tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קונפוציוס, למרות שהרעיף עליו שבחים על לימודיו בתחום התרבות, גם ביקר קלות את שָׁאנְג על הקפדנות שלו, והזכיר לו את החשיבות הגדולה שיש לבסוף לעשיה ראויה על פני למידה.
ספרי המאמרות והקלאסיקה של הטקסים מזכירים מספר אמרות של בּוּ שָׁאנְג, והידועה שבהן "החיים והמוות מידי הגורל, העושר והכבוד מידי שמיים".
בּוּ שָׁאנְג, יֵן יֵן, דְזֶנְג שֶׁן, יוּאוּ זְ'ווֹ, גְ'ווָאנְסוּן שְׁה וטָאנְטָאי מִיאֶנְמִינְג הם תלמידי קונפוציוס אשר המשיכו ללמדו אחרי מותו של המורה.
בּוּ שָׁאנְג הקים את תלמודו בשִׂיחֶה (מערבית לנהר הצהוב) במדינת וֵיי, שם לימד תלמידים רבים, כולל המרקיז וֶן מוֵיי (שלט בשנים 445-369 לפנה"ס), שליט המדינה.
תלמידים אחרים שלו שהיו בעלי השפעה כללו את טְייֵן דְזְה-פָאנְג (田子方), גָ'אי חְוָאנְג (翟璜), דְווָאנְגָאן מוּ (段干木) ווֵיי צָ'אנְג (魏成), כולם שרים בכירים במדינת וֵיי.
על פי המסורת, גם גונְגְיָאנְג גָאו, מחבר ה"גונְגְיָאנְג גְ'ווָאן" וגם גוּלְיָאנְג צְ'ה, מחבר ה"גוּלְיָאנְג גְ'ווָאן", שתיים משלוש הפרשנויות המפורסמות של "האביבים והסתוים", למדו את "האביבים והסתוים" אצל בּוּ שָׁאנְג.
בּוּ שָׁאנְג זכה לחיים ארוכים.
כאשר בנו מת לפניו, הוא בכה ללא הרף, ונעשה עיוור.
במקדשי קונפוציוס, לוח רוחו של בּוּ שָׁאנְג נמצא חמישי מבין תריסר החכמים, במזרח.
במהלך שושלת טאנג, הקיסר שׂוֵ'אנְדְזונְג העניק לזָ'אן צְ'יוֹ את תואר האצולה "מרקיז וֵיי" (魏侯).
במהלך שושלת סונג הוסיף לו הקיסר גֶ'נְדְזונְג את התואר דוכס חֶדונְג (東平公) והקיסר דוּדְזונְג את התואר דוכס וֵיי (魏公).
צאצאים של בּוּ שָׁאנְג החזיקו בתואר "דוקטור לחמש הקלאסיקות" (五經博士; Wǔjīng Bóshì).
בוא, רוח בורא הוא המנון שנכתב במאה התשיעית וחיבורו מיוחס לרבנוס מאורוס.
להמנון שבעה בתים, כולל הבית האחרון, הנקרא "גלוריה" (תהילה, Gloria, לפי המילה הראשונה בו), שאיננו חלק מההמנון, אלא תוספת מקובלת לסיום המנונים נוצריים מסוג זה.
בכנסייה הקתולית נהוג לשיר את ההמנון בחג הפנטקוסט (קרוב לשבועות), בתפילות הבוקר (Terce) והערב (Vespers).
כן נהוג לשיר את ההמנון במעמד כניסת הקרדינלים לקפלה הסיסטינית בעת בחירת אפיפיור חדש, בעת הכתרת בישופים, בעת הסמכה לכהונה של כמרים, בעת טקס הקונפירמציה, עם הקדשת כנסייה חדשה, בעת כינוס סינוד כנסייתי, במעמדי הכתרה של מלכים קתוליים (וכן בהכתרת מלכי בריטניה) ובאירועים נוספים.
ההמנון נכלל גם בספר התפילות הכללי של הכנסייה האנגליקנית (בלטינית ובתרגום לאנגלית מאת ג'ון דריידן).
ההמנון אף עובד ותורגם לגרמנית על ידי מרטין לותר בשם Komm, Gott Schöpfer, Heiliger Geist בשנת 1524 והוא נכלל בצורתו זו בספר ההמנונים של הכנסייה הלותרנית הגרמנית (Evangelisches Gesangbuch).
שלושת הבתים הראשונים והבית האחרון.
בקר את נפש בני האדם,
מלבד הלחן גרגוריאני המקובל, הולחן המזמור באופנים שונים פעמים רבות.
יוהאן סבסטיאן באך עשה שימוש בתרגומו הגרמני של לותר להמנון, Komm, Gott Schöpfer, Heiliger Geist, כבסיס להלחנת הכוראל רי"ב 631 מן הספרון לעוגב והפרלוד לכוראל לעוגב רי"ב 667 (שנים קרויים Komm, Gott Schöpfer, Heiliger Geist).
הקטור ברליוז הלחין את ההמנון כמוטט לקול נשי (H 141, שנות ה-60 של המאה ה-19, אחת מיצירותיו האחרונות) ואנטון ברוקנר הלחין על בסיס הלחן המקורי מוטט לקול ולעוגב (WAB 50, שנות ה-80 של המאה ה-19).
גוסטב מאהלר הלחין את הטקסט הלטיני כחלק הראשון של הסימפוניה השמינית שלו (1910).
מוריס דיריפלה השתמש בהמנון כבסיס ליצירתו לעוגב, "פרלוד, אדג'ו וכוראל על נושא "בוא רוח יוצר" (Prélude, Adagio et Choral varié sur le thème du 'Veni Creator', שנות העשרים של המאה ה-20).
פאול הינדמית הלחין ב-1962 קונצ'רטו לעוגב ולתזמורת בשם פנטזיה על "בוא רוח יוצר".
קשישטוף פנדרצקי כתב מוטט למקהלה על בסיס ההמנון ב-1987 וב-2005 השתמש קרלהיינץ שטוקהאוזן בהמנון במחזור Klang שלו בקטע לשני נגני נבל מזמרים הנקרא Freude (אושר, שמחה).
רוברט פיקרינג "בו" ברנהם הוא שחקן, קומיקאי, זמר, מוזיקאי, משורר וקולנוען אמריקאי.
החל את הקריירה שלו כיוטיובר במרץ 2006, ונכון לאפריל 2022 סך הצפיות בסרטונים שלו עולה על כ-568 מיליון צפיות.
ברנהם חתם עסקת הקלטות בת ארבע שנים עם "אולפני קומדי סנטרל" והוציא את המיני אלבום הראשון שלו "Bo Fo Sho" ב-2008. האלבום הראשון באורך מלא של בו ברנהם פורסם כשנה לאחר מכן.
בשנת 2010 יצאו אלבומו השני והספיישל הקומי הראשון של ברנהם, "Words Words Words" , ששודר בקומדי סנטרל.
האלבום השלישי והספיישל השני, ".what" , יצאו ב-2014 בערוץ היוטיוב של ברנהם ובנטפליקס.
ברנהם סיים עם הכי הרבה קולות בבחירת הצופים של קומדי סנטרל ב-2011. מופע הקומדיה השלישי שלו, "Make Happy" הופץ ב-3 ביוני 2016 בנטפליקס.
ב-30 במאי 2021 הופץ ספיישל הקומדיה הרביעי שלו, "Inside" בנטפליקס.
בנוסף לקריירה שלו כקומיקאי, ברנהם יצר וכיכב בתוכנית הטלוויזיה של MTV - "זאק סטון יהיה מפורסם" (Zack Stone Is Gonna Be Famous).
הוא פרסם ספר שירה בשם "Egghead: Or, You Can't Survive On Ideas Alone" ב-2014. הסרט הראשון שאותו כתב וביים, "כיתה ח'", יצא לאקרנים ביולי 2018 וזכה לתשבחות רבות.
נולד ב-21 באוגוסט 1990, בהמילטון שבמסצ'וסטס, הוא הבן הצעיר לסקוט ברנהם - בעל חברת בנייה, ולפטרישה - אחות בבית חולים שצולמה בעבודתה ב-2014 לפרק בסדרה "This American Life".
ב-2008, הוא סיים את לימודיו בתיכון סט.
ג'ונס בדנברס שבמסצ'וסטס, הוא התקבל לבית הספר לאומניות טיסת' של אוניברסיטת ניו יורק ללימודי תיאטרון יוצר, אבל החליט לדחות את לימודיו בשנה כדי להתחיל בקריירה כקומיקאי.
ב-2006, צילם ברנהם את עצמו מופיע עם שני שירים ופרסם את הסרטון ביוטיוב כדי לשתף את משפחתו.
הסרטונים נהפכו במהרה לפופולריים ביוטיוב, ב-break.com ובאתרים נוספים.
כשהוא מלווה את עצמו בגיטרה או בפסנתר חשמלי, ברנהם המשיך להוציא סרטונים ושירים אותם הוא תיאר כ"קומדיה מוזיקלית של גיל ההתבגרות", שהגדילו את כמות הצופים בסרטוניו.
סרטוניו תוארו בעיתון "הבוסטון גלוב" כ"בדרך מסוימת בריאים ומטרידים, אינטימיים ומוזרים בו זמנית".
ברנהם הוציא שירים על עליונות הגזע הלבן, הנכויות של הלן קלר, הומוסקסואליות ועוד.
כל שיריו של ברנהם בתחילת הדרך הוקלטו לבד בתוך ובסביבת בית משפחתו בהמילטון שבמסצ'וסטס, רובם בחדר השינה שלו, והיו בכוונה בשיטת "עשה זאת בעצמך" עם הרגשה קצת מציצנית.
המוזיקה של ברנהם ניגחה נושאים כמו גזע, מגדר, זהות מינית, סקס ודת.
ברנהם מתאר את דמותו הבימתית כגרסה יהירה יותר של עצמו.
בשיחה עם חדשות דטרויט על העובדה שהוא שר ראפ, אמר ברנהם שכוונתו לתת כבוד לתרבות ההיפ הופ.
כשהוא מיוצג על ידי דגלאס אדלי, ברנהם הקליט הופעה בלונדון בשביל התוכנית The World Stands מבית קומדי סנטרל בינואר 2008 (שודר ב-30 ביוני 2008).
הוא חתם על חוזה של ארבע שנים עם אולפני קומדי סנטרל.
