tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשל מיקומו, משמש הנמל כשער לטיסות בין ארצות הברית, למדינות אמריקה הלטינית והקריביים.
כמו כן, מיקום הנמל משמש רבים לטיסות קונקשן בין אירופה לדרום אמריקה.
בעבר השתמשו בנמל כבסיס חברות התעופה: בראניף אינטרנשיונל איירווייז, איסטרן איירליינס, אייר פלורידה, נשיונאל איירליינס, פאן אמריקן וורלד איירווייז, יונייטד איירליינס, ואיבריה איירליינס.
בשנת 2011 דורג שדה התעופה במקום הראשון בארצות הברית בתנועות מטוסים, ובמקום השני במספר הנוסעים בטיסות בינלאומיות (אחרי JFK).
בשנת 2011 עברו בנמל התעופה 38,314,389 נוסעים, נתון הממקם את השדה במקום ה-12 בארצות הברית, וה-25 בעולם.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר במדינת פלורידה, ומטפל במטענים בינלאומיים יותר מכל נמל תעופה אחר בארצות הברית.
נכון לפברואר 2026, חברת אל על מפעילה קו סדיר בין הנמל לתל אביב בתדירות של כ-5 טיסות שבועיות, המבוצעות במטוס ה-787.
נמל התעופה הבין-לאומי מוחמד החמישי הוא נמל תעופה המשרת את העיר קזבלנקה במרוקו, והוא ממוקם 30 ק"מ דרומה מקזבלנקה.
עם כמעט 7.25 מיליון נוסעים ב-2010, הוא נמל התעופה העמוס ביותר במרוקו.
נמל התעופה נקרא על שם מלך מרוקו מוחמד החמישי.
בשנת 2018 נבחר למחזיק בתואר 'נמל התעופה הטוב באפריקה'.
בשדה התעופה שני מסלולי טיסה מקבילים באורך של 3,720 מטרים כל אחד.
נמל התעופה נבנה לראשונה בשנת 1943 על ידי ארצות הברית במלחמת העולם השנייה על מנת לשמש שדה תעופה עזר לנמל התעופה "אנפה" הקרוב לקזבלנקה.
החל מ-13 במרץ 2022, מפעילה רויאל אייר מרוק קו בין נמל התעופה לתל אביב בתדירות של 4 טיסות שבועיות.
ב-1 באפריל 1970 התרסק מטוס נוסעים של רויאל אייר מרוק מדגם קרוול בעת שהתקרב לנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי.
61 נוסעים מסך 82 הנוסעים ואיש צוות נהרגו.
ב-24 באוגוסט 1994 התרסק מטוס נוסעים של חברת רויאל אייר מרוק מדגם ATR-42 בדרך בעת שטס מאגאדיר לנמל התעופה הבינלאומי מוחמד החמישי.
כל 40 הנוסעים ו-4 אנשי הצוות נהרגו בתקרית.
נמל התעופה הבין-לאומי ניוארק ליברטי הוא נמל תעופה השוכן בשטח המוניציפלי של הערים ניוארק ואליזבת במדינת ניו ג'רזי שבארצות הברית.
שדה התעופה בבעלות עיריית ניוארק, ומופעל על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
ממוקם כ-24 קילומטרים דרומית-מערבית למנהטן.
הנמל שנוסד ב-1 באוקטובר 1928, הוא נמל התעופה המסחרי הראשון שנבנה בארצות הברית.
נכון לשנת 2012 נמל התעופה ממוקם במקום ה-38 ברשימת שדות התעופה הגדולים בעולם, ו-14 ברשימת שדות התעופה הגדולים בארצות הברית, בשנת 2010 עברו בנמל 33,107,041 נוסעים ב-403,880 תנועות מטוסים.
ניוארק ליברטי משמש כבסיס השלישי בגודלו של חברת התעופה יונייטד איירליינס.
כמו כן, משמש הנמל כבסיס לחברות המטענים פדקס אקספרס וקאליטה אייר .
יחד עם JFK ולה גוארדיה, מדורגת מערכת שדות התעופה של ניו יורק במקום השני בעולם אחרי לונדון.
אל על מפעילה 11 טיסות שבועיות בין תל אביב לניוארק במשך כל השנה, ויונייטד איירליינס מפעילה 14 טיסות שבועיות בקו זה.
טרמינל A- בעל 29 שערים, משמש אך ורק לטיסות פנימיות וטיסות מקנדה.
טרמינל B- בעל 24 שערים, כל החברות הזרות טסות מטרמינל זה.
טרמינל C- בעל 68 שערים, משמש לטיסות בינלאומיות של חברת יונייטד איירליינס.
נמל התעופה הבין-לאומי מורטלה מוחמד הוא נמל התעופה הגדול בניגריה, ואחד מנמלי התעופה הגדולים במרכז אפריקה, ממוקם באיקג'ה שבלאגוס.
נמל התעופה משמש כבסיס פעולה מרכזי לחברות התעופה ארו קונטרקטורס, אריק אייר, מד-ויו איירליין, אזמן אייר, דנה אייר ואייר פיס.
הנמל קרוי על שם מורטלה מוחמד, מושלה הצבאי של ניגריה שנרצח בהתנקשות בשנת 1976.
שדה התעופה באיקג'ה, נבנה לראשונה במהלך מלחמת העולם השנייה.
חברת התעופה וסט אפריקן איירווייז קורפוריישן הוקמה בשנת 1947, והיא השתמשה בנמל כבסיסה המרכזי.
בתחילה היו בצי החברה מטוסי דה הבילנד דאב, ששירתו יעדים פנימיים וקרובים למדינות מערב אפריקה, ובשנת 1957 התווספו לצי מטוסים גדולים יותר מדגם DC-3 דקוטה.
נמל התעופה נקרא בתחילה "נמל התעופה הבינלאומי של לאגוס", לאחר ההתנקשות במושל הצבאי מורטלה מוחמד בשנת 1976, שונה שמו לשם הנוכחי.
בית הנתיבות לטיסות הבינלאומיות, נבנה בהשראת נמל התעופה סכיפהול.
בנמל התעופה שני בתי נתיבות; אחד משמש את הטיסות הבינלאומיות, והשני משמש את הטיסות הפנימיות, שני הטרמינלים מרוחקים כקילומטר אחד מהשני.
מסוף שנות השמונים ועד סוף שנות התשעים, נודע הטרמינל הבינלאומי לשמצה עקב נוהלי האבטחה הירודים שבו, ובעקבות העובדה שלא עמד בדרשות המינימליות של ארגון ICAO.
כנופיות פשע ארבו לנוסעים, וכן תקפו מטוסים שהיו מחוברים לשרוול.
פקידי המכס וההגירה דרשו תשלומי שוחד עבור שחרור מטענים והטבעת חותמת בדרכונים.
רשות התעופה הפדרלית האמריקאית הציבה שלטים בשדות התעופה הבינלאומיים בארצות הברית, המזהירים מפני נסיעה ללאגוס.
ההמלצה הרווחת לתיירים במדינה הייתה לטוס לנמל התעופה של קנו שבצפון המדינה, ומשם לנסוע דרך היבשה.
לאחר שנבחר לנשיא אולוסגון אובסנג'ו בשנת 1999, החל המצב הביטחוני בלאגוס להשתפר.
משטרת נמל התעופה תוגברה, והונהגה מדיניות של ירי לעבר כל מי שנמצא באזורים המאובטחים שסביב המסלולים.
פעולות אלו נשאו פרי, ובשנת 2001 בוטל האיסור שהיה על חברות תעופה אמריקאיות לטוס לנמל.
בשנת 2010, דורג הנמל בדירוג הבטיחות הגבוה ביותר של ה-FAA, דירוג המאפשר לחברות תעופה ניגריות לטוס ישירות ליעדים בארצות הברית.
בספטמבר 2012 הודיעה שרת התעופה סטלה אודואה על הסכמת הממשלה להלוואה מסין לצורך הקמה של חמישה טרמינלים בינלאומיים, בהם טרמינל נוסעים בנמל מורטלה מוחמד.
בניית הטרמינל החלה ב-2013 והוא נחנך ב-2022 על ידי הנשיא מוחמדו בוהארי.
הטרמינל החדש יכול לשרת 14 מיליון נוסעים בשנה.
נמל התעופה הבין-לאומי נורמן מנלי הוא נמל תעופה בינלאומי סמוך לקינגסטון, בירת ג'מייקה, על חוף הים הקריבי.
משמש כמרכז הפעילות ומושב הנהלתה של חברת אייר ג'מייקה (Air Jamaica; מ-2011 חלק מקריביאן איירליינס).
הנמל נקרא במקור פליסדוס (Palisadoes), על שם חצי האי עליו הוא ממוקם וב-1972 נקרא על שמו של ראש ממשלת ג'מייקה, נורמן מנלי.
על אף שזהו נמל התעופה הסמוך לבירה, זהו השדה השני בחשיבותו במדינה לאחר נמל התעופה הבינלאומי סנגסטר ליד מונטגו ביי, בצפון האי, שהוא נמל התעופה העמוס ביותר בג'מייקה ובאיים הקריבים כולם.
ג'מייקה הייתה אי פעיל מבחינת תחבורה אווירית עוד מראשית ימי התעופה.
ב-3 בדצמבר 1930 הפעילה חברת פאן אמריקן וורלד איירווייז את הקו המסחרי הראשון על ידי מטוס ימי שנחת על הים בנמל קינגסטון.
ב-1934 נחת לראשונה באי מטוס יבשתי, שהגיע בטיסה מקובה.
רשות תעופה אזרחית נוסדה ב-1947 וב-1948 נפתחו שני שדות התעופה, פליסדוס (Palisadoes) ליד קינגסטון ומונטגו ביי בצפון.
נמל התעופה מופיע בסרט הראשון בסדרת ג'יימס בונד, ד"ר נו.
בנמל עברו בשנת 2014 1,422,978 נוסעים, ב-130 טיסות מסחריות בשבוע אותן הפעילו 13 חברות תעופה סדירות וכ-12,331 טון מטענים.
הנמל כולל 9 גשרי עלייה למטוס ("שרוולים") ומאפשר חניית מטוסים עד לגודל בואינג 747-400.
בין החברות המפעילות טיסות לנמל אייר קנדה, בריטיש איירווייז, איבריה איירליינס, KLM, אמריקן איירליינס, דלתא איירליינס, קופה איירליינס, קיימן איירווייז, ווסט ג'ט, ג'ט בלו איירווייז וחברות קריביות מקומיות.
ב-10 באפריל 1953 כשל מנוע של מטוס לוקהיד 18 לודסטאר של חברת קריביאן אינטרנשיונל אירווייז בעת המראה מנמל התעופה, בטיסת נוסעים שגרתית.
