל בגלולות של ססיליה על מנת שהיא תתעבר.
ססיליה מסרבת לעסקה וגונבת עט מהמזוודה של טום ובאותו הלילה משתמשת בעט במטרה לזייף את התאבדותה ולמשוך את הדמות הבלתי נראית.
לאחר שהדמות מנסה לעצור אותה, היא דוקרת אותו נמרצות ומקלקלת את החליפה.
אנשי הביטחון מגיעים, אולם האיש הבלתי נראה מכניע אותם ובורח מבית החולים במרדף אחר ססיליה.
הוא מפציר בה שהוא לא יפגע בה כי היא בהיריון, אך מאיים לפגוע באנשים שהיא אוהבת.
ססיליה חוזרת לביתו של ג'יימס ומוצאת את האיש הבלתי נראה תוקף אותו ואת סידני.
היא מצליחה לירות בדמות לאחר שהיא ריססה אותו בקצף ממטף כיבוי אש ולאחר שהיא מורידה ממנו את המסיכה היא מגלה שזה היה טום ולא אדריאן.
המשטרה לאחר מכן מוצאת את אדריאן חי בביתו בעודו קשור במרתף וטוען שטום החזיק בו בתור אסיר.
ססיליה מכחישה זאת וטוענת שהאחים שיתפו פעולה והתחלקו בחליפה ושאדריאן שלח את טום לבית של ג'יימס.
במטרה לגרום לאדריאן להתוודות, ססיליה נפגשת איתו בביתם במטרה לדבר על ההיריון בזמן שהיא נושאת עליה מכשיר ציתות וג'יימס שומע הכל.
היא מסכימה לחדש את מערכת היחסים שלהם בתנאי שאדריאן יתוודה שהוא האיש הבלתי נראה.
אדריאן מכחיש הכל וטוען שטום חטף אותו ושהניסיון בשבי גרם לו להבין את דרך חייו המתעללת והוא רוצה להתחיל עם ססיליה מחדש.
כאשר ססיליה מתחילה לבכות אדריאן חוזר לטבעו האלים ומצטט משפט שהאיש הבלתי נראה אמר.
ססיליה מחייכת ומבקשת ללכת להתפנות.
כמה רגעים לאחר מכן מערכת האבטחה בחדר מצלמת את אדריאן מתאבד.
ססיליה חוזרת, נסערת ומתקשרת למשטרה.
ג'יימס מגיע ושואל לפשר האירועים וססיליה מאשרת את מה שהמצלמה צילמה.
ג'יימס מבחין בחליפה בתיק של ססיליה, אך מקבל את סיפורה ונותן לה לעזוב בידיעה שהיא חופשייה מאדריאן.
ססיליה עוזבת את הבית עם החליפה.
אליזבת מוס - ססיליה קאס
אוליבר ג'קסון-כהן - אדריאן גריפין / האיש הבלתי נראה
אלדיס הודג' - ג'יימס לנייר
סטורם ריד - סידני לנייר
הארייט דייר - אמילי קאס
מייקל דורמן - טום גריפין
סם סמית' - הבלש רקלי
זארה מייקלס - אחות בבית החולים
אנתוני ברנדון וונג - נפגע בתאונת דרכים
פיתוחו של עיבוד מחודש בכיכובו של האיש הבלתי נראה החל כבר בשנת 2007, כאשר דייוויד ג.
גוייר נשכר לכתוב את התסריט.
שמו של גוייר נותר קשור לפרויקט עד לשנת 2011, אך לא נודעו חדשות בקשר להתקדמות פיתוח העיבוד המחודש.
בפברואר 2016, העבודה על הפרויקט חודשה ועוצבה מחדש כחלק מהיקום האפל של סרטי יוניברסל, בו מככבים המפלצות הקלאסיות שלהם.
במקביל, נודע כי השחקן ג'וני דפ לוהק לתפקיד הראשי של הסרט ושהתסריטאי אד סולומון יהיה אמון על כתיבת התסריט.
עם זאת, לאחר שהסרט הראשון, "המומיה" נכשל ביקורתית וקופתית בצורה קריטית, האולפנים החליטו לעצב מחדש את היקום האפל שלהם ולהתמקד בסיפורים אישיים ואינטימיים יותר ופחות בקשרים שבין סרט לסרט.
בינואר 2019, בלאמהאוס הפקות הודיעה שהיא תהיה מעורבת בהפקת הפרויקט.
בהמשך נודע כי הבמאי לי ואנל נשכר לכתוב ולביים את הסרט, ושדפ כבר לא מעורב בהפקה.
במהלך ראיון בפודקאסט "ReelBlend" של האתר "סינמבלנד" ב-22 בפברואר 2020, לי ואנל הצהיר כי הסרט אינו חלק מאף יקום קולנועי לרבות היקום האפל של יוניברסל.
וואנל הצהיר: "זה היה מוזר, הסרט הזה התרחש בצורה אקראית ממש.
זה לא כאילו שהייתי מחובר לאיזה סוג של יקום בהתהוות.
בדיוק סיימתי את 'משודרג', הם קראו לי לפגישה עם כמה מהבכירים ביוניברסל ובלאמהאוס...
