tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שירות תחת הקורפוס ה-27 ממאי עד ספטמבר 1941, היא הועברה מחדש בתוך הארמייה הראשונה לפיקוד הכללי ה-45, שם נשארה הדיוויזיה מאוקטובר עד נובמבר 1941. בדצמבר 1941, דיוויזיית הרגלים ה-327 הועברה מחדש מהארמייה הראשונה לארמייה השביעית, שם שירתה תחת הקורפוס ה-25 בברטאן.
דיוויזיית הרגלים ה-327 נשארה עם הארמייה השביעית עד מאי 1942. בינואר 1942, הדיוויזיה הוכפפה לקורפוס ה-59 ולקורפוס ה-31 בפברואר עד מאי 1942. לאחר מאי 1942, דיוויזיית הרגלים ה-327 חזרה שוב לארמייה הראשונה ביוני 1942, שם שירתה תחת הקורפוס ה-80 בחוף האטלנטי.
בנובמבר 1942, דיוויזיית הרגלים ה-327 השתתפה במבצע אנטון.
הדיוויזיה נוהלה לזמן קצר על ידי תאודור פישר במהלך מספר ימים באוקטובר 1942, לפני שהוחלף על ידי רודולף פרידריך ב-10 באוקטובר 1942.
בינואר 1943 שירתה דיוויזיית הרגלים ה-327 תחת הקורפוס ה-83 (לשעבר הפיקוד הכללי ה-45) תחת פלגת הארמייה פלבר בזירת הים התיכון.
בפברואר 1943 (לאחר התבוסה הגרמנית המוחצת בקרב סטלינגרד), נקראה דיוויזיית הרגלים ה-327 להתכונן לפריסה מחדש מיידית לחזית המזרחית.
ממרץ עד אוגוסט 1943, הדיוויזיה שירתה תחת הקורפוס ה-13 של הארמייה השנייה תחת קבוצת ארמיות מרכז בגזרת קורסק, שם הצטמצמה לכוח קאמפפגרופה.
מספטמבר עד נובמבר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-327 בכוח קאמפפגרופה, יחד עם הקורפוס ה-13, הייתה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית של קבוצת ארמיות דרום בגזרות קייב וז'יטומיר.
כעת פיקד עליה קצין בדרגת אוברסט בשם ולטר לאנג, שמונה לתפקיד זה באוגוסט 1943.
הדיוויזיה פורקה רשמית ב-2 בנובמבר 1943. צוות הדיוויזיה, יחידות הסיור ויחידות האספקה הצטרפו מחדש לדיוויזיית הרגלים ה-357 החדשה שהוקמה בגנרלגוברנמן.
שאר מערכי החי"ר אורגנו מחדש מרגימנט הגרנדירים ה-597 לקבוצת הדיוויזיה ה-327. קבוצת הדיוויזיה ה-327 אורגנה מאוחר יותר לרגימנט הגרנדירים ה-694 של דיוויזיית הרגלים ה-340 והושמדה בכיס ברודי.
גנרל-לויטננט וילהלם רופרכט (15 בנובמבר 1940 – אוקטובר 1942)
גנרל-מיור תאודור פישר (אוקטובר 1942 – 30 באוקטובר 1942)
גנרל-לויטננט רודולף פרידריך (30 באוקטובר 1942 – אוגוסט 1943)
הדיוויזיה ה-36 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה בפלישה לפולין, במערכה על צרפת, בקרבות שונים בחזית המזרחית, והושמדה במבצע בגרטיון.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36, שלחמה בחזית המערבית, ובכלל זה במבצע נורדווינד, עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בקייזרסלאוטרן, והועמדה תחת פיקוד גאורג לינדמן.
הדיוויזיה השתתפה בסיפוח צ'כוסלובקיה, ובמהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה בחזית המערבית, כחלק מהקורפוס ה-24 במסגרת הארמייה הראשונה.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה ה-16, ובשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה השנייה, והשתתפה בכיבוש ורדן ובפריצת קו מאז'ינו.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-56 במסגרת ארמיית הפאנצר השלישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ובמבצע בגרטיון לחמה כחלק מהקורפוס הממונע ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית והושמדה על יד בוברויסק.
ב-3 באוגוסט 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-36 על בסיס הדיוויזיה ה-268, והועמדה תחת פיקוד אוגוסט ולם.
הדיוויזיה לחמה בסאר-פפאלץ, כחלק מהקורפוס ה-82 במסגרת הארמייה הראשונה.
ב-9 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-36, והיא הועברה תחת פיקוד הקורפוס ה-80 במסגרת הארמייה השביעית.
בינואר 1945 לחמה הדיוויזיה במבצע נורדווינד כחלק מקורפוס האס אס ה-13 במסגרת הארמייה הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרבות השונים בגרמניה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-46 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט במלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוסבה הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-46, שלחמה בהונגריה ובמוראביה.
הדיוויזיה הוקמה ב-24 בנובמבר 1938 בקרלסבד, והועמדה תחת פיקוד פאול פון האזה.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה העשירית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית.
במהלך המערכה בבלקן לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-50 במסגרת הארמייה ה-12, ובמהלך מבצע ברברוסה הייתה הדיוויזיה בתחילה בעתודת הOKH כחלק מהקורפוס הממונע ה-40 במסגרת הארמייה השנייה, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה ה-11, ולחמה עמה בגזרה הדרומית.
בדצמבר 1941 לחמה הדיוויזיה בקרב קרץ', ובעקבות נסיגתה מעמדותיה הודח מפקד הקורפוס ה-42 הנס פון שפונק והועמד לדין.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחצי האי קרים, ולאחר מכן המשיכה להילחם בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה.
בינואר 1945 הוכפפה הדיוויזיה לקורפוס הפאנצר ה-57, עמו לחמה בקרבות באוקראינה וברומניה כחלק מהארמיות השישית והשמינית לסירוגין, ובכלל זה במבצע יאשי-קישינב.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהונגריה, ובכלל זה במצור על בודפשט.
במרץ 1945 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-46, שלחמה בקרבות בהונגריה כחלק מהארמייה השמינית, ובמאי 1945 הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, עמה לחמה בקרבות במוראביה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-389 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ארווין ינקה.
הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית.
ב-1 בנובמבר 1942 מונה ינקה למפקד הקורפוס ה-4, ובמקומו מונה אריך מגנוס למפקד הדיוויזיה.
הדיוויזיה לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-51, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-1 באפריל 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת הארמייה השמינית.
בחורף 1944 לחמה הדיוויזיה בקרב קורסון-צ'רקאסי שם ספגה אבדות כבדות, ולאחר מכן הועברה לגזרה הצפונית, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-16. בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה לפרוסיה המזרחית, שם לחמה כחלק מהארמייה השנייה בקרבות בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-384 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש, ולחמה בחזית המזרחית עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קורט הופמן, שהוחלף ב-10 בפברואר 1942 על ידי אקארד פון גבלנץ.
הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-44 במסגרת הארמייה ה-17 וארמיית הפאנצר הראשונה, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-8 וה-11 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית.
ב-16 בינואר 1943 מונה הנס דר למפקד הדיוויזיה, וב-31 בינואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בנורמנדי שבצרפת, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן כחלק מהארמייה השישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות ברומניה, עד להשמדתה במבצע יאשי-קישינב.
ב-10 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
הדיוויזיה ה-376 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-21 במרץ 1942, והועמדה תחת פיקוד אלכסנדר אדלר פון דניאלס.
הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוסים ה-11, ה-8 וה-4 לסירוגין במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-11 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בהולנד, ובנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מהארמייה השמינית, ואף לחמה עמה בקרב קורסון-צ'רקאסי.
ב-9 באוקטובר 1944 פורקה הדיוויזיה באופן רשמי, ושרידיה חולקו בין הדיוויזיה ה-15 לדיוויזיה ה-76.
הדיוויזיה ה-371 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-17 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ריכרד שטמפל.
הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה ה-17, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
בהמשך לחמה הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-4 בקרב סטלינגרד במסגרת הארמייה השישית, וב-2 בפברואר 1943 נכנעו שרידי הדיוויזיה ונלקחו לשבי.
ב-17 בפברואר 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בברטאן שבצרפת, ובאוקטובר אותה שנה נשלחה לצפון איטליה כחלק מהארמייה ה-14. בנובמבר 1943 הועברה הדיוויזיה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה בקרואטיה, ובינואר 1944 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה, ובכלל זה במבצע דנייפר-קרפטי כחלק מארמיות הפאנצר הרביעית והראשונה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במבצע ויסלה-אודר כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחמה בשלזיה ובוהמיה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-35 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באוקטובר 1936 בקרלסרוהה, והועמדה תחת פיקוד הוברט שאלר-קאלידה.
במהלך המערכה בפולין הייתה הדיוויזיה חלק מהארמייה השביעית בחזית המערבית, ובמהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-4 במסגרת הארמייה השישית.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-5 במסרת במסגרת הארמייה התשיעית, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-5 במסרת ארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן במסגרת ארמיית הפאנצר הרביעית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בגזרה המרכזית, כחלק מהארמיות השונות, ואף השתתפה במבצע בגרטיון כחלק מקורפוס הפאנצר ה-41 במסגרת הארמייה התשיעית וספגה בו אבדות כבדות.
לאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה השנייה, ולחמה עמה בקרבות הקשים שהתחוללו בפרוסיה המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-44 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, והושמדה בקרב סטלינגרד.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44, שלחמה בחזית האיטלקית ובחזית המזרחית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1938 בווינה, על בסיס כוחות מהדיוויזיות האוסטריות ה-1, ה-2 וה-3, והועמדה תחת פיקוד אלברכט שוברט.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-38 במסגרת הארמייה הרביעית.
במהלך מבצע מקרה כחול לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוסים ה-51 וה-11 במסגרת הארמייה השישית, ולאחר מכן לחמה בקרב סטלינגרד כחלק מהקורפוס ה-8, וב-29 בינואר 1943 נכנעו שרידיה לכוחות הסובייטים.
ב-1 במרץ 1943 הוקמה הדיוויזיה מחדש בצרפת, וב-1 ביוני אותה שנה שונה שמה לדיוויזיית הרייכסגרנדיר ה-44. ב-23 בספטמבר 1943 נשלחה הדיוויזיה לאיסטריה כחלק מקורפוס הפאנצר אס אס ה-2, וב-23 בנובמבר אותה שנה הועברה תחת פיקוד קורפוס הפאנצר ה-14 במסגרת הארמייה העשירית, עמו לחמה בקרב מונטה קאסינו.
הדיוויזיה לחמה באיטליה כחלק מהארמייה העשירית, ובדצמבר 1944 הועברה תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השנייה בהונגריה.
הדיוויזיה לחמה בקרבות בהונגריה ובאוסטריה כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ומהארמייה השמינית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-45 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה לחמה במערכה בפולין, בקרב על צרפת, בקרבות החזית המזרחית, ובכלל זה בקרב קורסק, והושמדה במהלך מבצע בגרטיון.
לאחר מכן הוקמה הדיוויזיה מחדש כדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-45, שלחמה בחזית המזרחית עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1938 בלינץ, והועמדה תחת פיקוד אלברכט שוברט.
במהלך המערכה בפולין לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-17 במסגרת הארמייה ה-14, ובמהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה לחמה הדיוויזיה בשלב השני כחלק מהקורפוס ה-26 במסגרת הארמייה השנייה.
במהלך מבצע ברברוסה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-12 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה הרביעית, והשתתפה בכיבוש מבצר ברסט, קרב סמולנסק.
במהלך הקרב על מוסקבה לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-34 במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה, ולאחר מכן במסגרת הארמייה השנייה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בגזרה המרכזית, ואף לחמה בקרב קורסק כחלק מהקורפוס ה-20 במסגרת הארמייה התשיעית.
במהלך מבצע בגרטיון לחמה הדיוויזיה כחלק מהקורפוס ה-35 במסגרת הארמייה התשיעית, וב-18 ביולי 1944 הושמדה הדיוויזיה באזור בוברויסק.
ב-19 ביולי 1944 הוקמה דיוויזיית הגרנדיר ה-45 על בסיס דיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-546 ושרידי הדיוויזיה ה-45, והועמדה תחת פיקוד ריכרד דניאל.
הדיוויזיה לחמה בגזרה המרכזית באזור ורשה, כחלק מהקורפוס ה-8 במסגרת הארמייה התשיעית.
ב-21 באוקטובר 1944 שונה שמה של הדיוויזיה לדיוויזיית הפולקסגרנדיר ה-45, והיא המשיכה להילחם כחלק מהארמייה התשיעית, ולחמה עמה במבצע ויסלה-אודר.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה כחלק מהארמייה ה-17 בקרב על שלזיה ובקרבות בצ'כיה עד סוף המלחמה.
הדיוויזיה ה-38 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-8 ביולי 1942, והועמדה תחת פיקוד פרידריך-גאורג אברהרדט.
בתחילה הוצבה הדיוויזיה באזור האג, אולם לאחר מכן הועברה לצפון צרפת.
באפריל 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרבות באוקראינה כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה.
במהלך קרב דנייפר הצטמצם כוח הדיוויזיה לרמה של גדוד, והיא הוכפפה לדיוויזיה ה-62, וב-14 בנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-276.
הדיוויזיה ה-39 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 ביולי 1942, והועמדה תחת פיקוד הוגו הפל.
הדיוויזיה הוצבה באזור הולנד, כחלק מהקורפוס ה-82 במסגרת הארמייה ה-15. באפריל 1943 הועברה הדיוויזיה לחזית המזרחית, שם לחמה בקרב חרקוב השלישי, כחלק מקורפוס הפאנצר ה-48 במסגרת פלגת הארמייה קמפף, ובקרב קורסק, כחלק מהקורפוס ה-42 במסגרת פלגת הארמייה קמפף.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרב דנייפר כחלק מהארמייה השמינית, ובנובמבר 1943 פורקה הדיוויזיה ושרידיה צורפו לדיוויזיה ה-106.
הדיוויזיה ה-385 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-10 בינואר 1942, והועמדה תחת פיקוד קרל אייבל.
הדיוויזיה נשלחה עד מהרה לחזית המזרחית, ולחמה באזור פולוצק ורוסלאבל, כחלק מהארמייה הרביעית.
הדיוויזיה לחמה במתקפת הקיץ הגרמנית, כחלק מהארמייה השנייה ומארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין באזור וורונז', ובדצמבר 1942 הועברה הדיוויזיה לאזור סטלינגרד, שם לחמה כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים על הדון, וב-21 בינואר 1943 אף נהרג קרל אייבל בעקבות טעות בזיהוי על ידי חיילים איטלקים.
במהלך הקרבות הקשים ירדה מצבת הדיוויזיה אל פחות מ-2,000 חיילים, וב-17 בפברואר 1943 צורפו שרידי הדיוויזיה לדיוויזיה ה-387.
הדיוויזיה ה-356 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של הורמאכט שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 במאי 1943 בטולון, והועמדה תחת פיקוד אגון פון ניינדורף.
בנובמבר אותה שנה הועברה הדיוויזיה לקרואטיה, שם הוצבה כחלק מהקורפוס ה-97, וביוני 1944 הועברה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה כחלק מהארמייה ה-14, ולאחר מכן כחלק מהארמייה העשירית.
בפברואר 1945 הועברה הדיוויזיה להונגריה, שם לחמה במתקפת אגם בלטון, כחלק מהארמייה השישית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהונגריה ובאוסטריה כחלק מארמיית הפאנצר השישית, ובסוף המלחמה נכנעה לכוחות צבא ארצות הברית בווינר נוישטאדט.
הדיוויזיה ה-39 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מאלזס, ובפרט מאזור שטרסבורג וקולמאר.
הדיוויזיה השתתפה בקרב מילוז ובקרב לורן, ולאחר מכן לחמה בקרב הראשון על האן ובקרב ארטואה הראשון.
בשנת 1917 היא השתתפה בקרב השני על האן, ובשנת 1918 היא השתתפה במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-24 בינואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט מקסימיליאן פון זומר (1 באפריל 1899 - 15 ביוני 1901)
גנרל-לוטננט יוליוס פון דאוואנס (11 בנובמבר 1917 - 24 בינואר 1919)
הדיוויזיה ה-36 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1890, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור דנציג.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-17 בפיקוד אוגוסט פון מקנזן, אשר היה חלק מהארמייה השמינית.
הדיוויזיה לחמה נגד הפלישה הרוסית לפרוסיה המזרחית, והשתתפה בקרב גומבינן, ולאחר מכן השתתפה בקרב טננברג.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה בקרב הראשון על האגמים המזוריים, ולאחר מכן הועברה תחת פיקוד הארמייה התשיעית, עמה לחמה בקרב לודז'.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובאוקטובר 1915 הועברה לחזית המערבית והוצבה באזור הסום, שם לחמה בשנת 1916 במהלך הקרב על הסום.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, ובמאי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט ארתור בראוניך פון ברון (16 ביוני 1901 - 10 בספטמבר 1903)
גנרל-לוטננט וינצנטיוס דה פאולה פון בריקסן (19 ביוני 1909 - 24 ביולי 1910)
גנרל-לוטננט וינצנטיוס דה פאולה פון בריקסן (23 בספטמבר 1910 - 2 בפברואר 1911)
גנרל-לוטננט קונו פון שטויבן (3 בפברואר 1911 - 3 בספטמבר 1913)
גנרל-לוטננט קונסטנץ פון היינקיוס (4 בספטמבר 1913 - 30 באוגוסט 1916)
הדיוויזיה ה-41 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אילאו הגרמנית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 הייתה הדיוויזיה חלק מהקורפוס ה-20 בפיקוד פרידריך פון שולץ, אשר היה חלק מהארמייה השמינית.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובנובמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לרומניה, שם לחמה עד ינואר 1917. לאחר מכן הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן, ולאחר מכן בקרב איפר השלישי.
