tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2016 מונה לסגן מפקד מחוז ש"י.
במסגרת תפקידו זה פיקד על כוחות המשטרה בפינוי עמונה ובהריסת תשעת הבתים בעפרה בתחילת 2017.
בפברואר 2019 מונה למפקד מחוז הדרום בדרגת ניצב.
בינואר 2021 מונה למפקד מחוז חוף וכיהן בתפקיד עד אוגוסט 2023. ביוני 2023 נקבע שבתפקידו הבא ימונה לממונה למאבק בפשיעה בחברה הערבית.
ב-15 באוקטובר 2024 הודיע על פרישתו ממשטרת ישראל בתום 37 שנות שירות.
סופר בוגר תואר ראשון בקרימינולוגיה ומדע המדינה ובוגר תואר שני במדעי החברה באוניברסיטת חיפה והמכללה לביטחון לאומי.
מתגורר באשקלון, נשוי ואב ל-2.
יורם (לונגו) לקס (נולד ב-1963) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף.
בתפקידו האחרון שימש כראש מספן המודיעין בחיל הים.
יורם לקס נולד וגדל בשכונת רמות רמז שבחיפה.
בוגר תיכון עיוני עירוני ג' בנווה שאנן חיפה.
עם גיוסו לצה"ל בשנת 1981 התנדב לקורס חובלים בחיל הים, אותו סיים בשנת 1983. בקורס זכה לכינוי "לונגו הקטן" (להבדילו מ"לונגו הגדול" זאב ינובסקי).
שירת כקצין בשייטת ספינות הטילים ומילא מספר תפקידי פיקוד בחיל ובהם מפקד אח"י רומח, מפקד פלגה 914, מפקד בסיס אשדוד ונספח חיל הים בארצות הברית.
בנובמבר 2011 הוחלט על מינויו לראש מספן המודיעין, ובמהלך שנת 2012 נכנס לתפקידו.
לקס שימש בתפקיד זה בין היתר במבצע חשיפה מלאה.
בספטמבר 2015 סיים את תפקידו.
בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חיפה (1993), בוגר מכללת המלחמה של הצי (2005), ובעל תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת סלבה ר'גינה ברוד איילנד (2011).
יורם כרמי (נולד ב-27 ביולי 1967) הוא כוריאוגרף ורקדן ישראלי.
מייסדה ומנהלה האמנותי של להקת המחול "פרסקו - יורם כרמי".
זוכה פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב.
כרמי נולד בתל אביב לבתיה ורפי כרמי.
מפגשו הראשון עם עולם המחול היה בגיל חמש בכיתתה של רינה שיינפלד.
בנערותו רקד בלהקת המחול "שלום" בניהולו של גברי לוי.
לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד לתואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
בגיל 25 המשיך את לימודיו בסמינר הקיבוצים לתואר ראשון במחול והצטרף ללהקת "קולדממה" בניהולו של משה אפרתי, כרקדן, ובשלב מאוחר יותר כמנהל חזרות.
השתלם ב-Laban Center בלונדון והשתתף בפרויקטים שונים בישראל ומחוצה לה.
בשנת 1997 יצר את יצירת הביכורים שלו "אספקלריה" אותה הציג בתחרות "גוונים במחול" וזכה עליה במקום השני.
בין השנים 1998–2002 לימד כרמי מחול מודרני וקלאסי בבי"ס תיכון "הרצוג" כפר סבא, בבי"ס תיכון "בן צבי" קריית אונו ובבי"ס תיכון "ק.
בשנת 2002 הקים את להקת המחול "פרסקו - יורם כרמי" ומאז משמש כמנהלה האמנותי.
את יצירת הבכורה של הלהקה, "אמולסיה", יצר כרמי כהרחבה של יצירתו הראשונה "אספקלריה" ומאז יצר במסגרת הלהקה מעל עשרים יצירות מחול.
כרמי הוזמן פעמיים ליצור עבור פסטיבל ישראל - בשנת 2007 הופיעה להקתו עם היצירה "לה-פמיליה" ובשנת 2009 עם היצירה "איש אשה ורוח זר" (הפקה משותפת עם הבמאי ומעצב התאורה אורי מורג).
בשנים 2012/13 ניהל אמנותית את פסטיבל "הרמת מסך" (יחד עם הכוריאוגרפית רונית זיו).
כרמי מרצה במכללת סמינר הקיבוצים במסלול להכשרת מורים למחול ותנועה במעמד M.A.
מעביר סדנאות רפרטואר וכיתות אמן, בלט מודרני וקלאסי במסגרות מתא"ן - מפעל תרבות ואמנות לנוער ובמרכזי מחול בצרפת, יוון, סרביה, אוסטריה, מונטנגרו ובולגריה.
חי בתל אביב עם בן זוגו רענן.
2012 - פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב
2001 - זוכה פרס הכסף עבור יצירת מחול – פסטיבל המחול, סין
1997 - זכה בפרס השני בתחרות 'גוונים במחול' על יצירתו 'אספקלריה'
להקת המחול פרסקו - יורם כרמי
להקת המחול פרסקו - יורם כרמי נוסדה בשנת 2002 על ידי הכוריאוגרף יורם כרמי.
ההשראה לשם הלהקה נבעה מהמילה האיטלקית "Fresco" שמשמעותה: טרי, רענן.
ברפרטואר הלהקה מעל עשרים יצירות מחול לקהל הרחב ולתלמידים בגילאים שונים.
הלהקה מקיימת סדנאות רפרטואר, מפגשי מחול, שיעורים מעשיים ומפגשי אמן עם קשת רחבה של תלמידים ברחבי הארץ.
מאז 2007 מתקיים פרויקט "רקדנים יוצרים", במסגרתו מביאה הלהקה אל קדמת הבמה יצירות של כוריאוגרפים צעירים, כולם בוגרי להקות מחול מקצועיות בישראל.
בשנת 2006, אומצה הלהקה על ידי עיריית חולון ומאז היא פועלת מתחומה.
להקת המחול פרסקו - יורם כרמי הוזמנה פעמים רבות לפסטיבלי מחול והופעות מחוץ לישראל.
עד כה הופיעה הלהקה בסין, מקאו, הונג קונג, טאיוואן, פולין, רומניה, איטליה, קרואטיה ובלארוס.
את הסגנון התנועתי של כרמי ניתן להגדיר כבלט נאו-קלאסי/עכשווי במובן זה שהוא מתבסס על העקרונות והערכים המזוהים עם הבלט הקלאסי אך אינו משאיר את השפה בצורתה המוכרת אלא מרחיב את גבולותיה.
הרחבה זו מבוצעת באמצעות שילוב הבלט עם אלמנטים מסגנונות מחול אחרים, כמו עבודה עם כל כף הרגל על הרצפה וכיווץ הגו (contraction) הלקוח מהמחול המודרני, כמו גם הרמות דינאמיות והתנסויות בהפרת שיווי המשקל מהמחול העכשווי.
הרעיון בבסיס תהליך היצירה של כרמי הוא שימוש בתנועה, ככלי לביטוי רעיונות, רגשות ומחשבות, תוך כדי המעטה בשימוש בעזרים חיצוניים כגון וידאו ארט וטקסט, במטרה להעניק לצופה את האפשרות לחוות את התנועה והריקוד, בצורה נקיה ככל האפשר.
יצירותיו הבולטות של יורם כרמי
איש אישה ורוח זר - פסטיבל ישראל (2009)
לה פמיליה - פסטיבל ישראל (2007)
פולצ'ינלה - הוזמנה על ידי התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון (2007)
עיצוב תנועה עבור הפקת מקור של האופרה הישראלית ל"האדונית והרוכל" ו"שיץ" (2015)
כוריאוגרפיה עבור להקת המחול KSU שבאטלנטה, ארצות הברית (2014)
כוריאוגרפיה עבור הבלט הישראלי במופע משותף עם להקת היהודים במסגרת פסטיבל האביב בהיכל התרבות ראשון לציון (2013)
"קלרה" יצירת בלט נאו-קלאסי באורך מלא עבור בלט ירושלים (2011)
"נקודת מוצא" עבור "פרויקט מחול רפרטוארי" של האופרה הישראלית ומרכז סוזן דלל (2011)
"הופלה" הפקה משותפת עם המוזיקאים אסף רוט ודידי ארז (2009)
יורם (אברהם) כנפו (נולד ב-26 בפברואר 1972) הוא קצין במילואים בצה"ל בדרגת תת-אלוף, בתפקידו האחרון שימש כראש מטה אגף כוח האדם.
קודם לכן שימש ראש מטה פיקוד הצפון, ראש מחלקת ארגון באגף התכנון, מפקד חטיבת האש 282, מפקד עוצבת הרעם, מפקד בא"ח תותחנים ומפקד גדוד 334 במלחמת לבנון השנייה.
כנפו, נולד בבית שאן שם גדל עם עוד 5 אחים ואחות, למד במקיף דתי אורט בית שאן בשנים 1984 עד 1989 והתמחה באלקטרוניקה ומחשבים.
התגייס לצה"ל ב-1990, כלוחם בחיל התותחנים, עבר קורס מפקדי צוותים וקורס קציני תותחנים.
לאחר קורס הקצינים שובץ כקצין סיוע אש בגדוד 51 של חטיבת גולני במשך שנה.
לאחר מכן שובץ בתפקיד קצין סיוע בעוצבת חירם בשנים 1994 עד 1995 והשתתף במבצע דין וחשבון בגבולה הצפוני של ישראל.
בשנים אלו השתתף בהיתקלויות רבות, הוביל הפעלות אש מורכבות למטרת תקיפת כוח חזבאללה וחילוץ פצועים בתקופת שהיית צה"ל בלבנון.
בהמשך, בשנת 1995 שימש כמפקד סוללת איכון בעוצבת הגליל.
בשנת 1996 שימש סגן מפקד גדוד 411 ("קרן") והשתתף במבצע ענבי זעם.
בסיום התפקיד בשנת 1997 יצא כנפו ללימודי תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים במרכז הבינתחומי הרצליה והתמחה במערכות מידע.
לאחר סיום לימודיו, היה ראש מדור תותחנות במפקדת קצין תותחנים ראשי בשנים 2002 עד 2003 ובמקביל למד תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2003 עד 2004 היה חניך בפו"ם ברק ולמד תואר שני בצבא וביטחון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בסיום הקורס מונה לקצין אג"ם באגד ארטילרי 215.
