tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סביון יפו הוא כמו סביון הערבות הוא מין ויקרי לסביון האביבי, שהתפתח ממנו כנראה בפלייסטוקן [חסר מקור].
עונת הפריחה מסוף דצמבר עד תחילת מאי.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר עד סוף מאי.
הפירות ירוקים מופיעים בסוף ינואר ופיזור הזרעים מאמצע מרץ עד אמצע יוני.
סביון ענק (שם מדעי Dendrosenecio kilimanjari) הוא צמח פרחים השייך למשפחת המורכבים.
לצמח גזע גבוה המגיע עד לגובה של 7 עד 10 מטר, והוא נפוץ בסביבתם של מקורות מים.
הצמח אנדמי להרים הגבוהים של מזרח אפריקה כמו הרי סמן באתיופיה, הקילימנג'רו בצפון טנזניה, רכס רוונזורי באוגנדה ולהר קניה במרכז קניה, והוא גדל על רצועה המקיפה את ההרים בגובה של בין 3,500 מטר ל-4,500 מטר.
שושנת העלים הצפופה והשעירה מגנה על קודקוד הצמיחה מקיפאון.
גם העלים היבשים מכסים את הגזע ומבודדים אותו מהקור.
הגידול לגובה הוא ככל הנראה התאמה לקור, אזור הצמיחה מורחק מהקרקע הקרה.
הסביונים מגנים על עצמם מקור על ידי סגירת שושנת העלים בלילה ופתיחתה ביום.
עלי הצמח נותרים מחוברים אל הגזע לאחר שהם מתייבשים, והם מגינים על העלים החדשים שמעליהם מפני קרה וטמפרטורות נמוכות.
האבקת הצמח נעשית על ידי רוח בלבד.
מיד לאחר הפריחה מתפצל הגבעול וכך ניתן לדעת את גיל הפרט ע"פ מספר הפיצולים שבדרך כלל אינם עולים על ארבעה.
התאמות סביוני הענק לסביבה הקשוחה דומות מאוד לאילו של לובליות הענק וזו דוגמה לקואבולוציה (אבולוציה מתכנסת).
מקצב הפריחה הוא רב שנתי, הסביונים פורחים ומבשילים פרי כל 5 עד 29 שנים והאוכלוסייה בכל ההר מתאמת את מועד הפריחה באופן שעדיין לא ברור.
סביל אבו נבוט הוא סביל עות'מאני בדרך בן צבי בשכונת אבו כביר בדרום תל אביב, בסמוך לבניין מספר 49. סביל אבו נבוט ניצב על אם הדרך המובילה מיפו לרמלה וללוד, והלאה לירושלים במערבו של גן אבו נבוט בו מספר פסלים מעשה ידיו של הפסל יגאל תומרקין.
הסביל נבנה במקום לגביו יש מסורת נוצריות שזה מקום ביתה של טביתא.
הסביל קרוי על שם מושל יפו בתחילת המאה ה-19, מחמוד אגא א-שאמי (שכונה "אבו נבוט"), אשר הקימו בשנת 1230 להג'רה (1815), כפי שמעידה עליו הכתובת הקבועה בו.
מאידך, שלט מטעם עיריית תל אביב מתארך את הקמתו של המבנה לשנת 1820.
הוא נושא שלוש כיפות אדומות, ובארבע פינותיו ארבעה מגדלים קטנים הנושאים גם הם כיפות אדומות.
בצידו הפונה מערבה קבועה קשת עשויה משיש ומלבנים אדמדמות.
במרכזה של הקשת קבועים ברזי המים ומעליהם כתובת הקדשה בערבית המאזכרת את הסולטאן מהמוט השני ומאחלת בריאות לשותים:
בצד הפונה מזרחה קבועים פתח חסום בדלת סורג המוביל אל חללו הקטן של המבנה ומספר חלונות.
בשנת 2000 נחנך בסמוך לסביל "גן אבו נבוט", ובו פסלים של האמן יגאל תומרקין.
בשנת 2022, לאחר עבודת תיעוד, שופץ המבנה, כולל חשיפה ושחזור של ציורי קיר, וחיצוניותו של הסביל.
בתהליך השיפוץ שינו מעט את כיפות המבנה, מתוך כוונה להחזיר את המבנה למראהו המקורי.
הכיפות נצבעו בגוון ירוק בהיר.
סביל סולימאן, הסמוך למסגד מחמודיה, נבנה אף הוא במאה ה-19 על ידי אבו נבוט, ומכונה לעיתים סביל אבו נבוט ב'.
סביונטה (באיטלקית Sabbioneta) היא עיר במחוז לומברדיה, בצפון איטליה, בנפת מנטובה.
העיר שוכנת 30 ק"מ צפונית לפארמה, על הגדה הצפונית של נהר הפו.
היא הוכרזה כאתר מורשת עולמית בשנת 2008, יחד עם העיר מנטובה.
העיר הנוכחית נוסדה בשנת 1591 על ידי הדוכס וספזיאנו הראשון לבית גונצגה (Vespasiano I Gonzaga).
היא הוקמה בצד הדרך הרומאית העתיקה "ויה ויטליאנה" (Via Vitelliana).
מיקום העיר הוא אסטרטגי, והיא חולשת על צדו המזרחי של עמק הפו הפורה והמאוכלס.
העיר הוקמה בתור מצודה של הדוכס ובני-ביתו וכך היא גם נראית היום.
העיר מוקפת חומה גבוהה יחסית עם חפיר לפניה.
רחובות ישרים של בתי מגורים מקיפים את ארמון הדוכס בצורת מרובע.
העיר הוקמה לפי העקרונות של ה"עיר האידיאלית" כפי שנתפסה בתקופת הרנסאנס.
סביונטה כונתה "אתונה הקטנה של דוכסות גונצגה".
בין המבנים המרכזיים בעיר ניתן למנות את:
ארמון הדוכס - היום מושב העירייה.
התיאטרון, אשר נוספה לו חזית מודרנית.
גלריות (מדרכות מקורות) ברחובותיה המרכזיים של העיר.
בזכות המבנה האדריכלי שלה היא נבחרה לאתר מורשת עולמית.
עיריית סביונטה החליטה להקדיש תשומת לב לשימור המורשת היהודית של העיר, על מנת להגביר את התיירות אליה.
כך נותר בה אזכור לדפוס העברי, הדפוס של טוביה בן אליעזר ממשפחת פואה.
הדפוס החל לפעול בשנת 1551 בהדפסת ספרו של יוסף שלוש "מרכבת המשנה" וסיים את פעולתו בשנת 1559 בהדפסת חושן משפט של יעקב בן הרא"ש.
הודפסו בו ספרים נוספים כגון משנה תורה לרמב"ם וסידור לבני רומי.
על כל ההדפסות הוטבע סמל המשפחה ובתוכו מגן דוד.
בעיר היה גם בית דפוס נוסף של סלומון פורטי (Salomone Forti).
לאחר האשמות כי בית הדפוס מדפיס ספרים העלולים לפגוע בנצרות, הוא עבר לבעלות נוצרית.
הספרים שהיו בתהליך הדפסה הושלמו בבתי הדפוס העבריים בערים השכנות.
היהודים, שהיו בעלי אחוזות באזור פורה זה של המדינה, גרו במקום החל משנת 1446, עוד לפני הקמת העיר.
בשנת 1773 היו בה 63 יהודים ובשנת 1821 - 113. הכיבוש האוסטרי הביא לעזיבת היהודים לעיר מנטובה השכנה.
כיום אין בעיר קהילה יהודית.
בית הכנסת המקומי שוחזר והיה למוזיאון ליהדות.
מתקיימות בו תערוכות קבע בנושאי יהדות ומדינת ישראל.
הנהגת יהדות מנטובה מנהלת את האינטרסים היהודים בעיר, כולל החזקת בית הקברות העתיק.
בית הכנסת נסגר עקב מצבו הרעוע.
הדפסות עיקריות מבית הדפוס העברי בעיר
חמישה חומשי תורה - עם "אותות הקפיטולי".
ההדפסה החלה בסביונטה ב-1557 והסתיימה בסוונוטו (Sevonoto).
יעקב בן אשר, אבן העזר (שחיבר יעקב בן הרא"ש), 1553.
יהודה חייא בן שמואל ליירמה הספרדי, לחם יהודה, פירוש מסכת אבות, 1554.
סְבִילֶנְגְרָאד (בבולגרית: Свиленград) היא עיר בדרום בולגריה, הרביעית בגודלה במחוז חאסקובו, סמוכה לגבולות יוון וטורקיה, שוכנת לגדות הנהר מריצה וממוקמת 258 קילומטרים דרומית מזרחית לבירה סופיה ו-56 קילומטרים מבירת המחוז חאסקובו.
התיישבות מאורגנת של שבטים תראקים באזור העיר מתוארכת לתקופת הברונזה המאוחרת.
בשטח הרשות המקומית קיימות עדויות ארכאולוגיות ליישובים מהמאה ה-5 לפנה"ס, עידן הממלכה התראקית.
במהלך המאה ה-1 עבר השטח לשליטת האימפריה הרומית ובאזור הוקמו מספר מצודות.
בתקופה זו הוקם בשטחי העיר המודרנית כפר בשם בורדיפטו.
בהמשך עברה החזקה על השטח לידי האימפריה הבולגרית הראשונה והחל מהמאה ה-11 לפרקים גם לידי האימפריה הבולגרית השנייה.
ב-1205 נערך סמוך למיקומה של העיר המודרנית, קרב בין הצבא הבולגרי בפיקודו של הצאר קאלויאן לבין צבא האימפריה הלטינית, שהסתיים בניצחון הבולגרים.
במחצית השנייה של המאה ה-14 נכבש האזור על ידי האימפריה העות'מאנית ומיקומו בצומת דרכים בין אסיה הקטנה לבלקן הקנה לו חשיבות אסטרטגית עבור העות'מאנים.
ב-1529 בצו הסולטאן סולימאן הראשון, נבנה גשר מעל הנהר מריצה אשר נועד להקל על תעבורת כוחות הצבא באזור.
מסביב לגשר שתוכנן על ידי סינאן התפתח היישוב המודרני על שתי גדות הנהר.
החל ממחצית המאה ה-19, עידן התחייה הלאומית הבולגרית, החלה תנופת פיתוח ביישוב שכללה הקמת בית ספר, כנסייה וספרייה.
ב-1874 הוענק לו שמו המודרני סבילנגראד.