המטוס התרסק בים, 10 נוסעים ו-3 אנשי צוות שהיו על סיפונו נהרגו, נוסע יחיד ניצל.
ב-17 ביולי 1960 נחטף מטוס קובאנה דה אוויאסיון שהיה בטיסה מנמל התעופה הבינלאומי חוסה מארטי בהוואנה לנמל התעופה הבינלאומי של מיאמי והונחת בנמל התעופה פליסדוס, בו ביקש קברניט המטוס מקלט מדיני מפני שלטון פידל קסטרו.
ב-20 ביולי 1979 צלל מטוס מטען מדגם דאגלס DC-6 לים סמוך לנמל התעופה, במסגרת ניסיון נחיתה ושני אנשי צוותו נהרגו.
ב-22 בדצמבר 2009 החטיא מטוס בואינג 737-823 של אמריקן איירליינס את המסלול בעת ניסיון נחיתה בנמל התעופה עקב סופת גשם כבדה, בעת שביקש לנחות.
המטוס התפרק לשלושה חלקים ונעצר מרחק קטן מן הים.
נמל התעופה של מלבורן הוא נמל התעופה המרכזי המשרת את העיר מלבורן, והוא נמל התעופה השני העמוס ביותר באוסטרליה.
נמל התעופה מלבורן הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד מבין ארבעת נמלי התעופה שמשרתים את מטרופולין מלבורן.
הנמל ממוקם 23 קילומטרים ממרכז העיר, ונמצא בסמוך לפרבר של טולהמרין.
ניתן לטוס מהנמל אל 33 יעדים בטיסות ישירות אל כל מדינות אוסטרליה, ואל יעדים רבים באוקיאניה, אסיה, אפריקה, צפון אמריקה ואירופה.
חברת אל על הודיעה כי תחל להפעיל מחודש אפריל 2020 טיסות ליעד זה מנמל התעופה בן-גוריון.
בנמל התעופה של מלבורן יש ארבעה טרמינלים, 56 שערי עלייה למטוס: 40 שערים בקווי טיסה פנימיים ו־16 שערים בקווי טיסה בינלאומיים.
טרמינל 1 משמש לנתיבי טיסה פנימיים בתוך אוסטרליה, בעיקר לקבוצת חברת התעופה האוסטרלית קוואנטס.
אולם ההמראות בטרמינל נמצא בקומה העליונה, בעוד שהנחיתות נמצאות בקומה התחתונה.
הטרמינל נפתח בשנת 1970 ביחד עם השקתו של נמל התעופה בשביל חברת התעופה "Trans Australia Airline", הטרמינל הועבר לשליטת קוואנטס בשנת 1992 כשזו רכשה את החברה.
עבודות לשיפוץ הטרמינל החלו בשנת 1997 והושלמו בשנת 1999 בעלות של 50 מיליון דולר, שכללו רציף נוסף, 9 מקומות נוספים לחניית מטוסים, כביש גישה משופר והרחבת הטרמינל.
כיום, יש מגוון רחב של חנויות אאוטלט ואוכל בסוף הטרמינל, קרוב לכניסה לטרמינל 2.
מטרמינל 2 ממריאות מספר טיסות פנימיות וכל הטיסות הבינלאומית משדה התעופה, והוא נפתח בשנת 1970. בטרמינל יש 20 שערי עלייה למטוס.
תוכנית להרחבת הטרמינל בעלות של 330 מיליון דולר הוכרזה בשנת 2007 והושלמה בשנת 2012. הפרויקט כלל הקמת טרקלינים חדשים וחנויות קמעוניות.
טרמינל 3 נפתח ביחד עם השדה כדי לשרת את חברת התעופה "Ansett Australia", אך כיום הוא בבעלות שדה התעופה עצמו.
טרמינל 3 משמש את וירג'ין אוסטרליה.
בטרמינל יש 11 חניות למטוסים בשימוש ועוד 8 חניות שאינן בשימוש.
הרחבת הטרמינל אושרה בשנת 1989 והושלמה בשנת 1991. הטרמינל שימש באופן בלעדי על ידי קבוצת "Ansett Australia" לכל הקווים הפנים ארציים שלה באוסטרליה עד לסגירתה בשנת 2001. לאחר ניסיון כושל לקנות את החברה בשנת 2002, הטרמינל נמכר בחזרה לנמל התעופה מלבורן.
כתוצאה מכך, נמל התעופה של מלבורן התחייב לבצע שיפוץ ומתיחת פנים לטרמינל, לאחר מכן וירג'ין אוסטרליה עברה להשתמש בטרמינל ממה שנקרא אז "Domestic Express", (כיום טרמינל 4).
טרמינל 4 נקרא במקור "Domestic Express" או "הטרמינל הדרומי", מוקדש לחברות תעופה במחיר נמוך, והוא הראשון מסוגו בשדה תעופה באוסטרליה.
במקור הטרמינל נבנה עבור וירג'ין אוסטרליה ו"Impulse Airlines".
וירג'ין אוסטרליה עברה לטרמינל 3 לאחר סגירתה של "Ansett Australia".
שיפוץ בעלות של 5 מיליון דולר החל בשנת 2007 בסגנון טרמינל המוקדש לחברות תעופה במחיר נמוך בנמל התעופה צ'נגי בסינגפור ובנמל התעופה הבינלאומי של קואלה לומפור.
מחברות התעופה הפועלות בטרמינל נגבים אגרות נחיתה וטיפול בעלות נמוכה בשל המתקנים הבסיסיים, חוסר גשרי עלייה למטוס, ופחות נוחות וחנויות בהשוואה לטרמינל רגיל.
עם זאת, המסוף ממוקם בסמוך לבניין הטרמינל הראשי, שלא כמו בסינגפור וקואלה לומפור.
הטרמינל נבנה מחדש על ידי "טייגר איירווייז אוסטרליה", שהשתמשה בו כבסיס המרכזי שלה מאז הפעלת טיסות פנימיות בשנת 2007. ג'טסטאר איירווייז אישרה את מעורבותה בדיונים עם נמל התעופה מלבורן לגבי הרחבת מתקני הטרמינל כדי להתאים לצמיחה של החברות התעופה במחיר נמוך הפועלות בנתיבים פנימיים.
הרחבת טרמינל 4 כוללת תשתית שתתאים לטיסות של טייגר איירווייז אוסטרליה וג'טסטאר איירווייז.
הפיתוח עלה מאות מיליוני דולרים.
במרץ 2012 הוכרז כי בחודש אוקטובר באותה שנה טרמינל 4 יבנה מחדש ויושלם בשנת 2014 .
עיכובים גרמו לכך שהטרמינל נפתח ב-18 באוגוסט 2015. הטרמינל צמוד ונמצא "תחת קורת גג אחת" עם טרמינל 3. כיום טרמינל 4 משמש את "טייגר איירווייז אוסטרליה", "ריג'יונל אקספרס איירליינס" ו"ג'טסטאר".
נמל התעופה הבין-לאומי ניואה ידוע גם כנמל התעופה הבין-לאומי חנן הוא נמל התעופה הבין-לאומי המשרת את ניואה.
הנמל ממוקם ליד עיר הבירה של ניואה, הכפר אלופי.
לנמל התעופה של ניואה מגיעה רק חברת תעופה אחת והיא אייר ניו זילנד, המפעילה קו דו-שבועי מנמל התעופה לנמל התעופה אוקלנד.
בימי רביעי ושבת מגיע המטוס לאוקלנד ונוחת שם, ובימי שלישי ושישי יש קו המגיע חזרה לניואה.
לניואה הייתה בעבר חברת תעופה משלה הנקראה ניואה איירליינס, אך היא פורקה בשנת 1991. החברה החזיקה במטוס פוקר Friendship F27, והוא היה המטוס היחידי ששירת אותה.
נמל התעופה הבין-לאומי כריסטיאנו רונאלדו (בפורטוגזית: Aeroporto de Cristiano Ronaldo) הוא נמל תעופה באיי מדיירה (סמוך לערים סנטה קרוש ופונשל).
נקרא בעבר "נמל התעופה סנטה קטרינה" ו"נמל התעופה מדיירה", וידוע באופן בלתי רשמי כ"נמל התעופה פונשל".
נמל התעופה נפתח באופן רשמי ב-18 ביולי 1964. הטיסה הראשונה שנחתה בו הייתה של חברת התעופה טאפ פורטוגל, שנשאה 80 נוסעים.
ב-23 ביולי 2016 שונה שמו של נמל התעופה מ"נמל התעופה מדיירה" ל"נמל התעופה כריסטיאנו רונאלדו", על שם כוכב הכדורגל כריסטיאנו רונאלדו, יליד פונשל.
ב-5 במרץ 1973 התרסק לתוך הים מטוס קרוול של חברת התעופה אביאקו בעת ניסיון נחיתה שם.
בהתרסקות נהרגו 3 אנשי הצוות של המטוס.
ב-19 בנובמבר 1979 התרסקה טיסה TP425 של טאפ פורטוגל לתוך חוף ים בעת ניסיון נחיתה כושל.
המטוס עלה באש, ו-131 מתוך 164 נוסעים ואנשי צוות נהרגו.
ב-18 בדצמבר 1979 התרסקה טיסה 730 של SA de Transport Aérien לתוך הים בעת ניסיון נחיתה כושל.
36 מתוך 52 נוסעים ואנשי צוות נהרגו.
נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול-פייר אליוט טרודו , הידוע גם בשמו הקודם נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול–דורבל, הוא נמל תעופה הממוקם על האי של מונטריאול , 20 ק"מ ממרכז העיר מונטריאול.
השדה משרת את המטרופולין של מונטריאול, מזרח אונטריו, וורמונט, בצפון ניו יורק.
השדה נקרא על שמו של פייר אליוט טרודו, ראש הממשלה ה-15 של קנדה, יליד מונטריאול.
שדה התעופה הוא אחד משני הנמלים המנוהלים ומופעלים על ידי איירופורט דה מונטריאול, שהוא תאגיד ללא למטרות רווח ללא הון מניות; אחרים הם נמל התעופה מונטריאול–מירבל במערב מונטריאול, אשר תחילה היה מיועד להחליף את דורבל, אבל כעת עוברות בו בעיקר טיסות מטען.
מונטריאול–טרודו נמצא בבעלות חברת בבעלות Transport Canada אשר יש לה חוזה שכירות של 60 שנה שכירות עם נמל התעופה.
