tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוכן נשיקות היא אטרקציה, בדרך כלל בקרנבל, שבו האדם שמנהל את הדוכן מנשק אנשים אחרים, לעיתים קרובות כדי לגייס כספים לצדקה.
בכנס ארצי של איגוד הספריות האמריקאי בדאלאס בשנת 1971, פעילת השוויון הלהט"בית ברברה גיטינגס איישה דוכן נשיקות תחת הכרזה "חבק הומוסקסואל", עם צד של "נשים בלבד" וצד של "גברים בלבד".
כשאף אחד לא ניצל את זה, היא ואלמה רוטסונג התנשקו מול מצלמות טלוויזיה מתגלגלות.
בתיאור הצלחתו, אף על פי שרוב התגובה שלילית, אמרה גיטינגס, "היינו צריכות להשיג קהל.
אז החלטנו, בואו נראה אהבה לסבית בשידור חי.
הצענו בחינם - שימו לב, בחינם - נשיקות וחיבוקים חד מיניים.
הרשו לי לומר לכם, המעברים היו מפוצצים, אבל אף אחד לא הגיע לתא כדי לקבל חיבוק חינם.
הוא הוצג פעמיים בחדשות הערב, פעם נוספת בבוקר.
זה שם אותנו על המפה."
המוזיקאית האמריקאית מארני סטרן ניהלה דוכן נשיקות בכמה מההופעות שלה בשנת 2008.
דוכן הנשיקות 3 הוא סרט קומדיה רומנטי לנעורים אמריקאי שבוים על ידי הבמאי וינס מרצ'לו עם תסריט שנכתב על ידו ועל ידי ג'יי ארנולד.
הסרט מהווה המשכון לסרטים "דוכן הנשיקות" ו"דוכן הנשיקות 2".
הסרט מבוסס על רומן ההמשך "The Kissing Booth 3: Going the Distance" מאת בת' ריקלס, ומככבים בו ג'ואי קינג, ג'ואל קורטני וג'ייקוב אלורדי.
הסרט עלה לשידור בנטפליקס ב-11 באוגוסט 2021.
אחרי שיצאה לטיול בכביש שלאחר סיום הלימודים, אל עדיין לא החליטה אם לנסוע לאוניברסיטת ברקלי או להרווארד - אף על פי שנואה בטוח שהיא תבוא איתו להרווארד, וכבר מתכנן להשיג לשניהם דירה קרובה לקולג' בהרוווארד.
כשההורים של נואה ולי מכריזים שהם מוכרים את בית החוף שבו בילו המשפחה את ילדותם, אל, נואה, לי וחברתו של לי, רייצ'ל, מציעים לבלות שם את הקיץ כדי לעזור באריזה של הבית.
לי מראה לרייצ'ל את התוכניות שלו כדי שיראו אחד את השני בחגים בזמן שהם הולכים זה מזה לקולג'ים ברחבי הארץ, בעוד שאל עומדת לפתע מול דדליין מצד ברקלי.
היא בוחרת ללכת להרווארד עם נואה, מה שמרגיז את לי, אבל אל מבטיחה לפצות אותו בכך שתבלה את הקיץ בהכנת רשימת פעילויות שונות על החוף.
חברתו של נואה, קלואי - שאל חשבה פעם שנואה מנהל רומן איתה - מגיעה לבית החוף בעוד מרקו - שאל נישקה - מקבל עבודה באזור.
במהלך יום בפארק המים, נואה ומרקו נפגשים, מה שגרם לנואה לגעור באל על כך שלא הבינה שלמרקו עדיין יש רגשות כלפיה.
המתח מתגבר כאשר אל נאבקת לחלק את זמנה בין לי ונואה.
במקביל, אל מתלבטת בקבלת החברה החדשה של אביה, לינדה, גם היא חברה של אמה המנוחה, מחשש שהיא תחליף את אמה האהובה.
בעידוד קלואי, שמתמודדת עם הגירושים של הוריה, לדבר עם אל, נועה משלימה עם אל.
מרקו מופיע במסיבת הרביעי ביולי שם הוא שוב נלחם עם נואה ומכה אותו באגרופים, נואה מצידו מסרב להשיב.
מרקו מודה בפני אל שאכן עדיין יש לו רגשות כלפיה, אך היא דוחה אותו.
באותו לילה, אל רבה עם אביה על כך שהוא יוצא עם לינדה, אל מאשימה אותו בכך שהוא יוצא איתה רק בגלל הגאווה שלו; בתגובה, הוא מספר בכעס על הקורבנות שהקריב עבורה ועבור אחיה בראד וכי היא לא האדם היחיד שראוי שיאהבו אותו.
"אין לך מושג כמה אני מאוכזב ממך כרגע", הוא גוער.
בלי לדעת שנואה ראה את מכתב הקבלה שלה לברקלי, אל הולכת למצוא אותו במקום שלהם.
מודאג שהיא הולכת רק בשבילו להרווארד ושהיא תתחרט על זה, נואה נפרד מאל.
שבורת לב, אל מחמיצה רשימת קטגוריות עם לי כדי לשחק ב-Dance Dance Revolution .
הם מתווכחים כשלי אומר לה שהוא מעולם לא היה חשוב לאל בהשוואה לנואה, בזמן שהיא אומרת לו להתבגר ושכל ההחלטות שלה הקיץ הזה היו בניסיון לשמח את כולם.
אמם של נואה ולי אומרת לאל שהיא צריכה להתחיל לחשוב על "מה שהיא רוצה לעשות" ולבחור מכללה על סמך זה.
קלואי ואל מדברות על נואה בזמן שהם נפרדים זה מזה, כשרייצ'ל מצותתת לשיחתן.
לאחר שראתה את הבעיות שהיו למערכת היחסים של אל ונואה, רייצ'ל נפרדת מלי, אף על פי שהיא מקווה שהם יתאחדו מתישהו.
בהכירה עד כמה אחיה מאושר סביבה, אל מבינה בסופו של דבר ומקבלת את לינדה, משלימה עם אביה.
מרקו מתנצל בפני אל והם נפרדים בהסכמה לפני שאל משלימה עם לי ואומרת לו שהיא הבינה שהיא בילתה כל כך הרבה זמן בשמירה על מערכות היחסים שלה עם נואה ולי עד שהיא לא הצליחה להבין מה משמח אותה.
אל מחליטה לפנות לאוניברסיטת דרום קליפורניה וללמוד עיצוב משחקי וידאו.
בהשראת אל, אמם של נואה ולי מחליטה לא למכור את בית החוף.
שש שנים מאוחר יותר, אל מפתחת משחק משלה.
היא ולי נשארו חברים קרובים, מבקרים בדוכן הנשיקות ביריד הצדקה ובקרנבל.
בנוסף, לי ורייצ'ל התאחדו זה עם זה והתארסו לאחר הקולג'.
זמן מה לאחר מכן, אל רואה את נואה בפעם הראשונה (ככל הנראה) מאז הפרידה שלהם, שם הוא מגלה שיש לו הצעות עבודה במשרדי עורכי דין בלוס אנג'לס ובניו יורק.
נואה מציע לצאת לרכיבה על אופנוע כשהוא חוזר לעיר ואל מסכימה.
דרכיהם נפרדות, אבל לא לפני שהסתכלו לאחור אחד על השני.
אל ונואה נראים נוסעים לאורך קו החוף בקליפורניה על האופנועים שלהם, צוחקים ונהנים.
ביולי 2020, פורסם שהסרט השלישי של "דוכן הנשיקות" צולם בחשאי יחד עם צילומי הסרט השני בדרום אפריקה ב-2019, בו קינג, אלורדי, קורטני, פרז, ריצ'רדסון-סלרס ומייגן יאנג חזרו על תפקידיהם.
מרסלו שוב מביים מתסריט שכתב לצדו של ג'יי ארנולד.
הסרט עלה לשידור ב-11 באוגוסט 2021, בכל הפלטפורמות של שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
באתר הביקורות Rotten Tomatoes, צבר הסרט דירוג של 21% על סמך 19 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 3.4/10.
נטליה וינקלמן של הניו יורק טיימס כתיארה את הסרט כ-"פינאלה הולם, אם כי תפל".
קייט ארבלנד מ-IndieWire נתנה לסרט ציון D+, תוך ביקורת על הדמויות והבימוי של הסרט, היא כתבה: "קינג ממשיכה להפיח חיים באלה, גם כשהיא מקבלת החלטות מגוחכות ולא בוגרות, בעוד שאלורדי מצטמצם להיראות מטורף עם כמה התפרצויות בכי רציניים".
היא כתבה כי הסדרה כול "יכולה לספק מבוגרת יותר, מבט כנה על חיי מתבגר, אבל היא מעדיפה ללכת בדרך מיוחדת משלה".
מוניקה קסטילו מ-RogerEbert.com העניקה לסרט 1.5/4 כוכבים, וכתבה: "לזכותם של מרצ'לו והכותב השותף ג'יי ארנולד, בסרט יש קומץ הפתעות שמתנגדות לכמה מקטעי ה-"rom-com" הצפויים.
אבל השאר הם הרבה מאותן סטנות נעורים רומנטיות שראינו בעבר".
דוכס המילטון הוא תואר אצולה סקוטי הניתן בממלכה המאוחדת.
שושלת הדוכסות נוסדה ב-1643 עם הפיכת מרקיז המילטון השלישי ג'יימס המילטון לדוכס המילטון הראשון, החל מ-1711 דוכסות המילטון מוצמדת לדוכסות ברנדון ומאז דוכסי המילטון נושאים גם בתואר דוכסי ברנדון, כפל הדוכסיות (וכן המספור השונה) נובע מכך שבעוד שהמילטון היא דוכסות סקוטית, ברנדון היא דוכסות בממלכה המאוחדת.
בשנת 1761 עם מותו של דוכס דאגלס ארצ'יבלד דגלאס, דוכסות דאגלס נכחדה והתארים השונים שלה כמו גם תואר ראש שבט דאגלס הועברו לקרוב משפחה הבא בירושה; דוכס המילטון השביעי, ומאז נכללים בתוארי דוכסות המילטון, ואף הובילו לשילוב השם "דאגלס" בשמם של דוכסים לאורך השנים.
