tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פרופסור דורית ניצן-קלוסקי היא ראש בית הספר לבריאות הציבור, ראש המרכז למערכות מזון, בריאות אחת וחוסן (BGU-FOR), חברת בית הספר לקיימות ושינויי אקלים ופרופסור מן המניין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
פרופ' ניצן היא רופאת ילדים עם תת-ההתמחות בגסטרואנטרולגיה ותזונת ילדים, ומוסמכת בבריאות הציבור (MPH) ; ראש מערך החירום של אזור אירופה בארגון הבריאות העולמי.
ניצן-קלוסקי היא בתם של נעמי ומאיר ניצן.
היא בוגרת בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב, ומיד אחרי הסטאז' המשיכה בהכשרה ובעבודה בארצות הברית.
את ההתמחות ותת ההתמחות בגסטרואנטרולגיה ותזונת ילדים עשתה בבית החולים לילדים של אוניברסיטת קולומביה בניו יורק.
שם סיימה גם תואר MPH בבריאות הציבור, תוך התמחות באפידמיולוגיה וביוסטטיסטיקה.
ניצן כיהנה בתפקידי ניהול בכירים במשרד הבריאות הישראלי.
בשנת 2002 היא התמנתה לתפקיד מנהלת המחלקה לשירותי מזון ותזונה במשרד.
המחלקה עליה מונתה נחשבת לאחת החשובות והדומיננטיות במשרד הבריאות, משום שתחת פיקוחה נמצא כל נושא המזון בארץ, עד לרמת הפיקוח על פרסומות מזון המשודרות במדיה.
כחלק מתפקידה במשרד, השתתפה בוועדות של ארגון הבריאות העולמי והכירה את פעילותו מקרוב והעריכה את דרך עבודתו.
פרשת רמדיה תפסה את ניצן-קלוסקי בתחילת כהונתה בתפקיד.
רק שנה קודם לכן קיבלה את משרת מנהלת המחלקה וראש שירותי המזון בפועל, ומיד עם היוודע הפרטים הראשונים, ספגה ביקורות נוקבות על אוזלת ידו של משרד הבריאות.
משרד הבריאות כולל המנכ"ל, סיעו, תוך תאום עם משרד עורכות הדין של ארנה לין.
בעקבות עסקת טיעון הוחלט לא להרשיע את נציגי משרד הבריאות וניצן-קלוסקי בכללם, אך הוטלו עליה 500 שעות עבודות שירות.
ניצן-קלוסקי הייתה פעילה בארגון ההומניטרי "רופאים לזכויות אדם".
במסגרתו תמכה ויעצה לפעילות הומניטריות למען אתיופיה והמזרח התיכון בשיתוף עם תוכנית המזון העולמית.
היא גם הייתה יועצת לתזונה, בטיחות מזון, בריאות הציבור ותגובות למצבי חירום בסין, ברפובליקה של מולדובה ובפדרציה הרוסית.
היא הובילה את הפעילויות בנושא הבריאות במשימות היערכות ותגובה לאסונות באפריקה, אסיה ודרום אמריקה.
כמו כן השתתפה בגיבוש פעולות החיפוש וההצלה לצונאמי ב-2004 בתאילנד.
במשך כל השנים שילבה עבודת שטח עם מחקר והוראה באוניברסיטאות שונות.
באוקטובר 2005 יצאה קלוסקי לחופשה ללא תשלום בת שנה, לאחר שקיבלה הצעה מארגון הבריאות העולמי לעמוד בראש אגף הבלקן, תפקיד יוקרתי שהארגון אינו נוהג להציע לישראלים.
בידיעה שפורסמה לאחר המינוי באתר ההסתדרות הרפואית בישראל, זכתה קלוסקי לשבחים על המינוי, שהוצג כראייה להתחממות היחסים בין ישראל ל.
היא ניהלה את שירותי בריאות הציבור בדרום-מזרח אירופה ונציגת ארגון הבריאות העולמי בסרביה (כולל מונטנגרו באותה תקופה) עד 2012. לאחר מכן כיהנה כנציגת ארגון הבריאות העולמי באוקראינה עד 2016. בתפקידה האחרון בארגון הבריאות העולמי, הייתה מנהלת מערך החירום של הארגון באזור אירופה האמון על 53 מדינות כולל ישראל.
בשנים הראשונות של המלחמה באוקראינה, ניהלה את הסיוע ההומניטרי מהיבטי הרפואה והבריאות.
שם פעלה יחד עם צוותי רפואה ובריאות, מידע, אפידמיולוגיה, תקשורת ומעורבות הקהילה, לוגיסטיקה ואנשי ניהול ומומחים בשותפויות ועוד.
ניצן קלוסקי זכתה לקבל פרסים והכרות תודה ממשרד החוץ הישראלי, האו"ם, ארגון הבריאות העולמי ניצן-קלוסקי הביעה את דאגתה מהחלטתו של נשיא ארצות הברית להתנתק מארגון הבריאות העולמי WHO.
לטענתה, בפרישה של ארצות הברית מהארגון, היא יוצאת מהמעגל הבינלאומי של מידע על תחלואה חריגה בעולם.
כמו כן הפרישה מחלישה את המרכז לבקרת מחלות CDC ומגבירה את הפוליטיזציה של הבריאות.
מאז חזרתה לישראל, היא מנהלת התוכנית ללימודי חירום בבית הספר לבריאות הציבור, וראש המרכז למערכות מזון, בריאות אחת וחוסן, בפקולטה למדעי הבריאות באוניברסיטת בן-גוריון בבאר שבע.
בראיון איתה היא הסבירה שמעניינת אותה עבודת מחקר חוצת-דיסציפלינות בנושאי מוכנות, הערכות ומענה למצבי חירום.
הנגשת שירותי בריאות מצילי חיים לכל, אוכלוסיות ייחודיות ופגיעות, הערכת מוכנות ומענה, כלי ניהול ופיקוד, התארגנות מקומית, לאומית, אזורית וגלובלית לחירום, הכשרת עובדים לסיוע הומניטרי, ועוד.
כמו כן, מחקרים, חדשנות ופיתוח שמכוונים להגן, לשמור ולקדם את האיזון שכרוך ב"בריאות אחת" (בריאות האדם, בריאות בע"ח וצומח, ובריאות הסביבה), ומערכות מזון וביטחון תזונתי ליצירת חוסן.
ניצן קלוסקי הייתה חברת הוועדה המייעצת בנושא התפרצות הפוליו 2022 במשרד הבריאות ופרסמה חוברות מידע ומאמרים מקצועיים רבים.
דורלאך היא עיר היסטורית בגרמניה.
במשך שנים הייתה דורלאך בירתה של מרקיזות באדן-דורלאך.
בעבר הייתה דורלאך עיר עצמאית, אך כיום היא חלק מהעיר קרלסרוהה.
בשנת 1565, קרל השני, מרקיז באדן-דורלאך החליט להפוך את דורלאך לבירת המרקיזות.
דורלאך המשיכה לתפקד כעיר בירה גם לאחר שנהרסה כמעט לחלוטין על ידי הצרפתים ב־1689.
קרל השלישי וילהלם, מרקיז באדן-דורלאך החליט להרחיב את העיר, ובעקבות זאת הקים במקום ב־1715 את העיר קרלסרוהה, ששלוש שנים מאוחר יותר הפכה בעצמה לבירה החדשה, עד 1771, אז אוחדה המרקיזות יחד עם מרקיזות באדן-באדן לדוכסות הגדולה של באדן.
בשנת 1846, מקום מושבו של הקונגרס של המפלגה הליברלית של הפרלמנט של באדן, ישב בעיר דורלאך.
בשנת 1849, אחת מזירות המאבק בין הפרוסים למורדים במהלך מהפכת באדן, התקיימה בדורלאך.
ב-1938 סופחה דורלאך לקרלסרוהה, שגדלה והתחברה עימה בתעלה ושדרת צפצפה, בגדה השמאלית של נהר הפפינץ, למרגלות הטורמברג.
במהלך מלחמת העולם השנייה נהרגו בדורלאך 329 בני אדם.
אחד מהמבנים החשובים בדורלאך הוא טירת קרלסבורג שבמרכז דורלאך.
הטירה הוקמה בשנת 1565 ומאוחר יותר שימשה כקסקרטין, כיום יש בדורלאך כמה מוזיאונים, בית עירייה עתיק, כנסייה עם עוגב וכיכר שוק ובה ניצב פסל של המרקיז קרל השני.
אתר חשוב נוסף הוא הטורמברג ('גבעת המגדל') – גבעה מכוסה בכרמים בחלקו הצפוני של היער השחור.
על פסגת הטורמברג נמצאים חורבות טירה ומגדל שמירה.
ממגדל השמירה יש תצפית על נופי העיר קרלסרוהה לכיוון מערב ואל אזור נהר הריין.
ישנו גרם מדרגות המוביל ממרגלות הגבעה ועד לפסגתה, אך אפשר גם לעלות באמצעות הטורמברגבאן, רכבת כבל היסטורית.
בשנים האחרונות שונה מנגנון הרכבת מהנעה באמצעות לחץ מים להנעה חשמלית.
בדורלאך שכנו כמה מפעלים של חברת פפאף, שייצרו מכונות תפירה.
בנוסף, שכנו בה מפעלים של מברשות, כימיקלים, טבק, בירה, חומץ, וחלקי מקטרות.
במהלך השנים, רוב המפעלים נסגרו, מלבד מפעל לייצור תוספי תזונה.
חברות בתחום ה־IT תפסו את מקומן, כשהגדולה שבהן היא חברת פידוצ'יה IT AG, המספקת שירותי בנקאות לרוב איגודי האשראי הגרמניים.
דורית רואר-סטריאר היא פסיכולוגית קלינית והתפתחותית, פרופסור מן המניין בבית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית באוניברסיטה העברית בירושלים.
הקימה את 'נבט' – חממה למחקר והכשרה 'מודעי הקשר' בתחום ילדים בסיכון באוניברסיטה העברית, בה היא מכהנת כמנהלת.
רואר-סטריאר למדה תואר ראשון ותואר שני בפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים, דוקטורט למדה באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בארצות הברית בפסיכולוגיה קלינית ופסיכולוגיה התפתחותית.