במלחמת לבנון השנייה פיקד על גדוד 334 ("הרעם"), לאחר מכן שימש מפקד בא"ח תותחנים ומפקד צוות במכללה לפיקוד טקטי.
בשנתיים הראשונות בתפקיד שימש במקביל ראש מחלקת תורת חיל התותחנים ובשנה לאחר מכן היה חניך במב"ל.
באוגוסט 2014 מונה למפקד עוצבת גולן ושירת בתפקיד עד ספטמבר 2016.
בשנים 2016 עד 2018 היה ראש מחלקת ארגון באגף התכנון והארגון.
בשנת 2018 הועלה לדרגת תת-אלוף ומונה לראש מטה פיקוד הצפון.
ב-5 בספטמבר 2021, החל את תפקידו כראש מטה אגף כוח האדם.
ב-8 במאי 2024 פורסם כי סוכם לפרישה מצה"ל.
כנפו מתגורר במושב כפר חיים שבמועצה האזורית עמק חפר, נשוי לאפרת מייקין כנפו ולהם שלושה ילדים.
בוגר פו"ם ברק ומב"ל, בעל תואר ראשון במשפטים ומנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, תואר בשני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בצבא וביטחון מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
יורם כהן (נולד ב-22 ביוני 1937) הוא רופא ישראלי, מומחה לאונקולוגיה, פרופסור אמריטוס בבית הספר לרפואה ע"ש גולדמן באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמרכז רפואי אוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע.
הקים וניהל את השירות האונקולוגי בסורוקה במשך כ-17 שנים, שימש כיו"ר האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה במשך שתי קדנציות.
כהן זכה בשנת 1997 באות יקיר באר שבע, בשנת 2007 זכה ב"אות המופת לרופא" למפעל חיים מהאגודה למשפט ורפואה ובשנת 2014 זכה באות הוקרה מטעם תנועת אומ"ץ.
יורם כהן נולד בתל אביב וגדל במשפחה מסורתית, אביו יליד העיירה חודרקוב באוקראינה.
הוא למד בבית הספר היסודי ביל"ו ובתיכון צייטלין.
למד רפואה בבית הספר לרפואה של בית החולים הדסה עין כרם והאוניברסיטה העברית בירושלים בשנים 1959–1964, סטאז' בהדסה וקיבל רישיון לעסוק ברפואה ב-1967. התמחה במחלקה לאונקולוגיה במרכז רפואי רמב"ם בחיפה בשנים 71–1968, בהנהלת פרופ' אליעזר רובינזון.
השתלם בלונדון, היה עמית מחקר בשנים 1–1980 במרכז לבקרת איכות בקרינה בבית חולים רוד איילנד בהנהלת פרופ' ארוין גליקסמן, והיה פרופסור אורח באוניברסיטת בראון בפרובידנס, ארצות הברית.
במרכז הרפואי רמב"ם היה סגן מנהל מחלקה ומנהל היחידה לטיפול כימותרפי במכון האונקולוגי בשנים 1980–1985. בהיותו במרכז הרפואי רמב"ם הקים את שרות הלימפומה לצפון.
פיתח עם מתכנתת תוכנה לעיבוד אינטראקטיבי של נתונים באונקולוגיה "Medata", ששימשה להקמת בסיס הנתונים של מחלקות ויחידות לאונקולוגיה בבתי החולים שונים, ולהקמת בסיסי נתונים לצורך מחקרים קליניים.
שימש יועץ למספר בתי חולים בצפון הארץ: רוטשילד בחיפה, זיו בצפת, העמק בעפולה, פוריה ואחר-כך למרכז רפואי ברזילי באשקלון.
במישור האקדמי עבר את המסלול ממרצה, מרצה בכיר ופרופסור חבר במסלול הקליני (מ–1981) בבית הספר לרפואה של הטכניון בחיפה.
משנת 1985 פרופסור חבר באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2002 התמנה לפרופסור מן המניין וב-2004 פרש כפרופסור אמריטוס.
הופקד על הקתדרה ע"ש ג'ולס האריס לאונקולוגיה בשנים 1986–2004. במסגרת פעילותו האקדמית הנחה שבעים סטודנטים לרפואה בעבודת הגמר שלהם ברפואה, ודוקטורט.
בשנת 1985 עבר למרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה בבאר שבע על מנת להקים ולנהל את שרות הסרטן בסורוקה, שהיה עד אז מינימלי.
הוא הקים שם מכון קרינה שהיה מצויד במכשור קרינה חדיש, מרפאה, יחידת טיפול יום, מעבדת מחקר ומחלקת אשפוז.
קלט 13 רופאים מעולי ברית המועצות.
פרש בסוף שנת 2002 והיה בשבתון באוניברסיטת בן-גוריון עד יוני 2004. בעת פרישתו עבדו בשרות האונקולוגי 16 רופאים.
במרפאות/טיפול יום וקרינה עבדו כארבעים איש.
לאחר פרישתו שימש כיועץ בנושא פרוטוקולים והתוויות טיפול במערך האונקולוגי בהנהלת פרופ' אברהם קוטן, במרכז לבריאות האדם, רמב"ם חיפה.
במועצה המדעית של ההסתדרות הרפואית בישראל כיהן כיו"ר האיגוד לאונקולוגיה קלינית ורדיותרפיה בשנים 2000–2008, במסגרתו הפריד את המקצוע לשני תתי-מקצועות: אונקולוגיה קלינית וקרינתית ויזם את הכינוס השנתי הארצי של המקצוע ISCORT.
היה יו"ר ועדת בחינות באונקולוגיה (6 שנים) יו"ר ועדה מייעצת באונקולוגיה.
היה חבר מערכת כתב העת "הרפואה".
באגודה למלחמה בסרטן כיהן כיו"ר ועדת מחשוב ומעקב במשך 10 שנים.
היה חבר הוועדה לגילוי מוקדם וחבר בוועדה למסרטנים.
במשרד הבריאות היה יו"ר הוועדה להשתלות מח עצם.
כמו כן שימש יועץ למשרד הבריאות משך מספר שנים בנושא רדיותרפיה.
חבר של ועדות שונות כמו ועדה לניסויים קליניים, המועצה הלאומית לאונקולוגיה ועוד.
רוב מחקריו הם מחקרים קליניים ועוסקים בהישרדות חולי סרטן.
חיבר והיה שותף לחיבורם של כמאתיים מאמרים ומספר קרוב של תמציות בכנסים בינלאומיים.
כתב את הספר "סרטן השד : הסיכוי הוא בגילוי" בהוצאת פרולוג, 1996.
יורם כהן היה נשוי לחנה לבית בורנשטין, אחות (כללית בסורוקה) במקצועה, במשך 41 שנה עד למותה בשנת 2006. יש לו שלושה ילדים: פרופ' ארנון כהן, מומחה לרפואת עור ולניהול רפואי, סיגל כהן שיין – יועצת חינוכית, וסיון כהן - אמנית פלסטית.
ממחקריו של כהן באתר PubMed
2007 – "אות המופת לרופא" מטעם האגודה לרפואה ולמשפט בישראל.
2015 - אות מופת בתחום רפואה ומדע מטעם תנועת אומ"ץ.
יורם מאירי (נולד בשנת 1940) הוא פוליטיקאי וחקלאי ותיק בראש פינה, שכיהן כראש המועצה המקומית שלה מ-1974 עד 1978. מאירי כיהן ללא שכר.
לפי שיטה בה הוקמו ועדות מתנדבים שהורכבו מהתושבים, כל אחת בתחומה (כגון: בריאות, חינוך, ספורט, מתאר ועוד).
המועצה פעלה לפי החלטות הוועדות.
בתקופת כהונתו אושרו שתי הרחבות חקלאיות ב' וג' - 80 משפחות, והוקמה שכונת אשטרום - 40 משפחות.
בשנת 1974 יזם את הקמת העמותה לשחזור ראש פינה שנוהלה על ידי אנשי ציבור וקיימת עד היום.
מאירי הגיע לראש פינה בשנת 1962. עבד כמנהל תחנות הטרקטורים באזור עד פירוק המפעל עד 1967.
לאחר מכן עבד כמנהל יצור במפעל "פרי הגליל" בחצור.
ב-1962 היה מראשוני הרחבה חקלאית א' שקמה בראש פינה.
ב-1969 נסע עם משפחתו לאיראן לטובת עבודה בחברת ת.ה.ל אשר ניהלה את שיקום חבל קזווין.
מאירי תיפקד כמנהל אזור בפרויקט.
עם שובו לישראל הקים עם שותפו יוסף אבידן עסק לביצוע עבודות חקלאיות, ריסוס וגיזום בפרדסים.
במקביל נבחר ב-1973 ברשימה המקומית לשמש כראש מועצת ראש פינה.
עת שאוכלוסיית המושבה הקטנה הלכה והצטמצמה עוד יותר, הוא זכה בבחירות המקומיות, בראש רשימת "ראש פינה" (ר"פ), שזכתה ב-225 מתוך 432. כך קיבלה הרשימה 3 מתוך 5 מושבים במועצה, בעוד המערך ברשות ראש המועצה הקודם, הרמן הרשקוביץ, קיבלה את שני המושבים הנותרים.
מטרות הרשימה היו: התנגדות לתוכנית עיר חצור - ראש פינה.
וכן הקמת אגודות חקלאיות נוספות.
המועצה בראשותו החליטה על שיקום ושחזור ראש פינה הישנה.
יגאל אלון שהיה אז שר החוץ, צורף על ידי יורם מאירי יחד עם יוסי שריד להנהלת אגודת השחזור שקיימת עד היום.
בשנת 1974 אושר לבטל את התוכנית לאיחוד עם העיירה חצור ואושרה תוכנית מתאר שכללה 2 הרחבות חקלאיות נוספות (ב' ו ג'), וכן אושרה תוכנית בה לא יהיו בתים משותפים ולא תהיה בנייה לגובה.
למרות ההחלטה להישאר מושבה חקלאית לא מאוחדת עם חצור יורם דאג לשיתוף פעולה מלא עם חצור.
המועצה העבירה החלטה שילדיי ראש פינה ילמדו בתיכון בחצור וכן ביטל את התוכנית להקים את "אגד" בראש פינה והעביר את הקרקע והזכות לחצור ובכך קמה תחנת "אגד" והקניון בחצור.