לצד התואר 'דוכס המילטון' ו-'דוכס ברנדון' שאר תוארי הדוכס כוללים תארים קודמים שנותרו, כאלו שנוספו או כאלו שהתמזגו מנישואים וכדומה: מרקיז דאגלס, מרקיז קליידסדייל, רוזן אנגוס, רוזן לנארק, רוזן אראן וקיימברידג', לורד אברנאת'י ויער ג'דבורג, לורד מקנשייר ופולמונט, לורד אבן ואנרדייל.
באצולה של הממלכה המאוחדת (השונה ממערכת האצולה הסקוטית) הדוכס כולל גם את תואר ברון דאטן (במחוז צ'שייר).
יורש עצר הדוכסות מחזיק באופן מסורתי בתארים מרקיז דאגלס וקליידסדייל, ובנו הבכור של יורש העצר מחזיק בתואר רוזן אנגוס.
אחוזת הדוכסות היא בית לנוקסלב שם מתגורר הדוכס ומשפחתו עד היום.
החל מ-2010, נושא בתואר זה אלכסנדר דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-16 ודוכס ברנדון ה-13.
רבע ראשון (עליון שמאל) ורביעי (תחתון ימין): סמל בית המילטון (שלושה ורדים (סינקופויל) לבנים (ארמין) על רקע גולס (אדום); וסמל בית אראן (ספינת מפרש (לימפד) בצבע סאבל (שחור) עם מפרש מקופל ומשוטים מוצגים)
רבע שני (עליון ימין) ושלישי (תחתון שמאל): סמל שבט דאגלס (לב גולס עם כתר אור (זהב) וצ'יף בצבע אזור עם שלושה כוכבים לבנים)
בשנת 1445 נוסדה אדונות המילטון, זו הפכה לרוזנות אראן (Arran) ב-1503 ומרקיזות המילטון ב-1599. דוכסות המילטון נוסדה כאמור ב-1643 עם הענקת התואר למרקיז המילטון השלישי.
ג'יימס המילטון, דוכס המילטון הראשון ודוכס קיימברידג' השני (1649–1606) - קודם מתואר מרקיז המילטון השלישי
ויליאם המילטון, דוכס המילטון השני ודוכס קיימברידג' השלישי (1651–1616) - בנו הבכור של מרקיז המילטון השני
אן המילטון, דוכסית המילטון השלישית (1716–1631) - ביתו של הדוכס הראשון, לא ירשה את תואר הדוכסות האנגלי "קיימברידג'" שנכחד ללא יורש זכר
ג'יימס המילטון, דוכס המילטון הרביעי ודוכס ברנדון הראשון (1712–1658) - בנו של הדוכסית השלישית, קיבל גם את הדוכסות האנגלית "ברנדון" (ב-1711)
ג'יימס המילטון, דוכס המילטון החמישי ודוכס ברנדון השני (1743–1703) - בנו הבכור של דוכס המילטון הרביעי
ג'יימס המילטון, דוכס המילטון השישי ודוכס ברנדון השלישי (1758–1724) - בנו הבכור של דוכס המילטון החמישי
ג'יימס המילטון, דוכס המילטון השביעי ודוכס ברנדון הרביעי (1769–1755) - עם הכחדת דוכסות דאגלס, ירש ב-1766 את תוארי מרקיזות דאגלס והפך לראש שבט דאגלס
דאגלס המילטון, דוכס המילטון השמיני ודוכס ברנדון החמישי (1799–1756) - בנו של דוכס המילטון השישי ואחיו הצעיר של דוכס המילטון השביעי
ארצ'יבלד המילטון, דוכס המילטון התשיעי ודוכס ברנדון השישי (1819–1740) - בנו השני מנישואים שניים של דוכס המילטון החמישי
ארצ'יבלד המילטון, דוכס המילטון ה-10 ודוכס ברנדון השביעי (1852–1767) - בנו הבכור של דוכס המילטון התשיעי
ויליאם המילטון, דוכס המילטון ה-11 ודוכס ברנדון השמיני (1863–1811) - בנו הבכור של דוכס המילטון ה-10
ויליאם אלכסנדר לואיס סטיבן דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-12, דוכס ברנדון התשיעי ורוזן סלקירק השמיני (1895–1845) - ירש גם את רוזנות סלקירק
אלפרד דאגלס דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-13, דוכס ברנדון ה-10 ורוזן סלקירק התשיעי (1940–1862) - נכד מדרגה רביעית של דוכס המילטון הרביעי
דאגלס דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-14 ודוכס ברנדון ה-11 (1973–1903) - בנו הבכור של דוכס המילטון ה-13
אנגוס אלן דאגלס דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-15 ודוכס ברנדון ה-12 (2010–1938) - בנו הבכור של דוכס המילטון ה-14
אלכסנדר דאגלס דאגלס-המילטון, דוכס המילטון ה-16 ודוכס ברנדון ה-13 (נולד 1978) - ירש גם את רוזנות סלקירק
יורש העצר הוא דאגלס צ'ארלס דאגלס-המילטון, מרקיז דאגלס וקליידסדייל (נולד 2012) בנו הבכור של דוכס המילטון ה-16
דוכסות בורגונדיה היא דוכסות היסטורית שנוסדה ב-888, כאשר אודו מלך צרפת הסמיך את רישאר רוזן אוטן לאחד את רוזנויות סנס, אוסר וטרואה תחת שלטונו.
רישאר, שהיה אציל פיאודלי בעל אחוזות רבות, זכה בתואר מרקיז, תואר שאחר כך הפך לדוכס.
איחודן של רוזנויות אלה נבע מן הצורך לארגן מערכת הגנה מקיפה נגד הנורמנים שתקפו את פריז וחבלי ארץ סמוכים אליה.
ב-1361 מת פיליפ הראשון דה רובר, דוכס בורגונדיה, כשהוא בן 15 שנה בלבד כתוצאה מהידבקות במגפה.
ב-1363 ז'אן השני, מלך צרפת מסר דוכסות זו לבנו פיליפ שמשל בשם פיליפ השני "האמיץ".
באמצעות קשרי נישואין ודיפלומטיה הצליח פיליפ השני להרחיב את גבולותיה של דוכסות בורגונדיה.
כאשר מת ב-1404, דוכסות בורגונדיה שלטה ברוזנות אינו (כיום פרובינציה במחוז ולוניה בדרום בלגיה), בפלנדריה, ארטואה (בצפון צרפת) ופראנש-קונטה (במזרח צרפת).
לעמדתה של דוכסות בורגונדיה נודעה חשיבות רבה במלחמת מאה השנים בין צרפת ואנגליה.
היריבות בין דוכסי בורגונדיה לבין בית המלוכה הצרפתי אפשרה לאנגליה להשתלט על צרפת.
ב-1415 הנרי החמישי מלך אנגליה פלש לצרפת עם צבאו, בעוד שז'אן הראשון, דוכס בורגונדיה לא השתתף בהגנה על ממלכת צרפת.
ב-1430, כוחותיו של פיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה תפסו את ז'אן ד'ארק שנמכרה לאנגלים והועלתה על המוקד ב-1431.
כשמת פיליפ השלישי ב-1467, הגיעה בורגונדיה לשיא עוצמתה, כדוכסות שהשתוותה במעמדה לממלכות מערב אירופה.
1477 נהרג בנו, שארל הראשון, דוכס בורגונדיה, בקרב על העיר נאנסי, שהייתה בירת דוכסות לורן.
לואי האחד עשר, מלך צרפת השתלט על דוכסות בורגונדיה.
מארי מבורגונדיה, בתו של שארל הראשון, נישאה למקסימיליאן הראשון, ארכידוכס אוסטריה, ונחלותיה של בורגונדיה בפלנדריה ובארצות השפלה עברו לידי בית הבסבורג.
כך הקיץ הקץ על דוכסות בורגונדיה שהתקיימה 589 שנה.
דוכסות היא טריטוריה, פייף או שטח פאודלי הנמצאים תחת שליטתו של דוכס או דוכסית.
כמה מהדוכסויות ההיסטוריות של אירופה היו עצמאיות, בעוד אחרות, בעיקר בצרפת ובריטניה, היו מחוזות הכפופים לממלכה.
באנגליה של תקופת ימי הביניים מחוזות לנקסטר וקורנוול היו דוכסויות וראשיהן צברו כוח רב בממלכה.
דוכסות לנקסטר יוסדה בשנת 1351 אך התמזגה לתוך ממלכת אנגליה בשנת 1399 כאשר הנרי בולינגברוק, דוכס לנקשייר, עלה על כס המלוכה ומלך כהנרי הרביעי.
דוכסות קורנוול יוסדה בשנת 1337 כאשר דוכס קורנוול תמיד היה יורש העצר האנגלי.
הדוכסויות הצרפתיות החשובות ביותר בימי הביניים היו דוכסויות נורמנדי, בורגונדיה, ברטאן ואקיטן.
הן הסתפחו לצרפת במאות ה-15 וה-16.
בעוד שהמונרך בראשה של דוכסות הוא בעל תואר "דוכס", זה שבראשה של דוכסות גדולה הוא "דוכס גדול".
באופן מסורתי, דוכסויות גדולות נטו יותר להיות עצמאיות וריבוניות, אך היו גם דוכסויות עצמאיות.
דוכסויות גדולות היו שכיחות באזורים דוברי הגרמנית ובאימפריה הרומית הקדושה.
בצרפת הן היו קיימות בתקופת ימי הביניים.
בתקופה המודרנית דוכסויות ודוכסויות-גדולות בעלות משמעות טריטוריאלית הפכו בהדרגה לנדירות, ורוב הדוכסויות שהוענקו היו סמליות כמעט לגמרי.
כיום לוקסמבורג היא הדוכסות-הגדולה הריבונית היחידה, ומעבר לה לא קיימות דוכסויות או דוכסויות גדולות עצמאיות.
כחלק מתהליך איחוד איטליה שתי דוכסויות עצמאיות איבדו את עצמאותן והסתפחו לאיטליה ב-1859–1860: דוכסות מודנה ורג'ו ודוכסות פארמה.
