tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבמאי תומאס קייל ראה את עיבוד הלייב כ"שילוב" של אלמנטים מן המחזמר המקורי ומהגרסה הקולנועית.
למשל, ההפקה שילבה שירים שנוצרו עבור גרסת הסרט, כמו שיר הנושא "Grease (Is The Word)" שמבוצע על ידי ג'סי ג'יי, השירים "You're the One That I Want", ו-"Hopelessly Devoted to You", וכן שירים שהופיעו רק במחזמר המקורי, כמו "Freddy, My Love" ו-"Those Magic Changes".
קייל הסביר כי "בשלב מוקדם ככל שהתחלתי לדמיין לעצמי מה זה יכול להיות, דיברתי עם מארק פלאט, המפיק הבכיר שלנו, ועם האנשים בפאראמאונט, ואחד הדברים שבאמת התמקדנו בהם היה לנסות לתפוס גם את הרוח גם של המחזמר המקורי וגם של גרסת הסרט שהשאיר רושם בל יימחה על כולנו.
לנסות לכבד את זה ולתת מחווה למשהו שריגש אותנו ויש לנו חיבה גדולה כל כך אליו, ואז לנסות ליצור גרסה משלנו מזה".
ההפקה הכילה גם כמה שירים חדשים, כולל שיר המקורי, "All I Need Is an Angel", שנכתב עבור דמותה של פרנצ'י (קארלי ריי ג'פסן) על ידי טום קית' ובריאן יורקי שכתבו את המחזמר כמעט מושלם.
בריאיון עם המגזין רולינג סטון, ג'ונאס הסביר שהתפקיד הוצע ללהקה על ידי המפיקים בעקבות קונצרט שהם ביצעו בניו יורק.
עיבוד הלייב שודר בשידור ישיר מאולפני האחים וורנר בברבנק, קליפורניה, באמצעות שתי במות קול, חצי מכמות הבאקלוטים שברשות האולפנים, ו-44 מצלמות.
מעצב הסטים דייוויד קורינס הסביר כי המדיום של מחזמר חי בטלוויזיה "יראה באמת מה התיאטרון הטוב ביותר, וגם מה הקולנוע והטלוויזיה עושים הכי טוב", עם סט שנועד לספק זווית ראייה של 360 מעלות ועוצב בסגנון תיאטרוני מסורתי.
השידור הוצג לקהל בכל אחד משלושת מיקומי הצילומים, שם הם גם קיבלו את האפשרות להשתלב ישירות בסצנות רלוונטיות כניצבים על הבמה, כמו בקהל הסטודנטים.
קייל הסביר שהוא רוצה ללכוד את "התחושה" של הקהל בהפקות במה חיות, מכיוון "שיש אנרגיה וחיוניות בפידבקים שאנשים אמיתיים מחזירים לשחקנים".
המגזין הוליווד ריפורטר האמין שהשימוש בקהל חי יעזור להבדיל בין העיבוד של "FOX" ל"גריז" לשאר העיבודים שנעשו על ידי "NBC".
מחירן של 30 שניות מסחריות במהלך שידור העיבוד נקבע בין 300,000 דולר ל-320.000 דולר.
חברת קוקה-קולה חתמה על מתן ספונסריות עיקרית לשידור; הספונסריות כללה את פרסום מוצריה הקלאסיים של קוקה-קולה ומשקאות מיוחדים (כגון במכונות אוטומטיות ובמסעדה) ותוכן מדיה חברתית ממומן.
על מנת להתאים את השידור לטלוויזיה ולהרגיע את הספונסרים, תוכנם של מספר שירים נערך; פלאט הצהיר שמטרתו הייתה להפוך את העיבוד הלייב ל"ידידותי למשפחה", אך עדיין רצה לשמור על "הנועזות המתאימה" שנדרשה למחזמר.
בין העריכות, מילות השיר "'Greased Lightnin" שכלל מילים גסות ומיניות נערך מחדש (בעריכה שכותב השירים המקורי, ג'ים ג'ייקובס, עשה לגרסאות מורשות רשמיות שנים רבות קודם לכן), בעוד שהמילה האיטלקית "Fongool" ("לך לעזאזל") הוחלפה במילה "Be cool" בשיר "Look At Me, I'm Sandra Dee".
השימוש בסטים חיצוניים עבור סצנות בהפקה הובילו לחששות שהבמות יושפעו ממזג האוויר, במיוחד בעקבות תחזיות שטענו שיהיה סיכוי גבוה לגשמים וסופות רעמים אפשריים ביום השידור.
קייל הצהיר שההפקה תכננה תוכניות מגירה במקרה של גשם, בעוד שפלאט ציין שצוות ההפקה שלו חשב על האפשרות שיהיה גשום "חודשים רבים" לפני כן, ושבעוד הבטיחות נמצאת אצלם בעדיפות גבוהה ביותר, המופע ימשיך להתקיים, ללא קשר למזג האוויר.
בעוד שההפקה התכוננה לאפשרות של גשם ביום השידור, הרוח הייתה גם גורם משפיע על השידור: בסביבות השעה 15:00, שעה לפני תחילת השידור, נודע לפלאט שההפקה לא תוכל להשתמש בבמה חיצונית מסוימת מסיבות ביטחוניות.
בשעה 15:40, בזמן שההפקה ארגנה מחדש במה שכללה את מבנה של תיכון ריידל עבור שיר הפתיחה, הגשם והרוח חלפו, וצוות המהנדסים של ההפקה פינה את השימוש במבנה כדי לאפשר חזרה לבמה המקורית.
השידורים יכללו בהתייחסו לתנאים הבאים: מריו לופז מציג בצחוק את "אל ניניו" כ"אורח ספיישל", שיר הפתיחה,"Grease (Is The Word)", בוצע עם מטריות, ואילו במהלך דיון על שידור חי במהלך הנשף בתיכון ריידל, מנהלת מק'גי (אנה גאסטייר) צווחת: "בואו נקווה שלא יהיה גשום!".
ביום השידור, ונסה הדג'נס הודיעה בטוויטר שאביה, גרג, מת מסרטן בלילה הקודם, ושהיא תקדיש את הופעתה לזכרו.
בנוסף, "FOX" ופראמאונט הקדישו את ההפקה לזכרו של גרג; פלאט המשיך ואמר ש"הצוות היה מאחוריה וכולנו שילבנו ידיים ואמרנו 'אנחנו הולכים לחיות את הרגע הזה, לפעמים החיים מתערבים, אבל כולכם עבדתם כל כך קשה לרגע הזה ואנחנו הולכים ללכת על זה'".
ג'וליאן האף - סנדי יאנג, בת זוגו של דני ונערה מבית טוב שעברה מיוטה (עובדה זו, הערכים השמרניים על פיהם התחנכה ושם משפחתה המשותף לשל בריגהם יאנג מרמזים על חינוך מורמוני, בדומה לשל האף) ובמהלך המחזמר משנה את תדמיתה מנערה טובה וחסודה בדומה לתדמיתו של דני.
ארון טבייט - דני זוקו, בן זוגה של סנדי ומנהיגם של ה"טי-בירדס".
ונסה הדג'נס - בטי ריזו, מנהיגת "הנערות בוורוד" המשמשת על תקן חברה-אויבת לסנדי.
מנהלת רומן חוזר ונשנה עם קניקי.
קרלוס פנה - קניקי, חבר בכנופיית ה"טי-בירדס", סגנו של דני, אשר בבעלותו מכונית ה"גריזד לייטנינג".
מנהל רומן חוזר ונשנה עם ריזו.
קארלי ריי ג'פסן - פרנצ'י, חברתה הטובה ביותר של סנדי, ששואפת להיות מעצבת יופי.
קיקי פאלמר - מרטי מארצינו, חברת "הנערות בוורוד", שנוהגת לנהל רומנים עם גברים רבים.
קת'ר דונהיו - ג'אן, חברת "הנערות בוורוד" בעלת מנת המשכל הנמוכה ביותר מביניהן.
ג'ורדן פישר - דודי, מוזיקאי תמים ונאיבי עם קסם ילדותי.
אנדרו קאל - סאני לה-טיירי, רודף שמלות שעושה צרות קבוע למנהלת מק'גי.
דייוויד דל ריו - פאצ'י, נער סרקסטי ומתנשא בעל ביטחון עצמי מופרז.
דידי קון - ויי, המלצרית בדיינר בה תלמידי תיכון ריידל מבלים.
(קון גילמה את דמותה של פרנצ'י בסרט המקורי)
בארי פרל - מר סטן ויבר, מפיק שידור הלייב של הנשף בתיכון ריידל.
(פרל גילם את דמותו של דודי בסרט המקורי)
ג'סי ג'יי - מבצעת שיר הנושא של המחזמר.
Boyz II Men - להקת המלאכים, שמלווים את פרנצ'י ומייעצים לה שלא לנשור מבית הספר.
ג'ו ג'ונאס ו-DNCE - ג'וני קזינו והגמבלרים, להקת הנשף.
מריו לופז - וינס פונטיין
אנה גאסטייר - המנהלת מק'גי
אלה מקלמור - פאטי סימקוקס
ונדל פירס - המאמן קאלהון
אווה פלאמב - גברת מארדוק
סאם קלארק - ליאו בלאמודו
איווט גונזלס-נאצר - שרלנס "צ'ה-צ'ה" דיגרגוריו
נח רובינס - יוג'ין פלסניק
ג'ון רוברט הול - טום צ'יסאם
חניפה ווד - בלאנש הודל
אלבום הפסקול הרשמי של השידור, Grease: Live - Music from the Television Event, הופץ ב-31 בינואר על ידי אולפני פראמאונט.
מהדורה מיוחדת של האלבום, שכולל ארבעה שירי בונוס, הופץ ב-4 במרץ.
בשידור הוצגו 23 שירים, אך רק 19 שירים נכללו בפסקול הרשמי.
השירים "Alma Mater" (בביצוען של אנה גאסטייר וחניפה) ו-"Mooning" (בביצועה של להקת DNCE) לא נכללו בשום גרסה כלשהי של האלבום.
האלבום הופיע לראשונה במקום 37 בבילבורד 200, וזכה ל-13,000 יחידות אלבום-אֶקְוִיוָלֵנְטִי בשבוע הראשון שלו, עם קצת יותר מ-9,000 שמקורן במכירות מטו.
האלבום גם הופיע במקום הראשון באותו השבוע ברשימת מכירות האלבום העליון.