גנרל-לוטננט הרמן פון שטיין (1 בספטמבר 1912 – 1 באוגוסט 1914)
גנרל-לוטננט היינריך שמידט פון קנובלסדורף (27 בנובמבר 1914 – 13 בנובמבר 1917)
הדיוויזיה ה-37 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מפרוסיה המערבית, ובפרט מאזור אלנשטיין.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב, ובדצמבר 1916 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם לחמה במהלך הקרב השני על האן.
לאחר מכן השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה במהלך הקרב השלישי על האן והקרב השני על המארן, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-18 במרץ 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט ארנסט פון רייכנאו (1 באפריל 1899 – 8 באפריל 1901)
גנרל-לוטננט פרידריך פון בוק אונד פולאך (9 באפריל 1901 – 17 בפברואר 1902)
גנרל-לוטננט אלכסנדר פון קלוק (18 בפברואר 1902 – 2 באוקטובר 1906)
גנרל-לוטננט תילו פון וסטרנהאגן (27 באפריל 1908 – 2 באפריל 1911)
הדיוויזיה ה-38 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מתורינגיה, ובפרט מאזור ארפורט.
בשנת 1915 הועברה שוב לחזית המערבית, שם לחמה בקרבות שונים בזירה.
בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובהקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב אראס ובקרב פשנדל.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-5 ביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט יוליוס היינריך פון גנינגן-שטיינג (1 באפריל 1899 - 8 ביולי 1900)
גנרל-לוטננט טראוגוט פון זאוברצווייג (28 בדצמבר 1918 - 5 ביולי 1919)
הדיוויזיה ה-40 (הסקסונית ה-4) ) הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1899, וחייליה גויסו מממלכת סקסוניה, ובפרט מאזור קמניץ.
בשנת 1916 היא לחמה בקרב ורדן ובהקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל.
גנרל-לוטננט אלכסנדר ויצטום פון אקסטדט (23 במרץ 1901 - 21 באפריל 1904)
גנרל-לוטננט וילהלם לאופולד ורנר פון באסה (22 באפריל 1904 - 24 במרץ 1907)
גנרל-לוטננט מקסימיליאן פון לאפרט (23 באוקטובר 1908 - 27 בנובמבר 1911)
גנרל-לוטננט טראוגוט לויקארט פון וייסדורף (28 בנובמבר 1911 - 28 באפריל 1913)
הדיוויזיה ה-42 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בספטמבר 1912, וחייליה גויסו מאלזס-לורן, ובפרט מאזור זארבורג.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-10 ביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
גנרל-לוטננט תילו פון הנשטיין (4 באפריל 1916 – 6 בנובמבר 1916)
הדיוויזיה ה-359 , הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-11 בנובמבר 1943, והועמדה תחת פיקוד קרל ארנדט.
הדיוויזיה לחמה בקרבות באוקראינה ובשלזיה עילית, וב-7 במאי 1945 נכנעו בבוהמיה שרידי הדיוויזיה לכוחות הצבא האדום.
הדיוויזיה ה-387 הייתה דיוויזיה של הוורמכאט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 בפברואר 1942, והועמדה תחת פיקוד ארנו יאהר.
הדיוויזיה נשלחה עד מהרה לחזית המזרחית, ולחמה במהלך מבצע וורונז'-וורושילובגרד, כחלק מהארמייה ההונגרית השנייה.
הדיוויזיה לחמה במהלך מבצע אורנוס כחלק מקורפוס הפאנצר ה-24, וספגה במהלך הקרבות אבדות כבדות.
במרץ 1943 צורפו לדיוויזיה שרידי דיוויזיה ה-385. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באוקראינה וברומניה, וב-13 במרץ 1944 הושמדה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-43 של הצבא הבריטי (וסקס) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות בחו"ל.
הדיוויזיה הוצבה תחת פיקוד הדרום, וכללה יחידות מקורנוול, דבון, דורסט, המפשייר, סאמרסט ווילטשייר.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחו יחידות הדיוויזיה להודו, על מנת לשחרר שם את חיילי הצבא הסדיר.
למרות שהדיוויזיה לא פעלה כגוף אחד, היא הוגדרה בשנת 1915 כדיוויזיה ה-43 (וסקס ה-1).
יחידות נוספות שגויסו נשלחו אף הם להודו בדצמבר 1914, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-45 (וסקס ה-2).
עם התגברות המלחמה נשלחו יחידות הדיוויזיה לחזית המסופוטמית, אם כי בסוף המלחמה עדיין נותרו בהודו גדוד אחד ו-5 סוללות ארטילריה, אשר השתתפו ב.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-45.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה לצרפת, ובמאי 1940 היא הייתה אמורה להישלח לצרפת, אולם בשל פרוץ הקרבות במערב נשארה הדיוויזיה בבריטניה.
לאחר הפינוי מדנקירק הוצבה הדיוויזיה במזרח קנט תחת פיקוד הקורפוס ה-12, בתחילה כהיערכות הגנתית מפני פלישה גרמנית, ולאחר מכן החלה באימונים לקראת הפלישה לנורמנדי.
ב-24 ביוני הוקצתה הדיוויזיה מהקורפוס ה-12 של ניל ריצ'י לקורפוס ה-8 של ריצ'רד אוקונור, וימים אחדים לאחר מכן לקחה חלק במבצע אפסום, בניסיון לכבוש את קן, שלמרות שהייתה המטרה של הדיוויזיה ה-3 ליום ה-D, עדיין נותרה בידי האויב.
הדיוויזיה מילאה רק תפקיד מינורי יחסית במבצע אך מילאה תפקיד מרכזי במבצע יופיטר, הניסיון הבריטי לכבוש את גבעה 112. הפעולה, שהחלה ב-10 ביולי והסתיימה למחרת, הייתה בסופו של דבר ניצחון בריטי, אך עלתה לדיוויזיה, יחד עם התמיכה המשוריינת של חטיבת השריון ה-4 של מייקל קארבר, כמעט 2,000 נפגעים.
התפקיד הבא של הדיוויזיה היה עדיין כחלק מהקורפוס ה-30 של הורוקס, במבצע מרקט גארדן, ניסיון בעלות הברית לסיים את המלחמה לפני חג המולד 1944. מפקד הדיוויזיה, תומאס, היה מעורב מקרוב במבצע ברלין להצלת הדיוויזיה המוטסת ה-1 לאחר שכוחות הדיוויזיה הובסו בקרב על ארנהם, בספטמבר 1944.
שוב חלק מהקורפוס ה-30, שהועבר עכשיו מהארמייה הבריטית השנייה של דמפסי לארמייה הקנדית הראשונה של הארי קריראר, ולאחר מכן מילאה הדיוויזיה ה-43 תפקיד מרכזי במבצע ממשי.
לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, אולם בשנת 1947 היא הוקמה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי.
בשנת 1961 צומצמה הדיוויזיה למפקדה מחוזית, ובשנת 1967 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-36 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה בהודו ב־15 בדצמבר 1942, והיא כללה את החטיבה ה-29 ואת החטיבה ההודית ה-72, שהורכבה רק מיחידות בריטיות.
הדיוויזיה נטלה חלק ממערכת ארקאן 1942–1943, ובמערכה בשנת 1944 הייתה בתחילה בעתודה, אולם לאחר מכן נשלחה לסייע לדיוויזיה ההודית ה-7 בקרב על נגאקיידוק, ולאחר תבוסת היפנים נשלחה הדיוויזיה לעתודה למנוחה.
בתחילת יולי 1944 הוחל בהטסת הדיוויזיה לשדה התעופה של מיצקיינה בצפון בורמה, כאשר החטיבה ה-72 הייתה היסוד הראשון שנחת שם.
הדיוויזיה הייתה הדיוויזיה הבריטית היחידה שהסתמכה לחלוטין על אספקה אווירית, בעיקר על ידי חיל האוויר העשירי של ארצות הברית, במשך תקופה ממושכת.
חיל האוויר של צבא ארצות הברית גם סיפק לדיוויזיה 12 מטוסים קלים שמצוידים לפינוי נפגעים ופלוגת הנדבה של צבא ארצות הברית להקמת מסלולי האוויר שלה.
בתחילה, הדיוויזיה הייתה ללא ארטילריה משלה, ובמקום זאת הסתמכה על קבוצת ארטילריה סינית בפיקוד אמריקני.
גדוד ארטילריית ההרים ה-32 ההודי הצטרף בסופו של דבר לדיוויזיה לאחר שנשא את תותחיו בפרדות במשך יותר מ-440 מיילים (640 ק"מ).
הדיוויזיה, לאחר שהצטרפה לכוח העיקרי של הארמייה הבריטית ה-14 של ויליאם "ביל" סלים, חצתה את הנהר והתקדמה באופן עצמאי לאורך הצד המזרחי של הנהר.
