tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דוד חזוני (נולד ב-1969) הוא סופר, עורך עיתונות ופובליציסט ישראלי אמריקאי.
היה העורך הראשי של "תכלת", בהוצאת מרכז שלם וחבר בכיר בארגון ההסברה הפרויקט הישראלי.
עורך כיום את המגזין The Tower ומכהן גם כעורך משנה ב-Forward.
חזוני נולד בעיירה פרינסטון בארצות הברית להורים ישראלים.
אחיו הוא יורם חזוני, מייסדו של מרכז שלם ונשיאו הראשון.
במהלך לימודיו באוניברסיטת קולומביה חזר חזוני בתשובה ועבר ללמוד בישיבה יוניברסיטי, שם סיים תואר ראשון ושני במחשבת ישראל.
לאחר מכן סיים תואר שלישי בחוג למחשבת ישראל באוניברסיטה העברית.
בשנת 1994 עלה לארץ ושירת בצה"ל.
ב-1996 היה אחד מארבעת מייסדי כתב העת תכלת ובשנים 2004–2007 אף כיהן כעורכו הראשי.
אחריו, ועד סגירת "תכלת" ב-2012, כיהן בתפקיד זה אסף שגיב.
בשנים הללו גם ערך חזוני וסייע בהוצאת כתביו של הרב פרופסור אליעזר ברקוביץ, אשר עליהם התבססה עבודת הדוקטורט שלו.
חזוני הוא כיום העורך של המגזין The Tower ובנוסף לכך גם כותב דרך קבע על דת ופוליטיקה בכתבי עת ובאתרי אינטרנט שונים.
מאמריו מופיעים בין השאר גם באתר האינטרנט של CNN, ובכתבי העת והעיתונים קומנטרי, Moment, Jerusalem Post, New York Sun, Jewish Ideas Daily, ניו ריפבליק, ופורוורד.
בכתב העת האחרון הוא מכהן כיום גם כאחד העורכים.
בשנת 2007 תרגם חזוני לאנגלית את ספרה של אמונה אלון, שמחה גדולה בשמים.
חזוני הוא אחד ממייסדי מפלגת "עוז לשוויון בשירות" בראשות עינת וילף שנרשמה בסוף 2024.
בספטמבר 2010 יצא לאור בהוצאת סיימון אנד שוסטר ספרו, "עשרת הדיברות: מה יש לטקסט בן יותר משלושת אלפים שנה להציע לכל אחד מאיתנו".
הספר תורגם לעברית ויצא בתחילת יוני 2011 בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר
הספר מציע מבט חדש על עשרת הדיברות תוך שהוא משלב פרשנות מקראית בסיפורי חז"ל, והגות מקורית בסיפורים אישיים.
בספר סוקר חזוני כל דיבר ודיבר בנפרד ומנסה להעניק הסבר חדש לטקסט הקדום תוך שהוא חושף את החזון האנושי העומד מאחוריהם.
"עשרת הדיברות" היה ברשימת המועמדים הסופיים לפרס הספר היהודי הלאומי, בקטגוריה "הגות יהודית מודרנית" לשנת 2010.
דוד חוֹדַק (נולד ב-1953) הוא עורך דין העוסק במשפט מסחרי.
בעל עיטור העוז על פועלו כקצין שריון במלחמת יום הכיפורים.
כיהן כראש משרד עורכי הדין גרוס ושות' לשעבר, והחל מינואר 2023, לאחר המיזוג מכהן כיושב ראש הפירמה המאוחדת גולדפרב גרוס זליגמן ושות', משרד עורכי הדין הגדול בישראל.
חודק נולד בישראל, בן לאב ניצול השואה שעבד בחברת החשמל, ואם עקרת בית.
הוא גדל בשכונה בדרום תל אביב, למד בבית הספר רוגוזין-ביאליק ובפנימייה הצבאית לפיקוד ליד הגימנסיה העברית "הרצליה".
ב-1971 התגייס לצה"ל ושירת כתותחן טנק בחיל השריון.
לאחר קורס קציני שריון שירת כמדריך בבית הספר לשריון.
עם פרוץ מלחמת יום הכיפורים, הופסק קורס קציני השריון בו הדריך.
