tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנות השמונים ערך פרויקט מחקר על דגי חרב מטעם אגף הדיג של משרד החקלאות.
ב-1990, משהותר יבוא פירות ים לישראל הוא החל לייבאם.
השף הראשון של המסעדה היה יונתן רושפלד, שעזב לאחר פחות משנה.
החליף אותו השף יורם ניצן, בוגר בית הספר תדמור, שכיהן בתפקידו עד סגירתה ב־2015. למסעדה היה גם שף קונדיטור.
המסעדה התמחתה בדגים, פירות ים ומעט בשר.
פירות הים והדגים הוטסו למסעדה שלוש פעמים בשבוע מרחבי העולם.
למסעדה היה גם תפריט יין בן כ-500 יינות.
מול ים נבחרה במשך מספר שנים לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל, הן על ידי מבקר המסעדות של עיתון הארץ דניאל רוגוב והן על ידי מבקר המסעדות של עיתון מעריב שגיא כהן, כמו גם על ידי מדריך מפה למסעדות ישראל.
מדריך "גו מיו" הישראלי זיכה אותה בציון הגבוה ביותר במשך חמש שנים רצופות.
המסעדה הופיעה במדריך הצרפתי "השולחנות הגדולים בעולם" (Les Grandes Tables du Monde) כאחת ממאה ארבעים וארבע המסעדות הטובות בעולם החל משנת 2003.
שם המסעדה הוא משחק מילים: המסעדה ממוקמת על שפת הים התיכון, ועל כן מול-ים.
בנוסף מול בצרפתית - צדפה, רמז לכך שהמסעדה מגישה מאכלי ים.
בסדרה "המשרד", בעונה 6 בפרק "The Banker" מוזכרת המסעדה כמקום שבו אפשר לקבל את הלובסטר הכי טוב בעולם.
באופן אירוני, מעט לאחר מכן זכתה המסעדה להופיע ברשימת לה ליסט, כשהיא כבר לא פעילה בפועל.
תחילה החל שלום מחרובסקי לשקם את המסעדה, אולם ארבעה חודשים אחרי סגירתה בעקבות השריפה, הודיע על סגירתה באופן סופי.
שלום מחרובסקי זכה בדצמבר 2015 בפרס על מפעל חיים מטעם טיים אאוט תל אביב.
סיפודפדייה Seafoodpedia: מדריך דגים, סרטנים, צדפות, מתכונים וסיפורים: מול ים Mul-Yam, 2012.
זוהי אנציקלופדיה מצולמת ובה מידע מפורט ואנקדוטות על פירות ים ודגים ממינים שונים - מיובאים ומקומיים, כמו גם תמונות של יצורי הים.
הספר מחולק לארבעה פרקים: דגים, צדפות, רכיכות ובעלי שריון ומוגש ב-7 שפות שונות.
חלקו השני של המדריך מורכב ממתכונים שגובשו מראשיתה של המסעדה ועד היום, פרי יצירתו של שף המסעדה יורם ניצן, שמוגשות במסעדה עד היום.
הספר זכה במקום הראשון בתחרות ספרי הבישול והעיצוב, Gourmand International, שנערכה במוזיאון הלובר, פריז, בפברואר 2013.
מולאן הוא סרט אנימציה אמריקאי שבוים על ידי טוני בנקרופט ובארי קוק והופק על ידי חברת וולט דיסני.
זהו הסרט ה-36 במספר שהופק על ידי החברה וחלק מהרנסאנס של דיסני, והוא מבוסס על סיפור-עם סיני על פא מולאן (בסינית: 花木蘭, חוּאַה מוּ-לאַן).
"מולאן" זכה במספר פרסי אנני, היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר וכן לפרס גלובוס הזהב בקטגוריית הפסקול הטוב ביותר והשיר הטוב ביותר לשנת 1998. מכון הסרטים האמריקאי בחר את "מולאן" כמועמד לרשימת עשרת סרטי האנימציה הטובים ביותר.
לאחר יציאת הסרט נוצר זיכיון בעל שם דומה בו סרט המשך: מולאן 2, אשר הופץ ישירות בווידאו בשנת 2005 וכן מספר משחקי מחשב.
בשנת 2020 יצא סרט לייב אקשן הנושא גם את השם "מולאן" המהווה רימייק לסרט זה.
הסרט נפתח בכך שההונים, בראשות שאן יו האכזרי, פולשים להאן, סין, והקיסר הסיני מפקד על גיוס כללי: על גבר אחד מכל משפחה להצטרף לצבא הסיני.
במקביל אנו מתוודעים לגיבורת הסרט, מולאן, צעירה סינית טובת לב אך מגושמת, שמגיעה למפגש כושל עם שדכנית שבסופו השדכנית מכריזה שמולאן "לעולם לא תביא למשפחתה כבוד".
שליחי הקיסר מגיעים לביתה של מולאן, ופא ז'ו, אביה של מולאן והגבר היחיד במשפחה, מתכנן להתגייס לצבא למרות גילו ונכותו.
מולאן מחליטה להתחזות לגבר וללכת במקומו, גונבת שריון, חרב וסוס ויוצאת באישון לילה.
פא ז'ו מגלה זאת ומתפלל אל אבות משפחתו בתחינה שיגנו על בתו, ואלו מזמנים את דרקון האבן הגדול שלהם כדי להגן עליה.
לרוע המזל, פסל הדרקון הגדול לא מתעורר לחיים, ומושו, דרקון קטן, הולך להגן על מולאן, ללא ידיעתם של האבות.
לאחר קשיי התאקלמות חברתיים ופיזיים, מצליחה מולאן (המאמצת את השם פינג) להפוך ללוחמת הטובה בגדוד, תחת פיקודו של קפטן לי שאנג, בנו של גנרל הצבא הסיני, ומתיידדת עם חבריה החדשים: יאו, לינג וצ'ין-פאו.
מושו, שרוצה לראות בהצלחתה של מולאן כדי לזכות בהכרתם של האבות הקדמונים, מזייף פקודה מהגנרל לי, שמורה ללי שאנג להצטרף לחזית.
לי שאנג ממלא את הפקודה, והוא וחייליו מגיעים לכפר שרוף, ושם מגלים שגנרל לי וכוחותיו הובסו על ידי ההונים.
אבלים וחפויי ראש, הם עוזבים את ההרים במהירות כדי לנסות להקדים את ההונים ולהגן על עיר הבירה, ובדרכם הם נתקלים בכוח הגדול של ההונים.
בתושייה רבה, מולאן יורה פגז תותח ויוצרת למפולת שלגים, שבה נקברים חיילי האויב, ואף לי שאנג כמעט נהרג אך ניצל בידי מולאן.
שאן יו תוקף בחמת זעם את מולאן, וחותך אותה באזור הבטן.
מולאן נאלצת לקבל טיפול רפואי, ובמהלכו מתגלה שהיא אישה.
כתודה על כך שמולאן הצילה את חייו, לי שאנג מחליט לחוס על חייה ולא להוציא את מולאן להורג (כפי שהחוק מחייב), אך מגרש אותה משורות הצבא.
מולאן נשארת מאחור, בעוד החיילים עוזבים לעיר הקיסרית כדי לדווח על מותם של ההונים - ומגלה שלא כל ההונים נהרגו במפולת, ומספר קטן של הונים ששרדו, כולל שאן יו, עושים את דרכם אל עיר הבירה הקיסרית.
מולאן מגיעה אל עיר הבירה במהלך חגיגות הניצחון על ההונים, ומנסה להזהיר את לי שאנג בנוגע לשאן יו, אבל הוא מסרב להקשיב.
ההונים מופיעים, לוכדים את הקיסר ומתבצרים בארמון.
בעצתה של מולאן, לי שאנג וחייליו נכנסים לארמון מחופשים לפילגשים, ומביסים את אנשיו של שאן יו.
לי שאנג מסכן את חייו בעודו מגן על הקיסר, ומולאן מושכת את שאן יו אל הגג, ופורקת אותו מחרבו.
מולאן מסמנת למושו, והוא משגר לעבר מפקד ההונים טיל זיקוקים שמחסל אותו.
מולאן מהוללת על עוז רוחה על ידי הקיסר והעם של סין, שאף משתחווה לה ביראת כבוד, ונאותה לקבל את הציצה של הקיסר וחרבו של שאן יו במתנה, אך מסרבת בנימוס להצעתו לשמש כיועצת שלו, ומבקשת לחזור למשפחתה.
היא חוזרת הביתה ומציגה את המתנות לאביה, שמדגיש כי העיקר הוא שבתו שלמה ובריאה, ולא הכבוד שהביאה למשפחתה.
לי שאנג, שהתאהב במולאן, מגיע לביתה בתואנה שהוא רק רוצה להחזיר לה את הקסדה, אך מקבל את הזמנת המשפחה להישאר לארוחת ערב.
בסוף הסרט מכריזים האבות הקדמונים על מושו כשומר המשפחה.
דמות מדבבים בגרסה האנגלית מדבבים בגרסה העברית פא מולאן מינג-נה ון (שירה: ליאה סלונגה) רינת גבאי מושו אדי מרפי תומר שרון קפטן לי שאנג בי.די.
מולאן 2 הוא סרט ההמשך לסרט "מולאן" מבית דיסני אשר הופץ ישירות בווידאו בשנת 2004. הסרט ממשיך את עלילת פא מולאן אשר הצילה את סין מצבא ההונים.
זהו הסרט השני בזיכיון סרטי מולאן של דיסני.
לאחר שפא מולאן הצילה את סין מתוקפים בסרט הקודם, מושו, דרקון שמשמש כמגן שלה, מקבל מעמד מיוחד במקדש הרוחות של משפחתה.
במקדש הרוחות גרות הרוחות של כל האנשים משושלת פא שמתו, והם מגנים על חברי השושלת החיים, שהם משפחתה של מולאן.
לי שאנג, מפקדה של מולאן בסרט הקודם, מציע למולאן נישואים חודש לאחר אירועי הסרט הקודם, והיא מסכימה.
הרוחות במקדש הרוחות אומרות למושו שכשתתחתן, כבר לא תהיה חלק ממשפחת פא, ומושו לא יוכל להגן עליה, ולכן הוא יאבד את המעמד המיוחד שלו.
בגלל זה מושו מנסה למנוע מהשניים להתחתן במהלך כל הסרט, בטענה שהם לא מתאימים אחד לשני.
קיסר סין מבקש ממולאן ושאנג ללוות שלוש נסיכות לממלכה התיכונה, כדי שיתחתנו עם שלושה נסיכים שם, וכך ייווצר שלום בין שתי הממלכות.