בנוסף הסתפחה לאיטליה הדוכסות הגדולה של טוסקנה, שגם כן הייתה ריבונית עד 1860.
חלק מהדוכסויות במרכז אירופה שרדו כעצמאיות עד איחוד גרמניה ואף שמרו על מידה רבה של אוטונומיה כחלק מהקיסרות הגרמנית ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
ב-1918 בוטלו תוארי הדוכס והן הפכו לרפובליקות בתוך גרמניה.
ביניהן: דוכסות סקסוניה-קובורג-גותה, דוכסות בראונשווייג, דוכסות אנהלט וכן הדוכסויות-הגדולות של מקלנבורג-שוורין, מקלנבורג-שטרליץ, הסן, באדן ואולדנבורג.
באנגליה, הדוכסויות של לנקסטר וקורנוול עדיין קיימות, אך הן מעולם לא היו עצמאיות; הן שייכות לבית המלוכה והנכסים שבהם הן מחזיקות מניבים הכנסה למלך.
באופן מסורתי, דוכס קורנוול הוא הבן הבוגר של המלך או המלכה.
בנוסף לשתי הדוכסויות האלה, באיי התעלה המלך (כיום צ'ארלס השלישי) מכונה באופן לא רשמי בתואר דוכס נורמנדיה.
לכך יש סיבה היסטורית: דוכס נורמנדיה ויליאם הכובש פלש ב-1066 לאנגליה והפך למלך.
נורמנדי נשלטה על ידי הכתר האנגלי עד שנכבשה על ידי מלך צרפת ב-1204, וב-1259 ויתרה אנגליה על טענתה לבעלות על הדוכסות, מלבד איי התעלה, שכיום הם הטריטוריה היחידה הקשורה לשטח ההיסטורי של הדוכסות.
דוכסות בראבנט (בהולנדית: Hertogdom Brabant, בצרפתית: Duché de Brabant) הייתה דוכסות שהתקיימה במרכז ארצות השפלה כמדינה עצמאית בין השנים 1183–1477, וכחלק מממלכת הבסבורג עד הרפורמות של יוזף השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשיאה, כללה דוכסות בראבנט פחות או יותר את האזורים הכלולים היום במחוזות בראבנט הפלמית, בראבנט הוולונית, בריסל ואנטוורפן בבלגיה, וכן את מחוז צפון בראבנט שבהולנד.
הערים החשובות ביותר בדוכסות היו בריסל, אנטוורפן, לוון, ברדה, 'ס הרטוחנבוס, ליר, טילברך ואיינדהובן.
מקור השם ב-Bracha (שפירושו אולי "חדש") ו-Bant ("מחוז").
בתקופה הרומית השתייכו אזורים אלו לפרובינקיות גאליה בלגיקה וגרמניה תחתית, וישבו בהם בני שבטים קלטיים.
במהלך נדידת העמים, התיישבו באזורים אלו שבטים גרמאניים אשר שמו קץ לשלטון רומא באזור.
השימוש הראשון בשם בראבנט לציון ישות באזורים אלו מופיע בתקופת השושלת הקרולינגית, כאשר השטח שבין הנהרות דיילה וסכלדה מכונה pagus Bracbatensis.
בחלוקתה האחרונה של דוכסות לותרינגיה בשנת 959 הפך אזור בראבנט לפייף של בראבנט, ישות פאודלית בשלטון לאנדגרף (רוזן כפרי).
הפייף השתייכה לפרנקיה התיכונה ובכך הייתה חלק מהקיסרות הרומית הקדושה.
הפייף הקיסרי ניתן לרוזן הנדריק (או אנרי) השלישי מלוון בשנת 1085 או 1086, אחרי מותו של השליט הקודם, רוזן ההיכל הרמן השני מלותרינגיה.
דוכסות בראבנט נוסדה באופן רשמי ב-1183–1184, והתואר העובר בירושה "דוכס בראבנט" נוצר על ידי הקיסר הגרמני פרידריך ברברוסה עבור הנדריק הראשון, דוכס בראבנט, בנו של גודפרי השלישי מלוון, דוכס לורן התחתית.
אף על פי שהשטח המקורי היה קטן למדי (בין הנהרות דנדר וסן, ממערב לבריסל), הרי שהשם "בראבנט" שימש לכל השטח שבשליטת הדוכסים מהמאה ה-13 ואילך.
ב-1190, אחרי מותו של גודפרי השלישי, הפך הנדריק גם לדוכס לורן התחתית, תואר שבפועל לא נלוותה לו סמכות על שטח אדמה.
על כל פנים, כל יורשיו נקראו "דוכסי בראבנט ולותרינגיה תחתית", עד שמאוחר יותר הוחלף השם בשם "לותייה" (Lothier) או בהולנדית "לוטריק", מונח המתייחס לאזור מצומצם בהרבה.
לאחר קרב וורינגן בשנת 1288 עברה גם דוכסות לימבורג לרשות דוכסי בראבנט.
ב-1354 הוענק כתב זכויות לאזרחי בראבנט מדוכס בראבנט, יאן השלישי.
ב-1430 עברו דוכסויות בראבנט ולימבורג בירושה לפיליפ הטוב מבורגונדיה .
ב-1477 הן צורפו לאימפריה ההאבסבורגית כנדוניה שהביאה איתה מארי מבורגונדיה.
מכאן ואילך ההיסטוריה של בראבנט שלובה בהיסטוריה של שאר שבעה-עשר המחוזות.
מלחמת שמונים השנה (1568–1648) הביאה בכנפיה עצמאות לשבעת המחוזות הצפוניים, שהשתחררו כך מעול שלטונו של הענף הספרדי של בית הבסבורג.
בעקבות שלום וסטפאליה ב-1648 אושרה באופן רשמי שליטתה של הרפובליקה ההולנדית בחלקה הצפוני של בראבנט (שכבר הייתה תחת כיבוש הצבא ההולנדי), והאזור נמסר לרפובליקה תחת השם Staats-Brabant; הקידומת Staats בהקשר זה פירושה כי האזור לא היה מיוצג במועצת המחוזות (Staten-generaal) אלא נשלט ישירות על ידה, ללא ייצוג.
סטאטס-בראבנט הפכה בסופו של דבר למחוז צפון-בראבנט בהולנד של ימינו.
חלקה הדרומי של הדוכסות נותר חלק מארצות השפלה הדרומיות, ואיתן עבר לשליטת הענף האוסטרי של בית הבסבורג ב-1714. במהלך הכיבוש הצרפתי של ארצות השפלה הדרומיות החל מ-1795 פורקה הדוכסות.
הצרפתים חילקו מחדש את הארץ למחוזות, ושטחה של בראבנט חולק לשניים: מחוז Deux-Nèthes (כיום מחוז אנטוורפן בבלגיה) ומחוז Dyle (מאוחר יותר מחוז בראבנט בבלגיה; מחוז זה חולק בעת הפדרליזציה של בלגיה ב-1995 למחוזות בראבנט הפלמית ובראבנט הוולונית, כאשר בריסל נותרה אזור עצמאי ונפרד).
דוכסות גדולה היא טריטוריה הנמצאת תחת שליטתו של דוכס גדול או דוכסית גדולה.
המונח דוכסות גדולה נטבע בסביבות המאה ה-15 כדי לציין את אדמותיו של דוכס חזק במיוחד.
אחד השימושים הראשונים בתואר חדש זה נעשה על ידי דוכסי בורגונדיה, כאשר הם שלטו על שטח גדול מצרפת המודרנית וכן על רוב שטחי הולנד, בלגיה ודוכסות לוקסמבורג (ארצות השפלה הבורגונדיות).
המונרכיה הראשונה שנקראה רשמית דוכסות גדולה הייתה הריבונות של משפחת מדיצ'י בטוסקנה תחת האדונות העליונה של האימפריה הרומית הקדושה, שהפכה לדוכסות הגדולה של טוסקנה בשנת 1569. טוסקנה נשארה דוכסות גדולה עד שנת 1860, כשאז הפכה לחלק מממלכת סרדיניה.
השימוש בתואר דוכס גדול לא היה נפוץ במיוחד עד תחילת המאה ה-19, אז נפוליאון העניק דוכסויות גדולות לרבים מבני בריתו והגדיל בכך את אדמותיהם.
בעקבות תבוסתו של נפוליאון בקרב ווטרלו בשנת 1815 חדלו להתקיים מספר דוכסויות גדולות שהוא יצר, כמו הדוכסות הגדולה של ברג.
למרות זאת, הנציגים שהתאספו בקונגרס וינה הסכימו להמשך השימוש בתואר "דוכס גדול" על ידי דוכסים ונסיכים שהוחזרו להם אדמותיהם, ובמיוחד אלו ששלטו על אזורים שהיו שייכים לאימפריה הרומית הקדושה.
כך נוצרו במאה ה-19 מונרכיות רבות במרכז אירופה תחת השם "דוכסויות גדולות", כמו למשל הדוכסות הגדולה של הסן.
באותו הזמן הורחב השימוש בתואר "דוכס גדול" ברוסיה, שבה הוא שימש לציין בן משפחה של הצאר.
הדוכסות הגדולה היחידה שקיימת כיום היא לוקסמבורג, והיא מתנהלת היום כמונרכיה חוקתית עצמאית, אלא שתוארו של העומד בראשה נשאר "דוכס גדול".
לוקסמבורג הפכה לדוכסות גדולה בשנת 1815, כאשר עברה לשליטת וילם הראשון, מלך הולנד, בעת שהולנד הפכה לממלכה עצמאית.
לוקסמבורג נשארה דוכסות גדולה תחת הכתר ההולנדי עד שנת 1890. בשנה זו מת וילם השלישי, מלך הולנד ודוכס לוקסמבורג בלי להותיר אחריו יורש זכר.
את כס המלוכה ההולנדי ירשה בתו של וילם השלישי, וילהמינה, אך חוקי הירושה של לוקסמבורג, שנבעו מהחוק הסאלי, אסרו על אישה שליטה.
לפיכך ירש את התואר "דוכס לוקסמבורג" בן-דודה הרחוק, אדולף, דוכס נסאו.