מצעד (2016) שיא מצעד המוזיקה האוסטרלי 85 בילבורד 200 בארצות הברית 37 הפסקולים הטובים ביותר של בילבורד 1
עיבוד הלייב הופץ על גבי DVD ובאופן דיגיטלי ב-8 במרץ 2016, ובנוסף לכך, העיבוד נכלל במהדורת ה-40 שנה לצאת הסרט "גריז" לאקרנים על גבי Blu-ray ביחד עם הסרט המקורי ועם סרט ההמשך שלו, "גריז 2".
גריוט (בלעז: Griot) הוא איש רוח וקהילה המשמש בקהילות מסורתיות במערב אפריקה בתפקיד של היסטוריון, גנאלוג, יועץ, דובר, דיפלומט, פרשן, מוזיקאי, מלחין, משורר, מורה ומנחה טקסים.
תפקיד הגריוט, בדומה לתפקיד שנשאו אנשים בכל התרבויות המסורתיות לאורך כל תולדות האנושות, הוא לספר את הסיפור השבטי, לבנות זהות משותפת, ליצור סיפר לאורו מתחנכים בני השבט ולבסס את המסורת השבטית.
הגריוט מעביר את היסטוריית השבט בעזרת ניגון, שירה, ריקוד ולעיתים אף בעזרת משחק.
באמצעותם הוא מאגד סביבו את בני השבט, ומשתמש בנגינה ובשירה כדי לספר במופע שלם את סיפור השבט.
שנים רבות הייתה הדעה המקובלת בקרב היסטוריונים כי לאפריקה אין היסטוריה.
הפילוסוף הגרמני הגל אמר בראשית המאה ה-19: "אפריקה היא היבשת שאינה חלק מההיסטוריה של העולם, שאין בה תנועה או התפתחות".
ראייה זו אומצה על ידי היסטוריונים חשובים, אף בתקופה המודרנית.
ההיסטוריון הבריטי יו טרבור-רופר אמר: "כיום אין בכלל היסטוריה אפריקאית, ישנה רק ההיסטוריה של האירופאים באפריקה, ואילו השאר שרוי באפלה: ואפלה אינה נושא להיסטוריה".
רופר גורס שיש להתמקד אך ורק בהיסטוריה של אירופה, אשר מסבירה את ההתפתחות האנושות.
כלומר, אפריקה נתפסה כיבשת שהייתה שרויה במצב סטטי, חסר תנועה.
דעות אלו גרמו להיסטוריונים רבים לנטוש את המחקר על אפריקה ולהתעלם ממנה.
יחד עם זאת, היו חוקרים אחרים אשר בחרו לחקור בכל זאת את ההיסטוריה של יבשת אפריקה, והוכיחו את טרבור-רופר ודומיו על טעותם.
מיעוט המקורות הכתובים אודות התקופות המוקדמות באפריקה, נובע מתרבות שונה של העברת ההיסטוריה.
בניגוד לתרבות האירופית, בה כתיבה הייתה אמצעי התיעוד הבלעדי, והדרך היחידה להנחלת המסורות והסיפורים ההיסטוריים לדורות הבאים, באפריקה הייתה נפוצה תרבות של תיעוד בעל-פה, באמצעות דקלומים, שירים וסיפורים.
משנחשפו חומרי תיעוד אלו בפני ההיסטוריונים, הם היוו בסיס לחקר ההיסטוריה של אפריקה, באמצעות בחינת הסיפורים שהועברו בעל פה מדור לדור.
במקרים רבים הועברו סיפורים ומסורות אלו על ידי אנשים שזה היה תפקידם הרשמי.
במערב אפריקה, בעלי תפקיד זה נקראים "גריוט".
על פי פול אוליבר (Paul Oliver), היסטוריון ארכיטקטורה אנגלי אשר כתב בנושא המוזיקה האפרו-אמריקנית, "על אף שהגריוט צריך לדעת המון שירים מסורתיים במדויק וללא טעויות, עליו בנוסף להיות מסוגל לייצר מסורת לדורות על פי אירועים עכשוויים, מקרים אקראיים והאווירה הכללית באותה התקופה.
שנינותו יכולה להיות כבירה והידע שלו על ההיסטוריה המקומית ללא חטא".
אף על פי שלעיתים הם ידועים כזמרי הלל, הגריוט מסוגלים להשתמש במומחיות הקולית שלהם לריכול, ליצירת סאטירה ולפרשנות פוליטית.
עיקר פועלו של הגריוט הוא שימור הזיכרון והמסורת בקרב הקהילה בה הוא חי.
הגריוט למעשה היווה בעבר ארכיון חי.
הגריוט, נהג לזמר ולשיר שירים מאולתרים לבני ומנהיגי הקהילה אודות אירועים היסטוריים מכוננים.
על ידי המילים אשר יוצאות מפיו של הגריוט, העובדות והסיפורים המסורתיים מן העבר לובשים צורה ומקבלים חיים.
רבים נוטים להשוות את דמות הגריוט לעץ עתיק או לספרייה מהלכת אשר משמרת את ההיסטוריה.
ישנו אף פתגם האומר, כי בכל מלחמה בנוסף לצבא למפקדים ולחיילים, חשוב שיהיה גריוט על מנת שיוכל לספר על אודות המלחמה והקרב.
כלומר, ללא נוכחות של גריוט, כל המתרחש בהיסטוריה יכול להיאבד לעד.
תפקידיו של הגריוט השתנו משבט לשבט ומעת לעת משחר ההיסטוריה ועברו התאמות ושינויים בהתאם לצרכים המקומיים.
ההיבטים השונים בתפקיד הגריוט והמשקל שתפסו בכל אזור הושפעו מהמצב הפוליטי והחברתי ששררו בו ולעיתים עברו תהפוכות לאור אירועים היסטוריים שקרו באזור.
התיעוד הכתוב הראשון בו דובר בבירור על הגריוט נכתב במאה הארבע-עשרה על ידי אבן בטוטה, בן הגזע הקווקזי מצפון מערב אפריקה, בכתביו על המסעות שערך ביבשת.
לפי אלו, הגריוט שימשו כיועצים מכובדים של השליטים, כמורים של הנסיכים וכדיפלומטים שעסקו במשא ומתן בנושאים רגישים.
תיעודים מאוחרים יותר הראו כי באזורים מסוימים תפקיד הגריוט קיבל נופך פוליטי, כך שהגריוט היה מעיין שופר של השליטים בפני העם.
בתקופות קדומות יותר הגריוט שימש כהיסטוריון המספר את סיפורי השבט לדורות הבאים במטרה לשמר את המסורות השבטיות ובתקופות מאוחרות יותר הגריוט נתפס כאמן גרידא – נגן, זמר או שחקן.
מרכזיות וחשיבות תפקיד הגריוט בקהילת השבט הייתה גבוהה מאוד וכך קיבל הגריוט מעמד חברתי משל עצמו.
על כן, תפקיד הגריוט עבר מדור לדור, בשושלת משפחתית.
כלומר אדם, מוכשר ומתאים ככל שיהיה, אינו יכול להפוך להיות גריוט אם לא נולד ככזה.
הגריוט הוא אדם הנולד למשפחה של גריוט והוא גדל אל תוך תפקיד זה מראשית ימיו.
כמו כן, אדם שנולד כגריוט לא יכול היה לבחור שלא לשאת על עצמו את תפקיד הגריוט בשבט.
לימים, היטשטשו מעט הגבולות ולא רק מי שנולדו לתפקיד זה זכו לבצעו, אלא גם מי שבחרו בכך.
כמו כן, תפקיד זה במקור בוצע על ידי בני משפחת הגריוט בלבד ולימים גם בנות המשפחה החלו לקחת חלק במילוי המשימה החברתית.
באימפריה המאלית, באמצע המאה ה-14, לכל שליט היה גריוט משלו, שהיה דמות מפתח בחברה.
בין תפקידיו של דמות הגריוט היה שימור הלגיטימציה למשילות האצילים.
הגריוט, אשר לעיתים אף היווה יועץ פוליטי, חיבר והלחין שירים על אילן היוחסין והשושלת של האצילים ובכך שימר את לגיטימיות מעמדם בקרב הקהילה.
כמו כן, באותה המידה ביכולתו של הגריוט לפגוע במוניטין של דמות הנהגתית בקרב הקהילה על ידי רכילות, סאטירה וביקורת פוליטית, ואף להביא לסיום כהונתו.
חשוב להבין כי בעיני הקהילה, רקע, יוקרה ושושלת מהווה קריטריון חשוב בבחירתם אותו.
בעיניהם רקע כלכלי הוא קריטי כיוון שהם מעוניינים לקבל נתח מהעושר ומההצלחה של השלטון.
האצילים היו מודעים לכוח השפעת הגריוט על אנשי הקהילה, ולהיותו דמות מפתח ומנהיג חברתי ולכן נהגו לתת לו מתנות ולגמול לו על פעולותיו.
הגריוט היווה דמות חברתית ופעל במסגרת הציבורית ולכן לא הייתה לו מקור פרנסה עיקרי, פרט לאותם התגמולים מאת האצילים שהיו קריטיים עבורו.
הגריוט היווה דמות מפתח בקהילה ושימש כמנהיג רוחני, חינוכי ואף פוליטי.
בנוסף לפועלו בשימור התרבות והמאורעות ההיסטוריים, הגריוט ניחן אף ביכולת אלתור והתייחס לנושאים אקטואליים שקרו בקרב בני הקהילה.
מקור השם גריוט הוא נושא מורכב ושנוי במחלוקת בספרות המחקרית בתחום.
יש הטוענים כי מקור המילה "גריוט" כלל אינו אפריקני, אך המחסור במקורות היסטוריים כתובים באפריקה מקשה על היכולת לאשש או להפריך טענה זו.
השימוש המודרני הראשון במילה "גריוט" נעשה רק במאה השבע-עשרה על ידי חוקרים צרפתים שתרו ביבשת האפריקאית והשתמשו במילה הצרפתית guiriot.
חוקרים מעריכים כי בשלב מסוים, כנראה במחצית המאה השמונה-עשרה לערך, השתנתה המילה ל-griot.
השינוי להערכתם הוא תוצאה של טעות דפוס שנעשתה במהלך עריכת הכתבים לפני הוצאתם לאור.
מחקרים מודרניים מטילים ספק אם נכון בכלל להשתמש במונח "גריוט" לתיאור בעלי התפקיד המולטי-פונקציונלי הזה בשבט או שמא ישנו מונח מקומי המיטיב לתארם.
באזורים מסוימים המונח הרווח הוא jali או jeli.
המונח jeli מגיע מן המילה המקורית jeliya, ומשמעותו מוזיקאי.