הם הוציאו לאור באינטרנט בלבד את המיני אלבום הראשון שלו "Bo Fo Sho" שכלל שישה שירים ב-17 ביוני 2008. האלבום הראשון שלו בשם "Bo Burnham" יצא ב-10 במרץ 2009.
ברנהם הופיע עם המוזיקה שלו בארצות הברית כולל בתוכניות "Cobb's Comedy Club" ששודרה בשידור חי מיוטיוב מסן פרנסיסקו ו-"Carolines Comedy Club" בניו יורק.
בנוסף הופיע מחוץ לארצות הברית בלונדון ובמונטריאול.
באוגוסט 2010 היה ברנהם מועמד לפרס מופע הקומדיה הטוב ביותר ב-"Edinburgh Comedy Awards" על מופע הפתיחה שלו "of Bo Burnham: Words Words Words".
בנוסף קיבל את פרס פאנל ששוויו 5,000 יורו על "המופע שהכי תפס את התחושה הקומית הפרינג'ית של שנת 2010".
ב-3 במרץ 2009, סטודנטים מקולג' וסטמינסטר (שהיו חברים במועדוני הקמפוס לשילוב קהילת הלהט"ב, הסטודנטים השחורים, סטודנטים בינלאומיים, ותרבות מגוונת) מחו על הקונצרט שלו כשהופיע שם.
על המחלוקת הזו אמר ברנהם "זה ממש אירוני, כי אנשים שיוצאים נגד גייז הם האנשים שהציקו לי בתיכון ...
אני מנסה לכתוב סאטירה שישימו לב אליה, אבל הכוונות חייבות להיות מוסתרות.
זה לא יכול להיות מובהק לחלוטין וזה מה שגורם לזה להיות קומדיה." על אף שהודו בקולג' שהם הזמינו את בו כשהם מתעלמים מחומרי המופע, דיקן הסטודנטים ג'ון קומפורד שיבח את ההזדמנות לדו-שיח במחלוקות.
ב-21 במאי 2010, הקליט ברנהם את הספיישל קומדיה בן השעה שלו "Words Words Words" לקומדי סנטרל, הספיישל הוקלט בבניין House of Blues בבוסטון כחלק מהתוכנית של הרשת House of Comedy שכללה מספר מופעי קומדיה.
בשנת 2020 חזר אחרי הפסקה ויצר את הספיישל "inside".
בשל מגפת הקורונה, כל הספיישל נכתב, צולם ובוים בחדר ריק בביתו של ברנהם.
ב-2008, כשהופיע בפסטיבל "Just for Laughs" במונטריאול, פגש ברנהם את המפיק והבמאי ג'אד אפאטאו.
בספטמבר אותה השנה, ברנהם היה במשא ומתן עם חברת ההפקות יוניברסל על כתיבה וכתיבת המוזיקה לסרט קומי שהפיק אפאטאו, שתואר כ"אנטי-היי סקול מיוזיקל" אף על פי שברנהם התעקש שהתסריט הוא לא פארודיה על המחזמר של דיסני, אלא ניסיון לחקות את התיכון שבו למד.
בתקווה לככב בסרטים שכתב, ברנהם סיפר למגזין "Wired" שהוא קרא לדמות הראשית בו בתור רמז לא כל כך מרומז שהוא רוצה להיות בסרט.
בריאיון ל-Boston Weekly Dig במרץ 2009, ברנהם סיפר על עבודתו על הסרט שבו הוא לא מופיע.
בזמן שהוא לא הופיע, ברנהם עבד 8 שעות ביום על כתיבת המוזיקה, ובלילות כתב את התסריט, שכבר הושלמה טיוטה ראשונית שלו.
ביחד עם ברנהם כתב גם חברו מהתיכון לוק ליאקוס.
בריאיון ל-MTV באוקטובר 2010, ברנהם הודה שהוא לא יודע שום דבר לגבי עתיד הפרויקט, ושלפי מה שהוא יודע, לא ידוע אם הוא יתממש.
במאי 2009, התחיל להתפרסם הסרט "אנשים מצחיקים", ברנהם כיכב באחד מסרטוני הפרסום.
ברנהם כתב וביים את הסרט הראשון שלו "כיתה ח'", שהופק והופץ על ידי חברת A24, והופיע בהופעת בכורה בפסטיבל סאנדנס בינואר 2018. הסרט התקבל בתשואות אצל המבקרים והגיע לציון של 98% באתר Rotten Tomatoes, בנוסף הוא מחזיק בממוצע רייטינג של 90 מתוך 100 באתר Metacritic.
בנוסף, הוא שיחק תפקיד משני בסרט זוכה פרס האוסקר, "צעירה מבטיחה" בשנת 2021, שם הוא שיחק את 'ריאן', בן הזוג של הגיבורה הראשית בסרט.
ב-2010 יצר ברנהם את סדרת הטלוויזיה Zach Stone Is Gonna Be Famous, שאותה כתב ובה כיכב לצידם של דן לגנה, לוקה ליאקוס ודייב בקי.
הסדרה לא המשיכה לעונה שנייה, ונגמרה באופן רשמי ב-26 ביוני 2013.
החל משנת 2013 ברנהם מנהל מערכת יחסים עם השחקנית לורנה סקפריה, הם גרים ביחד בלוס אנג'לס.
שם הדיסק תאריך שחרור הערות חברת הפקות Bo Fo Sho 17 ביוני 2008 מיני-אלבום אולפני קומדי סנטרל Bo Burnham 10 במרץ 2009 אלבום אולפני קומדי סנטרל Words Words Words 18 באוקטובר 2018 אלבום אולפני קומדי סנטרל What.
17 בדצמבר 2013 אלבום אולפני קומדי סנטרלInside (The Songs)10 ביוני 2021אלבוםהפצה עצמית
שם הסרט שנת יציאה תפקיד תפקידי הפקה הערותבתולה אמריקאית 2009 רודי אנשים מצחיקים סטודנט Words Words Words 2010 עצמו מפיק ותסריטאי ספיישל קומדיה Hall Pass 2011 ברמן Adventures in the Sin Bin 2012 טוני What.
2013 עצמו מפיק, במאי ותסריטאי ספיישל קומדיה Make Happy 2016 עצמו מפיק, במאי ותסריטאי ספיישל קומדיהחולי אהבה 2017 סי.ג'יי לילה קשוח טובי Jerrod Carmichael: 8 מפיק ובמאי ספיישל קומדיהכיתה ח' 2018 במאי וכותב Chris Rock: Tamborine במאי ספיישל קומדיהצעירה מבטיחה2020ראיין קופרInside2021עצמומפיק, במאי ותסריטאיספיישל קומדיה
בפסטיבל הפרינג' של אדינבורו, היה ברנהם מועמד בפרסי הקומדיה של אדינבורו וזכה בפרס פאנל ובפרס "Act Most LIkely To Make a Million Quid" על שם מלקולם הארדי.
ברנהם הופיע ברשימת לשנת 2021 של מגזין פורצ'ן.
בשנת 2021 ברנהם היה מועמד ל-7 פרסי פרס אמי בזכות הספיישל "Inside" אשר הוא צילם, ערך, ביים, ושיחק בו, והוא זכה ב-4 פרסי אמי.
ברנהם היה מועמד לפרס גראמי על הסרט המוזיקלי הטוב ביותר לשנת 2022 על הספיישל "inside" וזכה בפרס גראמי לשיר הטוב ביותר שנכתב למדיה ויזואלית לשנת 2022 על שירו "all eyes on me".
בו ג'סט הוא סרט הרפתקאות אמריקאי משנת 1939 בבימויו ובהפקתו של ויליאם ולמן עם גרי קופר, ריי מילאנד ורוברט פרסטון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הרומן "בו ג'סט" מאת פרסיבל כריסטופר רן משנת 1924.
הפקות נוספות לפי הספר היו ב-1926 (סרט אילם), וב-1966. ב-1982 הופקה לפיו סדרת טלוויזיה של BBC.
בריאן דונלוי היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו כמפקד הקשוח מרקוף.
יחידת פרשים של לגיון הזרים מגיעה לעזרת לוחמי מבצר זינדרנוף בסהרה.
על החומה נראים לוחמים עם רובים אך הם לא עונים בתגובה לקול החצוצרה.
המחצצר, דיגבי ג'סט, (רוברט פרסטון) מטפס על החומה ורואה שכולם הרוגים.
אצל אחד הוא מוצא מכתב בקשר לגנבת יהלום בשם "מים כחולים".
העלילה עוברת בפלשבק חמש עשרה שנים אחורה.
בבית ברנדון באנגליה גרה ליידי ברנדון חשוכת ילדים עם שלושת בני ג'סט המאומצים: בו (דונלד או'קונור), דיגבי וג'ון, בת חסותה איזובל ובן משפחתה אוגוסטוס.
בעלה הקטור הוא מהמר ונמצא רוב הזמן מחוץ לבית.
הוא רוצה למכור את היהלום היקר אך הליידי מקדימה תרופה למכה ומוכרת את היהלום למהראג'ה.
בו הנער מתבונן בעסקה בהיותו בתוך שריון של אביר המוצב בבית.
מייקל המכונה "בו" (יפה בצרפתית, גרי קופר), דיגבי (רוברט פרסטון) וג'ון (ריי מילאנד) המאוהב באיזובל (סוזן הייוורד).
הקטור ברנדון מודיע על כוונתו להגיע כדי למכור את היהלום.
לבקשתו של בו מראה ליידי ברנדון לכולם את היהלום "המים הכחולים".
באותו רגע נכבים האורות וכאשר הם חוזרים, היהלום נעלם.
בלילה נמלט בו ומשאיר מכתב ובו הודאה על גנבת היהלום.
דיגבי מניח כי הוא הצטרף ללגיון הזרים והולך אחריו ובעקבותיהם ג'ון.
הם נפגשים במחנה אימונים של הלגיון בסהרה.
המפקד שלהם הוא מרקוף (בריאן דונלוי), מפקד קשוח וסדיסט.
קרול נאייש), מאזין לשיחה של האחים על היהלום ומשוכנע שבידי ג'ון נמצא יהלום יקר.
הוא מעביר את הידיעה למרקוף.
מרקוף מפריד בין האחים: את בו וג'ון הוא מצרף אליו לתגבורת למבצר זינדרנוף ואת דיגבי הוא מעביר למבצר אחר.
במבצר זינדרנוף מת המפקד ומרקוף מתמנה למפקד.
במבצר מתארגן מרד נגדו אך האחים מסרבים להצטרף למורדים.