מפקדי בית הספר וחייליו הרכיבו את גדוד שריון 198, בפיקוד עמיר יפה, שנשלח לסיני.
פלוגתו של חודק קיבלה את גזרת מעוז "מפרקת", סמוך לקנטרה.
חודק נלחם בכוחות המצרים שהשתלטו על האזור.
במהלך הקרבות נפגע הטנק שלו מטיל סאגר והושבת.
חודק נשאר במעוז יחד עם חיילי המעוז ולוחמים נוספים מהשריון.
תחת האש המצרית הכבדה, ארגן חודק את פינוי הלוחמים והנפגעים, ובהם שבעה פצועים, שני הלומי קרב ומספר הרוגים, עד לחילוצם על גבי שני טנקים, אליהם הצליחו לחבור.
במהלך הפינוי נפגע מרסיסים ברגלו אך המשיך להילחם עד שהתמוטט ופונה לבית חולים.
לאחר שבוע אשפוז, עזב את בית החולים, ללא הסכמת רופאיו, וחבר ליחידתו בקרב העיר סואץ.
על אומץ הלב שהפגין, כושר המנהיגות והדבקות במשימה עוטר בעיטור העוז.
לאחר המלחמה שירת כסגן ומפקד פלוגה, קצין אג"ם באוגדה, סגן מפקד גדוד ומפקד גדוד 198 בדרגת סא"ל.
ב-1981 סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת תל אביב, ב-1983 חבר ליוסף גרוס וב-1986 הפך לשותפו.
בשנים 1990–1992 עבד במשרד Weil Gotshal & Manges בניו יורק והתמחה בדיני ניירות ערך, מיזוגים ורכישות ועסקאות בינלאומיות.
חודק מומחה בדיני תאגידים, בדיני מיסים ובשוק ההון.
מכהן כיושב ראש ושותף בכיר במשרד גולדפרב גרוס זליגמן (נקרא בעבר משרד גרוס, קלינהנדלר, חודק, הלוי, גרינברג ושות'), משרד עורכי הדין הגדול בישראל, ב-2010 דורג על ידי צ'יימברס אנד פרטנרס בין ארבעת עורכי הדין בקבוצת האיכות הראשונה בישראל בתחום שוק ההון ובין תשעת עורכי הדין בדרגה זו בתחום המיזוגים והרכישות.
במהלך השנים שימש כחבר במספר ועדות ציבוריות:
ב-1994 היה חבר ועדת ורדי – ועדה מטעם רשות ניירות ערך לנושא עידוד הון סיכון בישראל.
ב-2001 היה חבר ועדת ברנע – ועדה מטעם רשות ניירות ערך לנושא מבנה דוחות שנתיים, תשקיפים והשלכותיהם.
ב-2009 עמד בראש ועדת חודק – ועדה ציבורית מטעם משרד האוצר לניהול והפחתת סיכוני אשראי על ידי גופים מוסדיים, ובפרט קביעת פרמטרים להתייחסות גופים כאלה להשקעה באיגרות חוב של חברות והלוואות להן.
הוועדה פרסמה את המלצותיה בפברואר 2010 ואלה אומצו על ידי הממונה על שוק ההון, ביטוח וחסכון באוצר, עודד שריג.
בינואר 2023 הוכרז על מיזוג משרד עורכי הדין גרוס עם המשרד גולדפרב-זליגמן, ונוסדה הפירמה גולדפרב, גרוס, זליגמן ושות, משרד עורכי הדין הגדול בישראל, המונה 530 עורכי דין.
עורך הדין חודק היה ליושב ראש הפירמה המאוחדת.
בפברואר 2023, במהלך כנס עורכי דין על רקע הרפורמה המשפטית, אמר חודק שבהיסטוריה של ארץ ישראל היו מלחמות אחים, ואם ישראל תהפוך לדיקטטורה הוא יילחם: "אם צריך להילחם על זה – אלחם.
אנשים מוכנים להילחם עם נשק...
אם יגררו אותי לזה, זה מה שאני אעשה".
דברים אלה עוררו סערה תקשורתית והוא אף זומן לחקירה משטרתית.