ב-8 בינואר 1878, במהלך המלחמה העות'מאנית-רוסית (1877–1878) נכבש היישוב בידי צבא האימפריה הרוסית, אך הוחזר לעות'אמנים מתוקף סיכומי קונגרס ברלין.
סבילנגראד הייתה לעיר גבול עות'מאנית, אשר גבלה במחוז העות'מאני האוטונומי רומליה המזרחית.
ב-5 באוקטובר 1912, במהלך מלחמת הבלקן הראשונה נכבש היישוב על ידי צבא ממלכת בולגריה.
במהלך מלחמת הבלקן השנייה נכבשה מחדש סבילנגראד על ידי העות'מאנים, אך מתוקף הסכם בוקרשט (1913) שסיים את המלחמה, הוחזרה שוב לחזקת הבולגרים ומאז נותרה בחזקתם.
תעסוקת בני העיר נסמכת על היותה של סבילנגראד עיר גבול ותחנת מעבר מיוון וטורקיה לבולגריה.
רבים מתושבי העיר מוצאים את פרנסתם בשירותי תחבורה, מלונאות, פקידות מכס ומשטרת הגבולות.
התחבורה הציבורית בעיר נסמכת על קווי אוטובוס.
בסמוך לעיר עובר נתיבו של הכביש המהיר "תראקיה" אשר חוצה את בולגריה מהגבול הסרבי במערב ועד לבורגס שלחופי הים השחור, תוך הסתעפות דרומה אל הגבול הטורקי.
עוד עובר בסמוך לעיר נתיבו של הכביש המהיר "חוצה אירופה" E-85, אשר נתיבו מתחיל מליטא, עובר דרך בלארוס, אוקראינה, רומניה בולגריה ומסתיים באלכסנדרופולי שביוון.
סביל אבו נבוט ב', המכונה אבו נאפורה בקרב הקהילה הערבית, הוא סביל השוכן ממערב למסגד מחמודיה ביפו העתיקה.
מתקן מים זה הוא למעשה 'קיוסק' או משקית בעברית
הסביל נבנה בשנת 1815, על ידי מושל יפו, מחמוד אגא א-שאמי (שכונה "אבו נבוט"), ושכן ליד הכניסה למסגד, אולם עם הרחבת הכביש הוא הוזז כ-20 מטר מערבה והוצב בליבו של מעין כיכר.
השם "סביל אבו נבוט ב'" נטבע בידי זאב וילנאי, כדי להבדילו מסביל אבו נבוט הנמצא בדרך בן צבי.
בעבר היה זה מבנה מפואר הדומה לסביל בכניסה למסגד אל-ג'זאר בעכו.
הסביל עצמו עשוי בצורת משושה מקושט בלוחות שיש וסביבו שישה עמודים הנושאים כותרות חטובות, כנראה בשימוש משני.
העמודים תומכים בשש קשתות הנושאות כפה.
במקום אין כתובות כפי שיש בסביל אבו נבוט א'.
הכיכר סביב הסביל שימשה, יחד עם המסגד הסמוך, כמרכז חיי המסחר והציבור של תושבי העיר, כפי שאפשר להתרשם מהציור משנת 1870. המבנה שמעל הסביל נהרס בנסיבות בלתי ידועות והסביל עצמו, אף כי שרד, יצא משימוש.
הארכאולוג קלרמון-גנאו איתר את קברו של אבו נבוט, ליד סביל זה.
הקבר השתמר עד 1950 לפחות ואבד.
(המקור: ערך ויקיפדיה סביל אבו נבוט ב בערבית)
בשנת 2011 הוחל בשחזור הסביל על ידי האדריכל אייל זיו אשר שחזר אותו לפי ציורים מהמאה ה-19. ביצוע עבודות השחזור על ידי חברת אבנר גלעד בע"מ, עלות השחזור כ-700,000 ש"ח והוא כלל הקמת כיפת הסביל מנחושת ועיטורה בעיטורי עץ.
תוך הסביל הותקנו ברזי מים פעילים לשטיפת ידיים וסביבו נבנתה רחבת הולכי רגל והוצבה תאורה לילית.
ב-2012 הוא נחנך ומשמש כיום מתקן שתייה פעיל למטיילים באזור.
סביילי סולומונוביץ' גרינברג (או סאבלי גרינברג) היה משורר רוסי-ישראלי, יהודי יליד אוקראינה, מתרגם, פילולוג.
סביילי גרינברג נולד בשנת 1914 ביקטרינוסלב (בימינו דניפרו) באוקראינה אז באימפריה הרוסית, אך מגיל שנתיים חי במוסקבה.
בילדותו בילה חופשות בחצי האי קרים, ביבפטוריה אצל אחותו הגדולה.
אחרי הלימודים בבית ספר עבד בבתי חרושת.
בתחילת שנות ה-1930 היה פעיל בבריגדה של מאיאקובסקי בהרכבה הראשון ומפיץ נלהב של יצירות המשורר המפורסם.
באותה תקופה התיידד עם א.ג.
בשלהי שנות ה-1930 עבד כחוקר במוזיאון הממלכתי של הספרות.
בשנת 1935 הצליח לקבל אישור מהשלטונות הסובייטים כדי לבקר אצל הוריו ואחותו שעלו והתיישבו בארץ ישראל.
עבד שם כעוזר מודד ונשאר עד שנת 1937 כשחזר לברית המועצות.
בימי מלחמת העולם השנייה התנדב למיליציות העממיות (Народное Ополчение) שנספחו ליחידות הצבא הסובייטי, עבד בבניית קווי ההגנה, העביר הרצאות על הספרות בפני חיילים וימאים של הצי הצפוני.
בשנת 1943 נמצא בזירת הקרבות הקשים נגד הנאצים במובלעת "מאלאיה זמליה" ליד נובורוסיסק ובשנת 1944 בצפון, בעת הלחימה בחצי האי ריבאץ'.
אחרי המלחמה למרות שהמשיך לכתוב שירים, בברית המועצות לא פורסם יותר אף שיר שלו.
בשנות ה-1960 עבד גרינברג כחוקר בכיר במוזיאון מאיאקובסקי שבסימטת גנדריקוב לשעבר במוסקבה (בימינו סמטת מאיאקובסקי).
בשנת 1973 עלה גרינברג לישראל.
נודע, בין היתר, בתוכניותיו בקול ישראל בשפה הרוסית שבהן העביר הרצאות ייחודיות על השירה הישראלית, תוך ניתוח מעמיק של יצירותיהם של המשוררים הישראלים החשובים.
תרגם מעברית לרוסית שירים של שלמה אבן גבירול ושל יוצרים ישראלים בני זמנו, אורי צבי גרינברג, יהודה עמיחי, יונה וולך, אבות ישורון, מאיר ויזלטיר, נתן זך ובמיוחד דוד אבידן.
גרינברג פרסם שירים במגזינים הספרותיים בשפה הרוסית «Время и мы», «Возрождение», «Сион», «22», «Народ и земля», «Континент» ואחרים.
סביילי גרינברג נחשב לממשיכם של משוררי האוונגרד הרוסי.
בעקבות ניסוייהם של חלבניקוב, מאיאקובסקי, קמנסקי ואחרים, יצר גרינברג סגנון משלו, שלא התכתב עם הזרם המרכזי של "השירה הסובייטית".
הנושאים העיקריים בשירתו היו האדם מול המציאות, המלחמה, הערים (מוסקבה, אחר כך ירושלים), המשורר והיקום.
בשירתו השתמש במגוון רב של אמצעים פואטיים - החל מחורזים חופשיים ועד לחריזות מעודנות שונות, שימוש ב"בתים אונייגיניים", כתיבת פלינדרומים וכו', תוך חיפוש אחרי אפשרויות חדשות של הבעה מילולית.
גרינברג התגורר כשלושה עשורים בירושלים, בסמוך לכיכר צרפת.
Иерусалим, изд-во «Став», 1979 (שירי יומן מוסקבאיים) - קובץ שירים משנות ה-30 ועד-60, הוצאת סתיו, ירושלים
Москва, изд-во «Рудомино», 2003 (הקדשה למאיאקובסקי), הוצאת רודומינו, מוסקבה -הוצא לאור אחרי מותו, על ידי הבן החי במוסקבה
Гринберг) Тель-Авив, 1976 (קריפטוגרמות מעל סיפון חללית )
(תרגומים מדוד אבידן, עם הקדמה והערות, תל אביב
(שירה חדישה - דפים של שירה ישראלית חדשה בתרגומו של סביילי גרינברג, ירושלים- בשתי מהדורות)
Москва-Иерусалим, изд-во «Мосты Культы/Гешарим», 2003 (קובץ שירי דוד אבידן, מוסקבה-ירושלים, הוצאת גשרים)
2014, בדו-עור, "אבן-חושן" (ספר שירים בתרגום מרוסית של גלי-דנה זינגר)
סביטלובודסק (אוקראינית: Світловодськ) היא עיר במחוז קירובוגרד אוקראינה.
העיר הוקמה ב-1954 כיישובם של בוניה של תחנת הכוח ההידראולית של קרמנצ'וג.
היישוב קיבל מעמד של עיר ב-1961, אז העיר קיבלה שם חרושצ'וב (ניקיטה חרושצ'וב באותה תקופה היה מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית וראש הממשלה של ברית המועצות, הוא נכח בעת ההפעלה הראשונה של תחנת הכוח).
ב-1962 שונה שמה של העיר לקרמגס (КремГЭС), וב-1969 היא קיבלה את שמה הנוכחי.
שינוי אוכלוסייה של סביטלובודסק לאורך השנים:
ההרכב הלאומי של תושבי סביטלובודסק בשנת 2001:
סביטי ליפניה הוא כדורגלן עבר מהרפובליקה הדמוקרטית של קונגו ששיחק בעמדת הבלם.
ליפניה התחיל את הקריירה שלו במחלקות נוער מקומיות ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בקיץ חתם בהכח עמידר רמת גן ששיחקה אז בליגה הלאומית.
עונת העפיל עם המועדון לליגת העל.
ב-26 באוגוסט 2006 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל בתיקו 0-0 נגד מכבי פתח תקווה.
בסיום העונה ירד עם המועדון לליגה הלאומית וחתם בהפועל חיפה.
ב-2 במאי 2008 קיבל כרטיס אדום ראשון בקריירה בהפסד 0–2 נגד הפועל בני לוד.