מרקוף שמקבל אזהרה מצליח להכניע את המורדים ומורה לבו ולג'ון להוציא את שני מנהיגי המרד להורג.
כשהם מסרבים הוא מודיע כי יהרוג אותם אך בינתיים נשמע קול חצוצרה המודיעה על התקפת טוארגים.
ההתקפה נהדפת אך מרקוף מציב את ההרוגים על החומה כדי שייראו כלוחמים חיים.
לאחר מספר התקפות נפצע בו ורק מרקוף וג'ון נשארים כשירים.
כשג'ון רואה שמרקוף מחטט בבגדיו של בו הגוסס ושולף פתק הוא הורג אותו.
בו הגוסס לוחש לג'ון לשים את הפתק בו הוא מודה על הגנבה בידו של מרקוף ופתק נוסף מיועד לליידי ברנדון.
דיגבי מגיע למבצר, מוצא את גופתו של בו גורר אותה ואת גופת מרקוף ו"מסדר" לבו "קבורה ויקינגית" כשאת מקומו של ה"כלב" ממלאת גופתו של מרקוף.
הוא מעלה את הגופות באש ונמלט מהמבצר.
הוא נתקל בג'ון המסתתר בדיונות ביחד עם שני לגיונרים רכובים (ברודריק קרופורד וצ'ארלס ברטון).
הם מארגנים התקפה על הטוארגים שנמצאים בנווה מדבר.
דיגבי מחצצר והטוארגים מתחילים להימלט כשג'ון והלגיונרים מפילים בהם חללים אך דיגבי עם החצוצרה נשאר חשוף ונהרג.
לבסוף רק ג'ון מצליח לחזור לאנגליה שם עדיין מחכה לו ארוסתו איזובל.
הוא נותן לליידי ברנדון את מכתבו של בו אשר בו הוא מסביר כי היה נוכח בעת מכירת היהלום וכי ידע שהיהלום הנוכחי הוא מזויף וגנב אותו כדי למנוע ממנה בושה.
"בוא" הוא הסינגל השישי מתוך האלבום "ימי התום" שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בספטמבר 1988. השיר נכתב על ידי מירי פיגנבוים, הולחן ועובד על ידי רמי קליינשטיין.
לדברי ריטה, "השיר הגיע ממש ברגע האחרון לאלבום.
עשינו חזרות על כל שירי האלבום, וערב לפני שנכנסנו לאולפן ההקלטות כדי להקליט הכל, רמי פתאום אמר 'חסר לנו שיר קצבי'.
בצד היה מונח הטקסט של מירי פיגנבוים, רמי נכנס בלילה לחדר העבודה שלו בבית ויצא עם הלחן של בוא.
הביצוע המחודש של עברי לידר
השיר אמור היה להיכלל בפרויקט עבודה עברית שכולל ביצוע מחודש לשירים עבריים, עם ביצוע מחודש לשיר על ידי עברי לידר.
לבסוף לא נכלל השיר בפרויקט.
גל אוחובסקי ששמע על הרעיון לחידוש השיר על ידי לידר, הציע לו להקליט את השיר עבור הסרט יוסי וג'אגר שאותו הוא הפיק, ולכתוב את המוזיקה לסרט, שיצא לאור בשנת 2002.
השיר בגרסתו של לידר באורך 4:15 התפרסם ב-2002, ונכלל באלבומו האנשים החדשים.
בשנת 2009 הוציאה ריטה גרסה אנגלית לשיר, בשם "Love Has Begun", שיצא כסינגל בארצות הברית.
מאוחר יותר נכלל השיר באלבומה הבין-לאומי Heaven Sent.
בוא, בוא עמנואל הוא מזמור לעונת חג המולד, אחד הפופולריים ביותר בעולם דובר-האנגלית.
הטקסט של "בוא, עמנואל" שאוב משבעת האנטיפונים הנאמרים, במסורת הכנסייה המערבית, אחד מדי יום בתפילת ערבית בשבוע שלפני חג המולד.
האנטיפונים נסובים אודות נבואות הברית הישנה המבשרות על ישו לפי האמונה הנוצרית, וכל אחד מכיל תואר או כיבוד אחר המתייחס אליו: חׇכְמָה, ה', חֹטֶר מִגֵּזַע יִשָׁי, מַפְתֵּחַ בֵּית דָּוִד, הַשַּׁחַר, מֶלֶךְ הַגּוֹיִם ועִמָּנוּ אֵל.
עיבודים המבוססים על האנטיפונים שנועדו לזמרה רגילה הופיעו עוד במאה התשיעית.
הטקסט של "בוא, עמנואל" הופיע לראשונה בצורה מזוהה בשפה הלטינית, באסופת ההמנונים של הכנסייה הקתולית שיצאה בקלן ב-1710. מאחר שהאוסף שימש בכל המוסדות הישועיים, המזמור הפך למוכר במהרה.
ב-1851 תרגם אותו הכומר האנגליקני ג'ון מייסון ניל לאנגלית.
המקור העתיק, הטון הפורמלי וריבוי האזכורים למקרא ייקרו את "בוא, עמנואל" בעיני אנשי התנועה האוקספורדית, שקראו אז לשיבה למסורות העתיקות ולסגנון קתולי יותר בתוך הכנסייה האנגליקנית.
גרסה ערוכה במקצת הוכנה על ידי ניל לשם הכללה בספר המזמורים הקלאסי Hymns Ancient and Modern שנדפס ב-1861. הפופולריות העצומה של האסופה הקנו לו מעמד קנוני בעולם דובר-האנגלית: הוא פורסם ב-442 ספרי מזמורים שונים לפחות.
על אף שקיימים תרגומים נוספים, גרסת ניל השנייה היא המוכרת ביותר.
הנעימה המקובלת הולחנה על ידי תומאס הלמור, ששאל נעימה צרפתית מימי הביניים.
"בוא, עמנואל" פופולרי גם בעולם דובר-הגרמנית ובמדינות נוספות.
המזמור זכה לגרסאות כיסוי מרובות על ידי זמרים ידועים.
ממבצעיו המפורסמים הם ויטני יוסטון, מריה קארי, קלי קלרקסון, טאריה טורונן, מגי ריילי ונוספים.
תרגום חופשי לעברית המקור באנגליתבוא, בוא עמנואל,
והתר את אשר לך מעריצות השטן
פזר את ענני חשרת הליל
צ'ארלס "בו" אאוטלו הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1994–2007. לאורך 15 עונותיו ב-NBA שיחק עבור 4 קבוצות שונות, ורשם ממוצעים כוללים של 5.4 נקודות, 4.9 ריבאונדים, 1.6 אסיסטים ו-1.3 חסימות למשחק.
על אף מגבלותיו כשחקן התקפה, היה שחקן משמעותי ב-NBA לאורך שנים רבות בשל יכולותיו ההגנתיות.
שיחק באופן קבוע עם משקפי מגן.
אאוטלו נולד בסן אנטוניו שבטקסס, ובין השנים 1989–1991 למד במכללת סאות' פליינס אשר בלוולנד, טקסס.
בשנת 1991 עבר ללמוד באוניברסיטת יוסטון, על מנת לשחק בקבוצת הכדורסל שלה אשר השתתפה בליגת המכללות הבכירה.
בעונתו האחרונה ביוסטון, 1992/1993, זכה בתואר שחקן העונה של המחוז הדרום-מערבי (SWC) לאחר שרשם ממוצעים של 16.2 נקודות, 10.0 ריבאונדים ו-3.8 חסימות למשחק, והוביל את כל שחקני ליגת המכללות עם 65.8% קליעה מהשדה.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1993, שיחק אאוטלו בתחילת עונת 1993/1994 בקבוצות "גרנד ראפידס הופס" מליגת ה-CBA ואסטודיאנטס מדריד מליגת העל הספרדית.
בפברואר 1994 חתם בלוס אנג'לס קליפרס על שני חוזים עוקבים ל-10 ימים, ולאחר מכן חתם בקבוצה עד לסיום עונת .
ב-3 העונות הבאות נשאר לשחק בקליפרס, ולאורך התקופה העמיד ממוצעים של 5.7 נקודות ו-4.2 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת חתם על חוזה באורלנדו מג'יק.
באותה עונה קבע שיאי קריירה בממוצעי נקודות (9.5), ריבאונדים (7.8) וחסימות (2.2) למשחק, וסיים במקום השני בליגה באחוזי קליעה מהשדה (אחרי שאקיל אוניל), עם 55.4%.
במשחק מול ניו ג'רזי נטס ב-17 באפריל 1998 השיג את הטריפל דאבל הראשון בקריירה, לאחר שקלע 25 נקודות, הוריד 13 ריבאונדים ומסר 10 אסיסטים.
בסיום המשחק, כאשר נשאל על ידי כתבים לגבי הטריפל דאבל, ענה אאוטלו "מה זה?
בעונות ו- העפיל עם המג'יק לפלייאוף ה-NBA, אך בשני המקרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון.
לאחר 10 משחקים בעונת , הועבר אאוטלו בטרייד לפיניקס סאנס.
בסיום עונת נשלח בטרייד לממפיס גריזליס, וכשנה לאחר מכן חזר לשחקן בפיניקס.
בספטמבר 2005 חתם על חוזה באורלנדו מג'יק, ובשתי עונותיו האחרונות בקריירה מיעט לשחק במדיה, וקלע 2.1 נקודות למשחק בלבד.
בנובמבר 2007 שוחרר מהקבוצה ופרש ממשחק, בגיל 36.
הווארד הוליס "בו" קאלווי האב היה פוליטיקאי ואיש עסקים אמריקאי.
בו קאלווי נולד בעיר לגראנג' שבמחוז טרופ, ג'ורג'יה, מדרום-מערב לבירת המדינה, אטלנטה.
הוא היה בנו של קרסון גוול קאלווי האב ונכדו של פיולר ארל קאלווי, יצרן טקסטיל.
הוא למד במכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה ולאחר מכן באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
לאחר שירות בצבא ארצות הברית שב קאלווי לג'ורג'יה לסייע לאביו בפיתוח ובהפעלת גני קאלווי שבמחוז האריס, בסמוך לעיירה וורם ספרינגס, שבה שוכן הבית הלבן הקטן, ששימש כבית הנופש של הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט.
כמו רבים מבני דרום ארצות הברית, גדל קאלווי כתומך של המפלגה הדמוקרטית.