אם לא יגיעו לממלכה תוך שלושה ימים, לסין לא תהיה הגנה נגד המונגולים שיתקפו אותה.
למולאן ושאנג מצטרפים שלושה חיילים מהסרט הקודם.
במהלך המסע מתאהבות הנסיכות בחיילים, וממאנות להתחתן עם נסיכי הממלכה התיכונה.
עקב זאת מולאן מחליטה למנוע את החיבור בין שתי הממלכות, ואת החתונה, למורת רוחו של שאנג.
מושו, שמנסה לסכסך בין השניים כדי שיפרדו, מצליח לשכנע את שאנג שמולאן מנצלת אותו.
במהלך מסעם מושו נאלץ להתוודות למולאן על מה שעשה, והיא מנסה לתקן את יחסיה עם שאנג, כשאת השיירה תוקפים שודדים.
חברי השיירה מצליחים להציל את שלוש הנסיכות, אך הגשר שעליו נמצאים מולאן ושאנג מתמוטט, והשניים עומדים ליפול לנהר, כי משקלם רב מדי עבור הגשר הממוטט.
שאנג עוזב את הגשר ונופל לנהר, ובכך מציל את מולאן.
מולאן ממשיכה במסעה לממלכה התיכונה, ומחליטה להציע לשליט הממלכה שאחד מבניו יתחתן איתה, כדי למנוע את השידוך הכפוי בין הנסיכות לבין בניו של השליט.
שאנג, ששרד את הנפילה, מגלה זאת ומנסה לעצור אותה, ובעזרת מושו מצליח לבטל את החתונה.
מולאן ושאנג מתחתנים, והנסיכות משוחררות משידוכן, שוב הודות למושו.
שאנג ומולאן מאחדים בין מקדשי המשפחות, ולכן מושו מורשה לשמור על מעמד הכבוד שלו, ועל מעמדו כמגינה של מולאן.
מולאן (רינת גבאי): גיבורת הסרט, מאוהבת בשאנג ומנסה לבטל את הנישואים בכפייה של בנות הקיסר לנסיכים של לורד צ'ינג.
קפטן שאנג (ליאור אשכנזי): קפטן המאוהב במולאן ולא הולך אחרי ליבו, אלא תמיד ממלא חובות והוראות.
בסוף הסרט מציע נישואין למולאן.
מושו (תומר שרון): דרקון דמוי חרדון, חברה הטוב של מולאן.
מנסה להפריד בין מולאן לשאנג בשביל לשמור על כס הכבוד שלו.
קריקי (פרנק וולקר): צרצר המזל של מולאן.
יאו (מיכה אוזין סליאן): בחור נמוך ושרירי, מתאהב במיי הנסיכה.
לינג (מומי לוי): בחור גבוה וצנום, צוחק מבדיחות לא מצחיקות ומספר בדיחות סתמיות, מתאהב בטינג טינג הנסיכה.
צ'ין-פאו (ליאור זוהר): בחור שמן וגדול, אוהב אוכל ורוצה אישה בשלנית, מתאהב בסו הנסיכה.
טינג טינג (לימור שפירא): הבכורה שבבנות הקיסר, לרוב צמודה לחוקים וכללים, מתאהבת בלינג.
מיי (מיכל צפיר): הנסיכה האמצעית, אוהבת לעבור על החוקים, מתאהבת ביאו.
סו (לירז צ'רכי): הקטנה שבבנות הקיסר, בשלנית נהדרת, מתאהבת בצ'ין-פאו.
לורד צ'ינג (אוהד שחר): הלורד של הממלכה התיכונה במונגוליה.
פא-זו (אלי גורנשטיין): אביה של מולאן.
סבתא (דבי בסרגליק): סבתה של מולאן.
צ'יקי : בנו הבכור של לורד צ'ינג, כמעט התחתן עם מולאן.
"שיעור מספר אחת" – מולאן וילדות הכפר
"האחת שאני אוהב" – יאו, לינג וצ'ין פאו
"כמו כל הנערות" – מיי, סו וטינג-טינג
מולאי חסן , בנו של מוחמד השישי, מלך מרוקו, הוא יורש העצר לכס המלוכה המרוקאי.
מולאי חסן הוא בנם של מוחמד השישי ושל רעייתו, הנסיכה לאלה סלמא, ולו אחות צעירה - לאלה ח'דיג'ה .
מולאי חסן נקרא על שם אביו של מוחמד השישי, המלך חסן השני, ולכן, בעת עלייתו לשלטון צפוי שימלוך תחת השם המלכותי חסן השלישי.
: אביר האבנט הגדול של מסדר הרפובליקה
בגאולוגיה, מוֹלאס או משקע מולאסי הוא מושג המשמש להגדרת משקעים וסלעי משקע דוגמת אבן חול, פצלים וקונגלומרט שנוצרו אל מול רכס הרים מתרומם.
סלעים אלה נוצרים בסביבה יבשתית ואגמית אך גם בסביבה ימית רדודה כתוצאה מהצטברות משקעים באגן קדמי – אגן השקעה המתפתח בקדמת הרכס המתרומם ובמקביל לו.
מקור המושג מולאס באיטלקית (molle – רך) ובלטינית (mollis), והוא גם שמו של מיקום מייצג: אגן מולאס – אגן קדמי בצפון-מערב הרי האלפים הגובל מצדו השני ברכס הרי היורה.
המושג נטבע בשנת 1779 על ידי המדען השווייצרי הוראס-בנדיקט דה סאסור (Horace-Bénédict de Saussure, 1740–1799), ומאוחר יותר שימש גם להגדרת אבן חול דקת-גרגר שהתגבשה במהירות למרגלות האלפים.
משקעים מולאסיים ממלאים לעיתים כליל את קער האגן הקדמי ביוצרם משטח השקעה שטוח.
הם עשויים להיות עבים מאוד סמוך למורדות קדמת הרכס ודקים בחלקים אחרים שלהם.
מבנים גדולים דמויי עדשה של משקעים מולאסיים יוצרים טריז קלאסטי.
באגנים אלה עשויים לחול מעוות וקימוט מאוחרים להשקעה.
מולאי יזיד בן מוחמד היה שליט מרוקו בין השנים 1790-1792. ידוע בתור מי שאחראי לרדיפות של היהודים במרוקו.
מולאי יזיד היה בן לשושלת העלאווית.
כבר בימי שלטון אביו מולאי מוחמד השלישי עשה יזיד מספר ניסיונות לתפוס את השלטון, אך אביו הסולטאן סיכל ניסיונות אלה.
שמואל רומאנלי כתב בספרו "משא בערב" שזעמו של יזיד על היהודים נבע מכך שלפני מינויו לשליט סירבו יהודים מתטואן לבקשתו להלוות לו כספים עבור המאבק באביו.
לאחר מות אביו בשנת 1790 הכריז על עצמו כיורש, וכך עשו גם שני אחים נוספים.
החל קרב ירושה על השלטון ובמשך שנתיים היה הסולטאן יזיד אחראי להרס ולרצח של יהודים בערים ברחבי מרוקו.
כך למשל כשיזיד כבש את העיר תטואן הוא הורה לקשור את העשירים מבין היהודים לסוסים ולגרור את גופותיהם ברחבי העיר.
בנוסף, נבזז המלאח היהודי בעיר ונשים יהודיות נאנסו.
מסורת של בני עיירת אופראן מדרום מרוקו מספרת ששליט אזורי מקומי מטעם יזיד קשר בשלשלאות 50 מגברי הקהילה ואילץ אותם לבחור בין התאסלמות למוות, ובעקבות זאת החליטו 50 הגברים למות על קידוש השם וקפצו אחד אחרי השני לתוך אש בוערת..
מספר רב של קינות ופיוטים נכתבו על המאורעות הקשים, המפורסמת שבהן נכתבה על ידי דוד בן חסין.
בשנת 1792 נהרג יזיד על ידי כוחותיו של אחיו סולימאן, שתפס אחריו את השלטון.
מולאנא שאהין שיראזי (בפרסית בת ימינו: مولانا شاهین شیرازی) היה משורר יהודי פרסי בן המאה ה-14, הנחשב לגדול משוררי יהדות פרס.
היה הראשון לחבר שירה בפרסית יהודית (ניב יהודי של פרסית הנכתב באותיות עבריות).
יצירותיו הגדולות כתובות בצורה של אפוס ודומות לאפוסים הקלאסיים של התרבות הפרסית כגון ה"שאהנאמה" והפואמות של המשורר המפורסם נזאמי.
פרטים מעטים ידועים על חייו.
על פי שמו, מולאנא שאהין שיראזי (מילולית: "אדוננו הבז משיראז"), ניתן לשער שעיר מולדתו היא שיראז שבדרום-מערב איראן, אך על פי כתביו מספר חוקרים העלו את ההשערה שהוא נולד בכאשאן שבמרכז איראן וקיבל את הכינוי "השיראזי" מסיבות אחרות.
הוא חי בימיו של השליט האילח'אני אבו סעיד (1316–1335) והשלים את חיבוריו כנראה בשנת 1359. על פי הכרוניקה של באבאי בן לוטף מהמאה ה-17, הוא נקבר בשיראז.
שאהין חיבר מספר פואמות ארוכות העוסקות בסיפורי התנ"ך.
כולן בנויות כאפוס מחורז על בסיס תבניות השירה האפית הפרסית הקלאסית, ובפרט בדומה לאפוס הפרסי המפורסם השאהנאמה ולפואמות של המשורר הפרסי נזאמי.
החיבורים מעידים על שליטתו הגבוהה של המשורר במסורת הפואטית הפרסית.
כלל החיבורים נכתבו בפרסית יהודית הכתובה באלפבית עברי, ונפוצו בקרב הקהילות היהודיות דוברות הפרסית בפרס ומרכז אסיה.
מבחינה תוכנית יצירותיו מחברות את סיפורי התורה והמדרש ביחד עם מוטיבים מהמסורת האגדתית הפרסית.
ב"ארדשיר-נאמה" המשורר שאהין מתאר את כורש הגדול כבנם של אסתר המלכה ואחשוורוש, ותולה את הסכמתו של כורש לשיבת ציון במוצאו היהודי.
יצירותיו של שאהין היו ידועות בקרב יהדות פרס בשם "שרח שאהין על התורה" (הסבר\פרשנות שאהין על התורה) וזכו להוקרה לאורך הדורות.