המונח מגיע משבט המנדה (mande), משפחה של קבוצות אתניות ממוצא מערב אפריקאי מן המאה ה-13. המונח jali מגיע מהאימפריה המאלית ומקורו מן המילה השורשית ordjali (אשר משמעותו היא דם).
הנחה נוספת בנוגע לשורשי השם היא כי המילה הגיעה מהמונח הפורטוגזי criado, מונח אשר מתאר, בתרגום חופשי: "הוא אשר אוכל, לומד וחי בביתו של אדוניו".
תאוריה זו משקפת את הקשר המסורתי בין הגריוט והאצילים.
עמדה אחרת גורסת כי המונח griot לא עושה צדק עם בעל התפקיד משום שאינו בהיר וחד משמעי, שכן תפקיד הגריוט הוא רב גוני ומורכב.
הוויכוח באיזה מונח להשתמש נוכח מאוד בקרב בעלי תפקיד זה עצמם והן בקרב חוקרי התחום.
בהיבט האטימולוגי, החוקרים מאמינים כי ככל שיתקרבו למציאת מקור המונח, יוכלו ללמוד על המקור הגאוגרפי המדויק של התפקיד.
כך לא יצטרכו להסתפק בתיחום מערב אפריקה כאזור בו התחילה תרבות זו, כי אם במדינה ספציפית ואף אזור או שבט ספציפי בה.
בפסגת כוחה (במאה ה-14) האימפריה המאלית התפרסה ממרכז אפריקה (צ'אד וניגריה של ימינו) ועד מערב אפריקה (מאלי וסנגל בימינו).
האימפריה נוסדה על ידי סונדיאטה קייטה (Sundiata Keita), שהישגיו נחגגים במאלי עד ימינו אנו.
בפואמה Epic of Sundiata אביו של סונדיאטה קייטה- נארה מאגהאן קונטה (Naré Maghann Konaté) הביא לו גריוט שייעץ לו בזמן השלטון שלו בשם באלה פאסקה (Balla Fasséké), גריוט שנחשב להיות המייסד של שושלת הגריוטים- "הקויטה" (Kouyaté), שעדיין קיים עד עצם היום הזה.
כל משפחה אריסטוקרטית של גריוטים ליוו משפחות מיוחסות של מלכים לוחמים או שליטים בשם ג'אטיגי (jatigi).
בתרבות המסורתית גריוט לא יכול להתקיים ללא ג'אטיגי וכך גם הפוך- הג'אטיגי לא יכול להתקיים ללא גריוט.
ג'אטיגי כן יכול להלוות את הגריוט שלו לג'אטיגי אחר.
לרוב הכפרים היה גריוט משלהם, אשר סיפר את סיפורי הכפר מילודה ועד מוות, חתונות, מלחמות, ציד, רומנים ועוד רגעים משמעותיים רבים אחרים.
חברת המאנדה, משמע, מדינות בהן יש דוברי שפת המאנדה (השפות המקומיות שהתפתחו במדינות אלה), שכן קשה לתחום מדינות אלה באופן חד משמעי מכיוון שמבחינה גאוגרפית גבולותיה משתנים בהתאם לאמונות דתיות ופוליטיות.
ההגדרה במובן הצר יותר מתייחסת למולדת אחת שמרכזה בגבול בין מאלי וגינאה.
משם התרחבה לבורקינה פאסו גינאה, סנגל, גמבינה, גינאה ביסאו, סיירה לאון, ליברה, חוף השנהב וגאנה.
בחברת המאנדה, הג'אלי (jali) היה היסטוריון, יועץ, בורר, משורר ומספר סיפורים.
תפקידם העיקרי היה לשמש כהיסטוריונים אשר שימשו כמשמרי סיפורים עתיקים ומסורות דרך שירה.
מסורת הג'אלי עברה מדור לדור, וכך גם היסטוריית החברה.
פירוש השם "ג'אלי" הוא דם בשפת המאנינקה.
אמונה רווחת הייתה שהם מקושרים לגופים רוחניים בנוסף לגופים חברתיים ופוליטיים.
אנשי המאנדה האמינו שבכוח דיבורם של הג'אלי יכלו לשכתב היסטוריה ולחדש יחסים בין אנשים.
על אף סמכויותיו של הגריוט והכוח שהיה להם בזכות תפקידם, היחס שקיבלו הגריוטים במערב אפריקה שלילי למדי.
בכתבי תומאס הייל נכתב כי בשל המסורת העתיקה, הגריוטים נתפשים בחברה כאנשים מובדלים, ושייכו אותם למעמד מצומצם משל עצמם.
השיוך למעמד הזה הוביל לעיתים לקבורה בעצים כדי לא לזהם את האדמה.
עד ימינו, למרות המאבק המודרני בעמדות בחברה, צאצאים רבים של הגריוטים מתקשים להתחתן עם בני זוג שמחוץ למעמד שנוצר להם.
בנוסף להיותם זמרים ופרשנים חברתיים, ברוב המקרים הגריוט הם גם מוכשרים אינסטרומנטלית.
הכלים בהם הם משתמשים הם ה"קורה" (Kora), ה"קסלם" (xalam), הגוג' (goje), הבלפון (balafon) וה-נ'גוני (ngoni).
הקורה (Kora) הוא הכלי המוביל והמשמעותי לרוב במסורת המוזיקלית של הגריוט.
הקורה הוא כלי נגינה עתיק בעל 21 מיתרים שזכה לשימוש נרחב במדינות בהן מתגוררים אנשי המאנדה.
התיעוד הכתוב הראשון שנמצא בדבר הקורה הוא מסוף המאה השמונה-עשרה, על ידי גבר סקוטי בשם מונגו פארק (Mungo Park), שהיה המערבי הראשון שטייל במדינות דוברי שפת המאנדה.
הוא תיאר בכתביו את המוזיקה המקומית כשילוב בין שירים מאולתרים, שירי הלל למי שרק מוכן לשלם, דקלום אירועים היסטוריים או ליווי חיילים לקרב בדקלום מעשי גבורה של אבותיהם.
כישורי הגריוט כנגן קורה חשובים להצלחתו בתפקיד לא פחות מכישוריו לספר את ההיסטוריה המקומית.
כאמור, הנגינה על הקורה, ועל כלים נוספים, היא מסורת של שושלות הג'לי (jeli) בלבד.
ג'לי הוא השם בו מכנים בני המנינקה את אמני המוזיקה והליריקה, שנדדו עם כליהם ושיריהם (בדומה למשוררים הנודדים של אירופה- הבארדים) במערב אפריקה.
ג'ליים הם בדרך כלל אמנים שהתמקדו בתחום מסוים והתמקצעו בו במשך חיים שלמים ואף דורות בקרב מספר משפחות מצומצם ברחבי מערב אפריקה.
הג'ליה, אמנות הג'לי היא תחום מוזיקה המקושר באופן קרוב לאליטות של המנדינקה, ומוערך על ידי כל.
אך ורק לג'לי מותר לנגן על הקורה, הבאלה והקוני (ובמחוזות מסוימים בדון דון ובטאמה), ולשיר על אספקטים מסוימים הנוגעים לחברה ולחיים הפוליטיים של בני המנדה.
העולם המוזיקלי-לירי הייחודי אותו יצרו הג'ליים נוגע ומוכר לכל אך נגיש בפועל למעטים.
ג'לי "עמוק" נועד להקשבה בלבד על מנת ליצור אצל המאזין השראה לפעול בעולם אך ניתן לעיתים גם למצוא את הג'לי המרקיד וה"קליל" יותר.
מדובר בצורה מסוימת של מוזיקה קאמרית המיועדת להינגן בחצר הפתוחה של פטרון או כקונצרט המנוגן באולמות או אצטדיונים בערים הגדולות כיום.
השימוש במוזיקה אפשר לעמים היושבים במערב אפריקה לספר את סיפורם מדור לדור ללא צורך בשימוש במילה הכתובה.
יתרה מכך, השימוש במוזיקה והפיכת סיפורי ההיסטוריה של הקהילה לטקס בפני עצמו, יצרו סיבה לקהילות להתאגד סביב מספר הסיפורים ובכך חיזקו את הלכידות ביניהם.
מכאן שתפקיד הגריוט כמספר סיפורים עונה לא רק על הצורך החברתי של הנחלת המורשת לדורות הבאים, אלא גם כמי שמאגד את הקהילה דרך המוזיקה.
כיום ניתן לראות כי תפקיד הגריוט השתנה והפך לתרבותי.
אם בעבר הגריוט שימש כמנהיג חברתי ויועץ פוליטי בקהילה בה הוא חי, כיום הגריוט מוכר לא רק בקרב בני השבט שלו אלא במדינות בעולם וזאת בשל התפקיד התרבותי אותו הוא ממלא כיום.
הגריוטים נוסעים ברחבי העולם ועיקר עיסוקם כיום הוא ביצוע הופעות.
היקף החשיפה שלהם התרחב והם מופיעים בהרבה מדינות.
דוגמה לכך הוא טומאני דיאבטה (Toumani Diabaté), שבדומה לנגני גריוט אחרים, הוא צאצא לשושלת עתיקה של נגנים ששורשיה במאלי.
בעשרים ושבע השנים האחרונות הוציא כחמישה-עשר אלבומים שהקנו לו פרסום ואהדה רבים גם מחוץ לארצו.
אלבומו האחרון הושק בשנה שעברה, והוא כולל דואטים על כלי הקורה יחד עם בנו סידיק.
כצאצאים למשפחת גריוט מפוארת, המוזיקה המסורתית של טומאני וסידיקי ממשיכה להתכתב עם מושגים היסטוריים ותרבותיים גם כיום.
מעבר לעולם המוזיקה, ניתן כיום לראות את דמות הגריוט בעולם המדיה בין אם זה בסרטים בקולנוע או בסדרות בטלוויזיה.
בנוסף לתפקיד התרבותי, הגריוט כיום, לוקח חלק חשוב בכל טקס דתי ומסורתי.
דמות הגריוט נוכחת ומנהלת את הטקס בין אם זה חתונה, לוויה, טבילה וכו'.
כאמור, חשיבותם של הגריוטים בעולם המודרני כיום במדינות אפריקה היא עצומה.
הם נקראים לכל המפגשים החברתיים והאירועים החשובים במקום מגוריהם, ובחתונות ובטקסי הענקת שם לילוד הם חלק בלתי נפרד מהאירועים עצמם.
הם הראשונים שיחזיקו את הרך הנולד והאחרונים שייגעו בגופת הנפטר.