יחידות מהדיוויזיה ספגו אבדות בגין חציית נהר שוולי, אך הדיוויזיה המשיכה להתקדם עד נפילת מנדליי במרץ 1945. ב-1 באפריל 1945 הועברה הדיוויזיה מ-NCAC לארמייה ה-14. החטיבה ההודית ה-26 הפכה לחטיבה הבריטית ה-26 ב-6 באפריל והגדודים ההודים הוחלפו בגדודים בריטים מהבריגדות ההודיות האחרות עד ה-19 באפריל.
מכיוון שכעת היו יותר חיילים בבורמה ממה שניתן היה לתספק (ומטוסי התובלה שהוקצו ל-NCAC נסוגו לסין), הוחזרה הדיוויזיה להודו, לשם הגיעה רשמית ב־12 במאי, והצטרפה לקורפוס ההודי ה-34 ב-28 במאי.
הדיוויזיה כיום (2020) פועלת בסאגאר שבמאדהיה פרדש, כחלק מהקורפוס ה-1, פיקוד דרום מערב.
סמל הדיוויזיה הוא בז מוזהב.
הדיוויזיה כוללת את חטיבת השריון ה-18 (גוואליאור) ואת חטיבות החי"ר ה-72 וה-115 (גוואליאור ודאנה בהתאמה).
במקור היא נועדה לפעול כדיוויזיית הדרכה, אולם היא הועלתה בשנת 1966 לדיוויזיה סטנדרטית.
הדיוויזיה יחד עם הקורפוס ה-1, כפופים לפיקוד המרכז.
הדיוויזיה ה-36 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה התפרסמה במהלך הקרב על הסום, לאחר שהייתה הדיוויזיה היחידה שהשיגה את יעדיה ביום הראשון למתקפה, כחלק מהקורפוס ה-10, אם כי היא איבדה תוך יומיים 5,500 נפגעים.
בנוסף, מתוך 9 צלבי ויקטוריה שהוענקו על הפעולות בקרב, 4 מתוכם היו לחיילי הדיוויזיה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות השונים בחזית המערבית, ובכלל זה בקרב מסין, קרב קמברה, מתקפת האביב ומתקפת מאה הימים.
הדיוויזיה ה-35 הייתה דיוויזיה של צבא הקיסרות הגרמנית.
הדיוויזיה הוקמה ב-1 באפריל 1890, ובתחילה חייליה גויסו מאזור גראודנץ, אולם משנת 1912 הם גויסו בעיקר מאזור תורן.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב אראס ובקרב פשנדל, ובשנת 1918 השתתפה הדיוויזיה במתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן השתתפה בלחימה כנגד מתקפת מאה הימים של מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה חזרה הדיוויזיה לגרמניה, וב-13 בפברואר 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-44 של הצבא הבריטי (מחוזות הבית) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ונועדה להחליף את הצבא הסדיר כאשר הוא היה במשימות מחוץ לבריטניה.
הדיוויזיה כללה יחידות בעיקר מסארי, מידלסקס, סאסקס וקנט.
למרות שהדיוויזיה לא פעלה כגוף אחד, היא הוגדרה בשנת 1915 כדיוויזיה ה-44 (מחוזות הבית ה-1).
יחידות נוספות שגויסו נותרו בבריטניה כעתודה, והם הוגדרו כדיוויזיה ה-67 (מחוזות הבית ה-2).
עם התגברות המלחמה נשלחו חלק מיחידות הדיוויזיה לחזית המסופוטמית, ויחידות נוספות השתתפו ב.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, ובשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-12.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה בפיקודו של אדמונד אוסבורן, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת כחלק מהקורפוס ה-3. בדיוויזיה לחמה במהלך הקרבות במערב, אולם פונתה יחד עם שאר הכוחות במהלך הפינוי מדנקירק.
לאחר מכן נותרה הדיוויזיה בבריטניה כהגנה מפני פלישה גרמנית, כחלק מהקורפוס ה-12. במאי 1942 נשלחה הדיוויזיה למצרים, לשם היא הגיעה ביולי לאחר מסע ארוך דרך כף התקווה הטובה.
הדיוויזיה השתתפה בקרב עלם חלפה, ולאחר מכן נותקה החטיבה ה-133 וצורפה לדיוויזיית השריון ה-8 ולאחר מכן צורפה לדיוויזיית השריון ה-10. הדיוויזיה לחמה במהלך קרב אל עלמיין השני כחלק מהקורפוס ה-13, ובמהלך הקרב נותקה החטיבה ה-131 וצורפה לדיוויזיית השריון ה-7 כחטיבה ממונעת.
ב-31 בינואר 1943 פורקה הדיוויזיה, אולם החטיבה ה-131 לחמה יחד עם דיוויזיית השריון ה-7 עד כניעת גרמניה הנאצית.
ב-1947 הוקמה הדיוויזיה מחדש ככוח מילואים של הצבא הטריטוריאלי.
ב-1961 צומצמה הדיוויזיה למפקדה מחוזית, וב-1967 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-42 של הצבא הבריטי (מזרח לנקשייר) הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
הדיוויזיה הוקמה בשנת 1908 כחלק מהצבא הטריטוריאלי, שנועד להחליף את יחידות הצבא הסדיר כאשר אלה היו במשימות מעבר לים.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובספטמבר 1914 נשלחה הדיוויזיה למצרים, על מנת להחליף שם את יחידות הצבא הסדירות.
במאי 1915 נשלחה הדיוויזיה לגליפולי, שם לחמה הדיוויזיה במהלך המערכה בגליפולי כחלק מהקורפוס ה-8. בקיץ 1916 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובאוגוסט אותה שנה היא לחמה בקרב רומני.
בינואר 1917 הועברה הדיוויזיה לחזית המערבית, שם צורפה לקורפוס ה-3 שהיה חלק מהארמייה השנייה.
בקיץ אותה שנה לחמה הדיוויזיה בקרב איפר השלישי, כחלק מהקורפוס ה-5 שהיה חלק מהארמייה החמישית, ובפברואר 1918 היא הועברה לעתודה.
במרץ 1918 היא הוכפפה לקורפוס ה-6, שהיה חלק מהארמייה השלישית, ולחמה עמו במהלך מבצע מיכאל שבו ספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך מתקפת מאה הימים, ובכלל זה במהלך קרב קאנאל דו נור והמרדף עד הסל.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה הוקמה הדיוויזיה ה-66.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה, ובאפריל 1940 היא נשלחה לצרפת.
הדיוויזיה לחמה בגבורה במהלך המערכה על צרפת ועל ארצות השפלה תחת פיקודו של ויליאם הולמס, ולאחר מכן פונתה בחזרה לבריטניה במהלך הנסיגה מדנקרק.
לאחר חזרתה לבריטניה הוצבה הדיוויזיה בפיקוד צפון, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה.
ב-1 בנובמבר 1941 הוסה הדיוויזיה לדיוויזיית השריון ה-42 (מזרח לנקשייר), בשל המחסור הגדול ביחידות שריון.
הדיוויזיה לא נשלחה למשימות מעבר לים, וב-17 באוקטובר 1943 פורקה הדיוויזיה, כאשר יחידות השריון שלה הועברו לדיוויזיית השריון ה-79 ואילו יחידות הרגלים שלה הועברו לדיוויזיה ה-53.
בשנת 1947 אוחדה הדיוויזיות ה-42 וה-55 (מערב לנקשייר) לדיוויזיה ה-42 (לנקשייר), אולם הדיוויזיה פורקה בשנת 1968. כיום החטיבה ה-42 (צפון-מזרח) מחזיקה בסמל הדיוויזיה ה-42 לשעבר.
הדיוויזיה ה-46 של הצבא הבריטי (צפון מידלנד) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
בקיץ 1914 גויסה הדיוויזיה והחלה באימונים, ובפברואר 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בסתיו 1915 בקרב לוס.
ביולי 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום, כחלק מהקורפוס ה-7, וספגה אבדות כבדות.
לאחר מכן נחשבה הדיוויזיה לכוח חלש, אולם היא רכשה את המוניטין שלה מחדש בקרב תעלת סן קנטן, כאשר בעזרת חגורות הצלה וסירות מתקפלות, חצו לוחמיה את מכשול התעלה ובעזרת סולמות חבלים התגברו על השיפוע התלול של הגדה הנגדית ותפסו מספר עמדות מקלעים מבוצרות.
בשנת 1921 הוקמה הדיוויזיה מחדש, כחלק מהצבא הטריטוריאלי, אולם בשנת 1936 היא פורקה והפכה לדיוויזיית הנ"מ ה-2.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-49 הוקמה הדיוויזיה ה-46. עם פרוץ מלחמת העולם השנייה גויסה הדיוויזיה ונשלחה לצרפת כחלק מחיל המשלוח הבריטי, אולם מאחר שעוד לא סיימה את אימוניה היא הייתה אמורה לשמש כדיוויזיית עבודה ולא כדיוויזיה לוחמת.
במהלך המערכה על צרפת לחמה הדיוויזיה בפיקוד הנרי קרטיס, אולם לבסוף פונתה יחד עם שאר חיל המשלוח במהלך מבצע דינמו.
לאחר חזרתה לבריטניה היא הוצבה כהגנה מפני פלישה גרמנית לבריטניה, ובאוגוסט 1942 היא הוקצתה למבצע לפיד.