מספר משוררים יהודים-פרסים לאחר זמנו של שאהין, כגון המשורר עמראני (1454-1536), המשיכו את מסורתו וחיברו אפוסים דומים בסגנונם גם על חלקים נוספים של התנ"ך.
בראשית-נאמה חלק א', מהדורת שמעון חכם, ירושלים: הוצאת ספרי קודש י.
בראשית-נאמה חלק ב', מהדורת שמעון חכם, ירושלים: הוצאת ספרי קודש י.
מוסא-נאמה חלק א', מהדורת שמעון חכם, ירושלים: הוצאת ספרי קודש י.
מוסא-נאמה חלק ב', מהדורת שמעון חכם, ירושלים: הוצאת ספרי קודש י.
ארדשיר-נאמה, מהדורת שמעון חכם, ירושלים: הוצאת ספרי קודש י.
אבנר פרץ, שאהין תורה – האפוס הפרסי-היהודי הקלאסי מהמאה הארבע-עשרה, הוצאת יריעות 2010 (תרגום של כחמישית מ"מוסא-נאמה").
ברוך פיקל, שירת משה – תרגום עברי מלא לספר "מוסא נאמה", הוצאה עצמית, 2022.
מולא אהרן הכהן (1843 - 13 במאי 1918) היה שד"ר, ממעוררי עליית יהודי פרס לארץ ישראל.
בשנת 1885 החליט מולא אהרן בכ"ר משה הכהן (התואר "מולא" ניתן למורה או למי שידע לכתוב קמעות ולעשות השבעות וסגולות לכל מיני צרות) לצאת מעירו שיראז שבפרס, לביקור של ארבע ערי הקודש (צפת, טבריה, ירושלים וחברון) בארץ ישראל.
לאורך מאות שנים טרם הגעתו של הכהן, דאגה הקהילה היהודית בפרס ליצירת קשר מתמיד עם ארץ ישראל באמצעות שליחי מצווה.
השליחים זכו לכבוד רב, וברבות הימים נמצא כי כתביהם היו למקור המידע העיקרי לתולדות יהודי המזרח מהמאה העשירית ואילך.
הקשר נשמר לאורך השנים בעיקר עם העיר צפת; כבר במאה ה-16 התיישבו מעטים מעולי פרס בעיר, ואילו במחצית השנייה של המאה ה-19, עם התפתחות דרכי הגישה והתחבורה, התרבו השליחים שהגיעו מארץ הקודש לערי פרס במטרה לאסוף תרומות עבור מוסדות צדקה וחסד.
לקראת סוף המאה ה-19 גברה העלייה מפרס, בעיקר בשל התעמרות המשטר המוסלמי ביהודים, שסבלו מאפליה ומהצרת צעדיהם על ידי שכניהם המוסלמים בכל תחומי החיים.
כאשר הגיע הכהן לארץ ישראל, פנה לצפת, שם הייתה כבר קהילה של יוצאי פרס.
יהודי צפת התרשמו ממנו וביקשו למנותו לשד"ר לערי בוכרה, רוסיה ופולין, קווקז וגורגיסטאן, כדי לאסוף כספים עבור בני הקהילה העניים בצפת.
את הסכמתו התנה שיעשה זאת רק בדרכו חזרה לביתו, לאחר שיעלה את כל משפחתו לארץ ישראל.
אשתו הראשונה של הכהן לא הרתה, ועל כן נשא אישה שנייה, תמר כאנום, אלמנה ואם לבן, בתקווה שתלד לו ילדים.
לבני הזוג נולדו ארבעה בנים: יוסף כהן, שלשמו הוצמד השם "המקובל", מחבר הספר "גורל יד יוסף"; בנימין הכהן; רפאל חיים הכהן, איש ציבור, בעל דפוס ומחבר הספר "אבנים בחומה"; והבת שרה רשתי.
את שמעון, בנה של אשתו מבעלה הקודם, גידל כבנו.
בנו של בנימין הכהן; אהרן חיים כהן, היה איש מודיעין ופעיל ציבור ישראלי.
הכהן ניחן בכל התכונות הדרושות לשליח כפי שמתאר אותן אברהם יערי: הוא היה בעל תורה ומידות, ידע להתהלך עם הבריות, להסתגל למנהגים חדשים ואף להטיל את מרותו בשעת הצורך.
כאדם היוצא לנדודי מרחקים במשך שנים רבות, היה עליו להיות אמיץ לב, בקי בהוויות העולם, מהיר ללמוד שפות ואף הרפתקן.
לפי הספר "אבנים בחומה", בדרכו חזרה לביתו יצא הכהן למסע איסוף כספים עבור תושבי צפת.
במסעותיו הגיע לעיר קרסו-בזאר (כיום בילוהירסק) שבאוקראינה, שם נפגש והתחבר עם הרב חיים חזקיהו מדיני.
במשך שהותו שם חלה, ומצבו היה אנוש.
כאשר חשבו שאין תקווה לחייו, נשלח מברק ליהודי צפת על מצבו של השד"ר החולה שלהם.
המברק שובש, ורבני צפת הבינו שהכהן נפטר, ומיד הודיעו לשתי נשותיו ולבניו שנשארו בשיראז על מות אביהם.
שנה שלמה התאבלה כל המשפחה עליו, עד שקיבלה מכתב בכתב ידו כי הוא חי ובדרכו לביתו.
מיד עם שובו לשיראז, החל הכהן בהכנות לעליית משפחתו לארץ ישראל, ערך מסעות התעוררות בבתי כנסת והפציר ביהודים נוספים לעלות.
רבים באו לשמוע אותו וגם לראות את "המת שחזר לחיים".
ביום כ"ו תמוז שנת תר"ן, לאחר שמכר את כל רכושו, יצא יחד עם שתי נשותיו, וכל בניו ובאי ביתו לארץ ישראל.
את הדרך עשו במשך חצי שנה, בשיירות של סוסים וגמלים משיראז ועד בושהר, עיר נמל במפרץ הפרסי, שם עלו על אנייה ודרך תעלת סואץ הגיעו לארץ ישראל.
עם רדתו מהאנייה שכר שיירת פרדות וחמורים לקחת את משפחתו לצפת, בה תכנן להתגורר.
סופת שלגים קשה עצרה את השיירה בשכם.
לאחר שהצידה עמדה להיגמר, הפנה מולא הכהן את השיירה לירושלים, בה השתקע.
בארכיון המכון לכתבי יד בספרייה הלאומית נמצא "כתב מינוי לשליח" של הכהן.
באוסף פויכטוונגר במוזיאון ישראל, נמצא חותם שניתן לשד"ר הכהן.
הרב מזרחי-צורף צייד את הכהן בתעודות שליחות, בפנקס קבלות ובחותם.
בהיותו צורף, לקח מטבע של 10 מיל עם המילה ירושלים במרכזה והפך אותה לחותם, כאשר מחק את הערך והוסיף כיתוב "הכנסת אורחים ירושלים".
הכהן נשלח לקושש כספים באוקראינה ובערי גורגיסטאן.
מעיתונות התקופה מתברר שהחותם והתעודות גרמו לו צרה.
בעיתון המליץ, ב-5 במאי 1887, הופיעה עדות להימצאותו של הכהן בכמה ערים באוקראינה, בעיר חורסאן ובאודסה.
הכתב מספר: "פגשתי פה איש...שמו: אהרן...משה הכהן ובידו פנקס הכתוב פנים ואחור בכתב רש"י ואשורית במכתבי תהילה המעידים עליו כי הנהו איש נאמן, תם וישר הלוך ושלוח הוא לאסוף נדבות עבור חברת 'הכנסת אורחים' בעיר הקדושה ירושלים".
משום ששדרי"ם רבים חיפשו תרומות באזור, ומשום שכתב השד"רות שנשא הכהן לא עוטר בחתימותיהם של הראשון לציון וגדולי חכמי ירושלים, הביע הכותב חשד כלפי השד"ר וסבר שאינו שליח ירושלים, ושזייף את החותם שבו צייד אותו מזרחי-צורף, ורכש אותו באודסה.
הכהן המשיך לעבור מעיר לעיר בניסיונותיו לאסוף תרומות, אולם בכל המקומות נתקל בתמיהה מדוע לא חתמו גדולי רבני ירושלים על כתב המינוי.
כדי לפתור את הבעיה, החליטו ראשי קהילת סימפרופול להפנות את השד"ר אל הרב חיים חזקיהו מדיני, שנחשב לסמכות רבנית בכירה ומקובלת, בזמן שישב בקאראסובאזאר (בילוהירסק) שבחצי האי קרים.
הרב מדיני פנה לרבני ירושלים, על מנת שיבהירו מדוע לא חתמו על כתב המינוי לשד"ר.
במחקרו מצא מזרחי כי רבני ירושלים הספרדים ראו בחומרה את ניסיון איסוף התרומות של העדה הפרסית ללא הסכמתם, כיוון שחששו שעם הפרדת העדות יפחתו התרומות, לפיכך ביקשו מהרב מדיני להחרים את כסף הנדבה, את הפנקס והחותם ולשולחם לירושלים.
הרב מדיני השיב לרבני ירושלים, כי הוא סבור שחטאו של השד"ר אינו גדול כל כך, וכי כוונתו הייתה טובה.
הוא סירב לשלוח את כסף הנדבה לירושלים כבקשתם, בטענה שבכסף המדובר מומנה שהותו של השד"ר בעירו בעת שחלה וכמעט מת.
את החותם וכתב המינוי השאיר הרב מדיני בידו, ושילח את השד"ר לביתו בשיראז.
החותם והתעודות הוחזרו לארץ ב-1899 על ידי הרב חזקיה מדיני, שהפך לרבה של חברון ובה סיים את ספרו "שדי חמד".
מארכיונו של הרב מדיני הגיעו התעודות הנדירות למוזיאון ישראל ולאוסף פויכטוונגר.
כתוצאה מפעילותו של הכהן בבתי הכנסת בשיראז עלו לארץ ישראל בסוף המאה ה-19 כאלף עולים משיראז.
בעקבות עולים אלה, באו ב-1895 קבוצות עולים נוספות, מטהראן.
ב-1907 היו כ-950 עולים מאיראן בירושלים, ועד אמצע שנות ה-20 של המאה העשרים הגיע מספרם בכל ארץ ישראל ל-7275 נפש.
הכהן ובני ביתו קנו חלקת אדמה בבתי ניסן ב"ק בירושלים (ליד שער שכם) ושם בנו את ביתם, שהיה בית לרבים מעניי פרס שבאו לירושלים ולא מצאו לעצמם מקום לינה.