הוא העתיק את תמיכתו מתוך תסכול מקווי המדיניות הליברליים יותר של המפלגה שנגעו לביטול ההפרדה הגזעית.
ב-1964 הוא התמודד כ"רפובליקני של גולדווטר" על מושב בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז השלישי של ג'ורג'יה.
הוא ניצח לאחר שהביס את סגן המושל לשעבר, גרלנד ביירד, כאשר גרף 57% מקולות המצביעים מול 43% של יריבו.
כך הפך קאלווי לרפובליקני הראשון שנבחר כנציג ג'ורג'יה בבית הנבחרים מאז תקופת השיקום.
ג'ימי קרטר, לימים נשיא ארצות הברית, שהיה אז חבר הסנאט של ג'ורג'יה, תכנן להתנגד לבחירתו מחדש של קאלווי כחבר בית הנבחרים.
עם זאת, כאשר החליט קאלווי לפרוש מתפקידו לאחר תקופת כהונה אחת, כדי להתמודד ב-1966 על משרת מושל ג'ורג'יה, שינה קרטר את כוונתו והחליט להתמודד בעצמו על תפקיד המושל כמועמד הדמוקרטים.
קאלווי וקרטר התעמתו עוד ב-1961 על ההחלטה על מיקומו של הקולג' המדינתי שמשך הלימודים בו יהיה ארבע שנים.
קרטר ביקש שהמוסד החדש יוקם בעיר אמריקוס בעוד שקאלווי, כחבר מועצת המנהלים של אוניברסיטת ג'ורג'יה, העדיף את קולומבוס, בה שוכן בסיס הצבא פורט בנינג.
כיום פועלים בשתי הערים מוסדות כאלו.
את הכשרתם הצבאית סיימו קאלווי וקרטר בשני מוסדות שונים, קאלווי באקדמיה הצבאית של ארצות הברית וקרטר באקדמיה הימית של ארצות הברית.
אף על פי שהוא מתח ביקורת על השימוש שעשה קאלווי בסיסמת הבחירות שלו "אלוהים, ארץ ואם", קרטר עצמו אימץ אמרות נדושות דומות במערכות בחירות שניהל בהמשך.
קאלווי היה הרפובליקני הראשון שהציג את מועמדותו לבחירה כמושל ג'ורג'יה מאז 1876. בשל העובדה שבאותה עת לא קיימו הרפובליקנים בחירות מקדימות, היה על קאלווי לאסוף 87,000 חתימות, 5% מכלל הבוחרים במדינה, כדי שיוכל להציג את מועמדותו.
הוא השיג 150,765 חתימות שאותן הוא הגיש למזכיר המדינה של ג'ורג'יה.
המושל לשעבר אליס ארנול, שאמר שיהיה לו לעונג להתמודד מול קאלווי, חתם אף הוא על הבקשה.
התקשורת העלתה כל העת השערות שיעלה בידו של קאלווי לנצח ניצחון גורף הן את ארנול והן את לסטר מדוקס, איש העסקים תומך ההפרדה הגזעית שהגיע למקום השני בבחירות המקדימות הראשונות.
דמויות מהפוליטיקה הארצית, כמו חבר בית הנבחרים ג'רלד פורד והסנאטור ג'ורג' מרפי מקליפורניה סייעו לקאלווי במסע הבחירות שלו בג'ורג'יה.
ב-30 בספטמבר 1966 פתח קאלווי את מסע הבחירות שלו באופן רשמי, עם שיירה של 30 כלי רכב שנעה לאורך רחוב פיצ'טרי שבאטלנטה.
מעטים מבין האפרו-אמריקאים ואנשי הצווארון הכחול נראו בקהל, שרובו נמנה עם אנשי הצווארון הלבן ושמנה 25,000 איש.
במסע הבחירות שלו הוא ניהל דיונים על נושאים שהעדיפות שלהם הייתה בקונצנזוס, כמו חינוך, יושרה ויעילות של הממשל, הגנת החיים והרכוש, בריאות הנפש, פיתוח התעשייה, תיירות, כבישים ומשאבי טבע.
הוא הבטיח שאם הוא ייבחר, הוא יקל על העומס בכיתות העמוסות ויעלה את שכר המורים ב-1,200 דולר לשנה, אך מנגד הוא מתח ביקורת על תוכנית דומה של מדוקס על עלותה הגבוהה.
שני המועמדים של המפלגות הגדולות התנגדו לאכיפה פדרלית לקווי המתווה של ביטול ההפרדה הגזעית.
News & World Report חזה את ניצחונו של קאלווי בשל התמיכה של אנשי עסקים במפלגה הרפובליקנית.
האופטימיות של המפלגה זינקה בבחירות לרשויות המקומיות של אותה שנה כאשר המועמדים שלהם ניצחו בהתמודדות על ראשות העיר ועל המושבים במועצת העיר של סוואנה, העיר השנייה בגודלה בג'ורג'יה.
ארנול ליקט מידע על קאלווי שלטענתו יוביל לניצחון דמוקרטי בסתיו.
הוא גינה את הפטור ממס של מוסד קאלווי.
המגזין טיים הכריז שארנול היה "בעל הסיכויים המועדפים".
הניוזוויק צפה שמדוקס "יפסיד באופן וודאי".
העיתון Athens Banner-Herald טען שלמדוקס חסר "מזל של סיני".
העיתון The Macon Telegraph אמר ש"הזעם, השנאה והנקמנות של מדוקס...
שבהם הוא מחזיק מזמנים תנ"כיים מוקדמים...
העיתון The Macon Telegraph הזהיר את קאלווי שעליו "לקום מוקדם ולעבוד עד מאוחר" כדי להתגבר על "לוחם הפיקריק הקטן", ברומזו למסעדת פיקריק שבעבר החזיק מדוקס באטלנטה.
העיתון דחק בקאלווי לחפש את תמיכתם של דמוקרטים מתונים, שכן הוא לעולם לא יוכל להערים על מדוקס.
העיתון Marietta Daily Journal תיאר את קאלווי כ"שמרן אחראי שכלי הנשק שלו הם הגיוניים ואחראיים בניגוד למדוקס הגזען חסר האחריות שכלי הנשק שלו הם גרזני יד וכינויים קיצוניים".
העיתון Atlanta Constitution קרא לקאולווי לשתף פעולה עם "אנשי ג'ורג'יה הגונים בעלי מצפון".
אף על פי שהוא ראה בקאלווי "מוכשר יותר" בהשוואה למדוקס, עיתון זה לא תמך באף אחד מהמועמדים.
קאלווי נותר שמרן והתנער מהתוויות של "תומך ההפרדה הגזעית", מחד, ו"תומך בשילוב גזעי", מאידך, ואמר שהוא תומך בתוכניות לביטול ההפרדה הגזעית ברוח "זכות הבחירה החופשית".
שני המועמדים התעמתו עם הארכיבישוף הקתולי של אטלנטה, פול ג'ון האלינן, שטען ששום "קתולי הגון" לא יוכל לתמוך בהפרדה גזעית.
הפגוש של מכונית הקאדילק של קאלווי נשאה מדבקה שבה נכתב "אני נלחם בעוני - אני עובד!".
קאלווי התבדח פעם שהוא "תר בכל רחבי וושינגטון אחר עץ של כסף שיממן את כל התוכניות הללו, אך עדיין לא מצאתי אותו".
בלקברן, תושב פרברי אטלנטה, שכיהן כחבר בית הנבחרים בין השנים 1967–1975, אמר שקאלווי לא היה "גזען", אלא לעג לעלות הגבוהה של תוכניות חברתיות פדרליות כאלה על חשבון משלמי המיסים.
המגזין טיים דיווח על כמה מצביעים שעל מכוניותיהם הודבקו מדבקות תמיכה בקאלווי שהצביעו בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, ככל הנראה עבור מדוקס על בסיס התיאוריה שהוא יהיה מתמודד חלש יותר מול קאלווי בהשוואה לארנול.
מאדוקס קיבל 443,055 קולות בהשוואה ל-373,004 לקולות שקיבל ארנול.
אחד מעוזריו של ארנול אכן ייחס את היתרון של מדוקס למצביעים הרפובליקנים.
עם זאת, העיתון Marietta Daily Journal פסל את האפשרות ושיער שתומכיו של ג'ימי קרטר גיבו ברובם את מדוקס.
קאלווי הכחיש את הטענה שהוא דחק במישהו מחברי המפלגה הרפובליקנית לתמוך במדוקס: "המפסידים מאשימים תמיד את הצד השני".
כמי שהיה דמוקרט ב-1962, תמך קאלווי במושל לשעבר מרווין גריפין, שהפסיד בבחירות המקדימות לקארל סנדרס.
גריפין, שהיה אז המוציא לאור של העיתון Post Searchlight, ציין בתחילה שהוא לא יוכל לתמוך בקאלווי ותחת זאת הוא יתמוך במדוקס.
"אני רואה בבו קאלווי כאחד מידידי הטובים, אך לא אוכל ללוותו במרוץ לתפקיד המושל", הוא אמר.
לעומת זאת, המושל לשעבר, ארנסט ונדייבר, שכסגן המושל בשנים 1955–1959 התעמת עם המושל גריפין, ראה במדוקס "איש חסר ערך" ותמך בקאלווי.
במהלך מסע הבחירות שלו הייתה ססמת הבחירות של קאלווי "Go Bo" (בעברית: "קדימה בו").
כמה ליברלים, שהיו ממורמרים ממועמדי שתי המפלגות, יצרו גרסה לגלגנית לסיסמה זו "לך בו, וקח עמך את לסטר (מדוקס)" .
חלק מהם הגישו את מועמדותו של ארנול על דעת עצמם , וארנול עצמו אמר שהוא לא עודד אותם או מנע מהם לעשות כן.
מדוקס השווה את הצעד הזה ל"התגנבות מבעד לדלת האחורית כמו גנב בלילה" וקרא לארנול להתכחש לצעד זה.
כמה ידוענים הביעו את תמיכתם במועמדותו של ארנול, כולל איש הטלוויזיה יו דאונס והזמרים פיטר, פול ומרי, פרנק סינטרה וסמי דייוויס ג'וניור.
פעיל זכויות האדם מג'ורג'יה, הוזיאה ויליאמס קרא תיגר על קאלווי על רקע מספר רב של סוגיות בעלי חשיבות לליברלים וטען שהמועמד הרפובליקני קנה את תמיכתו של העיתון Atlanta Journal.
המון משולהב וסקרי דעת קהל מבטיחים יצרו מצג שווא שקאלווי הוביל באוקטובר.