בשנת 1978 עם סיום הקדנציה בחר יורם מאירי לא להמשיך לקדנציה נוספת.
משנת 1980 החל להקים פרויקטים תיירותיים הקשורים למתחמי תחנת דלק.
שילוב של מרכזים מסחריים בסמוך לתחנת הדלק לעידוד התעסוקה והתיירות.
הידועים בהם: צומת יסוד המעלה ומחלף בית זרזיר ובית המשרדים ותחנת דלק "אלון" בחצור הגלילית.
כחבר בהרחבה א' ראש פינה מגדל מאירי עצי פרי נשירים.
בשנות ה-80 הופרטה האגודה וכל חבר קיבל את משקו.
מאז יורם עוסק בגידול עצי פרי נשירים.
יורם מאירי (שרייבר) נולד במחנה זמני שנקרא "גבעת השומר" בקרבת כפר סבא.
ועם העלייה להתיישבות ב-1939 עבר עם הוריו בעודו בן שנתיים וחצי לקיבוץ דן.
יורם השתייך לקבוצת הילדים הראשונה של קיבוץ דן.
הוריו עלו מפולין מאזור העיירה "פשמישיל", חניכי תנועת השומר הצעיר.
התגייס לגולני ולאחר קורס מכ"ים עבר להדרכה בקורס מכ"ים לחיילי מילואים.
במהלך שירותו הצבאי הכיר את אביבה פריש והם נישאו בקיבוץ דן.
לאחר נישואיו עסק בענף הפלחה ובעיבוד השטחים המפורזים ממזרח לקיבוץ דן.
בשנת 1962 עזבו הזוג את הקיבוץ בעיקר על רקע החינוך המשותף.
אביבה נפטרה ממחלת הסרטן ב-2016. לשניים 3 ילדים.
יורם מיוחס (נולד ב-1 בספטמבר 1967 בישראל) הוא ויולן ומלחין ישראלי.
יורם מיוחס למד נגינה בכינור ובויולה אצל אליהו גרדוש, רוברט ישראל, דניאל בנימיני וצבי ברנשטיין.
כמו כן למד ניצוח אצל אהרון חרל"פ.
בשנים אלה זכה בקביעות במלגות מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
ניגן כוויולן ראשי בתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה ובתזמורת האקדמיה למוזיקה בתל אביב, ובשנים 1988 - 2006 היה משנה לוויולן ראשון בתזמורת הסימפונית חיפה.
בין השנים 2006 ו-2011 כיהן כמשנה לוויולן ראשי בתזמורת הקאמרית הישראלית.
שימש כוויולן מחליף קבוע בתזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הסימפונית ירושלים והתזמורת הקאמרית הקיבוצית.
מיוחס הוזמן להופיע כוויולן וכמלחין בפסטיבל האביב היוקרתי בבודפשט, הונגריה - בפסטיבל למוזיקה בת זמננו בפראג ועוד, וכן מרבה להופיע בפסטיבלים נוספים למוזיקה, כמו: פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, חג המוזיקה הישראלית ואחרים.
כמו כן ניהל תוכנית רדיו קבועה תחת הכותרת: "תיבת תהודה" ברשת א' של קול ישראל וכן הוא עורך ומגיש הרצאות בחוגי האזנה מודרכת למוזיקה ברחבי הארץ ומתמיד לעסוק בהוראת כלי ובהדרכת הרכבים קאמריים צעירים.
מלבד הופעותיו ברסיטלים ובהרכבי מוזיקה קאמרית, יורם מרבה לבצע ולהקליט לגופים שונים, לרבות קול המוסיקה - עם שימת דגש לביצועי בכורה של יצירות ישראליות לויולה בפרט ובנות זמננו בכלל - מהן הנכתבות במיוחד בעבורו על ידי מלחינים שונים מהארץ ומחו"ל.
בשנת 1995 זיכתה אותו אחת מהקלטותיו לייצג את התחום הסולני בתחרות: "פרס הביצוע המצטיין ליצירות ישראליות".
יורם מרבה גם להתארח ולהתראיין בתוכניות שונות בקול המוסיקה הן על פעילותו המוזיקלית בפרט והן על מוזיקה בכלל.
יורם מיוחס הוא זוכה פרס ראש הממשלה לקומפוזיטורים 2017.
יורם סלומון (6 בדצמבר 1941 - 2 בספטמבר 2017) היה פרופסור במכון ויצמן למדע במחלקה לבקרה ביולוגית.
במסגרת מחקרו פיתח שיטות חדשות לטיפול בסרטן הערמונית.
שירת כלוחם בגולני וכסגן מפקד הסיירת הירושלמית של חטיבת ירושלים במלחמת ששת הימים.
היה פרופסור במחלקה לבקרה ביולוגית במכון ויצמן.
במסגרת מחקר משותף עם פרופ' אביגדור שרץ מהמחלקה למדעי הצומח, פיתח שיטה להשמדה נקודתית של בלוטת הערמונית, המכילה את הגידול הסרטני, מבלי לגרום להפרעה בזקפה או לפגיעה בשליטה של דרכי השתן.
סלומון נפטר ב-2 בספטמבר 2017 לאחר מחלה קשה, והובא למנוחות בבית העלמין ברחובות.
לאחר מותו הוענק לו, במשותף עם פרופ' שרץ, פרס רפפורט לחוקר בכיר.
יורם פוגל (נולד ב-17 ביולי 1945) הוא אדריכל, מתכנן אורבני ואמן ישראלי.
פוגל נולד בתל אביב לבתיה קוהן, בת למייסדי זכרון יעקב, ולאברהם פוגל, חלוץ ומוזיקאי.
לאחר שירותו הצבאי למד אדריכלות ובינוי ערים בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים של הטכניון בחיפה.
במסגרת לימודיו עבד במשרד ציבורי הולנדי לתכנון אזור הפולדרים.
כמו כן עבד במשרד האדריכלים "ואן דן ברוק ובאקמה" ("VAN DEN BROEK & BAKEMA") שברוטרדם.
ב-1972 זכה ב"פרס הפקולטה לתכנון על שם יונתן יחיל".
הוא סיים את לימודיו בטכניון במאי 1972.
בתום לימודיו עבר לירושלים, שם עבד במשך חמש שנים במשרדו של האדריכל דוד רזניק.
היה שותף לתכנון תוכנית המתאר והבינוי של קריית הממשלה בירושלים (1974-1971), אך התוכנית לא יצאה לפועל.
ב-1976 פתח משרד אדריכלות עצמאי, בו עסק בתכנון ועיצוב אורבני, תכנון שכונות מגורים ותכנון מבני ציבור.
ב-1990 הצטרפה אליו, כשותפה לתכנון, האדריכלית רות חן.
בין השנים 1974–1980 היה מרצה ב"מחלקה לעיצוב סביבתי" (הנקראת כיום "המחלקה לארכיטקטורה") בבצלאל.
בעקבות תחקיר על "חללים מוגנים" שנערך עבור משטרת ישראל, לימד את הנושא בפקולטה לאדריכלות בטכניון 1992.
ב-1978–1979 השתתף בתחרות רעיונית לתכנון רובע עירוני משולב במגדל העמק בשיתוף האדריכל דוד שגיא.
הפרויקט זכה במקום הראשון, יחד עם האדריכל פרופסור ליאופולד גרשטל
פוגל פעל בוועדת התחרויות של אגודת האדריכלים וכנציג האגודה בוועדה המקומית לתכנון של עיריית ירושלים.
בשנים 1991–1995 היה פעיל, יחד עם האדריכלים יונתן שילוני ודוד גוגנהיים, ב"קבוצת ירושלים לפיתוח חשיבה רעיונית לעיצוב העיר".
פוגל נשוי לנתי גיל פוגל, בוגרת המחלקה לקרמיקה בבצלאל.
לזוג 4 ילדים: ענבל (צורפת, בוגרת שנקר), מעין (מעצב תעשייתי, בוגר שנקר), אלינור
(סטודנטית לתואר שני), ושון (עורך סרטים).
מ-2008 מתגורר בתל אביב, אליה עבר עם משפחתו מירושלים.
רחוב הים, הוצאת גוונים, 2014
תכנון רובע עירוני משולב במגדל העמק (תחרות פומבית, מקום ראשון), 1978
אזור מגורים בשכונת רמות אלון בירושלים בשיתוף עם האדריכל יונתן שילוני, 1984, הידוע כמתחם 02. הוא כולל 360 יחידות דיור סביב חמש חצרות פנימיות.
בסקר מיוחד שערך משרד הבינוי והשיכון לבדיקתם והערכתם של פרויקטים בהתאם לקריטריונים שונים של איכות ורמת תכנון, נקבע פרויקט זה כאחד המוצלחים ביותר שנבנו בשכונות ההיקפיות של ירושלים מאז 1967.
תכנון מתחם מגרש הרוסים בירושלים, עם יונתן שילוני (הוצג בביתן הישראלי בביאנלה לאדריכלות בוונציה), 1996
תכנון אורבני של רובעי מגורים במעלה אדומים, בהר חומה שבירושלים ובאופקים.
הכנת תוכנית מתאר לאזור השכונות הערביות בצפון ירושלים ובינוי מפורט לאורך דרך רמאללה.
תכנון אזור שער המזרח לירושלים, בצומת הגבעה הצרפתית בואכה הירידה למעלה אדומים, כולל המתחם המרכזי של הרכבת הקלה.
הכנת תוכנית מתאר חדשה לעיר אופקים 2000–2012
רובע עירוני חדש בקריית מלאכי (פרס ראשון בתחרות סגורה, בייעוץ נתי גיל פוגל)
בתים טוריים בשכונת "בית בישראל" ברחוב אבן שמואל בשכונת רמות.
בשיתוף יונתן ויעל שילוני, אמון בן דור ונוספים.