הוא נפטר בירושלים ונקבר בהר הזיתים.
לפי רישומי חברה קדישא, קברו נכלל בין הקברים שנהרסו ללא שריד בתקופת השלטון הירדני.
רפאל חיים הכהן, אבנים בחומה, בהוצאת "בית עלים", דפוס רפאל חיים הכהן, ירושלים 1970.
הכינוי "באב אל-באב" הוענק לו על ידי מנהיג התנועה החדשה, הבאב, סיד עלי מוחמד שיראזי, כדי להביע הכרה בכך שהוא היה המאמין הבאבי הראשון וכדי לציין את היותו האדם הראשון להביע אמונה בבאב כמהדי המובטח של האסלאם וכמניפסטציה אלוהית חדשה (נביא חדש), המייסד דת עצמאית חדשה.
כאדם צעיר, מולא חוסיין למד את התאולוגיה השיעית האוצולית, על פי האוצול אל-פיקה, כלומר את שורשי ההלכה האסלאמית השיעית, תוך שהוא נהיה חבר מוסמך מן המניין, עוד בגיל 21, של מערך פוסקי ההלכה השיעים.
מאוחר יותר, מולא חוסיין נהיה חסיד של האסכולה השיח'ית המשיחית, כשהוא לומד תחת הדרכת מנהיגה, השיח' סייד כאזם רשתי ונוסע להתדיין עם חכמים שיעים בולטים כדי להשיג תמיכה לרעיונותיו של רשתי.
לאחר מות רשתי, מולא חוסיין הוביל קבוצת מאמינים שיח'ים למסע חיפוש אחר המהדי.
ב-22 במאי 1844, בעיר שיראז, מולא חוסיין הפך לאדם הראשון להביע את אמונתו בבאב כמהדי והחסיד הראשון של הדת החדשה אשר הבאב ייסד, הדת הבאבית.
הוא מונה להיות השליח הראשון של הבאב, כחלק מקבוצה אשר נודעה בכינויה אותיות הח"י.
יום השנה של אירוע זה, נחשב כיום קדוש בקרב המאמינים הבהאים והם חוגגים אותו מדי שנה.
כאחד שהיה חלק מאותיות הח"י, מולא חוסיין מילא תפקיד בולט כמנהיג וכמטיף באבי.
מסעותיו ודרשותיו הציבוריות מילאו תפקיד חשוב בהפצת הדת ברחבי פרס, דבר שאפשר לו לבוא במגע עם רבים מבכירי פקידי הממשל וחכמי הדת הבולטים, כולל בהאא אללה ומוחמד שאה קאג'אר.
לעיתים קרובות הוא מוזכר בספרות הבהאית כדוגמה ומופת לאומץ ולמצוינות רוחנית.
מולא חוסיין בושרואי נולד בבושרויה שבדרום ח'וראסאן, למשפחה שהשתייכה למעמד המבוסס והאמיד של העיירה.
אביו, חאג'י מולא עבד אללה, התפרנס מצביעת בדים; אמו הייתה משוררת אשר נודעה בשל צדיקותה וידענותה.
כמו רוב הילדים הצעירים שחיו בזמנו של בושרואי, בפרס, הוא לא התחנך באופן מסודר.
לימודיו היסודיים כללו שינון מועט של כתבי הקודש, קריאה, כתיבה ומתמטיקה בסיסית.
בהגיעו לגיל 12, הוא עזב את בית הספר בו למד, תוך שהוא שואף לקבל חינוך ברמה גבוהה יותר, אשר כלל לקיחת שיעורים בספרות פרסית והתמחות בקוראן ובאומנות הרטוריקה.
בגיל 21, הוא כבר היה בעל התואר ההלכתי האסלאמי, מוג'תהד.
במהלך לימודיו בעיר משהד, הוא גילה את כתביו של השיח' אחמד אבן זיין א-דין אבן אבראהים אל-אחסאי , מייסד האסכולה השיח'ית הקרויה על שמו, והחל להימשך לתורה השייח'ית.
יורשו של השיח' אחמד אחסאי, המנהיג השייח'י סיד כאזם רשתי, הדריך את מאמיניו לצאת למסע חיפוש שמטרתו הייתה לגלות את הקא'ים.
כשנפטר סיד כאזם רשתי, מולא חוסיין התפלל 40 יום בבידוד ולאחר מכן נדד לערים בושהר ושיראז.
כשהגיע לשיראז, ב-22 במאי 1844, הוא פגש בבאב, סיד עלי מוחמד שיראזי אשר הכריז בפניו של מולא חוסיין שהוא הקא'ים לו ציפו.
למעשה, מיד לאחר המפגש וההכרזה, נהיה מולא חוסיין המאמין הראשון של הבאב.
יום ההכרזה מצוין עד היום בכל שנה כיום חג בקרב חברי הקהילות הבהאיות ברחבי העולם.
איגרת הבאב לראשון אותיות הח"י
מול פלנדרס הוא סרט קומדיה תקופתית בריטי משנת 1965 עם קים נובק וריצ'רד ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן מול פלנדרס של דניאל דפו שיצא לאור ב-1722, שלוש שנים לאחר פרסום רובינזון קרוזו.
הוא מתאר את חייה של אישה יפה, עצמאית ודעתנית המנסה לפלס את דרכה בים של גברים תאבי מין הנמשכים לגופה.
ב-1996 הופק הסרט "מול פלנדרס" עם רובין רייט בתפקיד הראשי.
מול פלנדרס (קים נובק) היא משרתת יפהפייה בביתו של ראש העיר.
הוא ראה אותה לראשונה בבית יתומים בו גדלה לאחר שאימה זנחה אותה.
הבן הגדול עוגב אחריה אך דווקא הבן הצעיר המגמגם והמפגר שכלית מבקש את ידה.
היא נענית לו בחוסר רצון כי רוצה לשמור על מעמדה.
לאחר שהוא נהרג בנפילה מכרכרה, המשפחה מגרשת אותה.
מול-כעת אלמנה יפהפייה- נזרקת לרחוב ומוצאת עבודה כמשרתת אצל ליידי בלייסטון (אנג'לה לנסבורי) ומאהבה הרוזן (ויטוריו דה סיקה) שמנסה כל הזמן לעגוב אחריה.
מול מתבקשת לנסוע ללונדון כדי להכין את דירתה של ליידי בלייסטון.
בכרכרה נוסע איתה בנקאי עשיר שגם הוא אלמן (ג'ורג' סנדרס).
בדרך הם נשדדים על ידי ג'מי (ריצ'רד ג'ונסון) ועוזרו סקווינט (ליאו מק'קרן).
ג'מי חושב שמול היא ליידי בלייסטון ובלונדון הוא עוקב אחריה מחופש לבעל ספינה עשיר עם משרתו סקווינט.
לאחר בילויים והנאות היא מגלה לו מי היא באמת וגם הוא מזדהה.
ג'מי חוזר לחברתו וידידתו דאצ'י (לילי פלמר) הסוחרת ברכוש גנוב.
הרוזן מנסה לתקוף אותה מינית אך היא מתנגדת ובאותו זמן מגיעה ליידי בלייסטון שמאשימה אותה בבגידה באמון וזורקת אותה לרחוב.
מול מחליטה לחזור לבנקאי אשר חולה ומתאושש לאחר ההיכרות המחודשת והם נישאים.
בלילה הראשון היא בורחת לדאצ'י, העוסקת ברכוש גנוב ובמקום לעסוק בזנות היא מתחילה לגנוב אבל בפעם אחת היא נתפסת ביחד עם ג'מי.
הם נאסרים ומועמדים להוצאה להורג.
לפני כן מציג מנהל בית הסוהר (יו גריפית') את המקום לפני ועדה בראשות ראש העיר ובתוכה גם הבנקאי.
כשמזהה הבנקאי את מול הוא נופל ומת.
מסתבר שמול היא כעת היורשת היחידה שלו והיא מצליחה לקנות בכסף את שחרורה ביחד עם ג'מי בתנאי שיגורשו לאמריקה.
על הספינה נערך טקס הנישואים שלהם.
מולאדה (בבמברית: Moolaadé באנגלית: Magical protection) הוא סרט דרמה משנת 2004, שנכתב ובוים על ידי הבמאי הסנגלי עוסמן סמבן.
הסרט עוסק בביקורת נגד השחתת איבר המין הנשי באפריקה כמנהג שבמהלכו מבוצע חיתוך או כריתה של חלק מאיבר המין הנשי, מנהג זה נפוץ במדינות אפריקאיות ומוסלמיות.
העלילה מתרחשת בכפר מקומי בבורקינה פאסו.
הכפר מייצג את כפריה המסורתיים של אפריקה ונופיה הבתוליים והירוקים, אשר נותרו חסינים מהשפעות חיצוניות של העולם המודרני.
קולה, הדמות הראשית בסרט, היא אשתו השנייה של סירה באליטי אשר נשוי לשלוש נשים.
מבין שלוש הנשים קולה בולטת כאישה חכמה ומצחיקה וכן כאישה האהובה ביותר על בעלה.
בתה, אמסאטו, מתארסת למרות שלא עברה השחתת איבר המין הנשי, מאחר שקולה, אמה, מתנגדת למנהג זה.
התנגדותה של קולה למול את בתה הקטנה מובילה את זקני הכפר לשנוא את בתה.
כתוצאה מכך, הלחץ החברתי על בתה אמסאטו הולך ומתגבר ובתגובה היא מבקשת שימולו אותה על מנת להרגיע את הרוחות.
קולה מסרבת לעשות זאת בתוקף ואף מוכנה להקריב את חייה כדי להגן לא רק על בתה אלא על שאר הילדות והנערות בכפר.
קולה מסמנת לאורך שער הכניסה לבית משפחתה את הסמל הצבעוני אשר נקרא Moolaadé, ופירושו "הגנה קסומה".
הסמל Moolaadé מונע ממוהלות הכפר המבוגרות מלהיכנס אל תחום בית המשפחה.
בתחילת הסרט, אשתו הראשונה של בעלה יוצאת לכאורה נגד האקט המחאתי שלה.
עם זאת, לאורך העלילה שאר הנשים משתכנעות בהדרגה מטיעונה של קולה ואף מתחילות לתמוך במאבקה בהדרגה עד שלבסוף הן עצמן מתנגדות להשחתת איבר המין הנשי.
קולה מתמודדת עם בתה שמפצירה בה שתתיר לה לעבור מילה, ומסבירה לה כי היא מסרבת לתת לה ולשאר בנות הכפר הצעירות לעבור את המסלול שעברה בחייה.