כאמור, הגריוט עדין משמש כדמות חשובה בקהילה בה הוא חי, אם כי סמלית וחברתית ולאו דווקא פוליטית.
ישנן מדינות אשר מספקות לוויה רשמית לגריוט חשוב שנפטר או מנפיקות בולים לזכרו.
דוגמה לכך ניתן לראות במדינה מאלי, אשר לאחר פטירתו של הגריוט בנזומאנה סיסוקו (Banzumana Sissoko) הנפיקה בולים בדמותו.
גם כיום, דמות הגריוט היא דמות ציבורית וחברתית ולכן אין הוא מקבל משכורת חודשית רשמית בכל חודש.
בעקבות כך, ניתן לראות כיצד אנשים גומלים לגריוטים על עבודתם בכך שמעניקים להם מתנות כגון כרטיסי טיסה, כסף, מכוניות ובתים.
דוגמה נוספת לכך ניתן לראות במעריץ אשר העניק לגריוט מטוס פרטי.
עם כניסתו של המשטר הקולוניאלי למדינות אפריקה החלו להתערער מעמדם של משפחות האצולה והתפתחה יריבות בין האליטות המסורתיות לבין האליטות החדשות אשר נוצרו על ידי בתי הספר הקולוניאליים.
בעקבות זאת, משפחות האצולה הסתמכו עכשיו יותר מתמיד על דמות הגריוט.
הם הבינו כי מעמדם יכול להתעצם ולעלות רק על ידי תמיכה ולגיטימציה מהעם אשר תגיע בעקבות שבחיו, פעילותיו ופרסומו של הגריוט אודותיהם.
אף האליטות החדשות הבינו כי ניתן להשיג כוח ולגיטימציה רק בעזרת הגריוט, והם אכן פנו אל הגריוטים כדי לחזק את מעמדם.
הגריוטים, לא באמת ניהלו קשר ארוך טווח עם אותם אצילים, ולא באמת נחשפו במו עיניהם לשושלת ההיסטורית שלהם.
בני הקהילה הבינו כי לא ניתן לסמוך על דבריהם של הגריוטים, וכי דבריהם ושיריהם אינם משקפים את האמת אודות השושלת המשפחתית של אותם אצילים.
כאמור, עמדותיהם וסיפוריהם של הגריוטים באשר לאצילים היו מלווים בעובדות ונתונים שקריים.
בעקבות כך, נוצר משבר אמון בין חברי הקהילה לגריוט- אנשי הקהילה הטילו ספק בנוגע לאמיתות סיפוריהם של הגריוטים.
דברים אלו הובילו לערעור מעמדו של הגריוט בקרב הקהילה ולביטול תפקידו כדמות מפתח ומנהיג פוליטי בקרב בני קהילתו.
סיבה נוספת אשר גרמה לשינוי בתפקיד הגריוט הייתה העובדה כי כוח ההכרעה ומתן הלגיטימציה למשטר עבר לכוחות הצבאיים עם כניסתו של המשטר הקולוניאלי.
עם הופעתן של האליטות החדשות התהליכים והמינויים הפוליטיים בשלטון כבר לא התבססו על שושלת משפחתית.
כאמור, באותה העת התפתחו הליכים פורמליים בכל הנוגע למילוי משרות ציבוריות ותפקידי מפתח בחברה.
כתוצאה מכך התערער תפקידו של הגריוט, בתור הדמות אשר נותנת לגיטימציה לאצילים בקרב בני הקהילה.
גריזבלה, חתולת הזוהר היא דמות ראשית במחזמר "קאטס" מאת אנדרו לויד ובר.
גריזבלה – זקנה, תשושה, בודדה ומנודה – מבקשת משאר החתולים שיקבלו אותה, אך בתחילה היא מגורשת בבושת פנים.
גריזבלה מבצעת את השיר הידוע ביותר מתוך המחזמר – "Memory".
את התפקיד גילמה לראשונה איליין פייג' בווסט אנד של לונדון, בשנת 1981, לאחר שהחליפה ברגע האחרון את ג'ודי דנץ' שנאלצה לפרוש מן ההפקה המקורית לאחר שנפצעה ברגלה במהלך החזרות.
כאשר המחזמר הועלה לראשונה בברודוויי שבניו יורק בשנת 1982, את דמותה של גריזבלה גילמה בטי באקלי, אשר זכתה בגין הופעתה זו בשנת 1983 בפרס טוני לשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר.
גריזבלה, בעת הופעתה במחזמר, היא חתולה זקנה ותשושה, כל כך כחושה עד כדי כך שאינה דומה עוד בשום אופן לחתולת הזוהר שהייתה בנעוריה.
זמן רב לאחר שעזבה את שאר החתולים, היא כעת בודדה וכל שנותרו לה הם הזכרונות מימיה המאושרים.
היא מבקשת לחזור אל חיק שאר החתולים ומבקשת מהם כי יקבלו אותה בחזרה, אולם בתחילה הם מוצאים את המראה החיצוני שלה דוחה, והם מנדים אותה.
עלייתה הראשונה של גריזבלה לבמה היא בשלב מוקדם של המערכה הראשונה של המחזמר.
היא מתקרבת אל החתולים האחרים, אבל הם מגרשים אותה מעל פניהם, בעוד דמיטר ובאמבלורינה שרות שיר על מנת להסביר מי היא (השיר "Grizabella: The Glamour Cat").
לקראת סוף המערכה הראשונה היא חוזרת שוב, מתבוננת מרחוק בכל שאר החתולים אשר רוקדים את ריקוד הנשף (the Jellicle Ball).
היא מנסה לחקות את תנועות הריקוד שלהם, אבל מבינה שהיא חלשה מדי מכדי לבצעם.
היא שרה אקדמה לשיר "Memory", בעודה מהרהרת על המצוקה שבה היא נמצאת.
הופעתה האחרונה של גריזבלה מגיעה שוב רק לקראת סוף המחזמר.
הפעם, היא פונה אל כל החתולים בביצוע גרסה מלאה של השיר "Memory", בו היא, למעשה, מתחננת בפניהם שיבינו אותה ויקבלו אותה בחזרה.
היא מתמוטטת באמצע השיר, אך להפתעם כולם, החתלתולה הצעירה ג'מימה מעודדת אותה להמשיך.
היא קמה שוב על רגליה, ומסיימת את השיר.
לאחר שגריזבלה מסיימת לשיר, ויקטוריה ניגשת אליה, מושיטה לה את ידה ונוגעת בה, כסימן של קבלה.
בעקבותיה, גם שאר החתולים ניגשים אליה ומקבלים אותה בחזרה גם הם.
הם מובילים את גריזבלה להיפגש עם דברימימוס, זקן השבט, שבוחר בה להיות החתולה שזוכה לעלות לשמיים (the Heaviside Layer) ולהיוולד מחדש לחיים חדשים ומאושרים.
אף על פי שהמחזמר "קאטס" מבוסס על יצירתו של ת"ס אליוט "ספרו של פוסום הזקן על חתולים שימושיים", דמותה של גריזבלה לא מופיעה בספר שירים זה, כפי שפורסם במקור.
בניגוד לדמויות אחרות במחזמר, דמות זו מקורה בפואמה שלא פורסמה קודם לכן, בשם "Grizabella the Glamour Cat" (בתרגום לעברית: "גריזבלה, חתולת הזוהר"), שנמסרה ללויד ובר מידי ואלרי אליוט, אלמנתו של ת"ס אליוט ומנהלת עיזבונו.
אף על פי שהפואמה לא נכללה בסופו של דבר בספרו של אליוט, בשל היותה "עצובה מדי עבור ילדים", היא הפכה למקור של השיר במחזמר המציג את דמותה של גריזבלה ("Grizabella: The Glamour Cat").
השיר מתאר חתולת זוהר לשעבר, אשר בעת זקנתה זמנים קשים פוקדים אותה וכעת היא משוטטת ברובע החלונות האדומים ליד דרך טוטנהאם קורט.
בנוסף, ההקדמה לשיר "Grizabella: The Glamour Cat" נלקחת כמעט מילה במילה מתוך פואמה אחרת של אליוט, ששמה "Rhapsody on a Windy Night" (בעברית: "רפסודיה על לילה סוער").
גילומה דמותה של גריזבלה דורש מנעד קולי רחב, ויכולות שירה בקול עוצמתי וחזק בסולם מי במול.
להלן רשימה חלקית של שחקניות בולטות שגילמו את דמותה של גריזבלה לאורך השנים, לפי סדר א"ב:
בטי באקלי (הפקת ברודוויי המקורית)
איליין פייג' (הפקת הוסט אנד המקורית)
ג'ניפר הדסון (סרט קולנוע, 2019)
איליין פייג' (סרט קולנוע, 1998)
פסל שעווה בדמותה של גריזבלה, המבצעת את השיר "Memory", מופיע במוזיאון השעווה מאדאם טוסו בניו יורק.
גריגורי מיכאילוביץ' רודצ'נקוב הוא מדען ופקיד רוסי, שעמד בראש המעבדה הלאומית לסמים בספורט ברוסיה, המרכז למניעת סמים בספורט (Антидопинговый Центр), שממוקם במוסקבה והושעה על ידי הסוכנות העולמית למניעת סמים בספורט (WADA) בנובמבר 2015 בגין הקמת תוכנית הסמים המשוכללת של רוסיה הממומנת על ידי המדינה.
רודצ'נקוב סייע בפיתוח והפצה של חומרים משפרי ביצועים אסורים לאלפי ספורטאים אולימפיים רוסים בשנים 2005–2015. רודצ'נקוב, שכל רכושו ברוסיה הוחרם, עלה לכותרות בשנת 2016 כחושף שחיתויות וסייע לחשוף את האופי המורכב והנרחב של תוכנית הסמים ברוסיה.
הוא העיד בפני WADA והציג לה ראיות חותכות למעשים ועדותו הובילה לפסילת ספורטאים רוסים רבים ולהשעיית נבחרות האתלטיקה, הרמת המשקולות והחותרים ממשחקי ריו 2016. רודצ'נקוב טען שמדובר במערכת שפועלת משנות השמונים, והציג לחוקרים ראיות לסימום שיטתי של קבוצות הכדורגל הרוסיות לאורך השנים.
חשיפותיו אושרו על ידי דו"ח מקלארן העצמאי, שהוביל לאיסור החלקי של רוסיה מאולימפיאדת הקיץ 2016 ואיסור מוחלט מאולימפיאדת החורף 2018.
רודצ'נקוב נמצא כיום בתוכנית להגנת עדים בארצות הברית.