בית הילדים של נשות בני ברית בשכונת בית וגן בירושלים, 1987 תוספת למתחם שתוכנן במקור על ידי האדריכלים ג'ניה אוורבוך וזולטן שמשון הרמט
בנין שיווק והפצה ל"תנובה" בשכונת רוממה בירושלים, 1998
מבנה כניסה ובקרה לבית הסוהר איילון, 2002
מתחם מגורים בבית וגן (זכה בפרס לתכנון איכותי בירושלים), 2003
בית ספר "עמיטל" וגני ילדים בשכונת הר חומה בירושלים, 2012
"חשיפת אמנות המגירה", בית האמנים ירושלים, 1993
"אמן מתכנן לעצמו מצבת זיכרון", בית האמנים ירושלים, 1995
"אדריכלים יוצרים", סדנאות האמנים ירושלים, 1999
"ארכי-ארט 1", גלריית המגדלור תל אביב, 2005
"ארכי-ארט 3", גלריית המגדלור תל אביב, 2009
"מראות לילה", גלריה קיימא תל אביב-יפו, 2012
"נאמנות כפולה", יחד עם אביטל אפרת במוזיאון העלייה הראשונה בזכרון יעקב (התערוכה מספרת על בני משפחתו רפאל קוהן ויוסף קופרמן)
"מעבר לחומה" תערוכת יחיד בבית האמנים בתל אביב, יוני 2020, אוצר ניר הרמט.
(פוגל מוהל את ההיסטוריה של האדריכלות הפוליטית של החומה האטלנטית (1944-1942) בנופים וזיכרונות אישיים ורגשיים).
יורם לב-רן הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, שפיקד על עוצבת אדירים במילואים ושימש כסגן ראש רשות חירום לאומית.
עם גיוסו לצה"ל שובץ בחיל התותחנים, סיים את מסלול ההכשרה ללוחמים, השלים קורס קצינים ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון כמפקד סוללה.
בהמשך שימש כמפקד גדוד 405 וכמפקד עוצבת אדירים במילואים.
לאחר מכן עבר לשירות בפיקוד העורף ושימש כמפקד מחוז ירושלים של פיקוד העורף דאז.
בשנים 2010–2013 שימש כמפקד בה"ד 16 (בית הספר הלאומי לחילוץ והצלה של פיקוד העורף אשר זכה לתואר לאומי כחלק מתפקידו בהכשרת חיילי וקציני פקע"ר).
במהלך שירותו, לב-רן הוביל תרגילי התגוננות לעורף האזרחי וכן פיקד על מאמצי חילוץ והצלה נרחבים בהם פיקוד על חילוץ נפגעים כתוצאה מפיצוץ הגז בנתניה, קריסת מבנה כתוצאה מרע"ד ועוד.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש לב-רן כסגן ראש רשות חירום לאומית.
הוביל בנייה והובלה של פרויקטים לאומיים של משרדים ממשלתיים כדוגמת משרד הבריאות וכיום משמש כמכשיר גופים אזרחיים רבים בתחומים הנוגעים להגנה על העורף האזרחי בארץ ובחו"ל.
יורם פלטי (18 בספטמבר 1937 – 11 בינואר 2026) היה פרופסור לפיזיולוגיה ולביופיזיקה בטכניון, יזם ומייסד חברות מכשור רפואי, בהן חברת נובוקיור לאלקטרוניקה רפואית.
חתן פרס ישראל ליזמות וחדשנות לשנת ה'תשפ"ב (2022).
יורם פלטי נולד בחיפה, ומאוחר יותר עבר עם משפחתו לטבריה, ארצות הברית ולבסוף ירושלים.
למד בתיכון בית הכרם ואחר כך החל ללמוד באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר שסיים תואר שני במדעי הרפואה עשה פסק זמן של שנתיים מלימודי הרפואה על מנת לבצע, לבקשת צה"ל, פרויקט מחקר במסגרת שירות סדיר, ובמקביל החל לימודי .
הוא סיים לימודי דוקטור לרפואה (MD) ודוקטור () ב-1965, ובכך היה לראשון בישראל שקיבל זוג תארים זה.
עבודת הדוקטורט, שכותרתה "השפעת שדות אלקטרומגנטיים מתחלפים על עצב פרפרי" נעשתה בהנחיית פרופ' יונתן מגנס, הייתה משותפת למחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה והמחלקה לפיזיקה של מצב מוצק, בפקולטה לפיזיקה של האוניברסיטה העברית.
המחקר עסק בפיזור ובהשפעה של שדות חשמליים על רקמות חיות ובעיקר רקמות אקסיטביליות.
לאחר שנתיים כחוקר במחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה, זכה במלגה מהמכונים הלאומיים לבריאות (NIH) והחל השתלמות פוסט-דוקטורט במחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת מרילנד בבולטימור.
כעבור שנה מונה לפרופסור חבר בפיזיולוגיה באוניברסיטה.
בתקופה זו ביסס את מעמדו כחוקר מנגנוני הפעולה הבסיסיים של סיבי עצב (תעלות יוניות).
בתום שנתיים, ב-1969, חזר למחלקה לפיזיולוגיה בבית הספר לרפואה בירושלים.
בשנים 1970-1971 עבר לחיפה במטרה לעזור בהקמת בית הספר לרפואה שם.
הוא הצטרף לסגל הפקולטה לרפואה ע"ש רפפורט בטכניון ומונה לראש המחלקה לפיזיולוגיה וביופיזיקה.
בשנים הבאות המשיך את מחקריו על הפעילות החשמלית של עצבים עם דגש על פעילות תעלות יוניות תחת השפעת השדות החשמליים בקרומי סיבי עצב.
בנוסף היה יו"ר האיגוד הישראלי להנדסה רפואית וביולוגית.
בשנת 1976 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנת 1983 מונה לראש המכון למחקר במדעי הרפואה על שם משפחת רפפורט בטכניון, ובמסגרת זו בנה את מצבת סגל המכון, השירותים ומערכות הציוד הנדרשות למחקר מתקדם.
ניהל את מכון רפפורט במשך למעלה מעשר שנים.
תוך כדי פעילות זו המשיך במחקר אלקטרופיזיולוגי.
לקראת סוף התקופה החל לחפש דרכים לנצל את הידע הפיזיולוגי-רפואי והידע הפיזיקלי שרכש במשך השנים לפיתוח אמצעים לאיבחון וטיפול במחלות.
פעילות זו הביאה לייסוד חברות הזנק אחדות.
הפעילות המשמעותית הראשונה, שנעשתה בתחילתה במסגרת מכון רפפורט, הייתה פיתוח אמצעי לניטור רצוף של רמת הגלוקוזה בדם חולי סוכרת, בחברת "כרמל ביוסנסורים".
אמצעי דיאגנוסטי נוסף, הרותם טכניקות פיזיקליות לאיבחון בעיות פתופיזיולוגיות במערכות הקרדיאלית והפולמונרית, פותח במסגרת חברת EchoSense/EchoLogic, שפלטי ייסד בשנת 2005. חברה נוספת שייסד, O2Cure, מפתחת אמצעי עזר לנשימה כשהמטרה הסופית היא לפתח ריאה מלאכותית נשתלת.
גולת הכותרת בפעילותו של פלטי הגיעה, לאחר שיצא לגמלאות, בחברת "נובוקיור" שייסד בשנת 2000 ובמסגרתה פיתח טיפול חדשני במחלת הסרטן, באמצעי פיזיקלי המחליף כימותרפיה וטיפולים ביולוגיים, או ניתן ביחד איתם.
אמצעי זה הוא שדות חשמליים בעלי תכונות מיוחדות (Tumor Treating Fields - TTFields) המאפשרות להם לפגוע בתאים סרטניים בגידולים סולידיים מסוגים רבים מבלי לפגוע בתאים הנורמליים בסביבת הגידול.
הוא המדען הראשי של החברה ושימש דירקטור בה בשנים 2002–2018. בניסויים קליניים נרחבים, הטיפול ב-TTFields הוכח כיעיל בכמה סוגי סרטן וקיבל אישור FDA לשלושה סוגי גידולים סרטניים.
הטיפול ב-TTFields מיוחד בכך שאינו מלווה בתופעות הלוואי הקשות המלוות את כל הטיפולים האחרים בסרטן.
הוא חתן פרס ישראל בתחום יזמות וחדשנות טכנולוגית לשנת ה'תשפ"ב (2022).
פרסם 70 מאמרים מדעיים ועל שמו רשומים 40 פטנטים.
יורם פלטי נפטר ב-11 בינואר 2026, והובא לקבורה בבית הקברות תל רגב.
הוא הותיר אחריו אשה שולמית (שולה), שלושה ילדים, דפנה נורית ואלון, ותשעה נכדים.
המחקר של פרופ' פלטי הרחיב משמעותית את הידע בדבר אופי האינטראקציות בין מקרומולקולות ואברונים (אורגנלות) תאיים ושדות חשמליים טבעיים או המושרים ברקמות.
מחקר זה שהיה בבסיס עבודת הדוקטורט שלו התרחב בהמשך ועסק באפיון התכונות הפונקציונליות של תעלות יוניות ממברנליות, הנשלטות על ידי השדות החשמליים בממברנה.
תכונות אלו קובעות את ההתנהגות של תאים אקסיטבילים.
במסגרת מחקר זה, החל לחקור התנהגות תאים ורקמות בחשיפה לשדות חשמליים, עם דגש על השפעת השדות על המבנה והפעילות של מולקולות תוך תאיות.
על יסוד הידע שנצבר, בשלב הבא המחקר התמקד בפיתוח אמצעים למלחמה במחלת הסרטן.
בבסיס המחקר עמד הרעיון להיעזר באמצעים פיזיקליים במקום הטיפולים הקונבנציונליים (כימותרפיה וטיפולים ביולוגיים) או בנוסף להם.
חסרונם של הטיפולים הכימיים והביולוגיים, בנוסף לתופעות הלוואי הקשות, הוא בכך שהם פוגעים בתאים סרטניים על ידי קישור לרצפטורים או מולקולות ספציפיות המאפיינות סוג מסוים, יחיד, של סרטן או אף תת-סוג של סרטן.
מסיבה זו יעילותם מוגבלת בדרך כלל לסוג סרטן אחד או סוגים בודדים.
לעומת זאת, הטיפולים הפיזיקליים, כגון קרינה מייננת, משפיעים על טווח רחב של מרכיבים ותהליכים תוך תאיים שאינם ספציפיים לתאים מסוימים – ולכן הם משפיעים על טווח רחב של סוגי סרטן, אך המחיר של פעילות רחבת היקף זו הוא השפעה הרסנית על תאים בריאים ולכן הטיפול כרוך בתופעות לוואי קשות.