היא הצטרפה כחברת סגל בבית הספר לעבודה סוציאלית ורווחה חברתית ע"ש פאול ברוואלד באוניברסיטה העברית בירושלים.
את תחילת דרכה התחילה בתוכנית שוורץ לגיל הרך.
במהלך השנים התקדמה עד לדרגת פרופסור מן המניין.
באוניברסיטה העברית היא כיהנה, במהלך השנים, בתפקידים שונים: עמדה בראש תוכנית המוסמך.
בשנת 2003 הייתה מהמקימים בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטה העברית של חממת נבט, שהיא חממה רב תחומית, המתמקדת ביישום מחקר חדשני לתפיסה, הכשרה והתערבויות מודעי-הקשר בתחום הילדים בסיכון.
מחקריה הם מחקרים איכותניים בעבודה סוציאלית, והם מתמקדים במשפחות וילדים בהקשרים רב-תרבותיים, ובכלל זה ילדים בסיכון, תחום בו החלה להתעניין לאחר ביקור מקצועי בקמרון.
לסטריאו-רוטר כ-60 מחקרים, וכ-600 ציטוטים.
באוניברסיטה היא מעבירה קורסים שונים, ביניהם: קורס בניתוח נתונים איכותניים, קורס על מהגרים ופליטים, פרקטיקום בטיפול מודע הקשר סמינר נבט וסמינר תיזה.
היא כיהנה כמרצה באוניברסיטת פנסילבניה בארצות הברית.
רואר-סטריאר נשואה לפרופסור (אמריטוס) לעבודה סוציאלית, רוני סטריאר.
לבני הזוג שני בנים משותפים, יונתן ואיתמר.
בל דורל אבונו הוא כדורגלן קונגולזי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת בני סכנין מליגת העל הישראלית ובנבחרת הרפובליקה של קונגו.
אבונו גדל במחלקת הנוער של CESD לה דז'ירי, ושיחק בקבוצות קן מליגת העל הצרפתית, אורליאן מליגת המשנה הצרפתית, לה מאן מהליגה הצרפתית השלישית, אומרנייספור מליגת העל הטורקית, צ'.פ.ר.
קלוז' מליגת העל הרומנית וצ'ורום מליגת המשנה הטורקית.
ב-25 באוגוסט 2025 חתם בבני סכנין מליגת העל הישראלית על חוזה לעונה אחת.
ב-13 באוקטובר 2015 ערך אבונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הרפובליקה של קונגו, בניצחון 1–2 על נבחרת בנין במשחק ידידות.
דורל ליוויאנו (ברומנית: Dorel Livianu; 10 באוקטובר 1907 – 2 באפריל 1997) היה זמר יהודי-רומני-אמריקאי, ניצול שואה.
ליוויאנו נולד בבוקרשט, רומניה והופיע על הבמה כבר בגיל 7, בתפקיד החצוצרן הקטן באופרה אאידה.
בהמשך למד בקונסרבטוריום של בוקרשט והיה לזמר בעל שלגרים רבים.
ליוויאנו שר בעיקר רומנסו ושירים בקצב של טנגו ופוקסטרוט.
הוא שר גם מוזיקה עממית רומנית וגם שירים ביידיש.
בתקופה שבין מלחמות העולם התפרסם בביצועם של כארבעים להיטים.
בתקופת מלחמת העולם השנייה עבד בתיאטרון באראשאום פרט לשמונה חודשים בהם הוגלה לטרנסניסטריה.
הוחזר משם הודות לשמו כזמר.
אחרי המלחמה הועסק כזמר ב"תיאטרון קונסטנטין טנאסה" וכשחקן דרמטי ב"תיאטרון נוטארה".
ב-1967 היגר ליוויאנו לארצות הברית וקבע בה את ביתו עד מותו.
מפעם לפעם שב לרומניה כדי להופיע בפני קהל.
ב-1939 התחתן עם מלה זילברשטיין וב-1955 נולד להם בן בשם דויד בוגדאן.
דורסי יום (שם מדעי: Accipitriformes) היא סדרה מגוונת ביותר במחלקת העופות.
הם נפוצים בכל העולם מלבד אנטארקטיקה.
בניגוד לרוב הדעות, ייחודם של דורסי היום אינו בכך שהם אוכלים בשר, מכיוון שעופות רבים אחרים עושים כן – חסידות, אנפות, ואף מספר ציפורי שיר.
ייחודם הוא דווקא בדרך שבה הם הורגים את טרפם.
הם נוהגים לעוט על הטרף, בין אם הוא על קרקע, על עץ או במים – ולנעוץ בו את טפריהם.
לעיתים הדורס ממש מחכך בתפיסתו את קורבנו כלפי המשטח שעליו הוא נע ודורס אותו.
מבנה גוף: לכל בני הסדרה גוף חזק ומוצק.
לאלו הזקוקים לכוח גופני גדול (אוכלי הפגרים הגדולים, לדוגמה, הנלחמים על מזונם) ישנו גוף מגושם במקצת, מוצק במיוחד וחזק להפליא.
לאלו המתמרנים בין עצים סבוכים (כמו הנצים והעיטים הטרופיים) ישנו גוף זריז ולא רחב במיוחד, הבנוי לעבור במקומות צרים.
למינים המיטיבים לצלול ישנו גוף מוארך, דמוי פלך או טורפדו, כך שהוא יוצר חיכוך מועט יחסית באוויר ובכך מותאם לצלילה מהירה במיוחד.
משקלם נע בין כ-100 גרם אצל מיני נצים גמדים, ועד ל-14 קילוגרמים ואף יותר אצל העוזניות, שהן מהגדולים בעופות המסוגלים לעוף ובכלל.
המין הגדול ביותר בסדרה הוא עיטם שטלר המגיע למוטת כנפיים 240 ס"מ ולמשקל של 9 ק"ג.
מקור: המינים הם בעלי מקור כפוף וחד בקצה הלסת העליונה, המשתנה לפי תזונת המינים.
לנצים ולרוב המינים הצדים את מזונם בעצמם יש לרוב מקור קצר וחזק המותאם לקריעת בשר מהטרף.
לעיט ישנו לרוב מקור גדול וחזק המותאם לקריעת נתחים גדולים גם מטרף בעל עור עבה.
לאוכלי הפגרים הגדולים ביותר (העוזניות הגדולות), אשר תמיד אוכלים מהפגר מיד עם הגעתם (אם ישנם מינים קטנים מהם על יד הפגר הם מסלקים אותם) ישנו מקור גדול ביותר ועוצמתי מאוד היכול לקרוע אף עורות חזקים כעור קרנף ופיל.
לאוכלי הפגרים השניים במעמדם (הנשר לדוגמה) ישנו מקור אשר חזק אף הוא (יותר ממקורם של עיטים), אך מתאים יותר לקריעת ואכילת איברים פנימיים חזקים וקשים ופחות לשיסוע עור וכדומה.
לאוכלי הפגרים הירודים (הרחם ושאר הנשרים הקטנים) ישנו מקור ארוך, עדין ודק, אשר בעזרתו הם נוברים ומחטטים בין שיירי הפגר בחיפושם אחר שאריות.
לבסוף, ישנם את אלו הניזונים מעצמות (קבוצה הכוללת בעיקר, אם לא רק, את הפרס).
לאלו יש מקור ארוך, אך לא עדין, אשר בעזרתו הם תופסים עצמות ונושאים אותן עימם.
יוצא דופן הוא מין אחד של דיה הניזון מחלזונות.
למין זה יש מקור עדין מאוד ומעוקל כדי להכניסו אל תוך קונכיית החילזון.
מבנה רגל: רגליהם קצרות (פרט ללבלר) וחזקות ואצבעותיהם ארוכות ובקצותיהם טפרים חדים וארוכים.
סוג הטפרים משתנה לפי תזונת המינים.
המינים אשר דורסים את מזונם ברגליהם הם בעלי טפרים מעוקלים, חדים, חזקים וגדולים.
לעומת זאת, אצל המינים אשר אינם נוהגים לדרוס טרף חי (בעיקר אוכלי נבלות) הטפרים חלשים יותר, שטוחים יותר ולעיתים אף קצרים יותר וחדים פחות.
בולטים במיוחד הם העיטים הגדולים (כמו ההרפיה ועיט קופים פיליפיני), הנצים ושאר הדורסים הצדים טרף גדול מהם.
אצלם הטפרים ארוכים וחדים במיוחד.
בדרך כלל האצבע האחורית ואחת מהקדמיות הן המפותחות ביותר מכולן, והטופר האחורי הוא הארוך והחזק מכולם.
הטרף מוחזק לרוב לרוחבו, בניצב לגוף הדורס.
יוצא דופן הוא השלך (ועוד כמה מינים בודדים), הניזון מדגים (לעיתים אף גדולים ממנו) ועל כן פיתח טפרים מיוחדים: שני טפרים מצויים מאחור ושניים מקדימה, כדי שהדג החלקלק לא יחליק.
הוא גם מחזיק את הטרף לאורכו, במקביל לגופו.
ראייה: כמעט לכל העופות ישנה ראייה טובה.
ואולם, בני הסדרה הזאת מגיעים לשיאים בתחום זה.
יש להם עיניים גדולות יחסית (אם כי עדיין קטנות משל דורסי הלילה), והעדשה שטוחה ומרוחקת יחסית מהרשתית.
כך מתקבלת תמונה גדולה על הרשתית.
הקרנית גם עקמומית וכך חודר אור רב לעין ונופל על מדוכים רבים.
כך ניחנים בני הסדרה בכושר הפרדה מצוין.
משמעות הדבר היא שהם יכולים לראות קווי הפרדה בין עצם לעצם ממרחק גדול מאוד.
הם בעיקר מתבייתים על תנועה.
לכן דורסי היום לא רואים את העצם בקירוב רב, אלא פשוט מבחינים בו ממרחק גדול.
חלקם מבחינים בתנועה ממרחק גדול פי 8 ויותר.
זוהי אחת הסיבות שהאדם צד אותם לשם הבזיירות.
גם לאוכלי הפגרים ישנה ראייה מצוינת למרחקים גדולים מאוד.
לאוכלי הדגים, כגון העיטם והשלך, ישנן עיניים המותאמות לראייה דרך מים גם ממרחקים גדולים.