שני מנהלים רוסיים גדולים למניעת סמים, ביניהם חברו של רודצ'נקוב, ניקיטה קמייב, מתו במפתיע בחודשים שלאחר פתיחת שערוריית הסמים.
רודצ'נקוב וקשריו לסמים רוסיים היו נושא הסרט התיעודי מבית "נטפליקס" איקרוס משנת 2017, שזכה בפרס האוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-90.
גריגורי רודצ'נקוב נולד באוקטובר 1958 במוסקבה.
אמו הייתה רופאה ומומחית לפרמקולוגיה בבית החולים של הקרמלין (כיום בית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה).
גריגורי היה מצטיין בבית ספרו ועסק באתלטיקה.
הוא זכה באליפות מוסקבה בריצת 5,000 מטר.
בשנת 1982 השלים את לימודיו בפקולטה לכימיה של אוניברסיטת מוסקבה.
בשנות לימודיו התחרה בנבחרת האוניברסיטה באתלטיקה.
בשנים 1985–1994 רודצ'נקוב עבד במעבדה המוסקבאית למניעת סימום בספורט.
בשנת 1994 הוא עבד בחברת Interlab, המפיצה הרשמית ברוסיה של חברת היולט פקארד, שנחשבת ליצרנית הגדולה ביותר של ציוד אנליטי.
לאחר המשבר הכלכלי ברוסיה בשנת 1998 הוא עבד במעבדה למניעת סימום בספורט בקלגרי, קנדה ולאחר מכן חזר לרוסיה ועבד במעבדות פרטיות.
בשנת 2005 מונה לממלא מקום המעבדה המוסקבאית למניעת סימום בספורט.
ביולי 2006 בהחלטת משרד הספורט מונה למנהל קבוע.
בשנת 2005 הפך רודצ'נקוב למנהל המרכז למניעת סמים בספורט, המעבדה הלאומית למניעת סמים בספורט ברוסיה.
הוא ואחותו, הרצה האלופה, מרינה רודצ'נקובה, נבדקו בשנת 2011 על סחר בחומרים משפרי ביצועים לספורטאים רוסים וסחטו אותם כדי להסתיר בדיקות סמים חיוביות.
כדי למנוע מעצר ניסה רודצ'נקוב להתאבד ואושפז תחת אבחון של הפרעת אישיות פרנואידית.
האישומים נגדו הוסרו על ידי גורמים רוסים בסופו של דבר.
רודצ'נקוב טוען כי הדבר נעשה בתמורה לשיתוף הפעולה שלו בהובלת תוכנית הסמים ברוסיה לקראת אולימפיאדת הקיץ 2012 ואולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י.
לטענתו הפקודות לשחרורו הגיעו מולדימיר פוטין עצמו.
עם זאת, אחותו של רודצ'נקוב הורשעה ונידונה לשנה וחצי בכלא.
בנובמבר 2015 הושבתה המעבדה על ידי WADA בעקבות דיווח על תוכנית סמים בחסות המדינה ברוסיה.
בפברואר 2016 מתו באופן מסתורי שני מנהלים לשעבר של הסוכנות הרוסית למניעת סמים בספורט (RUSADA), ויאצ'סלב סינאייב וניקיטה קמייב.
רודצ'נקוב דן בסמים באולימפיאדת סוצ'י עם ויטלי סטפנוב, חושף השחיתויות, שהקליט 15 שעות משיחותיהם ללא ידיעתו.
רודצ'נקוב טען גם בניו יורק טיימס כי שירות הביטחון הפדרלי (FSB) היה מעורב בכיסוי דגימות סמים חיוביות.
ב-9 בדצמבר 2016 פרסם מקלארן את החלק השני של הדו"ח העצמאי שלו.
מהחקירה נמצא כי משנת 2011 עד 2015, יותר מ-1,000 מתחרים רוסים בענפי ספורט שונים (כולל אולימפיאדות קיץ, חורף וספורט פאראלימפי) נהנו מהסתרת הראיות.
מהודעות הדוא"ל עולה כי הם כללו חמישה מקימי משקולות עיוורים, שאולי קיבלו סמים ללא ידיעתם וילד בן חמש עשרה.
על פי דו"ח מקלארן על הראיה שהגיש ד"ר רודצ'נקוב, היבט מרכזי בתוכנית הסמים היה יצירה ושימוש במה שמכונה "רשימת דוכסות סוצ'י".
רשימה זו הכילה שמות של 37 ספורטאים רוסים "שדגימותיהם היו אמורות להתחלף אוטומטית בשתן הנקי שלהם המאוחסן במרכז הפיקוד של שירות הביטחון הפדרלי בסוצ'י".
היה צורך להחליף את הדגימות של הספורטאים הללו מכיוון שהספורטאים "קיבלו הרשאה להשתמש בקוקטייל של אוקסנדרולון, מתנולון וטרנבולון במהלך המשחקים".
הוועד האולימפי הרוסי מתעקש שרשימת הדוכסית אינו אלא לוח תחרות, שהוכן לקראת משחקי סוצ'י לצורך זיהוי מדליסטים פוטנציאליים.
במהלך הבוררות בין אלכסנדר לגקוב נגד הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), ה-IOC טען ש"התייחסותו של ד"ר רודצ'נקוב לאמת היט נכונה ומדויקת", ובה נאמר:
מכיוון שד"ר רודצ'נקוב כבר לא נמצא ברוסיה, כעת הוא מסוגל לדבר בכנות בלא לחשוש מההשלכות מאשר אם בחר לתאר את קיומה של התוכנית ופירוטו בזמן שהיה ברוסיה.
דבריו של ד"ר רודצ'נקוב מדויקים וברורים.
הם גם עקביים מאוד ומכילים "חוסר סתירות" בין העקרונות השונים בעדותו.
ד"ר רודצ'נקוב סיפק מידע מפורט הנוגע לספורטאים מסוימים כאשר נראה שיש לו מידע ספציפי הנוגע לאותם ספורטאים.
במקרים רבים הוא פשוט מזכיר את נוכחותו של הספורטאי ברשימה ואת התוצאה האובייקטיבית, מבלי לנסות להוסיף פרטים ספציפיים.
בכל אירוע בו היו עדויות אחרות, ראיות אלו "אישרו באופן שיטתי" את עדותו של ד"ר רודצ'נקוב
על פי ה-IOC, אי התאמות קלות בעדותו נחשבו כלא חשובות.
לדוגמה, קוקטייל הדוכסית שפיתח תואר במקור בכתב כתערובת של טרנבולון, אוקסנדרולון ומתסטרון; אך לאחר מכן תואר כמכיל מטנולון, לא מתסטרון.
ד"ר רודצ'נקוב הצהיר כי המילה "מטרסטרון" במקור הייתה טעות הדפסה.
על פי פרס הבוררות בין אלכסנדר לגקוב, רוסיה נגד הוועד האולימפי הבינלאומי, IOC, הצהרתו של ד"ר רודצ'נקוב נקראת "קביעה חשופה שאינה מאוששת בכל עדות תיעודית זמנית.
כיוון שכך, המשקל הראייתי של עדות זו מוגבלת והפאנל אינו יכול למצוא על סמך ראיות כאלה שהאתלט לקח [סמים]..."
בעקבות אולימפיאדת החורף 2014 בסוצ'י העניק נשיא רוסיה ולדימיר פוטין לרודצ'נקוב את פרס מסדר הידידות.
בשנת 2016, לאחר שדווח באופן נרחב על חשדות הסמים, כינה פוטין את רודצ'נקוב "אדם בעל מוניטין שערורייתי".
בדו"ח מקלארן נאמר כי רודצ'נקוב היה "חלק בלתי נפרד מהקנוניה לסחיטת כספים מאתלטים כדי לחפות על תוצאות בדיקות הסמים החיוביות".
עוד נמצא כי רודצ'נקוב היה כן ביחס לנושא הנחקר.
בנובמבר 2017 הגיע צוות של ה-IOC למסקנה: "לא משנה מה תהיה המוטיבציה שלו ותהיה מעשה העוולה שהוא עשה בעבר, ד"ר רודצ'נקוב אמר את האמת כשסיפק הסברים לתוכנית הכיסוי שניהל."
ב־5 בדצמבר 2017 הוכרז כי רוסיה תיאסר מהשתתפות באולימפיאדת החורף 2018. בעקבות ההודעה, ג'ים וולדן, עורך דינו של רודצ'נקוב, פרסם הצהרה המאשרת את החלטת IOC המעבירה "מסר חזק שהיא לא תסבול רמאות בחסות המדינה על ידי אף מדינה"...
"כפי שהעולם ראה, ד"ר רודצ'נקוב סיפק ראיות אמינות ובלתי ניתנות להכחשה של מערכת הסמים הרוסית בחסות המדינה", אמר וולדן בהצהרה.
"הכחשותיה העקשניות של רוסיה חסרות אמינות כלשהי, ואי-יכולתה להציג את כל הראיות שברשותה רק מאשרים עוד יותר את מורכבותה ברמה הגבוהה.
למרות המידע שהוצג בדו"ח מקלארן, רוסיה הוחזרה על ידי WADA לתחרות בינלאומית בספטמבר 2018. במאמר מערכת שפורסם בעיתון האמריקני USA Today, הביע רודצ'נקוב את מורת רוחו מההחלטה וכינה אותה "קטסטרופלית".
עורך דינו, ג'ים וולדן, פרסם הצהרה מטעם רודצ'נקוב ואמר שההחלטה להחזיר את רוסיה היא "הבגידה הגדולה ביותר נגד ספורטאים נקיים בהיסטוריה האולימפית." רודצ'נקוב ממשיך לחשוש מחייו ונשאר במחבוא תחת אבטחה.
סוכנות הידיעות הרוסית TASS דיווחה כי שר הספורט פאבל קולובקוב אמר כי ועדת החקירות הפדרלית לא מצאה שום עדות שתומכת בכך שהמדינה הפעילה מערכת סמים.
ועדה זו ביקשה את הסגרתו של רודצ'נקוב מארצות הברית, שם הוא נמצא בתוכנית להגנת עדים.
למרות קביעותיהם של גורמים רשמיים ברוסיה על כך ששום מערכת לא התקיימה, "הראיה האמפירית מראה את ההפך", אמר חבר ה-IOC, דיק פאונד, והוסיף, "אז אני חושב שמה שאנחנו רואים בעיתונות הרוסית הוא צריכה מקומית."