ב-29 באוגוסט 2008 הבקיע את שער הבכורה שלו בהפועל חיפה בניצחון 0–4 נגד הפועל עכו.
בסיום העונה העפיל עם המועדון לליגת העל ונשאר בו גם בעונה שלאחר מכן.
ב-31 באוקטובר 2009 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל בהפסד 1–3 לבית"ר ירושלים.
בקיץ חתם בהפועל ניר רמת השרון.
לקראת עונת , לאחר שנתיים במועדון, חתם במכבי נתניה במטרה לעזור לה לחזור לליגת העל, דבר שהתממש בסיום העונה.
בנוסף, העפיל עם קבוצתו לגמר גביע המדינה, שם הפסיד עם קבוצתו 0–1 לעירוני קריית שמונה.
סבין מהמוד (באורדו: صبین محمود; 20 ביוני 1975 - 24 באפריל 2015) הייתה פעילת זכויות האדם ואשת המגזר השלישי בפקיסטן.
היא ייסדה וניהלה בית קפה בקראצ'י בשם The Second Floor כדי שישמש בית-ועד לפעילויות תרבותיות, והייתה נשיאת סניף קראצ'י של ארגון היזמות TiE.
ב-24 באפריל 2015 נורתה למוות בידי מרצחים לא מזוהים בדרכה לביתה.
פועלה של מהמוד התמקד במאבק באפליה ובאי-צדק.
בראיון אמרה כי חלומה העיקרי הוא "לשנות את העולם לטובה דרך האינטרנט".
היא ייסדה ארגון בשם PeaceNiche, שמגדיר את עצמו "פלטפורמה חברתית" לתועלת הציבור.
כמו כן ייסדה חברת טכנולוגיה קטנה בשם bitsonline וארגנה האקתון בקראצ'י.
מטרת ההאקתון הייתה לחבר בין אנשים מתחומים שונים כדי להעלות רעיונות לפתרון בעיות חברתיות.
בשנת 2006 הקימה את בית הקפה The Second Floor (בקיצור T2F) בהשראת ה-Pak Tea House בלאהור.
בית הקפה אירח דיונים פומביים, הקרנות סרטים, ערבי שירה, ערבי סטנד-אפ, ומופעי תיאטרון.
בין הדוברים הידועים שהתארחו בבית הקפה, הייתה ד"ר עיישה סידיקה, מומחית להרתעה גרעינית, אשר חיברה ספר שנוי במחלוקת על מימון כוחות הביטחון בפקיסטן.
הרצאתה של סידיקה הובילה לפנייה למהמוד מצד המודיעין הבין-שירותי ISI, ארגון הביון הפקיסטני.
בשנת 2013, אמרה בריאיון לכתב העת Wired שאינה מציבה שומר חמוש בכניסה לבית הקפה: "אמרתי, זה המחיר שצריך לשלם עבור מקום ציבורי.
אני לא רוצה שאנשים יצטרכו לעבור בידוק ולהחזיק טיפוס צבאי פה בגלל פחד חובק-כול." כמו כן אמרה: "קיראו את חומסקי.
החיים מסוכנים ודברים רעים קורים.
אבל אסור לתת לפחד למשול בך, או שלעולם לא תגשים שום דבר."
בשעה מאוחרת ב-24 באפריל 2015, נורתה מהמוד למוות ליד ספריית ה-Defence Housing Authority בקראצ'י.
לדברי חוקר המשטרה, הרצח היה מתוכנן מראש והיא הייתה המטרה.
הרצח נרשם ככזה במשטרה ונופל תחת הגדרת ה-Terrorism Act של פקיסטן.
אמהּ של מהמוד אף היא נפצעה אנושות מיריות הרוצחים.
ההרצאה שמהמוד סיימה להעביר בבית הקפה לפני שהלכה לביתה נקראה "Unsilencing Balochistan (Take 2)", והתמקדה בבלוצ'יסטן.
בין הדוברים באותו אירוע הייתה גם פעיל זכויות הבלוצ'ים מאמא קדיר.
לדברי קדיר, האירוע נועד להיערך בתאריך ובמקום אחרים מלכתחילה, אך המארגנים נאלצו לשנות מקום ולדחות את האירוע בשלושה ימים, עקב קבלת איומים.
השר האחראי על מחוז סינד גינה את הרצח ודרש חקירה.
ראש הממשלה נוואז שריף הביע את תנחומיו למשפחה וקרא אף הוא לחקירה.
גם אנשי ציבור אחרים הביעו זעזוע, בהם מלאלה יוספזאי.
ב-20 במאי, הודיע השר הממונה על מחוז סינד כי המשטרה עצרה חשוד בתכנון רצח מהמוד, אדם בשם סייד עזיז.
עזיז אף הודה במעורבות בפיגוע נגד איסמעילים באוטובוס בקראצ'י בראשית שנת 2015.
סבין זלטין הייתה לוחמת יהודייה צרפתית בתנועת ההתנגדות הצרפתית בשנות מלחמת העולם השנייה.
הצילה כמאה מילדי איזיו בתקופת השואה.
לאחר המלחמה נודעה בזכות פעילותה להנצחת ילדי בית הילדים שנספו בשואת יהודי צרפת.
זלטין נולד בוורשה, שנייה מבין 12 ילדים.
עקב מצבה הכלכלי הקשה של המשפחה ועקב האנטישמיות בפולין, שלאחר מלחמת העולם הראשונה זכתה לעצמאותה מהאימפריה הרוסית, היגרה המשפחה מפולין ב-1920. לאחר נדודים בדנציג, קניגסברג, ברלין ובריסל הגיעו בני המשפחה לננסי, שם למדה זלטין היסטוריה של האמנות.
שם הכירה את מירון זלטין, סטודנט יהודי צעיר שהגיע מרוסיה ולמד חקלאות באוניברסיטת ננסי.
הם נישאו בשנת 1927 והקימו חוות עופות בעיירה לנדה בצפון צרפת.
ביולי 1939 קיבלו סבין ומירון אזרחות צרפתית.
בתקופת מלחמת העולם השנייה התנדבה זלטין לקורס אחיות של הצלב האדום בליל.
במאי 1943 הקימו השניים בכפר איזייה בית ילדים ובו מצאו מחסה עשרות ילדים יהודים, נרדפי הנאצים, שהובאו למקום על ידי האוז"ה.
עם פשיטת הגרמנים על בית הילדים באפריל 1944 לא הייתה סבין בבית הילדים וכך ניצלה.
היא הייתה במונפלייה, שם ביקשה מהאחראים על הפעלת בית הילדים, נוצרים ואנשי אוז"ה יהודים כאחד, לפזר את הילדים ולהפסיק את פעילותו של בית הילדים עקב התגברות החשש לשלומם של הילדים.
זאת לאחר שבספטמבר 1943 נכבש אזור דרום-מערב צרפת בידי הגרמנים - אזור שעד אותה עת היה בידי האיטלקים.
בעלה של זלטין, מנהל בית הילדים מירון זלטין, גורש בטרנספורט 73 שיצא מצרפת לטאלין ב-15 במאי 1944 ונרצח.
לאחר תפיסת הילדים עברה זלטין לפריז ושם פעלה בשורות תנועת ההתנגדות הצרפתית.
זלטין התפרנסה מעבודתה כטבחית במלון לוטציה בפריז, שם סייעה ביצירת קשרים בין ניצולי שואה ששבו ממחנות ריכוז.
ביולי 1945 גילתה זלטין שילדי איזיו, שבהם טיפלה ושגורשו, נרצחו באושוויץ.
רק אחת מהם, לאה פלדבלום, שרדה.
זלטין הייתה ציירת לפני המלחמה, והמשיכה בעיסוקה זה גם אחרי המלחמה.
על יצירותיה חתמה בשם "יאנקה" (Yanka), שם החיבה שבו כינה אותה אביה.
את עיקר פרסומה הקנתה לה פעילותה להנצחת ילדי איזיו בשנים שלאחר המלחמה.
זלטין נפטרה בשנת 1996 בפריז ונקברה בבית הקברות מונפרנאס בחלקה מספר 18.
על שמה קרוי רחוב בווילרבאן וכן רחוב ברובע השביעי בליון.
בשנת 2012 שינתה עיריית ליון את שם הרחוב ל"רחוב סבין ומירון זלטין".
על קיר הבית בו גרה זלטין ברובע השישי של פריז, ברחוב מאדאם מספר 46, קבוע לוח זיכרון לזכרה.
סרט טלוויזיה בשם "הגברת מאיזיו" הנציח את סיפורה וכך גם מספר ספרים, אחד מהם נכתב על ידי סרז' קלרספלד.
סביליה אתלטיקו קלוב (בספרדית: Sevilla Atlético Club) היא קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל סביליה, המשחקת בליגה הספרדית השלישית ומקיימת את משחקי הבית שלה באצטדיון וייחו נרביון, המכיל 6,000 מקומות ישיבה.
קבוצות המילואים בספרד משחקות באותו מבנה הליגות כמו כל שאר הקבוצות, ולא במבנה מיוחד לקבוצות מילואים.
עם זאת, קבוצות מילואים לא יכולות לשחק באותה ליגה שבה משחקת קבוצת האם שלה.
לכן, סביליה אתלטיקו אינה יכולה לעלות ללה ליגה, שבה קבוצת האם, סביליה משחקת.
קבוצות המילואים גם אינן משתתפות בגביע המלך.
סביליה אתלטיקו נוסדה בשנת 1958, והתקדמה במהירות עד שהגיעה לטרסה דיוויסן, שאז הייתה הליגה השלישית בחשיבותה, וזכתה בה שנתיים רצופות ב-1961 ו-1962, וגם שיחקה בעונת בסגונדה.
אחרי שלוש שנים בליגות האזוריות בתחילת שנות השבעים, חזרה הקבוצה לליגה השלישית בשנת 1976.
בשנת 1977 הוקמה הסגונדה ב' כליגה השלישית החדשה, וסביליה אתלטיקו בילתה בה ובליגה הרביעית את השנים הבאות.
בשנת 1991, המועדון שינה את שמו לסביליה ב'.
בשנת 1999 סביליה ב' העפילה לשלב המינויים בפלייאוף העלייה לאחר שסיימה במקום השני בבית 4, אך היא לא עברה את השלב, ולא העפילה לשלב הנוקאאוט.
בעשור הבא, השתתפה הקבוצה שלוש פעמים בפלייאוף העלייה, אך בכל שלוש הפעמים היא לא עלתה ליגה.