לדבריה, הסיבה ראשונה והעיקרית לכך היא שהשחתת איבר המין הנשי עלולה להוביל לתוצאה רפואית קשה וקטלנית.
לקולה היו שני הריונות לא מוצלחים אשר הסתבכו בעבר וגרמו לה סבל פיזי ונפשי לאורך שנים.
אחד מהזכרונות אשר מציפים את קולה במשך שנים הוא הרגע שבו היא קיימה לראשונה יחסי מין עם בעלה והרגישה כאבים עזים.
גם בסיום האקט, בעלה נרדם והיא נותרה עם הכאבים כל הלילה והגיעה למסקנה כי במקרה שלה יחסי המין מביאים כאב בלתי נסבל על פני הנאה.
בסרט קולה מייצגת את התעוררותן של נשות אפריקה אשר יוצאות למאבק בפטריארכליות.
ארוסה של בתה, איברהימה, הוא צעיר משכיל ואמיד אשר שב מצרפת בה התגורר במשך שנים אל כפר הולדתו.
איברהימה מייצג למעשה את הדור הצעיר והמשכיל באפריקה אשר מתייחס להשחתת איבר המין הנשי כמעשה ברברי.
תפיסה זו מתחזקת אצל איברהימה כאשר הוא עד להלוויה של שתי ילדות קטנות אשר מתו כתוצאה ממילת הנשים אשר עברו בעל כורחן.
על אף האירוע הקשה, איש מאנשי הכפר אינו מטיל ספק או מתנגד למנהג המילה הנשי.
איברהימה הופך המום ומודאג במהלך הסרט מהמצב העגום בכפר הולדתו.
בינתיים, אביו של איברהימה מורה לו לבטל את האירוסין עם בתה של קולה, אמסאטו, ובמקום זאת להינשא לבת דודו בת ה-11 אשר כבר עברה מילה על פי המסורת, ועל כן מורשית להינשא.
איברהימה מסרב לעשות זאת, בטענה שהשחתת איבר המין הנשי היא התעללות בילדים.
בנוסף לכך, הוא מכיר באמאסאטו כארוסתו אף על פי שהיא נחשבת ל"טמאה" לפי המסורת המקומית מאחר שלא עברה את טקס השחתת איבר המין הנשי.
הסרט מראה כיצד התחביב העיקרי של נשות הכפר, מעבר לישיבה תחת העץ, הוא להאזין לרדיו ולהתעדכן בהתרחשויות מסביב לעולם.
זקני הכפר מייחסים לבילוי זה את האחריות לאירועים האחרונים אשר התרחשו בכפר ובפרט למקרה של איברהימה אשר מסרב להינשא לבת דודו וחלופין מגן על בתה של קולה, אמבסאדו.
כמו כן, זקני הכפר טוענים כי סירה באטילי איבד את השליטה על אשתו, קולה, והם פוקדים עליו לנהוג זה ביד קשה על מנת להשיב את כבודו בעיני אנשי הכפר ולהראות לכולם כי הוא עדיין בשליטה.
הסרט מראה כי מנקודת המבט הגברית, הרדיו מהווה השפעה רעה על נשות הכפר מאחר שהוא חושף אותן לעקרונות וזכויות מהעולם המערבי כמו שוויון וזכויות נשים.
בעיקר לאור העובדה שרוב הנשים בכפר הפכו למתנגדות להשחתת איבר המין הנשי עקב האקט המחאתי אותה הוביל קולה.
כתוצאה מכך, זקני הכפר מחליטים להחרים את כל מכשירי הרדיו בכפר ואף שורפים אותם לעיני כולם.
למרות זאת, חלק מנשות הכפר מצליחות ברגעים האחרונים להסתיר חלק מהם בזמן החיפושים שנערכים ברחבי הכפר על ידי זקני הכפר.
בעקבות זאת, נשות הכפר מחליטות להתאחד תחת הנהגתה של קולה ומפגינות ברחבי הכפר בקריאה לעצור את מילת הנשים ולשים קץ למנהג זה.
הסרט זכה לביקורות חיוביות וגרף שבחים רבים.
האתר Metacritic דירג את הסרט במקום ה-91 בהתבסס על 26 ביקורות בהן 24 חיוביות ו-2 מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 99% ביקורות חיוביות מתוך 72 אשר נכתבו עליו.
כמו כן הסרט קיבל ציון של 8.5 מתוך 10. המבקר רוג'ר איברט מהשיקגו סן טיימס העניק לסרט את התואר הסרט הטוב ביותר בפסטיבל קאן לשנת 2004 והגדירו כ"סיפור מעורר השראה וסרט אשר מכיל הומור, קסם ויופי חזותי עם מסר ברור וחזק".
דנה סטיבנס מהניו יורק טיימס כתבה כי "לדלג על הסרט מולאדי משמע לפספס יצירה קולנועית מעוררת השראה אשר מובילה את העולם ואת האנושות לשינוי ולמקום טוב יותר."
דסון תומסון מהוושינגטון פוסט כתב כי "הסרט מולאדי הוא יצירה קולנועית אשר מטלטלת את הנשמה".
קווין תומאס מהלוס אנג'לס טיימס כתב כי "יש עושר אינסופי של חיים בסרט מולאדי".
מליסה לוין מה-Dallas Observer כתבה כי "זו משימה לא קלה להעביר מסר כה חשוב אולם סרטו של עוסמן סמבן בן ה-81 הוא עדות חיה לכך שניתן לעשות בהצלחה רבה וזאת באמצעות הצבת האנושות והמוסר האנושי במרכז".
"מול תא הזכוכית" הוא מקבץ כתבות של המשורר חיים גורי שהיה חבר מערכת העיתון "למרחב", וסיקר את משפט אייכמן מראשיתו ועד סופו.
רשימותיו פורסמו מדי יום בעיתון, תחת הכותרת "מול תא הזכוכית", ומאוחר יותר כונסו בספר תחת אותו שם, שראה אור בשנת 1962 וזיכה את מחברו בפרס סוקולוב.
כתבותיו של גורי ליוו את המשפט.
במשפט אייכמן, ניתנה לניצולי השואה בפעם הראשונה האפשרות לספר קבל עם ועולם את סיפורם.
מאה ואחד עשר עדי התביעה גוללו את מגילת הענות והמוות, מעליית הנאצים לשלטון בגרמניה ועד כבות האש במשרפות.
רבים מהישראלים נחשפו יום אחר יום לעדויות על העם היהודי שנהרג, ש"הועלה קרבן על מזבח הגזע".
בכתבה הראשונה בספר כותב גורי: "היום ישב הוא לראשונה בתא הזכוכית המשוריינת מפני כדורים ופצצות, אך החדירה למבטנו [..] בהישמע הקול: בית המשפט!
נקום כולנו והרגע הזה ייחרת לדורות בתולדות עמנו ובתולדות גזע האדם.
היום תעלה מבית הדין בירושלים צעקה שמעטות כאלה, והצעקה הזאת תעבור מסוף העולם ועד סופו.
זו צעקה השייכת לצעקות שאי אפשר לברוח מפניהן ואי אפשר להשתיקן".
מציטוט זה אנו מבינים כי לדעתו של גורי ישראל בתום משפט אייכמן הייתה שונה מישראל שלפניו.
משפט אייכמן העלה לתודעה את הניצולים דרך סיפורם האישי, ונחשב לאחד הגורמים הראשונים שהביאו לשינוי תודעת השואה בארץ.
ההאשמה "מדוע הלכתם כצאן לטבח?" שהועלתה בארץ בעבר החלה להתפוגג, ואצל רבים הובעה תחושה של שותפות גורל עם הניצולים ואף הרגשת אשמה על היחס הלא מתחשב מספיק כלפיהם מצד ילידי הארץ.
בשנת 1947 שהה גורי בשליחות "ההגנה" במחנות העקורים בהונגריה ופעל שם בקרב שרידי תנועות הנוער הציוניות, על מנת לארגן את ניצולי השואה לקראת העלייה לארץ ישראל.
הוא ספג את השפעתו ממנה כשהיה שליח במחנות העקורים, כששוחח ארוכות עם ניצולי השואה שוכני המחנות.
גדעון האוזנר (26 בספטמבר 1915 – 15 בנובמבר 1990) היה משפטן ופוליטיקאי ישראלי.
כיהן כיועץ המשפטי לממשלה, כחבר הכנסת וכשר בממשלת ישראל.
גורי מתאר את נאום הפתיחה של התובע במשפט, גדעון האוזנר, כנאום מכונן בעל השפעה יוצאת דופן: "אומרים, ובצדק, כי נאום האישום של היועץ המשפטי גדעון האוזנר היה מעמד בלתי נשכח.
אני מאשר את הדברים האלה.
אילו הייתי קורא את עיקרי דבריו בספר [...] הייתי עומד, ירא אני.
[...] אבל דברים ידועים אלו נאמרו בבית המשפט מול איש נאשם, באווירה המיוחדת במינה השוררת בבית הדין הזה, בירושלים, ופתע, בדרך פלא זכו לכח בלתי משוער מראש, לעצמת תדהמה, שאין לה אחיות.
ניתן לשער לפיכך, כי המילים האלה זכו לשעת חסד מיוחדת במינה".
נאומו הידוע של האוזנר נפתח במילים אלו: "במקום זה, בו אני עומד לפניכם, שופטי ישראל, ללמד קטגוריה על אדולף אייכמן - אין אני עומד יחידי; עִמדי ניצבים כאן בשעה זו שישה מיליון קטגורים.
אך הם לא יוכלו לקום על רגליהם; לשלוח אצבע מרשיעה כלפי תא הזכוכית ולזעוק כלפי היושב שם: אני מאשים.
מפני שעפרם נערם בין גבעות אושוויץ ושדות טרבלינקה, נשטף בנהרות פולין וקבריהם פזורים על פני אירופה לאורכה ולרוחבה.
דמם זועק, אך קולם לא יישמע.
אהיה על כן אני להם לפה ואגיד בשמם את כתב האישום הנורא".
אוטו אדולף אייכמן (19 במרץ 1906, זולינגן, גרמניה - 31 במאי 1962, רמלה, ישראל) היה פושע מלחמה נאצי.
כראש מחלק היהודים בגסטפו, בדרגת אובר-שטורמבנפיהרר (סגן-אלוף) באס אס בגרמניה הנאצית, היה מהאחראים הראשיים לביצועה בפועל של תוכנית הפתרון הסופי להשמדת היהודים במלחמת העולם השנייה ובמהלך השואה.