טרודו הוא נמל התעופה העמוס ביותר במחוז קוויבק, והנמל השלישי העמוס ביותר בקנדה, עם 16.6 מיליון נוסעים ב-2016, והרביעי בתנועות כלי טיס, עם 219,326 תנועות ב-2014. הוא אחד משערי הכניסה העיקריים לקנדה עם 10.1 מיליון, או 63% מהנוסעים בטיסות חוץ.
נמל התעופה הוא אחד מארבעה בסיסים של אייר קנדה, והקו בין מונטריאול לפריז (שדות התעופה שארל דה גול ואורלי) הוא הקו הבינלאומי העמוס ביותר בקנדה.
ביום ממוצע, כמעט 45,000 נוסעים עוברים דרך מונטריאול-טרודו.
מנמל התעופה יוצאות טיסות לחמש יבשות: אפריקה, אסיה, אירופה, צפון אמריקה ודרום אמריקה.
הוא אחד מתוך שני שדות תעופה בקנדה עם טיסות ישירות לחמש יבשות או יותר, כאשר האחר הוא נמל התעופה הבינלאומי של טורונטו.
בנמל התעופה נמצא הבסיס של אייר קנדה, חברת התעופה הגדולה במדינה.
הוא גם משמש בסיס עבור החברות אייר טראנסט, אייר אינואיט ו-Sunwing.
הנמל גם משמש לתעופה כללית וממשלת קנדה מפעילה בנמל שירותי תחזוקה לתעופה כללית.
לחברת בומברדייה איירוספייס יש אתר הרכבה בנמל התעופה, שבו היא מרכיבה את סדרת מטוסי CRJ ומטוס המנהלים צ'לנג'ר מתוצרתה.
הנמל הוקם בשנת 1940 בשם נמל התעופה הבינלאומי מונטריאול–דורבל, בשנת 1946 כבר עברו בו יותר מרבע מיליון איש.
ב-1 בינואר 2004 שונה שמו לשם הנוכחי ע"ש פייר אליוט טרודו, ראש ממשלת קנדה ה-15, יליד מונטריאול.
ב-23 ביולי 1983 המריאה ממנו טיסה 143 של אייר קנדה (הידועה בשם דאון גימלי) אשר התפרסמה בשל כשל המערכות שהיה שם.
למרות זאת, הצליחו הטייסים לנחות נחיתת אונס אשר נגמרה ללא הרוגים.
באפריל 1971 החלו החברות "אל על" ו"קנדיין פסיפיק אייר ליינס" להפעיל 4 טיסות שבועיות כל אחת לישראל וממנה.
בסוף 1999 החליטה אל על להפסיק את הטיסות הישירות לעיר, לאחר ש"אייר קנדה" החלה גם להפעיל טיסות ישירות.
בספטמבר 2002 חתמו "אל על" ו"אייר קנדה" על הסכם שיתוף פעולה שכלל ביטול הטיסות הישירות ממונטריאול והפעלה ב"קוד-שרינג" של טיסות מטורונטו בלבד.
בינואר 2017 החלה "אייר קנדה" להפעיל 3 טיסות שבועיות עונתיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון, על ידי מטוסי בואינג 787.
נמל התעופה הבין-לאומי טריבהוואן (בנפאלית: त्रिभुवन अन्तर्राष्ट्रिय विमानस्थल) הוא נמל התעופה הבינלאומי היחיד בנפאל.
הוא ממוקם בקרבת בירת המדינה קטמנדו.
בשנת 2016 עברו בו 5.27 מיליון נוסעים במסגרת 103,248 תנועות מטוסים.
נמל התעופה שוכן בעמק קטמנדו, כששה קילומטרים ממזרח למרכזה של קטמנדו, בגובה של 1,338 מטר מעל פני הים.
הוא החל לפעול ב-1949 ונקרא בתחילה נמל התעופה גאוצ'אור (Gauchaur).
ב-1955 נחנך על ידי מלך נפאל מהנדרה ונקרא נמל התעופה טריבהוואן על שם אביו המלך.
ב-1964 קיבל הנמל את שמו הנוכחי.
מסלול הדשא המקורי בנמל נסלל מחדש ב-1957 והפך למסלול בטון.
ב-1972 החלו לפעול בנמל מטוסי סילון.
בנמל אין מערכת נחיתת מכשירים (ILS).
בנמל התעופה פועלים טרמינל לטיסות בינלאומיות, טרמינל לטיסות פנים וטרמינל לאח"מים.
מאז 1972 התרחשו בנמל ובסביבתו 12 תאונות מטוסים, מהן תשע קטלניות.
בחמורה שבהן, ב-28 בספטמבר 1992, התרסק מטוס של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס בעת שהתקרב לנחיתה בנמל וכל 167 יושביו נספו.
ב-24 בדצמבר 1999 נחטף מטוס של אינדיאן איירליינס שהמריא מהנמל ואולץ לנחות באפגניסטן.
נמל התעופה משרת למעלה מ-30 חברות תעופה ומשמש כבסיס פעולה מרכזי למספר חברות נפאליות.
פועלים ממנו קווי תעופה ליעדים פנימיים רבים וקווים בינלאומיים ליעדים בסין, הונג קונג, קוריאה, תאילנד, סינגפור, הודו, סרי לנקה, מלזיה, פקיסטן, מדינות המפרץ הפרסי וטורקיה.
בשנת 2007 פסקו הטיסות מהנמל לאירופה עם ביטול קו התעופה של חברת אוסטריאן איירליינס לווינה.
ב-2013 חידשה טורקיש איירליינס את הקשר הישיר בין הנמל לאירופה עם הפעלת קו התעופה הישיר לאיסטנבול.
ב-10 במאי 1972 מטוס דאגלס DC-8 של חברת תאי אירווייז החליק ממסלול הנחיתה בעודו נוחות.
מתוך 100 נוסעים ו-10 אנשי צוות, אחד נהרג.
ב-31 ביולי 1992 מטוס בטיסה 311 של תאי אירווייז התרסק בהר לקראת נחיתה בקטמנדו.
כל 113 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-28 בספטמבר 1992 מטוס איירבוס A300 של חברת פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס (טיסה 269) התרסק.
כל 167 הנוסעים ואנשי הצוות נהרגו.
ב-27 בינואר 1995 מטוס טווין אוטר של חברת רויאל נפאל איירליינס (טיסה RA133) בקו קטמנדו–רומג'טר, התקשה להמריא ממסלול הטיסה.
המטוס החליק, פגע בגדר נמל התעופה עד לעצירתו המוחלטת בשדה סמוך.
ב-7 ביולי 1999 בואינג 727F של לופטהנזה קרגו, התרסק בגבעות צ'אמפאדבי, דרומית מערבית לעמק קטמנדו 5 דקות לאחר המראה בגובה 7,550 רגל בלבד, כאשר אמור היה להיות בגובה של 9,500 רגל.
כל 5 אנשי הצוות נהרגו.
ב-5 בספטמבר 1999 מטוס הוקר סידלי HS 748 של נקון אייר (טיסה 128) בקו פוקהרה–קטמנדו, התרסק בעודו נוחת בנמל התעופה.
המטוס התנגש במגדל תקשורת של חברת תקשורת נפאלית והתרסק באזור יערי 25 ק"מ מערבה מקטמנדו.
כל 10 הנוסעים ו-5 אנשי צוות נהרגו.
ב-26 בדצמבר 1999 מטוס בטיסה 814 של אינדיאן איירליינס נחטף בדרכו מקטמנדו לדלהי.
בסופו של דבר, המטוס נחת בקנדהאר, אפגניסטן.
לתקופה מסוימת, השהתה חברת אינדיאן איירליינס את כל טיסותיה אל תוך ומחוץ לנפאל מחשש לחוסר ביטחון במהלך הצ'ק אין.
ב-24 בדצמבר 2008 מטוס טווין אוטר של נפאל איירליינס החליק ממסלול הטיסה בזמן ההמראה.
ב-24 באוגוסט 2010 מטוס דורנייר דו 228 של חברת אגני אייר הנפאלית (טיסה 101), התרסק בגבעות סמוכות לקטמנדו בגשם שוטף.
כל 11 הנוסעים ו-3 אנשי צוות נהרגו.
המטוס התרסק ליד כפר שיקהרפור, 80 ק"מ דרומה מקטמנדו.
המטוס המריא בדרכו לנמל התעופה לוקלה.
ב-15 בספטמבר 2010 מטוס טווין אוטר של חברת טרה אייר (חברת בת לשעבר של יטי איירליינס) בקו קטמנדו–למידאנדה , איבד קשר עם מגדל הפיקוח 163 ק"מ מזרחה מקטמנדו והתרסק.
כל 19 הנוסעים ו-3 אנשי צוות נהרגו.
3 מתוכם היו אזרחי בהוטן.
ב-25 בספטמבר 2011 מטוס בטיסה 103 של בודהה אייר, התרסק בעודו נוחת בנמל התעופה.
מזג האוויר הקודר עם עננים בגובה נמוך, אילץ את הטייסים לבצע נחיתת VFR עיוורת.
דיווחים ראשונים העלו כי מתוך 16 נוסעים ו-3 אנשי צוות, נוסע אחד שרד אך מת בדרך לבית החולים.
ב-28 בספטמבר 2012 מטוס דורנייר דו 228 של חברת סיטה אייר הנפאלית (טיסה 601) התרסק רגעים סופרים לאחר המראה לאחר שככל הנראה פגע בנשר.
כל 16 הנוסעים ו-3 אנשי צוות נהרגו.
ב-4 במרץ 2015 מטוס איירבוס A330-300 של טורקיש איירליינס סטה ממסלול הטיסה כשנחת בערפל כבד.
המטוס הקיף את נמל התעופה למשך 30 דקות לאחר ניסיון נחיתה כושל בגלל תנאי הראות.
סטייתו של המטוס אל דשא סמוך למסלול, גרם לקריסתו של הגלגל הקדמי ולהשבתה זמנית של כל טיסות החוץ.
כל 227 הנוסעים ו-11 אנשי הצוות פונו מהמטוס בשלום ללא פגע.
ב-12 במרץ 2018 מטוס בטיסה 211 של יו אס-בנגלה איירליינס, סטה ממסלול הטיסה כשנחת והתרסק מזרחית מנמל התעופה.
47 נוסעים ו-4 אנשי צוות נהרגו.
ב-19 באפריל 2018, מטוס בואינג 737-900ER של מלינדו אייר בקו קטמנדו–קואלה לומפור, החליק ממסלול הטיסה לאחר ביטול ההמראה במהירות גבוהה, 75 מטר לערך מקצה המסלול ועצר בדשא הסמוך.
כל 132 הנוסעים פונו בשלום.
