tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
+הצבעה מקוונת – 21 בדצמבר 2023אמןשירכותב (ים)הצבעהתוצאהמיקוםאנקה"Palala" (Палала) אנה קורצ'נובה80,94426.78%1קרפטמן"Endless Fight"אנתון צ'יליבי, דניס מאזורצ'וק27,3289.04%5קריוטייפ"Sadness"דנילו קוקה19,9546.60%9קרילאטה"Queen"אנסטאסיה זאבדסקה, אשתר ראדי, לאוניד פטררובסקיי, יבהני בארדצ'נקו31,26810.35%3פארפניוק"Sered vitriv" (Серед вітрів)איליה פארפניוק, סרהי ירמולאייב42,93114.21%2שפה"Supernova"אנה נסטרנובה, פין טיילר25,7298.51%6סטאסיה"Rika"אנסטסיה צ'אבן, אולכסנדר פרישילק30,0409.94%4Swoiia"Little Angels"אולכסיי פואפנקו, ואדים אלחוטוב23,3577.73%7טסלנקו"Lights Go Up"אולכסנדר קריז'ויץ', אנריי פרודניקוב, אולכסנדר טסלנקו20,6486.83%8
מופע הגמר התקיים ב-3 בפברואר 2024. בנוסף למשתתפים הופיעו גם רוסלנה ליז'יצ'קו עם "Wild Dances", טבורצ'י עם "Heart of Steel", קאלוש אורצ'סטרה בביצוע "Stefania", ג'מאלה עם "Mii brate", ורקה סרדוצ'קה עם "Swedish Lullaby", טינה קרול עם "Troiandy" ואנסטסיה דימיד וסבטלנה טרבארובה עם "Kvitka".
לאחר ההופעות קרסה אפליקציית דייה.
חלון ההצבעה הוארך, דבר שהוביל לעיקוב בחשיפת התוצאות.
לבסוף הוחלט להכריז על הזוכה רק למחרת, 4 בפברואר 2024. 1,167,185 אוקראינים הצביעו.
אליונה אליונה וג'רי הייל עם השיר "Teresa & Maria" הוכרזו כזוכות.
לאחר הכרזת התוצאות הביע מלובין, שהגיע למקום השלישי, ספק על הפער העצום בין הזוכות לבין המקום השני, 600,000 קולות.
הוא טען כי מדובר בשגיאה שנבעה כתוצאה מהתרסקותה של דייה.
לאחר מכן הבהיר כי הצהרותיו לא נועדו להכפיש את אליונה אליונה ואת ג'רי הייל.
אוקראינה שובצה להופיע בחלקו הראשון של חצי הגמר הראשון, שנערך ב-7 במאי.
אוקראינה הופיעה חמישית, לפני פולין ואחרי אירלנד.
שני חצאי הגמר והגמר שודרו ב-Suspilne Kultura עם פרשנות מפי טימור מירושניצ'נקו, שאליו הצטרף וסיל ביידק בגמר.
כמו כן, התחרות הועברה גם ברדיו בהנחיית דמיטרו זקרצ'נקו, ולסיה אנטינצ'נקו ואנה זקלצקה, שסיפקה דיווחים ממאלמה.
בנוסף, כל השידורים היו זמינים לצפיים בפלטפורמה המקוונת של תאגיד השידור האוקראיני עם פרשנות בשפת הסימנים על ידי טטיאנה ז'ורקובה, אינה פטרובה, אירינה סקולוטובה, יוליה פורפליק, אנפיסה בולדוזייבה ולאדה סוקוליוק.
החל מ-5 באפריל ועד ל-3 במאי שידר רדיו "פרומין" תוכנית מיוחדת בשם Pobachennia z Yevrobachenniam בה דנו דמיטרו זקרצ'נקו, לסיה אנטיפנקו, אנה זקלטסקה ודניס דניסנקו על היבטים שונים בתחרות האירוויזיון.
אוקראינה בחרה להציג את רוסלנה ליז'יצ'קו, שזכתה באירוויזיון 2004 ואת להקת גו איי, נציגת המדינה לאירוויזיון 2021, שדורגה במקום החמישי.
אליונה אליונה וג'רי הייל השתתפו בחזרות טכניות למופע ב-27 באפריל וב-1 במאי.
היא לבושה בשמלת שמנת עם עיטורי ברזל על כתפה הימני וידה השמאלית.
כשמתחיל הבית הראשון מוקרן נהר מים ששוטף את החול הצהוב כרמיזה להפצצת סכר קחובקה, דבר שהציף את העיירה למרגלותיו.
קטע הסיום מסמל את כמיהתן של נשות אוקראינה לחזרת אהוביהן מהמלחמה.
בסוף המופע הוכרז כי אוקראינה סיימה את הערב בין עשר המדינות, שהעפילו לשלב הגמר.
לקראת המופע השתתפו אליונה אליונה והייל בשלוש החזרות הגנרליות לגמר, ב-10 וב-11 במאי.
אוקראינה הגיעה למקום השלישי עם 453 נקודות, 146 נקודות מהשופטים ו-307 נקודות מהקהל.
בחצאי הגמר רק הקהל קובע את עשר המדינות המעפילות לגמר.
חבר השופטים האוקראיני הורכב מקוסטיאנטין טומילצ'נקו, מקסים נגורניאק, אירנה גורובה, אליושה ואלנה טופוליה.
בחצי הגמר הראשון הגיעה אוקראינה למקום השני עם 173 נקודות.
היא קיבלה את "12 הנקודות" מהקהל של קפריסין, ליטא, פולין, פורטוגל ושאר העולם.
בגמר, דורגה במקום השלישי עם 453 נקודות.
רק צוותי השיפוט של צ'כיה ומולדובה העניקו לשיר את מרב הנקודות.
עם זאת, הקהל של צ'כיה, אסטוניה, גאורגיה, ליטא, מלטה, מולדובה ופולין העניק לאוקראינה את "12 הנקודות".
אוקראינה העניקה בגמר את מרב הנקודות לשווייץ, הן על ידי הקהל והן על ידי השופטים.
צוות השיפוט האוקראיני לתחרות נבחר כמו בקדם האירוויזיון באמצעות הצבעה מקוונת ביישום דייה.
עשרה מועמדים הוצגו לציבור, וההצבעה החל ב-25 במרץ ונמשכה שבוע.
חמשת המתחרים שקיבלו את מספר ההצבעות הגבוה ביותר, נבחרו להיות השופטים האוקראיניים באירוויזיון 2024.
מגישת ההצבעה מטעם אוקראינה הייתה ג'מאלה, שזכתה עבור המדינה באירוויזיון 2016.
שם עיסוק אליושה זמרת-יוצרת, נציגת אוקראינה לאירוויזיון 2010 אנה סבירידובה מוזיקאית, מגישת רדיו וטלוויזיה פינקה זמר-יוצר, משתתף ב-Vidbir 2023 אירנה גורובה מפיקה מוזיקלית קוסטיאנטין טומילצ'נקו כוריאוגרף, מפיק טלוויזיה מקסים נגורניאק בלוגר, מבקר מוזיקה אולקסנדר וארניציה כתב, מבקר מוזיקה אולקסי בונדרנקו מוזיקאי אלנה טופוליהכוריאוגרפית, מפיקה, במאית ייבגן טריפלוב כותב, מפיק מוזיקלי
אור-לי ניב (נולדה ב-2 ביוני 1967) היא פעילת להט"ב ישראלית, סגנית ראש עיריית גבעתיים וממלאת מקומו.
מעוטרת ב"עיטור הגאווה הישראלית" מטעם "האגודה למען הלהט"ב".
אור-לי ניב נולדה ביפו לפנינה, שעלתה מטורקיה ולויקטור שעלה ממרוקו.
אחות בכורה מבין שלושה אחים.
בילדותה המשפחה עברה לתל אביב, ובהמשך חייה עברה לגבעתיים.
במשך 25 שנה שירתה בצה"ל בתפקידי הדרכה, פיקוד, וכוח אדם והגיעה לדרגת סגן-אלוף.
לאורך השנים שימשה כמפקדת קורס קצינות, ראש מנהל הקצינים וראש תחום משאבי האנוש של אגף התקשוב.
במקביל לשירותה הצבאי, למדה לתואר ראשון בלימודי ארץ ישראל וגאוגרפיה באוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בשנת 2010 השתחררה מצה"ל, ועם פרישתה עבדה במיזם "סיסמה לכל תלמיד".
בשנת 2013 נבחרה למועצת עיריית גבעתיים מטעם רשימת "גבעתיים שלנו" בראשות רן קוניק.
לאחר הבחירות מונתה לסגנית ראש העירייה, וקיבלה את תיק הקהילה של העיר.
במסגרת זו הקימה את עמותת קהילתיים, שתקציבה השנתי מוערך ביותר מ-50 מיליון ש"ח.
לצד זאת שימשה לאורך השנים כאחראית על נושאי הנשים, בריאות, נוער, ביטחון, תרבות ופנאי.
אור-לי ניב היא השנייה ברשימת המפלגה, אחרי ראש העירייה.
מכהנת כסגנית ראש העירייה וממלאת מקומו.
מחזיקה בתיקים: תרבות קהילה ופנאי, אירועים, בריאות, חירום וביטחון, הקהילה הגאה, מוגנות בחירום, יו"ר מועצת הנשים העירונית, יו"ר עמותת קהילתיים, יו"ר ועדות מל"ח, יו"ר ועדת ביטחון וחברה בוועדת כח אדם בכיר.
כמחזיקת תיק הלהט"ב בעיריית גבעתיים, הובילה את גבעתיים למקום הראשון בדירוג הערים הידידותיות ביותר ללהט"ב בישראל.
על פועלה מול משרד הביטחון, ועל הישגיה בתחום הלהט"ב בעיריית גבעתיים, קיבלה בשנת 2024 את "עיטור הגאווה הישראלית" מטעם האגודה למען הלהט"ב.
מתגוררת בגבעתיים ביחד עם זוגתה מיכל.
עומרי ניב פיירשטיין, בנן הבכור, מבין שלושה ילדים שהביאו בהורות משותפת, היה לוחם חילוץ והצלה שנפל ב-7 באוקטובר 2023 במתקפת הפתע על ישראל בקרב זיקים.
לאחר נפילתו הכיר משרד הביטחון בניב ובזוגתה כאימהות שכולות, ועל קברו של עומרי רשומים שמות שלושת ההורים: אור-לי ניב, מיכל אדלשטיין-ניב וקובי פיירשטין.
שתי החלטות אלו נחשבות לתקדימיות.