הורשע על פי החוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם, נידון למוות בתלייה, והוצא להורג ב-31 במאי 1962.
דוגמה להצגתו של גורי את אדולף אייכמן, הנאשם, מתבטאת בתיעוד הקראת כתב האישום המכיל תיאורים זוועתיים, ותגובת אייכמן אליהם, המושווה לתגובה פסל: "שעה תמימה נמשכת קריאת כתב האישום בעברית ובתרגום גרמני.
אושוויץ, חלמנו, בלזץ, סוביבור, טרבלינקה, מיידנק-- נשמע קולו השקט של השופט, כשהוא מתחלף בקולו של המתורגמן הישראלי בעל המבטא הוינאי-- בין השנים 1939-1945- גזים, שריפות, יריות, תליות...
הפסל לא נע [...] השופט לנדאו קורא פרט אחר פרט, עבירה אחר עבירה ודבריו נופלים אל ים הדומייה [...] הפסל לא נע".
רוברט סרווציוס (31 באוקטובר 1894 – 7 באוגוסט 1983) היה עורך דין גרמני שהגן על אדולף אייכמן במשפטו.
ייצג פושעי מלחמה נאצים נוספים במשפט נירנברג.
גורי, על אף היכרותו עם מערכת המשפט והפרוצדורות, עדיין התקשה לקבל את האבסורד שבהגנה על אייכמן: "הד"ר סווארציוס קם.
בעוד מרחפות בחלל האולם אותן מילים המנסות להיות באות כח יורידית לצעקה המחרידה ביותר שצעק אדם אי פעם, קם ד"ר סווארציוס, פרקליטו השמנמן- אדמדם של האיש היושב כעת בתא הזכוכית.
הייתי מוכן לכך ואף על פי כן, אני חש כעת איך הבחילה שמה מחנק לגרוני".
הספר זכה לתהודה רבה, ועורר את התחושה שגורי הצליח לשקף את המשפט בצורה הטובה ביותר.
כפי שאומר יחיעם ויץ: "באמצעות הספר הזה ניתן למשש, בקצות האצבעות ממש, את "משק כנפי ההיסטוריה" של אותם ימים".
גם אלון גן טוען כי יותר מכל אדם אחר היטיב חיים גורי בכתביו להסביר את השינוי מטלטל הזהות שעורר משפט איכמן.
ביקורת אחרת מציינת כי הספר עוצר נשימה, גם בקריאתו ארבעים שנה אחרי שנכתב.
אורנה קדוש מסבירה כי בגלל דרך הכתיבה הניו-ז'ורנליסטית, "גורי מאפשר לקורא לחדור לראשו וללבו, ולהיות איתו שם באולם המשפט, עם כל המחשבות והרגשות שהדברים האיומים מעוררים.
בשפה רזה, בלי פאתוס, בלי פיוט, יצר גורי ספר שהוא שיר קינה."
מולאן הוא סרט דרמה ומלחמה לייב אקשן אמריקאי מבית חברת וולט דיסני, שבוים בידי ניקי קארו ועלה ב-4 בספטמבר 2020 בפלטפורמת דיסני+, במקביל להקרנתו בבתי קולנוע.
הסרט הוא עיבוד מחודש לסרט מצויר בעל אותו שם משנת 1998.
בסרט מככבים השחקנים ליו ייפיי, דוני ין, יוסון אן, גונג לי וג'ייסון סקוט לי.
הצילומים התחילו באוגוסט 2018 בניו זילנד ובמחוז שינג'יאנג בסין והסתיימו בנובמבר 2018. מפיקי הסרט ספגו ביקורת על העובדה שהסרט צולם במחוז שנמצא במרכזו של סכסוך מקומי עם האוכלוסייה המוסלמית בסין ורבים קראו להחרים את הצפייה בו בשל שיתוף הפעולה עם הרשויות הסיניות בדיכוי האויגורים.
באזורים הכפריים של קיסרות סין, חואה מולאן היא ילדה פעילה והרפתקנית, לאכזבת אמה שרוצה שיום אחד היא תינשא לבעל טוב.
כאשר מולאן מתבגרת היא נאלצת לפגוש שדכנית כדי להביא כבוד למשפחה.
באזורים הצפון מערביים של המדינה עמדה צבאית סופגת מתקפה של לוחמים מחאנות רוראן בפיקודו של בורי חאן.
הם מסתייעים במכשפה בשם שיאן לאנג שמצליחה לשנות את צורתה ולחדור לעיירה.
היא משנה את צורתה לחייל של הקיסרות כדי לדווח על המתקפה לקיסר סין; זה מנפיק צו המחייב מכל משפחה לשלוח גבר לשרת בצבא הקיסרות.
חיילי הקיסר מגיעים לכפר של מולאן כדי לגייס מתגייסים ואביה הקשיש והשברירי, ז'ואו, נאלץ להישלח לשורות מכיוון שאין לו בן זכר.
מולאן מבינה שלאביה אין סיכוי לשרוד, היא בורחת עם שריונו, סוסו וחרבו כדי להצטרף במקומו בתחפושת גבר.
מולאן מגיעה למחנה האימונים, המנוהל על ידי המפקד טונג, ששירת בעבר עם ז'ואו במלחמה הקודמת.
מולאן מסתירה את מינה ומצליחה להתאמן.
צבאו של בורי חאן ממשיך להתקדם וגורם לטונג לסיים את האימונים מוקדם ולשלוח את הגדוד שלו להילחם.
מולאן רודפת אחרי כמה מכוחותיו של בורי חאן על סוסים, אך מולה עומדת שיאן לאנג, שיודעת שמולאן מסתירה את מינה.
היא מנסה להרוג את מולאן, שניצלת בגלל שריון העור שלה שנועד להסתיר את היותה אישה.
מולאן מחליטה להפסיק להסתיר את מינה ורוכבת חזרה לקרב וגורמת ללוחמים רוראנים רבים לברוח כשהם חושדים שהיא מכשפה.
הרוראנים מתחילים לתקוף עם טרבושה, אבל מולאן מנתבת אותם ומתחילה לתקוף מלמעלה.
הרוראנים מפנים את חיציהם לעבר מולאן, אך ההתקפות שלהם מפעילות מפולת, שקוברת אותם.
מולאן רוכבת חזרה למחנה ומצילה את חן הונגהוי, חבר חייל שהתיידדה איתו.
כשהיא מגלה שהיא אישה, היא מגורשת מהצבא ויוצאת חזרה הביתה.
בדרכה היא מתעמתת עם שיאן לאנג, שחושפת שהיא הייתה מנודה כי הייתה אישה חזקה והדרך היחידה שהיא יכולה להשיג כוח היא בהנהגתו של בורי חאן.
בנוסף, היא מגלה שההתקפות על המאחזים היו הסחת דעת, מכיוון שבורי חאן מתכוון ללכוד את הקיסר, שהרג את אביו.
כשהיא מסתכנת בהוצאה להורג, מולאן חוזרת לגדוד שלה כדי לספר להם על הכיבוש הממשמש ובא.
טונג מחליט להאמין לה ושולח יחידה לעיר הקיסרית.
שיאן לאנג מתחזה ליועץ הממליץ לקיסר לפגוש את בורי חאן לקרב יחיד, תוך סילוק משמר העיר מעמדותיהם.
בורי חאן הורג את שומרי הקיסר ומתכונן לשרוף את הקיסר בחיים כנקמה.
אך מולאן מגיעה לעיר כשהרוראנים מתחילים בהתקפה שלהם ומתחרה בקרב כדי לשחרר את הקיסר.
בורי חאן יורה חץ לעבר מולאן, אך שיאן לאנג, שמעריצה את מולאן על שהנהיגה את צבאה בגלוי כאישה, הופכת לעיט ומקריבה את עצמה על ידי מעוף לעבר החץ ומתה מפגיעתו.
מולאן נלחמת עם בורי חאן והורגת אותו, אך מאבדת את חרבו של אביה במהלך הקרב.
היא משחררת את הקיסר, המציע לה להצטרף כשומרת אישית.
היא מסרבת להצעה וחוזרת לכפרה, שם היא מתאחדת עם משפחתה.
שליח מהקיסר, בהנהגתו של המפקד טונג, מגיע להציג בפני מולאן חרב חדשה ומציע לה הזדמנות נוספת להצטרף למשמר הקיסר כקצינה.
ליו ייפיי / אלונה אלכסנדר - חואה מולאן הגיבורה הראשית של הסרט.
(שמה בסרט המקורי היה פה).
דוני ין / גלעד קלטר - קפטן טונג.
יוסון אן / אורי זלצמן - חן הונגווי (בסרט המקורי נקרא שאנג-לי).
גונג לי / שירלי לילו - שיאן לאנג, מכשפה הפועלת לצד בורי חאן.
היא בעלת יכולת להפוך לעיט (המקביל לבז מהסרט המקורי).
ג'ייסון סקוט לי / יואב יפת - בורי חאן (בסרט המקורי נקרא שאן יו), ראש צבא הברברים מהצפון והאנטגוניסט הראשי.
צי מא/ גדי לוי - חואה ז'ואו, אביה של מולאן.
רוזלינד צ'או / תמי ברק - חואה לי, אמה של מולאן.
קסאנה טנג / שיר כהן - חואה קיו, אחותה של מולאן.
ג'ט לי / ניסו כאביה - הקיסר.
רון יואן / יורם יוספסברג - סמל צ'יאנג.
ג'ימי וונג / ערן מור - לינג.
דווה מווה / עודד מנסטר - פו.
צ'נג פיי-פיי / הדר שחף-מעיין - השדכנית.
המדבבת המקורית של מולאן, מינג-נה ון קיבלה הופעת קמע כמציגה של מולאן לקיסר סין.
בסרט לא מופיעים הדרקון הסיני האדום "מושו" והצרצר (אם כי יש דמות בשם "קריקט"), שהופיעו בסרט המצויר כידידיה של מולאן.
במקומם נשלח עוף חול אדום שאינו מדבר, ללוות את מולאן במסעה.
"מולאן" אמור היה לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-27 במרץ 2020, אולם עקב התפרצות נגיף הקורונה בעולם במרץ 2020 נדחתה הוצאתו עד ל-4 בספטמבר 2020, אז יצא בשירות הסטרימינג דיסני+ כתוכן פרימיום, ועלה כ-30 דולר.
מולאן הוא זיכיון של סרטים מאולפני דיסני המהווים חלק מהרנסאנס של דיסני המספרים על האגדה של חואה מולאן, אשר התגייסה לצבא סין בהחבא כדי להציל את אביה מגיוס.