נזק קל נגרם למטוס ונמל התעופה הושבת למשך 12 שעות עד אשר פינו את המטוס.
ב-1 בספטמבר 2018 מטוס ג'טסטרים 31 של יטי איירליינס, סטה ממסלול הטיסה שניות ספורות לאחר נחיתה בגלל מסלול רטוב מגשם.
כל 21 הנוסעים ו-3 אנשי הצוות, פונו מהמטוס ללא פגע.
ב-24 ביולי 2024 התרחשה התרסקות המטוס מתוצרת בומברדייה אירוספייס בה נהרגו 18 אנשים.
נמל התעופה הבין-לאומי מאטאוורי ממוקם בהאנגה רואה, העיירה הגדולה ביותר באי הפסחא.
זהו נמל התעופה המרוחק ביותר בעולם, היעד היבשתי הקרוב אליו ביותר היא בירת צ'ילה, סנטיאגו דה צ'ילה, הנמצאת במרחק של 3,759 קילומטרים ממנו.
LATAM צ'ילה, חברת התעופה הלאומית של צ'ילה, היא החברה היחידה בעולם שמפעילה טיסות סדירות לנמל תעופה זה.
נמל התעופה כמעט וחוצה את חלקו הדרומי של אי הפסחא מחלקו הצפוני.
נמל זה הוא האתר הראשון בו עוברים מרבית התיירים הנכנסים לאי הפסחא בבואם לראות את פסלי המואי.
יש נוסעים העוצרים בנמל בדרכם אליו מהעיר פפאטה שבאי טהיטי.
הטיסות הראשונות מצ'ילה לאי הפסחא החלו בשנת 1967. מטוסי דאגלס DC-6 של LATAM צ'ילה גמאו את המרחק בתשע שעות, ונמל התעופה החל את דרכו בתור בסיס טיסה של צבא ארצות הברית.
בשנת 1970 החלו להטיס מהנמל נוסעים במטוסי בואינג 707, כיום משתמשים בדגמים מודרניים יותר.
אורכו של מסלול ההמראה היחיד בנמל הוא 3,318 מטרים.
בעבר, תוכנן שהנמל ישמש את ארצות הברית ואת נאס"א כאתר השלכת פסולת לוויינית ורכבי חלל של טילים המשוגרים מבסיס חיל האוויר ונדנברג.
התוכנית לא יצאה אל הפועל, אבל עד לשנת 1987 נאס"א האריכה את מסלול ההמראה וכיום מטוסי נוסעים גדולים יותר יכולים לנחות ולהמריא ממנו.
מצידו המזרחי של הנמל ישנן גבעות.
ההמראה והנחיתה אל שדה התעופה היא מעל הים ולא מעל הגבעות או ההרים באי הפסחא.
נמל התעופה הבין-לאומי מהראבאד (בפרסית: فرودگاه بین المللی مهرآباد; באנגלית: Mehrabad International Airport) הוא אחד משני נמלי תעופה המשרתים את העיר טהראן, בירת איראן.
אף שהנמל מטפל בטיסות פנים בלבד הוא נמל התעופה העמוס ביותר במדינה.
נמל התעופה ממוקם במערבה של טהראן ובתוך שטחה העירוני.
שדה תעופה היה קיים באתר הנמל מאז 1938, עת שימש כמסלול המראה לחובבי תעופה.
לאחר מלחמת העולם השנייה הפך האתר לנמל תעופה בין-לאומי ולבסיס לחיל האוויר האיראני, שאותו הוא משרת עד היום.
ב-1955 נסלל בו מסלול הטיסה הראשון המצופה אספלט.
לאחר מכן הוקם בו טרמינל חדש בסגנון האדריכלות המודרנית.
בין מתכנניו היה האדריכל ויליאם פריירה.
לאחר פתיחתו לתנועה של נמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני בקרבת טהראן ב-2007 הועברו בהדרגה אל הנמל החדש כל הטיסות הבין-לאומיות ממהראבאד.
בין השנים 2010–2017 חל גידול של 44 אחוזים במספר הנוסעים שעברו בנמל התעופה.
בנמל פועלים שני מסלולי אספלט מקבילים וכן מסלול בטון קצר.
מצויים בו שישה מבני טרמינל, ששניים מהם פועלים רק במהלך עונת החג' האסלאמית.
הנמל משרת כ-20 חברות תעופה שכמעט כולן איראניות, מהן חמש חברות מטען.
הן מפעילות ממנו טיסות אל כ-60 יעדים ברחבי המדינה.
הוא משמש בסיס פעולה מרכזי של ארבע חברות תעופה ובכללן החברה הלאומית איראן אייר וחברת מאהאן אייר.
בנמל ממוקמים מטות ארגון התעופה האזרחית של איראן וחברת איראן אייר.
בנמל ממוקמות שתי תחנות של הרכבת התחתית של טהראן.
בשנים 1974–2015 התרחשו בנמל ובקרבתו שמונה תאונות מטוסים.
בחמורה שבהן, ב-6 בדצמבר 2005, התרסק מטוס תובלה צבאי שהמריא מהנמל אל תוך בניין מגורים בטהראן.
בתאונה נספו 106 אנשים, מהם 94 שהיו על סיפון המטוס ו-12 על הקרקע.
נמל התעופה הבינלאומי מאנאס הוא נמל התעופה המרכזי של קירגיזסטן.
הוא ממוקם 25 ק"מ צפונית-מערבית מעיר הבירה בישקק.
נמל התעופה נבנה במטרה להחליף את נמל התעופה הישן בבישקק שהיה ממוקם בדרום העיר.
נמל התעופה קרוי על שם גיבור האפוס קירגיזי מאנאס, בהמלצת הסופר צ'ינגיז אייטמטוב.
המטוס הראשון נחת בנמל באוקטובר 1974 ונשא את אלכסיי קוסיגין על סיפונו.
ב-4 במאי 1975 חברת אירופלוט הייתה הראשונה לתפעל טיסות סדירות מנמל התעופה לנמל התעופה הבין-לאומי מוסקבה-דומודדובו.
כשקיבלה קירגיזסטן את עצמאותה מברית המועצות ב-1991 החל נמל התעופה להיחלש, וזאת בשל הזנחתן של תשתיות נמל התעופה והזנחתם של כ-60 מטוסים מהתקופה הסובייטית אשר נותרו על הרמפה בקצהו המזרחי של הנמל למשך כמעט 10 שנים.
עם תחילת מבצע חירות מתמשכת, ביקשו ארצות הברית ושותפיה הקואליציוניים רשות מממשלת קירגיזסטן להשתמש בנמל התעופה כבסיס צבאי לפעולות באפגניסטן.
כוחות הקואליציה הגיעו בסוף דצמבר 2001, ומיד לאחר מכן ראה נמל התעופה התרחבות חסרת תקדים של פעולות ומתקנים.
מטוסים ישנים פונו כדי לתת את מקומם למטוסים של הכוחות הקואליציוניים.
בנוסף, מחסן מטען גדול נבנה וכן כמה מתקני תחזוקה למטוסים.
עיר אוהלים הוקמה ונפרסה מטרמינל הנוסעים עד לעבר הרחוב, עם מקום למעלה מ-2,000 חיילים.
כוחות הצבא האמריקאי קראו לאתר "בסיס הטיסה גאנצי", על שם ראש מחלקת מכבי האש בניו יורק פיטר ג'יימס גאנצי הבן , שנרצח בפיגועי 11 בספטמבר.
מאוחר יותר, הוענק לבסיס שם רשמי – בסיס האוויר מאנאס.
בשנת 2014 נסגר נמל התעופה ונמסר לידי רשויות קירגיזסטן.
ב-2004 נוספה רחבת חניה חדשה מול טרמינל הנוסעים כדי לפנות מקום למטוסי תובלה גדולים כגון מטוס הבואינג KC-135 סטרטוטנקר ומטוס הבואינג C-17 גלובמאסטר III.
בסביבות אותה התקופה, הרחיבה ושיפצה ממשלת קירגיזסטן את טרמינל הנוסעים.
כמו כן, נפתחו כמה מסעדות, חנויות מזכרות וחנויות-ספרים.
בנוסף, נפתחו מספרות למען החיילים המשרתים במקום.
ב-2007 עוצב ושופץ נמל התעופה מחדש.
קוד היאט"א FRU נובע משמה הסובייטי של העיר בישקק שנקראה אז "פרונזה".
ב-16 בינואר 2017 התרסק מטוס מטען מדגם בואינג 747-412F בטיסה 6491 מהונג קונג אל איסטנבול דרך בישקק, של חברת טורקיש איירליינס בסמוך לנמל התעופה הבין-לאומי מאנאס שהיה בדרכו אליו.
39 בני אדם נהרגו בתאונה (4 אנשי צוות ו-35 על הקרקע), בעקבות נחיתה כושלת בערפל.
נמל התעופה משרת 23 חברות תעופה למספר מדינות, בעיקר באזור חבר המדינות.
נמל התעופה הבין-לאומי של נג'מנה הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם בנג'מנה, בירת צ'אד.
זהו נמל התעופה הבינלאומי היחיד במדינה.
נמל התעופה משמש כנמל התעופה אזרחי וגם כבסיס טיסה של חיל האוויר הצרפתי וחיל האוויר של צ'אד.
נמל התעופה שוכן בגובה של 968 רגל (295 מ') מעל גובה פני הים.
ב-28 בינואר 1978, דאגלס C-47 TT-EAB של חברת אייר צ'אד יורט על ידי מורדים ליד הרי טיבסטי .
המטוס הפגוע נחת ככל הנראה בנמל התעופה הבינלאומי נג'מנה.
ב-19 בספטמבר 1989 מטוס נוסעים מדגם מקדונל דאגלס DC-10-30 שהיה בדרכו לפריז, פוצץ כ-45 דקות לאחר ההמראה מנמל התעופה.
המטוס התרסק באזור המרחב האווירי של ניז'ר.
כל 156 הנוסעים ו-14 אנשי הצוות שהיו על המטוס נספו.
נמל התעופה הבינלאומי טימישוארה טראיאן וויה (ברומנית: Aeroportul Internațional Traian Vuia Timișoara, באנגלית: Timișoara Traian Vuia International Airport) הוא נמל תעופה, הנמצא סמוך לעיר טימישוארה ברומניה ומשרת את מחוז טימיש.
הוא נמצא במרחק של 10.7 ק"מ מהעיר.
נמל התעופה נבנה בשנת 1964, והוא השלישי במדד העומס התעבורתי האווירי ברומניה, הוא משמש כבסיס תפעולי של חברת ויז אייר.