העיניים נמצאות בצדי הראש, אך ישנו אזור חפיפה מסוים ביניהן, ובו "זוכים" בני הסדרה לראייה תלת־ממדית שבעזרתה הם יכולים לחשב מרחקים בצורה טובה למדי.
שמיעה: דורסי היום נחשבים לבעלי שמיעה מפותחת.
הם יכולים לשמוע ממרחקים גדולים יחסית, אך לא כמו דורסי הלילה.
ריח: לרוב העופות אין חוש ריח מפותח.
כך גם לבני הסדרה הזאת.
נמצא שנשרים אינם מוצאים במקרים רבים פגר החבוי מתחת לעשב או שיחים.
רוב המינים ניזונים מהחי שהם צדים, או מאכילת פגרי בעלי חיים.
טרפם מורכב ממגוון של בעלי חיים המצויים בסביבתם, כגון: יונקים קטנים, זוחלים, דו-חיים, עופות ודגים.
חלקם, כמו עיטים מסוימים, נצים, והשלך, מסוגלים אף לסחוב טרף כבד מהם.
תרומתם רבה ביותר למאזן האקולוגי, בטרפם חיות חולות וזקנות ובאוכלם נבלות.
הם מסייעים לחקלאות בצודם נברנים ומזיקים אחרים.
למרות עזרתם הרבה, סובלים דורסי היום מפעולותיו של האדם, ואוכלוסיות מינים רבות נפגעות בצורה קשה ביותר.
רובם מורעלים בהרעלה משנית לאחר שאכלו פגרים מורעלים.
חלק מהדורסים ניצודים על ידי האדם לספורט הבזיירות (דבר שמכונה על שם שהמינים העיקריים בו הם בזים שעברו לסדרה אחרת).
ספורט זה היה נפוץ בימי הביניים ואומץ על ידי אצילים, וכיום נהוג פחות.
זהו ספורט בו לוכדים דורס מסוים מגיל צעיר מאוד ומאלפים אותו לצוד בשביל בעליו.
בדרך כלל נבחרים דורסים חזקים כגון נצים גדולים ועיטים.
שלב האילוף קשה ביותר ולעיתים גם אכזרי.
יש להסתיר את עיני הדורס במשך רוב הזמן על מנת שיהיה רגוע, מלבד בעת הציד עצמו.
בתור כיסוי עיניים נהוג להשתמש בכובע מיוחד.
מכל טרף שהדורס צד נוהגים לתת לו מעט מאוד על מנת שירצה לצוד שוב ובכך הוא מאולף.
בעזרת הדורסים נוהגים לצוד תרנגולאים שונים, ארנבות, שפנים ואף צבאים.
בעת ציד הצבאים אחראי הדורס לעיוורו של הקורבן.
דורסים רבים מתים במהלך האילוף, וחלקם בורחים.
ספורט זה פוגע קשות הן באוכלוסיית הדורסים והן באוכלוסיית העופות הניצודים.
בני הסדרה שייכים לקבוצת העופות הדורסים בהם יש כמה סדרות.
רבים סבורים שדורסי יום ודורסי לילה קרובים אלה לאלה מבחינה סיסטמטית, אך לאמיתו של דבר אין קשר ביניהם וכל קבוצה משתייכת לסדרה שונה במיון עולם הטבע.
הקונדוריים עברו לסדרת הקונדוראים לאחר שנכללו בסדרה.
השלכים נחשבו בעבר למשפחה בפני עצמה בסדרת דורסי יום, אך עתה הם נחשבים לתת משפחה של הנציים.
לעומת זאת, הלבלריים שהיו תת-משפחה של הנציים, נחשבים עתה למשפחה בפני עצמה בסדרת דורסי יום.
מיני הבזיים, שדומים מאוד לדורסי היום, ממויינים כעת כסדרה עצמאית: בזאים – (Falconiformes).
המיון העדכני של דורסי יום:
דורסי לילה (שם מדעי: Strigiformes) היא סדרת עופות, הנכללת עם דורסי היום בקבוצת העופות הדורסים.
כקבוצה, דורסי הלילה נפוצים בכל העולם ובבתי גידול שונים.
המינים מופיעים במגוון גדלים, בהם ינשופים ננסיים קטני גודל ומיני אוח ענקיים.
עופות אלו מאופיינים בראש גדול, וניכרים בפרצוף-שמע רחב, בעיניים גדולות, בראייה ובשמיעה מחודדים ביותר ובתעופה חרישית.
רוב המינים פעילים בעיקר בשעות הלילה והדמדומים, בשונה מדורסי היום.
הם מעבירים את יומם במנוחה כשהם מוסתרים מסביבתם בעזרת צבעי ההסוואה שלהם.
לדורסי הלילה תכונות המתאימות אותם לציד בשעות הלילה: חושי ראייה ושמיעה חדים ומשוכללים ביותר, שמאפשרים לרובם לצוד גם בתנאי תאורה לקויים או כאשר הטרף סמוי מן העין.
הגדולים שבדורסי הלילה הם טורפי על – בעלי החיים הנמצאים בראש מארג המזון.
הם סתגלניים, ומסוגלים לנצל מקורות מזון שונים כדי לשרוד.
על פי תיעוד של מאובנים, הופיעו דורסי הלילה בצורתם המוקדמת בסוף תקופת הפלאוקן, והפכו לנפוצים בחצי הכדור הצפוני במהלך תקופות האאוקן והאוליגוקן.
רוב המאובנים נמצאו בחלק זה של העולם.
משפחת התנשמתיים, ועמן ארבע משפחות נוספות (שנכחדו), הופיעו לפני הינשופיים, והגיעו למספר מינים רב בין תקופת האוליגוקן לתחילת תקופת המיוקן.
דורסי הלילה נפוצים כקבוצה בכל רחבי העולם חוץ מאשר ביבשת אנטארקטיקה.
היינשופיים התיישבו באזורים רבים יותר מאשר התנשמתיים, אף על פי שדורס הלילה בעל התפוצה הרחבה ביותר והנפוץ ביותר הוא המין תנשמת לבנה שנעדר מהחלקים הצפוניים של אסיה וצפון אמריקה.
מינים רבים מעדיפים לשכון באזור הטרופי: 17 אחוזים מהמינים חיים באזור האפרוטרופי, 25 אחוזים באזור הנאוטרופי, 18 אחוזים באוסטרלאסיה, 23 אחוזים באזור ההינדומלאי (Indomalaya) ורק 17 אחוזים בצפון אמריקה ובאזור הפלארקטי יחדיו.
בדרך כלל דורסי הלילה אינם נודדים.
נדידות סדירות או ארוכות טווח תועדו רק אצל מספר קטן של מינים.
כשהמין נוטה לנדוד, הוא מפגין טריטוריאליות במיוחד בתקופת הרבייה שבה הוא מגן בנחישות על קנו, על השטח המקיף אותו ועל משאבי המזון מפני דורסי לילה ובעלי חיים אחרים המהווים עליהם איום, אך כשהוא יושב קבע, כמו הלילית המצויה ומיני אוח, הטריטוריאליות נמשכת במהלך כל השנה.
דורסי הלילה נפוצים כמעט בכל בית גידול, באזורים בעלי אקלים נוח שבהן ישנן אדמות עשב, ביערות, בביצות עשב ובביצות מיוערות (Swamp), וכן באזורים בעלי תנאי מזג אוויר קיצוניים יותר כגון הטונדרה של האזור הארקטי, המדבריות של מקסיקו וקליפורניה ויערות הגשם של אפריקה הטרופית.
בדומה לכך, הם שוכנים בעמקים, במישורים ובקניונים, וכן בהרים, ברמות ובאיים.
עם זאת, רוב המינים חיים ביערות ובחורשים, או על גבולותיהם, ורק כחמישית מהמינים חיים באזורים חצי פתוחים או במרחבים שבהם העצים מעטים ומבוזרים.
בניגוד לכך, מינים אחדים, בהם אוח השלג שוכן הטונדרה והינשוף השדוני שוכן המדבר, מעדיפים להתגורר בבתי גידול שבהם העצים אינם גדלים כלל.
בנוסף, מינים אחרים התאימו עצמם לחיים על גבי הקרקע, וחלקם ניכרים באורך רגליהם, בהם מיני התנשמות Tyto capensis, Tyto longimembris, וכוס המחילות.
מיני אוח אחדים – אלו הניזונים מבעלי חיים מימיים – מתגוררים בסמוך למקורות מים שונים, כגון נחלים וביצות מנגרובים.
ככלל הם אינם שוכנים ברום גבוה מאוד ובמדבריות שבהם האקלים קיצוני.
דורסי הלילה הסתגלו גם לאזורים שאופיים השתנה על ידי האדם, כגון חוות, שדות, שטחי מרעה ומקבצי עצים הגדלים בפרוורי הערים.
יותר מכך, מינים אחדים של הסוגים אוח, ינשוף נצי, שעיר וינשוף ננסי אף התאימו את עצמם לחיים לצד בני האדם בשכונות שבהן ישנם עצים רבים.
בישראל שוכנים 10 מיני דורסי לילה, בין אם כיושבי קבע ובין אם כמינים נודדים: האוח המצוי, האוח המדברי, ינשוף העצים, ינשוף השדות, כוס החורבות, לילית המדבר, הלילית המצויה, השעיר המצוי, שעיר משורטט, והתנשמת הלבנה.
קטופה מצויה התגוררה בישראל בקבוצות קטנות, אך ככל הנראה נכחדה עד שנות השבעים.
הוא מקנן בצוקים, במערות, במחצבות נטושות ובנקיקים.
בצפון הנגב הוא מקנן אף על גבי הקרקע או במחילות של דורבנים.
הוא מקנן בנגב, בערבה ובמדבר יהודה.
ינשוף העצים הוא אחד מדורסי הלילה הנפוצים ביותר בישראל, במיוחד במרכזה ובדרומה.
ינשוף השדות הוא מין נדיר למדי ששוהה בחורף בישראל.
כוס החורבות הוא דורס לילה נפוץ למדי בשטחים פתוחים, בעיקר לאורך רצועות ההרים המשתרעים מהגליל והגולן בצפון, דרך הרי שומרון והרי יהודה ועד להרי הנגב.
לילית המדבר מתגוררת בדרום הארץ: ממדבר יהודה בצפון ועד להרי אילת בדרום.