עם זאת, בעונת , לאחר ניצחון בגמר פלייאוף העלייה 1-0 בסיכום שני המשחקים נגד בורגוס, חזרה הקבוצה לליגה השנייה לאחר יותר מ-40 שנות היעדרות.
בשנת 2006, שונה שם הקבוצה בחזרה לסביליה אתלטיקו.
אחרי שתי עונות בליגה השנייה, וסיום במקום תשיעי בעונה הראשונה, ועונה שבא המאמן מנואל חימנס עבר לאמן את קבוצת האם בלה ליגה, סביליה אתלטיקו ירדה בחזרה לליגה השלישית.
סביליה אתלטיקו סיימה את עונת במקום השלישי בבית 4 והעפילה לפלייאוף העלייה, בו היא ניצחה את ליידה 5-4 בפנדלים, וחזרה לסגונדה לאחר 7 שנים בליגה השלישית.
הליגה הספרדית השנייה: 5 עונות.
הליגה הספרדית השלישית: 28 עונות.
הליגה הספרדית הרביעית: 24 עונות.
סבייטלהורסק (בבלארוסית: Светлаго́рск; ברוסית Светлого́рск, סבטלוגורסק) היא עיר במחוז הומל בדרום מזרח בלארוס אשר נמצאת סמוך לנהר ברזינה ומשמשת כמרכז המנהלי של מחוז המשנה סבייטלהורסק.
בסבייטלהורסק מספר מפעלי תעשייה כבדה:
מפעל לייצור דלקים והפקת נפט.
למרות גודלה הקטן יחסית של העיר שמהווה אחוז אחד מתושבי המדינה, אחוז נשאי HIV וחולי איידס בעיר הוא הגבוהה ביותר בבלארוס: כ-30% מהדיווחים בבלארוס על HIV הם בסבייטלהורסק וכ-6% מהאוכלוסייה הבוגרת בעיר הם נשאי HIV.
כמו יישובים אחרים במחוז הומל באזור העיר קיים זיהום רדיואקטיבי וזיהום סביבתי ואקולוגי נרחב בעקבות אסון צ'רנוביל שהתרחש ב-1986.
מחוז משנה סבייטלהורסק (בבלארוסית: Светлагорскі раён) הוא אחד מ-21 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז הומל בבלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר סבייטלהורסק.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה סבייטלהורסק 90,125 בני אדם.
ההרכב האתני של האוכלוסייה במחוז היה: 88.62% בלארוסים, 8.68% רוסים ו-1.73 אוקראינים.
סביין לילאיי (באלבנית: Sabien Lilaj; נולד ב-10 בפברואר 1989) הוא כדורגלן עבר אלבני ששיחק בעמדת הקשר.
לילאיי זכה בליגת העל האלבנית ב-6 אליפויות, 3 גביעי סופר קאפ ושני גביעי ליגה.
הוא זכה גם בגביע הליגה האזרית.
הוא גם זכה פעמיים בתואר "שחקן השנה של ליגת העל האלבנית".
ב-16 ביוני 2018 חתם בגבאלה מליגת העל האזרית תמורת 500,000 אירו על חוזה לשנה עם אופציה לשנה נוספת.
ב-4 ביוני 2019 הודיע כי לא יישאר לעונה נוספת.
ב-20 ביוני 2019 סיכם על חוזה לעונה אחת ואופציה לעונה נוספת בסקציה נס ציונה, שעלתה מהליגה הלאומית לליגת העל בסוף עונת 2018/2019. ב-14 ביולי חתם בקבוצה באופן רשמי.
הוא כבש את שערו הראשון בקבוצה ב-28 ביולי 2019, בהפסד קבוצתו 1–2 לבית"ר ירושלים במסגרת משחקי המחזור הראשון של גביע הטוטו.
ב-28 באוגוסט 2020, לילאיי חתם בפרישטינה מליגת העל הקוסוברית בכדורגל.
השחקן המצטיין של החודש בליגת העל האלבנית (2): אוקטובר 2012, ספטמבר 2017
סבינה ישקה היא פרופסור למידענות בהנדסת מכונות באוניברסיטת RWTH , שבאאכן.
פרופ' ישקה מכהנת כיו"ר הדירקטוריון של VDI Aachen (איגוד המהנדסים הגרמני) מאפריל 2012; החל ממאי 2015, היא מכהנת בחבר מועצת הפיקוח של Körber AG (חברה להנדסה מכנית).
החל מ-10 בנובמבר 2017 משמשת ישקה כחברת מועצת המנהלים של חברת הרכבת הלאומית של גרמניה לדיגיטציה וטכנולוגיה (דויטשה באן); בנוסף, היא מכהנת כמנהלת מעבדת הקיברנטיקה באוניברסיטת RWTH.
בסמסטר הקיץ של שנת 2017, יצאה לחופשת שבתון, כדי לפתח את מחקרה בתחום התודעה המלאכותית, והיא מעורבת בבניית מכל חשיבה "בינה מלאכותית חזקה" בחברת וולוו לרכב בגטבורג.
סבינה ישקה נולדה בשוודיה ובהמשך חייה עברה לגרמניה, שם נישאה וילדה את בנה (נולד ב-1991).
היא למדה פיזיקה ומדעי המחשב באוניברסיטה הטכנית של ברלין, גרמניה.
היא השלימה את פרויקט מחקר הסטודנטים שלה במהלך שהות במחקר, במרכז המחקר NASA Ames Research Center Moffett Field קליפורניה, ארצות הברית בניהולו של ויליאם (ביל) בורוקי.
במשך לימודי הדוקטורט שלה, עבדה כחוקרת מדעית במכון für Mathematikh באוניברסיטת Technische Universität ברלין וכפרופסור/ מדריכה כעוזרת במכון הטכנולוגי בג'ורג'יה באטלנטה, ארצות הברית.
בשנת 2004 (בגיל 36), סיימה את לימודי הדוקטורט בהצטיינות באוניברסיטה הטכנית בברלין.
שנתיים אחר כך, הפכה לפרופסור צעירה לכלי תקשורת חדשים במתמטיקה ומדעי הטבע באוניברסיטת Technische Universität Berlin.
בשנת 2007 מונתה לפרופסור מן המניין במכון לטכנולוגיות שירותי (IT (IITS, ובמקביל מנהלת את שירותי טכנולוגית המידע המרכזית באוניברסיטת שטוטגרט, גרמניה.
בנוסף, שימשה כפרופסור אורח וראש המרכז לשעבר למולטימדיה בהוראה ומחקר.
כיום מקדמת פרופ' ישקה, פרויקט ללא מטרת רווח, שנועד להעניק חדשנות ויזמות באוניברסיטת Technische Universität Berlin.
בשנת 2009 נענתה לפנייה מצד אוניברסיטת אאכן והפכה לפרופסור ומנהלת אשכול המכון IMA / ZLW & IfU בפקולטה להנדסת מכונות.
עד שנת 2010, שמשה בנוסף, פרופסור אורח עם הכוונה מדעית של פרויקטים מחקריים, במכון עבור אופטיקה טכנית באוניברסיטת שטוטגרט שבגרמניה.
בין השנים אוקטובר 2011 - ספטמבר 2016, כיהנה כסגנית דיקן הפקולטה להנדסת מכונות באוניברסיטת RWTH אשר בעיר אאכן בגרמניה.
ישקה מכהנת וחברה מומחית במספר רב של ועדות.
ביניהן ניתן למנות את היותה חברה בכירה במכון למהנדסי חשמל ואלקטרוניקה (IEEE) מאז 2011; חברה בוועדת התוכנית "רובוטיקה ואוטומציה" של מרכז התעופה והחלל הגרמני (DLR) מאז 2017.
ביולי 2014, זכתה לכבוד על ידי האגודה הגרמנית למדעי המחשב (GI), בהכרה במוחות הדיגיטליים של גרמניה.
על תרומתה הרבה לחינוך הנדסי מודרני, הוענקה לה שרשרת ניקולה טסלה הזהובה של החברה הבינלאומית לפדגוגיה הנדסית (IGIP) בספטמבר 2015 .
יחד עם הצוות הלוגיסטי של אוניברסיטת RWTH אאכן, והאוניברסיטה למדעים יישומיים של אאכן, היא זכתה בתואר אליפות העולם בליגת הלוגיסטיקה של RoboCup
סביון איינשטיין (נולדה ב-27 באפריל 1982) היא תסריטאית, מפיקה ופרסומאית.
בתו של שדר הספורט מאיר איינשטיין.
איינשטיין נולדה בירושלים למאיר ואוליביה איינשטיין.
את לימודי התיכון השלימה בתיכון ליד האוניברסיטה ובשנת 2003, סיימה בהצטיינות קורס הפקה ראשון במכללת "הבצפר" בתל אביב.
את דרכה המקצועית החלה כמפיקת פרסומות לטלוויזיה, תחילה ב"קדישזון הפקות" כמפיקה בפועל ומאוחר יותר כמפיקה ראשית ב"גוסטבו הפקות".
איינשטיין הפיקה למעלה מ-100 קמפיינים, בין היתר עבור חברת קוקה-קולה, תאגיד יוניליבר, פרוקטר וגמבל, חברת ויזה, סוכנות יונדאי ועוד.
בין הפרסומות אותן הפיקה איינשטיין: סדרת הפרסומות של פוקס עם בר רפאלי ונועם טור, סדרת הפרסומות של עוף טוב עם דרור קרן, והפרסומת של הבנק הבינלאומי הראשון עם אסי כהן "פופקורן", עבורה זכו בקקטוס הזהב ופרסי אפי.
בין השנים 2012–2013 שימשה איינשטיין כמבקרת סרטים באתר "סרט", שם ביקרה את הסרטים: "בכל מחיר", "ייסמין הכחולה", "הואלס האחרון" ו"הורג אותם ברכות".
בשנת 2007 התמחתה איינשטיין בחברת ההפקות של התסריטאי סטיבן זאיליאן כקוראת תסריטים.
בשנת 2014, עברה איינשטיין להתגורר בלוס אנג'לס.
באותה שנה תסריט שכתבה איינשטיין זכה בפרס ג'ופלין בתחרות התסריטים BlueCat והיא נבחרה להשתלם בסדנת כתיבה של "The Black List" בהדרכתם של התסריטאים מקס בורנשטיין וג'סיקה בנדינגר.
בשנת 2017 נבחרה על ידי Tracking Board לאחת התסריטאיות המבטיחות בהוליווד.