בראיון בכאן 11 חזר בו והבהיר "אני מצטער על כך שדברי פורשו לא נכון, צריך להיאבק בתוכנית בכל דרך חוקית.
החקירה נגדי – פוליטית לחלוטין".
שותפיו במשרד עורכי הדין שבראשו עמד פרסמו מכתב שבו הם מגנים כל סוג של אלימות וכתבו שדבריו של חודק אינם מייצגים את עמדת המשרד.
חודק שלח מייל לעובדי המשרד, בו כתב שהמכתב של שותפיו עורכי הדין איה יופה, אסתר קורן וד"ר איל שנהב היה בשבילו המכה הקשה מכל, הוא ראה בו בגידה, וכתגובה עבר ממשכנו במשרד עו"ד גרוס לשעבר, למשרדי שותפיו במשרד גולדפרב זליגמן הממוקמים במגדלי אלקטרה.
הוא ממשיך לכהן בתפקידו כיושב ראש המשרד המאוחד.
חודק נשוי לפרופסור אמי חודק, מנהלת מחלקת העור במרכז הרפואי רבין.
דוד זית (זִיסְקִינְד) (23 במאי 1922 – 16 באפריל 2006) היה היסטוריון ואיש חינוך ישראלי, איש הקיבוץ הארצי – השומר הצעיר.
זית נולד בוורשה בירת פולין בשנת 1922. בנעוריו היה חניך בקן "השומר הצעיר".
כחבר התנועה עלה לארץ ישראל בינואר 1938 על מנת ללמוד בכפר הנוער בן שמן.
עם סיום לימודיו היה בין מייסדי קיבוץ להבות הבשן, שנוסד ב-1940 בכרכור, ועלה להתיישבות ב-2 בנובמבר 1945 בעמק החולה המזרחי, למרגלות הגולן.
זית כיהן מספר פעמים כמזכיר הקיבוץ, יצא לשליחות מטעם מפ"ם לארגנטינה בשנים 1955–1957, היה מורה ומחנך בבית הספר התיכון "עינות ירדן" בקיבוץ עמיר, וניהל את מחלקת החינוך של הקיבוץ הארצי.
זית היה בין מייסדי יד יערי בגבעת חביבה - מרכז המחקר והארכיון של תנועת הנוער "השומר הצעיר", התנועה הקיבוצית "הקיבוץ הארצי השומר הצעיר" ומפלגת הפועלים המאוחדת (מפ"ם) - ושימש כמנהלו המדעי השני.
תואר דוקטור בהיסטוריה מטעם אוניברסיטת תל אביב הוענק לו בראשית שנות ה-80, ולאחר מכן פרסם מספר ספרים ומאמרים על תולדות "השומר הצעיר" והקיבוץ הארצי.
נפטר בלהבות הבשן ב-16 באפריל 2006, ונקבר בבית העלמין בקיבוץ לצד אשתו רבקה שנפטרה חמש שנים לפניו.
ציונות בדרכי שלום, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1985
עם יוסף שמיר, מאיר יערי - דיוקנו של מנהיג כאדם צעיר, תל אביב: הוצאת ספרית פועלים, 1992.
חלוצים במבוך הפוליטי - התנועה הקיבוצית 1927-1948, ירושלים: הוצאת יד בן צבי, 1993
האוטופיה השומרית - השומר הצעיר בפולין 1921-1931, גבעת חביבה: יד יערי, 2002.
החולם והמגשים - פרקי חייו של מרדכי שנהבי, חלק ראשון, גבעת חביבה: יד יערי, 2006.
הדרך לאיחוד השמאל ב-1948, מאסף, לחקר תנועת העבודה הציונית והסוציאליזם, ט"ז, תשמ"ו, עמ' 115–135.
יחסי הגומלין בין קיבוץ למפלגה (1919–1936), מאסף, לחקר תנועת העבודה הציונית והסוציאליזם, י"ז, תשמ"ז, עמ' 87–104.
קיבוצי "השומר הצעיר" בחזית המושבה, מאסף, לחקר תנועת העבודה הציונית והסוציאליזם, י"ג, תשמ"ב-תשמ"ג, עמ' 82–108.