הלילית המצויה נפוצה אף היא למדי, בעיקר בצפון הארץ: רוב האוכלוסייה שלה מתרכזת בגליל העליון ובגליל המערבי, ומקצתה באזור הכרמל, הגולן, החרמון, עמקי הצפון וצפון השומרון.
השעיר המצוי הוא עוף חולף שכיח בכל הארץ, המקנן בעיקר בצפונה.
השעיר המשורטט הוא עוף חולף נדיר למדי.
התנשמת הלבנה נפוצה בכל הארץ, למעט בדרומה.
דורסי לילה אחדים כה קטנים עד שאפשר להחזיקם בכף היד, ודוגמה לכך הוא הינשוף הננסי מהמין Glaucidium brasilianum שמשמאל.
לעומתו, מינים אחרים עולים על גודלם של רבים ממיני דורסי היום, כגון האוח המצוי שמימין.
לרבים מדורסי הלילה צבעים התואמים את אלו של נוף בית גידולם.
בתמונה: לילית מהמין Strix ocellata (משמאל), והמין Megascops asio (מימין), שצבעיהם תואמים את צבעי קליפות העצים.
דורסי הלילה מופיעים במגוון גדלים: מינים רבים הם קטנים ואורכם מגיע עד כ-20 ס"מ.
הקטן ביותר הוא הינשוף השדוני, שאורכו 12–15 ס"מ.
לעומתם, המינים הגדולים ביותר הם אוח בלקיסטון, אוח השלג ולילית אפורה, שאורכם עולה לעיתים על 70 ס"מ, וכן אוח מצוי, הגדול מכולם, שאורכו מגיע עד 75 ס"מ.
כמעט ואין הבדלי מראה ניכרים בין הזכר לנקבה אצל רוב דורסי הלילה, למעט בגודלם.
אוח השלג הוא היוצא מן הכלל.
בעוד שהזכר נושא מעטה נוצות צחור כמעט לחלוטין, הנקבה מפוספסת ומנוקדת בצפיפות.
רוב נקבות המינים שתועדו גדולות מהזכרים.
לעובדה זו הוצעו מספר הסברים המיוחסים לברירה הטבעית.
למשל, נקבה גדולה יותר יכולה להטיל מספר גדול יותר של ביצים, לחממן ולהגן עליהן טוב יותר.
כמו כן, זכר קטן זריז יותר מטבעו ונצרך לאנרגיה פחותה בשעת הציד.
עם זאת, הזכרים של כוס המחילות ושל מספר מינים מהסוג ינשוף נצי גדולים במעט מהנקבות.
גודלם החיצוני של דורסי הלילה מטעה, כיוון שנפחן ואורכן של נוצותיהם משווים להם חזות גדולה.
לדוגמה, הלילית האפורה היא אחד ממיני דורסי הלילה הגדולים בעולם, אולם גודלה ללא נוצותיה אינו עולה על זה של הלילית המצויה.
שכבת נוצות עבה זו מספקת בידוד טוב בשעות של חוסר פעילות בין גיחות הציד, במיוחד בתקופות הקרות.
מכיוון שדורסי הלילה אינם פעילים ביום, אין הם זקוקים לתקשורת באמצעות מופע הנוצות, ועל כן רוב המינים ניחנים בצבעי הסוואה המסייעים להם לחמוק מעיני אויב או ממטרדים אחרים במהלך מנוחת היום שלהם.
מופע הנוצות משתנה בהתאם לנוף בית הגידול שבו הם חיים: לדוגמה, צבע נוצותיהם של מספר של מינים שוכני יערות, הוא בגוונים חומים הנוטים להתכהות כדי להסתוות בקליפת העץ החומה שעליה הם יושבים.
כמו כן, צבע נוצותיהם של מינים החיים באזורים קרים הם בגוני אפור ולבן, ושל מינים החיים באזורים מדבריים ובשטחים פתוחים, נוטים לגווני החול ולמופע בהיר בהתאמה.
בדומה לכך, פרטים של אותו המין, אשר תפוצתו רחבת ידיים ומשתרעת על פני נופים ששונים בגווניהם, עשויים להיות בהתאמה שונים במופעיהם.
על כן, באזורים קרים, כגון בסיביר, חלק מהפרטים לבנים כמעט לגמרי.
דוגמה מובהקת לכך הם פרטים מסיביר, כגון האוח המצוי, ינשוף השדות ולילית אורל.
יתר על כן, אצל מינים רבים ההתבגרות מלווה במופע בהיר עד כדי לבן.
אצל מינים אחדים, כמו התנשמת הלבנה, צבע החלק העליון של נוצותיהם דומה לצבעי השטח שמעליו הם עפים, ובכך הם מוגנים מתקיפה שעלולה להגיע מלמעלה.
כמו כן, צבע החלק התחתון הבהיר מקשה על זיהוים מלמטה כאשר השמים בוהקים באור יום בהיר.
בין דורסי הלילה ניתן למצוא לעיתים מקרים חריגים של לבקנות (חוסר מוחלט בפיגמנטים), לאוציזם (מחסור חלקי בפיגמנטים, Leucism) ומלניזם (מופע מוגבר של פיגמנטים כהים).
המופע הלבקני, המתאפיין בעיניים אדומות המבליטות את הפרט בשטח, ובבעיות ראייה נלוות המשבשות את אורח החיים הרגיל, נדיר מאוד.
גם המלניזם, שגורם לפרט לשנות את צבעו לשחור או לחום אינו שכיח.
הלאוציזם נפוץ יותר בקרב דורסי הלילה (הוא תועד אצל 17 מינים).
על אף שהוא גורם לפרט להיות חיוור יותר, צבעי גופו נשארים רגילים והוא אינו סובל מבעיות ראייה.
למרות מופעם הלבן כמעט לגמרי של זכרי אוח השלג, והמופע הלבן החלקי של הנקבות, אין המין לוקה באחד מהמקרים החריגים שצוינו.
הצבע הלבן נובע מהמבנה הייחודי של הנוצות המחזירות את האור בצבע לבן.
הלילית המצויה מושפעת משינוי האקלים, וכתוצאה מכך ישנם הבדלים בצבעי הנוצות שבקרב המין, כגון אפור וחום-אדמדם .
נקבת אוח וירג'יניה וציצות אוזניה זקורות, מסתתרת בקנה שבלואיזיאנה, ארצות הברית.
צילום צדי של לילית אפורה בעת תעופתה.
לילית אמריקנית (Strix varia) ממתינה לטרפה.
כ-43 אחוזים ממיני דורסי הלילה מתהדרים בציצות אוזניים - נוצות מוארכות הגדלות מאחורי עיניהם ונדמות כאוזניים, בעוד שלמעשה אין קשר ביניהן לבין חוש השמיעה.
אורכן משתנה בין המינים: מקצרות ביותר אצל מין השעיר Otus rutilus, ועד ארוכות למדי אצל ינשוף העצים, אשר נקרא בשל כך בשפה האנגלית "Long-eared owl" (בתרגום חופשי: ינשוף ארך אוזניים).
תפקידן של ציצות האוזניים אינו ברור, אך לתופעה ישנן מספר השערות עיקריות שחלקן סותרות את המציאות:
"השערת התקשורת", מייחסת לציצות תפקיד כאמצעי עזר לתקשורת לילית.
קיומן או אי-קיומן של הציצות עשוי לסייע בזיהוי מינים שונים מטווח קצר בשעות הליל, שכן ראיית הלילה של דורסים אלה, די בה כדי לזהות צורות שונות כגון צלליות של צורת הראש.
משום כך על פי הנחת השערה זו, לא יופיעו ציצות אוזניים אצל מינים הפעילים ביום.
"השערת ההסוואה", מתבססת על יכולתם להסתוות כתגובה לאיום (להסבר ראו: תגובה לאיום והטרדה), באמצעות ציצות האוזניים שקוטעות את קו המתאר של גופם.
אפקט הסוואה זה יעיל רק אצל מינים הפעילים בלילה ונחים במשך היום על ענפי העצים, שכן מינים הפעילים ביום אינם יושבים על ענפים במשך היום, ובשעות הלילה מסווה אותם החשיכה.
על כן, השערה זו יוצאת מתוך הנחה שקיומן של ציצות אוזניים יתבטא רק אצל מינים פעילי לילה הנחים על ענפי העצים במשך היום.
"השערת האיום", מתייחסת לציצות כאל אמצעי הרתעה בעת חשיפה לאיום מגורם חיצוני.
לעיתים קרובות, קני דורסי הלילה מאוימים על ידי טורפים שונים, כגון השונר והדלק.
כדי להגן על עצמם וכדי להרתיע את אויביהם, זוקרים דורסי הלילה את ציצות האוזניים ומקנים לעצמם מראה הדומה לפניהם של יונקים גדולי ראש ועיניים מסדרת הטורפים השוהים בסביבת בית הגידול שלהם.
לפיכך השערה זו יוצאת מתוך הנחה כי ציצות האוזניים יופיעו רק אצל מינים שבשטחם חיים גם טורפים גדולים.
על פי המחקרים, קיימים מינים בעלי ציצות שבשטחם אין טורפים.
עובדה זו מותירה את החוקרים עם שתי ההשערות האחרות, שמחד מתחזקות לאור העובדה שאין מינים פעילי יום בעלי ציצות אוזניים ומאידך נחלשות בשל התהיות שהן מעלות: באשר להשערת התקשורת, דורסי הלילה צריכים לתקשר ביניהם באמצעות הקול, על מנת להתקרב עד כדי מרחק ראייה אחד מהשני.
זהו חיסרון המוביל לזיהוי מוקדם.
באשר להשערת ההסוואה, מתקשים החוקרים להסביר את חסרונם של ציצות האוזניים אצל מינים רבים הפעילים בלילה ואצל שוכני היערות.
לרוב מיני דורסי הלילה כנפיים גדולות ממדים.
הן קצרות יותר אצל מינים הצדים בשטח סגור, כגון חופת יער, וארוכות יותר אצל מינים הצדים בשטח פתוח או אצל מינים נודדים.
אורך הכנפיים מעיד לרוב על שיטת הציד שבה נוקט המין .
תעופתם של טורפים אלה היא חרישית, ולפיכך הם יכולים לצוד את טרפם קרוב לקרקע.
תעופה שקטה מסייעת גם לשמיעת הקולות שמשמיע הטרף ולאיתורו המהיר.