גם בדף "יזכור" הרשמי של חללי צה"ל כתובים שלושת הוריו, שתי אימהות ואבא.
אוקראינה השתתפה באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Bird of Pray" בביצוע הלהקה האוקראינית ציפרבלאט.
כדי לבחור את השיר האוקראיני לאירוע האירוויזיון, הפיקה חברת השידור הציבורי הלאומית של אוקראינה את מהדורתה התשיעית של תחרות הקדם המסורתי Vidbir.
לפני השתתפותה באירוויזיון 2025, אוקראינה נטלה חלק בתחרות 19 פעמים מאז הופעת הבכורה שלה ב-שנת 2003. עד לשנת 2016 הופקדה האחריות לשידור על הטלוויזיה הלאומית של אוקראינה (NTU), ומ-2017 על ידי סוספילנה.
לאורך השנים זכתה אוקראינה שלוש פעמים בתחרות: הפעם הראשונה הייתה ב-2004, כאשר רוסלנה ליז'יצ'קו ייצגה את המדינה עם השיר "Wild Dances"; זכייה שנייה נרשמה ב-2016, עם השיר "1944" שביצעה ג'מאלה; והזכייה השלישית הייתה ב-2022, עם השיר "Stefania" בביצוע קאלוש אורקסטרה.
בנוסף לזכיותיה, אוקראינה סיימה פעמיים במקום השני – בשנים 2007 ו-2008. מאז הנהגת שלב חצאי הגמר בשנת 2004, הייתה אוקראינה המדינה היחידה שהעפילה לגמר בכל המהדורות בהן השתתפה.
תוצאתה הנמוכה ביותר נרשמה ב-2017, כאשר להקת O.Torvald סיימה במקום ה-24 בגמר.
בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה לא ניתן היה לקיים את אירוויזיון 2023 בשטח אוקראינה, אף על פי שזו זכתה בשנה הקודמת.
לפיכך, התחרות התקיימה בליברפול, הממלכה המאוחדת, ונציגי המדינה, הצמד טבורצ'י, סיימו במקום השישי עם השיר "Heart of Steel".
אוקראינה העפילה לגמר באותה שנה באופן אוטומטי, מכוח זכייתה באירוויזיון 2022. בשנת 2024 סיימו ג'רי הייל ואליונה אליונה במקום השלישי עם השיר שייצג את המדינה.
ב-10 בספטמבר 2024 אישרה סוספילנה את כוונתה להשתתף באירוויזיון 2025. לאורך השנים נעשתה בחירת נציגי המדינה באמצעות בחירה פנימית או באמצעות קדם לאומי.
בין השנים 2022 ל-2024 הופקה מהדורת הקדם Vidbir, שבה נבחרו המבצע והשיר על ידי שילוב של הצבעות ציבור ושיפוט מקצועי.
שיטה זו נשמרה גם בתהליך הבחירה של נציגי אוקראינה לאירוויזיון 2025.
Vidbir 2025 הייתה המהדורה התשיעית של תחרות הקדם הלאומי האוקראיני לבחירת נציגי המדינה לאירוויזיון 2025. גמר התחרות התקיים ב-8 בפברואר 2025 בעיר קייב שבאוקראינה.
תהליך בחירת המועמדים לתחרות התבצע בשלושה שלבים.
בשלב הראשון הוזמנו אמנים ויוצרים להגיש את מועמדותם באמצעות טופס מקוון.
מתוכן נבחרו עשרים מועמדויות, וזהותן פורסמה ב-11 בדצמבר 2024. בשלב השני התמודדו המועמדים באודישנים, במהלכם נבחרו תשעה מתמודדים.
מועמד נוסף צורף להרכב הסופי באמצעות הצבעה מקוונת נפרדת.
השלב השלישי היה גמר התחרות ששודר בטלוויזיה, ובו השתתפו עשרת המתמודדים שעלו מהשלבים הקודמים.
הזוכה נבחר באמצעות שילוב של הצבעות הקהל וחבר שופטים מקצועי.
שלושת חברי חבר השופטים נבחרו מתוך רשימה של תשעה מועמדים בהצבעה ציבורית שנערכה באופן מקוון בין 16 ל-23 בדצמבר 2024. בהצבעה השתתפו 442,374 מצביעים.
על פי תוצאות ההצבעה, מונו לשופטים: הזמרת ג'מאלה, סולן להקת Bez Obmezhen סרהי טנצ'ינטס, והזמרת קתרינה פאבלנקו מלהקת Go_A.
תקופת הגשת המועמדות הייתה פתוחה לקהל הרחב מ-17 בספטמבר ועד ל-10 בנובמבר 2024. כל האמן יכול לשלוח מספר בלתי חוקי של שירים.
רק אמנים שלא הופיעו באירועים שאורגנו על ידי/הממוקמים בשטח "המדינה התוקפת" או נכנסו באופן בלתי חוקי לשטח קרים מאז 15 במרץ 2014 הורשו להגיש מועמדות לתחרות, ושירים המבוצעים ב"שפת המדינה התוקפת" נאסרו.
+הצבעה מקוונת – 13-17 בינואר 2025סדראמןשירכותב (ים)הצבעהמיקום1אנלאו"Supernova"אולכסנדר ביליאק, מיקיטה לאונטיב41,64922מועייד"Amnesia"אבן זפוטייב, מועייד עבדלרקים28,15743בריקולטסKryshtali"(Кришталi)"איבן אישנקו10,52884רנראווי"Anymore"קוזיאנה פידלסקה3,431105גריסאנה"Kohoney"איוואן קלימנקו, סטאניסלאב אנסטסיה, הריטסנסטורם13,63776סלוקאי סאשו"Zhyvy"(Живи)אולקסנדרה בליזניוקובה, אולקסנדרה הונקרוק19,64667מון פיה"Diva Inside"האנס וולז, מייקל סי.
פישר, סופיה סמניוק24,09558יאגודי"BramaYa"(БрамаЯ)ויקטוריה סולוביוק, סרהיי סוירסקי, טיימורז גוגויטידזה31,67639סטאריקובה קריסטינה"Rise"קריסטינה סטאריקובה9,652910פיינקה"Kultura"(Культура)אירינה וייהובאנטס79,6991
מופע הגמר התקיים ב-8 בפברואר 2024. בנוסף למשתתפים הופיעו גם אליונה אליונה, ג'מאלה, ג'רי הייל, קתרינה פאבלנקו, מלובין, רוסלנה, קאלוש, טינה קרול וטבורצ'י עם "Usmikhnysia meni", רוסלנה עם "Zakrutyla", בדסטריט בויז עם "Eurosong", ארטם קוטנקו וסבטלנה טראברובה עם "Hear Me Now".
ציפרבלאט עם השיר "Bird of Pray" הוכרזו כזוכים.
תחרות אירוויזיון 2025 התקיימה באולם סנט יאקובשאלה שבבזל, שווייץ.
שלבי חצאי הגמר נערכו ב-13 וב-15 במאי, והגמר התקיים ב-17 במאי 2025. כל המדינות המשתתפות, למעט המדינה המארחת וחמש המדינות הגדולות – צרפת, גרמניה, איטליה, ספרד והממלכה המאוחדת – נדרשו להתחרות באחד משני חצאי הגמר על מנת להעפיל לגמר.
במהלך הגרלת ההקצאה שנערכה ב-28 בינואר 2025, הוגרלה אוקראינה להשתתף בחצי הגמר הראשון, ולהופיע במחצית הראשונה של המופע.
אוקראינה הופיעה במקום החמישי, לאחר אסטוניה ולפני שוודיה.
בסיום ההצבעה העפילה לגמר כאשר דורגה במקום הראשון מתוך 15 משתתפות, עם 137 נקודות.
בגמר, שהתקיים ב-17 במאי, הופיעה אוקראינה במקום השביעי בסדר ההופעות, לאחר ספרד ולפני בריטניה.
המדינה סיימה את התחרות במקום התשיעי, עם 218 נקודות.
בהצבעת השופטים קיבלה 60 נקודות ודורגה במקום ה-14, בעוד שבהצבעת הקהל זכתה ל-158 נקודות ודורגה במקום השישי.
אוקראינה ואלבניה קיבלו את אותו מספר נקודות כולל, אך אלבניה דורגה גבוה יותר בשל דירוג גבוה יותר בהצבעת הקהל.
ההצבעה בשלושת המופעים כללה הענקת סטים של נקודות מ-1 עד 8, וכן 10 ו-12 נקודות: האחת מחבר השופטים המקצועי והשנייה מהצבעת הקהל בגמר, בעוד שההצבעה בחצי הגמר התבססה אך ורק על הצבעת הקהל.
חבר השופטים האוקראיני כלל את דמיטרו שורוב, קוסטיאנטין בוצ'רוב, נטלה זצרינה, אולנה שופטנקו-איבנובה וטטיאנה רשטניאק.
בחצי הגמר הראשון, אוקראינה דורגה במקום הראשון עם 137 נקודות, וקיבלה 12 נקודות מקפריסין, פולין, פורטוגל וספרד.
בגמר, אוקראינה דורגה במקום התשיעי עם 218 נקודות, וקיבלה 12 נקודות בהצבעת הקהל מצ'כיה, פולין וישראל.
במהלך התחרות, אוקראינה העניקה 12 נקודות לנורווגיה בחצי הגמר הראשון, ולגרמניה (חבר שופטים) וליטא (הצבעת הקהל) בגמר.
אוּר (בשומרית: אור=עיר, באכדית אוּרוּ או אור) הייתה עיר-מדינה עתיקה בדרום מסופוטמיה, שהייתה ממוקמת ליד שפכי הנהרות הפרת והחידקל למפרץ הפרסי, וליד ארידו.
בשל נסיגת הים, שרידי העיר עכשיו נמצאים רחוק מהים, בעיראק, על הגדה הדרומית של הפרת ונקראת תל אל־מוקיאר, ליד העיר נסיריה מדרום לבגדאד.
השרידים של הזיקורת, שעדיין עומד ברובו וממוקמים על יד התל, בולטים באזור.
הזיקורת הוא מקדש לננה, אל הירח במיתולוגיה השומרית, והוא מורכב משני שלבים הבנויים מלבנים: בשלב התחתון הלבנים מחוברות יחד בביטומן, ובשלב העליון בטיח.
יש המזהים את הזיקורת עם מגדל בבל המקראי.
בשנת 1927 הארכאולוג סר לנרד וולי ביצע חפירות בעיר ושיער כי ייתכן שאור היא למעשה אור כשדים, קביעתו זו שנויה במחלוקת.