בינואר 1943 הגיעה הדיוויזיה לתוניסיה והיא לחמה שם בקרבות השונים, עד לכניעת כוחות מדינות הציר במאי 1943. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במהלך פלישת בעלות הברית לאיטליה ובמהלך קרב מונטה קאסינו, ובתחילת 1945 נשלחה הדיוויזיה ליוון כחלק מהקורפוס ה-3 בפיקודו של רונלד סקובי, על מנת לסייע בכיבושה.
באפריל 1945 חזרה הדיוויזיה לאיטליה, שם לחמה במהלך מתקפת האביב של בעלות הברית בצפון איטליה עד לתום המלחמה.
לאחר המלחמה נשלחה הדיוויזיה לאוסטריה, שם שימשה כחיל כיבוש בשטיריה בעקבות נסיגת הצבא האדום.
בשנת 1946 הייתה הדיוויזיה מעורבת במבצע קילהאול, שכלל את השבתם הכפויה של אלפי קוזאקים לברית המועצות.
יחד עמם נמסרו גם 900 גרמנים, ובתוכם הלמוט פון פנוויץ שהוצא להורג מאוחר יותר.
הדיוויזיה ה-35 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה בדצמבר 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, וכללה לוחמים נמוכים אך חזקים שהתגייסו מבתי החרושת ומהמפעלים.
בסוף 1915 נשלחה הדיוויזיה למצרים, ובינואר 1916 נשלחה לצרפת.
הדיוויזיה לחמה בקיץ 1916 במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובאפריל 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-37 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה במרץ 1914 כחלק מצבא קיצ'נר, ובתחילה נועדה להיות השלמה לדיוויזיה ה-16 (האירית), וביולי 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת.
בקיץ 1916 לחמה הדיוויזיה בקרבות היום הראשון של הקרב על הסום כחלק מהקורפוס ה-7 במסגרת הארמייה השלישית, ובמהלך השלב הסופי של הקרב היא לחמה כחלק מהקורפוס ה-5 במסגרת הארמייה החמישית.
בשנת 1917 היא לחמה בשלושת השלבים של קרב אראס, ולאחר מכן לחמה בקרב פשנדל.
בשנת 1918 נטלה הדיוויזיה חלק מועט במתקפת האביב הגרמנית, אולם לאחר מכן היא לחמה בקרב אמיין ובמתקפת מאה הימים.
לאחר המלחמה שוחררו חיילי הדיוויזיה, ובמרץ 1919 היא פורקה.
הדיוויזיה ה-38 של הצבא הבריטי (וולשית) היא דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמות העולם.
ב-6 בינואר 1915 הוקמה הדיוויזיה ה-38, כחלק מהצבא החדש, והיא כללה בעיקר יחידות מוויילס.
באפריל 1915 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ובקיץ 1916 היא לחמה ב ובקרב רכס בזנטין.
בשנת 1917 לחמה הדיוויזיה בקרב פשנדל, ובשנת 1918 היא לחמה במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה, והיא נחשבה לאחת היחידות הכי טובות בצבא.
בשנת 1939 הוחלט על הכפלת כוח הצבא הבריטי, ועל בסיס הדיוויזיה ה-53 הוקמה הדיוויזיה ה-38 (וולשית).
לאחר המערכה על צרפת היא שונתה לדיוויזיית רגלים וצורפה לה חטיבה שלישית.
הדיוויזיה הוצבה בצפון מזרח אנגליה, על מנת להגן מפני פלישה גרמנית לבריטניה.
בשנת 1944 חלקים מהדיוויזיה סייעו למבצע פורטיטיוד, ויחידותיה שימשו כיחידות תגבור עבור קבוצת הארמיות ה-21. באוגוסט 1944 פורקה הדיוויזיה, אולם בספטמבר היא הוקמה מחדש כדיוויזיית מילואים על בסיס הדיוויזיה ה-80. הדיוויזיה שימשה כדיוויזיית אימונים עבור יחידות שונות, ולאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-39 של הצבא הבריטי הייתה דיוויזיה בריטית אשר לחמה במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הוקמה ב-1915 כחלק מצבא קיצ'נר, וכללה לוחמים בעיקר מהמידלנדס, לונדון ודרום אנגליה.
בתחילת 1916 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, שם לחמה בקיץ 1916 במהלך הקרב על הסום.
בשנת 1917 היא לחמה בקרב פשנדל, ובשנת 1918 ספגה הדיוויזיה אבדות כבדות במתקפת האביב הגרמנית.
לאחר שכמעט הושמדה בקרב איפר הרביעי צומצמה הדיוויזיה לקאדר שבילה את שארית המלחמה בהכשרה של מגויסים חדשים, וביולי 1919 פורקה הדיוויזיה.
הדיוויזיה ה-42 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה, והיא פעילה עד היום.
מפקדת הדיוויזיה היא יחידה של המשמר הלאומי של צבא ניו יורק.
הדיוויזיה כוללת כיום יחידות של המשמר הלאומי של הצבא מארבע עשרה מדינות שונות, כולל קונטיקט, מיין, מרילנד, מסצ'וסטס, ניו המפשייר, ניו ג'רזי, ניו יורק, רוד איילנד וורמונט.
נכון לשנת 2007, 67 אחוז מחיילי הדיוויזיה מקורם בניו יורק ובניו ג'רזי.
כאשר ארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה ב-1917, היא הפכה את יחידות המשמר הלאומי לדיוויזיות כדי לבנות במהירות צבא.
בנוסף, דאגלס מקארתור, אז מייג'ור, הציע לוויליאם א.
מאן, ראש לשכת המיליציה, להקים דיוויזיה נוספת מיחידות של כמה מדינות שלא הוקצו לדיוויזיות.
שר המלחמה ניוטון ד' בייקר אישר את ההצעה, ונזכר בדאגלס מקארתור שאמר שארגון כזה "יימתח על כל המדינה כמו קשת בענן".
ב-1 באוגוסט 1917, מחלקת המלחמה הנחתה את הקמתה של דיוויזיה מורכבת של המשמר הלאומי, תוך שימוש ביחידות מ-26 מדינות וממחוז קולומביה.
כתוצאה מכך זכתה הדיוויזיה ה-42 לכינוי "דיוויזיית הקשת".
השם דבק, ומקארתור הועלה לדרגת קולונל כראש מטה הדיוויזיה.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-83 שהורכבה מהרגימנטים ה-165 וה-166, ומהבריגדה ה-84 שהורכבה מהרגימנטים ה-167 וה-168.
בנובמבר 1917 נשלחה הדיוויזיה לצרפת, ובפברואר 1918 החלה הדיוויזיה לתפוס קו בחזית במסגרת הארמייה השביעית הצרפתית לצורך אימון.
ביוני 1918 הועברה הדיוויזיה לגזרת הארמייה הרביעית הצרפתית לצד הדיוויזיות ה-77 וה-61, ובהמשך לחמה הדיוויזיה ב, הקרב השלישי על האן, קרב סן-מייל ומתקפת מז-ארגון.
במהלך הלחימה, איבדה הדיוויזיה 2,058 הרוגים ו-12,625 פצועים.
לאחר המלחמה פורקה הדיוויזיה, ויחידותיה הוקמו ליחידות אחרות.
ב-14 ביולי 1943 הופעלה הדיוויזיה מחדש, והועמדה תחת פיקודו של הארי קולינס.
הדיוויזיה הורכבה מהרגימנטים ה-222, ה-232 וה-242. בדצמבר 1944 הגיעה הדיוויזיה לצרפת והוכפפה לארמייה השביעית.
הדיוויזיה לחמה במבצע נורדווינד, ובהמשך השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה עד סוף המלחמה, אותה סיימה באוסטריה.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 553 הרוגים ו-2,212 פצועים.
בשנת 1946 פורקה הדיוויזיה, אולם ב-15 ביולי 1947 היא הוקמה מחדש כיחידה של המשמר הלאומי.
באפריל 1963 אורגנה הדיוויזיה ה-42 מחדש תחת מבנה דיוויזיית הצבא של מטרת הארגון מחדש.
מ-1967 עד 1969, הדיוויזיה הייתה לזמן קצר חלק מכוח המילואים הנבחר, שנועד לתגבר את הצבא הפעיל בווייטנאם.
בארגון מחדש של 1968, הדיוויזיה חולקה בין המשמר הלאומי של צבא ניו יורק למשמר הלאומי של צבא פנסילבניה.
בשנים 1973–1974 הוסבה החטיבה חזרה לארגון שכולו ניו יורקי.
בהמשך קיבלה הדיוויזיה יחידות מהדיוויזיה ה-26 ומדיוויזיית השריון ה-50.
במהלך מבצע חופש לעיראק בשנת 2004 נפרסו כוחות הדיוויזיה בצפון-מרכז עיראק, ובמהלך השנים לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לכמה סבבי שירות בעיראק ובאפגניסטן.