בעקבות האיסור של רוסיה מהשתתפות אולימפיאדת חורף 2018 ולקיחת מדליות מספורטאים רוסים רבים, הסכים האוליגרך הרוסי מיכאיל פרוכורוב, בעל השליטה בקבוצת הכדורסל ברוקלין נטס, לממן תביעת לשון הרע בניו יורק נגד רודצ'נקוב.
בתביעה נטען שרודצ'נקוב הכפיש שלושה ביאתלטים רוסים - אולגה זייצבה, יאנה רומנובה ואולגה וילוחינה - כאשר רודצ'נקוב כלל אותם ברשימת הספורטאים שלקחו סמים משפרי ביצועים כחלק מהתוכנית בשליטת המדינה שהשחיתה את אולימפיאדת החורף בסוצ'י.
הנשים, שנשלחה מהן מדליית הכסף בה זכו כחלק מהנבחרת, ביקשו פיצויים בסך 10 מיליון דולר כל אחת.
באפריל 2018, רודצ'נקוב, באמצעות עורך דינו, ג'ים וולדן, הגיבו לתביעתו של פרוחורוב תחת התביעת השתקה וטענו שתביעתו של פרוחורוב הייתה קלת דעת ומכוונת להגביל את האנשים מלממש את זכויות התיקון הראשון שלהם לחופש הדיבור.
על פי דיווחים שפורסמו, סביר להניח שהמדינה תבעה בשם שמות של אנשים אחרים שמימנו את התביעה נגד רודצ'נקוב וכן כמידע על נכסיו של פרוחורוב.
"לפרוחורוב יש כאן נכסים", אמר וולדן.
"אנחנו צריכים ללכת לאבטח אותם בזריזות, אם הוא לא מתכוון להוציא אותם מהארץ.
אתה יכול לצפות שזה מה שנראה בהמשך." וולדן הצהיר כי לדעתו התביעה של פרוחורוב נועדה בכוונה לחשוף את מקום הימצאו של רודצ'נקוב בארצות הברית ולאפשר לסוכני ממשלת רוסיה למצוא אותו.
לאחר שרודצ'נקוב התפטר מתפקידו הוא נמלט לארצות הברית, בה הושם תחת תוכנית פדרלית להגנת עדים.
הוא הופיע בסרט התיעודי של נטפליקס איקרוס משנת 2017, בבימויו של בריאן פוגל.
באיקרוס, רודצ'נקוב מתאר את מעורבותו בקנוניה לסייע לספורטאים רוסים לנצח במבחני סמים במשחקים האולימפיים.
ב-4 במרץ 2018, איקרוס זכה בפרס האוסקר לפרס הסרט התיעודי הטוב ביותר.
גריוטגיה (באיסלנדית: Grjótagjá) היא מערת לבה קטנה ליד אגם מיוואטן באיסלנד, אשר יש בה מעיין חם.
בתחילת המאה ה-18 התגורר שם העבריין ג'ון מרקוסון והשתמש במערה לרחצה.
עד שנות השבעים, גריוטגיה היה אתר רחצה פופולרי.
אבל במהלך ההתפרצויות בין השנים 1975 ל-1984 טמפרטורת המים עלתה ליותר מ־50 מעלות צלזיוס, אם כי מאז הטמפרטורה יורדת אט אט, והגיעה שוב אל מתחת ל-50 מעלות צלזיוס.
מערת הלבה הסמוכה, Stóragjá, משמשת כאתר רחצה חלופי.
גריוטגיה שימשה כמיקום לצילומי הפרק החמישי בעונה השלישית של "משחקי הכס", שנקרא "האש נשקה לו".
גרידת פרי הדר מיוצרת על ידי גירוד או חיתוך מקליפת פירות הדר (כגון לימון, תפוז, אתרוג וליים) טרייה, מיובשת, מסוכרת או כבושה במלח.
את הגרידה ניתן להוסיף למאכלים בשביל להוסיף טעם.
במונחים של האנטומיה של הפירות, הגרידה מתקבלת מהאפיקארפ של הפרי, כאשר האפיקארפ והמסוקארפ מרכיבים את קליפתו של הפרי.
לשימוש קולינרי משתמשים במגרדה, מגררת, מקלף ירקות, סכין לחם, או אפילו מכונת גירוד בשביל לחתוך או לגרד את האפיקארפ מהפרי.
דרך נוספת היא לפרוס את קליפת הפרי, ולחתוך את המסוקארפ של הפרי.
המסוקארפ, החלק הלבן של הקליפה מתחת לקליפה, עשוי להיות מריר, ולכן רצוי לא להוסיף אותו למאכל.
ייתכן ובפרי יהיה מעט מסוקארפ, ולכן כדאי להשתמש בכל קליפת הפרי.
יש לשים לב כי האפיקארפ והמסוקארפ משתנים בהתאם לגנטיקה של הפרי.
ניתן למצוא פירות, כגון מנדרינות, שבהם רוב הקליפה היא אפיקארפ.
לפומלות ולאתרוגים, יש מסוקארפ עבה יותר.
המסוקארפ של פומלות, אשכוליות ותפוזים, הוא בדרך כלל מריר יותר.
המסוקארפ של אתרוגים, ליים פרסי וקי ליים, הוא מתון יותר.
יש לשים לב כי המסוקארפ הוא אכיל, וניתן להשתמש בו כאשר מכינים פירות מסוכרים.
פעמים רבות משתמשים בגרידה להוספת טעם וריח למאפים ולממתקים שונים, כגון פשטידות, עוגות, עוגיות, ביסקוויטים, פודינגים, מגדנים , סוכריות ושוקולדים.
הגרידה נוספת גם למנות מסוימות, למרמלדות, לרטבים, לסורבטים ולסלטים.
הגרידה היא מרכיב מרכזי במגוון תבלינים חמוצים ומתוקים, כולל לימון כבוש, צ'אטני, ומרמלדה.
ליקרי לימון, כגון ליקור דה אורו ולימונצ'לו, דורשים גרידת פרי הדר.
ניתן למצוא את הגרידה כקישוט במספר קוקטיילים, כגון אולד פאשנד ומרטיני יבש.
לקבלת טעם וריח מקסימליים לקוקטיילים, כגון יין מתובל, משתמשים בסכין בשביל הגרידה.
גריז: עלייתן של הנערות בוורוד היא סדרת טלוויזיה קומית-רומנטית מוזיקלית, שמשמשת כפריקוול עבור הסרטי "גריז" ומבוססת על מחזמר באותו שם מאת ג'ים ג'ייקובס ו-וורן קייסי.
הסדרה עלתה לשירות הזרמת המדיה" "פרמאונט+" ב-6 באפריל 2023.
עלילת הסדרה מתרחשת ארבע שנים לפני עלילת הסרט המקורי, כאשר ארבע סטודנטיות אאוטסיידריות מואסות בחוקיו הנוקשים של תיכון ריידל, ומעוררות פאניקה מוסרית שמשנה לחלוטין את הנוף התיכוני כשהן מחליטות לייסד קליקה משלהן.
שייאן איזבל וולס – אוליביה
ג'קי הופמן – סגנית המנהל מקגי
באוקטובר 2019, נמסר כי סדרת פריקוול לעלילת הסרט המוזיקלי "גריז", שעלה לאקרנים בשנת 1978 והתבסס על מחזמר באותו שם, הוזמנה על ידי חברת "WarnerMedia" תחת השם "גריז: תיכון ריידל", שתשודר בשירות הזרמת המדיה שלהם, "HBO Max".
באפריל 2020, נמסר כי אנאבל אוקס נשכרה לכתוב את פרק הפיילוט ולשמש כמפיקה בפועל של הסדרה.
במאי 2020, נמסר כי שמה של הסדרה הוחלף וכי היא תעלה לשידור בשנת 2021.
באוקטובר 2020, הוכרז כי זכויות הפקת הסדרה נרכשו על ידי שירות "פרמאונט+" לאחר שמנהל התוכן הראשי של רשת "HBO" ושירות "HBO Max", קייסי בלויס, החליט שלא להפיק את הסדרה.
במקביל להודעה על החלפת רשת השידור, נמסר כי אנאבל אוקס תהיה אמונה באופן מלא על פיתוחה של הסדרה.
ביולי 2021, נמסר כי לסדרה הוזמנה רשמית עונה ראשונה בת עשרה פרקים; בנוסף, נמסר על הצטרפותם של מרטי בואן ואריק פייג לצוות ההפקה כמפיקים בפועל.
ב-31 בינואר 2022, נמסר על ליהוקם של מריסה דאווילה, שייאן איזבל וולס, ארי נוארטומסו, טרישיה פוקוהרה, שאנל ביילי, מדיסון תומפסון, ג'ונתן ניבס, ג'ייסון שמידט, מקסוול ויטינגטון-קופר וג'קי הופמן לצוות השחקנים הראשי.
צילומי הסדרה התעתדו להתקיים בקליפורניה לאחר שהפקת הסדרה קיבלה זיכוי מס עבור הצילומים במדינה.
עם זאת, ב-31 בינואר 2022, נמסר כי צילומי הסדרה החלו בוונקובר, קולומביה הבריטית.
שנהפרסקטגוריהמועמד(ים)תוצאהמקור2024פרס אמי האמנותיהכוריאוגרפיה הטובה ביותר לתוכנית מתוסרטתג'מאל סימס2024פרס התקשורת של הליגה ההומו-לסבית נגד השמצהסדרת הטלוויזיה החדשה הטובה ביותר"גריז: עלייתן של הנערות בוורוד"
גרידלוק הוא סוג של עומס תנועה בצומת, שבו פקקי מכוניות חוסמים רשת שלמה של צמתים, דבר המביא את כל התנועה למצב של עצירה מוחלטת.
המונח לקוח ממצב אפשרי בתכנון שתי וערב, שמאפשר לצמתים שנחסמים למנוע מהתנועה לזרום.
המושג משמש לעיתים בטעות גם כדי לתאר עומסי תנועה כבדים שבהם מהירות הנסיעה איטית מאוד.
כמו כן, בשנים האחרונות השימוש במושג הורחב להצגת מצב שבו התנועה מגיעה לעצירה מוחלטת בגלל עומסים כבדים.
גרידלוק נגרם על ידי מכוניות שנכנסות לצומת לא פנוי.
במצב זה למכוניות שמגיעות מהכיוון החוצה אין אפשרות לעבור את הצומת.
אם מספר צמתים ייחסמו במקביל, המכוניות עלולות להיקלע לפקק שחסום בכמה כיוונים.
במדינות רבות חל איסור על נהגים להיכנס לצומת לא פנוי.