אור הייתה מאוכלסת בתחילת ההתיישבות בדרום מסופוטמיה, בתקופת עובייד, אולם נראה כי לאחר מכן ננטשה לזמן מה.
החוקרים מאמינים כי כאשר האקלים השתנה מלחות יחסית לבצורת בתחילת האלף השלישי לפני הספירה, התמזגו הכפרים החקלאיים הקטנים לתרבות עובייד ליישובים גדולים יותר בשל הצורך במערכות השקיה גדולות ומסועפות שיאפשרו להתמודד עם הבצורת.
אור הפכה למרכז שכזה ובשנת 2600 לפנה"ס לערך, בתקופת השושלת השומרית המוקדמת השלישית, פרחה העיר שוב.
אור נחשבה באותו זמן כקדושה לננה, אל הירח במיתולוגיה השומרית.
המיקום של אור היה מוצלח מבחינת מסחר ימי וגם מבחינת הנתיבים היבשתיים לחצי האי ערב.
נבנו בה קברים מפוארים רבים, כולל אלה של המלכה פואבי השנייה.
לאחר זמן, נעשו מלכי אור למלכים למעשה של שומר, בשושלת הראשונה של אור, שיוסדה על ידי המלך מס־אני־פדה.
השושלת הראשונה הושמדה בהתקפה של סרגון מאכד ב־2340 לפנה"ס בערך.
לא הרבה ידוע על השושלת השנייה שבאה לאחר מכן, כאשר העיר הייתה בשפל.
השושלת השלישית של אור יוסדה כאשר המלך אור־נמו עלה לשלטון, ומלך כעשרים שנים, בין 2112 לפנה"ס ל־2094 לפנה"ס.
בתקופת מלכותו נבנו מקדשים, כולל הזיקורת, והחקלאות שופרה על ידי מפעלי מים.
החוקים שלו (שריד מהם זוהה באיסטנבול ב־1952) הם מהעתיקים ביותר הידועים בעולם וקודמים לאלו של חמורבי.
לאחר מותו נעשה לדמות גיבור: אחד מהחיבורים השומריים ששרדו מתארים את מותו של אור־נאמו ואת מסעו בעולם השאול.
השושלת השלישית נמשכה חמישה דורות ובימי המלך החמישי איבי־סין נפלה בידי העילמים; ה"קינה על אור" מתעדת את האירוע.
מאוחר יותר בתקופת חמורבי כבשה בבל את העיר.
לאחר עליית שמשו־אילונה בנו של חמורבי לשלטון פרץ כנגדו מרד שתחילתו בלרסה ולאחר מכן התפשט ל־26 ערים נוספות ביניהן ארך, אור, איסין ועוד.
במסגרת מלחמתו של שמשן־אילונה במרד הוא הרס את חומותיה של ארך.
האלה ננה הייתה ידועה לבבלים כ"סין".
העיר הבבלית חרן גם היא הייתה קדושה לאל "סין".
במאה השישית לפנה"ס, הייתה בנייה חדשה באור, תחת שלטונו של נבוכדנצר השני, מלך בבל.
המלך הבבלי האחרון, נבונאיד, שיפר את הזיקורת.
אך העיר החלה לשקוע משנת 550 לפנה"ס ולאחר 500 לפנה"ס כבר לא הייתה מיושבת, אולי בשל שינוי בתוואי הנהרות או בשל התמלאות שפך הנהרות אל מפרץ הפרסי בסחף של חול ואבנים, שהפכו את האזור למוכה בצורת.
ישנם היסטוריונים ומדענים רבים כיום שמקשרים את האירועים האקלימיים הללו עם תופעת אל ניניו חזקה במיוחד שהייתה באותה תקופה.
בתנ"ך מוזכרת ארבע פעמים עיר בשם אור כַּשְׂדִּים, אחת ההשערות היא שאור כשדים מתייחסת לעיר השומרית אור.
בפרשנות זו, המילה כשדים מתייחסת לעם הכשדים, שהתיישב שם במאה ה־10 לפנה"ס.
המילה "כשדים" יכולה להתייחס גם לכשים, שחיו בדרום מסופוטמיה ושלטו בה בין המאה ה־16 למאה ה־12 לפנה"ס.
בספר בראשית, אור כשדים מוזכרת כמקום לידתו של אברהם, בעיר הגדולה בשנער והיא מהווה את המרכז המסחרי של האזור כמו גם את המרכז הפוליטי בו.
אור כשדים מוזכרת גם ב כמקום הולדתו של אברהם.
ספר היובלים מציין שאור כשדים הוקמה בשנת 1688 לבריאת העולם על ידי בנו של אור בן כשד, ככל הנראה מצאצאי ארפכשד, ומוסיף כי באותה שנה החל עידן המלחמות:
פרשנות אחרת מזהה את אור כשדים המקראית כעיר אורקש השוכנת מזרחית צפונית לעיר חרן, שאליה הגיע תרח ובני משפחתו בדרכם אל כנען.
זיהוי זה מתאים יותר למסלול מסעם של משפחת תרח ואברהם וגם תואם מבחינה אטימולוגית, כשהביטוי "אור" משמעו "עיר" ותו לא.
יש גם המזהים את אור כשדים עם אורפה, ארך או אוררטו.
באמצע המאה ה־17, האתר נפקד על ידי פייטרו דלה ואלה, שתיעד את הימצאותם של לבנים עתיקות המוטבעות בסמלים מוזרים ומחוברות יחד בביטומן, וכן חתיכות שיש שחור נושאות חרותות שנראו כחותמות.
החפירה הראשונה במקום נעשתה ב-1853–1854 על ידי הקונסול הבריטי , שגילה חלקית את הזיקורת.
על גלילי חמר שנתגלו בארבע פינות השלב העליון בזיקורת נמצאה כתובת של נבונאיד, המלך האחרון של בבל (639 לפנה"ס), המסתיימת בתפילה לשלום בנו בל־סרה־אוצור, הוא בלשצר של ספר דניאל.
נמצאו עדויות לשיקומו של הזיקורת על ידי אישמה־דגן מאיסין וגימיל־סין מאור, ושל קורי־גלזו, מלך קסיטי של בבל, מהמאה ה־14 לפנה"ס.
נבוכדנצר השני גם הוא טען כי בנה מחדש את המקדש.
טיילור גילה עוד מבנה בבלי מעניין, לא רחוק מהזיקורת, וחלקים מבית הקברות הבבלי העתיק.
הוא מצא בכל העיר שרידי קבורה המשויכות לתקופות מאוחרות יותר.
ככל הנראה שבתקופות מאוחרות יותר, בשל קדושתה, נעשתה אור מקום מובחר לקבורה, ולפיכך גם לאחר שהפסיקו לחיות בה, המשיכו להשתמש בה כעיר קבורה.
לאחר זמנו של טיילור הגיעו מבקרים רבים לאתר וכמעט כולם מצאו במקום שרידים בבליים עתיקים, כתובות וכדומה, נחים על גבי השטח.
האתר נחשב כעשיר במציאות ופשוט יחסית לחקירה.
חפירות שנערכו באתר בניהולו של הארכאולוג סר לנרד וולי, בשנים 1922–1934, מומנו על ידי המוזיאון הבריטי ואוניברסיטת פנסילבניה.
במהלכן אותרו כ־1850 קברים, כולל 16 שתוארו כ"קברים מלכותיים" שנמצאו בהם פריטים רבים בעלי ערך.
רוב הקברים המלכותיים תוארכו ל־2600 לפנה"ס בערך.
המציאות כללו את קברה של המלכה פואבי השנייה, שלא נבזז; שמה ידוע מהחותם שנמצא על קברה.
אנשים רבים אחרים נקברו יחד עימה, בסוג של קרבן אדם.
ליד הזיקורת נתגלו המקדש א־נון־מה והמבנים א־דו־לאל־מה (נבנה למלך), א־גי־פר (מגוריהם של הכוהנות הגדולות) וא־הור־סאג (מבנה מקדש).
מחוץ לאזור המקדש בתים רגילים רבים נמצאו.
חפירות נעשו גם מתחת לשכבת הקברים המלכותיים: שכבה של חמר שנסחף בעובי של 3.5 מטר כיסתה שרידי התיישבות מוקדמת יותר, בה נמצאה קרמיקה מתקופת עובייד, היא תקופת ההתיישבות הראשונה בדרום מסופוטמיה.
וולי פרסם לאחר החפירות ספרים ומאמרים רבים על גילוייו.
רוב הממצאים שהתגלו באזור אור נמצאים היום במוזיאון הבריטי, ובמוזיאון לארכאולוגיה ואנתרופולוגיה של אוניברסיטת פנסילבניה.
חלק ממבנים שנחשפו בחפירות קודמות שבו להתכסות בחול, ולא ידוע האם הדבר נעשה בכוונת מכוון או אם על ידי כוחות הטבע.
הזיקורת הגדול עדיין חשוף לגמרי והוא המבנה השמור היחידי באתר.
במפתיע, על אף המצב הפוליטי בעיראק, האתר נגיש לתיירות, אך הוא מכוון בעיקר לתיירות פנים.
מאז מלחמת עיראק שפרצה בשנת 2003 שוב מבקרים תיירים מערביים באתר, אך רובם אנשי "כוחות הקואליציה", המגיעים מבסיס צבאי מערבי הסמוך לאתר.
האור-קוואן הוא גזע בדיוני מהיקום של משחק המחשב Star Control.
הם אחד הגזעים העתיקים ביותר הידועים לברית הכוכבים החופשיים, ובהפרש ניכר מהווים את ההשפעה הגדולה ביותר, הן מהבחינה הצבאית והן מהבחינה הפוליטית, על הגלקסיה ב20 אלף השנים האחרונות.
בטרם הובסו על ידי ברית הכוכבים החופשיים החדשה, האור-קוואן התוו את התנהלותם של כל הגזעים התבוניים בגלקסיה.
מספרם של הגזעים אשר התקדמותם הוקפאה על ידי שעבוד או הכחדה בידי האור-קוואן רב מהידוע.
האור-קוואן, כפי שאנו יודעים היום, מתחלקים לשני תתי-גזע:
האור-קוואן קזר-זא, או האור-קוואן הירוק
האור-קוואן קוהר-אה, או האור-קוואן השחור
שני הגזעים מתנהלים ביחידות תרבותיות, פוליטיות וצבאיות שונות, ולכן יתוארו במפורט בערכים נפרדים.
ערך זה מתייחס לגזע אור-קוואן בכללותו, ובפרט להתפתחותם בטרם פוצלו לשתי אומות נפרדות.