דוכסויות גדולות חשובות במהלך ההיסטוריה
הדוכסות הגדולה של ליטא (1236-1795, חולקה בין ממלכת פרוסיה והאימפריה הרוסית)
הדוכסות הגדולה של טוסקנה (1569-1860, הפכה לחלק מממלכת סרדיניה)
הדוכסות הגדולה של באדן (1806-1814, הפכה לחלק מבוואריה)
הדוכסות הגדולה של הסן (1806-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
הדוכסות הגדולה של פינלנד (1809-1917, הכריזה על עצמאות כרפובליקה בעקבות מהפכת אוקטובר ברוסיה)
הדוכסות הגדולה של לוקסמבורג (קיימת מאז 1815, עצמאית מאז 1890)
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שוורין (1815-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
הדוכסות הגדולה של מקלנבורג-שטרליץ (1815-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
הדוכסות הגדולה של אולדנבורג (1829-1918, הפכה לחלק מהאימפריה הגרמנית)
הדוכסות הגדולה של קרקוב (1846-1918, הפכה לחלק מפולין)
דוכסות ברטאן (בברטונית: Dugelezh Vreizh; בצרפתית: Duché de Bretagne) הייתה מדינה פאודלית ושבטית שהשתרעה בחצי האי הארמוריקאי ממערב למון סן מישל וצפונית לנאנט, חוץ מרן אך כולל את ואן.
היא פחות או יותר חופפת לאזור ברטאן של ימינו ולברטאן ההיסטורית.
לאזור זה היסטוריה ארוכה של תרבות עצמאית הנבדלת מן התרבות הצרפתית וכן שפה ייחודית (השפה הברטונית).
העובדה שברטאן הפכה לחלק מן האימפריה הקרולינגית הפכה את ההתנהלות בה דומה לזו שבשאר חלקי פרנקיה.
עם זאת, פשיטות ויקינגים חוזרות ונשנות ערערו את האמון בשלטון הדוכס, והשליטה בפועל על האזור הייתה חלשה.
דוכס רוֹתְ'סֵיי הוא תואר אצולה בריטי, הניתן לבן הבכור של המונרך הבריטי.
התואר נוצר לראשונה בממלכת סקוטלנד בשנת 1398, והוא נקרא על שם טירת רות'סיי שבסקוטלנד.
דוכס רות'סיי הנוכחי הוא הנסיך ויליאם.
לפי חוק שחוקק הפרלמנט הסקוטי בשנת 1469, תואר הדוכס מרות'סיי (יחד עם תארים אחרים) יינתן .
כיום החוק חל על המלוכה הבריטית, שנחשבת כממשיכתה של המלוכה הסקוטית.
אם יורש העצר הבריטי הוא בן זכר של המלך (או של המלכה), הוא יהיה הדוכס מרות'סיי
אחרת, איש לא יחזיק בתואר הדוכס מרות'סיי
מאז איחוד הכתרים של סקוטלנד ואנגליה בשנת 1603, דוכס רות'סיי מחזיק תמיד גם בתואר האנגלי דוכס קורנוול, שאף הוא מוענק אוטומטית לבן הבכור של המלך.
בדרך כלל הוא מחזיק גם בתואר נסיך ויילס, שנחשב בכיר יותר מתואר דוכס, ולכן רוב הזמן הדוכס מרות'סיי לא משתמש בתוארו זה אלא ב"נסיך ויילס"; אבל כאשר הוא נמצא בסקוטלנד, הוא כן משתמש בתואר "דוכס רות'סיי", שהוא הבכיר מבין תאריו הסקוטיים.
תארים סקוטיים אחרים של יורש העצר
רוברט הראשון החזיק בתואר זה לפני שהיה למלך, ובערוב ימיו העניק אותו לבנו ויורשו, דייוויד ברוס.
התואר נוצר לראשונה בשנת 1398 בשביל דיוויד סטיוארט, יחד עם תואר הדוכס מרות'סיי.
תואר זה הוא שריד היסטורי לממלכת האיים מימי הביניים.
לשליטים המקומיים משבט מקדונלד נותרה אוטונומיה כ"לורדי האיים" עד לשנת 1493, אז הפרלמנט הסקוטי לקח מהם את התואר (בעקבות ניסיונות למרוד בכתר הסקוטי), והוא ניתן ליורשי העצר הסקוטיים.
נסיך וסוכן רם של סקוטלנד .
תואר זה היה שייך לבית סטיוארט מאז המאה ה-12, וכשהם עלו לכס הסקוטי הם החלו לתת אותו ליורש העצר.
דוכס קורנוול הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת.
התואר ניתן לעומד בראש – הדוכסות הראשונה שנוצרה באנגליה.
נכון ל-2023, נושא בתואר זה הנסיך ויליאם, בנו הבכור של המלך צ'ארלס השלישי.
היסטורית, דוכסות קורנוול תמיד הייתה בשליטתו של יורש העצר של בית המלוכה של בריטניה.
הדוכסות נוצרה בשנת 1337 עבור אדוארד, הנסיך השחור והייתה הדוכסות הראשונה שנוצרה באנגליה.
מאחר שאדוארד נפטר לפני שהומלך, שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר, והוקמה מחדש עבור ריצ'רד השני, נכדו של המלך אדוארד השלישי.
על פי צו מלכותי משנת 1421 הדוכסות ניתנת תמיד לבן הבכור של המלך (שהוא יורש העצר).
במקרה בו נפטר יורש העצר, בנו של יורש העצר לא יורש את הדוכסות, וזו חוזרת לכתר, ומועברת למעשה ליורש העצר הבא.
מסיבה זו, רק בנו של המלך יכול להיות דוכס קורנוול.
במצב בו אין למלך בנים, אמנם הבת הבכורה יורשת את הכתר, אולם היא אינה דוכסית קורנוול במהלך היותה יורשת העצר.
למעשה, האדם היחיד שקיבל את התואר "נסיך ויילס" אך לא החזיק בתואר "דוכס קורנוול", מאז יצירת הדוכסות, הוא ג'ורג' ויליאם פרדריק הנובר – נכדו של ג'ורג' השני, מלך בריטניה, ולימים המלך ג'ורג' השלישי.
על פי המסורת, דוכס קורנוול זכאי לקבל מהוואסלים שלו בדוכסות מספר נכסים.
הנכסים ניתנים לדוכס בטירת לונסטון, ולאחרונה ניתנו לדוכס בשנת 1973. בין הנכסים ניתן למנות: שתי כפפות לבנות, זוג כלבי גרייהאונד, כ-300 גרם פלפל שחור וכמון, זוג דורבנות מוזהבים ו-100 מטבעות שילינג כסף, קשת, חנית ועצי הסקה.
כמו כן הדוכס זכאי לקבל הכנסות מאדמות הדוכסות.
בהיעדר דוכס, ההכנסות מהאדמות עוברות לכתר (ולאוצר המדינה).
לדוכסות כ-570 קמ"ר של אדמות, מחציתן באזור דבון.
הכנסות אלה פטורות ממס הכנסה, אך בפועל, בעת היותו הדוכס התנדב הנסיך צ'ארלס ושילם את המס, אף מבלי שהיה חייב בכך.
דוכס קורנוול הוא הממנה את השריף של קורנוול (העומד בראש המשטרה של הדוכסות) – שלא כמו יתר מחוזות אנגליה וויילס שבהם השריף העליון ממונה בידי המלך.
שלט האצולה של הדוכסות, בדומה לנס הדוכסות כולל 15 עיגולי זהב על רקע שחור.
דוכסי קורנוול, הנסיבות בהם קיבלו את התואר והנסיבות בהם הפסיקו לשאת אותו:
דוכס קלרנס הוא תואר אצולה המוענק באופן מסורתי בממלכה המאוחדת (ולפניה בממלכת אנגליה) לבני משפחת המלוכה הזוטרים.
תואר זה הוענק שלוש פעמים בממלכת אנגליה, פעם אחת בממלכת בריטניה הגדולה ובפעם החמישית בממלכה המאוחדת.
תואר "דוכס קלרנס" הוענק לראשונה לליונל מאנטוורפן, בנו השלישי של מלך אנגליה אדוארד השלישי, בשנת 1362. לאחר מותו של ליונל בלא בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה עבור תומאס מלנקסטר, בני השני של המלך הנרי הרביעי בשנת 1412. לאחר מותו בלי בנים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השלישית עבור ג'ורג' פלנטג'נט, אחיו של אדוארד הרביעי, בשנת 1461. ג'ורג' איבד את התואר בשנת 1478 לאחר שהורשע בבגידה ובקשירת קשר נגד אחיו.
התואר היה אמור להיות מוענק בפעם הרביעית עבור גילפורד דדלי, בעלה של ליידי ג'יין גריי, לאחר הכתרתה, אולם היא הודחה והוצאה להורג יחד עם בעלה לפני מתן התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך ויליאם (לימים המלך ויליאם הרביעי), בשנת 1789. ויליאם היה בנו השלישי של המלך ג'ורג' השלישי.
לאחר הכתרתו בשנת 1830 שבה הדוכסות להיות רכוש הכתר.
התואר הוענק בפעם החמישית לנסיך אלברט ויקטור, נסיך ויילס - בנו הבכור של אלברט אדוארד, נסיך ויילס (לימים המלך אדוארד השביעי).
אלברט ויקטור נפטר מדלקת ריאות בשנת 1892 והדוכסות שבה להיות רכוש הכתר.
תואר משני הכפוף לתואר זה הוענק על ידי המלכה ויקטוריה לבנה, לאופולד, דוכס אולבני ולבנו, הנסיך צ'ארלס אדוארד.
מקור שם הדוכסות בעיר קלייר שבסאפוק, שהייתה בבעלותו של ליונל מאנטוורפן, הדוכס הראשון מקלרנס.
רעייתו של ליונל, אליזבת דה בורג, רוזנת אלסטר הייתה יורשת של משפחת דה קלייר, והייתה הבעלים של אחוזת קלייר ואדמותה האחוזה, בה התגוררה עם בעלה.