בשנת 2016, תסריט לקומדיה רומנטית שכתבה איינשטיין הגיע לשלב חצי הגמר בתחרות התסריטאות של פרסי האוסקר - "The Nicholl Fellowship" וזכה במקום שני בתחרות התסריטים של CineStory בשנת 2018 נמכרו זכויות התסריט לסרטי סוני אותו מפיקים אליזבט בנקס ומקס הנדלמן.
משנת 2017, חברה איינשטיין בארגון Women In Film ובשנת 2018 התקבלה לאיגוד התסריטאים האמריקאי WGA.
בשנת 2019, התבקשה לשכתב את הקומדיה הרומנטית "בחצות" עבור נטפליקס וכתבה סדרה מוזיקלית עבור שירות הסטרימינג קוויבי יחד עם אורן זגמן.
ב-2020, חברת ההפקה Media infornamt לקחה את הזכויות לתסריט קומי חדש שאיינשטיין כתבה, Staying Home, והוא יופק על ידי ג'ודי קיירו ומייקל סימפסון.
איינשטיין מתגוררת בלוס אנג'לס עם בעלה איתי אגמון ושני ילדיהם.
2019 – Marriage Material (סדרה, יחד עם אורן זגמן)
סבינה אלדר גיזי באבאייבה (באזרית: Səbinə Eldar qızı Babayeva; באנגלית: Sabina Babayeva; נולדה ב-2 בדצמבר 1979) היא זמרת אזרית.
ייצגה את מדינתה באירוויזיון 2012, אשר נערך במדינתה.
סבינה באבאייבה נולדה ב-2 בדצמבר 1979 בבאקו, אזרבייג'ן.
לאחר שסיימה את לימודיה בתיכון, החלה ללמוד פיתוח קול במכללה למוזיקה בקונסרבטוריון הלאומי של אזרבייג'ן.
היא בעלת תואר באמנויות ווקאליות, והשתתפה במספר תחרויות שירה במדינתה ומחוצה לה.
בשנת 2003, שרה באבאייבה את "כמו חלום" בסדרה האזרית המצליחה "חיים לבנים" ובכך התפרסמה ברחבי המדינה.
בשנים שלאחר מכן, שרה שירי ג'אז והחלה לעבוד במרכז הג'אז של באקו.
באבאייבה הגישה בקשה לייצג את אזרבייג'ן בתחרות האירוויזיון בכל שנה מאז הופעת הבכורה של המדינה בתחרות בשנת 2008. באירוויזיון 2012 נבחרה סוף סוף לייצג את מדינתה לאחר שניצחה בגמר הבחירה הלאומית שהתקיים בארמון היידר אליאב ב-12 בפברואר.
השיר שנבחר עבורה נחשף ב-17 במרץ והוא נקרא "כשהמוזיקה מתה"- "When the Music Dies".
בסבב ההופעות שלפני התחרות, הגיעה באבאייבה למקום הרביעי בסוכנויות ההימורים לקראת התחרות, זהו המיקום הגבוה ביותר אליו הגיעה מדינה מארחת מאז קיום חצאי הגמר בתחרות.
כמו כן, זכתה בפרסי מרסל בזנסון בקטוגרית פרס התקשורת על ידי העיתונאים.
ב-26 במאי, בגמר התחרות שנערך בבאקו, עיר הולדתה של באבאייבה, התמודדה באבאייבה ישירות בגמר ללא צורך לעבור את שלב חצי הגמר עקב היותה מהמדינה המארחת, היא הופיעה בשיר מספר 13 וסיימה את הערב במקום ה-4 מתוך 26 מדינות, כשלרשותה 150 נקודות.
היא מחשיבה את אחד מיריביה לתחרות אירוויזיון 2012, אנגלברט המפרדינק, אשר ייצג את בריטניה, לאחד הזמרים האהובים עליה והביעה עניין לשיר איתו דואט.
ב-2012 הקליטה דואט עם אנרי ג'וחדזה אשר ייצג את גאורגיה גם כן באירוויזיון 2012.
בשנת 2014, הגישה את הניקוד עבור אזרבייג'ן באירוויזיון 2014.
באבאייבה נשואה לבמאי ג'ווידן שריפוב ואם לבן.
סבין לפסיוס הייתה ציירת פורטרטים גרמנית, חברת הזצסיון הברלינאי.
היא הייתה בתם של צייר הדיוקנאות גוסטב גראף ופרנציסקה ליברייך (1824–1893), ליתוגרפית.
היא למדה אצל אביה וב-1892 התחתנה עם הצייר ריינהולד לפסיוס.
היא ובעלה הוחזקו באותה מידה והיו פופולריים מאוד בקרב הקהילה העסקית והעשירים.
אחיה היה היסטוריון האמנות בותו גראף.
היא הייתה גם חברה קרובה וחסידה של שטפן גורגה.
בנה סטפן (1897–1917), שנהרג במלחמת העולם הראשונה, נקרא על שמו.
היא פרסמה ספר על חברותם בשנת 1935, שם ייחסה את התקף הלב הקטלני של אחיה בוטו לידיעה על מות בנה.
לפסיוס הציגה את עבודותיה בבניין האישה בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
הסלון שלה בברלין-ווסטנד נחשב לנקודת מפגש חברתית מרכזית.
השתתפו בו אישים מרכזיים מעולם התרבות והאקדמיה: גאורג זימל, וילהלם דילתיי, אוגוסט אנדל וריינר מריה רילקה.
היא הייתה אחת החברות המייסדות של הזצסיון הברלינאי והציגה איתם עד 1913.
מרבית 280 הדיוקנאות שלה היו של אנשים בקהילה היהודית ואבדו או הושמדו במהלך מלחמת העולם השנייה.
סבילינות (סבילינס / סביאנאס) (בספרדית: Sevillanas, [הגייה בספרדית: seβiˈʝanas]) הם סוג של מוזיקת עם וריקודים עממיים של סביליה ואזוריה.
הם נגזרו מהסגידיליה (Seguidilla קרי: סגידיה), ז'אנר מוזיקלי וריקודים עממיים וקסטיליאנים.
ריקוד ספרדי זה, מקורו בסביבות המאה ה-15. במשך מאות השנים, ובמיוחד ב, הסביליאנים התערבבו עם צורות מחול ספרדיות אחרות, כמו פלמנקו, כדי לתת את המגוון הגדול של הריקודים שתוכלו למצוא כיום.
למרות ההיסטוריה הארוכה שלהם, המילה 'Sevillanas' שמשמעותה סוג של ריקוד ספרדי רק נכנסה למילון בשפה הספרדית בשנת 1884. לפני זמן זה, האקדמיה "אספניולה" (האקדמיה הספרדית המלכותית) לא הכירה רשמית במילה עם משמעות זו.
יש להם דפוס מוזיקלי מוגבל יחסית, אך הם עשירים במילים המבוססות על חיי כפר, עיירות כפריות, שכונות, עלייה לרגל ונושאי אהבה.
הם מושרים על ידי שפע של קבוצות מקומיות, כמו לוס רומרוס דה לה פואבלה, לוס אמיגוס דה ג'ינס, לאס קורלראס דה לבריה, קנטורס דה היספאליס ולוס דל ריו.
מדי שנה מתפרסמים עשרות סבילינות חדשות על גבי תקליטור.
הסגנון שונה מהפלמנקו בכך, שהריקודים הם כוריאוגרפיים ומבוצעים בדרך כלל על ידי זוגות או קבוצות של אנשים.
סבינה והגברים הוא סרט ישראלי משנת 1966 בבימויו של פיטר פריישטדט ובהפקת של מרגוט קלאוזנר.
קלאוזנר יזמה את צילום הסרט לאחר שקראה סיפור קצר בשם "הרמונה של הגב' סבינה" מאת אלכסנדר צ'רסקי שהתפרסם בעיתון מעריב.
קלאוזנר גייסה כסף להפקה ואת צוות השחקנים המרשים, אך הסרט נחל כישלון מסחרי.
סבינה, נערה הגרה ביפו, מארחת בביתה מספר עולים גברים: אלי – פועל ניקיון בעירייה, ג'וני – מדריך רכיבה שעלה מאנגליה ומוסא שעלה ממרוקו.
סַבִּיל ווקופ (מכונה גם מַשְׁקִית ווקופ או רַהַט ווקופ) הוא סַבִּיל, השוכן ברחוב דוד רמז בירושלים מול תחנת הרכבת הישנה, בסמוך לח'אן הירושלמי ולמרגלות גבעת התנ"ך.
מדובר ברהט כפול עם שתי ברזיות, שניתן לתושבי ירושלים המנדטורית בשנת 1938, כמתנת פרידה לכבוד סיום כהונתו של הנציב העליון סֶר ארתור גרנפל ווקופ.
סביל זה ייחודי בכך שהוא סביל מודרני, מהתקופה הבריטית, בעוד שרוב הסבילים בארץ ובירושלים בפרט, נבנו בתקופה הממלוכית והעות'מאנית.
סבילים מתקופות אלו קיבלו מים שהגיעו מאזורים גבוהים, מאחר שהמים הגיעו בכח הכבידה, בעיקר מאזור הר חברון, והובאו לירושלים באמות מים.
לעומת הסבילים העתיקים, סביל זה קיבל את מימיו ממשאבות מים מרוחקות ולא בהכרח גבוהות גאוגרפית ובמובן זה מדובר היה במתקן מודרני וייחודי לתקופתו.
הסביל הוצב במקום בעל חשיבות רבה, מול תחנת הרכבת.
מיקום זה איפשר לנוסעים להרוות את צמאונם בתום הנסיעה או להצטייד במים טרם הנסיעה ברכבת.
כמו כן הסביל ממוקם על אם הדרך בין ירושלים לחברון ובית לחם, מקומות שאליהם יש תנועה ערה של אנשים לצורכי מסחר ותנועה רבה של צליינים בני כל הדתות למערת המכפלה, לקבר רחל ולכנסיית המולד.
מאחורי הסביל ניתן לראות את המסלע המרכיב את הרי ירושלים - סלע חבורת יהודה המורכב מגיר, מדולומיט ומקרטון.
הסביל עמד מוזנח במשך מספר שנים.
בשנת 2013 נוקה ושוקם על ידי חברת המים של ירושלים, חברת הגיחון.