האור-קוואן סווגו על ידי מדענים ארצנים כבעלי מאפיינים הדומים לזנים מסוימים של זחלים טורפים המתקיימים באיי הוואי.
עם זאת, הפיזיולוגיה הבסיסית של האור-קוואן שונה בתכלית מזאת של החרקים המתקיימים על כדור הארץ, ומאפשרת להם להגיע לגובה של כעשרה מטרים.
הם תוארו כבעלי עור קשיח המכוסה ברקמה פרוותית.
האור-קוואן התפתחו על כוכב לכת המרוחק מכל שטח שאי פועם מופה על ידי הצ'נג'סו, אשר אוכלס על ידי גזעים רבים ורבי כח פיזי אשר נאלצו להתחרות ביניהם על משאבים.
אם כי האור-קוואן נחשבים כחזקים על ידי הסטנדרטים של רוב הגזעים התבוניים - הם נפלו בכוחם מרבים מהזנים אשר אכלסו את כוכב הבית שלהם, ולכן למדו לפתח כישורי ציד אינטֶליגנטיים, יכולות קרב, ואת היכולת לייצר כלים.
כך נהפך האור-קוואן לגזע הדומיננטי על כוכב מולדתו ובהמשך הכחיד את שאר הגזעים העדיפים עליו מבחינה פיזית.
עקב זאת, האיום היחיד על בן גזע האור-קוואן היה למעשה בני אור-קוואן אחרים, דבר שהביא למיקוד הטריטוריאליות אחד כנגד השני אף בתוך קבוצות משפחה.
מאבקים, קרבות ורציחות היו, לכן, שכיחים ביותר.
במה שרבות תואר כמאבק ממושך ורצוף קשיים, הצליחו האור-קוואן להקים חברה טכנולוגית ומתועשת.
בסופו של דבר, עלה בידם של האור-קוואן לרתום את כח אנרגיית האטום, ובאמצעות כך ליצור כלי טיס בעלי יכולת בין כוכבית.
עם התקדמות חקר מערכת השמש שלהם, יצר קשר עם האור-קוואן גזע בשם הטאאלו, אשר ניטר את התקדמות האור-קוואן מזה זמן מה ואף שקל את שילובם בהגמוניית בעלי החישה כחברים פוטנציאליים.
תגובתם הראשונה של האור-קוואן הייתה כזאת של בהלה ופחד, בהמשך אף תקפו את ספינות הטאאלו משום שראו בהם משום איום.
הטאאלו, שהבינו את הקסנופוביה הטבעית של האור-קוואן, נותרו סבלנים.
מכשנפתח לבסוף משא ומתן בין האור-קוואן לטאאלו, נדהמו האור-קוואן לגלות שמפגש פנים אל פנים עם הטאאלו לא עורר את יצר הטריטוריאליות הטבוע בכל אור-קוואן, עקב הפיזיולוגיה הייחודית של הטאאלו שגרם להם להדמות ללא יותר מסלעים בלתי מזיקים.
תרבות האור-קוואן נדהמה לגלות שביכולתה לקיים שיתוף פעולה פורה עם בני גזע תבוני אחר, ובמהרה קיבלה את הצעת הטאאלו להשתלב כחברים שווים בהגמוניית בעלי החישה.
האינסטינקטים התוקפניים של האור-קוואן מנעו מהם לקיים יחסי גומלין שלווים עם שאר הגזעים החברים, אך תשוקתם של האור-קוואן לתרום לקידום קואפרטיב ההגמוניה הייתה גדולה.
במהרה גילו האור-קוואן שטבעם הופך אותם לסיירים יעילים ביותר; בני אור-קוואן עמדו היטב במשימות סיור ליחידים, ואף חיבבו את טבען של משימות סיור אלו בשל נטייתם הטבעית להתבדלות.
סיירים רבים מבני גזע האור-קוואן אספו כמות עצומה של מידע הנוגע לנושאים רבים ומגוונים וספינותיהם הקטנות היו למראה שכיח בשטח החלל שבשליטת ההגמוניה.
בימים ההם, כמו גם היום, התעלומה שהעסיקה את רוב בני הגזעים התבוניים הייתה סיבת היעלמותם של הקדמונים.
סיירים בני אור-קוואן היו לנכס נטול תחליף במסע לאיסוף אינפורמציה וממצאים מתקופה הקדמונים.
סייר אור-קוואן אחד גילה כוכב-לכת, אשר לאחר מכן נודע בשם "גלילאנדי", שעל פי בדיקה מקדמת, הראה את כל הסימנים של כוכב-לכת המכיל ממצאים קדמוניים.
לרוע המזל, הסימנים היוו תוצר לוואי של יכולותיהם הטלפתיות האדירות של תושבי הכוכב, בני גזע שנודעו בשם "דנייארי".
הפיזיולוגיה המוחית של בני האור-קוואן התגלתה, לחוסר מזלם, כמתאימה ביותר לשליטה מוחית על ידי הדנייארי; בן רגע, עם נחיתתו של הסייר על כוכב הלכת, השתלטו הדנייארי על מוחו.
לאחר סריקה מקפדת של מוחו, למדו הדנייארי על כמות המשאבים העצומה שביכולתם לחמוס על ידי השתלטות על ההגמוניה.
הסייר אולץ לשוב לבירת ההגמוניה כשספינתו נושאת המוני בני דנייארי.
בתוך חודש, השתלטו הדנייארי על כלל גזעי וכוכבי ההגמוניה, כשהם משתמשים בתעשיית לשעשוע.
הטאאלו, שהיו מחוסנים טבעית לשליטת הדנייארי, עשו כמיטב יכולתם להתנגד, אך הבינו שההתנגדות חסרת טעם משום שכוחותם הצבאיים של כל שאר גזעי ההגמוניה סרים למרותם של הדנייארי.
קורבנות הלוחמה יהיו שותפיהם לשעבר בהגמונייה.
עקב כך, סירבו הטאאלו להתנגד, גם כאשר גזעי ההגמוניה, תחת שליטת הדנייארי, השמידו לחלוטין את כוכב הבית של הטאאלו, מעשה לו היו בני האור-קוואן מודעים לחלוטין ללא יכולת להתנגד, ואשר ירדוף אותם במשך הדורות הבאים.
הדנייארי, חסרי כל רצון או שאיפות משל עצמם, הובילו להתפוררות תשתית ההגמוניה.
במהרה, הפכו האור-קוואן לחביביהם, עקב חוסנם הפיזי הרב והקלות היחסית בה ניתן היה לשלוט בהם, ולכן התירו לאור-קוואן להתרבות ולאכלס את מרבית עולמות ההגמוניה, בעוד הם מזניחים את התפתחותם של הגזעים האחרים.
"אור" ("האוצר שלי") הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של קרן ידעיה משנת 2004, עם רונית אלקבץ ודאנה איבגי בתפקידים הראשיים.
הסרט זכה במענק לפיתוח התסריט בפסטיבל הקולנוע הים תיכוני במונפלייה, וזכה בפרס אופיר לשחקנית הראשית הטובה ביותר (דאנה איבגי).
לאחר מכן השתתף בפסטיבל ירושלים ובפסטיבלים בקולומביה ובאירופה.
הסרט זכה בפרסים מיוחדים על משחק ובימוי בפסטיבל סלובקיה, בפסטיבל קאן שבצרפת (פרס מצלמת הזהב), פרס וולג'ין בפסטיבל ירושלים, פרס בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בוולנסיה, פסטיבל ניו יורק ופסטיבל מקסיקו.
העלילה עוקבת אחר אור (דאנה איבגי), נערה בת 17, תלמידת תיכון בתל אביב, בת לאם זונה בדימוס הנמצאת במצב חלש וקשה (רונית אלקבץ).
אור נאבקת לקיים את עצמה ואת אמה, רותי, ברמת חיים מינימלית; היא עובדת כשוטפת כלים במסעדה זולה, ועוסקת במחזור בקבוקי פלסטיק ופחיות עבור שקלים בודדים, תוך כדי ניסיון למנוע מאמה לחזור לעבוד ברחובות.
אור, אשר מתפקדת כסוג של הורה עבור אמה, מוצאת לאמה עבודה כמנקת בית, אך אמה שבה באופן קבוע לרחוב, בניסיון לפרנס את הבית ולהחזיר את כבודה כמפרנסת.
חייה של אור הופכים קשים יותר כאשר נאסר עליה להיפגש עם עידו (מישר כהן) בו היא מאוהבת עקב היותה "השפעה רעה".
לבסוף תופסת אור את מקום אמה בניסיון להרחיקה מהרחוב, והופכת לזונה בעצמה.
אור (דאנה איבגי) - הדמות הראשית בסרט.
רותי (רונית אלקבץ) - אמה של אור.
קרן אור אבנר וחנה היא קרן פילנתרופית שנוסדה בשנת 1992 על ידי איש העסקים לב לבייב ומממנת מערכת חינוכית ליהודים בחבר המדינות ולעולים מברית המועצות.
הקרן כוללת גנים, בתי ספר, מחנות קיץ ומכוני הכשרה ללימוד, במגוון תחומים ובהשפעת חסידות חב"ד.
עם התפרקותה של ברית המועצות בתחילת שנות ה-90 החל לבייב לעסוק בפעילות עסקית במזרח אירופה, ובהוראת הרבי מליובאוויטש החל במקביל גם בפעילות פילנתרופית שמטרתה סיוע בשיקום חיי הדת היהודיים בחבר המדינות.
בברית המועצות לשעבר הקרן מנוהלת על ידי המנכ"ל הרב דוד מונדשיין תחת פיקוחו של הרב הראשי לרוסיה בערל לאזאר.
הקרן בישראל מנוהלת על ידי המנכ"ל הרב יהודה בלוי.
בארצות הברית הקרן מנוהלת על ידי המנכ"ל הרב זלמן זבולונוב.
הקרן קרויה על שם הוריו של לב לבייב, אבנר וחנה לבייב.
גם לבנו קרא אור אבנר.
רשת החינוך אור אבנר וחנה הוקמה לפני למעלה מעשור במדינת ישראל - במטרה לחזק ולבסס את המורשת הדתית היהודית והזיקה לתורה, לעם ולארץ בעיקר בקרב עולי חבר המדינות, וכן לרומם את מעמדם הרוחני, הכלכלי והחברתי של בני הקהילה הבוכרית בישראל.
רשת החינוך התמחתה בפעילות חינוכית בקרב תלמידים עולים חדשים וסיוע בקליטתם.
פעילות זו גובתה בתרומות לפיתוח תוכניות לימודים, בהדרכה והטמעה של תוכניות חברתיות ובתוספת שעות לימודים ובמתן שירותים תומכי חינוך נוספים על מנת לקדם את מוסד החינוך.