מכאן, שיהיה יתרון מהותי לטיפול בסרטן באמצעות גורם פיזיקלי, היעיל כנגד סוגים רבים של סרטן, בעוד שאין לו השפעה על תאים לא סרטניים ולכן אינו מלווה בתופעות לוואי.
פיתוח גורם פיזיקלי כזה הוגדר כמטרה הבאה של המחקר.
בהתבסס על הידע הביופיזיקלי והמולקולרי הנצבר, פלטי הסיק ששדות חשמליים מתחלפים בתחומים מסוימים עשויים לעצור את החלוקה הבלתי נשלטת של תאים סרטניים, ללא פגיעה בתאים בריאים.
הבחירה בשדות החשמליים התבססה על שני אלמנטים:
חישוב השינויים בפיזור שדות חשמליים המתחלפים בתדרים שונים בתוך ומסביב לתאים חיים.
חישוב הכוחות המופעלים על ידי השדות על מקרומולקולות וגופים אחרים תוך תאיים הניתנים לקיטוב חשמלי.
שדות אלו גורמים לדיאלטרופוריזה בתאים מתחלקים ובכך גורמים לתנועה חד כוונית מתמשכת של מולקולות וגופים טעונים.
באופן זה השדות גורמים לפגיעה במבנה התאים ובתפקודם.
בנוסף, הדיאלקטרופורזה פוגעת במבנה השלישוני של מולקולות פולריות (חלבונים, DNA, RNA וכו') החיוניות לתפקוד וחלוקת התאים.
כאמור, הדיאלקטרופורזה לא מופיעה בתאים שאינם מתחלקים.
בגלל הרלוונטיות לתאים סרטניים המתרבים במהירות, האפקט הנחקר ביותר עד כה היה הפגיעה בתהליכי פולימריזציה/דפולימריזציה בכישור התאי בזמן חלוקת התאים הסרטניים.
על הבסיס הנ"ל ייסד פלטי והקבוצה שכינס, את חברת נובוקיור, אשר הצליחה להפוך את הכלי הפוטנציאלי הזה לכלי טיפולי אפקטיבי בסרטן.
בשלב הראשוני התרכז הפיתוח במציאת הפרמטרים האופטימליים לפגיעה במבנה המולקולרי של התאים, מבלי לפגוע בתאים בריאים.
במסגרת זו נסרק טווח רחב של תרביות תאי סרטן ונמצא ש-TTFields אפקטיביים בפגיעה בכל סוגי תאי הסרטן שנבדקו (מעל 20 סוגים).
המעבדה של פלטי ובעקבותיה מעבדות רבות נוספות בעולם חקרו את השפעת השדה החשמלי המתחלף הנבחר על סוגים שונים של תאים ומקרומולקולות בתאים, כולל החומר הגנטי.
בנוסף נחקרה ההשפעה הסינרגית של TTFields ותרופות כימותרפיות, ביולוגיות וקרינה ונמצאו אפקטים סינרגיים רבים.
בהמשך לעבודה הפרה-קלינית האינטנסיבית, החל השלב השני בו התבצעו ניסויים קליניים רב-מרכזיים רבים.
היישום הראשוני היה טיפול בחולי גליובלסטומה מולטיפורמה (GBM), שהוא הסוג השכיח ביותר של סרטן המוח.
הניסויים הראו ש-TTFields האטו משמעותית את התקדמות המחלה, האריכו את חיי המטופלים ואף הביאו להבראת חלק מהם.
על יסוד הניסויים הללו ואחרים שבאו בעקבותם, אישר ה-FDA את הטיפול באמצעות TTFields בסרטן מסוג GBM, סרטן מסוג Recurrent GBM ובסרטן הריאה מסוג Mesothelioma.
עד היום, כ-20,000 חולים טופלו ב-TTFields ברחבי העולם.
מעבר לזאת, כיום (2021) מתבצעים 6 ניסויים קליניים רב-מרכזיים רחבים עבור סוגי סרטן נוספים: סרטן הריאות, הלבלב, שחלות, מערכת העיכול, הכבד וגרורות מוחיות.
תוצאות הביניים, אשר כבר פורסמו, מראות שהטיפול של TTFields אפקטיבי בכל סוגי הסרטן הנוספים הללו.
המחקרים והתוצאות הקליניות המוצלחות הובילו ליצירת תחום חדש של מחקר בסיסי וקליני העוסק בהשפעות של שדות חשמליים מתחלפים על המבנה והתפקוד המולקולרי של תאים.
כמו כן מתרחב המחקר סביב אפשרויות השימוש הקליני במודליטי החדשה (TTFields) לטיפול בסרטן ובסוגי מחלות נוספים.
יורם עשת-אלקלעי (נולד ב-28 באוקטובר 1950) הוא פרופסור אמריטוס במחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה.
נחשב לאחד הפצועים הקשים ביותר של צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
הוריו, שושנה אסא ושמואל אלקלעי, עלו מבולגריה בנערותם, כחברי תנועות נוער חלוציות (שושנה עלתה ב-1941 ושמואל ב-1944).
הם היו בין מייסדי הקיבוץ בשנת 1946. בילדותו, הם עברו לכפר בילו.
עשת למד בתיכון מאוחד רחובות (תמ"ר.
כיום קריית חינוך ע"ש עמוס דה שליט), והיה חבר בתנועת השומר הצעיר ברחובות.
לאחר שהשתחרר מהשירות, עבר עם אשתו ובנם להתגורר בבית ספר שדה חצבה, בו עבד כמדריך.
במלחמת יום הכיפורים היה בכוח הצנחנים במילואים שצלח את תעלת סואץ בסירות גומי (מבצע אבירי הלב).
ביומה ה-12 של המלחמה נפצע קשה מאוד בראשו במבואות איסמעיליה, על שפת תעלת המים המתוקים.
ב־18 באוקטובר 1973, שלושה ימים אחרי צליחת תעלת סואץ במבואות איסמעיליה, נפגע עשת בראשו מפגז מצרי שרסיסיו קטעו חלקים נרחבים ממוחו, ריסקו את ידו השמאלית וחדרו לריאותיו.
הנוכחים בתאג"ד הפצירו ברופא שטיפל בו, פרופ' אברהם אלירז שיעזוב אותו ושישאיר את האינפוזיות לפצועים שעוד אפשר להציל, אולם אלירז התעקש והצליח לייצב את מצבו של עשת.
אף על פי שאיש לא האמין שישרוד את הפציעה האנושה והחילוץ המסובך, הגיע עשת, לאחר מסע פינוי שנמשך 12 שעות, לבית החולים איכילוב בתל אביב.
כשהתעורר במחלקה הנוירוכירורגית היה צדו השמאלי משותק, עיניו לא ראו, ותודעתו מבולבלת.
במהרה גילה שהוא סובל גם מקשיים קוגניטיביים קשים, שאיבד את היכולת לקרוא ולזהות מספרים, שאינו יכול לכתוב ושהוא סובל מעיוורון חלקי.
לאחר טיפול רפואי ממושך בבית החולים איכילוב, הועבר עשת לשיקום בבית החולים הדסה בירושלים, במהלכו היה עליו ללמוד מחדש ללכת, לקרוא, לכתוב ולהתמצא במרחב, ובמילים שלו עצמו: "ללמוד מחדש כמעט כל דבר שאי פעם ידעתי".
כיום הוא משותק חלקית בצד שמאל ונותר עם פגיעה קשה בשתי העיניים ועם סינדרום המכונה "הזנחת צד" (Hemispatial Neglect), שביטויו הוא באובדן המוּדעות לקיומם של הגפיים השמאליים ושדות הראיה השמאליים – דבר המחייב אותו להיות בבקרה מוחית מתמדת על מיקומו במרחב ועל התנועות שהוא מבצע.
בשנת 1992 תואר תהליך השיקום המורכב שעבר בספר "שיקום למופת" בהוצאת משרד הביטחון, ובשנת 2016 הוענק לו "אות מופת שיקומי" על ידי משרד הביטחון.
עשת מתנדב כחונך עבור נכים פגועי ראש רבים והוא מרבה להרצות במסגרות רפואיות, שיקומיות וחינוכיות על התובנות שרכש במסע השיקום הארוך שעבר.
במהלך השיקום הארוך מפציעתו, עבר עשת מסלול מקצועי ואקדמי פתלתל, שנכפה עליו בעקבות הפציעה והנכות הקשה.
את המחקר לתזה ביצע במכון הגאולוגי הישראלי בירושלים ואת התזה כתב כמדען אורח במכון הגאולוגי האמריקאי בעיר , וירג'יניה.
הוא המשיך ללימודי דוקטורט בגאולוגיה ובמדעי הסביבה, אותם סיים בשנת 1987 באוניברסיטת העיר ניו יורק.
עם סיום הדוקטורט חזר לישראל ובשנת 1987 הצטרף כחוקר בכיר לסגל המכון הגאולוגי לישראל, בו עבד עד שנת 2003 והגיע לדרגת "חוקרים א", המקבילה במכוני מחקר ממשלתיים לדרגת פרופסור חבר.
לצד עבודתו במכון הגאולוגי, עבד כאחראי פיתוח מדעי בחברת המחשבים הישראלית-אמריקאית "אדיונטיקס" (Edunetics) – מהחלוצות בתחום פיתוח סביבות למידה ממוחשבות.
במסגרת זו השתתף בפרויקטים רבים של בניית תוכניות לימודים מבוססות-מחשב, בעיקר בטקסס ובקליפורניה.
רבות מסביבות הלמידה שהיה מעורב בפיתוחן זכו בפרסים.
בעקבות הניסיון הרב שרכש בפיתוח למידה בסביבות טכנולוגיות, הוזמן עשת בשנת 1998 להצטרף לסגל המכללה האקדמית תל-חי בדרגת פרופסור חבר, שם היה בין המייסדים ובהמשך המנהל, של התכנית האקדמית הראשונה בישראל לתואר ראשון ב-Instructional Design בסביבות טכנולוגיות.
הוא גם הקים במכללה את התכנית להכשרת מורים ואף עמד בראשה.
בשנת 2003 הצטרף לסגל המחלקה לחינוך ופסיכולוגיה באוניברסיטה הפתוחה והיה בין יוזמי התכנית לתואר שני בטכנולוגיות-למידה ובמערכות למידה.
במקביל, הקים במסגרת האוניברסיטה את המכון לחקר חדשנות בטכנולוגיות-למידה ועמד בראשו במשך 8 שנים.