להלן הסבר לכתוב בהקדשה כולל תאריו של ווקופ:
המתנה של הגנרל סר ארתור גרנפל וווקופ, נציב עליון של פלסטין 1931-1938
GCB פירושו "אביר הצלב הגדול" במסדר האמבט (Knight Grand Cross)
סבילות מערכת החיסון בהיריון היא התמודדות המערכת חיסונית של האם במהלך ההיריון עם העובר והשליה.
היריון הוא תהליך טבעי המהווה אתגר עבור מערכת החיסון משום שסבילותה בתקופת ההיריון נוגדת את התגובה החיסונית אשר נכנסת לפעולה כאשר יש גורם זר בגופנו.
האם נושאת ברחמה עובר הנושא גם את מטענו הגנטי של האב ומבכך עלול להוות עבור מערכת החיסון גורם זר שיעורר תגובת דחייה וכתוצאה מכך הפלה.
ישנם מנגנונים שתפקידם לגרום לעובר לגדול ברחם האם ללא דחייתו.
אחד המנגונים החשובים בשמירה על העובר ממערכת החיסון של האם הוא מנגנון השליה, אשר מתפתחת יחד עם העובר במהלך ההיריון.
לשליה תפקידים רבים וחשובים אשר אחד מהם הוא להוות חיץ מגן בין העובר לאם מבחינה חיסונית (אימונולוגית) בעזרת מנגנונים שנועדו לגרום לסבילות מערכת החיסון כלפי העובר בהיריון.
במהלך ההיריון מתרחשים ברחם מספר שינויים.
השליה מפרישה נוירוקונין 2 המכיל מולקולות פוספוכולין אשר מטרתן למנוע תקיפת מערכת חיסון כלפי העובר, טפילים משתמשים במנגנון זה כדי להימנע זיהוי מערכת החיסון של הפונדקאי.
כמו כן, בעובר ישנם לימפוציטים קטנים שמתפקדים כתאים מדכאים ומעכבים את תאי מערכת החיסון של האם מסוג T ציטוטוקסיים על ידי דיכוי התגובה לאינטרלוקין 2 .
תאי טרופובלסט בשלייה, הם תאים יוצאי דופן משום שבניגוד לתאים אחרים בגוף הם נטולי איזוטופים מסוג - MHC class I HLA-A, HLA-B, משום היעדרם נמנע הרס על ידי תאי T ציטוטוקסים של האם.
אם היו קיימים מערכת החיסון של האם הייתה תוקפת את העובר משום שהייתה מזהה אותם כגורם זר.
מנגד, תאי השלייה מכילים איזוטופים לא רגילים מסוג MHC class I HLA-E, HLA-G, שמונעים הרס על די של מערכת החיסון האימהית.
בנוסף הטרופובלסט מבטאים גם HLA-C אשר מגבילים מעבר בין תאי ובכך נמנעת נדידת תאי מערכת חיסון בין העובר המתפתח לבין גוף האם.
השלייה מאפשרת לנוגדניigG אימהיים לעובר כדי להגן עליו מפני זיהומים.
עם זאת, מטרתם של נוגדנים אלה אינה תאי העובר, אלא אם כן חומר עוברי יוצא מהשלייה ובא במגע עם תאי B אימהיים ולגרום להם לייצר נוגדנים כנגד מטרות עובריות.
האם אכן מייצרת נוגדנים נגד סוגי דם ABO זרים, כאשר תאי הדם העובריים הם מטרות אפשריות, אך נוגדנים אלה שנוצרו מראש הם בדרך כלל מסוג IgM ולכן בדרך כלל אינם חוצים את השליה.
ובכל זאת, לעיתים רחוקות, אי התאמה של ABO יכולה להוליד נוגדני IgG שחוצים את השליה, ונגרמים על ידי רגישות של האם (בדרך כלל מסוג דם O) לאנטיגנים במזונות או בחיידקים.
מחסום השיליה אינו האמצעי היחיד להתחמק ממערכת החיסון שכן תאי עובר הזרים למערכת החיסון האימהית ממשיכים למחזור הדם האימהי מהצד השני של מחזור השליה.
מודל נוסף לסבילות מערכת החסינות במהלך השלבים ראשונים של ההיריון היא ההשערה של מערכת ההגנה העוברית eu-FEDS.הנחת היסוד של השערה זו היא שגליקופרוטאינים הקשורים לשטח התא מדכאים כל תגובה חיסונית אפשרית ומעכבים את דחיית העובר.
כמו כן, מודל זה מציע עוד רצפי פחמימות ספציפיים המקושרים באופן קוולנטי לגליקופרוטאין המדכא מערכת חיסונית ופועלים כקבוצות פונקציונלית הגורמת לדיכוי חיסוני.
הגליפקופרוטאינים העיקרי של הרחם והעובר הקשורים למודל eu-FEDS באדם כוללים אלפא-פטופרוטאין , וגליקודלין - הידוע גם בשם חלבון השליה 14.
מקרים של אי סבילות מספקת בהיריון
מקרים רבים של הפלה ספונטנית עשויים להיות מתוארים באותה הדרך של דחיית השתלהמצד האם וחוסר סובלנות כרוני עלול לגרום לאי פוריות.
דוגמאות נוספות לסבילות חיסונית לא מספקת בהיריון הן מחלת RH רעלת היריון:
מחלת Rh- נגרמת על ידי ייצור נוגדני האם (כולל נוגדני IgG) נגד האנטיגן RH אשר נמצא על גבי תאי הדם האדומים של תינוקה.
הדבר מתרחש כאשר תאי דמה של האם עם Rh שלילי ואילו לתינוק יש Rh חיובי, כמות קטנה של דם עם הRh החיובי נכנסת למחזור הדם של האם כדי לגרום לה לייצר נוגדני IgG נגד אנטיגן D (.
ה-IgG האימהי מסוגל לעבור דרך השליה לתוך העובר ואם רמתו מספקת, הוא יגרום להרס של תאי דם אדומים עובריים חיוביים D, הדבר יוביל להתפתחות של מחלה המוליטית מסוג אנטי-Rh של העובר והילוד אשר בדרך כלל מחמיר עם כל היריון נוסף שאינו תואם Rh.
רעלת היריון- אחת הסיבות לרעלת היריון היא תגובה חיסונית לא תקינה כלפי השליה.
ישנן עדויות משמעותיותלחשיפה לזרע של בן הזוג כמניעה של רעלת היריון, בעיקר בשל ספיגת מספר גורמים מווסתים חיסונית הקיימים בנוזל הזרע.
הריונות הנובעים מתרומת ביציות,שבהם מקבלת התרומה דומה גנטית יותר לאם הביולוגית מאשר לעובר, קשורים לשכיחות גבוהה יותר של יתר לחץ דם הנגרם מהיריון ופתולוגית שליה.
השינויים במערכת החיסונית בולטים יותר מאשר בהריונות רגילים ולכן הוצע כי השכיחות הגבוהה יותר של מצבים מסוימים בתרומת ביציות עשויה להיגרם כתוצאה מהפחתת הסבילות החיסונית מצד האם.
תגובות אימונולוגיות יכולות להיות הסיבה למקרים רבים של אי-פוריות והפלות.חלק מהגורמים האימונולגים שתורמים לאי-פוריות הם תסמונת כשל רבייה אוטואימונית , נוכחות של נוגדי אנטי-פוספוליפיד , ונוגדים אנטי גרעיניים.
נוגדי אנטי-פוספוליפיד מכוונים נגד פוספוליפידים של ממברנת התא.
מחקרים הראו שנוגדנים המכוונים נגד פוספטידילסרין ,פוספטידילכולין , פוספטידילגליצרול, פוספטידילינוזיטול, ופוספטידילאתנולמין גם תוקפים את הטרום-עובר.
נוגדים נגד פוספטידילסרין, פוספטידילאתנולמין מכוונים נגד ה-טרופובלסט.
פוספוליפידים אלו הם חיוניים עבור היכולת של תאי העובר להישאר מחוברים לתאי הרחם עם השרשה.
אם לנקבה יש נוגדנים נגד הפוספוליפידים הללו, הם יושמדו ע"י התגובה החיסונית ובסופו של דבר העובר לא יוכל להישאר מחובר לרחם.
הנוגדים האלה גם מסכנים את בריאות הרחם ע"י כך שהם משנים את זרימת הדם אל הרחם.
נוגדנים אנטי-גרעיניים גורמים לדלקת ברחם אשר גורמת לו להיות לא כשיר להשרשת עובר.
תאי הרג טבעיים מפרשים את תאי העובר כתאי סרטן ותוקפים אותם.
אם אשר סובלת מתסמונת כשל רבייה אוטואימונית תחווה תופעות לא מוסברות של אי-פוריות, אנדומטריוזיס, הפלות חוזרות ונשנות, כתוצאה מהרמות הגבוהות של נוגדנים אנטי-גרעיניים.
לנוכחות של נוגדנים אנטי-פוספולידים ונוגדים אנטי-גרעינים יש השפעות רעילות על ההשרשה של עוברים.
אך הנ"ל לא חל על נוגדני אנטי-בלוטת התריס .
לרמות מוגברות שלהם יש השפעה רעילה, אבל הם מהווים אינדיקציה לסיכון להפלות.
רמות גבוהות של נוגדנים מסוג אנטי-בלוטת התריס מהווים סימן לנשים שיש להן חוסר תפקוד ב-לימפוציט מכיוון שהרמות הגבוהות הללו מהוות סימן לתאי T שמסתירים רמות גבוהות של ציטוקינים שמשפיעים על דלקת בדופן הרחם.
אין עדיין תרופה מוכחת אשר מונעת הפלות ע"י עיכוב תגובות חיסוניות של גוף האם לאספירין אין השפעה במקרה זה.
ההערכה היא שהסבילות החיסונית המוגברת היא גורם עיקרי לעלייה ברגישות ובחומרה של זיהומים בהיריון.
נשים בהיריון נפגעות בצורה חמורה יותר, למשל, משפעת, הפטיטיס E, הרפס ומלריה.
העדויות מוגבלות יותר עבור חצבת, אבעבועות שחורות ואבעבועות רוח.
נראה שהיריון אינו משנה את ההשפעות המגנות של החיסון כנגד מחלות.
אם ניתן היה להבין את מנגנוני הדחייה-החסינות של העובר, זה עשוי היה להוביל להיריון בין-מינים שונים, כאשר, למשל, חזירים נושאים עוברים אנושיים כחלופה לאם פונדקאית אנושית.