הנמל נקרא על שמו של טראיאן וויה, חלוץ תעופה רומני.
בנמל קיים מסלול המראה ונחיתה יחיד באורך של כ-3,500 מטרים.
הייסקיי מפעילה 5 טיסות שבועיות לנמל התעופה בן-גוריון.
נמל התעופה הבינלאומי יאשי הוא נמל תעופה בינלאומי, הממוקם כ-8 ק"מ מזרחית למרכז העיר יאשי ברומניה.
נמל התעופה הוא הרביעי בגודלו מבחינת נפח התנועה האווירית ברומניה, וכן הוא אחד הנמלים הוותיקים ברומניה.
הנמל משמש כבסיסם של בלו אייר, טארום, וויז אייר.
בנמל קיימים 3 טרמינלים, כאשר טרמינל 1 הישן וטרמינל 3 החדש משמשים לטיסות בינלאומיות, בעוד טרמינל 2 משתמש לטיסות פנים.
את הנמל משמש מסלול המראה ונחיתה יחיד.
חברות התעופה טארום וויז אייר מפעילות בין 2–3 טיסות שבועיות מהנמל לתל אביב.
נמל התעופה הבין-לאומי טיומן-רושצ'ינו הוא נמל תעופה השוכן כ-13 ק"מ מערבית לעיר טיומן שבסיביר, רוסיה.
הצורך בשדה תעופה חדש באזור גדל ככל שתעשיית הנפט התפתחה במהירות.
היה צורך בשדה תעופה שיאפשר לקבל מטוסי An-22, An-12 להובלת סחורות מרחבי המדינה לצפון מחוז טיומן.
כדי להבטיח תנועה אווירית של הנוסעים בשדה התעופה, השתמשו במטוסי An-24.
בשנת 1964 הוחלט על שמו של שדה התעופה ב-15 במאי 1968 בהוראת שר התעופה האזרחית של ברית המועצות, נוצרה חוליית האוויר המשותפת השנייה של טיומן, אשר, יחד עם השלמת נמל התעופה של רושצ'ינו, אפשרה להגדיל משמעותית את קיבולת של שערי אוויר טיומן.
טייסות האוויר Li-2 ו- An-24 הועברו מפלחנובו לרושצ'ינו.
בשנת 1971 נבנה "מלון לינר" בסביבת שדה התעופה.
על פי צו של נשיאות ברית המועצות העליונה, הוענק למינהל התעופה האזרחית טיומן עיטור הדגל האדום של העמל.
בשנת 1978 נפתח ההאנגר לתיקון ותחזוקה של מטוסים.
ב-10 ביולי 1997 נרשם מפעל תעופה חדש, שפתח חברת המניות המשותפת "נמל התעופה רושצ'ינו".
בשנת 2002 הוחלפה מערכת התאורה.
מסלול הסעה מספר 3 (RD-3) הורחבה.
בשנת 2004 הושלם שיפוץ המסלול מספר 1 ופתיחת הטרמינל הבינלאומי.
בשנת 2005 הושלם שיפוץ מסלול 2. בשנת 2012 התחילה הקמת טרמינל נוסעים חדש.
בשנת 2014 חברת ההחזקות נובפורט רכשה 100% ומפעילה את נמל התעופה.
שיפוץ מסלול המסלול המלאכותי 2 ובוצעו מסלולי מוניות.
ב-27 בינואר 2015, הפך נמל התעופה לראשון ברוסיה שקיבל מטוסים באמצעות מערכת הניווט הלוויינית GPS / GLONASS.
הוא נהרס לחלוטין בשנת 2014 בגלל בניית מסוף חדשה.
מאז 2014 המתקן פועל באמצעות תוכנית זמנית.
נכון לאוגוסט 2015 מסוף שדה התעופה הבינלאומי של ראשצ'ינו כולל קטע מקומי המסוגל להתמודד עם שתי טיסות בכל פעם וקטע בינלאומי המסוגל להתמודד עם שתי טיסות.
שני החלקים מצוידים בגשרי סילון.
נמל התעופה הבין-לאומי מגדן-סוקול имени В.С.
Высоцкого) הוא נמל תעופה הממוקם כ-50 ק"מ צפונית למרכז העיר מגדן שבמזרח הרחוק הרוסי.
נמל התעופה נחנך ב-12 בינואר 1961 וכונה אז מגדן-56 (בגלל מיקומו על הקילומטר ה-56 של הכביש המהיר קולימה), ותנועת הטיסות באזור הועברו אליו כאשר רק טיסות ייעודיות מהופעלו משדה התעופה הישן מגדן-47 ששכן בקואורדינטות .
בשנים שלאחר מכן איבד שדה התעופה Magadan-47 את חשיבותו מכיוון שהמסלול הנחיתה שאינו היה סלול לא עמד בדרישות הטכניות החדשות.
בשנת 1978 החל פרומסטרוי לשפץ את מבני השרות ומסלול הנחיתה.
ב-13 בדצמבר 1980 נחת מטוס האיליושין Il-62 הראשון בשדה התעופה מגדן.
למחרת החלו להתקיים טיסות סדירות ישירות ממגדן למוסקבה.
ב-20 במאי 1979, בכיכר החזית בשדה התעופה של מגדן, נערך טקס חשיפת אנדרטת תהילת העבודה: מטוס ה-An-12 עם מספר הזנב USSR-11355. במשך כמעט 13 שנים עבד המטוס בטייסת מגדן וביצע טיסות בצפון המזרח הרחוק הרוסי.
טייסת מגדן, שהוקמה בשנת 1963 מצוות הטיסה באמצעות איחודם של מספר בסיסי אוויר קיימים, התקיימה עד 1991, אז בוצע הארגון מחדש והחל תהליך תאגוד (קורפורטיזציה) של הטייסות ברחבי רוסיה.
בשנת 1991, עם פירוק ברית המועצות, קיבל נמל התעופה מגדן-סוקול סטטוס של נמל תעופה בין-לאומי.
העיר, שהייתה סגורה לזרים, זכתה לחשיפה לעולם החיצון עם חנוכת טיסות אלסקה איירליינס לארצות הברית באמצעות מטוסי מקדונל דאגלס MD-80. בשנת 1992 חנכה אירופלוט טיסה ישירה לאנקורג' באמצעות מטוסי טופולב Tu-154, ובשנת 1994 הורחב מסלול הנחיתה כדי לאפשר טיסה ישירה גם לסיאטל.
על פי סיפור אנקדוטי שפורסם בניו יורק טיימס, הטיסה הראשונה של חברת אלסקה איירליינס הייתה זקוקה לשירותי המסת קרח שלא היו זמינים, ולכן צוות הטיסה רכש כמות וודקה ושפך אותה על הכנפיים.
בשנת 1995 איימה חברת התעופה להפסיק את השירות הרוסי בגלל קשיים עם עובדי קבלן.
טיסות אלסקה איירליינס לשדה התעופה במגדן הופסקו באוקטובר 1998 זמן קצר לאחר המשבר הכלכלי הרוסי בשנת 1998, מה שהפך את הקווים ללא רווחיים.
אירופלוט השעתה את הטיסות לשדה התעופה מגדן ב-1 בפברואר 2009, בשל הוצאתם המתוכננת משירות של מטוסי טופולב Tu-154. אירופלוט ציינה את היעדר ההסמכה של שדה התעופה בקבלה ושירות של מטוסים מודרניים יותר, כמו איירבוס A320 ו-איירבוס A330, כסיבה העיקרית להשעיית הטיסות.
שירותי טיסה לנמל התעופה חזרו ב-30 במרץ 2009.
ב-2021 הודיע מושל מחוז מגדן על כוונתו לקדם בניית טרמינל חדש לנמל התעופה.
ב-26 ביוני 1969, התרסק מטוס אארופלוט מדגם איליושין Il-14 10.5 ק"מ צפונית-מערבית לנמל התעופה.
הגורם לאסון היה הופעתו הפתאומית של עשן שחור סמיך בתא הנוסעים, שהביא לנחיתת חירום מחוץ לטווח הראייה עם טייסים חסרי הכרה.
שלושה מתוך חמשת האנשים על המטוס נספו בתאונה זו.
תאונה נוספת קרתה ב-2 באוקטובר 1973, כאשר בסביבת נמל התעופה התרסק מטוס מדגם An-12B של חברת אארופלוט שבה נספו 10 בני אדם.
חברות תעופהיעדיםS7 איירליינסולדיווסטוק, נובוסיבירסק טולמצ'בואורל איירליינסקולצובואורורהחברובסק
נמל התעופה הבין-לאומי מסקט הוא נמל התעופה הגדול ביותר בעומאן.
הוא ממוקם בפרבריה המערביים של בירת המדינה מסקט ומשמש כבסיסה הראשי של חברת התעופה הלאומית עומאן אייר.
נמל התעופה נפתח בשנת 1973 והחליף שדה תעופה קטן יותר שהיה ממוקם כ-20 קילומטר ממזרח למסקט.
ניתן לו השם נמל התעופה הבינלאומי סיב (Seeb) על שם העיירה שלידה נבנה.
בשנת 2008 הוחלף שמו לשמו הנוכחי.
הנמל כלל במקור מסלול טיסה אחד וטרמינל נוסעים אחד, אשר הורחב מספר פעמים.
בימי מלחמת המפרץ השתמשו בנמל מטוסי ביון ומטוסי תדלוק של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
בשנת 2007 החלה בנייתם בנמל של טרמינל חדש, מגדל פיקוח חדש, רחבות חנייה נוספות ומסלול טיסה שני (מקביל למסלול הראשון), כולם בשטח שמצפון לטרמינל ומסלול הטיסה המקוריים.
הם הושלמו בשנת 2018. הקמת הטרמינל החדש הייתה פרויקט הבנייה הגדול ביותר שנערך בעומאן עד אותה עת.
הנמל משמש גם את חיל האוויר של עומאן, שמתקניו ממוקמים בעברו הדרומי של הנמל.
הטרמינל הפעיל בנמל, טרמינל 1, הוא הטרמינל החדש שנפתח בשנת 2018. הוא בעל קיבולת של 20 מיליון נוסעים לשנה.
מיועדים לו שני שלבי פיתוח נוספים, שיביאו את קיבולת הנמל ל-24 מיליון ול-48 מיליון נוסעים בשנה.
שטח הטרמינל הוא 580 אלף מטר רבוע ובו שלוש זרועות.
נמצאים בו 118 דלפקי בידוק, 82 עמדות לביקורת גבולות, 45 שערי עלייה למטוס - מהם 28 המצוידים בגשרי עליה למטוס - ועשרה מתקני מסירת מטען לטיסות נכנסות.