לתכונה זו אחראים מספר גורמים: הפלומה המכסה את שטח הפנים של הנוצות (אצל רוב המינים), הקצה המאפיין את נוצות התעופה שהוא רך יותר וחד פחות מזה של דורסי היום, וכן שולי הנוצות המשוננים כמסרק.
רוחבן של הכנפיים יחסית למשקלן מקנה לרבים מהמינים עומס כנף נמוך בהשוואה לעופות אחרים.
לדוגמה, תנשמת לבנה היא בעלת עומס הכנף הנמוך ביותר: 0.21 גרם לסנטימטר רבוע, ינשוף העצים וינשוף השדות: 0.29 ו-0.36 בהתאמה, אוח השלג והאוח המצוי: 0.55 ו-0.71 בהתאמה.
ככל שעומס הכנף גבוה יותר, נדרש יותר מאמץ מהעוף להחזיק את עצמו באוויר, וכתוצאה מכך נוצר רעש חזק יותר בעת התעופה.
תעופתם של המינים שלהם עומס כנף נמוך, קלילה ואיטית, ללא טפיחות כנפיים רבות וללא איבוד אנרגיה רב.
בזנב דורסי הלילה ישנם תריסר אברות זנב, והכנף מורכבת מעשר אברות יד, לא כולל את אברת היד הראשונה, שהיא מנוונת ומוצנעת תחת הנוצות הסוככות.
חושי השמיעה והראייה ומאפיינים נלווים
לדורסי הלילה חושי ראייה ושמיעה חדים ומשוכללים ביותר, המאפשרים להם להתנהל כציידים יעילים בשעות הלילה.
הם מאפשרים לרובם לצוד גם בתנאי תאורה לקויים או כאשר הטרף סמוי מן העין.
לדוגמה, חושי השמיעה והראייה של התנשמת הלבנה רגישים לפחות פי עשרה בהשוואה לאדם.
דוגמה נוספת היא הלילית המצויה, אשר ראיית הלילה שלה היא מבין הטובות ביותר בכל עולם החי, וטובה פי 100 לערך מזו של האדם.
חושי הראייה והשמיעה מאפשרים לדורסי הלילה למפות את סביבתם ולאתר את טרפם.
כל רחש או תנועה קלה יוצרים גירויים עצביים במוחם ומאותתים על מיקומו המדויק של הטרף, גם אם הוא נמצא במרחק רב.
עיניהם של דורסי הלילה גדולות פי 2.2 מגודלן הממוצע של עיני עופות בגודל דומה, ועיניהם של המינים הגדולים אף גדולות מעיניים אנושיות.
צורת העין מוארכת כתוצאה מגודלם הבלתי רגיל של האישון, של העדשה ושל הקרנית העבה המשמשת כעדשה נוספת.
יתר על כן, כמות התאים קולטי האור בעיניהם של דורסי הלילה היא מבין הגבוהות אצל בעלי החיים.
כמו כן גבוה גם מספרם של תאי הקנה בעיניהם המסייעים בראייה בלילה ובתנאי תאורה לקויים.
תכונות אלו מאפשרות לדורסי הלילה להסתגל במהירות וביעילות לתנאים המלווים את רדת הלילה ואת שעות הבוקר המוקדמות: למשל, אצל הלילית המצויה, הרשתית מכילה כ-56,000 תאי קנה בכל מילימטר רבוע.
כמו כן, האישון מסוגל להתכווץ לכדי נקודה זעירה לנוכח אור בהיר וחזק, ולהתרחב עד כדי כך שהוא מכסה כמעט את הקשתית כולה.
יתרה מכך, כמו אצל בעלי חיים אחרים, מאחורי הרשתית נמצאת רְפִידִית אור, שהיא שכבה המשקפת את האור שלא נקלט ברשתית, ובכך משפרת את ראיית הלילה.
למערכת הראייה של דורסי הלילה שני חסרונות לכאורה:
שדה ראייה צר - בדומה לטורפים אחרים, עיני דורסי הלילה ממוקמות בחזית פניהם.
מאפיין זה מאפשר תפיסת עומק במרחב, אך מקטין את רוחב שדה הראייה.
עיניים מקובעות - בגלל גודלן של העיניים, הן לחוצות בתוך מבנה העצם המקיף אותן – טבעות גרמיות הקרויות Sclerotic rings – וכתוצאה מכך הן כמעט חסרות יכולת תנועה.
מסיבה זו דורסי הלילה מסוגלים להביט אך ורק קדימה ולא לכיוון אחר מבלי להפנות את ראשם.
בנוסף, כיוון שעיניהם מוגבלות למקומן ומותאמות במיוחד לראייה למרחק גדול, אין דורסי הלילה מסוגלים להתמקד על עצמים הנמצאים קרוב לפניהם (אם כי הם מפצים על כך באופן חלקי באמצעות זיפים הצומחים סביב מקורם, ורגישים למגע).
כדי להתמודד עם בעיות אלה דורסי הלילה מפגינים הסתגלות נוספת: יכולת סיבוב מרשימה של ראשם על צירו, המגיעה ל-270 מעלות בסיבוב אופקי ול-90 מעלות בסיבוב אנכי במקרה הקיצון של ינשוף העצים.
הם עושים זאת מבלי לפגוע בכלי הדם העדינים של אזור הצוואר, מבלי לקטוע את זרימת הדם אל המוח, ומבלי להזיק לחוליותיהם.
בבני אדם נמצא כי תנועות וסיבובים מהירים של הצוואר עלולים לגרום ליצירת קרישי דם, שעלולים לגרום לשבץ מוחי או לתסחיף.
יכולת זו מתאפשרת בשל מספר סיבות.
ראשית, כלי הדם הנמצאים תחת הלסת מתרחבים בקצותיהם והופכים למעין מאגרים בצורת בלון היכולים להכיל דם רב יותר, זאת בשונה מהעורקים אצל האדם שהופכים להיות צרים בקצותיהם.
כך יכול הדם להמשיך ולזרום למוח ולעיניים גם אם סיבוב הראש חוסם את זרימתו.
שנית, קוטרי החללים (transverse foraminae) בחוליות דרכם עוברים העורקים הראשיים של הצוואר גדולים פי עשרה מאלו של העורקים עצמם (ב-12 מתוך 14 חוליות), מה שמאפשר לאחרונים להסתובב סביב עצמם בכיסי אוויר מרווחים.
אצל בני האדם החללים קטנים יותר וחובקים למעשה את העורק.
שלישית, עורקי הצוואר מתחברים לצוואר בחוליות גבוהות יותר מאלה הנמצאים אצל עופות אחרים, מה שיוצר מרווח גדול יותר לתזוזה וריפיון גדול יותר של העורקים.
רביעית, העורקים החולייתיים (vertebral arteries) והעורקים התרדמניים מקושרים ביניהם בכלי דם קטנים, המספקים מעקף כאשר אחד מהעורקים חסום.
בשל רגישותם לאור, מינים פעילי לילה רבים נצפים ביום רק לעיתים נדירות, ונראים כמסונוורים כאשר אור השמש חזק.
מאידך, למינים אחדים, ובהם אוח מצוי, ישנה ראיית יום טובה במעט מזו של האדם.
כמו כן, מינים אחרים, כגון הינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum וכוס המחילות, הסתגלו לצוד בשעות היום, כך שראיית הלילה שלהם טובה פחות מזו של האדם.
כיוון שברשתית העין של דורסי הלילה נמצאים מספר תאים קולטי אור מסוג מדוכים, סביר להניח כי באפשרותם להבחין במידה מסוימת בצבעים.
ניסויים שנעשו עם מספר מינים הפעילים ביום או בשעות הדמדומים, כגון עם הינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum, הראו כי חלקם מסוגלים להבחין בין הצבעים השונים: לדוגמה, כוס החרבות, הפעיל בשעות הדמדומים, מסוגל להבחין בין הצבעים צהוב, ירוק וכחול, אך מבלבל אדום עם אפור כהה.
מחקרים בדקו גם האם יש באפשרותם של דורסי הלילה לראות בטווח העל-סגול של הספקטרום האלקטרומגנטי, כפי שעושים מיני דורסי יום רבים, כגון הבז המצוי, המנצל את ראיית העל-סגול שלו כדי לאתר סימוני טריטוריה של יונקים קטנים כמדד לשפע הטרף הקיים באזור מסוים.
מהמחקרים עלה כי המינים לילית מצויה וכוס חום אינם מסוגלים לכך, אך ינשופים ננסיים פעילי יום יכולים להבחין בטווח הקרוב בעל-סגול, ולהפיק ממנו מידע כפי שדורסי היום מפיקים.
מינים רבים של פרפראים מחקים את חזותם של דורסי הלילה כדי להרתיע את אויביהם.
פרפראים אלו, שהם חרקים שרובם חסרי יכולת הגנה, ניחנים בצבעים הדומים לנוצות דורסי הלילה, ונושאים על כנפיהם כתמים שצורתם דומה לעיני דורסי הלילה.
בקבוצת מינים אלו נכללים בין היתר המינים בסוג Caligo (שאף נקרא באנגלית owl butterfly, ובתרגום חופשי: פרפר הינשוף), ובסוג Taenaris המין Junonia almana והמין Antheraea polyphemus.
חוש השמיעה מסייע לדורסי הלילה לשמוע את הרחשים הקלים ביותר שמשמיע טרף הנמצא באזור, לפיכך מינים רבים מסתמכים בעיקר על חוש השמיעה שלהם בתקופת החורף שבמהלכה הטרף חבוי תחת שכבת קרקע או שלג עבה.
התנשמת הלבנה, התנשמת מהמין tyto furcata, הלילית האפורה וינשוף העצים מסוגלים לאתר את טרפם בעת מעופם, ולנחות עליו במדויק.
התנשמת הלבנה והלילית האפורה נצפו בעת שלכדו טרף שהסתתר תחת שכבת שלג בעובי 25 ס"מ ושהיה מרוחק מהם כ-30 מטרים.
(ייתכן כי הן מסוגלות ליותר מכך).
עם זאת, דורסי הלילה מפעילים בדרך כלל את חושי הראייה והשמיעה במקביל.
ובעיקר עושים זאת מינים ששמיעתם מחודדת מעט פחות משל אחרים.