הדיוויזיה ה-370 הייתה דיוויזיית חיל רגלים של ה שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה ה-370 הוקמה ב-17 בפברואר 1942 בריימס, צרפת כחלק מהגל ה-19 של דיוויזיות חי"ר שהוקמו במהלך המלחמה.
לאחר שהדיוויזיה ביצעה משימות ביטחוניות בצפון צרפת, היא הועברה לחלק הדרומי של החזית המזרחית ביוני 1942 והצטרפה לארמייה ה-17 בקבוצת ארמיות דרום.
לאחר שנפרסה בנהר מיוס, צעדו לוחמי הדיוויזיה ה-370 דרך רוסטוב על הדון יחד עם ארמיית הפאנצר הראשונה לעבר הקווקז.
בינואר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-370 השתתפה בהגנה על ראש הגשר של קובאן.
מסתיו 1943 עד מרץ 1944 לחמה הדיוויזיה ליד חרסון ומיקולאייב עם הארמייה השישית.
בדצמבר 1943 היא אורגמה מחדש לדיוויזיה חדשה מסוג 44.
דיוויזיית הרגלים ה-370 הושמדה ברומניה יחד עם קבוצת ארמיות דרום אוקראינה באוגוסט 1944 במהלך מבצע יאשי-קישינב, ופורקה כיחידה ב-9 באוקטובר 1944. הניצולים שולבו בדיוויזיות ה-76 וה-15 .
הדיוויזיה ה-45 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה ובמלחמת קוריאה.
הדיוויזיה הוקמה והוכרה פדרלית כיחידת המשמר הלאומי ב-3 באוגוסט 1923 באוקלהומה סיטי, אוקלהומה.
היא כללה את חטיבת הרגלים ה-89 של המשמרות הלאומיים של קולורדו ואריזונה, וחטיבת הרגלים ה-90 של המשמר הלאומי של אוקלהומה.
כתוצאה משורשי המיליציות הללו, כשהדיוויזיה אורגנה כהלכה, רבים מחבריה היו קלעים ואנשי חוץ מאזורי הגבול המרוחקים של דרום מערב ארצות הברית.
המפקד הראשון של הדיוויזיה היה מייג'ור גנרל ביירד ה' מרקהאם.
דיוויזיית חיל הרגלים ה-45 עסקה בתרגילים סדירים אך ללא אירועים גדולים בשנותיה הראשונות, אם כי גורמי קולורדו של הדיוויזיה הוזעקו כדי לעזור לדכא שביתת כריית פחם גדולה.
תחילתו של השפל הגדול בשנות ה-30 של המאה ה-20 צמצמה מאוד את מימון ההכשרה והציוד שלה.
מייג'ור גנרל רוי הופמן קיבל את הפיקוד ב-1931, ואחריו אלכסנדר מ' תותיל, אלכסנדר א' מקפרן ב-1935, ויליאם ס' קי ב-1936. ב-1937, שוב נקראו חיילי הדיוויזיה, הפעם כדי לעזור לנהל מכת ארבה שפגעה בקולורדו.
סמל תג הכתף המקורי של הדיוויזיה, שאושר באוגוסט 1924, הציג צלב קרס, סמל אינדיאני נפוץ, כמחווה לאזור דרום-מערב ארצות הברית בו הייתה אוכלוסייה גדולה של אינדיאנים.
עם זאת, עם עלייתה של המפלגה הנאצית בגרמניה, עם סמל צלב הקרס הידוע לשמצה, הדיוויזיה ה-45 הפסיקה להשתמש בסמל.
ב-16 בספטמבר 1940, דיוויזיית הרגלים ה-45, בפיקודו של מייג'ור גנרל ויליאם ס.
זו הייתה אחת מארבע דיוויזיות המשמר הלאומי שעברו לשליטת המדינה באותו יום, לצד דיוויזיות הרגלים ה-30, ה-41 וה-44. אנשיה החלו מיד באימוני קרב בסיסיים בפורט סיל, אוקלהומה.
באוגוסט 1941, דיוויזיית הרגלים ה-45 השתתפה בתמרוני לואיזיאנה, התרגילים הגדולים ביותר בזמן השלום בהיסטוריה הצבאית של ארצות הברית.
הדיוויזיה הוקצתה לקורפוס ה-8 עם דיוויזיית הרגלים ה-2 ודיוויזיית הרגלים ה-36, והם התמקמו ליד פיטקין, לואיזיאנה.
הדיוויזיה עדיין פעלה עם ציוד מיושן ממלחמת העולם הראשונה, לא הצליחה בתרגילים אלו, וספגה ביקורת מצד קצינים שראו אותה "חלשה".
למרות הליקויים הללו, פחות מחודש לאחר מכן, הוארך גיוסם של הלוחמים בשמונה עשר חודשים נוספים, למורת רוחם, בגלל החששות מכניסה אמריקנית צפויה למלחמת העולם השנייה.
במהלך שנת 1942, היא המשיכה את האימונים במחנה בארקלי, טקסס, לפני שעברה לפורט דוונס, מסצ'וסטס, כדי לעבור אימוני תקיפה אמפיביים כהכנה לפלישה לאיטליה.
לאחר מכן היא עברה למחנה פיין, ניו יורק לזמן קצר לאימוני לוחמה בחורף, אך לא הצליחה להתאמן בשל מזג אוויר ירוד מתמשך.
בינואר 1943 היא עברה לפורט פיקט, וירג'יניה, להכשרתה האחרונה.
הדיוויזיה, בפיקודו של מייג'ור גנרל טרוי מידלטון, חייל בצבא הסדיר ומעוטר מלחמת העולם הראשונה, עברה למחנה פטריק הנרי בנמל המפטון רודס, כדי להמתין להעברתה לאירופה.
שני הפיקודים הקרביים של הדיוויזיה, חטיבות הרגלים ה-89 וה-90, הושבתו ב-1942, מכיוון שהצבא העדיף פיקודים קטנים ורסטיליים יותר ברמת הגדוד והרגימנט לסכסוך החדש.
דיוויזיית הרגלים ה-45 כללה את רגימנטים הרגלים ה-157, ה-179 וה-180. לדיוויזיה הוקצו גם רגימנטים ארטילריית השדה ה-158, ה-160, ה-171 וה-189, פלוגת הקשר ה-45, פלוגת החימוש ה-700, פלוגת שלישות 45, פלוגת סיור 45, גדוד הנדסה קרבי 120 וגדוד רפואה 120.
ב-8 ביוני 1943 נשלחה הדיוויזיה לאזור הים התיכון, שם השתתפה בפלישת בעלות הברית לסיציליה כחלק מהקורפוס ה-2 בפיקודו של עומר בראדלי, שהיה חלק מהארמייה השביעית של ג'ורג' פטון.
ב-1 באוגוסט 1943 הוקצתה הדיוויזיה ללקורפוס ה-6 בפיקודו של ארנסט דאולי, שהיה חלק מהארמייה החמישית של מארק קלארק, עמו השתתפה במבצע מפולת שלגים, כחלק מפלישת בעלות הברית לאיטליה.
לאחר מכן התקדמה הדיוויזיה באיטיות וחברה לארמייה הבריטית השמינית, ובינואר 1944 נבלמה הדיוויזיה במונטה קאסינו, שהיה חלק מקו גוסטב, ונשלחה למנוחה.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות הקשים באנציו, ובמאי השתתפה במתקפה לעבר רומא.
ב-4 ביוני חצתה הדיוויזיה ה-45 את נהר הטיבר מתחת לרומא, ונכנסה לעיר יחד עם כוחות נוספים של הקורפוס ה-6. אנשי הדיוויזיה ה-45 היו הכוחות הראשונים של בעלות הברית שהגיעו לוותיקן.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה שוב למנוחה, ובאוגוסט 1944 השתתפה בנחיתות בדרום צרפת, כחלק מהארמייה השביעית לצד הדיוויזיות ה-3 וה-36. לאחר מכן לחמה הדיוויזיה בקרבות בהרי הווז' ובאלזס, ובינואר 1945 התגוננה הדיוויזיה נגד מבצע נורדווינד הגרמני.
לאחר מכן לחמה הדיוויזיה במתקפת ריינלנד-פפאלץ ובהמשך חצתה את הריין והמשיכה במסעה ללב גרמניה.
ב-3 באפריל כבשה הדיוויזיה את אשפנבורג, וב-20 באפריל כבשה את נירנברג.
הדיוויזיה חצתה את נהר הדנובה ב-27 באפריל, ושחררה 32,000 שבויים ממחנה הריכוז דכאו ב-29 באפריל 1945. הדיוויזיה כבשה את מינכן במהלך היומיים הבאים, והחזיקה את העיר עד ליום הניצחון באירופה.
במהלך החודש הבא נשארה הדיוויזיה במינכן והקימה נקודות איסוף ומחנות למספרים האדירים של הכוחות הנכנעים של הצבאות הגרמניים.
מספר השבויים שנלקחו על ידי הדיוויזיה ה-45 במהלך כמעט שנתיים של לחימה הסתכם ב-124,840 איש.
לאחר מכן, הדיוויזיה הייתה אמורה לעבור לזירת האוקיינוס השקט כדי להשתתף בפלישה ליפן היבשתית באי הונשו, אך תוכניות אלו נגנזו בעקבות כניעת יפן.