סַבְיוֹנָה רוֹטְלֵוִי (נולדה ב-7 באוקטובר 1941) היא שופטת בית המשפט המחוזי בדימוס ופעילה חברתית בנושאי זכויות ילדים ורווחתם וזכויות נשים.
כיהנה כשופטת בית המשפט לנוער (1978–1993) וכשופטת בית המשפט המחוזי בתל אביב (1993–2008), ובשנים 2006–2008 כיהנה כסגנית נשיא בית המשפט המחוזי.
עמדה בראש ועדת רוטלוי לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומם בחקיקה, וישבה בדין במשפטו של יגאל עמיר באשמת רצח ראש הממשלה יצחק רבין.
יזמה את הקמת עמותת עלם בארצות הברית והייתה ממייסדות תנועת נשים עושות שלום.
סביונה רוטלוי לבית רגב (רגנשטרייף) נולדה ברמת גן בשנת 1941, בתם של הניה-עליזה (לבית שרייבר) ואוטו רגנשטרייף.
עד גיל 5 התגוררה במשטרת רמת גן, שם היה אביה שוטר במשטרת המנדט הבריטי.
כילדה ונערה הייתה עדה לאירועים היסטוריים כגון ההתקפה של האצ"ל על משטרת רמת גן שבמהלכה עזבה את בית מגוריה, והפצצת ביתו של ראש העיר במהלך מלחמת העצמאות.
בהרצאותיה סיפרה לא אחת כי בעת שהיא ואחותה אילנה צור, לימים מייסדת פסטיבל דוקאביב, היו תלמידות בבית הספר העממי - הן החליטו לשנות את שם משפחתן מרגנשטרייף לרגב.
ראשית הן הודיעו על כך לבתי הספר, ורק לאחר מכן להורים.
ההורים קבלו זאת בהבנה והחליפו במשרד הפנים את שם המשפחה.
בילדותה למדה מחול ונגינה בפסנתר, בין היתר בקונסרבטוריון תל אביב.
רוטלוי הייתה פעילה במועצת התלמידים בתיכון "אהל שם", בתנועת הצופים ואף נשלחה מטעם התנועה לג'מבורי באנגליה בשנת 1957.
שירות צבאי, לימודי משפטים והתמחות
לאחר סיום שירותה הצבאי ביחידת הקשר לעיתונות של דובר צה"ל, החלה רוטלוי לימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים בשנת 1960, ובמקביל למדה גם במכון לקרימינולוגיה בירושלים.
כסטודנטית עבדה במשרד של תנ"ך קורן בירושלים.
עם סיום הלימודים נסעה עם בן זוגה עמי אסנת לשנה לארה"ב, ולמדה משפט פלילי באוניברסיטת הרווארד.
את ההתמחות עשתה רוטלוי במשך שנה אצל עו"ד יונה בלטמן בפרקליטות מחוז ירושלים, ובמשך שנה במשרד זליגמן ושות' בתל אביב.
מערכת בתי המשפט ופעילות משפטית
לאחר מספר שנים של עבודה בשוק הפרטי, בעיקר בנושאי נזיקין ועבודה, מונתה רוטלוי בשנת 1978 כשופטת בבית המשפט לנוער בתל אביב ובאזור המרכז: נתניה, חדרה וכפר סבא.
רוטלוי כיהנה כשופטת נוער במשך 15 שנים.
בפסקי הדין הרבים שכתבה באו לידי ביטוי רגישות לעוולות הנעשות לילדים, והקשבה להם ולמצוקותיהם.
זו הייתה גישה חדשנית ביחס לתפיסה שהייתה נהוגה עד אז, לפיה ילדים הם ספיחים של הוריהם, וחסרי זכויות עצמאיות.
פסקי הדין שכתבה והופעותיה בפני פורומים משפטיים מקצועיים, ברשות המחוקקת ובשירותי הרווחה, הובילו לתיקוני חקיקה ולגיבוש תפיסה משפטית וחברתית חדשה ביחס לילדים, הרואה בהם נושאי זכויות ובני אדם שווים בערכם.
השופטת רוטלוי הניחה את המסד לפיתוח המחקר והמומחיות בתחום זכויות ילדים בישראל.
היא יזמה ונטלה חלק פעיל בהעברתם של הקורסים האקדמיים הראשונים להכשרת חוקרי ילדים ופקידי סעד.
בתקופת כהונתה בבית המשפט לנוער קידמה רוטלוי ונטלה חלק בשיתופי פעולה בין-תחומיים לקידום זכויות ילדים ורווחתם, עם מומחים מובילים בתחום הפסיכולוגיה והפסיכיאטריה של הילד, עבודה סוציאלית ומשפטים, בשילוב הכוחות המקצועיים במשרדי המשפטים, הרווחה, החינוך וכן בוועדות הכנסת.
הגישה החלוצית שהובילה הפכה במהלך השנים מקובלת, וכיום השתתפות ילדים ואף ייצוגם העצמאי על ידי עורכי דין ואפוטרופסים לדין, מקובלת ואף מעוגנת בחקיקה.
בשנת 1993 מונתה רוטלוי לשופטת בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
היא ישבה בדין בתיקים בתחומים שונים, בין היתר דיני משפחה ומשפט פלילי.
בתיקי מעמד אישי שבהם דנה טרם הקמת בית המשפט לענייני משפחה, נתנה רוטלוי ביטוי לתפיסתה כי זכותם של ילדים לשמור על קשר עם שני ההורים, ואילו הקשר של ההורים עם הילדים הוא חובה ולא רק זכות.
תפיסה זאת הובילה לשינוי עמדות באשר לתפקידם של אבות כהורים.
אלפי הסכמי גירושין שונו בהסכמת ההורים כדי לתת ביטוי לגישה זו.
לאחר הקמתו של בית המשפט לענייני משפחה בשנת 1995 ישבה השופטת רוטלוי בהרכב ערעורים של בית המשפט המחוזי בתל אביב על פסקי הדין של בית המשפט לענייני משפחה.
פסקי הדין שנתנה סייעו לקדם את התפיסה שילדים אינם חפצים המועברים ממקום למקום או מיד ליד, אלא בני אדם בעלי אישיות משפטית עצמאית וזכויות, על אף היותם קטינים.
מתן ביטוי לזכות להשתתף בהחלטות הנוגעות לייצוג העצמאי של ילדים בנפרד מזכות הייצוג של ההורים להם על פי סעיף 12 לאמנה בדבר זכויות הילד, ולמשמעות של המושג "טובת הילד" (סעיף 3 לאמנה).
דעת מיעוט שהפכה מאוחר יותר להחלטת הרוב בפסק דין ירוס-חקק נגד היועץ המשפטי לממשלה, כי ניתן להכיר באימוץ הדדי של ילדים בידי שתי אמהות לסביות החיות יחד כבנות זוג, נוכח מרכזיות שיקול "טובת הילד", המחייב מתן תוקף משפטי למציאות שבה חיו הילדים מאז לידתם.
בפרשת "תינוק המריבה" פסקה רוטלוי, שוב בדעת מיעוט שאומצה לאחר מכן בבית המשפט העליון, שטובת הילד שגדל מאז ינקותו אצל הורים שאינם הוריו הביולוגיים ושאליהם התקשר וראה בהם את הוריו הפסיכולוגים, מחייבת שיישאר בידיהם ולא יוחזר לידי הוריו הביולוגיים.
רוטלוי הכירה במעמדם המשפטי של ההורים המיועדים לאמץ, שהילד היה במשמורתם מאז ינקותו, בהליך החזרה מההחלטה בדבר אימוצו.
רוטלוי שימשה כשופטת בתיקים פליליים רבים בבית המשפט המחוזי בתל אביב, בין היתר במשפטו של יגאל עמיר רוצחו של ראש-הממשלה יצחק רבין, וכראש הרכב פשעים חמורים.
גם בתחום זה בלטה בעמידתה הנחרצת על זכויות אדם, ובמיוחד זכויותיהם של קורבנות לעבירות.
ענישה גופנית: בשנת 1997 פסקה רוטלוי, לראשונה במשפט הישראלי, כי ענישה גופנית של ילדים על ידי הוריהם אינה עולה בקנה אחד עם זכויותיהם של ילדים, ועל כן אסור להורים להכות את ילדיהם גם מטעמים "חינוכיים".
פסק דין שואב ממקורות היהדות ומהאמנה דבר זכויות הילד.
פסק הדין אושר על ידי בית המשפט העליון בע"א 4596/98 פלונית נ' מדינת ישראל, בה ציטטה השופטת ביניש את דברי רוטלוי:
זיכרון מודחק: בתיק עלתה סוגיית הסתמכותה של הרשעה על עדות קורבן עבירות מין שהודחקו משך שנים רבות עד שכחה, ונעורו בעקבות טריגר שהציף את הזכרונות להכרה.
נקבע כי לאור מהימנות המתלוננת ולאור ניתוח התסמינים האופייניים לנפגעי עבירת מין בכלל ועבירת גילוי עריות בפרט, מדובר בזיכרון אמת מודחק ולא בזיכרון שווא.
תיק האחים באדיר: הפסיקה הנוגעת לאחים, עיוורים מלידה, שביצעו סדרה של מעשי נוכלות שיסודם בניצול פרצות אבטחה במערכות תקשורת שונות.
תקדימיות הפסיקה, בין היתר, היא בניתוח ראשוני בפסיקה של שאלת פריסתו של חוק המחשבים, תשנ"ה-1995 על מערכות טלפוניה ציבוריות ועל מערכות טלפוניה פרטיות.
תיק רצח שריפת האישה הגרושה בנוכחות בנותיהם - דוד נזרי: בגזר הדין, הוטל על הנאשם הפיצוי המרבי אותו ניתן להשית, עבור כל אחת מבנותיו בסך של 228,000 ש"ח:
פסקי דינה של השופטת רוטלוי בנושא אלימות כלפי נשים תרמו אף הם לשינויים במשפט הישראלי:
נ' וושדי: התייחסות ראשונה בפסיקה לסוגיית ההטרדה המאיימת בעקבות חקיקה בנושא בארצות הברית, טרם חקיקתו של החוק למניעת הטרדה מאיימת, תשס"ב-2001. בפסיקה ישנה הכרה בצורך להגנה על זכותן של נשים שלא להיות מוטרדות או מאוימות על ידי בני זוגן לשעבר, שכן פעמים רבות האיום המתמיד קשה ומכביד מאלימות פיזית.