מבנה האוזניים הייחודי, תורם כארובות העיניים לעיצוב הגולגולת: פתחי האוזנים גדולים מאוד וצורתם כחצאי סהר אנכיים, השונים במראם מהפתחים העגולים הקטנים המאפיינים את רוב העופות.
אצל מינים מסוימים קיימת אי-התאמה בין הפתחים, בשל מיקומם וצורתם השונה.
אסימטריה זו מסייעת להתכוונן ביתר דיוק אל מקור הצליל: דורסי הלילה יכולים להבדיל בין מקורות צליל עד לכדי 2–3 מעלות.
בניסויי מעבדה נמצא שהתנשמת הלבנה מסוגלת לאתר טרף בחשכה מוחלטת, על סמך שמיעתה את ציוציו ורחשיו בלבד.
כדי להוכיח זאת, וכדי לפסול את האפשרות שהיא ניחנה בראיית קרינה תת-אדומה או בחוש ריח מפותח, הונח עכבר על משטח שקט, ולזנבו חובר מעין רעשן המקשקש עם פסיעותיו.
התנשמת אכן תקפה את הרעשן במקום את המכרסם עצמו.
פתחי האוזניים מוסתרים על ידי הנוצות וקפלי העור של פרצוף השמע.
מונח זה מתייחס למכלול הקעור (מעין פרבולואיד) של הנוצות שמקיפות ותוחמות את מרכז הפנים של דורסי הלילה (וגם אצל מספר דורסי יום כגון הזרון התכול).
בדומה להנעת האפרכסות אצל היונקים, פרצוף-השמע מסייע לנתב צלילים אל פתחי האוזניים, בעזרת שרירי פנים מיוחדים.
המבנה האסימטרי של האוזניים, מסייע להתכוונן על צלילים שנשמעים ממרחקים וממקורות שונים, ולהפעיל אוזן אחת יותר מאשר את השנייה.
מבחינה חיצונית, פרצוף-השמע משווה לחזותו של הדורס מראה בולט ומאופיין: אצל התנשמות צורתו כצורת לב ואצל הינשופיים צורתו מעוגלת.
נוצות פרצוף-השמע דמויות שיער, דקות וקשיחות (מהסוג שנקרא "filoplumes").
האזור במוח האחראי על השמיעה (Auditory cortex) מגובה במספר רב יותר של תאי עצב מאשר יש לעופות שגודלם דומה.
אצל דורסי לילה שנחקרו (בעיקר התנשמת הלבנה), נמצא כי הזיכרון השמיעתי מפותח מאוד.
כלומר, לאחר שהדורס מתמקד על מיקום הטרף, הוא מתעד במוחו את הרעשים שהוא משמיע, ומסוגל לזכור מעט מאוחר יותר את מיקומו המדויק.
מקור, רגליים וטפרים: איברי הציד
מקורם של דורסי הלילה קצר בדרך כלל.
הוא מוסתר חלקית על ידי נוצות פרצוף-השמע, ובשונה מדורסי היום, מעוקל כלפי מטה כך שאינו מפריע לשדה הראייה שלהם.
אצל מרבית המינים הוא אינו חזק במיוחד ואף חלש ממקורם של דורסי היום.
עם זאת אצל מינים מסוימים, כגון מיני האוח, ינשוף השדות ולילית אורל, הוא חזק דיו כדי לצוד טרף גדול כדוגמת עופות ימיים ופסיוניים.
לכל המינים רגליים ארוכות, ואצל אחדים אף יותר מאחרים: לדוגמה, לתנשמת הלבנה רגליים ארוכות ממינים אחרים, בהן היא משתמשת כדי לחטוף טרף מצמחייה גבוהה.
למיני התנשמות Tyto longimembris ו-Tyto capensis רגליים ארוכות אף יותר, המתאימות לבית גידולם המועדף הניחן בצמחייה גבוהה.
נוצות הרגליים של מינים אלה ואחרים הן קצרות ודלילות, ולפיכך הן אינן רוויות במים וכבדות, כאשר הם צדים בצמחייה לחה.
יתרה מכך, רגליהם של דורסי הלילה הצדים בעלי חיים השוכנים במים, חסרות נוצות כמעט לחלוטין.
לעומתם, אצל המינים שוכני האזורים הצפוניים, הרגליים עטויות בנוצות רבות המתארכות עד הכפות והאצבעות, כדי להגן עליהן מפני טרף נאבק ומזג אוויר קר.
רגליו של כוס המחילות, אשר רוב הזמן שוכן בקרקע, ארוכות והן משמשות אותו לחפירת מחילות (לפרקים), לרדיפה אחר טרף ולתצפית אחר איומים קרבים.
אחת מהן גמישה במיוחד ומסוגלת לפנות אחורה ולשפר את אחיזתה בטרף.
מקצה האצבעות יוצאים טפרים מעוקלים פחות מאלו של דורסי היום, אך מוארכים יותר מהם.
מבנה זה מגביר ומייעל את כוח אחיזתם.
כנובע משמם, רובם של דורסי הלילה (69 אחוזים) פעילים בשעות החשיכה.
את יומם הם מעבירים במנוחה בעלוות העצים, בחללים, בגומחות ועוד, כשהם מוסתרים מהסובב אותם בעזרת צבעי ההסוואה שלהם.
22 אחוזים, פעילים חלקית ביום וחלקית בשעות הדמדומים.
שלושה אחוזים פעילים ביום ואורח חייהם של ששת האחוזים הנותרים אינו ידוע לחלוטין.
לעיתים קשה לקבוע האם מין מסוים פעיל ביום או בשעות הליל: לדוגמה, באזורים הצפוניים אוח השלג וכוס ניצי צדים בליל הקיץ המואר של האזור הארקטי ובפרק הזמן הקצר של אור היום בחורף.
בתחילת היום עוסקים דורסי הלילה בטיפוח נוצותיהם, בניקוי אצבעותיהם בעזרת מקורם ובסירוק נוצות הראש עם טפריהם.
חלק עליון: רק אחוז קטן ממיני דורסי הלילה מסוגלים לצוד טרף שהוא גדול מיונקים בגודל עכבר.
שניים מהם אלו האוח המצוי, הנראה משמאל עם בשר הציד של דלק אירופי, ודורס הלילה הגדול באוסטרליה, ינשוף חזק הנראה מימין אוחז באופן דומה בין טפריו פרט מת פוסום מהמין Pseudocheirus peregrinus.
מינים אחדים, כגון הלילית האפורה המופיעה בחלק השני מלמעלה, מסוגלים לאתר טרף תחת שכבת שלג עבה, לפרוץ אותה וללכוד אותו.
בחלק השלישי מלמעלה נראים אוח השלג (מימין) ויונק קטן ברגעי חייו האחרונים, והמין כוס חום (משמאל) לופת יערון מהמין Apodemus flavicollis בטפריו.
בחלק הרביעי מופיע כוס המחילות, כדוגמה למינים השוכנים לעיתים בקרבת בקר וצאן כדי לצוד את החרקים הניזונים מגלליהם, כגון חיפושיות הזבל.
דורסי לילה רבים נוהגים להניד בראשם (Bobbing) ולהניעו בתנועות סיבוביות .
פעולה זו עשויה לשעשע אדם הצופה מהצד, המדמה את דורס הלילה כיצור סקרן.
אך למעשה תנועות אלו מסייעות לדורס הלילה להעריך את סביבתו בצורה טובה יותר בעזרת תפיסתו התלת-ממדית.
כפי שרומז שמם, דורסי הלילה הם טורפים, והגדולים שביניהם מתפקדים כטורפי על – בעלי החיים הנמצאים בראש מארג המזון.
אלה הם בעלי חיים סתגלניים, המסוגלים לנצל מקורות מזון שונים כדי לשרוד.
תפריטו של כל מין מורכב בעיקר מקבוצת בעלי חיים המועדפים עליו: מתוך 268 מיני דורסי הלילה , 53 אחוזים ניזונים מחסרי חוליות, 32 אחוזים הם טורפי חולייתנים, ושני אחוזים הם אוכלי דגים (לגבי 13 האחוזים הנותרים חסר מידע).
דורסי הלילה הקטנים בגודלם הניזונים מחסרי החוליות, מבססים את תפריטם בעיקר על חרקים ועל פרוקי רגליים, בעוד שתפריטם של דורסי הלילה הניזונים מבעלי החוליות, מתבסס בעיקר על יונקים קטנים כדוגמת החדפיים והמכרסמים.
כאמור, הם סתגלנים, ועל כן הם משלימים לעיתים את תפריטם במיני בעלי חיים כגון תולעים, זוחלים, דו-חיים, דגים, עופות אחרים, סרטנאים, עטלפים ועוד.
בנוסף, המינים הגדולים ביותר, שהם בעיקר מיני האוח, מסוגלים אף לצוד בעלי חיים גדולים מהטרף הממוצע של שאר דורסי הלילה, ביניהם יונקים גדולים כמו נמייתיים, סמוריים ארנביים, ועופות גדולים כמו אווזאים.
במקרים אחדים תועד ציד של שועל, מרמיטה ואף אייל צעיר.
דורסי הלילה מצוידים בארבע מערכות ציד מותאמות: ראייה חדה המסייעת להם להבחין בטרף ממרחק רב ובתנאי תאורה לקויים, שמיעה רגישה המאפשרת להם לאתר טרף אף מבלי להסתייע בחוש הראייה, תעופה שקטה המאפשרת התגנבות לטרף שאינו חושד בדבר, ומקור וטפרים מושחזים המאפשרים להם לאחוז את הטרף ולקרוע את הבשר מעליו.
אורכן של הכנפיים מסייע לדורסי הלילה לצוד את טרפם בשתי שיטות:
רוב רובם של דורסים בעלי כנפיים קצרות עומדים על מקום מוגבה, כגון ענף עץ או גדר, וקולטים אותות מהסביבה היכולים לרמוז על הימצאות טרף בקרבתם.
כאשר הם מאתרים טרף, הם עוטים עליו תוך כדי תעופה, כאשר טפריהם מופנים קדימה.
מינים הצוללים אל תוך השלג, כגון הינשוף הננסי מהמין Glaucidium passerinum מאתרים טרף המסתתר תחת שכבת שלג בעזרת חוש השמיעה שלהם.
הם מרחפים ודואים מעליו קמעה, ואז מתנפלים אל תוך השלג ולוכדים אותו.