במסגרת זו פעלה ופועלת רשת החינוך - בשיתוף עם משרד החינוך והרשויות המקומיות - וסייעה לבתי ספר קולטי עלייה מכל מגזרי החינוך (ממלכתי דתי, מוכרים ובבעלות רשתות חינוך המוכרות) בכל רמות הגיל: גני ילדים, בתי"ס יסודיים ועל-יסודיים למשך תקופות קצובות אשר ברובן הוגדרו מראש.
בין בתי הספר הללו ניתן למנות בעיקר בתי ספר הפועלים ברשויות המוכרות כפריפריה חינוכית כקרית מלאכי, אשדוד, לוד, אילת, דרום תל אביב, רמלה, אור יהודה, קריית ים ודימונה.
נכון ל-2010 אור אבנר מפעילה מוסדות חינוך בכל רמות הגיל בערים אור יהודה, רמלה וקריית ים.
כמו כן תומכת אור אבנר בתיכון פנימייתי לבנים - נעל"ה ובמכון להכשרת רבנים 'אור אבנר - חב"ד' הפועלים בכפר הנוער כפר צבי סיטרין.
בשנת 2007 הקימה רשת אור אבנר וחנה גם את פרויקט "זמן מסע" שמטרתו העצמת הזהות הדתית בבתי ספר יסודיים ממלכתיים בישראל בכיתות א'-ו'.
הפרויקט יושם בלמעלה מ-70 בתי ספר ברחבי ישראל וזכה לתגובות מעורבות בעיתונות.
עקב התנגדות משרד החינוך לפרויקט ודרך פעולתו נאסרה בחוזר מנכ"ל מיוחד קיום והפעלת תוכנית הלימודים.
רשת החינוך בישראל מנוהלת על ידי המנכ"ל הרב יהודה בלוי.
בארצות הברית מפעילה רשת אור אבנר את "קווינס גימנסיה" אשר מאחדת סביבה אשכול מוסדות חינוך אשר פועלים לחינוך מאות רבות של תלמידים אשר למדו בעבר במערכת ה"פאבליק סקול" אשר הרשת פעלה לקליטתם בתוכה על מנת להצילם מהתבוללות.
מערכת חינוך זו הוקמה גם היא בתרומתו של מר לבייב.
רשת החינוך בארצות הברית מנוהלת על ידי המנכ"ל הרב זלמן זבולונוב.
אור אבנר בברית המועצות לשעבר
קרן אור אבנר בברית המועצות עובדת בשיתוף פעולה עם כמה גופים מרכזים, ביניהם פדרציית הקהילות היהודיות של רוסיה, וקרן משפחת רוהר, בראשותם של סמי רוהר ממיאמי ובנו ג'ורג' רוהר מניו יורק.
קרן רוהר היא התומכת הגדולה והמרכזית ביותר בשיקום החיים היהודיים בברית-המועצות לשעבר.
כיום, בלמעלה מ-300 ערים באזורים שהיוו את ברית המועצות ישנם שלוחים וקהילה של חב"ד.
בחסות איגוד הקהילות היהודיות בחחבר המדינות פועלים 54 גני ילדים של אור אבנר, 72 בתי ספר יסודיים, 12 בתי ספר תיכוניים וכן 5 מוסדות להשכלה גבוהה.
מספר הלומדים במוסדות אלו מגיע ל-15,000.
המשרד הראשי של אור אבנר בברית המועצות ממוקם בעיר מוסקבה.
בעיר עצמה מתנהלת מערכת מסועפת של ארגונים ומוסדות, ולמעלה מ-80 משפחות הנמנות עם חב"ד פועלות בה בתפקידי שליחות.
בנוסף לפעילות השוטפת נשלחים בתקופת החגים ובפסח מאות בחורי ישיבה מישיבות חב"ד בישראל ובארצות הברית לקהילות היהודיות שבהן אין שליח באופן קבוע ועורכים בהן תפילות וסדרים ציבורים.
באוקראינה הקימה הקרן את "כפר החינוך אור אבנר" ליד העיר ז'יטומיר ובו מוסדות לימוד ליתומים, מקוה טהרה, בית כנסת, מלונית ומסעדה כשרה.
בהרלדיקה, אוֹר (מצרפתית: Or, זהב) הוא טינקטורת זהב.
היא שייכת לקבוצת הטינקטורות הבהירות, ה"מתכתיות", והיא מצוירת על פי רוב כצבע צהוב למרות שעלי זהב שובצו בשלטי אצולה רבים.
בגילוף ובחריטה האזורים הצבועים באור מיוצגים בתבנית של נקודות.
השימוש במילה זהב (gold) בבלאזון האנגלי במקום המילה "אור" נועד לפעמים למנוע את החזרה על המילה "אור" בתיאור, כאשר ההחלפה הייתה באופנה כאשר הבלאסון נכתב לראשונה, או הועדף על ידי הממונה על השלטים.
באבני החן - את הטופז
בגופים השמימיים - את השמש
בסגולות - את האומץ והכבוד
אור איתן (נולד ב-9 בנובמבר 1981 בעפולה) הוא כדורסלן ישראלי לשעבר אשר שיחק בעמדת הסמול פורוורד.
איתן החל את דרכו בקבוצת הפועל עפולה, ושיחק עמה בליגה הלאומית בעונת 1997/98. בעונה הבאה שיחק במכבי קריית מוצקין, ולאחר מכן באליצור קריית אתא, עמה העפיל לליגת העל.
עונתו השנייה בקריית אתא, עונת 2000/01, שהייתה גם עונתו הראשונה בליגת העל, נחשבת לעונת הפריצה שלו.
במשחק בו הפתיעה קריית אתא את מכבי תל אביב בהיכל יד אליהו, הצטיין כשקלע 27 נקודות.
הוא המשיך לעונה שלישית בקריית אתא, ואז עבר למ.כ.
חיפה, שירדה לליגה הלאומית בסיום העונה.
בעונת 2003/04 עבר איתן להפועל תל אביב ושיחק בשורותיה במשך שתי עונות.
בהפועל ירדו דקות המשחק שלו, ומעמדו בקבוצה לא היה חזק.
מאז עזב את הפועל, ב-2005, שיחק איתן בכל עונה בקבוצה אחרת: מכבי ראשון לציון (בה סיים לראשונה במאזן נקודות ממוצע דו-ספרתי (11.7 נקודות למשחק), ונבחר לחמישיית השחקנים הישראלים של העונה), עירוני אשקלון (עמה זכה בגביע ווינר) והפועל גליל עליון.
בשנת 2007, הצטרף לקבוצת שולה באסקט הצרפתית, אך לאחר ששיחק בשורותיה ארבעה משחקים בלבד, שב לישראל ולעירוני אשקלון.
בעונת 2009–2010 שיחק איתן בקבוצת עירוני נהריה.
בעונת 2010/11 שיחק במכבי אשדוד.
איתן היה חלק מסגל נבחרת הקדטים של ישראל שזכתה במקום השלישי באליפות אירופה שנערכה ב-1997, וכן שיחק בנבחרת הנוער שזכתה במקום השישי באליפות אירופה ב-1997. ב-2003 השתתף לראשונה גם במשחק רשמי של הנבחרת הבוגרת, מול נבחרת צרפת.
אוּר-נַמּוּ היה מלך שומרי של העיר אור.
לפי הכרונולוגיה התיכונה הוא שלט בין השנים 2094–2111 לפני הספירה.
הוא היה מייסד שושלת אור 3 ושלט על שומר ואכד.
במהלך מאות שנים במסופוטמיה שלטו אכדים וגותים.
מושל העיר ארך אותו-ח'גל מרד בהם בעזרת מושלים שומריים אחרים.
בתקופת שלטונו של אותו-ח'גל אור-נמו היה מושל של אור.
השתמרה כתובת שבה אור-נמו מבקש חיים ארוכים לאותו-ח'גל.
בסוף אור-נמו מרד באותו-ח'גל והפך למלך ארץ שומר ואכד.
כשהוא הפך למלך ארץ שומר ואכד הוא העביר לאור את מרכז השלטון, מה שהפך את אור לעיר המרכזית של מסופוטמיה.
הוא נהרג במלחמה נגד עם הגותי לאחר שצבאו נטש אותו.
בנו שולגי ירש את השלטון.
בהתאם למסורת של מלכים קודמים, אור-נמו בנה מקדשים, כולל זיקורתים בערים דרום מסופוטמיות שהיו תחת שליטתו: אור (הזיקורת הגדול של אור), ארידו, ארך וניפור.
הוא נפטר טרם השלמת הזיקורת באור (בנו שולגי השלים את הבניה).
בזמן חפירות בארך, ביסודות של המקדש נמצא לוח שבו כתוב שאור-נמו בנה מקדש לכבוד האל ננה.
לבנים עם חותמת של אור-נמו נמצאו בארידו, ניפור ואומה.
ארידו העיר של אל אנכי, עניינה אותו כמרכז דתי וכנמל חשוב.
הוא ציווה לחפור תעלה מאור לארידו, התעלה שימשה גם להשקיה וגם לחיבור אור עם המפרץ הפרסי.
בניפור הוא התחיל לשקם את המקדש של האל אנליל, זה גרם לשיפור יחסים בין אור-נמו לבין הכוהנים.
אור-נמו שיפר את תעלות ההשקיה הקיימות ובנה תעלות חדשות.
אור-נמו המשיך בצורת השלטון של האכדים.
הוא מינה את המושלים, לעיתים מקרב מקורביו.
יוצאים מן הכלל היו אזורים מרוחקים וכן העיר הקדושה ניפור, שם תפקיד אנסי המשיך לעבור בירושה מאב לבן.
אור-נמו ארגן מחדש את הצבא.
הוא חיבר קודקס חוקים, שנקרא במחקר חוקי אור-נמו, ממנו נשמר עד ימינו חלק קטן והוא נחשב לעתיק ביותר שנותר.
אור-נה רן (נולדה ב-1957) היא אמנית רב תחומית ופסלת ישראלית מהישוב כליל שבגליל.
מתמחה בעיקר בפיסול כאמנות סביבתית במרחב הציבורי, ברחבי ישראל ובמיוחד באזור ירושלים.
מפסלת במגוון גדול של חומרים.
אור-נה רן גדלה ברמת גן.
בין השנים 1973–1977 למדה אדריכלות בבית הספר להנדסאים "אורט טכניקום" בגבעתיים.
ב-1979–1981, במהלך שירותה הצבאי ולאחריו, היא למדה ציור ופיסול קרמי בסדנאות האומנים באילת.