בשנת 2008 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
בנוסף לעבודתו המדעית, עסק עשת בהוראה והיה מעורב בפרויקטים חינוכיים: בין השנים 1976 ו-1978, היה מורה לטבע וטיולים בבית הספר הניסויי בירושלים ובין השנים 1979 ו-1980 עסק בפיתוח סביבות למידה משחקיות בטבע במסגרת פרויקט פל"ה (פעילויות להכרת הסביבה), שנערך באוניברסיטת בן-גוריון.
עשת פרסם למעלה ממאה מאמרים בכתבי עת מדעיים, הן בגאולוגיה והן בלמידה בסביבות טכנולוגיות, וכתב ספרי לימוד אוניברסיטאיים.
עשת התמחה בפלינולוגיה (palynology) ובננופלנקטון גירני (calcareous nannoplankton) – ענפים של הפלאונטולוגיה (מדע המאובנים), המתמקדים בזיהוי וניתוח שרידים מאובנים מעולם הצומח הימי והיבשתי ובשימוש בהם לקביעת גילם של סלעים ולשחזור סביבות חיים עתיקות.
להלן מחקריו המרכזיים בתחומים אלה:
קביעת גילם של סלעים - עשת מיסד מערכת להגדרת גילן של שכבות הסלע מהתורים הגאולוגיים פֶרְם וטְריאַס בישראל.
שימוש רב במערכת זו נעשה בחיפושי נפט וגז בישראל וסביבותיה.
כמו כן, עסק בפלינולוגיה ובמאספי הננופלנקטון הגירני המאובנים בשכבות מתור הקרטיקון.
חקר הכחדות המוניות (Mass Extinctions) בתולדות כדור הארץ - עשת חקר את ההכחדה ההמונית – הקטסטרופה האקולוגית הגדולה ביותר בתולדות כדור הארץ, שהתרחשה לפני כ-252 מיליון שנה, במעבר בין תור הפרם לתור הטריאס.
במחקרים אלה הגדירו עשת ועמיתיו הנק פיסר (Visscher) מאוניברסיטת אוטרכט ומייקל רמפינו מאוניברסיטת ניו יורק את "אירוע הפטריות" (Fungal Event), המתאר עולם בו הוכחדו רוב מיני היצורים החיים (כ-95%), וביבשה שרדו בעיקר פטריות.
גילוי "אירוע הפטריות" הוביל את עשת ועמיתיו לפיתוח מודל ייחודי, לפיו ההכחדה היא תוצאה של גשם חומצי קיצוני שמקורו בהתפרצויות געשיות אדירות בסיביר (Siberian Traps).
על מחקריו בנושא זה, זכה עשת בשנת 1998 בפרס פרוינד, המוענק על ידי החברה הגיאולוגית הישראלית.
באותה השנה נכלל המחקר ברשימת עשרת המחקרים החשובים בעולם בתחום הפליאו-אקולוגיה של המגזין Geotimes.
שחזור סביבות חיים עתיקות - בשיתוף עם עמיתיו אהובה אלמוגי-לָבִּין ועמוס ביין, עשת פיתח מערכת ייחודית המאפשרים שחזור רמות חמצן ופוטוסינתזה באוקיינוסים עתיקים, בעזרת ניתוח שינויים כמותיים במאספי מאובני פיטופלנקטון.
בסדרת מחקרים אחרת, הוא הדגים כיצד ניתן לשחזר מערכות הובלה נהריות קדומות במזרח התיכון, בעזרת ניתוח כמותי של שרידי חומר אורגני שהוסעו בהן.
מחקריו של עשת עוסקים בטווח רחב של היבטים קוגניטיביים וחברתיים-רגשיים הכרוכים בלמידה בסביבות עתירות-טכנולוגיה, ובהטמעת טכנולוגיות במערכות למידה.
להלן תיאור המחקרים העיקריים שבהם:
אוריינות דיגיטלית - עשת פיתח מודל מושגי ייחודי, המתאר את החשיבה האנושית בעידן הדיגיטלי בעזרת שש מיומנויות קוגניטיביות וחברתיות-רגשיות, שהשליטה בהן מהווה, לטענתו, תנאי קריטי ללמידה יעילה בעידן הדיגיטלי.
מיומנויות אלה הן: מיומנות תמונתית-חזותית, מיומנות מסתעפת, מיומנות שעתוק, מיומנות ביקורתית, מיומנות חברתית-רגשית ומיומנות זמן-אמת.
עד היום, זהו המודל המצוטט ביותר בספרות המחקר של אוריינות דיגיטלית.
מחקרים אמפיריים שערך עשת על בסיס מודל זה יחד עם עמיתו יאיר עמיחי-המבורגר, חשפו מספר מגמות מעניינות, שהעיקריות בהן היו היתרון הבולט של צעירים על-פני מבוגרים בביצוע מטלות המחייבת שליטה טכנית וניסיון, בעוד שלמבוגרים היה יתרון בולט על הצעירים במיומנויות המחייבת הפעלת יצירתיות וחשיבה ביקורתית.
במחקר שבחן שינויים בשליטה במיומנויות אלה, מצאו עשת וערן חיות כי לאורך פרק זמן של 5 שנים, המבוגרים "סגרו" את הפער" מהצעירים במיומנות המחייבות ניסיון ושליטה טכנית, בעוד שהם הגדילו את הפער במיומנויות המחייבות יצירתיות וביקורתיות.
מחקרים אלה הדגישו את חשיבותה של צבירת ניסיון לשם שימוש יעיל בטכנולוגיות ואתגרו את התפישות המסורתיות בדבר עליונותם של צעירים בביצוע מטלות בסביבות דיגיטליות.
במחקר שערך עם אינה בלאו וגל בן-יהודה, נעשה שימוש במודל זה לחקר תפישת האוריינות הדיגיטלית בקרב מורים והאסטרטגיות שהם מפעילים לשם הקנייתה.
המדיום והמסר - השפעת המדיום על איכות הלמידה: במגוון מחקרים השוו עשת ועמיתותיו היבטים שונים של למידה מטקסט מודפס ומטקסט דיגיטלי.
במחקרים שערך עם ניצה גרי, נמצא כי בקריאת טקסט דיגיטלי הפגינו הצעירים חשיבה ביקורתית גבוהה יותר מאשר בטקט מודפס, ואילו בקריאת טקסט מודפס נמצאה מגמה הפוכה: המבוגרים הפגינו חשיבה ביקורתית גבוהה יותר מהצעירים.
במחקר אחר, הם הדגימו את חשיבות עיצוב הטקסט בהתאמה למדיום הקריאה: נמצא שבמצבי קריאה הרמוניים (בהם הטקסט מעוצב לאותו המדיום ממנו הוא נקרא), הבנת הנקרא גבוהה יותר מאשר במצבים דיס-הרמוניים (בהם המדיום עבורו עוצב הטקסט, אינו המדיום בו הוא נקרא בפועל.
במחקר עם סיגל עדן, הושוותה איכותה של עריכת טקסט בפורמט מודפס מול איכות עריכה הנעשית בכלים דיגיטליים.
במחקר שערך עם גל בן יהודה, הושוותה השפעת המירקוּר (text-highlighting) בטקט מודפס ודיגיטלי על הבנת הנקרא.
במחקר-המשך, נבדק הקשר שבין סביבת הלמידה (פנים-אל-פנים או לימוד מקוון) להישגים בבחינה במדיום דיגיטלי או עט-ונייר.
הונאה בלמידה (Academic Dishonesty) - בשיתוף עם אינה בלאו, עשת הוביל סדרת מחקרים בה נבחנה תופעת ההונאה בלמידה בבתי ספר ובאקדמיה בישראל.
המחקרים התמקדו בתפיסת ההונאה בקרב תלמידים, סטודנטים, מורים וחברי סגל אקדמי, ובמתח שבין היבטים אתיים והיבטים של אכיפה במאבק בהונאה.
במחקר עם יעל סידי ואינה בלאו, הם הגדירו את אינדקס הדיסוננס האתי (Ethical Dissonance Index), המשמש למדידת הדיסוננס האתי בו מצוי הלומד, בין הפיתוי לבצע הונאה בלמידה לבין הביצוע בפועל.
אפיסטמולוגיה - בשיתוף עם שרית ברזלי ועינב צדוק, ערך עשת מחקרים שבחנו היבטים שונים של הקשר שבין התפיסות האפיסטמיות של לומדים לבין זיהוי והבנת השקפות ועמדות המובעות במקורות מידע.
משחקי מחשב - ביחד עם לין הנדרסון ויואל קלמס, חקר עשת היבטים מגדריים ותרבותיים הקשורים למשחקי מחשב ווידאו בקרב בני נוער מישראל, אוסטרליה ובריטניה.
הממצאים הצביעו על הרגישות הגבוהה של בנות ביחס לבנים, לסוגיות של סקסיזם במשחקי מחשב.
במחקר נעשתה העברה של המונח "אפקט הפנטום" לתחום המשחקים, להסברת ההעדפה הברורה למשחקי מלחמה, שגילו בני נוער ממדינות שאינן חוות מלחמות, וכן להעדפה הבולטת של בנות למשחקים יריות ואקשן.
במחקר עם סיגל עדן בחן עשת את השפעת משחקי מחשב אלימים על רמת התוקפנות בקרב ילדים והצביע על חשיבותם של משחקים שיתופיים בהפחתתה.
במקביל לעבודתו המדעית, כתב עשת שני ספרי פרוזה:
אדם הולך הביתה, 2010. ממואר, המתאר את אימי המלחמה ואת האודיסיאה שעבר עשת בתהליך השיקום הארוך.
הספר היה לרב-מכר, ובשנת 2011, זכה בפרס יצחק שדה.
בשנת 2019 הוא גם תורגם לאנגלית.
ציר תמר, 2019. רומן שבמרכזו מסע האבל של שתי אימהות שכולות - פלסטינית וישראלית - על מות בניהן.
כמו כן, פרסם שני ספרי עיון המיועדים לציבור המשכיל:
יורם עשת ואברהם שטאל, 1987, פנקס כיס למטייל, הוצאת כרטא
יורם עשת ורונן המר, 2006, עקרונות בעיצוב סביבות למידה מממוחשבות, האוניברסיטה הפתוחה
עשת חבר בוועד המנהל של "המפעל" ושותף לאשתו במאבק שהיא מובילה להקמת והפעלת הגינה הקהילתית "אור בזמנהוף", שבשכונת מגוריהם בירושלים.