הלילית האפורה, למשל, מתמחה בשיטה זו ומצליחה לפרוץ שכבת שלג המסוגלת לתמוך באדם שמשקלו כ-80 קילוגרמים, ולחדור עד לעומק של כ-45 סנטימטרים.
הצלילה מתווה לרוב את דפוס הכנפיים של המין על גבי השלג, ועל כן סימנים אלו מהווים עדות על הימצאותו באזור.
דורסים שהם לעיתים מינים קטנים וזריזים כגון הינשופים הננסיים, לוכדים את טרפם תוך כדי תעופה.
הם סורקים את שטח הציד בשיטתיות, לפעמים מגביהים עוף וכשהטרף מזוהה, הם מסתערים לכיוונו כאשר ראשם מופנה קדימה ובזמן הלכידה הם מושכים את ראשם אחורנית ומפנים את טפריהם קדימה.
הם מסוגלים לצוד בעלי חיים הקשים ללכידה כגון ציפורי שיר וחרקים מעופפים.
נגזרת של שיטה זו היא לגרום לחרקים לנוס מעלוות הצמחייה שבה הם מסתתרים, וללכדם במהירות.
אוכלי הדגים נוקטים הן בשיטה הראשונה, שבה הם יושבים על ענף הגדל מעל פני המים וממתינים להופעת דגים וסרטנים בסביבתם, והן בשיטה השנייה שבה הם מרחפים קרוב לפני המים ושולים דגים שהתקרבו יותר מדי לפני המים.
מינים אחדים, כגון האוח ממין קטופה מלאית ו-Bubo ussheri לפעמים אף משכשכים במים רדודים וממתינים לטרפם.
מינים שטרפם העיקרי הוא יונקים זעירים, נוטים לתור אחר מזון בתדירות גבוהה יותר מדורסי לילה הניזונים מטרף גדול.
משום כך, הם צורכים יותר טרף, ודוגמה לכך היא הלילית האפורה, אשר עשויה לצרוך כ-1,400 נברנים בשנה.
לעיתים נדירות ניזונים דורסי הלילה בעתות מחסור מפגרים.
דוגמה לכך היא לילית אפורה מפנסילבניה שצדה טרף כששהתה בקרבת בני אדם ואף נענתה למחווה שלהם ונטלה מידיהם את פגרי העכברים שהוצעו לה.
כאשר הם עטים על טרפם, די בעוצמתה של הפגיעה כדי להמם אותו.
החיסול הסופי מתבצע באמצעות אחיזת הטרף בטפרים וניפוץ עמוד השדרה.
לעיתים דורסי הלילה מסתירים מעיניהם של טורפים אחרים, את טרפם שאך ניצוד, באמצעות כנפיהם.
בתקופות בהן מצוי המזון בשפע, הם נוהגים מדי פעם לאגור מזון עודף (בעיקר בזמן גידול הצאצאים), על שפת הקן, בתוך חלל בעץ ועוד.
במקרים אחדים, מינים הפועלים באזורים בעלי טמפרטורות נמוכות, כגון כוס חום וAegolius acadicus, מוצאים את מזונם קפוא כשהם חוזרים על מנת לאכול ממנו, ומשום כך הם מתיישבים עליו כדי להפשירו לפני אכילתו.
ככל העופות אין הם מסוגלים ללעוס את מזונם, ועל כן טרף קטן נבלע לרוב בשלמותו במקום, או נישא בעזרת המקור אל מקום מבטחים.
טרף גדול יותר נקרע לגזרים בעזרת המקור ונישא בעזרת הטפרים.
מקורם אינו חזק דיו כדי לפרק את החלקים הקשים של טרפם, והמזון עובר היישר אל המעיים.
(בשונה מרוב העופות, לדורסי הלילה אין זפק (איבר המשמש לאחסון מזון לפני עיכולו).
המעיים שלהם מכילים חומצה ברמת חומציות של 2.2–2.5 pH – רמה הדומה לזו של החומץ – אשר אינה מסוגלת לעכל דברים אחרים מלבד רקמות רכות.
(לדורסי היום למשל, ישנה רמת חומציות של 1.3–1.8, המתקרבת לזו של חומצת מימן כלורי – 1 pH).
דורסי לילה אחדים נצפו כשהם מורטים את שערותיהם ונוצותיהם של טרפם.
כחלק ממיני העופות, הם פולטים צנפה לאחר עיכול הטרף, המורכבת מהחלקים הבלתי ניתנים לעיכול כגון פרווה, עצמות, נוצות והשלד החיצוני של חרקים המורכב מכיטין.
מכיוון שהצנפה חוסמת את דרכי העיכול של דורסים אלו ואינה מאפשרת להם לבלוע טרף חדש, הם נאלצים לפלוט אותה לפני שהם יוצאים לצוד.
הם נוהגים לפלוט את הצנפה כשהם יושבים על גבי עץ מועדף, והיא מצטברת למרגלות העץ.
כאשר הם פולטים את הצנפה, נוצות פרצוף השמע משוטחות, הראש והצוואר נמתחים קדימה, המקור נפער, והדורס עוטה על פניו מעין הבעת כאב, כמו זו המתרחשת אצל בני האדם כשהם מקיאים.
גודל וצורת הצנפה ייחודית לכל מין.
בשל כך, לחוקרי הטבע קל יותר לנתח את כדורי הפסולת הללו ולזהות הן את מרכיבי המזון של דורסי הלילה בתקופות שונות של השנה והן את אורח חייהם.
תקשורת, חיים חברתיים ויחסים עם בעלי חיים אחרים
טריטוריאליות היא תכונה בה ניחנים רבים מהמינים.
כשהמין נוטה לנדוד, היא באה לידי ביטוי במיוחד בתקופת הרבייה שבה הם מגנים בנחישות על קנם, על השטח המקיף אותו ועל משאבי המזון, מפני דורסי לילה ובעלי חיים אחרים המהווים עליהם איום, אך כשהוא יושב קבע, כמו הלילית המצויה ומיני האוח, היא נמשכת במהלך כל השנה.
שלושת המינים הטריטוריאליים ביותר באירופה הם אוח וירג'יניה, הלילית המצויה ולילית אורל, שהם יושבי קבע ובעלי תפריט מגוון יותר ממינים אחרים, המתאפיינים בנוודות תדירה יותר, ובתפריט מצומצם יותר.
בין המינים החולקים אותו שטח, מתקיימת תחרות, שמסתיימת לעיתים בדחיקתו של מין אגרסיבי פחות מהשטח.
לדוגמה, בפינלנד המין כוס חום נדחק על ידי לילית אורל, ואוכלוסייתו מצטמצמת בכשני אחוזים בשנה, ובארצות הברית המין לילית מנוקדת נדחק על ידי הלילית מהמין לילית אמריקנית, ואוכלוסייתו מצטמצמת בכשלושה אחוזים בשנה.
על אף היותם טריטוריאליים, מינים אחדים יוצרים לעיתים קבוצות דלילות בפרטים.
תופעה זו מתרחשת בעיקר מחוץ לעונת הרבייה ובתקופת הנדידה.
לדוגמה, קבוצות של ינשופי השדות נחים לפרקים על גבי הקרקע בשטחי אחו או בשדות.
דוגמה נוספת הם ינשופי העצים הנחים ביום, בתקופת החורף על עצים, בפארקים עירוניים, בשדרות ובגינות.
נדידות סדירות או ארוכות טווח תועדו רק אצל מספר מועט של מינים.
דוגמה למינים אלה היא רוב האוכלוסייה האירופית כגון השעיר המצוי שנודדת אל אפריקה הטרופית, והאוכלוסייה הצפונית של השעיר ממין Otus brucei שנודדת אל צפון-מזרח מצרים, עמק האינדוס והודו.
מאפייני הטריטוריה מושפעים מהתנודות בגודל אוכלוסיות הטרף העיקרי של המין.
משום כך, המינים אשר מסתמכים על מגוון טרף מצומצם, או כאלה החיים באזורים שבהם אוכלוסיית הטרף משתנה במהלך השנה, נודדים באופן סדיר פחות או יותר אל מקומות שבהם נמצא מזון בשפע.
לדוגמה, עקב התנוונות אוכלוסיית הנברנים בדרום-מזרח מניטובה, קנדה, נודדות מספר לא מבוטל של ליליות אפורות מאזור זה לאזור הצפוני מזרחי כדי לתור אחר מזון.
בדרך כלל, לאחר מספר שנים, חוזרים הפרטים לביתם המקורי, ולעיתים אף משתקעים במקום חדש ומרוחק.
לדוגמה, אוח שלג מנורווגיה נדד כ-1380 קילומטרים, ושני פרטים מהמין Surnia ulula נדדו 2659 ו-2795 קילומטרים מביתם שבפינלנד אל עבר הרי אורל.
גורם נוסף המשפיע על דפוסי הנדידה של דורסי הלילה הוא ההתחממות העולמית.
נמצא כי המינים שואפים להימצא במקומות קרירים יותר, ביניהם אוכלוסיות דרומיות הנודדות צפונה כגון השעיר המצוי, ומינים הנודדים במעלה ההרים אל מקומות קרים יותר.
מכיוון שדורסי הלילה פעילים בשעות החשיכה, הם מסתמכים בעיקר על תקשורת קולית, בניגוד למינים הפעילים ביום שמשתמשים פחות בתקשורת מסוג זה, כיוון שיש באפשרותם להבחין אחד בשני.
הקריאות השונות הן אחד מהמאפיינים העיקריים שבהם ניכר ההבדל בין המינים, שכן הן ייחודיות לחלוטין לכל מין.
יותר מכך, מחקרים שנעשו על הלילית המצויה ועל אוח וירג'יניה הראו כי לכל פרט יש קריאה שונה מעט משל קרוביו.
הקריאות משמשות גם להכרזת בעלות על טריטוריה, ועוצמת הצליל וגובהו משקפים לרוב את גודל הטריטוריה של המין, וכפועל יוצא, את המרחק שיש על הקריאה לעבור כדי להגיע לאוזניו של פרט אחר.
לדוגמה, למין Psiloscops flammeolus, הדומה בגודלו למין Megascops kennicottii, יש קריאה עוצמתית ועמוקה מזו של האחרון, מכיוון שהטריטוריה שלו גדולה יותר.
עם זאת, מינים השוכנים ביערות ניחנים בקריאות חזקות כיוון שהעצים שסביבם מעמעמים את קולם.