בסדרה המקורית 2 סרטים: מולאן שיצא ב-1998 ומולאן 2 שיצא בקלטות וידאו ב-2004. בשנת 2020 יצא סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון.
בנוסף לסרטים יצאו מספר משחקי מחשב על הסדרה: "מולאן" , משחק מהסדרה "Disney's Animated Storybook" וחלק מהמשחקים של Kingdom Hearts.
לעומת סרטים אחרים של דיסני למולאן לא נוצרה סדרת טלוויזיה בעלת שם דומה, אך חלק מהדמויות נראות בסדרה: בית העכבר .
מולאן יצא בשנת 1998 כחלק מהרנסאנס של דיסני ומספר את סיפורה של חואה מולאן, אם כי לדמות הראשית קוראים פא מולאן .
במאי הסרט הם בארי קוק וטוני בנקרופט ומדבבים בו השחקנים: מינג-נה ון, אדי מרפי, בי.די.
וונג, מיגל פרר, ג'ון פוראי
בסרט מסופר על חייה של מולאן המתגייסת להציל את אביה מגיוס תוך שהיא מסווה את היותה אישה.
למסעה מתלווה דרקון סיני קטן בשם מושו וצרצר מזל בשם קרי-קי.
במסעה היא נלחמת נגד ראש צבא ההונים, מצילה את סין מנפילה ומביאה כבוד למשפחתה.
הסרט הצליח בקופות וגרף 304 מיליון דולר.
הוא גם זכה במספר פרסי אנני, היה מועמד לפרס האוסקר ולפרס גלובוס הזהב.
מכון הסרטים האמריקאי בחר את מולאן כמועמד לרשימת עשרת סרטי האנימציה הטובים ביותר.
סרט ההמשך של מולאן יצא לווידאו בשנת 2004. במאי הסרט הוא דרל רוני ומדבבים בו מינג-נה ון, מארק מוזלי, בי.די.
וונג, הארווי פירסטיין, לוסי לו וסנדרה או.
הסרט עוקב אחרי עלילות מולאן בהם היא נשלחת לצד גנרל לי שאנג ללוות 3 נסיכות לחתונתם עם נסיכים רחוקים במסע שיאחד את סין.
בשנת 2020 (לאחר שנדחה מיציאה ב-2018) צפוי לצאת סרט לייב אקשן המהווה רימייק לסרט הראשון.
במאי הסרט הוא ניקי קארו ומשחקים בו: ליו ייפיי, דוני ין, יוסון אן, גונג לי, ג'ייסון סקוט לי וג'ט לי.
עלילת הסרט דומה לסרט המקורי אם כי חלק מהשמות השתנו - הדמות הראשית נקראת "חואה מולאן" ולא "פא מולאן".
לגבי זרם פילוסופיית ההארה (إشراقية, אישראקיה; באופן מילולי: "זריחה"), מולא סדרא אמנם לא נחשב למייסדו של הזרם, אך הוא נחשב לפילוסוף החשוב ביותר בזרם פילוסופי זה ולדמות חשובה שמיזגה את הזרמים הפילוסופיים הרבים מתקופת תור הזהב המוסלמי, למה שהוא כינה תיאוסופיה טרנסצנדנטלית (الحكمة المتعالية, אלחיכמה אלמותעליה; באופן מילולי: "החוכמה הנשגבת").
מולא סדרא הביא עימו תובנה פילסופית חדשה במסגרת העיסוק עם טבעה של המציאות והוא גרם למעבר משמעותי מהזרם המהותני לאקזיסטנציאליזם, במסגרת הפילוסופיה המוסלמית.
למרות זאת, אין להשוות בין האקזיסטנציאליזם של מולא סדרא לבין האקזיסטנציאליזם המערבי.
חשיבתו האקזיסטנציאליסטית, נגעה בשאלות קוסמולוגיות תאולוגיות הנוגעות לטיב קיומו של האלוהים ביחס ליקום והיא נבדלת למשל באופן ניכר מזרמי האקזיסטנציאליזם הרוסי, הצרפתי, הגרמני או האמריקאי, בכל הנוגע לשאלות קיומיות הנוגעות לאינדיבידואל ובבעיות מוסריות או חברתיות, אשר עומדות בליבת זרמים אלו.
מולא סדרא מיזג באופן שאפתני למדי אסכולות פילוסופיות מגוונות, כאשר הוא משלב את עקרונות הזרם הפילוסופי מיסודו של אבן סינא, את פילוסופיית ההארה מיסודו של שהאב א-דין סוהרוורדי, את המטאפיזיקה הסופית של אבן ערבי, וכן את התאולוגיה של אסכולת התריסריים השיעית וכן את תאולוגיית הכלאם האשערית.
חיבורו החשוב ביותר נקרא "הפילוסופיה הטרנסצנדנטלית של ארבעת המסעות של השכל", או בקצרה "ארבעת המסעות".
מולא סדרא נולד בעיר שיראז, באיראן של היום, למשפחה ידועה של פקידי חצר, בשנת 1571 או ב-1572. בזמנו של מולא סדרא, שלטה באיראן השושלת הספווית.
המלכים הספווים העניקו עצמאות לפרובינציית פארס, שנשלטה בידי אחיו של המלך, אביו של מולא סדרא, ח'וואג'ה איברהים קוואמי (خواجه ابراهیم قوامی), שהיה פוליטיקאי מוכשר ונאמן ביותר.
כשליטה של פרובינציה בעלת שטח עצום, ח'וואג'ה היה אדם עשיר והחזיק בתפקיד בכיר.
אמנם בתחילה לא היו לו ילדים, אך לאחר תפילות ותחנונים רבים, האל נתן לו בן, כאשר המשפחה מעניקה לו את השם מוחמד אך כינויו בפועל, היה סדרא.
שנים מאוחר יותר, הוענק לו הכינוי "מולא", כלומר "מדען דגול".
סדרא היה בנו היחיד של ח'וואג'ה.
באותה תקופה היה זה נהוג ללמד את ילדי האצולה המקומית אצל מורים פרטיים, בארמונות המלכותיים שכל שליט החזיק.
סדרא היה ילד מאוד אינטליגנטי, חד, אנרגטי, למדן וסקרן והצטיין בכל השיעורים הקשורים לספרות ערבית ופרסית, כמו גם את אמנות הקליגרפיה הפרסית, במהלך פרק זמן קצר ביותר.
בהתאם למסורות הלימוד העתיקות של זמנו, זאת לפני הגיעו לגיל הבגרות, סדרא אף למד רכיבה על סוסים, שיטות לחימה וציד, מתמטיקה, אסטרונומיה, כמה נושאים הקשורים לרפואה, והלכה ומשפט איסלאמיים.
אולם, הוא נמשך במיוחד לפילוסופיה ובאופן ספציפי לפילוסופיה מיסטית וגנוסטיקה.
ב-1591, מולא סדרא עבר לעיר קזווין ולאחר מכן לאספהאן, במטרה לרכוש חינוך מסורתי במדרסות ששכנו בכל אחת משתי הערים, בתחומי הפילוסופיה, התאולוגיה וכן במטרה ללמוד את מדע ההרמנויטיקה ואת הטקסטים של החדית'ים השונים הכוללים את סיפורי הנביא מוחמד וכן את העקרונות והצווים המצויים בהם.
באותו הזמן, כל אחת מן הערים הללו המוזכרות פה, שימשו כערי בירה משגשגות עבור שליטי האימפריה הספווית ושימשו כמרכז עבור סמינרי הלימוד של האסכולה התריסרית השיעית.
בין מוריו של סדרא, ניתן למנות שניים מהם: את מיר דאמאד ואת בהאא' א-דין אל-עמילי (بهاء الدين العاملي).
מולא סדרא נהיה המומחה הראשי של המדעים של זמנו.
בראייתו, המדע החשוב ביותר היה מדע הפילוסופיה.
בהיותו בעיר קזווין, סדרא רכש את רוב ידיעותיו המלומדות, משני מורים בולטים: מיר דאמאד (ميرداماد) ובהאא' אל-דין אל-עמילי (بهاء الدين العاملي), אשר להם הוא התלווה כשעיר הבירה של האימפריה הספווית הועברה מן העיר קזווין, אל העיר אספהאן, בשנת 1596 לספירת הנוצרים (1006 לספירת ההיג'רה).
שייח' בהאא' היה מומחה במדעי האסלאם, אך גם היה מומחה באסטרונומיה, מתמטיקה תאורטית, הנדסה, ארכיטקטורה, רפואה וכמה תחומים הקשורים לידיעת הנסתר.
מיר דאמאד, בנוסף, אף הוא ידע את המדעים של זמנו, אך תחם את עצמו ללימוד המשפט וההלכה, החדית'ים השונים ובעיקר פילוסופיה.
מיר דאמאד היה מומחה ראשי, הן של האסכולה הפריפטטית, מיסודו של אריסטו, הן של פילוסופיית ההארה, במסגרת הפילוסופיה המוסלמית.
מולא סדרא רכש את רוב ידיעתו בפילוסופיה וגנוסיס, ממיר דאמאד והוא תמיד הציג את מיר דאמאד כמורו האמיתי וכמדריכו הרוחני.
לאחר שהוא סיים את לימודיו, סדרא החל לחקור דוקטרינות פחות שמרניות, יחסית לזמנו וכתוצאה מכך, גונה ונודה על ידי כמה אנשי עולמא שיעיים.
לאחר זאת, הוא פרש למשך פרק זמן ארוך לכפר שנקרא בשם קאהאק (كهك), אשר שוכן ליד העיר קום שבאיראן, שם הוא התנסה בתרגילי מדיטציה ותפילה.
בעודו בקאהאק, הוא כתב מספר מצומצם של חיבורים, אשר כללו למשל את החיבורים "מסה על תחיית בעלי החיים בעולם הבא" (رسالة في الحشر) ו"מסה על מקור העולם" (رسالة في حدوث العالم).
בשנת 1612, עלי קולי ח'אן, בנו של אללה ווארדי ח'אן והמושל החזק של פרובינציית פארס, ביקש ממולא סדרא לסיים את גלותו ולחזור לשיראז כדי ללמד ולנהל מדרסה חדשה שתוקדש למדעי הרוח.
סדרא נפטר בבצרה לאחר החג' ונקבר בנג'ף שבעיראק של היום.
במהלך שהותו בשיראז, החל סדרא לכתוב חיבורים שמיזגו ושילבו תחומים נוכחיים רחבי יריעה של המחשבה האיסלאמית הקיימת.