היה חבר בוועד המנהל של מכון "אבני ראשה" ובהנהלת "מיטל" – מרכז ידע טכנולוגיות למידה.
הוא מזדהה עם עמדות השמאל הישראלי והיה חבר פעיל בתנועת "שלום עכשיו" מראשית דרכה.
בין השאר, ריכז את רשת הקשר של התנועה והיה בין מארגני מבצע "פריסת שלום" להעברת איגרת שלום לראש הממשלה מנחם בגין.
בזמן האינתיפאדה הראשונה, ובמקביל לגיוס בנם הבכור ליחידה קרבית, היו עשת ואשתו שותפים להקמת תנועת "הורים נגד שחיקה", ששמה לה למטרה למנוע את עירוב הצבא בפעולות שיטור ודיכוי הפגנות בשטחים.
פרס פרוינד, החברה הגאולוגית הישראלית, 1998
פרס יצחק שדה, 2011 (ציון לשבח) לספר אדם הולך הביתה.
אות מופת שיקומי, אגף השיקום, משרד הביטחון, 2016
פרסים שהוענקו לפרויקטים ולפיתוח טכנולוגיות חינוכיות בהם היה מעורב כחבר צוות
הדמיית החקירה הגאולוגית Message in A Fossil זכתה בפרסים:
עשת נשוי לנגה ולהם שני בנים: ארבל (צלם וכתב טלוויזיה בהולנד ובערוץ הספורט בישראל), ושאול (מוזיקאי, המוביל את הרכב הג'אז Shaul Eshet Trio.
במהלך שנותיו עבד עם הזמרים וההרכבים אקו, שי צברי, דני סנדרסון, הבנות נחמה, תומר יוסף ולהקת שוטי הנבואה).
מתגורר עם משפחתו בשכונת מחנה ישראל בירושלים.
יורם (בדק) סלע (27 בדצמבר 1942 – 24 באוקטובר 1973) היה קצין צה"ל בדרגת סרן שנהרג במלחמת יום הכיפורים כשפיקד על פלוגה בעת הלחימה בעיר סואץ.
לאחר מותו הוענק לו עיטור המופת.
סלע נולד לפרומה ונתן בשנת 1942 בקיבוץ מענית.
הוא למד בבית-הספר היסודי בקיבוץ ובבית-הספר התיכון מבואות עירון בעין שמר.
בעת לימודיו בתיכון נמנה עם חברי תזמורת כלי הפריטה של מאיר שפיה עמה הופיע ברחבי ישראל.
בעת לימודיו בתיכון לימד את ילדי הכיתות הנמוכות נגינה.
באוקטובר 1960 התגייס לצה"ל והוצב בחיל השריון, ועבר את מסלול ההכשרה כקצין שריון.
הדריך בקורס קציני שריון בבית הספר לשריון.
לאחר שחרורו משירות הקבע למד בבית-הספר למוזיקה בסמינר אורנים בטבעון וקיבל תעודת הוראה במוזיקה.
סלע לימד מוזיקה במשק, והקים אולפן למוזיקה באזור.
בקיבוץ ייסד מקהלה ותזמורת, וגם הלחין את המוזיקה למחזה "פינוקיו" שהוצג באזור.
הוא כתב חוברות בתחום הוראת המוזיקה והופיע כמנצח בפסטיבל הישראלי למוזיקה.
במלחמת ששת הימים לחם בסיני.
במלחמת יום הכיפורים גויס סלע והשתתף בקרבות בסיני.
ב-24 באוקטובר 1973 כסגן מפקד פלוגה, נכנסה פלוגתו לעיר סואץ.
הפלוגה נלכדה תחת אש המגינים באחת מסימטאותיה של העיר.
למרות מספר פגיעות בטנק עליו פיקד, המשיך סלע להילחם מתוכו, כשהוא חשוף לפגיעה.
גם כשהטנק נעצר עקב הפגיעות המרובות המשיך סלע להילחם יצא אל מחוץ לצריח על מנת לכבות את רשת-ההסוואה על הטנק שבערה.
לאחר מכן חזר לצריח והמשיך בלחימה עם נשקו האישי ורימוני יד, עד שנפגע ונהרג.
סלע הובא למנוחת-עולמים בבית הקברות הצבאי בהר הרצל.
הוא השאיר אחריו אישה נועה, בן ובת, הורים, אח ואחות.
לאחר מותו הוציא קיבוצו לאור חוברת לזכרו ובה סיפורים על דמותו מעוררת ההשראה, מכתבים, זיכרונות ותמונות.
חיה ארבל, מורה למוזיקה שעבדה עם סלע, חיברה יצירה מוזיקלית לזכרו.
בעיתון במחנה פורסמה כתבה אודותיו לאחר שהוענק לו עיטור המופת.
לאחר מותו הוקמה בקיבוץ אנדרטה על ידי ילדיו ומשפחתו בסיוע הקיבוץ, משרד הביטחון, המועצה האזורית מנשה וחברת "פעמוני ירושלים".
יורם סלבסט (נולד ב-26 בפברואר 1956) הוא סופר ומשורר ישראלי.
זוכה פרס אקו"ם לשנת 2013.
סלבסט נולד בסביון לג'ראלד ונינה, והיה הילד הראשון שנולד ביישוב.
בילדותו נדד עם משפחתו לאילת בשל אסתמה שסבל ממנה, ולאחר מכן לירושלים.
בגיל 14 עבר לקיבוץ מעלה החמישה כילד חוץ, אך חזר לסביון כעבור שנה וסיים את לימודיו בבית הספר התיכון "מקיף יהוד".
בין השנים 1974–1977 שירת בצה"ל בחיל השריון כמפקד טנק.
בעל תואר ראשון בפילוסופיה ותואר שני במדע המדינה מהאוניברסיטה העברית.
בשנות ה-20 לחייו נתקל סלבסט בסופר אידריס שאה, הכותב באנגלית על הדמות נאסר א-דין והחליט לנסות לכתוב בעצמו מספר סיפורי נאסר א-דין בעברית.
סיפורים אלו הפכו לספרו הראשון, "חכמת "נאסר א-דין", שראה אור בשנת 1982.
במרוצת השנים פרסם עוד שירה, מאמרים וסיפורים, בספרים ובכתבי עת ספרותיים מוכרים כגון: מאזניים, עתון 77, פסיפס, מטען ובאתרי אינטרנט רבים העוסקים בספרות ושירה.
בין היתר פרסם ספר המשך לספר הידוע "הנסיך הקטן", בשם "הנסיך הקטן חוזר", שאף תורגם לאנגלית.
ספר השירה שהוציא לאור בשנת 2013, "יותר קרוב מסמוך", זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה בתחום השירה.
במלאת 50 שנה ליישוב סביון כתב את הספר "סיפורי סביון" שחולק לכל תושבי היישוב.
נוסף על יצירתו, מתפרנס סלבסט מיזמות בתחום הנדל"ן.
בסך הכל פרסם סלבסט 12 ספרים, בהם 4 ספרי ילדים, 5 ספרי שירה ו-3 ספרי פרוזה.
חכמת נאסראדין, הוצאת אלישר, 1982
כיף לספור (ספר ילדים), הוצאת כנרת, 1995
מקום שאיננו אלא מעבר (ספר שירה), הוצאת עקד – שירה, 1997
רגע (ספר ילדים), הוצאת מסדה, 1999
סיפורי סביון, הוצאת גוונים, 2002
יותר קרוב מסמוך (ספר שירה), הוצאת פרדס – שירה, 2013
הנסיך הקטן חוזר, הוצאת קונטנטו, 2016 (תורגם לאנגלית בשנת 2018)
בנוגע לאהבה (ספר שירה), הוצאת ביטאון שירה, 2019
צמאים חדרי ליבי (ספר שירה), הוצאת ביטאון שירה, 2022
ספק (ספר שירה), הוצאת ביטאון שירה, 2024
מברשת השיניים של דניאל (ספר ילדים), הוצאת מדיה 10, 2024
ספר הילדים "רגע" זכה בפרס מוזיאון ישראל לאיור ספר ילדים על שם בן-יצחק.
ספר השירה "יותר קרוב מסמוך" זכה בפרס אקו"ם לעידוד היצירה בתחום השירה בשנת 2013.
סיפורו "פרקש" זכה בפרס השני בתחרות ההומורסקות על שם אפרים קישון בשנת 2019.
סלבסט נשוי לדפנה, אב לשניים.
יורם פרידמן (נולד כשרוליק פרידמן; 19 בספטמבר 1934 – 3 בינואר 2017) היה ניצול השואה, מחנך ומורה ישראלי.
סיפור הישרדותו בשואה במהלך מלחמת העולם השנייה היווה בסיס לספר "רוץ ילד, רוץ" מאת אורי אורלב ולסרט באותו השם.
נבחר להדליק משואה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1997.
נולד בעיירה בלוניה שבפולין בשם שרוליק.
במהלך השואה ועם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הועבר עם משפחתו לגטו ורשה.
במהלך המלחמה ניסו בני משפחתו להימלט מהגטו, אך נתפסו.
בתחילה נעלם אביו, לאחר מכן נעלמה גם אימו, ופרידמן מצא את עצמו לבד מתגורר ברחוב.
הוא חבר לחבורת יתומים, ואיתם הצליח לברוח ליערות, שם העביר את שנות המלחמה מאז היה בן שמונה.
באחת מהפעמים שברח מחיילים גרמנים, פגש פרידמן באביו, שעד לאותו הרגע חשב למת.
אביו הדריך אותו לשנות את שמו לשם פולני, אך להמשיך לשמור על זהותו כיהודי.
כדי לאפשר לפרידמן לברוח, אביו הסגיר את עצמו לידי הנאצים והסיח את דעתם.
פרידמן למד לחיות כפולני, עבד בעבודות מזדמנות, לן ביער ואכל פירות וחיות קטנות.
באחת מעבודותיו עבר תאונה וידו הימנית התרסקה.
בבית החולים התגלה סודו שהוא יהודי, והרופא לא הסכים לטפל בו משום שהיה יהודי.
לאחר שהתפתח נמק בידו, נאלץ רופא אחר לכרות אותה.
פרידמן שרד את המלחמה ועלה לישראל.