הרב דוד חיים (כ"ו בחשוון תרמ"ח, 13 בנובמבר 1887 – ו' בשבט תשמ"ג, 20 בינואר 1983) היה רב בעיראק ובסוף ימיו בישראל, נכדו של "הבן איש חי" והמוציא לאור של ספריו וכתביו.
נולד בבגדאד לרב יעקב חיים, בן הרב יוסף חיים.
למד אצל הרב יהודה פתיה והרב יהושע שהרבני.
לאחר פטירת אביו, בשנת ה'תרפ"א (1921), הוטלה עליו המשימה לדאוג לשימור מורשת סבו ולהפצת תורתו וספריו.
כל ימיו סירב לקבל על עצמו משרה רבנית רשמית.
עם זאת, המשיך במנהג אבותיו ונהג לדרוש בארבע שבתות בשנה בבית הכנסת הגדול "צלאת אל כביר" בבגדאד.
גם לאחר העלייה הגדולה של יהדות עיראק לישראל והידלדלות הקהילה היהודית המשיך להתגורר בבגדאד, היה פעיל בחיי הקהילה היהודית המקומית ושימר את כתבי סבו.
בשנת ה'תשל"ב (1972), בהיותו בן 85, הצליח לעזוב את עיראק ועמו אוצר של כתבי יד וספרים של סבו.
הוא נסע ללונדון, שם התגוררו שני בניו, יעקב ויוסף, וכעבור זמן קצר עלה לישראל.
הוא התגורר בישראל עשר שנים ועסק בהוצאת כתבי סבו.
אסר על אחרים לפרסם את ספרי סבו, בין השאר מחשש שיפגמו בדיוקם.
כשהתיר להדפיסם התנה זאת בהקפדה על נאמנות מוחלטת למקור.
נפטר בשנת ה'תשמ"ג (1983) והובא לקבורה בבית הקברות שומרי שבת בבני ברק.
עשרים ושתיים תשובות שהשיב בהלכה ובאגדה נדפסו בספר "נחלת אבות", שיצא לאור בשנת תשס"ח על ידי חברת אהבת שלום.
דוד חבקין (1930 – אפריל 2013) היה פעיל עלייה מברית המועצות.
חבקין הקדיש את חייו למאבק להעלאת יהודי ברית המועצות לישראל.
חבקין נולד החל לארגן ב-1954 קבוצות של מאות צעירים שנפגשו באזור בית הכנסת הגדול במוסקבה לשיחות ולפעילויות שונות בנושא היהדות.
ב-1958 התכנסו והשתתפו בראש השנה ובשמחת תורה כאלף יהודים בפעילויות שארגן חבקין.
באותה שנה נסע גם לגאורגיה לפעילות בנושא העלייה.
כשחזר למוסקבה, נאסר וישב בכלא הסובייטי, באשמת הפצת תעמולה ציונית.
עם שחרורו מן המאסר חזר לפעילות יהודית, נסע לערים שונות ונפגש עם יהודים רבים הכמהים לשמוע על מדינת ישראל.
במוסקבה פתח את ביתו למפגשים של עשרות יהודים, על מנת למשוך יהודים נוספים למעגל הפעילות היה נוהג להסתובב עם רשמקול המשמיע מוזיקה ישראלית או עם עיתון או ספר עם אותיות עבריות.
הוא האמין שיהודים צריכים להפסיק לפחד וזכותם לממש את זהותם היהודית ואת זכותם לעלות לישראל.
היות שדור המבוגרים היה עדיין זהיר וחרד מן השלטונות כיוון את עיקר מאמציו לדור הצעיר.
בכוח השפעתו הכריזמטית היו רבים משתחררים מן הפחד ומפסיקים להתבייש במוצאם היהודי.
את המצטרפים החדשים היה משכנע להעביר את המסר לחבריהם ומכיריהם וכך גרם לגידול מהיר של מעגל המעורבים בפעילות יהודית.
מלחמת ששת הימים הביאה להתעוררות לאומית בקרב יהודים רבים בברית המועצות.
הודות לפעילותו המוקדמת של חוג מצומצם של פעילים שבו לחבקין היה תפקיד מרכזי, להתעוררות זו היו ערוצים מוכנים מראש: צינורות תקשורת, מקומות מפגש, חומרים להפצה.