לאחר מכן למדה פיסול באקדמיה לאמנויות בצלאל עד ל-1985.
בשנים שלאחר הלימודים עבדה במוזיאון ישראל בירושלים, ולמדה תולדות האמנות באוניברסיטה העברית.
בשנת 2006 סיימה בהצטיינות לימודים לתואר "מוסמך בתרבות הודו", באוניברסיטה העברית בירושלים, בהתמחות בפיסול הודי.
עד שנת 2005 חיה אור-נה רן בירושלים ורוב עבודותיה ממוקמות בעיר ובסביבותיה.
בשנת 2005 עברה לגור ביישוב כליל שבגליל, יחד עם נחמיה (חמי) גורלי בן זוגה.
שני בני הזוג המשיכו לעבוד וליצור באזור ירושלים.
בשנים 1986–1990 יצרה רן במוזיאון ישראל עבודות פיסול מוזמנות עבור תערוכות באגף הנוער של המוזיאון, ועיצבה תערוכות באגף.
החל משנות ה-90 של המאה הקודמת היא עברה ליצור עבודות סביבתיות גדולות המותאמות למקומות שונים בירושלים ובסביבותיה.
היא חברה לאדריכל נחמיה (חמי) גורלי ויצרה עבודות קיר וסביבה בעיקר לאורך כביש בגין על מחלפיו ומנהרותיו.
רן מרבה ליצור עבודות פיסול פיגורטיביות גדולות ממדים המוצגות במרחב הציבורי.
עיקר עבודותיה נוצרו לעיר ירושלים, בתקופה בה הורחבה ושופצה העיר.
גם בסביבות ירושלים המרוחקות יותר - כמו גבעת זאב, אפרת, גבעון, קו האפס בדרך לים המלח.
לדברי האמנית פיסול החוץ נולד מתוך הרצון ליצור יחס הרמוני עם הטבע ולפתח קשר בלתי-אמצעי עם הקהל.
ביצירות הנמצאות במרחב הציבורי קיימת התייחסות לנוף, לסביבה האורבנית או הטבעית, לצורת פני השטח, לאור ולתאורה.
לרוב היא משתמשת בחומרים מקומיים הקשורים לסביבה מבחינת סוגי האבן והחומר, הצבעוניות והמרקם.
לכל עבודה מתאימה האמנית את החומר הנכון, המתאים, לדעתה, לסביבה הקרובה.
במקרה של אזור עירוני ועסקי היא משתמשת בברזל ופרספקס צבעוני.
באזורים פתוחים או מדבריים היא משתמשת באבנים טבעיות של המקום.
אור-נה רן אף פעם לא מחליטה מראש מה יהיה אופי הפסל.
היא מתכננת אותו בהקשר למקום שבו יוצב, ורק אז יוצרת דגם.
העבודות של אור-נה רן במרחב הציבורי מתוכננות למקום ספציפי בהקשר לסיפור המקום, לרקע ההיסטורי, לארכאולוגיה או להקשר העכשווי.
הן מתייחסות לאקלים המקומי, לחי ולצומח מבחינה צורנית וחומרית, מתוך הפנמת המאפיינים, הדברות והקשבה עמוקה.
ניתן לומר שהיצירה נרקמת תוך דיאלוג בין החומרים והמקום לבין האמנית.
אור-נה רן מתכננת את פסליה תוך כדי מחקר מעמיק של המקום, התקופה אליה היא מתייחסת, וגורמים נוספים הקשורים לחומר ולתכונותיו.
כל יצירה היא תוצאה של מחקר בתחומים רבים.
ברבות מהעבודות של אור-נה רן ישנה התייחסות לדמויות, לאירועים, למקומות או לחפצים מהתנ"ך.
רן מייחסת חשיבות רבה גם לקשרים המקומיים שנלקחו מההיסטוריה של האזור בתקופות קדומות– כנענית, מצרית, שומרית ובבלית.
עבודות נוספות ומאוחרות יותר מכילות הקשרים אל הפיסול והתרבות ההודים.
ריבוי של מקורות השראה, מיתוסים שונים והשפעות רב-תרבותיות מאפיינות את מכלול יצירתה.
יש לציין כי עבודותיה הגדולות של אור-נה, המעוצבות ונוצרות בסביבה עירונית כמו גם בטבע, דורשות אישורים והיתרים מהגופים המוסמכים - עיריות ומועצות, דבר שמעכב מאד את מימושו של הפסל בשטח, ודורש הרבה מאד תהליכי בירוקרטיה ויכולת שכנוע.
כמו כן אור-נה נעזרת בעבודותיה הגדולות בקבלנים ובקבוצות של פועלים, שהם לרוב פועלי בנין וסתתים, כשהיא לא רק מנהלת ומפיקה את הפרויקט, אלא גם עובדת פיזית בעצמה באתר.
במקביל לעבודות הפיסוליות הגדולות יוצרת רן עבודות רישום, ציורים ופסלים בממדים קטנים שאינם מוצבים בחוצות.
מדובר בעבודות אישיות שאינן נעשות בהזמנה כלשהי או למקום מסוים.
בעבודות אלו מבטאת האמנית חשיבה אחרת, והבחירות שהיא עושה שונות.
מאז שסיימה אור-נה את לימודי התואר השני בנושא התרבות ההודית ניכרת עליה השפעה רבה של הדמויות והסיפורים אותם חקרה בלימודיה.
ב-2019 נשלחה אור-נה מטעם "שותפות ביחד" של הגליל המערבי לתוכנית של אומן אורח בקהילות היהודיות בארצות הברית.
שם, בעיר אינדיאנופוליס היא יצרה את הציפורים עם הקהילה המקומית.
היצירה מורכבת מאריחים והיא מיועדת להתלות על קיר.
עבודותיה המאוחרות, החל מסוף שנות העשרה של המאה ה-21 ועד להיום, הן וריאציות על פסיפס.
עבודות תבליט שנועדו להתלות על קירות וגם הן מכילות אבנים מסוגים שונים, אריחים, ומגוון של חומרים המשוקעים ברבדים.
1992 "רבקה", בית הספר ברנדט, נווה יעקב, ירושלים.
1993 "קיר המלאווין", מלחה, ירושלים.
1994 "נבל", קווים במדבר, מוזיאון חיל האוויר, חצרים.
1995 "אשה משתרעת", מעבר נחל צין, כביש הערבה.
"תינוק", גן העמק, גבעת זאב.
דרך חברון, "יסודות", "קיר הרים", ירושלים.
1997 "תיהמת", מי נפתוח (ליפתא), ירושלים.
1998 "מקלעת שמש", גבעון החדשה.
1999 "הירוגפילים", שד' מנחם בגין, ירושלים.
2000 "מזמור לדוד", שטיחים בוכרים, עיר גנים, ירושלים.
2002 "סנסנוי", חזית בנין הדרים, הר חוצבים, ירושלים.
2004 "כף אל כף", בית הספר אור תורה, רמות, ירושלים.
2010 "התעוררות" - פני הים, לצד כביש 1, מירושלים לים המלח.
2010 "דגים", בריכת מי שתייה, יבנה
2017 "שיירת הגמלים", מחלף רוזמרין, ירושליםפסלים בחוצות ותערוכות יחיד
1990 - "רשמים למחול", תיאטרון ירושלים.
"רצה עם זאבים", גלריית מצפה הימים.
"אין חמור נוהג אלא מתוך כפיפה של חרובים", בי"ס ע"ש יצחק רבין, מזכרת בתיה.
2001 "אלוהים יראה לו השה לעולה", גלריה ע"ש י.
2014 - "מראה מקום" - תערוכה בגלריה "הקצה" בנהריה
2019 - "ציפורים" - פרויקט שנוצר עם הקהילה היהודית באינדיאנפוליס ארצות הברית
אור הוא מושג פילוסופי, בין השאר במחשבת ישראל ובקבלה.
בהגות, מאז העת העתיקה מושאל האור, שהוא עצם חומרי, לתיאור וכינוי המושגים: דעת, נפש, הכרה ברורה, נבואה, רוחניות ואלוהות.
ראשית ההבחנה בין אור חומרי לבין אור רוחני, בהגות העת העתיקה, למשל בתנ"ך.
בספר תהילים האור נמשל לטוב ולחיוב: .
רבי סעדיה גאון בספרות אמונות ודעות כתב על .
רבי יהודה הלוי, ריה"ל, תיאר את תהליך קבלת הנבואה של משה רבנו כאור רוחני אשר חדר אל נפשו והוקרן כאור גשמי בפניו:
הרמב"ם, רבי משה בן-מימון, השתמש במונח אור, ובמשמע זה, כדי להבחין בין דרגות נבואה שונות בספרו מורה נבוכים, לגבי מדרגה נמוכה של נבואה, כתב:
אם בהגות הפילוסופים כגון הרמב"ם וריה"ל עסקו בדרכים להשגת האור הרוחני, הרי שבהגות המקובלים פותח מושג האור הרוחני, ושאלות מהות האור עצמו.
המונח אור, במובן רוחני, פותח ושוכלל בחיבוריהם במושגים: אור אין סוף, "אור קדמון", "אור צח", "אור עליון", "אור שבעת הימים", וכן גם "אור נערב" ו"אור הגנוז".
כך למשל, החכם אברהם כהן דה-הירירה התייחס בספרו שער השמיים אל נשגבותה של האלוהות מעל ומעבר להשגתו של האדם במילים:
בראשית העת החדשה, נוצרה בצפת קבלת האר"י ותלמידיו; שאחד מנושאיה הוא הבריאה, ומה שקדם לה בטרם שעלתה ברצונו של האל.
תלמיד האר"י רבי חיים ויטאל אשר חי במפנה המאות ה-15 - ה-16, כתב בספרו עץ חיים, על הגדרת מהותו "אור עליון פשוט" שהוא גם "אור אינסוף":
בעקבות קבלת האר"י ותלמידיו, הסביר רבי משה חיים לוצאטו, הרמח"ל, איש המאה ה-18 בספרו חוקר ומקובל את האלוהות ופעולתה בעולם כאור רוחני, שיש בו סוגים שונים:
עם זאת בספרו קל"ח פתחי חכמה מדגיש הרמח"ל כי אין להבין את המושג אור כמהות פיזית, ואין המונח אלא התיאור הקרוב ביותר שניתן להעלות במחשבה, כלשונו:
שםפרוטו-גרמניתאנגלית עתיקהנורדית עתיקהאוּרוז או אוּרםאוּר או יִיראוּר שור בר/מיםגשםצורהפות'רק קדוםפות'רקפות'רק מאוחר יוניקוד U+16A2 U+16A2U+16A3 U+16A2תעתיק u u; y uIPA , מספר הרונה22; 272
אור או אורוז הוא שמה של הרונה ᚢ באלפבית פות'רק קדום, אשר מתועתקת כצליל שורוק.