הוא עיברת את שמו ליורם והחל לעבוד כמחנך ומורה.
בסוף שנות התשעים מסר את עדותו ל"יד ושם", ובעקבותיה הדליק משואה ביום הזיכרון לשואה ולגבורה בשנת 1997. סיפור הישרדותו היווה בסיס לספר "רוץ ילד, רוץ" מאת אורי אורלב, שיצא לאור בשנת 2001 והועבד לסרט בהפקה גרמנית-צרפתית.
יורם פרידמן נפטר בשנתו, בגיל 82, ונטמן למחרת.
הוא הותיר אחריו אישה, סוניה, שני ילדים, מיכל וצביקה, ושישה נכדים.
פרידמן נחשף לציבור הרחב בזכות עובדת "בית ווהלין" בגבעתיים, ששמעה את סיפורו לפני כ-20 שנה, והחליטה שעליו להפוך לספר.
הספר "רוץ ילד, רוץ" נכתב על ידי אורי אורלב בעקבות המפגשים עמו.
אף על פי שהסרט המבוסס על הספר לא הצליח בישראל, חש פרידמן שזו שליחות, והמשיך לספר את סיפורו בבתי ספר ובבסיסי צה"ל.
פרידמן נהג לספר את סיפורו גם במסגרת הפרויקט "זיכרון בסלון".
לאחר מותו, ממשיכה משפחתו להעביר את סיפורו ומורשתו.
יורם צדוק הוא זמר, פזמונאי, מלחין ומעבד מוזיקלי שהיה חבר בלהקת פיקוד הצפון.
צדוק שירת בלהקת פיקוד הצפון בשנות ה-70 של המאה ה-20. בשנת 1977 השתתף בתוכניתה "בלילה על הדשא" שהשיר הראשי בה באותו השם הגיע למקום השני במצעד השנתי העברי 1977, ובמקום 25 במצעד שירי הלהקות הצבאיות.
ב-1985 הלחין ועיבד את השיר "בבר" שכתב ושר מוטי גלעדי.
ב-1986 הלחין את השיר יבוא יום שכתב מוטי גלעדי שגם ביצע אותו עם שרי צוריאל.
השיר זכה בקדם אירוויזיון 1986 בה עבר את הלוואי שביצע בעז שרעבי ושביל הבריחה של ריטה וייצג את ישראל בתחרות בנורווגיה בה הגיע למקום ה-19, שהיה הנמוך ביותר בו זכתה ישראל עד אז.
בשנות ה-80' עבד צדוק עם האחיות אופירה ורוית יוספי והשתתף בכתיבת שיריהן בהם "לשמוח ולרקוד" איתו הופיעו בקדם-אירוויזיון 1989 ו"כל אחד יכול" שהופיע באלבום היחיד שהוציאו.
באותה השנה הלחין לראובן לביא את השיר "כשהוא חוזר הביתה" שכתב דני רובס שהופיע באלבום היחיד שהוציא לביא וזכה להצלחה כשצעד במשך 14 שבועות במצעד השנתי של רשת ג' והגיע בשיא למקום ה-7 באוגוסט 1989.
ב-1990 כתב והלחין לאחיות יוספי את השירים "טיפ טיפ טופ" ו"אלוהים".
הוא עבד עם יגאל בשן אותו הכיר בלהקת פיקוד צפון, ועיבד את שיריו בהם הביצוע שלו ללהיט הלהקה מתוק מתוק וב-1995 את השיר "איתך".
הוא ניהל מוזיקלית את להקת הופה היי ותוכנית הטלוויזיה שהציגה את הופעותיהן לצד אבנר חודורוב ואילן הראל.
צדוק ניהל את ההפקה המוזיקלית של פסטיגלים רבים בהם "פסטיגל משפחה" ב-1989, "ריב על הנחיית הפסטיגל" ב-1990 ופסטיגל חיות ב-1995.
בשנת 1998 ניהל מוזיקלית עם קובי אושרת את קלטת שירי הילדים של דפנה דקל.
צדוק מנהל מוזיקלית בשנים האחרונות את הלהקה הייצוגית של המועצה האזורית הגליל העליון.
יורם מערבי (1957 – 21 בדצמבר 2024) היה פרופסור ורופא ישראלי, מומחה בגריאטריה, רפואה פנימית, אנדוקרינולוגיה ושיקום.
היה ממובילי תחום הגריאטריה והשיקום בישראל.
יורם מערבי נולד בחיפה בשנת 1957. סיים את לימודיו בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולאחר מכן התמחה ברפואה פנימית וברפואה גריאטרית בבית החולים הדסה הר הצופים, ובאנדוקרינולוגיה ומטבוליזם בהדסה עין כרם.
עבד במשך 37 שנים בבית החולים הדסה הר הצופים, שם הוביל את תחום רפואת הזקנה, והיה מעורב במחקרים רבים שעסקו בהיבטים שונים של הזקנה, כולל היבטים חברתיים, כלכליים, בריאותיים ותפקודיים.
הוא פרסם עשרות מאמרים בספרות המדעית העולמית, והרצה במוסדות לימוד רבים בתחום הגריאטריה.
במקביל, שימש מערבי כמנהל היחידה לשיקום בית ומרכזי שיקום בקהילה של שירותי בריאות כללית במחוז ירושלים, וכן כרופא ראשי במערך הגריאטריה והשיקום במרכזים הרפואיים הדסה והאוניברסיטה העברית.
פרופסור מערבי השתתף בוועדות בנושא זקנה ובתוכניות טלוויזיה כמו "80 וארבע" בכאן 11, בהן קידם את המודעות לחשיבות הקשרים הבין-דוריים והשפעתם החיובית על איכות החיים של הקשישים.
פרופ' מערבי היה נשוי ולו שתי בנות.
גיסו הוא ח"כ והשר לשעבר מיש עתיד, מאיר כהן.
ב-21 בדצמבר 2024, בגיל 67, נהרג פרופסור מערבי לאחר שנפל מצוק במהלך טיול באזור המכתש הקטן בנגב.
יורם מישר (נולד ב-29 במאי 1944) הוא כלכלן ישראלי, פרופסור אמריטוס באוניברסיטה העברית בירושלים.
מישר למד באוניברסיטה העברית מתמטיקה וסטטיסטיקה לתואר ראשון.
את התואר השלישי בכלכלה עשה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס בארצות הברית.
בשנת 1973 הצטרף לחוג לכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
מחקריו עוסקים בתחומים שונים ומגוונים בכלכלה ציבורית, רעיון השוויון, אי ודאות, כלכלת העולם העתיק, מקרא והיסטוריה כלכלית.
בשל הישגיו האקדמיים מונה לפרופסור מן המניין.
עם פרישתו מהעבודה מונה לפרופסור אמריטוס.
במהלך השנים כיהן באוניברסיטה העברית במגוון תפקידים, כראש המחלקה לכלכלה, כמנהל מכון פאלק למחקר כלכלי בישראל.
כמו כן החזיק בקתדרה לכלכלה על שם ג'ון אלפרד ויינברג.
מישר היה פרופסור אורח באוניברסיטת מישיגן, אוניברסיטת ויסקונסין, אוניברסיטת נורת'ווסטרן ואוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
מישר הנחה סטודנטים לתואר שלישי, ביניהם ישי מעוז ועומר מואב.
יורם מישר, המקרו-כלכלה של ישראל, פרדס הוצאה לאור, 2019
יורם מישר, בדמותו - רעיון השוויון מעזרא עד ניטשה, הוצאת כרמל 2007
פרופסור מישר מתגורר בשכונת רמות שבירושלים.
היה נשוי לעורכת הדין אילנה מישר עד לפטירתה ב-2021. לזוג נולדו ארבעה בנים.
בנו בכורו דן טבע בים, ולזכרו הקים את קרן "דן מישר".
הקרן יזמה את כתב העת "היֹה היָה" בתמיכת המכון להיסטוריה באוניברסיטה העברית.
יורם יצחק מרגליות (נולד ב-22 במרץ 1963) הוא פרופסור למשפטים בפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב.
מרגליות נולד ב-1963. למרגליות תואר ראשון (1991) ותואר שני (1994) במשפטים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני (1995) ותואר שלישי (1997) מאוניברסיטת ניו יורק.
את התיזה בדוקטורט כתב בהנחיית דניאל שבירו.
התמחה בלשכתה של השופטת שושנה נתניהו.
מרגליות מכהן כפרופסור בפקולטה למשפטים ע"ש בוכמן באוניברסיטת תל אביב.
הוא פרסם למעלה מ-60 מחקרים בכתבי עת אקדמיים בכלכלה ובמשפטים.
תחומי המחקר שלו מגוונים, ועוסקים בצדק חברתי, מיסוי אופטימלי, קצבאות ילדים, פרופילים אתניים בשדות תעופה, אחריות חברתית תאגידית, שינויי אקלים ועוד.
במחקריו ביצע שיתופי פעולה עם חוקרים מאוניברסיטאות וחוגים שונים ובהם תומר בלומקין, אפרים צדקה ודן בן שחר.
בשנת 2024 זכה מחקר משותף שכתב עם תומר בלומקין ודודו לגזיאל, בפרס במקום השני למאמר התאורטי המצטיין מאת האגודה האמריקנית למשפט וכלכלה.
לצד המחקרים שפרסם שימש גם כעורך של כתבי עת.
במשך שנים נבחר למרצה מצטיין, ואף זכה בפרס הרקטור לשנת הלימודים תשפ"ג.
מרגליות היה מהראשונים שלימדו ב-Coursera קורס בנושא צדק חלוקתי וצמיחה כלכלית.
במהלך השנים לימד באוניברסיטאות שונות בעולם: בית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, אוניברסיטת נורת'ווסטרן, אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת מונש, אוניברסיטת ניו יורק ואוניברסיטת סינגפור.
בשנת 2019 היה ממיסדי המכון למשפט ופילנתרופיה, והיה מנהלו האקדמי הראשון.
הוא כיהן כעמית בכיר במכון החרדי למחקרי מדיניות.
היה חבר בדירקטוריון של אי די בי חברה לפיתוח.
הוא נשוי לשרון רבין מרגליות, פרופסורית למשפטים באוניברסיטת רייכמן, בתו של מיכאל רבין, פרופסור למדעי המחשב.
ליורם ושרון שלושה בנים: יונתן, דניאל ורועי.