לאחר איחוד הכתרים בשנת 1603 החל הנוהג להעניק את התואר המשולב - "דוכס קלרנס ואבונדייל" או "דוכס קלרנס וסנט אנדרוז", וזאת מאחר שאבונדייל וסנט אנדרוז הן עיירות בסקוטלנד.
דוכס קיימברידג' הוא תואר אצולה הניתן בממלכה המאוחדת לחברי בית המלוכה ומועבר בירושה.
תואר זה נקרא על שם העיר קיימברידג'.
מאז 2011 נושא בתואר זה הנסיך ויליאם.
התואר דוכס קיימברידג' יועד לראשונה לצ'ארלס סטיוארט (1660–1661), בנם הבכור של ג'יימס, דוכס יורק (לימים המלך "ג'יימס השני"), אף שהתואר לא הוענק לו רשמית בשל מותו בינקותו.
התואר הוענק רשמית לראשונה בשנת 1664 כאשר הוא הוענק לג'יימס סטיוארט, בנו השני של ג'יימס, דוכס יורק.
בשל מותו של ג'יימס סטיוארט בצעירותו, בוטל התואר.
התואר הוענק בשנית לאדגר סטיוארט בשנת 1667, בנו השלישי של ג'יימס, דוכס יורק.
גם אדגר נפטר בצעירותו והתואר בוטל.
צ'ארלס סטיוארט, בנו הראשון מרעייתו השנייה של ג'יימס, דוכס יורק, יועד אף הוא לשאת את התואר, אך מאחר שנפטר בשנת לידתו (1677), בהיותו בן חודש, לא הוענק לו התואר רשמית.
התואר הוענק בשלישית לג'ורג' אוגוסטוס, בנו של ג'ורג' לודוויג (שהומלך לימים כג'ורג' הראשון).
עם הכתרתו של ג'ורג' אוגוסטוס כ"ג'ורג' השני" בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם הרביעית לנסיך אדולפוס, בנו השביעי של המלך ג'ורג השלישי.
לאחר מותו של הנסיך ג'ורג', דוכס קיימברידג', בנו של הנסיך אדולפוס שירש את תוארו, ללא יורשים חוקיים, בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם החמישית, ולראשונה מזה 210 שנה, לנסיך ויליאם (בפועל הדוכס השישי), בנו הבכור של הנסיך צ'ארלס לרגל חתונתו לקייט מידלטון ב-29 באפריל 2011 (אשתו קיבלה את התואר דוכסית קיימברידג').
הנסיך ויליאם הוא צאצא של הנסיך אדולפוס דרך נכדתו מרי מטק.
בשנת 1917 הוענק התואר "מרקיז קיימברידג'" לאדולפוס, דוכס טק, (נכדו של הנסיך אדולפוס, ואחיה של מרי מטק, רעייתו של ג'ורג' החמישי), לאחר שוויתר על תאריו הגרמניים ושינה את שם משפחתו הגרמני לשם האנגלי "קיימברידג'" בדומה ליתר בני משפחת המלוכה ששינו אז את שמות משפחתם הגרמניים ל"וינדזור".
במות בנו, ג'ורג' פרנסיס יו קיימברידג' ללא יורשים, בשנת 1981, בוטל התואר.
דוכס קמברלנד הוא תואר אצולה המוענק לבני משפחת המלוכה הבריטית הזוטרים.
התואר נקרא על שם מחוז קמברלנד שבצפון אנגליה.
תואר דוכס קמברלנד הוענק לראשונה בשנת 1644 לנסיך רופרט מהריין, אחיינו של המלך צ'ארלס הראשון.
במותו של הנסיך בלא יורשים בוטל התואר.
התואר הוענק בפעם השנייה בשנת 1689 לנסיך ג'ורג' מדנמרק, בעלה של המלכה אן.
התואר בוטל עם פטירתו של הנסיך בלא יורשים בשנת 1708.
התואר הוענק בפעם השלישית בשנת 1726 לנסיך ויליאם אוגוסטוס, בנו השלישי של המלך ג'ורג' השני.
הנסיך ויליאם נפטר בשנת 1765 בטרם נישא ובלא יורשים, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם הרביעית בשנת 1766 (הפעם כ"דוכס קמברלנד וסטרת'רן") לנסיך הנרי פרדריק, בנו השלישי של פרדריק, נסיך ויילס ונכדו של המלך ג'ורג' השני.
הנסיך הנרי נפטר בשנת 1790 בלא יורשים במסגרת הנישואין, והתואר בוטל.
התואר הוענק בפעם החמישית כ"דוכס קמברלנד וטֶוויוֹטדייל" בשנת 1799 לארנסט אוגוסטוס (לימים מלך הנובר), בנו החמישי של המלך ג'ורג' השלישי.
ארנסט אוגוסט נפטר בשנת 1851 והוריש את התואר לבנו, ג'ורג', הדוכס השני מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל.
הדוכס השני נפטר בשנת 1878 והוריש את התואר במותו לארנסט אוגוסט, הדוכס השלישי מקמברלנד וטֶוויוֹטדייל.
התואר נשלל מארנסט אוגוסט בשנת 1917 במסגרת חוק שלילת התארים שהעביר הפרלמנט הבריטי בשל תמיכת הדוכס השלישי בגרמניה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
דוכס קנט הוא תואר אצולה בממלכה המאוחדת.
כעת נושא בתואר זה הנסיך אדוארד, נכדו של המלך ג'ורג' החמישי ובן דודה של המלכה אליזבת השנייה.
התואר הראשון הקשור לממלכת קנט - אחת משבע הממלכות אשר לימים התאחדו לממלכת אנגליה - היה התואר מלך קנט - תואר אותו נשא שליט הממלכה החל משנת 449 ועד כיבוש ממלכת קנט בשנת 825 על ידי אגברט, מלך וסקס.
החל משנה זו הייתה ממלכת קנט ממלכה תלויה של ממלכת וסקס, ושלטו בה מלכים, שהיו וסאלים של מלך וסקס.
בפועל היו מלכים אלה בני משפחת המלוכה של ממלכת וסקס והתואר "מלך קנט" הפך לתואר של יורש העצר של הממלכה (בדומה לתואר נסיך ויילס של ימינו).
התואר הראשון המשויך לקנט בממלכת אנגליה היה תואר רוזן קנט.
לאחר מותו של גודווין, רוזן וסקס, בנו, לאופווין גודווינסון קיבל את התואר רוזן וסקס (ככל הנראה בין השנים 1056–1058).
לאחר מותו של לאופווין בקרב הייסטינגס בשנת 1066, ויליאם הכובש העניק את התואר לאחיו החורג אודו מבייו.
אודו איבד תואר זה בשנת 1082 כאשר נכלא על ידי אחיו, אולם התואר הושב לו לאחר שחרורו.
התואר נגזל ממנו בשנית בשנת 1088 לאחר שניסה למרוד באחיו, ובעקבות כישלון המרד נמלט מאנגליה.
התואר ניתן בשנית בשנת 1141 עת הוענק לויליאם דה אפרה, אולם התואר נלקח ממנו בשנת 1155. בשנת 1227 הוענק התואר ליובר דה בורג', ובמותו הושב התואר אל הכתר.
בשנת 1321 הוענק התואר לאדמונד מוודסטוק, ובעקבות נישואי בתו, ג'ואן מקנט לתומאס הולנד עבר התואר למשפחת הולנד, אשר נשאה בו עד שנת 1408.
בשנת 1461 הוענק התואר לויליאם נוויל, ולאחר מותו הוענק התואר בשנת 1465 לאדמונד גריי.
משפחת קנט נשאה בתואר עד שהנרי גריי קיבל את התואר "דוכס קנט".
לאחר שהנרי גריי ירש את אביו, בשנת 1702, אנתוני גריי, הרוזן ה-11 מקנט, וקיבל את התואר "הרוזן ה-12 מקנט", הוא הועלה בתוארו בשנת 1706 וקיבל את התואר "מרקיז קנט".
בשנת 1710 זכה לתואר "דוכס קנט" ובשנת 1740 קיבל את התואר "מרקיז גריי".
להנרי היה בן אחד וחמש בנות מאשתו הראשונה, ג'מימה קרו (Jemima Crew), אשר נפטרה בשנת 1728, ובן אחד ובת אחת מאשתו השנייה, סופיה בנטינק (Sophia Bentinck).
שני בניו נפטרו עוד בימי חייו (אנתוני בשנת 1723 וג'ורג' בשנת 1733), ולכן לא היה בן זכר שיירש את התואר "דוכס".
נכדתו, ג'מימה יורק ירשה את התואר "מרקיזת גריי וברונית לוקס".
ב-23 באפריל 1799 הוענקה דוכסות קנט (יחד עם דוכסות סטראת'רן ורוזנות דבלין) לבנו הרביעי של המלך ג'ורג' השלישי, הנסיך אדוארד אגוסטוס.
לאדוארד היה בת אחת - ויקטוריה (לימים מלכת הממלכה המאוחדת) ולכן במותו, בשנת 1820 בוטל התואר.
בשנת 1866 הושב התואר "רוזן קנט" לשימוש, והוא הוענק לנסיך אלפרד, דוכס סקסה-קובורג-גותה, בנה השני של המלכה ויקטוריה.
בנו של אלפרד, הנסיך אלפרד מאדינבורו, נפטר בשנת 1899 קודם למות אביו בשנת 1900 ולכן במותו של אלפרד בוטל התואר.
בשנת 1934 הוענק התואר "דוכס קנט" לנסיך ג'ורג', בנו הרביעי של המלך ג'ורג' החמישי ושל המלכה מרי.
במותו של הנסיך ג'ורג', ירש בנו, הנסיך אדוארד, דוכס קנט את התואר, אותו הוא נושא עד היום.
דוכס קנט נושא במספר תפקידים רשמיים מתוקף תוארו.
כיום משמש דוכס קנט בתפקיד "המאסטר הגדול" של הבונים החופשיים באנגליה, וכן כנשיא איגוד הצופים של הממלכה המאוחדת (תפקיד בו הוא מכהן מאז שנת 1975).