משמעות שמה של הרונה - שור בר, אך ייתכן שמקור השם במילה הפרוטו-גרמנית אורם שמשמעה "מים".
אות זו מקבילה לאות "אורוס" באלפבית הגותי.
אור בן מלך (נולד ב-30 באוקטובר 1986) הוא שחקן וזמר ישראלי.
בן מלך נולד באור יהודה, בנו של הזמר והשחקן איציק בן מלך.
בן מלך שירת בתיאטרון צה"ל והוא בוגר סטודיו למשחק ניסן נתיב.
בשנת 2009 שיחק בעונה השלישית של "האלופה" בתפקיד רובי קמחזי, כוכב קבוצת הנוער.
בשנת 2010 לוהק לשחק ב"עספור" את תבור, תלמיד תיכון הלומד יחד עם סיוון המבצע שליחויות עבור סרגוסטי.
באותה שנה שיחק בן מלך בסרטו של הבמאי דובר קוסאשווילי "התגנבות יחידים" בתפקיד זכי.
בשנת 2011 שיחק בסדרה "אורים ותומים" בתפקיד עוז.
בסוף שנת 2011 לוהק לסרטו של הבמאי יריב הורוביץ "רוק בקסבה".
בשנת 2012 גילם את חיליק בסרט "העולם מצחיק" של הבמאי שמי זרחין.
באותו שנה גילם את דמותו של עידו בהצגה "סוסים על כביש גהה" בתיאטרון בית ליסין.
הוא היה מועמד לפרס התיאטרון הישראלי לשחקן המבטיח לאותה שנה.
באותה שנה ובשנת 2013 השתתף בעונה השנייה והשלישית של "גאליס", בתפקיד עילי.
בשנת 2013 החל לשחק בעונה הרביעית של סדרת הטלוויזיה "הבורר", בתפקיד יוגב מימון.
ב-2014 השתתף בעונה השנייה של הסדרה "פלפלים צהובים".
בשנת 2015 שיחק בהצגה "שבטים" לצד אגם רודברג, ידידיה ויטל ויובל סגל ו"טרטיף" כבנו של ששון גבאי לצד מיה דגן בתיאטרון בית ליסין.
בשנת 2017 שיחק בהצגה "אילוף הסוררת" לצד מיה דגן ויובל סגל ו"הקומה השלישית" כבנה של יונה אליאן בתיאטרון בית ליסין.
באוקטובר אותה שנה שיחק בסדרה "כיפת ברזל", בתור חייל חילוני הגונב חפצים מהגדוד החרדי.
בשנת 2019 שיחק בתפקיד הראשי בסדרה "המדובב" של YES.
בנוסף באותה שנה שיחק גם בסדרה "נחמה" של רשף לוי.
כמו כן גילם את הרוצח יוסף חיים בן דוד בסדרת הדרמה "הנערים" של HBO.
באותה שנה שיחק בסדרה הקומית "קופה ראשית" בתפקיד אלירן מוצפי עובד כללי שהצטרף לצוות הסופר.
בשנת 2022 חזר לשחק בעונה החדשה של "המדובב".
לאחר מכן, הצטלם לסדרה החדשה המבוססת על חייה של אנה זק, "לעוף על אנה".
בשנת 2023 עלתה לאוויר סדרת הנוער "לעוף על אנה" בה מגלם את דמותו של דקל בוטבול.
בשנת 2024 שיחק בתפקיד הראשי את דמותו של אליעזר בן-יהודה בסדרת הטלוויזיה "הצבי".
בשנת 2025 שיחק בתפקיד מתן בסדרה חזי ובניו.
בשנת 2025 התחיל להגיש פודקאסט.
בנוסף לקריירת המשחק, בעבר היה בן מלך גם חבר בהרכב הראפ "דורג'מן", יחד עם עידו פרידמן ועפר סקר.
בן מלך מתגורר ברמת גן.
הוא בעל תואר ראשון בחינוך מסמינר הקיבוצים ותואר שני במנהל ומנהיגות בחינוך באוניברסיטת תל אביב ולתואר שני בקולנוע באותו המוסד.
ב-31 באוקטובר 2025 בן מלך עוכב לחקירה לאחר שנתפס נוהג על קטנוע בזמן שרישיונו היה פסול במסגרת פעילות סמויה של שוטרי אגף התנועה.
במהלך הבדיקה התברר כי הקטנוע שבו נהג הושבת מפעילות כבר בחודש הקודם.
לאחר החקירה שוחרר בן מלך למעצר בית וזומן לדיון בבית המשפט והקטנוע שבו נסע הוחרם ונגרר.
בתגובה לפרסום טען בן מלך כי מדובר בשקר וכי כלל לא יצא מהבית בערב האירוע.
לדבריו, הוא הניע את האופנוע בבוקר כדי למנוע התרוקנות מצבר ועשה סיבוב קצר בלבד ברחוב מגוריו.
אור אבירם (נולד ב-12 באוגוסט 1979), הוא בכיר שחקני הכדורת בישראל, בעל מדליית זהב מגביע העולם (2013) ובכך היה לישראלי הראשון שזכה בתחרות יוקרתית זו, סגן אלוף העולם (2005) ואלוף אירופה (2006).
אבירם הוא בנם של שחקני כדורת.
אביו, גדי אבירם, הוא מאמן נבחרת ישראל בכדורת.
הוא החל לשחק בגיל 10. בצבא שרת בחיל האוויר כטכנאי תקשורת נתונים.
הוא מתאמן במועדון חיפה ועובד כארכיטקט תוכנה בחברת "אלעד מערכות תוכנה".
באליפות העולם בכדורת שנערכה בסלובניה בשנת 2005 זכה אבירם במדליית כסף בטורניר ליחידים.
באליפות אירופה בכדורת שנערכה בשנת 2006 זכה אבירם במדליית זהב בטורניר ליחידים.
אור איתן , שנודעה בשם מגן אור, ובתחילת פיתוחה בשם קרן ברזל (Iron Beam), היא מערכת הגנה אקטיבית ישראלית מבוססת נשק לייזר להגנה מפני רקטות, טילים ופצצות מרגמה בטווחים קצרים ומפני כלי טיס לרבות גלשני-אוויר, כלי טיס בלתי מאוישים ורחפנים.
המערכת מפותחת על ידי רפאל מערכות לחימה מתקדמות, בשיתוף אלביט מערכות אשר אחראית על פיתוח הלייזר במערכת, ונחשבת פורצת דרך וראשונה מסוגה בעולם.
ישראל מתכננת לפעילות מלאה במערכת בדצמבר 2025,}} והיא תופעל על ידי מערך ההגנה האווירית של צה"ל.
המערכת תהווה שכבת הגנה נוספת בישראל, הנמוכה ביותר – מתחת לשכבות המבצעיות במערך ההגנה הרב-שכבתית של ישראל.
מערכות בשכבות הגנה אחרות כוללות את "כיפת ברזל" (נגד רקטות קצרות טווח), "קלע דוד" (נגד רקטות בטווחים בינוניים, טילים בליסטיים לטווח קצר וטילי שיוט) ומערכות ה"חץ 2" ו"חץ 3" – ליירוט טילים בליסטיים ארוכי טווח בתוך ומחוץ לאטמוספירה.
בעתיד, מתוכננת להתווסף מערכת הלייזר המוטסת אותה מפתחת חברת אלביט מערכות.
המערכת מבוססת על נשק לייזר שמופק על ידי לייזר מצב מוצק שמאפשר יצירה זולה ובטיחותית של קרן לייזר רבת-עוצמה (100 קילוואט).
עקב יעילות המערכת והיירוט הזול, מערכת הביטחון תעדיף ליירט את האובייקט באמצעות מערכת אור איתן על פני מערכות אחרות כגון כיפת ברזל, המשתמשת בטילים מיירטים יקרים מאוד.
בתנאי ראות לקויה כגון עננות או סופות חול, פעילות המערכת האופטית מוגבלת, ולכן במקרים כאלו כיפת ברזל היא זו שתוביל את מלאכת היירוט.
באוקטובר 2024 ביצעה "להב ברזל", גרסה מוקטנת וניידת של המערכת, יירוט בכורה מבצעי כאשר הפילה עשרות כלי טיס בלתי מאוישים של חזבאללה בלחימה בצפון במלחמת חרבות ברזל.
זה היה היירוט המבצעי הראשון בעולם של כטב"ם באמצעות נשק לייזר שורף.
המערכת מבוססת על לייזר מצב מוצק (לייזר סיב) מתקדם, זול יותר לשימוש ושאינו מסוכן לסביבה (בשונה מלייזר כימי, שעליו מבוססת מערכת נאוטילוס) בהספק גבוה (יצירת קרן של כ-100 קילוואט צורכת כ־128 קילו־וואט), ומיועדת לפעול בטווחים קצרים של עד כ-10 ק"מ.
חלק מטווחים אלו הם מתחת לסף היכולת של מערכת "כיפת ברזל".
המערכת תאפשר ליירט את מטרותיה מעל שטח האויב ולפני חצייתן לישראל.
המערכת מתבייתת על האובייקט באמצעות חיישן תרמי, ושולחת קרן לייזר רבת־עוצמה שתפקידה לחמם את הרקטה ולהשמיד את המטרה באחת משתי דרכים: על ידי הפעלת המרעום ובכך הקרן יוזמת "השמדה עצמית" של המטרה ופיצוצה באוויר, או על ידי פגיעה בחלקים קריטיים של המטרה וניטרולה כך שתיפול על הקרקע כנפל.
קוטר האלומה הוא בקירוב כקוטרו של מטבע 10 שקלים והיא מחוץ לתחום האור הנראה.
המערכת מסתמכת על אופטיקה אדפטיבית כדי לתקן עיוותים אטמוספיריים.
יו"ר רפאל יובל שטייניץ צוטט באתר נשיונל דיפנס מסביר כי אור איתן משגרת מאה עד מאתיים אלומות זעירות בגודל של מטבע לעבר המטרה.
לדבריו, כשמזהים פגיעה של קרן אחת בעזרת השתקפות טלסקופית, אלומות נוספות מופנות למטרה – ומיקוד האנרגיה מביא ליירוט מהיר שלה.
עלות כל יירוט זולה מאוד ומוערכת בשקלים בודדים; העלות מחושבת רק על פי עלות החשמל הנדרש.