סקר שערך אוליבר קוויל עבור NBC News הראה שקאלווי הוביל ב-42% מול 27% של מדוקס, אך עם 22% של מתלבטים ו-7% של תומכים בארנול.
סוכנויות ההימורים באטלנטה נתנו למדוקס סיכוי של 50-50 לניצחון.
קאלווי הצטיין בנאומי בחירות, אך הוא היה בעל השפעה נמוכה יותר בשיחות אישיות עם בוחרים בשל הקפדתו על לוחות הזמנים של מסע הבחירות שגרמה לו להיות חסר סבלנות כאשר שוחח עם האנשים.
תומכיו של מדוקס עמדו על כך שמושל רפובליקני יתעמת מול בית המחוקקים של ג'ורג'יה שנשלט ברובו על ידי הדמוקרטים, אך קאלווי נתן כדוגמה את מושל אוקלהומה הרפובליקני הנרי בלמון, שעבד בשיתוף פעולה עם בית הנבחרים של מדינתו שגם הוא היה בעל רוב דמוקרטי, כדי לסתור את הטענה הזאת.
הוא אמר לסטודנטים באולבני שהוא יקדם פיתוח תעשייתי וטען שמדוקס ישבש את אפשרויות התעסוקה שלהם.
ג'ימי קרטר שהפסיד בבחירות המקדימות במפלגה הדמוקרטית, העביר בסופו של דבר את תמיכתו למדוקס, ותיאר את המצע של הדמוקרטים בג'ורג'יה ככזה שהתייחס לסוגיות הגזעיות באופן "יותר פרוגרסיבי ויותר ליברלי" בהשוואה לחלופה הרפובליקנית.
העיתון Macon Telegraph לא מצא דבר "ליברלי" במדוקס, שאותו הוא תיאר "כאיום רציני לשלום, ליושרה ולקדמה".
העיתון גינה את "המנהיגות חסרת היציבות והבלתי יעילה" שעלולה לדחוף את המדינה ל"סחרור, יחסים בין-גזעיים מורעלים, הקפאת הגידול במקומות העבודה ובשכר, הרס מערכת החינוך והפיכת ג'ורג'יה למטרה ללעג של כל האומה".
בבחירות הכלליות ניצח קאלווי בהפרש קטן מאוד מול מדוקס, אך ההצבעה לארנול מנעה ממנו רוב מוחלט.
על סמך נתוני ההצבעה באזורים הכפריים חזו רשתות הטלוויזיה הלאומיות ניצחון למדוקס, אך הן כשלו לחזות את כוחו של קאלווי באזורים העירוניים.
מדוקס הוביל ב-128 מחוזות, קאלווי ב-30 וארנול במחוז אחד.
בסיכום ההצבעה באזורים העירוניים הוביל קאלווי ב-121,000 קולות, אך באזורים הכפריים הוא פיגר ב-118,000 קולות.
באטלנטה היה קיים מתאם בין ההצבעה לקאלווי לבין גורמי גזע והכנסה.
קאלווי זכה ב-79.5% מקולות הלבנים האמידים, אך רק ב-43.9% מקולות מעמד העובדים הלבנים.
בקרב מעמד הביניים הוא קיבל 51.7%.
בקרב הלבנים בעלי ההכנסה הנמוכה הצביעו 72.2% למדוקס.
השכבות העניות בקרב האפרו-אמריקאים התפצלו בהצבעתם באופן שווה בין קאלווי לבין ארנול.
השחורים ממעמד הביניים הצביעו 53.5% לקאלווי, 43.2% לארנול ו-3.4% למדוקס.
בעיר מייקון הצביעו 87.4% מהשחורים עבור קאלווי ו-47.4% מהלבנים העניים הצביעו למדוקס, כ-25% פחות מהנתון המקביל באטלנטה.
בנוסף, ההצבעה התפלגה על פי מאפייני דת והשכלה.
מדוקס זכה ב-53% מהבפטיסטים עליהם הוא נמנה, אך רק ב-20% מקולות מתנגדיו ההאפיסקופלים.
הוא גם זכה ב-20% מקולות המתודיסטים, הפרסביטריאנים והלותרנים וב-5% מקולות היהודים.
60% מהלבנים ללא השכלה תיכונית הצביעו עבור מדוקס מול 13% בלבד של בוגרי קולג' שהצביעו עבורו.
מדוקס הוביל בקרב המצביעים שחשו שהשכר המשולם להם נמוך ובקרב אלו שלא השתייכו למועדות חברתי או אזרחי כלשהו.
על פי חוקי הבחירות שהיו נהוגים אז בג'ורג'יה, היה על בית המחוקקים של המדינה לבחור מושל מבין שני המועמדים שזכו במרב הקולות.
בית הנבחרים שנשלט באופן גורף על ידי הדמוקרטים בחר במדוקס.
לאחר אישור תוצאות ההצבעה, החליט הרכב של שלושה שופטים פדרליים, שכלל בין השאר את גריפין בל, לימים התובע הכללי של ארצות הברית, דמוקרטי בהשקפתו, ואת השופט אלברט טטל, רפובליקני, לפסול את הזכות החוקתית של בית הנבחרים לבחור את המושל.
השופטים ציינו שבית המחוקקים הלעומתי עלול "לדלל" את קולות המצביעים עבור המועמדים.
בל הקביל את העיקרון הזה לעקרון דומה בהצבעה לגופים במחוזות שגם הוא נפסל על ידי בתי המשפט.
השופטים נתנו ארכה של עשרה ימים להגיש עתירה לבית המשפט העליון של ארצות הברית וקבעו שמדינת ג'ורג'יה יכולה לפתור את המבוי הסתום כל עוד תיושם חלופה שלא תהיה באמצעות הצבעה בבית הנבחרים.
האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות, שמתח ביקורת על חציית הקווים של הרפובליקנים בהתמודדות של מדוקס וארנול בבחירות המקדימות של המפלגה הדמוקרטית, התנגד להתערבות של בית הנבחרים או לבחירות חוזרות ללא אפשרות להכנסת מתמודדים עצמאיים.
תחת זאת טען האיגוד שיש לקיים מחדש את הבחירות הכלליות.
קבוצות אזרחיות אחרות הציעו לקיים בחירות מיוחדות.
יושב ראש בית הנבחרים של המדינה מהדמוקרטים עמד על כך שכל דבר להוציא בחירה על ידי בית הנבחרים יהיה "פרשנות מעציבה על שקיעת השלטון החוקתי".
בעתירה שהגישה המדינה, הדגיש התובע הכללי של ג'ורג'יה, ארתור ק.
בולטון, שחוקי המדינה מתירים הגשת שמות של מועמדים עצמאיים בכל סוגי הבחירות.
בחירות חוזרות, שהיו אז מהלך חסר תקדים, אך מאוחר יותר אומצו על ידי ג'ורג'יה, עלולים היו להוביל למבוי סתום נוסף בגלל הגשת שמות המועמדים העצמאיים, נימק בולטון.
לפיכך הוא טען שעל בית הנבחרים לבחור מושל על אף אופיו הלעומתי.
בחירות מיוחדות לא יכלו להיערך לפני תאריך היעד הסופי של ה-10 בינואר 1967.
ברוב של חמישה מול שני שופטים אישר בית המשפט העליון את טענתו של בולטון וסלל את הדרך לבחירת מדוקס על ידי בית הנבחרים.
שופט בית המשפט העליון הוגו בלאק, לשעבר סנאטור מאלבמה נקט בקו הקונסטרוקציוניסטי הקפדני כאשר הדגיש שהחוקה לא מכתיבה כיצד על המדינות לבחור את מושליהן.
"אין זה תפקידנו לכתוב חוקים חדשים שיתאימו לצורך העכשווי.
מוטל עלינו לפרש את החוקה", הסביר בלאק.
שני השופטים בדעת המיעוט, אייב פורטס וויליאם אורוויל דאגלס, תמכו בעמדתו של קאלווי.
פורטס טען שהסעיף משנת 1824 על פיו בית הנבחרים בוחר במושל "מפחית בערכו של סעיף ההגנה השווה" (Equal Protection Clause), שלא יושם עד 1868. "אם אין שום משמעות לזכות ההצבעה, ברור שיש להגן עליה כנגד האפשרות שהמפסיד ינחל את הניצחון", אמר פורטס.
לאור פסיקת בית המשפט העליון, תמך קאלווי בהצעתו של חבר בית הנבחרים א.
מק פיקארד לבחירות חוזרות ללא מועמדים עצמאיים.
המחוקקים הצביעו בעד הצעתו של פיקארד ברוב של 148 תומכים מול 110 מתנגדים.
כאשר ביקש קאלווי לקיים פגישה עם מדוקס לדון בנושא, נאמר לו להתקשר אליו ב-11 בינואר למשרד המושל.
בית המחוקקים המאוחד של ג'ורג'יה, שכלל את הסנאט ואת בית הנבחרים, בחר בסופו של דבר מחדש את מדוקס כמושל החדש ברוב של 182 תומכים מול 66 מתנגדים.
יותר משלושים דמוקרטים הצביעו עבור קאלווי בשל העובדה שהוא זכה לתמיכה ברחבי המדינה או שהם דבקו בהצבעת מחוזותיהם.
אליוט לויטס, שותפו למשרד עורכי הדין של ארנול מאטלנטה, תמך בקאלווי.
ב-1974, שהייתה שנה גדולה עבור הדמוקרטים, הדיח לויטס ממושבו בבית הנבחרים של ג'ורגיה את הרפובליקני בן בלקבום.
באותה שנה הביס תומך נוסף של קאלווי, ג'ורג' בזבי את מדוקס בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לתפקיד מושל ג'ורג'יה ולאחר מכן ניצח את המועמד הרפובליקני, רוני תומפסון, לשעבר ראש עיריית מייקון.
על פי השינוי שבוצע בחוק, היה בזבי למושל ג'ורג'יה הראשון שכיהן בתפקיד בשתי תקופות כהונה רצופות.
קבוצת אנשים נוספת עתרה לבית המשפט העליון של ג'ורג'יה, שפסק ברוב של חמישה שופטים מול שניים שיש להטיל על בית המחוקקים לשבור את המבוי הסתום.
נשיא בית המשפט, ויליאם הנרי דאקוורת', דמוקרט שנטה לתמוך בהצעתו של פיקארד, הטיל ספק באפשרות של מינוי מי שקיבל את מיעוט הקולות למושל.