בישראל, לתקנות התעבורה קובעת כי .
גרידלוק מובא לעיתים כדוגמה לדילמת האסיר.
שיתוף פעולה בין הנהגים ימנע חסימת צמתים, מה שיועיל לכולם, אולם ייתכן שזה לא יקרה בגלל הרצון של כל נהג לקצר את זמן הנסיעה עבורו לאור חוסר הוודאות באשר לפעילות הנהגים האחרים, ובכך התנועה כולה תתעכב.
ההשפעה המיידית על הנהגים היא תסכול ועיכוב בזמני ההגעה ליעד.
השפעה נוספת על הערים עצמן מוחמרת בגלל מבנה הרחובות שחסומים בבניינים משני צידיהם, מה שיוצר מעין "קניון אורבני" שלוכד זיהום אוויר.
באוגוסט 2010 נוצר בכביש המחבר בין בייג'ינג וז'נגג'יקאו (Zhangjiakou) שבמחוז חוביי מה שנחשב לפקק התנועה החמור ביותר בעולם.
הפקק ארך למעלה מ-100 ק"מ ונמשך מ-14 באוגוסט עד 26 באוגוסט, מתוכם לפחות 11 ימים של גרידלוק מוחלט, וכשלחלק מהנהגים לקחו יותר מ-5 ימים כדי לעבור את קטע הכביש הפקוק.
הפקק נגרם כתוצאה משילוב בין עבודות בכביש ומאלפי משאיות פחם שעשו את נסיעתן היומית ממונגוליה הפנימית לבייג'ינג.
לפי מגזין הטיים, סאו פאולו סובלת באופן קבוע מהפקקים החמורים ביותר בעולם.
למשך כמה שנים, פקק התנועה בצרפת מ-1980 בכביש המחבר בין פריז וליון הוגדר כגרוע ביותר בעולם.
גרידת נתונים (לעיתים נקרא: קציר מידע או גירוד נתונים או גרידת מידע, באנגלית: Data scraping) הוא פעולת חילוץ נתונים ממאגר מידע מסוים מצד הלקוח בעזרת בוט או תוכנת מחשב.
לרוב המידע בצד הלקוח מוצג בצורה שקריאה לבני אדם, אך לא בצורה שמחשב יכול להבחין בין מידע רלוונטי ללא רלוונטי, ופעולה זו לוקחת את המידע הרצוי ושומרת אותו.
הנתונים הנאספים בפעולה זו בדרך כלל מאוגדים למאגר מידע חדש, ויכולים לשמש לניתוח מידע בצורה אוטומטית, חרף העובדה שאין בהכרח למקור המידע ממשק תכנות יישומים.
המוכר מסוגי גרידות הנתונים הוא גרידת דפי אינטרנט, המבוצעת לרוב על ידי תוכנה שקוראת את קובץ הHTML של אתר ומחלצת מידע בעזרת שימוש בתגיות.
תוכנות אוטומטיות לגרידה כללית של האינטרנט נקראות ווב קרולר או זחלן.
הזחלן מתחיל את פעולתו ברשימת אתרים אותם עליו לבקר, אשר נקראים "זרעים" (seeds), כאשר הזחלן "מבקר באתרים אלו" (מבצע עליהם גרידת נתונים) הוא מזהה קישורים שיש בדפים ומצרף אותם לרשימת האתרים שבהם עליו לבקר.
משנת 2025 קיימת עליה משמעותית בגרידת נתונים בעזרת בינה מלאכותית וגם באופן כללי לשם אימון בינה מלאכותית.
דרופשיפינג ומסחר – בכדי למצוא את המחירים הנמוכים ביותר או לגלות מבצעים, לדוגמה תוכנות מסחר אשר זקוקות למחיר השוק הנוכחי בשווקים שונים יכולות למצוא את המידע באופן אוטומטי
מידע לאימון בינה מלאכותית – לדוגמה השגת מידע ממאגרי מידע ברחבי המרשתת על מנת ליצור מודל שפה איכותי וקוהרנטי
סטטיסטיקות – יכול לשמש ארגונים וממשלות לניתוח מידע בקנה מידע רחב על לקוחות או אזרחים
פרצת נתונים – עלול לשמש גורמים זדוניים לחילוץ מידע שלא היה אמור להיות פומבי בקנה מידע רחב
הגבלת כמות בקשות – לפי כמות בקשות IP וחסימת כתובות חשודות (כגון כתובות של שירותי פרוקסי ידועים)
רנדומיזציה של הקוד בצד הלקוח – שינוי דפוסי הצגת המידע למשתמש בצורה שתקשה על ניתוח המידע
שימוש ב-CAPTCHA – לאחר מספר בקשות מסוים
הגבלה לפי ניתוח בינה מלאכותית – ניתוח נתונים כגון טביעת האצבע הדיגיטלית של הגולש, וקביעה האם הוא לגיטימי או לא
לקציר המידע שתי השלכות משפטיות מרכזיות: היחס שבין נושאי המידע למגרדי הנתונים, והיחס שבין האחרונים לפלטפורמות מהן נקצר המידע.
ביחס לממשק הראשון, הדין האירופי משתמש בעקרון צמידות המטרה, לפיו, בהקשר דיני הפרטיות, אין להשתמש במידע אלא בצמוד למטרת איסופו הראשונית.
כך, נפסק בקוריאה, כי גרידת כעשרה מיליארד הודעות משירות שיחות לשם יצירת צ'אט בינה מלאכותית, מפרה את העיקרון.
בארצות הברית, חוקיות גרידת המידע תתברר דרך מבחן הציפיות הסבירות של המשתמשים.
כך, משתמש פרטי הממעט להשתמש בפלטפורמה מצפה ליותר פרטיות מאושיית רשת בעל עוקבים רבים, ויזכה להגנה רחבה בהתאם.
ביחס להשלכה השנייה, בארצות הברית, הסטטוס המשפטי בנוגע לאיסור גרידת מידע, עמום.
בין היתר, בתי המשפט חלוקים בנוגע לתוקף של החוק הפדרלי שנועד למנוע חדירה בלתי מורשית למחשבים () בהקשר של גרידת מידע, או ברלוונטיות של עוולות הסגת הגבול, ועשיית עושר ולא במשפט בעצם הגרידה.
גריגורי קראסני-אדמוני היה פעיל יהודי, היסטוריון ופובליציסט.
גריגורי קראסני נולד בהניצ'סק (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית של קנטוניסטים.
לאחר לימודים בחיידר הוא עבר בחינות ובשנת 1901 החל ללמוד באוניברסיטת סנקט פטרבורג בפקולטה לשפות מזרחיות.
בשנת 1905 הוא התחתן ובשנת 1906 סיים לימודי אוניברסיטה.
בשנת 1907 קראסני עבר בחינות הסמכה והחל לעבוד במשפטים.
החל משנת 1896 גריגורי קראסני היה מלמד בבית ספר יהודי.
הוא תרגם לרוסית יצירות של מרדכי זאב פיארברג.
קראסני היה חבר מערכת של "אנציקלופדיה יהודית" שיצאה לאור בשנים 1908–1913.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה קראסני עזר לפליטים יהודים.
לתקופה קצרה הוא גויס אך שוחרר בינואר 1917 מסיבות בריאותיות.
בשנת 1917 קראסני פעל להקמת יחידות הגנה עצמית של יהודים ואלכסנדר קרנסקי שהכיר אותו מתחום המשפטים הבטיח את עזרתו.
מקסים גורקי הזמין את קראסני לעבודה בהוצאת לאור שלו לביצוע תרגומים לרוסית של יצירות עתיקות.
בשנת 1917 גריגורי קראסני הוסיף לשם משפחתו תוספת "אדמוני".
בפברואר 1919 קראסני-אדמוני החל ללמד באוניברסיטה יהודית שהוקמה בסנקט פטרבורג ומונה לפרופסור.
הוא נתן הרצאות על היסטוריה יהודית ותנ"ך.
קראסני-אדמוני יזם הקמת ועדה לחקר מסמכי ארכיון בקשר לאנטישמיות ברוסיה.
בשנת 1919 פורסם כרך ראשון על הסופות בנגב ובשנת 1923 כרך שני על פרעות קישינב.
בשנת 1925 לאחר סגירת האוניברסיטה קראסני-אדמוני חזר לתחום המשפטים ופעל כעורך דין עד לפרישה לגמלאות.
בתחילת שנות ה-50, בתקופת מאבק נגד קסומופוליטיים הוא סולק מארגון עורכי דין אך בהמשך הוחזר.
הוא ניסה לארגן קורסים ללימוד עברית, אך לא קיבל לכך אישור משלטונות.
בשנת 1941 בנו יוהאן נעצר והואשם בפעילות נגד השלטונות.
הוא היה מלחין, בעזרת דימיטרי שוסטקוביץ' הוא שוחרר בשנת 1946.
בנו ולדימיר היה בלשן ומשורר.
גריגורי קראסני-אדמוני נפטר בשנת 1970 ונטמן בחלקה יהודית בבית העלמין לזכר קורבנות 9 בינואר.
גריגורי רויטברג הוא רופא ואיש עסקים יהודי מולדובי -רוסי.
גריגורי רויטברג נולד בשנת 1951 בסורוקה (אז בתחומי ברית המועצות, כיום במולדובה) למשפחה יהודית.
אביו היה מומחה לגידול חיות ואמו הייתה אחות.
לאחר סיום בית ספר בשנת 1968 רויטברג החל ללמוד רפואה באוניברסיטה רוסית לאומית לחקר מדעי הרפואה אותה סיים בשנת 1974. לאחר שנתיים הוא קיבל תואר רופא-מומחה והחל לעבוד בבית חולים עירוני במוסקבה.
בשנת 1981 רויטברג השלים עבודת תואר שלישי, מונה למנהל מחלקת קרדיולוגיה בבית חולים בו עבד והחל ללמד.
בשנת 1990 רויטברג מונה לפרופסור באוניברסיטה רפואית בה למד.
בשנת 2013 הוא קיבל מעמד של חבר בפועל ב.
בשנת 1990 רויטברג פתח קליניקה פרטית שפועלת גם כיום ומועסקים בה 350 רופאים.
בשנת 2022 רויטברג יזם וממן הקמת אנדרטה לזכר קורבנות השואה בעיר סורוקה.
בין הקורבנות היו רבים מבני משפחתו.
בשנת 2024 רויטברג מימן פרויקט דיגיטציה של כל המהדורות של הירחון "סאוועטיש היימלאנד" שהתפרסם בברית המועצות בשנים 1961–1991.