לפי יצחק בן ישראל, עלות יירוט היא כ־1,000 דולר, אולם באפריל 2025 העריך מנכ"ל רפאל יואב תורג'מן, שעלותו של יירוט בודד תעמוד על 2–3 ש"ח ובמאי 2025 דווח ש"יירוט על ידי לייזר עולה כ-5 דולרים בלבד".
מהירות יירוט מיידית המתבצעת על ידי לייזר, מה שמאפשר למקסם את יכולת היירוט, כיוון שגם אם ניסיון ראשון לא הצליח, ניתן לנסות ליירט שוב.
יירוט מיידי מעל שטח אויב, מה שמבטל את הצורך בהתרעה לעורף ("צבע אדום").
למערכת יש מלאי כמעט בלתי מוגבל של "מיירטים" (קרני לייזר), הדורשים חשמל בלבד.
הצורך לטעון טילים מיירטים הוחלף בצורך לתדלק גנרטורים, אם כי גם צורך זה לא קיים במקומות שבהם המערכת מחוברת לרשת החשמל הארצית.
מוגבלת ליירוט בודד בכל רגע; נדרשות מספר שניות של לזירה על המטרה כדי להשמיד אותה, לעומת מערכת כיפת ברזל שבה המטרה מושמדת ברגע שהטיל פוגע בה, וביכולתה ליירט כמה מטרות בו זמנית ממשגר אחד היורה מספר טילים במקביל.
עם זאת, כאשר זמן המעוף של מטרות ארוך יחסית (למשל במקרה של כטב"ם), מערכת מבוססת לייזר יכולה לעבור ממטרה למטרה וליירט מספר רב של מטרות.
הגבלה בשל תנאים סביבתיים: גשם, אובך, ערפל ועשן בשדה הקרב.
דעיכה של הקרן בשל מולקולות גזים ומים שנמצאים באטמוספירה.
טווח מוגבל של הקרן (עשרה קילומטר לעומת 70 קילומטר של מערכת כיפת ברזל).
צריכת אנרגיה גבוהה שדורשת מקורות חשמל מתקדמים.
המערכת צריכה קו ראייה ישיר, דבר שיכול להיות בעייתי בסביבות עירוניות צפופות או בטופוגרפיה מורכבת.
כל הסרת כטב"מ בלייזר מתחילה בלהבין אותו כאובייקט תלת ממדי, כי המערכת צריכה לזהות היכן בדיוק יש לפגוע כדי ליזם את המטען או לנטרל את האיום במהירות.
Iron Beam – נקרא בצה"ל אור איתן – הדגם הגדול, בעל נשק לייזר בהספק 100 קילוואט וטווח של 10 קילומטרים.
Iron Beam-M – נקרא בצה"ל להב ברזל – דגם נייד ומוקטן יותר, בעל נשק לייזר בהספק 30–50 קילוואט וטווח של מספר קילומטרים.
Lite Beam – דגם קטן ונייד לכוחות המתמרנים שניתן להתקין על כלי רכב דוגמת רכב שטח או רכב קרבי משוריין, בעל נשק לייזר בהספק 10 קילוואט לטווח שני קילומטרים.
Naval Iron Beam – דגם לכלי שיט ואוניות מלחמה, בעל נשק לייזר בהספק 100 קילוואט.
שמה המקורי של המערכת היה "קרן ברזל", תרגום לשם המסחרי של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות באנגלית: "Iron Beam".
לאחר מכן שונה שם המערכת ל"מגן אור".
בספטמבר 2025 הוחלט שהמערכת תיקרא "אור איתן", על שמו של סרן , קצין ולוחם ביחידת אגוז, שנפל בתמרון הקרקעי בלבנון במלחמת חרבות ברזל והוא בנו של דובי אוסטר, אחד מהוגי וממפתחיה הראשיים של המערכת.
השם המסחרי של המערכת נותר Iron Beam.
המערכת המתוכננת הוצגה לראשונה בחודש פברואר 2014 בסלון האווירי בסינגפור.
בפברואר 2014 פרסמה חברת רפאל שבמהלך ניסוי המערכת פגעה ב-90% מהמטרות.
באפריל 2014 אמר מנכ"ל רפאל, ידידיה יערי: "המערכת עברה בדיקת היתכנות, ואנחנו כרגע בשלבים של המשך פיתוח.
אנחנו אחרי דמו, אבל יש עוד פאזה של פיתוח שצריך לעשות.
יש מדגים טכנולוגי שמוכיח שהוא מוריד מעופפים כמו זבובים.
יש לו אחוזי פגיעה יפים מאוד".
ב-2015 פורסם כי לפי הערכות מסוימות יחלפו לפחות חמש שנים עד שהמערכת תהיה מבצעית.
ב-6 בדצמבר 2018, פרופ' יצחק בן ישראל, לשעבר ראש המינהל למחקר, פיתוח אמצעי לחימה ותשתית טכנולוגית במשרד הביטחון, אמר שצה"ל יוכל להצטייד במערכת בתוך שנה, אם יינתנו התקציבים המתאימים.
לדבריו, כשנה לפני כן הושגו בישראל פריצות דרך בתחום לייזר מצב מוצק, שמאפשרות למזער את המערכת לגודל מעשי של משאית.
ביוני 2021 פרסם משרד הביטחון כי השלים בהצלחה ניסוי ליירוט כטב"מים באמצעות לייזר ממטוס שהותקנה עליו המערכת.
ב-14 באפריל 2022 פורסם על השלמת ניסויי יירוט מוצלחים למגוון איומים, כגון רקטות, פצצות מרגמה וכטמ"מים.
ההערכה הייתה שבתוך כשנה עד שנתיים המערכת תוכרז כמבצעית ומשלימה לכיפת ברזל.
בדצמבר 2022 נחתם הסכם לצירופה של חברת "לוקהיד מרטין" האמריקאית לפיתוח המערכת ולייצורה.
במאי 2023 הוצגה גרסה ימית של המערכת, המיועדת להתקנה על ספינות בשילוב כיפת מגן.
במהלך מלחמת חרבות ברזל, משרד הביטחון אישר למפא"ת להכניס את המערכת לניסוי בתנאים מבצעיים בדרום הארץ ולבדוק את יכולת הזיהוי של המערכת ואת יכולתה ליירט רקטות.
לפי יו"ר רפאל, המערכת נפרסה מול רצועת עזה במהלך המלחמה.
על-פי סיכומי עשר פגישות של יחיא סינוואר עם פורום הפיקוד העליון של תנועת חמאס שהתגלו במחשב בח'אן יונס, הנהגת חמאס החליטה שהיא חייבת לפתוח במתקפת הפתע על ישראל עד סוף 2023, כי ישראל הודיעה שהיא מפתחת סוג חדש של לייזר שיוכל ליירט את הרקטות של חמאס ביעילות רבה יותר.
באוקטובר 2024 הודיעו משרד הביטחון, רפאל ואלביט על עסקה בהיקף של כ-2 מיליארד ש"ח, להרחבת הייצור ולהצטיידות במערכת.
בשלב הראשון, המערכת תשולב בכיפת ברזל ותפעל במתכונת היברידית, תוך מתן עדיפות ליירוט באמצעות לייזר.
לפי פרסום באתר ynet ממאי 2025, עלות כל יחידה מוגמרת היא כ-200,000 ש"ח.
לפי פרסום באתר ישראל היום מספטמבר 2025, מפתחי המערכת אומרים שהמערכת עצמה יקרה מאוד, אך עלות כל יירוט נמוכה מאוד.
ראש מפא"ת אמר שהמערכת עצמה "לא זולה אך גם לא עולה המון", ולפי פרסום נוסף באתר ynet, גורמים במשרד הביטחון אמרו שלאחר מאות יירוטים המערכת תכסה את ההשקעה בה.
באוקטובר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, נעשה לראשונה שימוש מבצעי ראשון במערכת "להב ברזל", גרסה מוקטנת של "אור איתן".
המערכת הצליחה ליירט ולהפיל ארבעה כלי טיס בלתי מאוישים ששיגר חזבאללה מלבנון לעבר ישראל, ומאז יירטה עשרות כטב"מים נוספים.
אור אילן (נולדה ב-23 במרץ 1984) היא שחקנית, תסריטאית ויוצרת ישראלית.
אור אילן נולדה וגדלה באשקלון.
היא בוגרת תיכון עירוני א' אשקלון וכן קורסים באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בצה"ל שירתה בלהקה הצבאית של חיל החינוך.
בתום לימודיה החלה ללמוד את שיטתה של איוונה צ'באק אצל שחר רוזן, אלון נוימן ואיוונה צ'באק.
עברה קורס משחק בהנחיית אורית שר.
בשנה השלישית ללימודיה חתמה על חוזה בתיאטרון הבימה והחלה לשחק בהצגות שהועלו בו.
בתיאטרון הספרייה שיחקה בכמה תפקידים ראשיים ומרכזיים בהצגות - ב"פיפן", בבימויו של דניאל אפרת בתפקיד האלמנה קתרין; במחזמר "קאטס" מאת אנדרו לויד ובר בתפקיד החתול ראמפלטיזר; ב"אנני", בתפקיד אנני.
בהבימה אור אילן שיחקה בהצגות רבות, בהן "לרקוד ולעוף" בבימויו של אלון אופיר, בתפקיד ענת, אהובתם של אסף (אושרי כהן) ויוסי (נתי רביץ).
גילמה את דמותה של ורוניקה, נערה מורדת ואהובתו של צוקרמן (עידן אלתרמן), בקומדיה המוזיקלית "נתתי לה חיי" שנוצרה בשיתוף פעולה בין מאור זגורי לשחקנים על פי שיריו של דני סנדרסון.
ב"מסילה לדמשק" שיחקה את ילדתה בת ה-13 של ניני (הילה פלדמן) שמגודלת בידי שרה (יבגניה דודינה).
רקדה ושיחקה בתפקידים הראשיים בשתי קופרודוקציות של תיאטרון מופע ולהקת המחול הקיבוצית - "בת הים" בבימויה של גליה בארי על פי סיפורו של אנדרסן; ובתפקיד אצבעונית בהצגה "אצבעונית", מאת ובבימויין של גליה בארי ונירית אהרוני שוויצר.
בתיאטרון אורנה פורת שיחקה בין היתר בתפקיד הראשי של שירז בהצגה "הלב של שירז", מחזה של ריטה וצרויה להב על פי אגדת עם פרסית.
כמו כן, היא משחקת בהצגה "מחסן השטוזים של דתיה"