הטרמינל ערוך לטפל במטוסים רחבי גוף מדגם בואינג 747 ואיירבוס A380. בסמוך אליו נסללו 30 רחבות חנייה למטוסים.
מגדל הפיקוח החדש, הצמוד לטרמינל, מתנשא לגובה של 97 מטר.
הטרמינל המקורי של הנמל, הנקרא כעת טרמינל 2, היה מבנה דו קומתי שלא כלל גשרי עלייה למטוס.
לאחר פתיחת הטרמינל החדש הוא נסגר ונמצא בתהליכי הסבה לשירות של חברות לטיסות חסך.
שטחו הכולל של נמל התעופה הוא 21 קילומטר רבוע.
הנמל משרת כ-32 חברות תעופה (נכון לשנת 2020).
החברות מפעילות קווי תעופה אל יעדים באתרים אלו:
עומאן, איראן ומדינות חצי האי ערב
נפאל, הודו, פקיסטן, סרי לנקה, האיים המלדיביים
תאילנד, אינדונזיה, מלזיה, הפיליפינים, סין
רוסיה, טורקיה, בוסניה והרצגובינה, יוון, איטליה, שווייץ, הולנד, גרמניה ובריטניה
הנמל משמש כבסיס פעולה מרכזי של חברת עומאן אייר ושל חברת טיסות החסך סלאם אייר.
נמל התעופה הבין-לאומי מודיבו קייטה הוא נמל התעופה הבין-לאומי היחיד במאלי.
הוא ממוקם בקרבת בירת המדינה במקו.
נמל התעופה נפתח בשנת 1974 כתשעה קילומטרים מדרום-מזרח למרכז העיר במקו.
שמו המקורי היה נמל התעופה במקו-סנו (Bamako-Sénou).
כיום הוא נקרא על שם מודיבו קייטה, נשיאה הראשון של מאלי.
הנמל משמש גם את חיל האוויר של מאלי.
בשנים 2007–2012 שופרו מתקני הנמל בעלות של 181 מיליון דולר, ששולמו על ידי סוכנות הסיוע האמריקאית Millennium Challenge Corporation.
ב-24 ביולי 1971 התרסק מטוס דקוטה של חברת Air Ivoire זמן קצר לאחר המראתו מהנמל וששת יושביו נספו.
בנמל טרמינל נוסעים אחד ובו שלושה גשרי עלייה למטוס ומסלול טיסה אחד באורך של 3,200 מטר.
בנמל פועלות כ-13 חברות תעופה.
הן מפעילות קווי תעופה בינו לבין יעדים בכ-14 מדינות באפריקה וכן בטורקיה ובצרפת.
הנמל מופעל על ידי החברה Aéroports du Mali.
נמל התעופה הבין-לאומי טריפולי היה נמל תעופה בינלאומי בטריפולי, בירת לוב.
שדה התעופה מוקם באזור במרחק של 24 קילומטרים ממרכז טריפולי.
בעבר היה בסיס הפעולה המרכזי של ליביאן איירליינס, אפריקייה איירווייז ובוראק אייר.
נמל התעופה נסגר לסירוגין מאז 2011 ונכון לתחילת 2018, טיסות לטריפולי וממנה מבוצעות דרך נמל התעופה הבינלאומי של מעיתיגה.
נמל תעופה הבין-לאומי נגורה ראי (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Ngurah Rai) המכונה גם נמל התעופה הבינלאומי I Gusti Ngurah Rai, הוא שדה התעופה הראשי בבאלי.
הוא ממוקם 13 ק"מ דרומית מדנפסאר.
נמל התעופה נגורה ראי הוא נמל התעופה השני העמוס ביותר באינדונזיה, אחרי נמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה.
נמל התעופה מדורג בקטגוריה IX והוא מסוגל לשרת מטוסי גוף רחבים כמו איירבוס A380.
מועצת נמלי התעופה הבינלאומיים דירגה את נמל התעופה נגורה ראי הבינלאומי כנמל התעופה השלישי הטוב בעולם בשנת 2016 בהתבסס על שירותיהם.
נמל התעופה ממוקם בטובאן בין קוטה לג'ימבראן וקרוב למקומות תיירותים רבים.
נמל התעופה הבין-לאומי כווית הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם במחוז אל-פרוואניה, 15.5 קילומטרים דרומית לכווית סיטי.
הוא משמש כבסיס פעולה מרכזי עבור כווית איירווייז ו.
החל מ-13 במרץ 2020, כל הטיסות המסחריות בשדה התעופה הבין-לאומי בכווית הושעו, עקב מגפת הקורונה.
נמל התעופה הבין-לאומי יאנגון (בבורמזית: ရန်ကုန်အပြည်ပြည်ဆိုင်ရာလေဆိပ်; יאט"א: RGN, קוד ICAO: VYYY) הוא נמל התעופה הבינלאומי הראשי והעמוס ביותר במיאנמר.
הוא ממוקם בעיירה מינגלדון, 15 קילומטר צפונית למרכז יאנגון.
הנמל הוקם בשנת 1947 ונחשב בתקופתו לנמל הטוב ביותר בדרום-מזרח אסיה.
ב-2005, אחרי הזנחה ארוכה בת עשרות שנים, חברת Asia World, שיפצה את הנמל שנפתח במאי 2007 ואפשר נחיתת 5 מטוסים בשעה וקיבולת של 2.7 מיליון נוסעים.
כל 10 חברות התעופה של מיינאמר וכ-30 חברות תעופה ממדינות אחרות מפעילות מטוסים מהנמל.
קו אוטובוס בן 13 תחנות מופעל בין הנמל לתחנת הרכבת המרכזית ביאנגון.
במלחמת העולם השנייה, שימש הנמל את חיל האוויר המיאנמרי שהטיס ממנו כלי תקיפה אוויריים ובהם בריסטול בלנהיים, הוקר הוריקן, סופרמרין ספיטפייר וקרטיס P-40 וורהוק.
הנמל היה הנמל העיקרי בדרום-מזרח אסיה במשך עשרות שנים עד להקמת נמל התעופה סינגפור צ'נגי, נמל התעופה סוברנבהומי ונמל התעופה הבינלאומי סוקרנו-האטה.
בתחילת 2016, תפוסת הנמל הגיעה ל-6 מיליון נוסעים.
קיימות תוכניות להקמת נמל תעופה גדול ורחב יותר קרוב ליאנגון.
באפריל 2003, שופץ הנמל והוקם טרמינל חדש ומסלול המראה באורך 3414 קילומטרים.
שיפוץ הנמל הגיע ל-13.3 מיליון דולרים וכלל בניית מערכת לשינוע מטען, ארבעה שרוולים המאפשרים קליטת מטוסי בואינג 747, טרקלינים לאנשי עסקים וחניון דו-קומתי ל-340 כלי רכב.
ב-2011, בעקבות תעבורת הנוסעים הרבה שהגיעה ל-3.1 מיליון, מעבר לתפוסת הנמל שהייתה 2.7 מיליון, הודיעה ממשלת מינאמר על תוכניות להרחבת הנמל ב-40 אחוזים.
השיפוץ הסתיים ב-2016 והגדיל את קיבולת הנוסעים האפשרית ל-6 מיליון.
באוגוסט 2014, נהרס הטרמינל הישן והחל תכנון הטרמינל החדש בעל 6 הקומות.
ב-12 במרץ 2016, נחנך הטרמינל והגדיל את קיבולת הנוסעים האפשרית מ-2.7 ל-6 מיליון נוסעים.
אורך בניין הטרמינל הוא 240 מטרים כשבקומת הקרקע נמצאים אזורי איסוף המטען לנוסעים השבים, מכס וחנויות.
אולם היוצאים בקומה השנייה והקומה השלישית מכילה אזורי משחק והמתנה.
לאחר פתיחת טרמינל 1, שונה שמו של הטרמינל הבינלאומי לטרמינל 2. הטרמינל מאפשר קיבולת של 900 נוסעים יוצאים ו-900 נוסעים יוצאים בו זמנית.
ביולי 2018 נסגר הטרמינל לשיפוץ נרחב וכל הטיסות הבינלאומיות הועברו לטרמינל 1. בטרמינל מערכת אוטומטית לשינוע מזוודות, שרוולים המאפשרים קליטת מטוס בואינג 747, אירוח אנשי ממשל ואנשי עסקים וחניון עם קיבולת של 340 כלי רכב.
ב-5 בדצמבר 2016, טרמינל 3 ששימש לטיסות פנים, החליף את טרמינל 1 המקורי שנהרס באוגוסט 2014 ושימש לטיסות פנים.
בניין משמר הכבוד (טרמינל VIP)
טרמינל ה-VIP שימש זמנית לטיסות הפנים עד לפתיחת טרמינל 3. הבניין נהרס ובמקומו הוקם חיבור בין טרמינל 1 לטרמינל 2.
חברות תעופה רבות פועלות מהנמל ובהן האינאן איירליינס, ג'טסטאר אסיה איירווייז, קוריאן אייר, צ'יינה סאות'רן איירליינס ותאי איירווייז.
הטיסות העמוסות ביותר בנמל הן למנדליי עם 93 טיסות שבועיות, נמל התעופה סוברנבהומי עם 91 טיסות שבועיות ונמל התעופה סינגפור צ'נגי עם 58 טיסות שבועיות.
ב-25 במרץ 1978, פוקר F27 איבד גובה והתרסק בנמל, מעט אחרי ההמראה, כשכל 48 הנוסעים נהרגו.
ב-27 בינואר 1998, מטוס פוקר F27 של מיאנמר נשיונל איירליינס, התרסק במהלך ההמראה, ונהרגו 16 מתוך 45 הנוסעים.
ב-29 בינואר 2017, עורך דין שייעץ לאונג סן סו צ'י נרצח מחוץ לשער 6.
ב-8 במאי 2019, מטוס חברת בימאן בנגלדש איירליינס, החליק על המסלול במהלך נחיתה.
33 הנוסעים כולל הטייסים, נפצעו באורח קל.
ב-2 באוגוסט 2019, נשבר כן הנסע הקדמי של מטוס במהלך נחיתה בנמל.
נמל התעופה הבינלאומי נורסולטן נזרבייב (בקזחית: Halyqaralyq Nursultan Nazarbaev Áýejaıy) הוא נמל תעופה בינלאומי הממוקם במחוז אקמולה בקזחסטן.
זהו נמל התעופה הבינלאומי העיקרי המשרת את אסטנה, בירת קזחסטן.
נמל התעופה הוא שער הנוסעים האווירי הבינלאומי העמוס ביותר למרכז אסיה (אחרי נמל התעופה הבינלאומי אלמטי), נמל התעופה ה-13 העמוס ביותר במדינות הפוסט-סובייטיות ושדה התעופה השני העמוס ביותר בקזחסטן.