דוכס קנט ביקר במספר ממדינות חבר העמים הבריטי כנציגה של מלכת אנגליה.
הדוכס משמש בתפקיד "המאסטר הגדול" של מסדר סנט מייקל וסנט ג'ורג'.
במרכז שלט האצולה של הדוכס מתואר הסוס הלבן של קנט - סוס לבן ניצב על שתי רגליו האחוריות על רקע של שדה אדום.
סמל זה נחשב לסמלה ההיסטורי של ממלכת קנט.
דוכס ודוכסית קנט מתגוררים כיום בבית ורן (Wren House) שבארמון קנזינגטון, אולם משרדם ממוקם בבית יורק שבארמון סנט ג'יימס.
דוכס קונוט וסטראת'רן הוא תואר אצולה המוענק לבני משפחה זוטרים במשפחת המלוכה הבריטית.
התואר הוענק לראשונה על ידי המלכה ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, לבנה השלישי, הנסיך ארתור.
עם מותו של נכדו של ארתור, אלסטייר וינדזור, דוכס קונוט וסטראת'רן, בוטל התואר.
דוכסות קונוט וסטראת'רן נקראת על שם קונוט, אחד מארבעת המחוזות של אירלנד, ששמו כיום קונכט.
התוספת "סטראת'רן" היא על שם עמק בסקוטלנד, שניתנת לעיתים לבני בית המלוכה כתוספת לתואר קיים, כמו דוכס קנט וסטראת'רן והנסיך הנרי, דוכס קמברלנד וסטראת'רן.
על פי המסורת הבריטית, קיבלו בני משפחת המלוכה תארים המשויכים לשלוש הממלכות ולנסיכות המרכיבות את הממלכה המאוחדת: אנגליה, סקוטלנד, אירלנד וויילס.
מסורתית נועד התואר להינתן לבן השלישי של המלכה, וזאת מאחר שהבן הבכור נושא את התארים דוכס קורנוול (דוכסות באנגליה) ודוכס רות'סיי (דוכסות בסקוטלנד) וכן את התואר נסיך ויילס, והבן השני נושא את התואר דוכס יורק.
מאז הקמת רפובליקת אירלנד בשנת 1922 הופסקה הענקת תארים המקושרים למחוזות אירלנד עצמה (אולם ניתנים תארים המשויכים לצפון אירלנד).
אולם התואר, שהוחזק על ידי הנסיך ארתור, במותו, בשנת 1942 עבר לנכדו, אלסטייר וינדזור.
בהיעדר בנים זכרים, במותו של אלסטייר, כשנה ומחצה לאחר קבלת התואר, התואר בוטל.
דוכסות בוואריה הייתה אחת מחמש הדוכסויות השבטיות של פרנקיה המזרחית, והתקיימה עד לשנת 1623, שאז קיבלה מעמד של נסיכות בוחרת.
העדויות הראשונות בכתב להתיישבות באזור בוואריה של היום נמצאו בכתבים רומאיים, ואיזכרו התיישבות קלטית כחלק מהחברה הטנאית (La Tène).
בתקופה הרומאית והקדם-רומאית אזור בוואריה התחלק בין פרובינציאת רייטיה ואזור וינדליקה.
במאה ה-5 אזורי דרום גרמניה, מזרח אוסטריה ושווייץ של ימינו, היו בשליטת הקיסרות הרומית והיו הבמה לנדידה מרובה של שבטים ומתיישבים מחוץ לפרובינציות.
לפי אחת התאוריות למקור השם 'בוואריה', השם מגיע מגלגול של השם הלטיני 'בואיוהימום' (Boiohaemum), שם אשר מיוחס לשבט הבוֹאִי הקלטי אשר שכן במרכז אירופה, בדומה לגלגול שמו של חבל בוהמיה.
ההתייחסות לאזור כבוואריה ולמתיישבים בו כבווארים נמצא לראשונה בכתבים פרנקים ובכתביהם של היסטוריון המאה ה-6 יורדנס והבישוף ונאנטיוס פורטונאטוס אשר תיאר את מסעו באזור.
חפירות ארכאולוגיות של המאה ה-5 וה-6 באזור מצביעות על התיישבות בעלת אופי הנשאב ממספר רב של תרבויות באזור.
גישתם כיום של חוקרים רבים נוטה לכיוון הסברה כי התרבות הבווארית אינה הומוגנית ביסודה, אך נוצרה מאוסף תרבויות וגובשה לתוך חברה אחת מתוך נסיבות התקופה.
הדוכסות הבווארית החלה כאשר בוואריה הפכה למדינה תחת החסות הפרנקית, הפרנקים ראו את בוואריה כנכס אסטרטגי וכחוצץ בינם לבין עמי המזרח.
הדוכסות החלה עם המלכתו של גריבולד הראשון, דוכס בוואריה בן למשפחת המלוכה האגילולפינגית (Agilolfing).
הדוכס גריבולד היה או פרנקי או אולי אף נבחר מבין העם הבווארי, שושלתו המשיכה לשלוט בבוואריה תחת חסותם של הפרנקים עד שנת 778.
במהלך המאה ה-8 היחסים בין הדוכסים הבווארים והמלוכה הפרנקית היו בעיקר מתוחים, למשך מספר שנים אפילו הצליחה בוואריה להשיג עצמאות יחסית, אך לבסוף האחיזה הפרנקית בבוואריה הייתה על העליונה.
בשנת 749, ירש טסילו השלישי, דוכס בוואריה את הדוכסות הבווארית ומספר שנים אחר כך החל לפעול באופן עצמאי וסירב במספר מקרים לשתף פעולה עם המלך הפרנקי קרל הגדול, מה שהוביל את הפרנקים בשנת 788 להסרת טסילו השלישי מכס הדוכסות וביטול שושלת המלוכה האגילולפינגית, במקום נמלכו דוכסים משושלת המלוכה הפרנקית.
בין השנים 788–843 הייתה בוואריה חלק מהאימפריה הפרנקית.
בשנת 843, לאחר מלחמה על ירושת האימפריה בין נכדיו של קרל הגדול, נחתם חוזה ורדן, שחילק למעשה את האימפריה בין השלושה.
בוואריה הייתה עכשיו לדוכסות בממלכתו המזרחית של לודוויג הגרמני, הממלכה שתהייה הבסיס לאימפריה הרומית הקדושה.
במשך 400 השנים הבאות, מספר רב של שושלות ובתי מלוכה שונים החליפו את השליטה בבוואריה.
שטחה של הדוכסות אף הוא השתנה לא מעט, עם רכישות טריטוריאליות שונות וחלוקות בין יורשים.
בשנת 976 איבדה בוואריה טריטוריות נרחבות בדרום ובדרום-מזרח הדוכסות, כתוצאה ממרידתו של היינריך השני.
בין הטריטוריות האלו הייתה 'אוֹסטרִיכִי' או 'הממלכה המזרחית', טריטוריה זאת קיבלה מעמד של דוכסות בפני עצמה, דוכסות שהפכה לימים לאוסטריה.
בשנת 1156 ירש את הדוכסות היינריך ה-12 ('הארי'), שהיה גם דוכס סקסוניה.
בשנת 1180, ביטל קיסר האימפריה הרומית הקדושה פרידריך הראשון (ברברוסה) את שלטונו של היינריך ה-12 והעניק את דוכסות בוואריה בתור פייף לשושלת בית ויטלסבאך, שושלת שעתידה למלוך בבוואריה עד פירוק המלוכה בשנת 1918.
בין השנים 1503–1505, התחוללה בבוואריה מלחמת לנדסהוט על הירושה של בית ויטלסבאך, בין דוכסות בוואריה-מינכן לבוואריה-לנדסהוט.
כתוצאה ממלחמה זאת, שושלת ויטלסבאך בתמיכת הקיסרות הרומית הקדושה, ירשה את דוכסות בוואריה-לנדסהוט לטובת דוכסות בוואריה-מינכן, ואיחדה למעשה את הדוכסויות השונות לדוכסות בוואריה.
במהלך מלחמת שלושים השנים לחם מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה לצד פרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, ובתמורה לכך קיבל ב-25 בפברואר 1623 את נסיכות הבוחר מפפאלץ, במקום פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ שהובס, ובנוסף, שודרגה דוכסות בוואריה למעמד של נסיכות הבוחר.
דוכסות בראונשווייג הייתה מדינה שהוקמה בקונגרס וינה בשנת 1815, על ידי שדרוג נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל למעמד של דוכסות.
הדוכסות התקיימה כמדינה עצמאית, ולאחר מכן כמדינה בקיסרות הגרמנית, עד לאחר התבוסה במלחמת העולם הראשונה.
נסיכות בראונשווייג-וולפנביטל הייתה נסיכות בצפון-מערב גרמניה, שהייתה חלק משטחי בראונשווייג, שנשלטו על ידי צאצאי אוטו הראשון, דוכס בראונשווייג-לינבורג, ועברו חלוקות ואיחודים שונים במהלך השנים.
בשנת 1806 נהרג קרל וילהלם פרדיננד, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל במהלך קרב ינה, ובנו פרידריך וילהלם, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ירש את הנסיכות.
בשנת 1807 קיבלה הנסיכות מעמד של דוכסות ונקראה בשם דוכסות בראונשווייג, והצטרפה לקונפדרציה של הריין, כחלק מממלכת וסטפאליה.
במהלך שנת 1807 ברח פרידריך וילהלם לדוכסות הגדולה של באדן, בעקבות הכיבוש הצרפתי.
בשנת 1813 חזר פרידריך וילהלם לבראונשווייג, ובשנת 1815 נהרג במהלך קרב קאטר ברה, ובנו קרל השני, דוכס בראונשווייג עלה לשלטון במקומו.
במהלך קונגרס וינה קיבלה הנסיכות מעמד של דוכסות, וכללה את כל שטחי בראונשווייג שלא היו תחת שליטת ממלכת הנובר.
שלטונו של קרל השני היה אבסולוטי, ובעקבות כך פרצו מהפכות בדוכסות בשנת 1830, וקרל ברח מהמדינה, ואחיו וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית.
ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר היה הראשון בתור לרשת את תואר דוכס בראונשווייג לאחר בן דודו הרחוק, וילהלם השמיני, דוכס בראונשווייג.
יחד עם זאת, מאחר שהוא המשיך לטעון לכתר ממלכת הנובר, הכריז הרייכסראט (Reichsrat) הגרמני שהכתרתו של ארנסט אוגוסט, נסיך הכתר של הנובר כדוכס בראונשווייג תפגע בשלום האימפריה.
ב-1912 ביקר ארנסט אוגוסט השלישי, נסיך הנובר בברלין, ובמהלך ביקורו הוצעה פשרה, ולפיה ארנסט אוגוסט יהפוך לשליט דוכסות בראונשווייג במקום הנובר.
ב-8 בנובמבר 1918 התפטר ארנסט אוגוסט, דוכס בראונשווייג מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1946, שאז צורפו שטחיה לסקסוניה התחתונה.
דוכסות אנהלט הייתה מדינה ששודרגה על ידי נפוליאון בשנת 1806 מנסיכות אנהלט-דסאו, ולאחר מכן התאחדה עם דוכסות אנהלט-קתן ודוכסות אנהלט-ברנבורג.
בשנת 1123 ירש אלברכט הראשון, מרקיז ברנדנבורג שטחים ניכרים מצפון סקסוניה מאביו אוטו, רוזן באלנשטדט, לאחר מותו בשנת 1170 ירש אותו בנו ברנהרד, רוזן אנהלט, שהפך בשנת 1180 לדוכס סקסוניה.
לאחר מותו של ברנהרד בשנת 1212 ירש אותו בנו היינריך הראשון, רוזן אנהלט, והוא זה שייסד למעשה את בית אנהלט, כאשר השטחים שירש הפכו לנסיכות אנהלט.
לאחר מותו של היינריך בשנת 1252, פוצלה נחלתו בין שלושת בניו.
במהלך השנים הבאות נשארו הנסיכויות מפוצלות, אך לפעמים אוחדו חלק מהנחלות בעקבות פטירתם של נסיכים ללא יורשים.
בשנת 1547 לחם וולפגנג, נסיך אנהלט-קתן נגד קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה כחלק מהמלחמה השמלקלדית, אך הובס וחזר לנחלתו רק לאחר שלום פזאו בשנת 1552. במלחמת שלושים השנים נפגעו הנסיכויות, ובשנת 1635 נחתם הסכם בין הענפים השונים במשפחה, בשל הצורך באחדות כלפי האיומים השונים.
בשנת 1806 נתן נפוליאון מעמד של דוכסות לנסיכויות המשפחה, ובשנת 1815 אושר הדבר בקונגרס וינה.
בשנת 1817 מת לאופולד השלישי, דוכס אנהלט-דסאו, ובמקומו עלה לשלטון נכדו לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו.
בשנת 1847 מת היינריך, דוכס אנהלט-קתן ללא יורשים, ולאופולד הרביעי, דוכס אנהלט-דסאו ירש את נחלתו, ובשנת 1853 איחד את הנחלות לדוכסות אנהלט-דסאו-קתן.
במהלך מהפכות אביב העמים נאלץ לאופולד לתת חוקה חדשה לנתיניו, אולם לאחר מכן ביטל אותה, ובשנת 1859 נתן חוקה אחרת לדוכסות.
בשנת 1863 מת אלכסנדר קרל, דוכס אנהלט-ברנבורג ללא יורשים, ובעקבות כך אוחדו כל נחלות בית אנהלט לדוכסות אנהלט המאוחדת.
בשנת 1866 הצטרפה הדוכסות בראשות לאופולד הרביעי לפרוסיה במלחמת אוסטריה–פרוסיה, ובשנת 1867 הצטרפה לקונפדרציה הצפון-גרמנית.
בשנת 1871 מת לאופולד הרביעי, דוכס אנהלט, ובנו פרידריך הראשון, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1904 מת פרידריך הראשון, ובנו פרידריך השני, דוכס אנהלט עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1918 מת פרידריך השני, וזמן קצר לאחר מכן מת אף אחיו אדוארד, דוכס אנהלט, ובמקומו מונה יואכים ארנסט, דוכס אנהלט.
ב-12 בנובמבר 1918 התפטר יואכים ארנסט, דוכס אנהלט מתפקידו, בעקבות המהפכה הגרמנית והתבוסה במלחמת העולם הראשונה.
כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לשנת 1945, שאז צורפו שטחיה לסקסוניה-אנהלט.
דוכסות אולדבורג (מגרמנית: Herzgtum Oldenburg) הייתה דוכסות היסטורית בצפון גרמניה, כיום חלק ממדינת סקסוניה התחתית, ובירתה של הדוכסות הייתה העיר אולדנבורג.
בשנת 1101 הקים אלימאר הראשון, רוזן אולדנבורג שהיה צאצא של וידוקינד , דוכס סקסוניה, את רוזנות אולדנבורג, שהייתה וסאלית של דוכסות סקסוניה.
בשנת 1483 אולץ גרהרד השישי להתפטר, ובנו אדולף, רוזן אולדנבורג עלה לשלטון במקומו.
בתחילת המאה ה-16 המיר אנטון הראשון, רוזן אולדנבורג את דתו לפרוטסטנטית, תוך שהוא מדכא את המנזרים, אולם אף על פי כן נשאר נאמן לקרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ואף לחם עמו במהלך המלחמה השמלקלדית, ועל כך קיבל לאחר מכן את רוזנות דלמנהורסט.
בשנת 1603 עלה לשלטון נכדו של אנטון - אנטון גינתר, רוזן אולדנבורג, שהיה שליט חזק ואיחד תחתיו את כל נחלות המשפחה.
אנטון גינטר שמר על נייטרליות במהלך מלחמת שלושים השנים, והצליח לשמור על הרוזנות שלא תיפגע מתלאות המלחמה.
בשנת 1762 נרצח פיוטר השלישי, קיסר רוסיה, ובנו פאבל ירש את דוכסות הולשטיין-גוטורפ.
בשנת 1773 נחתמה אמנת צארסקויה סלו, ולפיה אוחדו כל נחלות שלזוויג-הולשטיין תחת כריסטיאן השביעי, מלך דנמרק, ואילו פאבל מונה לרוזן אולדנבורג.
בדצמבר אותה שנה מסר פאבל על פי בקשת אמו יקטרינה השנייה, קיסרית רוסיה את רוזנות אולדנבורג לפרידריך אוגוסט, בישוף ליבק, שהיה אף הוא נצר לבית הולשטיין-גוטורפ.
במהלך קונגרס וינה קיבלה הדוכסות שטחים נוספים.
בשנת 1829 שודרגה הדוכסות לדוכסות גדולה ופטר הראשון, דוכס אולדנבורג קיבל תואר של דוכס גדול.
כך הייתה דוכסות אולדנבורג לדוכסות הגדולה של אולדנבורג, שהתקיימה עד המהפכה הגרמנית ב-1918. כאשר הדוכסות בוטלה, הפכה המדינה למדינה חופשית, שהתקיימה עד לאחר מלחמת העולם השנייה, ואז מוזגה במדינת סקסוניה התחתית.
פרידריך אוגוסט הראשון, דוכס אולדנבורג (1774–1785)
דוכסות אוסטריה, הייתה דוכסות באימפריה הרומית הקדושה, שהוקמה בשנת 1156 לאחר שמרקיזות אוסטריה הופרדה מדוכסות בוואריה, בעקבות המרד של היינריך העשירי, דוכס בוואריה.
לאחר היכחדות בית באבנברג, תפס את הדוכסות אוטוקר השני, מלך בוהמיה.
בשנת 1278 הביס רודולף הראשון, מלך גרמניה מבית הבסבורג את אוטוקר, וכבש את דוכסות אוסטריה, והפך אותה למעוזה של בית הבסבורג.
בשנת 1453 הועלתה הדוכסות למעמד של ארכידוכסות, והחל מהמאה ה-15 יצאו ממנה כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
לאחר קריסת האימפריה הרומית בתחילת ימי הביניים, ידע אזור אוסטריה בת ימינו גלים של הגירת שבטים שונים על פניו.
ביניהם היו הלומברדים, האווארים, הגותים, ההונים ואחרים, שיעדם היה חצי האי האפניני וגאליה, ובשנת 488 אף אולץ חלק מן העם הנוריכי המקומי לסגת לכיוון איטליה בידי השבטים הפולשים.
לעומת זאת, שלושה שבטים שונים דווקא הקימו יישובי קבע באוסטריה: האלמאנים, שהגיעו משוואביה והתיישבו באזור פורארלברג, הבווארים, שהגיעו מבוהמיה והתיישבו באזור אוסטריה עילית ותחתית, זלצבורג וצפון טירול, והסלאבים, שהתיישבו באזור שטיריה, קרינתיה ודרום טירול.
הסלאבים התערו בחברה שישבה באזור לפניהם והקימו את ממלכת קאראנאטיה, בעוד האלמאנים התערבבו עם הבווארים.
בשנת 745 כבשו הבווארים את ממלכת קאראנאטיה, והחלו להתפשט ברחביה.
ממלכתם זו המשיכה להתקיים עד שנת 788, אז הובסו בראש דוכסם טסילו השלישי, דוכס בוואריה על ידי קרל הגדול וממלכתם צורפה לאימפריה הקרולינגית.
בתקופה הקרולינגית החלו לפעול באזור נזירים אירים בחסות השלטון, שהביאו להתפשטות הנצרות.
פעולתם של הנזירים הביאה גם לבירוא יערות והרחבת היישובים על חשבונם.
האזור שולב גם במערכת הפיאודלית של האימפריה הקרולינגית.
בשנת 798 נוסדה ארכיבישופות בעיר זלצבורג, כחלק מתהליך בשנות ה-730 שבו הוקמו עוד שלוש בישופויות בשלוש ערים שונות בבוואריה.
זלצבורג, כאמור, הייתה ארכיבישופות, מעמד הנמצא מעל כל שאר הבישופויות באזור.
העיר הפכה גם למרכז הפעילות הנוצרית בטריטוריות הסלאביות, מה ששימש גם כאמצעי להרחבת תחומה השיפוטי של האימפריה הקרולינגית.