במהלך המלחמה נהרגו 3,547 מחיילי הדיוויזיה ו-14,441 נפצעו.
רוב הדיוויזיה חזרה לניו יורק בספטמבר 1945, ומשם נסעה למחנה בואי, טקסס.
ב-7 בדצמבר 1945 הושבתה הדיוויזיה מהכוח הפעיל וחבריה הועברו ליחידות אחרות של הצבא.
בשנה שלאחר מכן, ב-10 בספטמבר 1946, הוקמה מחדש דיוויזיית הרגלים ה-45 כיחידה של המשמר הלאומי.
עם פרוץ מלחמת קוריאה שימשה הדיוויזיה כמאגר של תגבורת לדיוויזיות שנשלחו לקוריאה, ובינואר 1951 היא סיפקה 650 מתגייסים לשירות מעבר לים.
מאוחר יותר באותו חודש, היא קיבלה 4,006 מתגייסים חדשים לשלושת רגימנטים החי"ר ויחידות הארטילריה שלה, וכל יחידה יצרה תוכנית אימונים של 14 שבועות כדי להכין את החיילים החדשים הללו ללחימה.
בגלל אבדות כבדות ושיעורי תגבור איטיים, הצבא ציפה מהמשמר הלאומי שיספק יחידות נוספות כדי להקל על הארמייה השמינית הנצורה.
באותה תקופה, דיוויזיית הרגלים ה-45 הייתה מורכבת ברובה מסטודנטים או בוגרים טריים ורק כ-60 אחוז מחיילי הדיוויזיה שלה ערכו אימונים ותרגילים עם הדיוויזיה במשך שנה או יותר.
בנוסף, רק לכ-20 אחוז מאנשיה היה ניסיון קודם בשירות צבאי ממלחמת העולם השנייה.
עם זאת, הדיוויזיה הייתה אחת מארבע דיוויזיות המשמר הלאומי שזוהו כנמצאות בין המוכנות ביותר ללחימה בהתבסס על יעילות הציוד, האימונים וההנהגה שלה.
כתוצאה מכך, בפברואר 1951, קיבלה דיוויזיית הרגלים ה-45 התרעה שהיא תפליג ליפן.
בדצמבר 1951 נפרסה הדיוויזיה בקוריאה, שם הועמדה תחת פיקוד הקורפוס ה-1 של הארמייה השמינית במשך רוב העימות.
היא נפרסה סביב צ'ורון והוקצתה להגן על נתיבי המפתח מאותו אזור לתוך סיאול.
השטח היה קשה ומזג האוויר היה גרוע באזור.
דיוויזיית הרגלים ה-45, יחד עם דיוויזיית הרגלים ה-7, נלחמו בהתקפות סיניות חוזרות ונשנות לאורך כל קו החזית לאורך שנת 1952, וכוחות סיניים תקפו תכופות את גבעת באלדי העתיקה בסתיו של אותה שנה.
בערך באותה תקופה, דיוויזיית הרגלים ה-45 ויתרה על הפיקוד על גבעת באלדי העתיקה לידי דיוויזיית הרגלים ה-2. כמעט מיד פתחו הסינים במתקפה מרוכזת על הגבעה, והכריחו את הכוחות האמריקאים לסגת.
סופות גשמים עזות מנעו מהדיוויזיות להשתלט מחדש על הגבעה במשך כחודש, וכאשר היא נכבשה לבסוף היא בוצרה בכבדות כדי למנוע התקפות נוספות.
גדוד הטנקים 245 נשלח לתקוף עמדות סיניות במהלך סוף 1952, אך רוב הדיוויזיה החזיקה בקו הגנה נייח נגד הסינים.
בתחילת 1953, כוחות צפון קוריאה פתחו במתקפה בקנה מידה גדול נגד גבעה 812, שהייתה אז בשליטת פלוגה K, גדוד 3, רגימנט הרגלים ה-179. הקרב על היל איורי שלאחר מכן היה אחד מסדרת התקפות גדולות יותר של כוחות סיניים וצפון קוריאה, אשר יצרו קרבות כבדים יותר מאשר בשנה הקודמת.
התקפות אלו נערכו בעיקר על מנת להבטיח עמדה טובה יותר במהלך המשא ומתן המתמשך להפוגה.
הכוחות הסיניים המשיכו להפעיל התקפות מרוכזות על קווי כוחות האו"ם, כולל דיוויזיית הרגלים ה-45, אך הדיוויזיה הצליחה להחזיק את רוב שטחה, ונותרה נייחת עד תום המלחמה בקיץ 1953.
במהלך מלחמת קוריאה ספגה דיוויזיית הרגלים ה-45 4,004 נפגעים, שכללו 834 הרוגים ו-3,170 פצועים.
הדיוויזיה סיירה לזמן קצר באזור המפורז הקוריאני לאחר חתימת שביתת הנשק שסיימה את המלחמה, אך רוב אנשיה חזרו הביתה וחזרו למעמד של המשמר הלאומי ב-30 באפריל 1954. תגי הדיוויזיה הוחזרו לאוקלהומה ב-25 בספטמבר אותה שנה, סיום רשמית לנוכחות הדיוויזיה בקוריאה.
הדיוויזיה נשארה כיחידה של המשמר הלאומי של אוקלהומה, ולא השתתפה בפעולות גדולות לאורך שאר שנות ה-50 מלבד אימוני סוף שבוע וקיץ רגילים.
בשנת 1963 התארגנה הדיוויזיה מחדש בהתאם לתוכנית דיוויזיות צבא היעד של ארגון מחדש, אשר הביאה להקמת חטיבות 1, 2 ו-3 בתוך הדיוויזיה.
חטיבת הרגלים ה-45 קיבלה את כל המורשת של הדיוויזיה ה-45, כולל תג הכתף שלה.
כמו כן הופעלו מיחידות הדיוויזיה קבוצת תותחי השדה ה-45, אשר מאוחר יותר הפכה לחטיבת הכיבוי ה-45, ופיקוד הכוח ה-90.
הדיוויזיה ה-44 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-19 באוקטובר 1920 כדיוויזיית המשמר הלאומי, והיא כללה את יחידות המשמר הלאומי ממדינות דלאוור, ניו ג'רזי וניו יורק, והייתה אמורה להוות חלק מאזור הקורפוס ה-2. הדיוויזיה כללה את חטיבת הרגלים ה-57 מהמשמר הלאומי של צבא ניו ג'רזי וחטיבת הרגלים ה-87 של המשמר הלאומי של צבא ניו יורק.
הדיוויזיה אושרה על ידי שר המלחמה ב-5 באוקטובר 1921 והוכרה פדרלית ב-26 במרץ 1924.
הדיוויזיה ה-44 השתתפה בתמרוני הארמייה הראשונה באפסטייט ניו יורק בין ה-7 ל-24 באוגוסט 1940, לפני שגויסה לשירות פדרלי למשך שנים עשר חודשי אימונים ב-16 בספטמבר 1940. האימונים של הדיוויזיה הגיעו לשיאם בתמרוני קרוליינה, ספטמבר–דצמבר 1941.
הדיוויזיה הייתה בדרכה לניו ג'רזי ב-7 בדצמבר 1941, וחזרה לפורט דיקס כאשר נשמעו חדשות על המתקפה על פרל הארבור.
צוות קרב רגימנטלי, המבוסס על רגימנט הרגלים ה-113, נותק מיד מהדיוויזיה וצורף לפיקוד ההגנה המזרחית כדי לספק כוחות יבשתיים להגנת החוף המזרחי מניו יורק ועד פילדלפיה.
זמן קצר לאחר מכן, עברו שאר יחידות הדיוויזיה למחנה קלייבורן, לוס אנג'לס, שם אורגנה מחדש הדיוויזיה ה-44 כדיוויזיית חי"ר ב-16 בפברואר 1942.
לאחר מכן נשלחה הדיוויזיה לפורט לואיס וושינגטון, שם השתתפה בהגנה על החוף המערבי תחת פיקוד ההגנה המערבית למשך שארית שנת 1942. בפברואר 1943, דיוויזיית הרגלים ה-44, הצטמצמה מאוד בגלל אובדן כוח אדם ויחידות.
לאחר השלמת "סדרת D", אימון ברמת דיוויזיה, נשלחה הדיוויזיה ה-44 להשתתף בתמרוני הארמייה הרביעית בלואיזיאנה.
לאחר מכן עברה הדיוויזיה למחנה פיליפס, קנזס להכנותיה האחרונות לפני הפריסה.
הדיוויזיה עברה ברכבת למחנה מיילס סטנדיש, מסצ'וסטס, וב-5 בספטמבר 1944 הפליגה מבוסטון לאירופה.
דיוויזיית הרגלים ה-44 נחתה בצרפת דרך שרבור, ב-15 בספטמבר 1944, והתאמנה במשך חודש לפני כניסתה ללחימה.