אף על פי שהשפעתו של סדרא נשארה מצומצמת כמה דורות לאחר מותו, היא התגברה באופן משמעותי במהלך המאה ה-19, כאשר רעיונותיו עוררו השראה בקרב המוסלמים השיעים התריסריים, תוך שהם מחדשים עניין באסכולת האח'בריה.
בשנים האחרונות, חיבוריו נלמדו באיראן, אירופה ואמריקה.
לדידו של מולא סדרא, "הקיום קודם למהות ולכן זהו עיקרון ראשי, מאחר שדבר מסוים חייב קודם כל להיות בעל קיום ולאחר מכן להיות בעל מהות".
ידוע שעבור מולא סדרא, נושא זה נגע באופן ספציפי לאלוהים ולמקומו של האלוהים ביקום, במיוחד בהקשר של יישוב שתי העמדות הנוגעות למקומו של אלוהים בקוראן אל מול הפילוסופיות הקוסמולוגיות של תור הזהב המוסלמי, בעלות ההשפעה היוונית.
המטפיזיקה של מולא סדרא, נותנת עדיפות לקיום מאשר למהות (כלומר, קווידיציה; לטינית: quidditas, מהותם של דברים, לגופו של עניין).
רוצה לומר: מהויות הן סוג מסוים של משתנים הנקבעים לפי "אינטנסיביות" קיומית (אם להשתמש לפי הגדרתו של הפילוסוף הנרי קורבין).
כלומר, מהויות הן לא דבר העומד בזכות עצמו ולא נתון לשינויים, אדרבא, הן נתונות כל הזמן לתמורות.
היתרון המרכזי של סכימה זו, הוא בכך שהיא עולה בקנה אחד עם ההצהרות הבסיסיות של הקוראן , אף על פי שהיא לא מפחיתה כהוא זה מחשיבותם של עקרונות הפילוסופיה האפלטוניים או האריסטוטליים הקודמים, אשר שלטו בכיפה בעולם המוסלמי.
אכן, מולא סדרא נותן את היכולת להיות לא נתון לתמורות ולשינויים רק לאלוהים, בעודו קושר זה בזה באופן טבעי בין מהות לקיום, תוך שהוא נותן עדיפות לכוחו של האל מעל לקיום.
פתרון חכם זה, נותן פתח לבחירה מרצון, להכרה בעליונות האל, לקיומו של אל יודע כל עד אין סוף, לקיומו של רוע ולקיומו של קשר הדוק בין הגדרות המהות והקיום, עד כמה שזה נוגע לבני אדם, אך שומר על הפרדה בין שתי הגדרות אלו, עד כמה שזה נוגע לאלוהים.
הדבר החשוב ביותר כנראה, הוא שבכך שמולא סדרא רואה את הקיום כדבר שנמצא מעל למהות, הוא אף מגדיר שכוח השיפוט של האלוהים, הוא כזה שלא מושפע, באופן ישיר או בלתי ישיר, מהישויות הנחשבות למרושעות, העומדות למשפט.
האלוהים לא צריך לחטוא כדי לדעת מהו חטא: האלוהים מסוגל לשפוט את האינטנסיביות של חטא ספציפי, כיוון שהאלוהים תופס את כל הקיום בבת אחת.
תוצאה אחת של הפילוסופיה האקזיסטנציאליסטית היא "האיחוד בין השכל המבין לבינה" (اتحاد العقل والمقل).
כפי שהנרי קורבין ניסח זאת:
בניגוד לאריסטו ואבן סינא, אשר הסכימו לגבי תהליכי שינוי ותמורה החלים רק בארבע קטגוריות: כמות (كام), איכות (كايف), כיווניות או גבוליות (واد), מקום (عين), סדרא מגדיר שינוי כמציאות בעלת תפיסה כוללת העוברת בכל מישורי היקום בהכלילו בנוסף כקטגוריה נוספת את היסוד החמישי, הנקרא ג'ווהר (جوهر; מהות, יסוד עיקרי).
מולא סדרא החזיק בהשקפה שהמציאות היא הקיום.
הוא האמין שמהות היא כשלעצמה, רעיון כללי ולכן היא לא קיימת במציאות.
אחד מחוקריו האיראנים של מולא סדרא, פזלור רחמן, אמר לגבי הקוסמולוגיה הקיומית של הפילוסוף: "הקיום הוא המציאות האחת והיחידה.
קיום ומציאות הם זהים אם כן.
הקיום הוא המציאות המקיפה את הכל ואין שום דבר שנמצא מחוץ לה.
מהויות שהן שליליות מצריכות סוג מסוים של מציאות ולכן מהויות כאלה הן כן קיימות.
לא ניתן אם כן להכחיש קיום.
לכן, לא ניתן לשלול קיום.
כפי שלא ניתן לשלול קיום, זהו דבר המובן מאליו שהקיום הוא האלוהים.
לא צריך לחפש את אלוהים בממלכת הקיום אולם הוא הבסיס לכל הקיום.
מציאות בערבית נקראת בשם "אל-חאק" (ערבית: ٱلْحَقُّ) ובקוראן מוצהר שזהו אחד משמותיו של האלוהים.
אם להשתמש בטיעון הלוגי להוכחת קיומו של אלוהים, לדידו של מולא סדרא:
ישות זו היא שלמות מעבר לכל שלמות אחרת
אלוהים הוא מושלם ומהווה את השלמות שבקיום
הקיום הוא מציאות יחידנית ופשוטה
אותה מציאות יחידנית מדורגת לפי האינטנסיביות שלה ולפי קנה מידה של שלמות
קנה מידה זה חייב להיות בעל נקודה המהווה חסם עליון, נקודה של אינטנסיביות וקיום מקסימליים
סדרא טען שכל הישויות המוגדרות כקיימות, מצריכות סיבה לקיומן, אשר שמה את האיזון בין קיום לחוסר קיום לטובת הקודם; שם דבר לא יכול להגיע לידי קיום בלי סיבה.
מאחר שהעולם תלוי בקיומו באותו סיבה ראשונית של בריאה, המסקנה הנובעת היא שלא רק שאלוהים מוכרח להתקיים, אלא הוא גם חייב להיות זה שאחראי לאותו מעשה ראשוני זה של בריאה.
סדרא אף האמין שרגרסיה סיבתית איננה אפשרית, מפני שהשלשלת הסיבתית פועלת על החומר שיש לו התחלה, אמצע וסוף:
לרשת הסיבתית של מולא סדרא ישנה צורה של אונטולוגיה קיומית במסגרת המערך הקוסמולוגי שהאסלאם תומך בו.
בעבור מולא סדרא, הסוף וההתחלה הסיבתיים המקבילים זה לזה, טהורים באופן כזה, המלמד שאלוהים נמצא הן בראשית והן באחרית של מעשה הבריאה או היצירה.
פתרון זה, מהווה פתרון גאוני לסוגיה שהעסיקה רבות את הפילוסופים המוסלמים זה כמעט אלף שנים: איך אלוהים מסוגל לשפוט חטא בלי לדעת מהו חטא?
בעבור מולא סדרא, הצהרה נכונה היא הצהרה הנאמנה לעובדות הקונקרטיות של הקיום.
הוא החזיק בדעה שמושג האמת הוא מושג מטאפיזי ולא מושג פורמלי, באומרו שהעולם מורכב מחפצים בעלי תודעה עצמית, שהם תמיד נכונים ואמת היא לא תמיד רק מה שמקובל מבחינה רציונלית במסגרת תיאוריה המתארת דבר מה מסוים.
לדעתו של מולא סדרא, לאדם אין יכולת גישה למציאות הכוללת של הקיום: רק ניתוח בלשני אפשרי כדי להגיע למטרה כזו.
לתאוריה זו של האמת ישנם שני היבטים: הטענה שהשערה מסוימת היא נכונה אם היא תואמת לדברים מוחשיים במציאות; ושהשערה היא נכונה אם היא עונה באופן מוחלט על הדבר עצמו בפועל.
ג'אנאן איזאדי, מאמין שהחוכמה הנשגבת מהווה סוג מסוים של שפת על, זאת בהתאם לדעתו של מהדי חאירי יזדי (مهدی حائری یزدی).
גישה זו יכולה להעריך את החוזק של האפיסטמולוגיה הכלולה בדעות הפילוסופיות של מולא סדרא.
אולם, ישנן שתי קבוצות מובחנות שרואות אחרת את המתודולוגיה של מולא סדרא.
קבוצת חוקרים אחת לא הסכימה באופן עקרוני שקיים איזשהו סוג של ידע וגישה מתודולוגית שיטתיים במסגרת אלחכמת אלמותעליה (החוכמה הנשגבת).
הקבוצה השנייה מסכימה לחלופין שיש כזו מתודולוגיה מובנית הנמצאת בבסיס הפילוסופיה אותה פיתח מולא סדרא.
הם מדגישים שישנן עקביות וגישה מתודולוגית במסגרת פילוסופית זו.
למעשה, הגישה העל-שפתית יכולה להימצא רק במסגרת הקבוצה המחזיקה בדעה השנייה, לא בראשונה.
شرح اصول الکافي (שארח אוסול אלכאפי - משמעות חופשית בערבית: הסבר העקרונות הממצה).
חיבור פרשני על אחד מאוספי החדית'ים החשובים ביותר לאסכולות המחשבה השיעיות.
מכיל סיפורים של שנים עשר האימאמים האלוהיים הנבחרים מבית משפחתו של מוחמד.
الحکمه المتعالیه فی الاسفار العقلیه الاربعه (אלחיכמה אלמותעליה פי אלאספאר אלעקליה אלארבעאא - משמעות חופשית בערבית: החוכמה הנעלה של ארבעת המסעות של השכל).
אנציקלופדיה פילוסופית ואוסף העוסק בשלל נושאים חשובים, הנדונים במסגרת הפילוסופיה המוסלמית, בתוספת נכבדה של רעיונות המובאים מפי הפילוסופים הקודמים, החל מפיתגורס ועד לאלו שחיו בזמנו של מולא סדרא.
במסגרת כרכי אנציקלופדיה זו, נכללות התגובות הרלוונטיות על בסיס טיעונים חדשים ומשכנעים, אותם מעלה מולא סדרא.
האנציקלופדיה פורסמה בארבעה כרכים גדולים; כן היא פורסמה כמה פעמים במסגרת תשעה כרכים קטנים יותר.
השלמת חיבור האנציקלופדיה לקחה למולא סדרא כמעט 25 שנים.