"שלול מהאזרח את זכות ההצבעה, והפכת אותו לחסר אונים כקורבן של הרודן", קבע דאקוורת' בדעת המיעוט שכתב.
העיתון Atlanta Constitution סיכם ש"הנסיבות המדהימות" הפכו את המרוץ למשרת המושל ל"פרק מתוך תוכניתו של רוברט ריפלי, ריפלי תאמינו או לא".
לאור תבוסתו, אמר קאלווי שעל המפלגה הרפובליקנית "ללכת דרך ארוכה כדי לצבור כוח.
עלינו להתחייב לעבוד קשה כפליים כדי להפוך את ג'ורג'יה לדוגמה מבריקה להזדמנויות חדשות".
קאלווי הבטיח לחברים הנאמנים של המפלגה הרפובליקנית שהם "ייפגשו בו ביום אחר במרוץ אחר", ובכך אישר באופן שגוי את ההשערות שהוא עשוי להתמודד מול הסנאטור הרמן טאלמג' ב-1968. ה-Atlanta Constitution תיאר את קאלווי כ"דמות בודדה ועצובה".
שבוע לאחר שמדוקס הושבע כמושל, החליף קאלווי את הנשיא לשעבר דווייט אייזנהאואר כמנהל "מוסד החירויות" (Freedoms Foundation), גוף על-מפלגתי שמקדיש את פעילותו למטרות פטריוטיות וששוכן בוואלי פורג', פנסילבניה.
ב-1973 החל קאלווי את כהונתו כמזכיר הצבא של ארצות הברית בממשלו של הנשיא ניקסון והמשיך בתפקיד זה גם בממשלו של הנשיא הבא, ג'רלד פורד.
בתפקיד זה הוא היה דמות מפתח בניהול המעבר של הצבא מצבא חובה לצבא מתנדבים בתקופה שלאחר מלחמת וייטנאם.
לאחר שניהל את השלב הראשון במסע הבחירות של הנשיא פורד, התפטר קאלווי ב-1976 כאשר רשת NBC ייחסה לו לכאורה מעורבות במקרה של ניגוד עניינים שהיה קשור לשירות היערות של ארצות הברית בקולורדו.
חקירה של הקונגרס לא מצאה "שום ממצא חיובי למעשה בלתי ראוי".
ב-1977 הגיע המגזין הארפרז למסקנה שקאלווי היה שעיר לעזאזל בפרשה.
ב-1976 העתיקו קאלווי ומשפחתו את מקום מגוריהם לקולורדו, שם הוא רכש את אתר הסקי קרסטד ביוט.
ב-1980 הוא התמודד ללא הצלחה על מועמדות המפלגה הרפובליקנית על מושב בסנאט של ארצות הברית מטעם קולורדו והובס על ידי המועמדת העצמאית המתונה, מזכירת המדינה של קולורדו, מרי אסטיל ביוקנן.
ביוקנן עצמה הפסידה בהפרש קטן לסנאטור המכהן הדמוקרטי גארי הארט, אף על פי שבבחירות לנשיאות שנערכו באותה שנה ניצחו בקולרדו רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש הרפובליקנים.
בין השנים 1981–1987 שירת קאלווי כיושב ראש המפלגה הרפובליקנית בקולורדו וכראש ועדת הפעולה הפוליטית של המפלגה.
רעייתו של קאלווי, לאורה אליזבת "בת'" וולטון קאלווי, ילידת המיליטון, ג'ורג'יה, הייתה בתם של ראלף אאוטלו וולטון ושל אוקטביה פרי.
השניים הכירו בבית הספר היסודי, נישאו ב-1949 וחיו יחד שישים שנה עד למותה של בת' ב-2009. ב-1979 קיבלה בת', שהייתה כימאית במקצועה, ובוגרת קולג' אגנס סקוט באטלנטה, תואר שני בבוטניקה מהקולג' המדינתי המערבי בגניסון, קולורדו.
היא הייתה חברה מייסדת של מרכז פרחי הבר על שם ליידי בירד ג'ונסון באוסטין, טקסס ובמקביל שימשה כחברה במועצת המבקרים של מוססד אידה קאסון קאלווי ובמועצת הארבורטום הלאומי של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
לינדה ג'ונסון רוב, בתה של לידי בירד ג'ונסון, כינתה את בת' קאלווי "אשת ביצוע, וכאשר היא החזירה את ליבה לאמא טבע, ידעת שצמחי הטבע והסביבה עשירים יותר".
להווארד ובת' קאלווי נולדו חמישה ילדים שהגיעו לבגרות.
חתנו של קאלווי, טרי קונסידין, גם הוא רפובליקני, הוא חבר לשעבר בסנאט של קולורדו שהתמודד בחוסר הצלחה על מושב בסנאט של ארצות הברית ב-1992 והפסיד לחבר בית הנבחרים הדמוקרטי (בהמשך הרפובליקני), בן נייטהורס קמפבל.
בו קאלווי נפטר במוסד סיעודי בקולומבוס, ג'ורג'יה ב-15 במרץ 2014 בגיל 86 מסיבוכים של דימום מוחי שבו הוא לקה שנתיים קודם לכן.
טיילור מייקל רוטונדה הוא מתאבק אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה בו דאלאס.
רוטונדה הוא מתאבק דור שלישי שהלך בעקבותיו של סבו, בלאג'ק מוליגן, אביו, מייק רוטונדה ושני דודיו, בארי וינדהאם וקנדל וינדהאם.
אחיו הצעיר, וינדהאם רוטונדה, מתאבק גם הוא בארגון ה-WWE תחת שם הבמה בריי וויאט.
ביחד עימו, הם היו פעמיים אלופי הזוגות של FCW, ארגון ששימש כמחלקת הפיתוח של ה-WWE, שם התאבקו תחת שמות במה שונים בין השנים 2008 ל-2012. בנוסף לכך, הוא הופיע בארגון פיתוח אחר בשם NXT, שבו היה פעם אחת אלוף ה-NXT.
ברוסטר הראשי, הוא זכה פעם אחת באליפות הזוגות של Raw ביחד עם קורטיס אקסל ופעם אחת באליפות 24/7 של ה-WWE.
רוטונדה למד בבית ספר התיכון הרננדו, שבו סיים את לימודיו בשנת 2008. במהלך השנתיים האחרונות שלו, הוא העפיל לאליפויות ההיאבקות הארציות.
הוא היה שחקן פוטבול, כאשר הוצעה לו מלגה מטעם אחת האוניברסיטאות בפלורידה.
לעומת זאת, רוטונדה סירב לקבל אותה, כשבמקום זאת החליט שהוא רוצה להיות מתאבק.
רוטונדה נישא למתאבקת העבר של NXT, שרה בקמן ב-26 ביוני 2014. סבו הוא בלאג'ק מוליגן ודודו הוא בארי וינדהאם, כששניהם חברים בהיכל התהילה של ה-WWE.
אביו הוא מתאבק העבר, מייק רוטונדה, המוכר יותר בשם הבמה ארווין אר שייסטר (IRS).
ב-19 בפברואר 2012, רוטונדה נעצר בגין נהיגה בשכרות בטמפה, פלורידה, כשנמצא בדמו אלכוהול בכמות של 0.166 ו-0.178 לפי שתי בדיקות ינשוף, שהן יותר מהכמות החוקית של 0.08. הוא שוחרר בערבות יום לאחר מכן עבור 500 דולר.
ב-2 בספטמבר 2016, רוטונדה נעצר בגין השתכרות בציבור בדאלאס, טקסס לאחר שהוצא מטיסה מנמל התעופה הבינלאומי דאלאס/פורט וורת' למקסיקו סיטי.
אליפות במשקל כבד של FCW (3 פעמים)
אליפות הזוגות של FCW (פעמיים) - עם דוק רוטונדו/האסקי האריס
PWI דירג אותו במקום ה-73 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2014
אליפות הזוגות של Raw (פעם אחת) - עם קורטיס אקסל
ג'וזף רובינט "בו" ביידן השלישי היה פוליטיקאי, עורך דין וקצין אמריקאי בסגל הפרקליטות הצבאית הראשית מווילמינגטון, דלאוור.
הוא היה הבכור מבין שלושת הילדים מנישואיהם של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן, ואשתו הראשונה ניליה האנטר.
הוא שימש כתובע הכללי של דלאוור וכמייג'ור במשמר הלאומי של דלאוור.
ביידן נולד בווילמינגטון, דלאוור, בנם הראשון של נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן ואשתו הראשונה, ניליה.
ב-18 בדצמבר 1972 אימו ניליה ואחותו הצעירה נעמי נהרגו בתאונת דרכים במהלך קניות לחג המולד.
בו היה בן קצת פחות מארבע שנים, ואחיו האנטר היה בן קצת פחות משלוש.
שניהם גם היו ברכב בעת התאונה, אך שרדו עם פציעות אנושות.
בו ספג שברים במספר עצמות ואילו האנטר עדיין סובל מפציעה בגולגולתו.
על פי כמה דיווחים, בו והאנטר עודדו את אביהם להתחתן שוב, ואפילו הרחיקו לכת ושאלו אותו "מתי 'אנחנו' הולכים להתחתן".
ביוני 1977 בו בן השמונה קיבל בברכה את ג'יל ג'ייקובס כ"אם שנייה".
אחותו למחצה אשלי נולדה בשנת 1981.
בו ביידן התחתן עם האלי אוליבר היהודיה בשנת 2002. נולדה להם הבת נטלי בשנת 2004 והבן רוברט האנטר ביידן השני בשנת 2006.
ביידן סיים את לימודיו באקדמיית ארצ'מר, בית הספר העל-תיכוני בו אביו למד, ובאוניברסיטת פנסילבניה בשנת 1991, שם היה חבר באחוות פסי אפסילון.
הוא היה גם בוגר המרכז האקדמי למשפטים באוניברסיטת סירקיוז, בדומה לאביו.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, התמחה אצל השופט סטיבן מקאוליף מבית המשפט המחוזי של ארצות הברית בניו המפשייר.
בין השנים 1995–2004 עבד במחלקת המשפטים של ארצות הברית בפילדלפיה, תחילה כיועץ למשרד לפיתוח מדיניות ולאחר מכן כתובע פדרלי בפרקליטות ארצות הברית.
בשנת 2004 הוא הפך לשותף במשרד עורכי הדין ביפראטו, ג'נטילוטי, ביידן ובאליק (Bifferato, Gentilotti, Biden & Balick), שם עבד שנתיים לפני שנבחר לתפקיד התובע הכללי של דלאוור.