הדיוויזיה כללה את רגימנטים הרגלים ה-71, ה-114 וה-324. ב-18 באוקטובר 1944 היא החליפה את הדיוויזיה ה-79 בסביבת פורט דה פארוי, מזרחית ללונוויל, צרפת, כחלק מהארמייה השביעית ואבטחה מספר מעברים בהרי הווז'.
תוך 6 ימים נפגעה הדיוויזיה במתקפת נגד גרמנית כבדה, 25–26 באוקטובר.
ההתקפה נהדפה והדיוויזיה המשיכה בהגנה הפעילה.
ב-13 בנובמבר 1944, היא יצאה בהתקפה לצפון-מזרח, ועברה דרך הרי הווז' ממזרח ל-Leintrey ל-Dossenheim, כבשה את אבריקור ב-17 בנובמבר, ודחפה לשחרור שטרסבורג, יחד עם דיוויזיית השריון הצרפתית ה-2. לאחר התארגנות, חזרה הדיוויזיה להתקפה, כבשה את רצוילר ונכנסה לאנסמבל דה ביטש בקו מז'ינו.
ב-14 בדצמבר, רגימנטים של הדיוויזיה ה-44 השתתפו בתקיפת ביצורי קו מז'ינו.
רגימנט הרגלים ה-71 וה-324 של הדיוויזיה תקפו את פורט סימסרהוף ואת הוטווילר הסמוכה.
לאחר שישה ימי לחימה, כבשה היחידה את סימרסהוף ב-20 בדצמבר.
ב-21–23 בדצמבר, הדיוויזיה ה-44 הדפה שלושה ניסיונות מעבר של האויב בנהר בליס.
הגנה אגרסיבית על אזור סרגומינס נמשכה לאורך פברואר 1945 ורוב חודש מרץ.
הדיוויזיה חצתה את הריין בוורמס, ב-26 במרץ, בעקבות הדיוויזיה ה-3, ולאחר מכן חצתה את נהר הנקר כדי לתקוף ולכבוש את מנהיים, ב-28–29 במרץ.
הדיוויזיה חצתה את המיין בתחילת אפריל, ועסקה בתקופת אימונים של 3 שבועות.
ב-18 באפריל, התקדמה הדיוויזיה בעקבות הדיוויזיה המשוריינת ה-10 וכבשה את אהינגן, וב-23 באפריל, חצתה את הדנובה, ותקפה לדרום מזרח, תוך שהיא כובשת את פוסן, ברג ו- ורטאך, והתקדמה לכיוון אוסטריה.
ב-2 במאי, קבוצה של מדעני רקטות V-2 שכללה את ורנר פון בראון נכנעה ללוחמי הדיוויזיה במרדף אחר האויב המתפורר דרך מעבר פרן ואל עמק נהר האין, הדיוויזיה ה-44 הקימה מחסומים באימסט ב-4 במאי.
לאחר תקופה קצרה של שירות כחיל כיבוש, חזרה הדיוויזיה לארצות הברית ביולי 1945 לצורך הכשרה מחדש לפני היערכות מחדש, אך סיום המערכה באוקיינוס השקט הביא לפירוק הדיוויזיה בנובמבר 1945 במחנה צ'אפי, ארקנסו.
במהלך המלחמה נהרגו 1,038 מחיילי הדיוויזיה ו-4,209 נפצעו.
דיוויזיית הרגלים ה-44 הופעלה מחדש במשמר הלאומי של צבא אילינוי ב-1946, ונכנסה לשירות פדרלי בתחילת 1952 במהלך מלחמת קוריאה.
הדיוויזיה פורקה לאחר שחרורה מהשירות הפדרלי ב-10 באוקטובר 1954.
ב-15 ביוני 2017, צוות הקרב החטיבתי ה-50 הוגדר מחדש כצוות הקרב החטיבתי ה-44, והוא נושא את המורשת של דיוויזיית הרגלים ה-44.
הדיוויזיה ה-35 היא דיוויזיה של צבא ארצות הברית שלחמה במלחמת העולם הראשונה ובמלחמת העולם השנייה.
הדיוויזיה הוקמה ב-25 באוגוסט 1917 במחנה דוניפן, אוקלהומה והורכבה מיחידות המשמר הלאומי של מיזורי וקנזס.
ב-11 במאי 1918 נחתה הדיוויזיה בלה האבר, שם הפכה לחלק מחיל המשלוח האמריקאי בצפון צרפת.
בין 30 ביוני ל-13 באוגוסט היא הוצבה בהרי הווז'.
לאחר מכן היא תפסה חלק מהקו באלזס, ובסתיו 1918 נטלה חלק במתקפת מז-ארגון.
הדיוויזיה נפרסה בחלקת סומדייה באגף השמאלי של הקורפוס ה-1 תחת גנרל האנטר ליגט כדי לפרוץ לגראנדפרה.
ב-27 בספטמבר 1918 הצליחה הדיוויזיה לכבוש את וארן ועד ה-28 באוקטובר, עם ההתקדמות לאייר, הצליחה לכבוש את אפרמונט.
הכוחות התקדמו 12 קילומטרים ולקחו 781 שבויים, אך איבדו 1,067 הרוגים ו-6,216 פצועים.
שני חיילי הדיוויזיה, קפטן אלכסנדר ר' סקינקר וטוראי נלס וולד, קיבלו את מדליית הכבוד על שירותיהם.
אחד מחיילי הדיוויזיה היה לימים נשיא ארצות הברית הארי ס.
טרומן, שכקפטן פיקד על סוללה של רגימנט ארטילריית השדה ה-129, שהיה שייך לדיוויזיה באותה תקופה.
באפריל 1919 חזרה הדיוויזיה לארצות הברית שם היא הושבתה.
בסך הכל נפלו במהלך המלחמה 1,018 חיילי הדיוויזיה, בעוד 6,278 נפצעו או נעדרו.
הדיוויזיה הורכבה מהבריגדה ה-69 שהורכבה מהרגימנטים ה-137 וה-138, ומהבריגדה ה-70 שהורכבה מהרגימנטים ה-139 וה-140.
בשנת 1921 הוקמה מחדש הדיוויזיה ה-35 במשמר הלאומי, והוקצתה למדינות קנזס, מיזורי ונברסקה כחלק מהקורפוס ה-7, אולם היא הפכה למבצעית רק בשנת 1935.
הדיוויזיה גויסה במהלך שנת 1941, והגיעה לבריטניה ב-25 במאי 1944 שם קיבלה הכשרה נוספת.
ביולי נחתה הדיוויזיה, שכללה את הרגימנטים ה-134, ה-137 וה-320, בחוף אומהה בנורמנדי, ולאחר מכן נלחמה בהתקפות נגד גרמניות מצפון לסן-לו כחלק מהארמייה השלישית.
באוגוסט היא הגיעה ל-Vire, ובין 7 ל-13 באוגוסט הקימו חיילי דיוויזיית הרגלים ה-35 מסדרון מילוט עבור דיוויזיית הרגלים ה-30 שכותרו על ידי הגרמנים במורטן.
הדיוויזיה תקפה את המוזל ב-13 בספטמבר, כבשה את ננסי ב-15 בספטמבר, אבטחה את שאמברי ב-1 באוקטובר, והמשיכה אל הגבול הגרמני, כבשה את סרגמיינס וחצתה את הסאר ב-8 בדצמבר.
לאחר חציית נהר בליס ב-12 בדצמבר, עברה החטיבה למץ למנוחה ושיקום ב-19 בדצמבר.
הדיוויזיה ה-35 עברה לארלון, בלגיה ב-25–26 בדצמבר, והשתתפה בלחימה לשחרור המצור על בסטון, הדפה את ההתקפות של ארבע דיוויזיות גרמניות, כבשה את Villers-laBonne-Eau ב-10 בינואר, לאחר קרב של 13 ימים ולוטרבואה בקרב של 5 ימים.
ב-18 בינואר 1945 חזרה הדיוויזיה למץ להתארגנות ולמנוחה.
בסוף ינואר הועברה הדיוויזיה להולנד, שם השתתפה ב-23 בפברואר במבצע ממשי.
בסוף מרץ חצתה הדיוויזיה את הריין כחלק מהקורפוס ה-16 במסגרת הארמייה התשיעית, ולאחר מכן השתתפה בפלישת בעלות הברית המערביות לגרמניה, ואף כבשה את הנובר ב-10 באפריל.
לאחר תום המלחמה ב-8 במאי נותרה הדיוויזיה כחיל כיבוש בגרמניה לפני שחזרה לארצות הברית ב-10 בספטמבר 1945 והושבתה שם.
במהלך הלחימה איבדה הדיוויזיה 2,485 הרוגים ו-11,526 פצועים.
בשנת 1947 הדיוויזיה הוקמה מחדש כדיוויזיית המשמר הלאומי של קנזס ומיזורי, ובשנת 1963 הושבתה הדיוויזיה יחד עם שלוש דיוויזיות נוספות של המשמר הלאומי.
בתחילת 1983, הצבא החל בתהליך של הקמת הדיוויזיה מחדש כמערך חי"ר ממוכן שיורכב מיחידות המשמר הלאומי של קנזס, מיזורי, נברסקה, קולורדו וקנטקי.