בשנת 909 הביאה פלישת המדיארים לעצירת ההתפתחות האזורית, והם החלו בכיבושיהם.
המדיארים הובסו בשנת 955 בידי אוטו הגדול בקרב לכפלד.
בשנת 1156 הגיע פרידריך הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה להסדר עם בית ולף, ולפיו נאלץ היינריך לוותר על דוכסות בוואריה לטובת היינריך האריה, וכפיצוי הועלתה מרקיזות אוסטריה למעמד דוכסות ובוטלה הכפיפות שהייתה לה לבוואריה.
היינריך התיישב בווינה ובנה לו למשכן את ארמון הופבורג.
בשנת 1242 התגבר סכסוך הגבולות בין אוסטריה לממלכת הונגריה, ובשנת 1246 נהרג פרידריך בקרב מול בלה הרביעי, מלך הונגריה.
על פי החוק הפיאודלי, מכיוון שפרידריך השני מת ללא יורשים, חזרה הנחלה לקיסר.
אולם מכיוון שפרידריך השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה היה שקוע במאבקו עם האפיפיור אינוקנטיוס הרביעי, ובמלחמות הגואלפים וגיבלינים, ניטש מאבק ירושה על הדוכסות.
בשנת 1251 לאחר מותו של הרמן השישי, מרקיז באדן ששלט בדוכסות, פלש אוטוקר השני, מלך בוהמיה שהיה נשוי למרגרט פון באבנברג, שהייתה אחייניתו של פרידריך השני, דוכס אוסטריה, וכבש בשמה את דוכסות אוסטריה.
בשנת 1269 כבש אוטוקר את דוכסות קרינתיה וקרניולה, ובכך שלט בכל מרכז אירופה.
בשנת 1273 נבחר רודולף מהבסבורג למלך גרמניה, אולם אוטוקר ואלפונסו העשירי, מלך קסטיליה סירבו לבחירה, ובשל כך פתח רודולף בשנת 1274 במלחמה נגד אוטוקר.
בשנת 1276 כבש רודולף את דוכסות קרינתיה, ובשנת 1278 הביס רודולף בקרב מרשפלד את אוטוקר, שאף נהרג בקרב, ובכך נעשה רודולף לשליט אוסטריה.
שושלתו של רודולף - בית הבסבורג, שלטה באוסטריה כ-640 שנה.
פרדיננד נשא לאישה את אן מבוהמיה, יורשת אחיה לאיוש השני מלך הונגריה ובוהמיה וכך זכתה האימפריה גם בהן.
בני משפחת בית הבסבורג שלטו באוסטריה, ואף העמידו מתוכם את כל קיסרי האימפריה הרומית הקדושה (למעט חריגה אחת, במהלך מלחמת הירושה האוסטרית).
בשנת 1804 הוקמה האימפריה האוסטרית, ובשנת 1806 פורקה האימפריה הרומית הקדושה.
דוכסות בוואריה-שטראובינג , הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה, והתקיימה בין השנים 1353–1432.
בשנת 1340 איחד לודוויג הרביעי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה את דוכסות בוואריה מחדש, ובנוסף לזאת שלט עם אשתו מרגרט השנייה, רוזנת אנו ברוזנויות אנו הולנד וזילנד.
לאחר מותו בשנת 1347 שלטו בניו בכל הנחלה במשותף, ובשנת 1349 חולקה בחוזה לנדסברגר דוכסות בוואריה מחדש בין בניו, לבוואריה העליונה ובוואריה התחתונה.
בשנת 1353 חולקה בוואריה התחתונה בחוזה רגנסבורג לדוכסות בוואריה-לנדסהוט שבה שלט שטפן השני, דוכס בוואריה, ולדוכסות בוואריה-שטראובינג שבה שלטו במשותף אלברכט הראשון, דוכס בוואריה ווילהלם הראשון, דוכס בוואריה.
בשנת 1389 הצטרף אלברכט השני, דוכס בוואריה לאביו אלברכט הראשון, ובעוד אביו משקיע את עיקר זמנו בארצות השפלה, אלברכט השני התעסק בעניינים בבוואריה, אולם הוא מת עוד קודם אביו בשנת 1397.
בשנת 1404 מת אלברכט הראשון, ובנו וילהלם השני, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1417 מת וילהלם השני, ולאחר מותו פרץ מאבק ירושה בין בתו יקובה, רוזנת אנו לאחיו יוהאן השלישי, דוכס בוואריה.
בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת הדוכסות בין הענפים האחרים של בוואריה, ואילו יקובה, רוזנת אנו קיבלה את הרוזנויות בארצות השפלה, אותם נאלצה למסור בשנת 1432 לפיליפ השלישי, דוכס בורגונדיה.
דוכסות בוואריה-מינכן , הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה-לנדסהוט, והתקיימה בין השנים 1392–1505. לאחר מכן איחדו דוכסי בוואריה-מינכן את כל דוכסות בוואריה תחת שלטונם, ובשנת 1623 הועלתה הדוכסות למעמד של נסיכות בוחר.
בשנת 1375 מת שטפן השני, דוכס בוואריה, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את דוכסות בוואריה-לנדסהוט.
בשנת 1392 חולקה דוכסות בוואריה בין האחים: יוהאן השני, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-מינכן, פרידריך, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-לנדסהוט, ואילו שטפן השלישי, דוכס בוואריה קיבל את דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט.
בשנת 1394 פרצה מלחמה בין יוהאן שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, לבין אחיו שטפן השלישי שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את אחיו.
בשנת 1397 מת יוהאן השני, דוכס בוואריה, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו בשותפות.
בשנת 1503 מת גאורג, דוכס בוואריה-לנדסהוט, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה.
בשנת 1506 העביר אלברכט הרביעי, דוכס בוואריה חוק שמנע את חלוקת הדוכסות שוב.
בשנת 1623 קיבל מקסימיליאן הראשון, דוכס בוואריה תואר נסיך בוחר, בשל עזרתו לפרדיננד השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה נגד קרובו פרידריך החמישי, הנסיך הבוחר מפפאלץ במהלך מלחמת שלושים השנים.
דוכסות בוואריה-לנדסהוט , הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה, והתקיימה בין השנים 1353–1505. בשנת 1503 פרצה מלחמת לנדסהוט על ירושת הדוכסות, ובשנת 1505 אוחדה הדוכסות עם בוואריה-מינכן לדוכסות בוואריה המאוחדת.
בשנת 1375 מת שטפן השני, דוכס בוואריה, ובניו שטפן השלישי, דוכס בוואריה, פרידריך, דוכס בוואריה ויוהאן השני, דוכס בוואריה ירשו בשותפות את נחלותיו.
בשנת 1393 מת פרידריך, דוכס בוואריה, ובנו היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו, תוך שהוא הופך לאחד האצילים העשירים ביותר בגרמניה.
בשנת 1410 דיכא היינריך באכזריות מרד של אזרחי לנדסהוט, ובשנים לאחר מכן נלחם נגד דודנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, ואף הקים נגדו בשנת 1414 את ליגת קונסטנץ.
בשנת 1425 נרצח יוהאן השלישי, דוכס בוואריה-שטראובינג, ובשנת 1429 פסק זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בבוררות פרשבורג על חלוקת דוכסות בוואריה-שטראובינג בין הענפים האחרים של בוואריה.
בשנת 1445 מת לודוויג השמיני, דוכס בוואריה-אינגולשטאדט, ובשנת 1447 קיבל היינריך את כל דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט.
בשנת 1450 מת היינריך, ובנו לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1456 כבש לודוויג את הערים החופשיות הקיסריות דינקלזביל ודונאוורת, ובעקבות כך הטיל עליו פרידריך השלישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה בשנת 1458 חרם קיסרי.
בשנת 1459 פרצה מלחמה בין לודוויג לאלברכט השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ובמהלכה הביס לודוויג את אלברכט השלישי בקרב גינגן.
בשנת 1463 נחתם הסכם שלום בפראג בין לודוויג לפרידריך השלישי ולאלברכט השלישי, ובו החזיר לודוויג את הערים שכבש.
בשנת 1472 ייסד לודוויג את אוניברסיטת לודוויג-מקסימיליאנוס באינגולשטאדט, אשר הועברה בשנת 1800 ללנדסהוט, ולאחר מכן למינכן, והיא קיימת עד היום.
בשנת 1479 מת לודוויג, ובנו גאורג, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1503 מת גאורג, דוכס בוואריה, ואלברכט הרביעי, דוכס בוואריה-מינכן ירש את נחלותיו ואיחד תחת שלטונו את כל בוואריה.
היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה (1393–1450)
לודוויג התשיעי, דוכס בוואריה (1450–1479)
דוכסות בוואריה-אינגולשטאדט , הייתה דוכסות שהתפצלה מדוכסות בוואריה-לנדסהוט, והתקיימה בין השנים 1392–1447.
בשנת 1394 פרצה מלחמה בין שטפן שנתמך בבנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה, לבין אחיו יוהאן השני שנתמך בבניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה, ובסיומה ניצח יוהאן את שטפן.
בשנת 1397 מת אחיו יוהאן השני, דוכס בוואריה-מינכן, ובניו ארנסט, דוכס בוואריה ווילהלם השלישי, דוכס בוואריה ירשו את נחלותיו בשותפות.
בשנת 1413 מת שטפן השלישי, דוכס בוואריה, ובנו לודוויג השביעי, דוכס בוואריה עלה לשלטון במקומו.
בשנת 1414 כרתו ארנסט ווילהלם השלישי, דוכסי בוואריה-מינכן ברית עם בן דודם היינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט נגד לודוויג, ובשנת 1420 פרצה שוב מלחמה בין הדוכסויות, שהסתיימה בשנת 1422 בתבוסת בוואריה-אינגולשטאדט.
בשנת 1443 נכלא לודוויג על ידי בנו לודוויג השמיני, דוכס בוואריה שתפס את השלטון, וחבר להיינריך השישה עשר, דוכס בוואריה-לנדסהוט.