הקריאות מעידות גם על גודלו של הפרט, ולכן פרטים גדולים וכבדים יותר מפיקים קריאות עמוקות יותר.
פרטים אחדים אף נצפו מחקים את קריאותיהם של יריבים גדולים מהם, כדי לשוות לעצמם "חזות קולית" שתעיד על עוצמה.
שימוש נוסף לקריאות נעשה בעת עונת הרבייה, שבה פרטים שונים מהמין פוצחים בדואט בעת החיזור .
הקריאה המוכרת ביותר של דורסי הלילה, היא ההמייה (אם כי לא כולם הומים) הדומה לזו של היונה, הנשמעת כקריאת whoo או hoo עמוקה.
קריאה זו נשמעת בעיקר בשלהי החורף ובתחילת האביב באזורים הממוזגים, שבהם דורסי הלילה משמיעים את קולם ביערות בתדירות רבה, מעצם היותם העופות הדומיננטיים.
המיתם משמשת בעיקר לציין את התחום הטריטוריאלי, אך משמשת גם כאמצעי חיזור.
צליל המייתו של הזכר נמוך מזו של הנקבה.
שריקות וציוצים, צווחות וצריחות, גרגורים, נהימות, נשיפות וחרחורים הם קריאות נוספות שמשמיעים דורסי הלילה.
הם מסוגלים גם להשמיע נקישות בעזרת לשונם, בדרך כלל כאשר הם נמצאים בסכנה.
אצל הסוגים ינשוף חזק, ינשוף ו-Aegolius רק הזכר הומה, בעיקר בזמן החיזור אחר נקבה.
לאחר שמצא בת זוג הוא שותק במשך רוב הזמן.
תיאורים של קריאות עיקריות שונות, שניתן להאזין להן בפסקת קישורים חיצוניים:
מינים אחדים, ביניהם רבים ממיני הינשופים הננסיים משמיעים קריאה הדומה לנשיפתו של חליל, שנשמעת בקצב שונה אצל כל מין.
ללילית המצויה קריאה המורכבת מהמיה ארוכה, שאחריה משתרר שקט במשך שתיים עד שש שניות, המייה נוספת קצרה ומאופקת, ולבסוף המייה ארוכה, מתגלגלת ומהדהדת.
התנשמות מהסוג Phodilus משמיעות צלילים רכים, ודוגמה לכך הוא המין Phodilus-badius שקריאתו נמשכת כשתיים עד שמונה שניות ומורכבת מארבע עד שבע שריקות.
לעומתם, קריאתם של התנשמות מהסוג Tyto מתאפיינת בצווחות ובצריחות.
התנשמת הלבנה לדוגמה, משמיעה מעין צווחה חנוקה, והתנשמת ממין Tyto multipunctata משמיעה צרחה הדומה במקצת לזו של ילדה או לזו של עיט.
למינים רבים המיות עמוקות: לינשוף השאול קריאה המורכבת ממספר המיות משתנה המפרידים ביניהן מרווחים של כשלוש עד חמש שניות.
ללילית האפורה קריאה באורך של שש עד שמונה שניות, המורכבת מסדרת המיות שוות אורך ומרווח, שמספרן יכול להגיע עד לתריסר.
כמו כן, רוב מיני האוח מפיקים המיות עמוקות, כגון אוח בלקיסטון שקריאתו, יכולה להישמע למרחק של עד קילומטר וחצי.
היא מורכבת מהמיות חזקות הנמשכות כשלוש שניות, המופרדות במרווחים של שמונה עד עשר שניות.
מינים אחרים משמיעים מעין נביחות, ביניהם ה-Pulsatrix perspicillata, ה-Ninox connivens שאף נקרא באנגלית Barking owl (בתרגום חופשי: ינשוף נבחן), והליליות Strix huhula ולילית אמריקנית.
מינים אחדים משמיעים קרקורים או צלילים אחרים בתדירות גבוהה, כגון המינים Lophostrix cristata, Megascops trichopsis, ו-Surnia ulula
בניגוד לציפורי השיר, דורסי הלילה לא פוערים את מקורם בעת שהם משמיעים את קריאותיהם.
הם מנפחים קמעה את צווארם למעין בלון קטן, שלרוב צבעו לבן.
כשהם קוראים, מינים רבים מנענעים קלות בראשם אחורה וקדימה, וכן מביטים סביבם הלוך וחזור.
מינים אחדים אף זוקפים את זנבם וציצות אוזניהם בעת הקריאה, כגון אוח וירג'יניה.
על פי מחקרים שנעשו על הלילית המצויה, נמצא כי הקריאות מופקות לאורך כל השנה, אך תדירותן משתנה עם העונות, ומושפעת מעונת הרבייה, השרת הנוצות והיריבות על הטריטוריות.
אף למזג האוויר יש השפעה על הקריאות.
רוחות חזקות, גשם וטמפרטורות נמוכות מפחיתות את תדירותן.
נטען כי גם לירח יש השפעה על תדירות הקריאות: אחד המינים שמושפעים מאור הירח הוא האוח המצוי, שקרא בתדירות גבוהה יותר בלילות מוארים מאשר בלילות חשוכים.
הסיבה האפשרית לכך היא שאור הירח מבליט את צווארו הלבן, בכך שהוא הופך בוהק לאורו.
לעומת זאת, נמצא כי תת-המין Strix occidentalis lucida של הלילית המנוקדת פעיל דווקא בשלבי היעלמותו של הירח.
הסברים אפשריים לתופעה הם שלתת-מין זה אין צוואר לבן שאור הירח יבליטו, ושקריאות בלילות מוארים עלולים להגביר את סיכויי הריגתו על ידי אוח וירג'יניה הנמצא בשטחו.
גם הלילית המצויה מפחיתה את תדירות קריאותיה בלילות מוארים, כיוון שהיא עסוקה בציד.
התגודדות (Mobbing) אצל בעלי חיים היא צורת התנהגות שבה פרטים ממין או מינים שאינם טורפים, מתקהלים במטרה להטריד או להתקיף מין טורף.
התנהגות זו נפוצה בעיקר אצל מיני העופות, ועל כן כאשר דורס לילה נח על עץ, הוא עשוי לעיתים קרובות לאסוף סביבו קהל מטרידים שמנסים להבריחו ממקום מושבו, כגון פרושיים, ירגזיים וגיבתוניים.
לעיתים רחוקות דורס הלילה מגיב להטרדה או נפצע ממנה.
על עורפם של רבים ממיני הינשופים הקטנים, מופיעים כתמים הדומים לעיניים, המסייעים להרתיע מטרידים למיניהם.
המינים הגדולים יותר, כגון מיני האוח, סובלים יותר מהטרדות מאשר המינים הקטנים, כיוון שהם נתפשים כגורם מאיים רב יותר.
משום כך, דורס לילה גדול המעופף לאור יום מושך אליו מטרידים גדולים וחזקים יותר, כדוגמת מיני העורביים.
מינים אלה מהווים "מגנט" חזק למטרידים, ולכן ציידים אירופאים היו נוהגים בעבר לקשור דורסי לילה מאולפים אל עצם מקובע, במטרה לפתות עורביים וציפורים אחרות להתקרב, כדי שיוכלו לירות בהם.
צפרים וחוקרים נוקטים בשיטה דומה, ומשתמשים בבובות אוח כדי למשוך עופות למטרות מחקר.
בעת שדורסי הלילה מבחינים באיום אפשרי, הם מגנים על עצמם ועל צאצאיהם בארבעה דפוסי התנהגות שונים:
דפוס ההתנהגות הראשון משמש להסוואה.
דורסי הלילה נמתחים כלפי מעלה, עוצמים את עיניהם כמעט לגמרי, מצמידים בחוזקה את נוצותיהם ובדרך זו מקנים לעצמם גזרה צנומה יותר.
המינים בעלי ציצות האוזניים, מזקירים אותן והמינים חסרי ציצות האוזניים משווים לעצמם חזות "מצוייצת", כלומר בעלת ציצות.
באמצעות הפעולות הללו, הם מדמים את עצמם לחלק שבור של העץ, ובציצות אוזניהם הזקופות הם קוטעים את קו המתאר של גופם, כך שאויביהם מתקשים לאתרם.
דוגמה ברורה לתגובה זו (וכן לתגובה הבאה) ניתן לראות ב-, בו פרט מהסוג ינשוף לבן-פנים עומד בפני מין תנשמת (Tyto) ואוח (Bubo).
דפוס ההתנהגות השני הוא מעין מופע ראווה הנועד להרתיע את האויב.
דורס הלילה מנפח וזוקר את נוצותיו, פורש את כנפיו ומפנה את חלקם העליון כלפי התוקף, ולעיתים אף זוקף את זנבו ומנענע את ראשו מצד לצד.
עיניו הבורקות, הנקישות שהוא משמיע באמצעות מקורו והשמעת קולות מרתיעים, הופכים את הפרט לגדול ומאיים הרבה יותר מכפי שהוא במציאות.
דפוס ההתנהגות השלישי הוא התחזות לפצוע המופיע אצל ההורה המנסה להגן על צאצאיו.
הוא מתנודד וצולע על הקרקע כאילו הוא טרף שקל ללכדו ובדרך זו הוא מושך את תשומת לב האויב אליו ומרחיקו מהקן.
כאשר התוקף מנסה לתפוס אותו, הוא מתעופף במהירות לקן.
דפוס ההתנהגות הרביעי, הוא תקיפה ישירה של האויב.
התנהגות זו מופיעה בעיקר אצל הנקבה המגנה על צאצאיה.
היא מתקיפה את פניו של האויב ומנסה לשסעו עם טפריה החדים.
מינים אחדים נודעו לשמצה בגלל התקפות אלו, וביניהם האוח המצוי, הלילית האפורה, הלילית המצויה, הלילית מהמין לילית אורל וינשוף העצים.
במקרים אחדים שבהם תקפו דורסי הלילה בני אדם, הסתכמו התקיפות בדימום מסיבי ואף באיבוד עין.
התנהגות החיזור משתנה בין המינים.
עם זאת, קריאותיהם הם חלק בלתי נפרד מתהליך החיזור.
בעת החיזור, מספח הזכר טריטוריה אפשרית לקינון, ומנסה באמצעותה לפתות את הנקבה.