רויטברג הדריך מעל ל-10 עבודות תואר שלישי ו-3 עבודות פוסט דוקטורט.
הוא כתב מספר ספרי לימוד בנושא רפואה.
בגין פעילותו הוענקו לרויטברג מספר פרסים ועיטורים.
גריגורי רושאל היה במאי קולנוע ותסריטאי סובייטי ממוצא יהודי.
בשנת 1967 הוא קיבל תואר אמן העם של ברית המועצות.
גריגורי רושאל נולד בשנת 1899 בנובוזיבקוב (אז בתחומי האימפריה הרוסית כיום באוקראינה) למשפחה יהודית.
לגריגורי היו אח ואחות שגם עסקו בתעשיית הקולנוע.
אח נוסף היה עובד בק.ג.ב.
את ילדותו רואשל עבר בסמניבקה.
הוא סיים לימודים בבית ספר בסנקט פטרבורג והחל משנת 1918 עבד במשרד החינוך של רוסיה הסובייטית.
בשנת 1921 רושאל החל ללמוד בימוי אצל וסבולוד מיירהולד.
בשנת 1923 הוא החל לעבוד כבמאי תיאטרון והעלה על במה מספר הצגות.
בשנת 1926 רושאל החל לעבוד באולפני "מוספילם" כבמאי.
בשנת 1926 הוא היה תסריטאי (ביחד עם אחותו ואשתו) של סרטו הראשון.
הוא גם ביים את הסרט.
בשנת 1930 רואשל ביים סרט "בחור משטטל" עם בנימין זוסקין בתפקיד ראשי.
בשנת 1935 הוא היה שותף לכתיבת תסריט של סרט "ההוליבר החדש" של אלכסנדר פטושקו.
בשנת 1938 רושאל היה במאי ותסריטאי של סרט "משפחת אופנהיים" על פי יצירה של לאון פויכטונגר.
בסרט שיחקו יוסיף טולצ'אנוב ושלמה מיכאלס.
בשנים 1950–1951 רושאל ביים וכתב תסריט לסרטים ביוגרפיים על איוואן פבלוב (פרס ברית המועצות, 1950), מודסט מוסורגסקי (פרס ברית המועצות, 1951), וניקולאי רימסקי-קורסקוב.
בשנים 1957–1959 רושאל ביים סדרת סרטים ב-3 פרקים על פי רומן של אלכסיי טולסטוי "בנתיב הייסורים".
את סרטו האחרון רושאל ביים בשנת 1967. בסך הכול הוא ביים כ-30 סרטי קולנוע.
בשנים 1953-1964 רושאל היה מלמד במכון לקולנוע על שם גרסימוב.
רושאל פרסם מספר ספרים ומאמרים על עבודת בימוי.
על פעילותו בתחום הקולנוע רושאל קיבל עיטור לנין (1978) ועיטורים נוספים.
הוא קיבל פעמיים פרס ברית המועצות.
בשנת 1967 הוענק לו תואר אמן העם של ברית המועצות.
רושאל נפטר בשנת 1983 במוסקבה ונטמן בבית העלמין קונצבסקויה,
אשתו ורה סטרוייבה הייתה במאית ותסריטאית קולנוע.
ביתם החלה כבמאית ועברה לכתיבה.
הגרייהאונד שייך למשפחת כלבי הרוח ונחשב לכלב המהיר ביותר.
משום כך, זכה להיות גם לאחד הגזעים המפורסמים.
עוד משחר האנושות היה הגרייהאונד הגזע שליווה את עילית האוכלוסייה והיה בן-לוויה למלכים, אצילים וקיסרים, ומפה כינויו: "מלך כלבי הרוח".
הגרייהאונד הוא מהגדולים במשפחת כלבי הרוח, ומגיע עד לגובה של 76 ס"מ (שני לוולפהאונד אירי) ולמשקל של עד 32 ק"ג, שזהו משקל יחסית קל לכלב בגובה הנתון.
הגרייהאונד יכול לרוץ במהירות של עד 70 ק"מ בשעה, רץ בקלילות ובגמישות.
בשעת ריצה, נמצא הגרייהאונד כ-70% מהזמן באוויר.
ישנן עדויות לכלבים מטיפוס זה עוד משנת 3500 לפני הספירה, כשהעתיקה מביניהם נמצאה בכד קבורה בעיר העתיקה שושן (דרום איראן) וגילה מוערך משנת 4200 לפנה"ס.
תיעודים נוספים לגרייהאונד נמצאו על גבי ציורי קיר, פסלים ותחריטים.
הגזע תפס מקום של כבוד בחיי היום יום וערכו היה רב גם כרכוש, דבר שהתבטא במסחר רב עם המצרים.
ממצרים נדד הגרייהאונד, דרך נתיבי המסחר, גם ליוון העתיקה, ושימש בעיקר לציד ארנבות וצבאים - "גרייאוס" משמע לצוד, בשפה היוונית.
ביוון הונצח הגזע על גבי כדים וציורים ומוזכר רבות בכתבי המיתולוגיה.
בימי הביניים חלה דעיכה מסוימת בפופולריות הגזע, השתמשו בו פחות לציד, והגרייהאונד הפך לסמל מעמד תרבותי של אנשי האצולה והכמורה.
בשנת 1016 הוחמרו באירופה חוקי הציד.
בשנת 1014 נחקקו באנגליה חוקים המכונים "The English Forest Laws" על ידי המלך הדני קנוט הגדול, שמלך גם באנגליה, ובהם איסור על פשוטי העם להחזיק בכלבים אלה.
החוק בוטל רק לאחר 400 שנים.
משום חזותו האצילית והייחודית של הגזע, הִרְבָּה הגרייהאונד להעסיק את אומני התרבויות השונות בהם היה קיים, ונחשב לאחד הגזעים המצוירים ביותר באמנות, החל מתקופת מצרים העתיקה, יוון, רומי, ימי הביניים וברנסאנס.
ארץ מוצאו של הגרייהאונד "המודרני" היא אנגליה.
ב-1561 אורגנה תחרות הריצה הראשונה.
התחרות נערכה בזוגות: שוחררה ארנבת ומיד אחריה שוחרר זוג כלבים, כשהמהיר מביניהם היה מנצח ולאו דווקא זה שתפס את הארנבת.
בתרגום 'המלך ג'יימס' של התנ"ך העברי לאנגלית של שלהי ימי הביניים, עולה הסברה כי בעל החיים הקרוי "זרזיר מתנים'" בספר משלי ל', ל"א הוא למעשה הגרייהאונד העתיק, אם כי העדויות לכך לא רבות.
כמו כן, גם אם אכן מדובר בגזע כלבים עתיק, הרי שייתכן מאוד כי מדובר בגזע כלבי רוח, שהיה נפוץ יותר במזרח התיכון בימי התנ"ך כמו הסלוקי, הכלב האפגני או הסלוגי.
כלבי גרייהאונד הראשונים הובאו לארץ משווייץ בשנת 1971.
על פי רשימות החוג הישראלי לכלבי רוח מספר הפרטים מגזע זה עמד קרוב לשישים פרטים, שמתוכם שמונה המלטות עם ארבעים ושמונה גורים, כאשר רובם של הכלבים הם מקווי תערוכות ולא מקווי מרוצי כלבים.
גריי (מסומן על ידי Gy), היא יחידה במערכת היחידות הבין-לאומית עבור מנת הספיגה של קרינה.
גריי אחד מוגדר כשווה לספיגה של ג'אול אחד של אנרגיית קרינה על ידי ק"ג אחד של חומר.
גריי אחד שווה גם ל־100 רד (rad), יחידה ישנה יותר.
יחידת הגריי הוגדרה ב-1975, ונקראת על שמו של הפיזיקאי האנגלי לואיס הרולד גריי (1905–1965), מראשוני החוקרים בתחום הרדיוביולוגיה.
גריי גוס (Grey Goose) הוא מותג של וודקה המיוצר בצרפת.
גריי גוס משווקת כוודקת פרימיום וב-2004 הייתה וודקת הפרימיום הנמכרת ביותר בארצות הברית, עם נתוני מכירות של למעלה מ-1.5 מיליון ארגזים באותה שנה.
הגרייהאונד האיטלקי הוא גזע כלב אשר שייך למשפחת הכלביים.
בצורתו הננסית התבסס הגזע בתקופת האימפריה הרומית.
נשות רומי נהגו להתהדר בכלבי שעשועים מסוגים שונים, בעיקר במזרח, אבל גם בכלבים הננסיים והמהירים שעדינותם הרבה שבתה את לבן.
בעבר שימש לצייד ארנבות בצרפת, ובגרמניה היה ידוע גם כסייען לציד בעזרת נשר מאולף.
באותה תקופה הגזע היה חזק וגדול יותר מאשר היום.
בתקופת הרנסאנס הגזע הפך לפופולרי יותר ויותר עד שבמאה ה-16 זכה הכלב לשמו - גרייהאונד איטלקי.
מכאן ואילך יש תיעוד להתפשטותו באירופה.
לאנגליה הוא הגיע בתחילת המאה ה-17 ולארצות הברית רק במאה ה-19.
צורתו של הגרייהאונד האיטלקי מוארכת, מבנהו מזכיר בצורה מיניאטורית את זה של הגרייהאונד ושל הסלוגי.
בארץ הגזע חדש ונדיר יחסית.
בשנות ה-80, הגיעו מספר כלבים לארץ מרוסיה, אך הגזע נעלם בהדרגה.
בשנים האחרונות נוספו מספר כלבי יבוא והגזע נמצא בעלייה ברישום המלטות וגורים.
גרייט אולימפיקס היא קבוצת כדורגל מהעיר אקרה, בירת גאנה.
הקבוצה זכתה בשתי אליפויות גאנה ובשני גביעים גאנאיים כאשר תור הזהב של הקבוצה היה בעיקר בשנות ה-70 אך הקבוצה המשיכה להישאר מבין קבוצות החל העליון של טבלת הליגה הגאנאית הבכירה, למרות שלא שחזרה מאז שנות ה-70 את ימי הזוהר שלה.
גריזלי-מן הוא סרט דוקומנטרי של הבמאי הגרמני ורנר הרצוג, שיצא ב-2005. הסרט סוקר את חייו ומותו של טימות'י טרדוול, אדם שבחר לחיות עם דובי גריזלי בפארק באלסקה בחודשי הקיץ, במשך 13 קיצים.
טרדוול ובת זוגו, איימי הוגנרד, נהרגו ב-2003 בטריפה על ידי דוב גריזלי.