בוועידה הדמוקרטית הלאומית בשנת 2008 בו נשא נאום שבו "הציג" את אביו, שאז התמודד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית מטעם המפלגה.
בנאום זה, שנחשב על פי רבים למרגש, הוא סיפר אז על תאונת הדרכים בה נהרגו אמו ואחותו.
ביידן הצטרף לצבא בשנת 2003 ולמד בבית הספר JAG באוניברסיטת וירג'יניה כחבר המשמר הלאומי של צבא דלאוור.
הוא הגיע לדרגת מייג'ור בסגל הפרקליטות הצבאית הראשית כחלק מחטיבת סיגנל 261 בסמירנה, דלאוור.
ב-3 באוקטובר 2008, יחידתו של ביידן הופעלה ליציאה למשימה בעיראק ונשלחה לפורט בליס, טקסס, לאימון לפני פריסתם שם, יום לאחר שאביו השתתף בעימות היחיד של סגני הנשיא בקמפיין לנשיאות 2008. אביו צוטט באומרו "אני לא רוצה שהוא ילך.
אבל אני אומר לך מה, אני לא רוצה שהנכד שלי או הנכדות שלי יחזרו בעוד 15 שנה, וכך זה שאנחנו עוזבים יוצר הבדל גדול".
מעיראק בינואר 2009 לצורך ההשבעה הנשיאותית של אביו כסגן נשיא, ואז חזר לעיראק.
ביידן זכה לביקור של אביו במחנה ויקטורי ב-4 ביולי 2009.
ביידן שב מעיראק בספטמבר 2009 לאחר שסיים את תקופתו לאורך השנה בשירות פעיל.
ביידן הודיע במהלך שירותו הצבאי כי ימשיך לכהן באופן פעיל בתפקיד התובע הכללי של דלאוור יחד עם הצוות הבכיר של משרדו בדלאוור, אף שחבר ביחידתו סיפר על ביידן כי אמר שהעביר את מרבית עבודתו כתובע הכללי לסגנו על מנת להתמקד בתפקידיו בעיראק.
על שירותו בעיראק הוענקה לביידן כוכב הארד.
לאחר מותו של ביידן, נשא ראש מטה צבא ארצות הברית, ריימונד אודיירנו, את ההספד בהלווייתו והעניק לו לגיון הצטיינות, לאחר מותו, על שירותו במשמר הלאומי של דלאוור, באומרו "לבו ביידן היו תכונות שהייתי עד להן רק אצל המנהיגים הגדולים ביותר".
כמו כן הוענק לו לאחר מותו צלב השירות הבולט של דלאוור, אשר "מוענק על גבורה, שירות ראוי לשבח והישגים יוצאי דופן".
בניסיונו הראשון בתפקיד פוליטי התמודד ביידן לתפקיד התובע הכללי של דלאוור בשנת 2006. יריבו של ביידן היה תובע ותיק של המדינה ועוזר התובע האמריקני פריס וורטון.
הנושאים העיקריים בקמפיין כללו את חוויית המועמדים ומאמצים שהוצעו עבור טיפול בעברייני מין, טורפי אינטרנט, התעללות בקשישים ואלימות במשפחה.
ביידן זכה בבחירות ביתרון של כחמישה אחוזים.
לאחר שנבחר, הוא מינה את התובע הכללי של דלאוור והשופט הבין-לאומי, ריצ'רד ס' גבלין, לתפקיד המשנה לתובע הכללי, ואת היועץ לשעבר לתובע ארצות הברית, ריצ'רד ג' אנדרוז, לתפקיד תובע המדינה.
כתובע הכללי, ביידן תמך ואכף דרישות רישום חזקות יותר לעברייני מין.
ג'ו ביידן התפטר מהסנאט בעקבות בחירתו ב-2008 לסגן הנשיא.
המושלת רות אן מינר קראה לעוזר לשעבר של ג'ו ביידן טד קאופמן למלא את המושב הפנוי, אך קאופמן הבהיר כי לא יהיה מועמד בבחירות המיוחדות בשנת 2010. הדבר הניע את הספקולציות לגבי ריצה אפשרית של בו באותה תקופה.
אביו של ביידן הצהיר לאחר ההודעה על מינויו של קאופמן, "זה לא סוד שאני מאמין שבני, היועץ המשפטי לממשלה, יהפוך לסנאטור גדול של ארצות הברית בדיוק כפי שאני מאמין שהוא היה פרקליט גדול.
אך בו הבהיר מהרגע שנכנס לחיים הציבוריים כי כל משרד שהוא יבקש הוא ירוויח בכוחות עצמו...
אם הוא יבחר להתמודד לסנאט בעתיד, הוא יצטרך לרוץ ולנצח בכוחות עצמו.
לא תהיה לו שום דרך אחרת".
באוקטובר 2009 הצהיר ביידן כי הוא שוקל לרוץ לסנאט וכי הוא יקבל החלטה סופית בינואר.
ב-25 בינואר אישר ביידן כי יוותר על התמודדות בסנאט כדי להתמקד טוב יותר בהעמדתו לדין של ארל בראדלי, חשוד לשמצה בהתעללות מינית בילדים.
ב-2 בנובמבר 2010 הוא נבחר בקלות עוד פעם לקדנציה שנייה בתור התובע הכללי של דלאוור, כשהוא מנצח בהפרש גדול את המפלגה העצמאית של דלאוור, של המועמד דאג קמפבל.
ביידן לא ביקש בחירות לקדנציה שלישית כתובע הכללי של דלאוור בשנת 2014. באביב של אותה שנה הודיע על כוונתו להתמודד על תפקיד מושל דלאוור בבחירות ב-2016 כדי לרשת את מקומו של המושל הדמוקרטי המוגבל בכהונתו, ג'ק מרקל.
בזמן ההודעה הזו (שנת 2013) אובחן הסרטן שעתיד להרוג את ביידן בשנת 2015, אך היה במצב של החלמה.
+תוצאות הבחירות בהן השתתף בו ביידןשנה משרהבחירות מתמודד מפלגה הצבעות % יריב מפלגה הצבעות % 2006 תובע כלליכלליותג'וזף ר' ביידן השלישידמוקרטית133,15252.5%פריס וורטוןרפובליקנית120,06247.4% 2010 תובע כלליכלליותג'וזף ר' ביידן השלישידמוקרטית196,79978.9%דאג קמפבלהעצמאית של דלאוור52,51721.1%
בשנים האחרונות לחייו סבל ביידן מגידול במוח.
במאי 2010 הוא אושפז בבית החולים כריסטיאנה שבניוארק, דלאוור, לאחר שהתלונן על כאב ראש, חוסר תחושה ושיתוק.
גורמים רשמיים הצהירו כי לקה ב"שבץ קל".
מאוחר יותר באותו חודש הועבר ביידן לבית החולים האוניברסיטאי תומאס ג'פרסון בפילדלפיה ונשאר בהשגחה למשך מספר ימים.
באוגוסט 2013 נקלט ביידן למרכז מ' ד' אנדרסון לסרטן באוניברסיטת טקסס ביוסטון ואובחן כחולה בסרטן המוח, לאחר שחווה את מה שפקידי הבית הלבן תיארו כ"אפיזודה של חוסר התמצאות וחולשה".
ביידן עבר טיפולי הקרנה וכימותרפיה, אולם הסרטן נותר יציב.
ב-20 במאי 2015 הוא נקלט למרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד בבת'סדה, מרילנד, בגלל מופעים חוזרים של סרטן המוח.
הוא נפטר שם כעבור 10 ימים, ב-30 במאי 2015, בגיל 46. הלווייתו נערכה בכנסייה הקתולית של סנט אנתוני בווילמינגטון, דלאוור, ב-6 ביוני 2015. הוא נקבר בסנט ג'וזף על הברנדיווין בגרינוויל, דלאוור.
בהלווייתו הגדולה של ביידן השתתפו הנשיא ברק אובמה, הגברת הראשונה מישל אובמה, בנותיהם מליה וסשה, הנשיא לשעבר ביל קלינטון, שר החוץ לשעבר והגברת הראשונה לשעבר הילרי קלינטון, ראש מטה צבא ארצות הברית לשעבר בצבא ארצות הברית, ריימונד אודיירנו, ומנהיג הרוב בסנאט, מיץ' מקונל.
בהלווייתו הוענק לו פרס לגיון הכבוד על ידי הגנרל אודיירנו, על שירותיו במלחמת עיראק.
הנשיא אובמה תיאר את ביידן כ"מקור (אורגינל).
הוא עשה ב-46 שנה את מה שרובנו לא יכולנו לעשות ב-146 [שנים]." בטקס האשכבה שלו עיבוד סולו לשיר "Til Kingdom Come" בוצע על ידי כריס מרטין, סולן להקת קולדפליי, אותה בו העריץ.
ב-4 בנובמבר 2015 הוענק לביידן פרס המנהיגות של אלברט שווייצר, אות הכבוד הגבוה ביותר, שניתן על ידי הנהגת הנוער יו או'בריאן (HOBY), על שירותו לאנושות.
חלק מחוק הריפוי של המאה ה-21 (2016) נקרא על שמו – יוזמת "Beau Biden Cancer Moonshot", מלבד זאת מקור שמו של ספר הזיכרונות של אביו, "הבטח לי, אבא" הוא משיחה שערכו השניים לקראת מותו של בו.
"בו" הוא סרט אימה אמריקאי, אשר בוים על ידי אנתוני סי פרנטה.
ג'סי הולדן מוזמנת על ידי החבר שלה, קווין, ושני חברים, פרדי ומארי, לבלות את ליל כל הקדושים בבית החולים סנטה מירה, שננטש לפני שנים בגלל שרפה.
חברם, אמט, מכין את האביזרים כדי להפחיד את ג'סי אך הוא וכלבו מותקפים על ידי רוח רפאים.
בינתיים אלן מחפש את אחותו, מג, שנעלמה עם חברתה, קתלין, בבית החולים לפני כמה ימים.
חברו הוותיק של אביו, ארלו ריי ביינס, שהפך לשוטר לשעבר, מסרב בתחילה לבקשתו להתלוות אליו לבית החולים, אך משנה את דעתו ובכל זאת עוקב אחריו.
אלן מוצא את הכלב שהושחת בצורה מחרידה, אך הוא פתאום קם לתחייה ותוקף את אלן עד שהוא יורה בו והורג אותו.