אני הולך לפגישה הזו והם לא ממש דיברו על 'משודרג'.
כלומר, הם אמרו שהסרט מצא חן בעיניהם והמשיכו הלאה.
אז אני יושב על הספה הזאת וחושב 'בשביל מה אני כאן?
על מה מדובר בפגישה הזו?', והם התחילו לדבר על האיש הבלתי נראה."
במרץ 2019, אליזבת מוס נכנסה לתהליכי משא ומתן מוקדמים על השתתפות בסרט כאחת הדמויות הראשיות, ולוהקה רשמית חודש לאחר מכן.
סטורם ריד, אלדיס הודג', והארייט דייר הצטרפו לצוות השחקנים הראשי, יחד עם אוליבר ג'קסון-כהן שלוהק לתפקיד הראשי בדמותו של האיש הבלתי נראה.
צילומי הסרט החלו ב-16 ביולי 2019 בסידני, אוסטרליה והושלמו בספטמבר אותה שנה.
במקור, הסרט התעתד לעלות לאקרנים בבכורה עולמית ב-13 במרץ 2020, תחת הפצתם של "סרטי יוניברסל".
עם זאת, עלייתו לאקרנים הוקדמה ל-28 בפברואר 2020. בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-27 בפברואר 2020.
החל מה-1 במרץ 2020, הסרט גרף 29 מיליון דולר ברחבי ארצות הברית ובקנדה, ו-20.2 מיליון דולר ברחבי העולם, בסכום כולל של 49.2 מיליון דולר ברחבי העולם.
בארצות הברית ובקנדה הסרט התעתד להכניס סכום של 24–30 מיליון דולר מכ-3,610 תיאטראות בסוף השבוע הפותח שלו.
הסרט הכניס 9.8 מיליון דולר ביום הראשון שלו, כולל 1.65 מיליון דולר מהקרנת טרום הבכורה של יום חמישי בערב.
בסוף השבוע הפותח שלו, הסרט הכניס 28.9 מיליון דולר, כשהוא עומד בראש הקופות.
אתר הביקורות "Rotten Tomatoes" דיווח כי הסרט קיבל ציון 91% על סמך 256 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 7.61/10. בקונצנזוס נכתב כי "חכם, עשוי היטב, ומעל להכל מפחיד.
אסכולת במבוצ'אנטי (באיטלקית: Scuola dei bamboccianti), קבוצת ציירים שפעלו ברומא משנת 1625 לערך ועד סוף המאה השבע-עשרה.
רובם היו אמנים הולנדים ופלמיים שהביאו איתם לאיטליה מסורות ציור המתארות חיי איכרים מן האמנות ההולנדית מהמאה השש עשרה.
ובאופן כללי יצרו ציורים קטנים או תחריטים מחיי היומיום של המעמדות הנמוכים ברומא ובאזור הכפרי שלה.
נושאים אופייניים כוללים: מוכרי מזון ומשקאות, חקלאים, חבורות בעבודה, חיילים במנוחה ובמשחק או קבצנים.
כמו שהגדיר זאת סלווטור רוזה באמצע המאה השבע-עשרה, "משוגעים, בגידות, כייסים, להקות שיכורים, גרוטאות, ונושאים 'ירודים' אחרים." למרות הנושאים "השפלים" שבהם, העבודות מצאו הערכה בקרב אספני אמנות והשיגו מחירים גבוהים.
רבים מהאמנים המזוהים עם הבמבוצ'אנטי היו חברים בבנטפוכלס (בהולנדית ="כנופיה של ציפורים משונות"), אגודה בלתי פורמלית של אמנים הולנדים ופלמיים שהתרכזו בעיקר ברומא.
היה נהוג שהבנטפוכלס נתנו לחבריהם כינוי נוסף לשמם.
הכינוי של הצייר ההולנדי פיטר ואן לאר היה "במבוצ'יו" שמשמעותו "בובה מכוערת או מריונטה".
זאת היה רמיזה לממדים הגופניים של פאן לר.
פאן לר נחשב ליוזם של סגנון הציור הבמבוצ'אנטי וכינויו העניק לז'אנר ולקבוצת האמנים את שמם הקולקטיבי.
הוא הפך להשראה ונקודת המוקד שסביבו התכנסו אמנים דומים במהלך שהותם באיטליה (1625–1639).
האמנים הראשונים בקבוצה כללו את אנדרס ויאן בוט, קרל דוז'ארדן, יוהנס לינגלבך ומיכלאנג'לו צ'רקואוצי האיטלקי.
סבסטיאן בורדון גם היה קשור לקבוצה זו במהלך הקריירה המוקדמת שלו.
במבוצ'אנטים אחרים נמנים מיכיל סוורץ, תומאס וויק, אנטון גובאו, דירק הלמברקר ואחרים.
הבמבוצ'אנטי השפיעו גם על אמני רוקוקו כמו דומניקו אוליביי, אנטוניו סיפרונדי, פיטרו לונגי, ג'וזפה מריה קרספי, ג'אקומו סרוטי ואלסנדרו מניאסקו.