ב-8 ביוני 2020 השתנה הקוד יאט"א של הנמל מ-TSE ל-NQZ.
נמל התעופה הבינלאומי לוקסור הוא נמל תעופה, המשרת את העיר לוקסור שבמצרים, וממוקם כ-6 קילומטרים מזרחית לעיר לוקסור.
חלק מטיסות הצ'ארטר עושים שימוש בנמל תעופה זה, והוא משמש כשער ליעדים תיירותיים, כגון: עמק הנילוס ועמק המלכים.
ב-2005 הנמל שודרג לצורך מעבר של 8 מיליון נוסעים בשנה.
המתקנים לנוסעים כוללים 48 דלפקי צ'ק אין, 8 שערי עלייה למטוס, 5 מתקנים למזוודות, משרדי דואר, בנק ועוד.
נמל התעופה הבין-לאומי כיש (בפרסית: فرودگاه بین المللی کیش) הוא נמל תעופה בין-לאומי באי כיש שבאיראן.
נמל התעופה הוא בסיס פעולה מרכזי של חברת התעופה כיש אייר .
נמל התעופה הבין-לאומי של כיש משמש כנקודת הכניסה למאות אלפי התיירים המגיעים לאי כיש.
נמל התעופה מעניק לאזרחים זרים ללא ויזה, ויזה ייחודיית (בניגוד למדיניות הנהוגה איראן היבשתית) ל-14 יום.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 הוקם ארגון האזור החופשי של כיש (KFZO).
היא הציעה נסיעות ללא ויזה לאיים לזרים, ופטורים ממס למשך 15 שנה למשקיעים זרים שיבואו להשקיע באי.
התוכנית הייתה להתחרות באטרקטיביות של דובאי, ששימשה כבר באותה עת מרכז עסקים, מסחר והשקעות.
התוכנית נכשלה מכיוון שנמל התעופה שימש בעיקר חברות תעופה איראניות ולא חברות זרות.
ב-1998 החלה בנייתו של טרמינל 5, המשתרע על שטח של 5,500 מ"ר, עם תקציב של 2,245 מיליון ריאל איראני.
העבודות הסתיימו שנה לאחר מכן.
נמל התעופה הבין-לאומי מנאוס אדוארדו גומס הוא נמל תעופה המשרת את העיר מנאוס, בירת מדינת אמזונאס שבברזיל.
הנמל נקרא על שמו של איש חיל האוויר הברזילאי והפוליטיקאי אדוארדו גומס.
בניית נמל התעופה החלה בשנת 1972 באתר הנמצא 14 קילומטר מצפון מערב למרכזה של מנאוס.
הוא החל לפעול ב-31 במרץ 1976. הוא הוקם על מנת להחליף את נמל התעופה הקודם של מנאוס, פונטה פלאדה , שנוסד ב-1954 ולאחר הפעלת נמל אדוארדו גומס הועבר כולו לשימוש חיל האוויר של ברזיל.
נמל התעופה החדש היה בשעתו המודרני ביותר בברזיל והראשון בה שכלל גשרי עלייה למטוס.
בנמל התעופה הוקם טרמינל אחד, המשמש את כל טיסות הפנים והטיסות הבינלאומיות הפועלות בו.
ב-1985 נחנך טרמינל 2, המשמש טיסות תעופה כללית.
בנמל התעופה יש גם פעילות הטסת מטענים נרחבת, ופועלים בו שלושה טרמינלים למטען, בשטח כולל של 49,000 מטר רבוע.
בנמל פועל מסלול טיסה אחד באורך של 2,700 מטר.
הנמל שודרג לקראת משחקי מונדיאל 2014 בברזיל, שבהם אירחה מנאוס חלק מהמשחקים.
ב-14 במאי 2004 התרסק לא הרחק מהנמל מטוס נוסעים של החברה הברזילאית האזורית Rico Linhas Aéreas שהיה בדרכו אליו.
כל 33 יושבי המטוס נספו.
נמל התעופה משרת שבע חברות תעופה, רובן ברזילאיות, לרבות החברה הגדולה בברזיל, LATAM, וכן החברה הפנמית קופה איירליינס.
הן מפעילות קווי תעופה בינו לבין עשרות יעדי פנים בברזיל, לרבות הערים ריו דה ז'ניירו, סאו פאולו, ברזיליה וכן לפנמה סיטי.
בפעילות הטסת המטענים בנמל מעורבות שש חברות תעופה למטען.
הן מקיימות טיסות ליעדים בברזיל, וכן לפרגוואי, קולומביה, ונצואלה, אקוודור, פרו, ארגנטינה, קוסטה ריקה, פנמה, מקסיקו, ארצות הברית ולוקסמבורג.
בשנת 2000 עברו בנמל מעט יותר ממיליון נוסעים.
לאחר מכן עלה מספרם בהתמדה ובשנת 2014, שבה נערכו בברזיל משחקי גביע העולם בכדורגל, הגיע לשיא של כל הזמנים - 3,419,893. לאחר מכן חלה ירידה במספר הנוסעים עד לכמחצית מהשיא, גם עקב מגפת הקורונה.
נמל התעופה הבין-לאומי מיניאפוליס–סיינט פול , הידוע גם (אך פחות) בשם וולד צ'יימברלין פילד, הוא נמל תעופה בין-לאומי משותף לשימוש ציבורי אזרחי-צבאי הממוקם בטריטוריה הלא-מאורגנת פורט סנלינג, מינסוטה, ארצות הברית.
אף על פי שהוא ממוקם בשטח הבלתי מאורגן, נמל התעופה ממוקם במיקום מרכזי בטווח של כ-10 מיילים (16 ק"מ) ממרכז העיר מיניאפוליס וממרכז העיר סיינט פול.
בנוסף לטיסות מסחריות מחברות תעופה אמריקאיות גדולות וכמה חברות בין-לאומיות, נמל התעופה הוא גם ביתם של מספר פעולות של חיל האוויר של ארצות הברית ושל המשמר הלאומי של מינסוטה.
נמל התעופה משמש גם מגוון חברות מטען אווירי.
מיניאפוליס–סיינט פול הוא נמל התעופה העמוס ביותר במרכז-המערב העליון.
לנמל התעופה הבין-לאומי מיניאפוליס-סיינט פול יש שני טרמינלים עם סך של 131 שערים.
טרמינל 1 (לינדברג) מכיל 117 שערים על פני שבעה מתחמים, באותיות A–G.
טרמינל 2 (האמפרי) מכיל 14 שערים על פני מתחם אחד, מתחם H.
נחיתות בין-לאומיות עוברות במתחם G בטרמינל 1 ובטרמינל 2.
שני הטרמינלים הם במרחק של כמייל אחד (1.6 ק"מ) וניתן לגשת אליהם מיציאות נפרדות של כביש 5 של מדינת מינסוטה.
ההסדר יכול לבלבל עבור חלק מהנהגים, מכיוון שאף כביש לא מחבר ישירות את הטרמינלים, כלומר יציאה לא נכונה עלולה לגרום לעיכוב של מספר דקות.
בשנת 2010 עודכן השילוט לאורך כביש 5 כדי להבהיר יותר אילו חברות תעופה משרתות כל טרמינל.
טרמינל 1 נקרא על שמו של הטייס צ'ארלס לינדברג, שגדל במינסוטה וטרמינל 2 נקרא על שמו של סגן הנשיא יוברט האמפרי, שייצג את מינסוטה בקונגרס.
בנייני הטרמינל ממוקמים ישירות ליד כביש 5 של מדינת מינסוטה.
מספר כבישים מהירים גדולים אחרים הגובלים בשדה התעופה הם כביש מדינת מינסוטה 62, כביש מדינת מינסוטה 77, וכביש 494 הבין-מדינתי.
מטרו טרנזיט, ספקית התחבורה הציבורית של האזור, מפעילה את הקו הכחול, קו רכבת קלה, בשטח נמל התעופה.
נוסעים יכולים להשתמש בקו כדי לעבור בין שני הטרמינלים.
אין תשלום עבור נוסעים הנוסעים רק בין טרמינל 1 ל-2, והשירות ביניהם פועל כל היום (שאר הקו מושבת למשך כארבע שעות בלילה).
מעבר לנמל התעופה, הקו הכחול נוסע למרכז העיר מיניאפוליס ולקניון אמריקה בבלומינגטון הסמוכה.
מטרו טרנזיט מפעילה גם את קו אוטובוס 54 לסנט פול.
+הקווים הבין-לאומיים העמוסים ביותר מ-MSP (2022)דרגה נמל תעופה נוסעים חברות תעופה 1 אמסטרדם, הולנד 390,147דלתא, קיי.
+תנועת נוסעים שנתית ב-MSP (בהמראות ונחיתות),
נמל התעופה הבין-לאומי ניו אורלינס לואי ארמסטרונג הוא נמל תעופה בין-לאומי בקנר , מחוז ג'פרסון, לואיזיאנה, ארצות הברית.
הוא נמצא בבעלות העיר ניו אורלינס ונמצא כ-18 ק"מ מערבית למרכז העיר ניו אורלינס.
נמל התעופה ארמסטרונג הוא נמל התעופה המסחרי העיקרי עבור אזור המטרופולין של ניו אורלינס ודרום מזרח לואיזיאנה.
ביולי 2001, לכבוד יום השנה ה-100 להולדתו של לואי ארמסטרונג (4 באוגוסט 1901), שמו של נמל התעופה ל"נמל התעופה הבין-לאומי ניו אורלינס לואי ארמסטרונג".
ל-MSY יש טרמינל אחד עם שלושה מתחמים המסומנים באותיות A-C.
יש בסך הכל 35 שערים.
המראות ורכישת כרטיסים נמצאים בקומה 3, בדיקת אבטחה של TSA נמצאת בקומה 2, ונחיתות ואיסוף כבודה נמצאים בקומה 1. טיסות בין-לאומיות עוברות דרך מתחם A, המכיל את מתקני המכס של נמל התעופה.
הטרמינל משרת על ידי Interstate 10. שירות האוטובוסים בין נמל התעופה למרכז העיר ניו אורלינס מסופק על ידי רשות התחבורה האזורית של ניו אורינס בקו "איירפורט אקספרס 202" וקו E-2 של ג'פרסון טרנזיט.
לנמל התעופה יש שאטלים לרוב המלונות וההוסטלים ברובע העסקים המרכזי של ניו אורלינס.
מתקן השכרת הרכבים נמצא בצד הדרומי של נמל התעופה ליד הטרמינל הישן.