כשנכנס לקומה השלישית, הוא מתאחד עם מג, שאומרת שהיא וקתלין התפצלו.
כשהם מגיעים לבית החולים, ארבעת החברים מתחילים לחפש את אמט.
כשהם לבד, קווין בוגד בג'סי על ידי קיום יחסי מין עם מארי.
בינתיים, ג'סי, שמתגלה כמישהי שעוסקת במודעות רוחנית, מספרת לפרדי את סיפורה של אמה המנוחה, שמתה בגלל מחלה לפני שנים, אך עדיין מתקשרת איתה בכל ליל כל הקדושים.
השניים נקלעים אל אמט המבוהל בחדר ההלבשה.
כאשר החמישה נפגשים, אמט מתחיל לפתע לתקוף אותם.
אלן ומג מגיעים בזמן ומג משתמשת באקדחו של אלן כדי לירות באמבט.
היא מספרת לקבוצה כי כל מי שמת בבית החולים זוכה לתחייה מחדש, אמט והכלב הם ביניהם.
קווין פרנואידי, שחושד שמארי הופכת לרוח רפאים, תופס את האקדח של אלן ויורה בה למוות.
מכיוון שמג מסרבת להשתמש במעלית, הקבוצה התפצלה, כשג'סי, קווין ופרדי לוקחים את גופתה של מארי למעלית ואלן ומג משתמשים במדרגות.
הם מגיעים לקומה השלישית, שם יש לג'סי תחושות הקשורות לרוצח ילדים בשם ג'ייקוב.
ג'ייקוב התחייב לשמור על הקומה השלישית של בית החולים ששמורה במיוחד לחולי נפש.
למרות זאת, הוא רוצח ילדה קטנה בשטח בית החולים.
לאחר מכן הוא שרף את בית החולים וניסה לברוח כהסחת דעת, אך האח ראסל השליך את מפתחות הדלת ולכד את שניהם באש.
ג'ייקוב הרג והשיב בחזרה לחיים אנשים בבית החולים כדי שיוכל להחזיק אותם, אך כולם נכשלו עד כה.
במהלך בדיקת הרצפה קווין נעלם.
ג'סי ופרדי מתאחדים עם אלן, מג וארלו, שהרגו את קתלין שקמה לתחייה והחליטו להציל את כולם.
הם מוצאים את קווין לכוד ברוח הילדה הקטנה ומצליחים לשחרר אותו, אך תוך כדי כך מתגלה שפרדי מת, הוחזר לחיים והכריח את ארלו לירות בו.
השאר מנסים להימלט דרך המדרגות, אולם בסופו של דבר ג'סי מבינה שעד שלא יצליחו לנצח את ג'ייקוב, הוא לעולם לא יאפשר להם לעזוב.
לשם כך היא מתחזה לאח ראסל, ומתכוונת להפחיד אותו מהעולם החי.
עם זאת, ג'ייקוב משתמש במארי שקמה לתחייה כדי להרוג את קווין.
קווין קם לתחייה מחדש, אך לא מראה שום סימפטום של רוח רפאים רגילה.
לאחר מכן מתגלה כי הוא מוחזק ישירות על ידי ג'ייקוב, שמוצא את קווין כסוציופת ולכן הוא מושלם עבורו.
עם זאת, מג קמה לתחייה גם היא.
עם זאת, היא מוחזקת על ידי ראסל אך היא נמצאת בשליטה.
ראסל אומר לקבוצה לעזוב בזמן שהוא מתעמת ומכניע את ג'ייקוב בהצלחה.
ג'סי, אלן וארלו עוזבים את המקום בבטחה, ומגלים שכבר שהיום הוא כבר יום כל הקדושים והשעה היא שעת צהריים.
לאחר מכן חוזרים חזרה לבית החולים, שם ג'ייקוב נשבע להימלט, אך ראסל קובע כלאחר יד שהוא יצטרך לעבור אותו קודם לפני שהוא מכבה את האורות.
"בוא הביתה" הוא סינגל של הזמר הישראלי שלומי שבת, מתוך אלבום שיתופי הפעולה העתידי שלו, "חברים 3", בשיתוף עם אחותו לאה שבת ובניו מנור ואביהו שבת.
השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 2020, כסינגל השלישי מתוך האלבום, על ידי חברת התקליטים ארומה מיוזיק.
השיר, שנכתב והולחן על ידי מבצעי השיר יחד עם אבי אוחיון והופק על ידי מתן דרור, הוא בלדה העוסקת באישיות אליה מתגעגע הדובר, הקורא לה "לבוא הביתה".
על השיר, שיצא במהלך אשפוזו של שבת בבית חולים לאחר שחלה במחלת הקורונה, אמר שבת: "בימים מורכבים אלה שכולנו עוברים עכשיו, אין משהו שיותר מחמם את ליבי ומחזק אותי כמו המוזיקה והתמיכה של המשפחה, החברים, הקהל שלי ובכלל כל האנשים מהארץ ומהעולם שמציפים אותי באהבה אין סופית שלא מובנת מאליה.
לכן בחרתי לשחרר שיר שהקלטתי עם האנשים הכי קרובים אלי.
ילדיי האהובים, מנור ואביהו ואחותי היקרה לאה.
השיר הזה מרגש אותי ומחזק אותי כל פעם מחדש".
על תוכן השיר והתכתבותו עם שהותו של שבת בבית החולים אמרה אחותו לאה כי כשהם הקליטו את השיר, הם לא ידעו "כמה הוא יהיה רלוונטי", וכי "השיר הזה יוצא וקורא אליך [שלומי]".
הווידאו קליפ של השיר פורסם בערוץ היוטיוב של שבת בסמוך לצאת הסינגל עצמו ובוים על ידי עוזי ג'ורג'.
בקליפ נראים משפחת שבת מקליטים את השיר באולפן הקלטות, יחד עם שותפם לכתיבת השיר אבי אוחיון ומפיק השיר מתן דרור.
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט, המאגד את השירים המושמעים ביותר בתחנות הרדיו בישראל באותו השבוע.
גם יוסי חרסונסקי, שבשנים שקדמו כתב ביקורות שליליות חריפות על שירי הזמר, הפעם העניק לשיר ביקורת חיובית מאוד, ואמר כי "המוזיקה – עונג שבת.
לוקחת את המילים למקום הנכון – עצב מתוך חסד, הזדהות מתוך כוונה.
הן (המילים) הופכות בשירתם של השבתים למהות של קרבה, חום, אינטימיות, כל מה שקשור למשפחתיות חמה.
שיר כזה – יהיה מיינסטרים ככל שיהיה – אינו משקר".
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם18 באוקטובר 2020הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתארומה מיוזיק
גִ'ילַאלִי בֶן דרִיס אֶל יוֹסֶפִי אֶל זֶרהוּנִי הידוע בכינויים לֶרְוגוּוִי, וכן בּוּ חמַארַה היה הטוען לכתר של מרוקו בין השנים 1902–1909, בתקופת שלטונם של עבדל עזיז ועבד אל חפיז.
שמו – ג'ילאלי בן דריס אל יוספי אל זרהוני – מעיד על מקום הולדתו: אולד יוסף באזור ז'רהון ליד העיר פאס.
היה ידוע גם בתור אל רוגווי כלומר "המתחזה", ובכינוי הנפוץ ביותר בו חמארה – "האיש על האתון" או "בעל האתון".
בשנת 1894 מת הסולטאן מולאי חסן הראשון, אשר התייחס כראוי ליהודי מרוקו וכיבדם מאוד.
בנו הבכור מולאי עבדל עזיז ירש את מקומו, והוא נודע כפחות שמרן מאביו, ופתוח יותר לתרבות המערב וההשכלה.
על מנת לקדם את כלכלת ארצו הוא נתן שורה של הטבות מרחיקות לכת למדינות אירופה הסוחרות במרוקו, וכן יזם רפורמה במיסים אשר פגעה בהכנסותיהם של בעלי הפריבילגיות – השריף והקייד.
פעולותיו של המלך גרמו לתסיסה בעם בהובלת בעלי האינטרסים, ובאזורים רבים במדינה החלו לפוץ שמועות על הפרות חוק וסדר, ועל מרד העומד לבוא.
ההתנגדות למלך התחזקה עוד ועוד, עד להכשרת הקרקע למרד גלוי.
קשריו של בו חמארה עם משפחת המלוכה החלו כאשר מילא את תפקיד מזכירו של מולאי עומר, אחיו של הסולטאן מולאי עבדל עזיז.
בעקבות תככים שונים בחצר המלוכה נכלא והשתחרר כעבור מספר שנים.
בשנת 1902, בהיותו בגיל 40, השתחרר מהכלא והחליט לנקום בסולטאן, נסע לאלג'יריה ומשם חזר (רכוב על אתון, ומכאן שמו) לעיר תאזה בצפון מזרח מרוקו, תוך שהוא מתחזה למולאי מוחמד – אח נוסף של הסולטאן.
מולאי מוחמד נחשב בקרב ערביי מרוקו לדמות מקודשת ומסתורית כבר בחייו, הוא שכן בארמון בפאס וכמעט ולא נראה בציבור.
עובדה זו סייעה לבו חמארה להתחזות אליו, ולסחוף אחריו את ערביי מרוקו.
הוא צבר סביבו צבא לוחמים רבים בין הערים תאזה לאוג'דא, ובין דבדו למלייה, וכך כבש ללא התנגדות את העיר תאזה והכריז כי תם קץ שלטון "אחיו" וכי הוא סולטן מרוקו.
בערים אותם כבש נהג לזרות פחד ואימה מפניו, וסופר עליו כי הוא הוציא להורג כמה ממתנגדיו, על ידי השריית הקורבנות בדלק והצתת גופותיהם.
הסולטן עבד לעזיז ששמע על המרד שקם, שלח גייסות של לוחמים כדי להכריע אותו, אך בו חמארה וצבאו המאולתר התבססו בתאזה, והצליחו להדוף את כל הניסיונות לפלוש לתחומו.
בשנת 1909 החליט להרחיב את תחום שליטתו לכפרים נוספים, אך החל להתקשות בשימור נאמנותם של כל השבטים הרבים שהקיף.
בנוסף, הוא התנכר לחלק מהשבטים באמצעות מכירת זיכיונות כרייה לטובת אינטרסים ספרדיים.
באותה העת התמנה סולטן חדש, מולאי עבדל חפיז.