בעקבות פסיקה זאת נחקק החוק למניעת הטרדה מאיימת אשר נתן ביטוי במשפט לתופעה של מעקבים ושיחות טלפון מאיימות הפוגעות בחירותו ובכבודו של האדם (ובפרט נשים), ואיפשר מתן צווי הגנה שהפרתם מהווה עבירה פלילית.
תפ"ח (ת"א) 204/05 מדינת ישראל נ' פלוני: אונס ורצח של קטינה מעיין ספיר בידי קטין: נעשה איזון בין זכות הקטין הנאשם לחיסיון לבין זכות משפחת הקורבן.
הרכב של פשעים חמורים היושב בדין על פי חוק הנוער (שפיטה, ענישה ודרכי טיפול) תשל"א 1971 מחייב בדרך כלל דיון בדלתיים סגורות.
לפי בקשת משפחת המנוחה התקיים הדיון בנוכחות בני המשפחה.
בדבר מעמד נפגע עבירה לעניין דיון בדלתיים סגורות, גם כאשר הדבר אינו קבוע במפורש בחוק, קבעה השופטת רוטלוי:
קולם וייצוגם של חולי נפש בבית המשפט
רבות מפסיקותיה של רוטלוי הביאו לשינוי בנושא אשפוז כפוי מתוך הכרה שחולי נפש הם אוכלוסייה מוחלשת הזקוקה להגנת החוק.
הפסיקות נוגעות בעיקר לחובה לקיים את לשון החוק בדקדקנות כדי לשמור על זכויות האדם ועל כבודו של המאושפז בכפייה.
נושא נוסף הבולט בפסיקותיה קשור לחשיבות הייצוג המשפטי של אדם המאושפז בכפייה בוועדה פסיכיאטרית מחוזית ובבתי המשפט:
השופטת רוטלוי הביעה עמדה נחושה בדבר הזכות להישמע במסגרת החוק לטיפול בחולי נפש כחלק מכללי הצדק הטבעי וכן הזכות להיות מיוצג על ידי סניגור בכל הליך שלטוני הפוגע בחירותו של המאושפז.
ביולי 2000 הגישה ועדה מקצועית של משרד המשפטים בראשות פרקליטת מחוז מרכז נורית שניט את המלצותיה לעניין תפקוד הוועדות הפסיכיאטריות.
אחת ההמלצות היא לתת חובת ייצוג לכל אדם המאושפז בכפייה.
הוועדה סקרה גם את הפסיקה הקיימת והסתמכה בין היתר על בע"ש 689/98.
בעקבות סדרה של פסיקות שניתנו על-ידי רוטלוי בעניין חובת הייצוג המשפטי בהליכי אשפוז בכפייה, הגישה בשנת 2001 האגודה לזכויות האזרח עתירה לבית המשפט העליון כנגד משרד המשפטים והבריאות.
מנתונים של הסיוע המשפטי במשרד המשפטים עולה כי נכון לשנים 2018–2019 הם ייצגו בכ-6,000 תיקים ובכ-12,000 הליכים משפטיים.
החשיבות הנוספת של הייצוג המשפטי למאושפזים בכפייה היא בהעלאה לסדר היום הציבורי מקרים הנוגעים לתנאי אשפוז ובייחוד נקיטת אמצעים מגבילים כלפי אנשים המאושפזים בכפייה לרבות קשירה ובידוד ומתן טיפול בנזעי חשמל.
מהנתונים של דו"ח הסיוע המשפטי עולה כי חשיבות הייצוג המשפטי הגדילה את היכולת של האדם לעמוד על זכויותיו המשפטיות.
השתתפות ילדים בבתי המשפט וייצוג קטינים בבתי המשפט
לפי סעיף 12 באמנה בדבר זכויות הילד, השתתפות ילדים בבתי המשפט כוללת הן את שמיעת קולם והן את ייצוגם.
הנושא של ייצוג קטינים העסיק את השופטת רוטלוי עוד בבית המשפט לנוער בראותה בהם בני אדם בעלי זכויות עצמאיות.
בהליך הפלילי לא הייתה מניעה לייצוג קטינים לפי חוק הנוער (שפיטה ענישה ודרכי טיפול), אולם בפועל רק הורים בעלי אמצעים היו יכולים לשאת בהוצאות שכר הטרחה.
כאשר הופיעה רוטלוי בפני ועדת בכור (סיוע משפטי), שדנה בשאלת הייצוג, הביעה דעתה שראוי וצודק שקטינים בהליך הפלילי יהיו מיוצגים על ידי עורכי דין.
בעקבות המלצות ועדת בכור הוקמה הסנגוריה הציבורית הפועלת גם כמייצגת קטינים.
באותה תקופה, קטינים לא היו מיוצגים גם בהליך האזרחי לפי חוק הנוער (טיפול והשגחה) המאפשר התערבות המדינה באוטונומיה ההורית.
ההנחה הייתה שפקידות הסעד לעניין חוק זה מייצגות לא רק את שרותי הרווחה אלא גם את טובת הקטין.
עוד בטרם כתיבת המלצות הוועדה ליישום האמנה בדבר זכויות הילד (ועדת רוטלוי), הביעה רוטלוי בפסקי דינה בנושאים של מעמד אישי עמדה כי זכותו של קטין להשתתף ולהישמע במסגרת הליכים משפטיים הנוגעים לו, בין היתר באמצעות מינוי מייצג עצמאי (כאפוטרופוס לדין), גם בהליכי מעמד אישי.
לעמדתה, היה מקום לשמוע את הקטין ולתת משקל לעמדתו ורצונו, אף אם בסופו של הליך יכריע בית המשפט כי רצונו המוצהר של הקטין אינו עולה בקנה אחד עם טובתו.
רוטלוי הייתה מהשופטים הראשונים שביקשו לשמוע ילדים בהליכים שנגעו להם ולהקשיב לנקודת מבטם על חייהם.
היא הקפידה להזמינם ללשכתה כשנדרש ולשמוע אותם, כדי שההכרעה בעניינם תביא בחשבון את דעתם, רגשותיהם וצרכיהם:
גם ביחס לקטין חסר מעמד, אשר נזקק לטיפול רפואי, ואשר אמו נטשה אותו והוא התמודד עם בעיה לבבית כרונית קשה, עמדה השופטת רוטלוי על זכותו כי טובתו תיוצג באופן עצמאי בתהליכי קבלת החלטות גורליות לצורך הסדרת מעמדו:
נושא ייצוג קטינים קודם בצורה משמעותית על ידי ועדת רוטלוי שבראשה עמדה.
ועדת משנה בראשותה של ד"ר תמר מורג, ביססה לראשונה בדו"ח את התשתית הנורמטיבית לזכותו של ילד לייצוג עצמאי ונפרד מהוריו בהליכים אזרחיים, על בסיס הוראות האמנה בדבר זכויות הילד, בשילוב עם הוראות הדין הישראלי ופסיקות בית המשפט העליון בישראל, משפט משווה ומחקר אמפירי משווה.
הדו"ח הציע מודל ייצוג עצמאי לקטינים בהליכים אזרחיים שמותאם למאפיינים החברתיים והמשפטיים של מדינת ישראל.
לצורך בחינת הזכות להשתתפות בנושאים של בית המשפט למשפחה, הוקמה ועדה משותפת למשרד המשפטים ומשרד הרווחה בשיתוף מכון ברוקדייל ובראשות השופטת רוטלוי, ונערך פיילוט בשני בתי משפט למשפחה עם מחקר מלווה.
הוקמה יחידה בתוך יחידת הסיוע בבתי המשפט למשפחה שהתמחתה בנושא, והתוצאה המעשית באה לידי ביטוי בתקנות סדר הדין האזרחי.
הממצאים וההמלצות העקרוניים של הוועדה באו לידי ביטוי גם בפסיקותיה של השופטת רוטלוי בנושאים בהם עסקה כערכאת ערעור על החלטות של בתי המשפט לנוער ומשפחה.
כך, לדוגמה בנושאי אימוץ שבהם יש למימד הזמן בחייו של ילד משמעות רבה ולכן משיכת הליכים לאורך זמן ללא ייצוג הקטין איננה משרתת את טובתו.
דברים נוקבים דומים נכתבו על ידי כב' השופטת רוטלוי גם בעניין תיק ע"מ (מחוזי תל אביב-יפו) 11/05 פלונית נ' היועץ המשפטי לממשלה:
פרשת תינוק המריבה נוגעת גם לייצוג ילדים על-ידי אפוטרופוס לדין.
לאחר קבלת המלצות הוועדה, השופטת רוטלוי נטלה חלק בוועדת היגוי שהוקמה על ידי מנכ"ל משרד המשפטים, לצורך תכנון, הקמה וליווי פיילוט לייצוג ילדים באמצעות הסיוע המשפטי במשרד המשפטים.
מערך ייצוג הקטינים 'עו"ד משלי' מהווה הלכה למעשה הגשמה של החזון הנורמטיבי-חברתי של השופטת רוטלוי, כפי שבא לידי ביטוי בעבודת הוועדה שעמדה בראשה ופסיקתה העקבית כערכאת ערעור בבית המשפט המחוזי.
בפסק הדין עמ' 1034/01 פלוני נ' אלמוני, קבעה השופטת רוטלוי את חשיבות השמיעה הישירה של ילדים.
בשנת 1997, בעקבות חתימתה של מדינת ישראל על האמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד, מינה שר המשפטים, צחי הנגבי, את השופטת רוטלוי ליושבת ראש הוועדה לבחינת עקרונות יסוד בתחום הילד והמשפט ויישומו בחקיקה.
במשך כשש שנים בדקה הוועדה תחומים מגוונים של חיי ילדים בישראל, בעזרתם של כ-80 מומחים שונים.
המלצות הוועדה כוללות שישה כרכים של הצעות לשינוי החקיקה בתחומי החינוך, הרווחה, המשפחה, אחריות המדינה, ייצוג ילדים וילדים בהליך הפלילי.
ההמלצות שהוגשו בשנים 2003–2004 לשר המשפטים דאז יוסף (טומי) לפיד מהוות את התשתית הרעיונית לזכויות ילדים בדורות הבאים.
חלק מההמלצות גובשו בחקיקה, בין היתר בחוק האומנה, חוק הנוער (שפיטה ענישה ודרכי טיפול), החוק לתיקון דיני הראיות (הגנת ילדים), ייצוג ילדים בהליכים אזרחיים על ידי הסיוע המשפטי, ועוד.