+הקווים הפנים-ארציים הפופולריים ביותר מ-MSY
+חברות התעופה בעלות נתח השוק הגדול ביותר ב-MSY
נמל התעופה הבין-לאומי מיאזאקי (ביפנית: 宮崎空港; קוד יאט"א: KMI; קוד הארגון הבין-לאומי לתעופה אזרחית: RJFM) הוא נמל תעופה בין-לאומי שנמצא כ- דרום-מזרח ממיאזאקי ביפן.
בנמל התעופה נמצא המשרד הראשי של חברת התעופה סולהסיד אייר .
נמל התעופה נפתח ב-1943 כבסיס של חיל האוויר של הצי היפני הקיסרי במהלך מלחמת העולם השנייה, והיה בסיס מרכזי ליחידות קמיקזה החל מפברואר 1945, עם סך כולל של 47 מטוסים למשימות התאבדות במהלך פעולות מבצעיות, בין היתר קרב אוקינאווה.
ב-10 באוקטובר 1969, טיסה 104 של אול ניפון איירווייז סטה מהמסלול, עם 43 פצועים, בהם 8 קשה, מסך כולל של 53 אנשים.
ב-2 באוקטובר 2024, פצצה ונפל תחמושת של הכוחות המזוינים של ארצות הברית ממלחמת העולם השנייה התפוצצה בנתיב המוניות של השדה.
פיצוץ זה גרם נזק לפני השטח ושיבש את הפעילות בשדה התעופה.
חברת תעופהיעדיםאול ניפון איירווייזאוסקה, טוקיוANA Wings פוקואוקה, טוקונמה , אוסקהאסיאנה איירליינססיאולג'יי-אייר פוקואוקה, אוסקהג'פאן איירליינסטוקיוג'סטאר ג'פאן טוקיואוריינטל אייר ברידג' פוקואוקה, טוקונמה פיץ' אוויאיישןאוסקה, טוקיוסולהסיד אייר טוקונמה , נהה, טוקיוטיגראייר טאיוואן טאיפיי (החל מ-26 בנובמבר 2024)
נמל התעופה הבין-לאומי לה צ'יניטה (בפורטוגזית: Aeropuerto Internacional La Chinita) הוא נמל תעופה בין-לאומי המשרת את מרקאיבו, בירת מדינת סוליה, ונצואלה.
הוא ממוקם דרום-מערב למרקאיבו העירונית במוניציפליות סן פרנסיסקו.
לה צ'יניטה הוא נמל התעופה השני בחשיבותו בוונצואלה מבחינת נוסעים ותנועת מטוסים, שני רק לנמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר ליד קראקס.
בניית נמל התעופה הוזרזה עקב תאונת טיסה 742 של ויאסה ב-16 במרץ 1969, שהובילה למותם של 155 איש וסגירת נמל התעופה גראנו דה אורו, שהיה ממוקם קרוב מדי למרכז העיר והקיף שכונות מגורים.
הנמל נפתח ב-16 בנובמבר 1969, בתקופת נשיאותו של הנשיא ראפאל קלדרה, כדי לפתוח שער למערב המדינה ולצמצם את העומס בנמל התעופה הבין-לאומי סימון בוליבר, המטפל במחצית מהטיסות הבין-לאומיות בוונצואלה.
אורך מסלול 03L/21R אינו כולל חניון מרוצף בחלקו הצפוני באורך 300 מטר.
מערכת ה-VORTAC של מרקאיבו (זיהוי: MAR) ממוקמת 1.5 ק"מ צפון-מזרח לסוף מסלול 21R.
ב-1 בנובמבר 1971, מטוס ויקרס ויסקונט YV-C-AMZ של Linea Aeropostal Venezolana התרסק זמן קצר לאחר ההמראה.
כל ארבעת הנוסעים במטוס נהרגו.
ב-5 במרץ 1991, טיסה 108 של Aeropostal Alas de Venezuela התרסקה בהר סמוך זמן קצר לאחר ההמראה, וכל 45 הנוסעים והצוות נהרגו.
נמל התעופה הבין־לאומי נוי באי (בווייטנאמית: Cảng hàng không quốc tế Nội Bài) הוא נמל התעופה המרכזי של האנוי, בירת וייטנאם, ואחד משני נמלי התעופה הבין־לאומיים הגדולים במדינה (לצד Tan Son Nhat International Airport).
הנמל ממוקם כ־35 קילומטרים צפונית למרכז האנוי, במחוז סוק סון (Sóc Sơn).
נמל התעופה נפתח לשימוש בשנות ה־70 של המאה ה־20 ושימש תחילה כבסיס צבאי.
עם התפתחותה הכלכלית של וייטנאם והתרחבות התעבורה האווירית האזרחית, הוסב הנמל בהדרגה לשימוש אזרחי נרחב והפך לשער האווירי המרכזי של צפון המדינה.
בשנת 2001 נפתח טרמינל נוסעים חדש (T1) לטיסות פנים.
בינואר 2015 נחנך טרמינל 2 (T2), המיועד לטיסות בין־לאומיות, כחלק מתוכנית הרחבה משמעותית שנועדה להגדיל את קיבולת הנמל ולעמוד בגידול במספר הנוסעים.
לנמל שני מסלולי המראה ונחיתה מקבילים באורך של כ־3,200–3,800 מטרים, המאפשרים קליטת מטוסי סילון רחבי גוף.
טרמינל 1 (T1) – מיועד בעיקר לטיסות פנים.
טרמינל 2 (T2) – מיועד לטיסות בין־לאומיות וכולל אזורי דיוטי־פרי, טרקלינים ושירותי מכס והגירה.
קיבולת הנמל עומדת על עשרות מיליוני נוסעים בשנה, והוא מדורג בין שדות התעופה העמוסים בדרום־מזרח אסיה.
הנמל מחובר לעיר האנוי באמצעות כבישים מהירים, אוטובוסים ציבוריים ושירותי מוניות ורכב פרטי.
זמן הנסיעה למרכז העיר נע בדרך כלל בין 30 ל־50 דקות, בהתאם לעומסי התנועה.
נמל התעופה הבינלאומי סקופיה (במקדונית: Меѓународен аеродром Скопје; נודע בעבר בתור נמל התעופה אלכסנדר הגדול סקופיה, במקדונית: Аеродром „Александар Велики" Скопје), הידוע גם בשם נמל התעופה פטרובץ כשמו של כפר סמוך, הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול והעמוס ביותר במקדוניה הצפונית.
הנמל שוכן כ-17 ק"מ דרומית מזרחית לסקופיה, בירת המדינה.
ב-1987 נבנה טרמינל נוסעים חדש בעל קיבולת גדולה יותר.
בין 1993 ל-1995 נערך בנמל התעופה שיפוץ מסיבי.
בדצמבר 2006 הכריזה ממשלת מקדוניה על כוונתה לשנות את שמו של הנמל כך שייקרא על שם אלכסנדר הגדול, וגרמה לפריצתה של מחלוקת דיפלומטית עם יוון, שמחשיבה את אלכסנדר כחלק נכבד מהמורשת שלה.
ישנה טענה כי השם החדש גורם לבלבול עם נמל התעופה קוואלה, "מגאס אלכסנדרוס", שנמצא בחלק היווני של אזור מקדוניה.
ב-2018 שם הנמל שונה בשנית לנמל התעופה הבינלאומי סקופיה, כחלק ממהלך כולל לפתירות הסכסוך עם יוון שכלל גם את שינוי שם המדינה למקדוניה הצפונית בשנה שלאחר מכן.
ב-5 בדצמבר 1993 התרסק על מסלול מספר 34 מטוס מסוג פוקר 100 (מספר שלדה PH-KXL), השייך לחברת פאלאייר מקדוניאן איירליינס, שהיה בדרכו לציריך.
חקירה שנערכה לאחר התאונה העלתה שהגורם לתאונה היה כשל אנוש של צוות המטוס שלא וידא לפני ההמראה שהמסלול נקי מקרח.
מתוך 97 אנשים שהיו על סיפון המטוס נהרגו 81.
MAT מקדוניאן איירליינס (אמסטרדם, ברלין – שנפלד, קופנהגן, דיסלדורף, המבורג, איסטנבול-אטאטורק, פריז – נמל התעופה שארל דה גול, רומא, וינה, ציריך)
נמל התעופה הבינלאומי סלוניקי "מקדוניה" הוא נמל תעופה השוכן בקצהו הצפון-מערבי של חצי האי כלקידיקי לחופו המזרחי של מפרץ תרמה (Θερμαϊκός Κόλπος).
השדה שוכן כ-15 ק"מ דרומית למרכז העיר סלוניקי אותה הוא משרת, ונקרא על שמו של חבל הארץ מקדוניה שבה הוא ממוקם.
נמל התעופה הוקם בשנת 1930 במקום בו שכן מנחת כבר בזמן מלחמת העולם הראשונה, וב-1948 הוא החל משרת טיסות אזרחיות.
ב-1953 נסלל מסלול 16/34 שהוארך לאורכו הנוכחי ב-1972. בית הנתיבות הקיים נחנך ב-1965 והוא הורחב בשנים שלאחר מכן, ושוב בשנות ה-90 ובתחילת העשור הראשון של המאה ה-21. שטחו הנוכחי של בית הנתיבות הוא 32,000 מ"ר.
מגדל הפיקוח שהיה חלק מבית הנתיבות חרב ברעידת אדמה שפקדה את סלוניקי ב-1978, והוא הוקם מחדש, הפעם כמבנה עצמאי.
נמל התעופה מקדוניה הוא השלישי בהיקף התנועה האווירית ביוון והגדול ביותר המופעל על ידי המדינה.
נמל התעופה הוא מרכז חשוב לחברות התעופה היווניות אולימפיק אייר ואגאן איירליינס, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי עבור חברת אסטרה איירלנייס.
בשדה שני מסלולי המראה - 10/28 ו-6/34, ושני מסלולי הסעה.
ב-1997 החלו עבודות להארכת מסלול 10/28, אך הן נידחו בגלל בעיות כספיות והסתיימו רק ב-2020. המסלול הוארך ב-1,000 מטר אל תוך מי מפרץ תרמה, ואורכו מגיע ל-3,440 מטרים.
מערכת התאורה והבקרה של המסלול החדש נמשכת לעומק 750 מטרים נוספים לתוך המפרץ.
ב-2021 נפתח בית נתיבות שני בשטח של 115,000 מ"ר מצפון לטרמינל הקיים.
טרמינל זה יכול לטפל בתעבורה שנתית של 8 מיליון נוסעים, ויש בו 14 גשרי עלייה למטוס.