רבבות זרמו לבית הכנסת במוסקבה בחג שמחת תורה ב-1967. בסוף שנות ה-60 מספר היהודים שהתאספו ליד בית הכנסת הגיע ל-20,000. באביב 1969 הגה רעיון של הקמת ועד התאום הכול-ארצי של פעילי העלייה מערים שונות.
המפגש הראשון של הוועד התקיים באוגוסט 1969 ובו נדונו מרכיבי הפעילות השונים.
במפגש הביע חבקין התנגדות נחרצת להקמת מסגרת פורמלית מחתרתית של הפעילות וטען שבמציאות הסובייטית רק מאבק גלוי וללא מסגרות פורמליות כלשהן יכול להביא לתוצאות רצויות.
עמדה זו שהתקבלה על ידי הרוב הבטיחה את הצלחתה של התנועה בהמשך.
השלטונות הכירו בהשפעתו של דוד חבקין על הרחוב היהודי ובחרו לתת לו היתר יציאה לישראל בספטמבר 1969. חבריו לפעילות יהודית ציונית חששו כי עם עזיבתו תדעך הפעילות, אבל התשתית ודרכי הפעולה שהנהיג יצרו בסיס איתן להמשך ולגברת הפעילות.
בישראל המשיך חבקין להיות בקשר עם חבריו מברית המועצות ולקבל את פניהם של אלו שעלו אחריו, בהם גרישה פייגין וסילווה זלמנסון.
חבקין ידוע גם כמי שצילם את התמונה המפורסמת של גולדה מאיר כשגרירת ישראל במוסקבה יוצאת מבית הכנסת בין קהל ההמונים שבא לראותה.
התמונה הופיעה על צידו האחורי של שטר הכסף לזכרה של גולדה מאיר.
נפטר באפריל 2013 ונקבר בהר המנוחות בירושלים.
דוד חן (נולד בסביבות 1937) שימש כראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וכנשיא המרכז ללימודים אקדמיים באור יהודה וקודם לכן שימש דקאן בית הספר לחינוך שם.
את הדוקטורט בביופיזיקה השלים במכון ויצמן.
שימש כראש בית הספר לחינוך באוניברסיטת תל אביב וכמרצה וחוקר-אורח באוניברסיטאות רבות.
בהן אוניברסיטת סטנפורד, אוניברסיטת הרווארד, המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, פורד וקווינס קולג' בניו יורק ועמית מחקר במכון הבינלאומי לתכנון חינוכי בפריז.
פרופסור חן משמש כחבר באיגודים מקצועיים בתחום המחקר החינוכי בישראל ומחוצה לה.
כיהן גם כמנהל לאומי של המרכז לחינוך מדעי ע"ש עמוס דה שליט.
היה חבר בוועדות ציבוריות רבות בנושאי חינוך ושימש "עוזר נשיא המדינה לחינוך ורווחה".
חן השתתף בכתיבת ספרים וספרי לימוד, פרסם שני ספרים, מאמרים ומונוגרפיות.
בשנת 1995 הוא הקים המרכז הארצי למדע במסגרת אוניברסיטת תל אביב.
בשנת 1995, היה בין מקבלי "פרס לעובדים בתחום החינוך העברי" מטעם עיריית תל אביב-יפו.
כמו כן, זכה בפרס ע"ש קנדי מטעם מכון ויצמן למדע.
דוד זלמן צימבר (ט"ז בניסן תרנ"ד, 22 באפריל 1894 – 22 במאי 1961) היה מייסד, מנהל כללי ויושב ראש מועצת המנהלים של חברת הביטוח מנורה, פעיל בוועד הארצי של קרן היסוד.
נולד בעיר פביניץ, שבפולין, למשה מאיר צימבר ולריצה מרים בת רבי יוסף ויטלזון.
צימבר עסק במסחר והיה פעיל בעבודה ציונית בארגונים שונים.
ב-1923 עלה לארץ ישראל והתיישב בתל אביב.
בשנת 1934 נשא לאישה את רחל, בת אברהם ונטורה ונולדה בתם מרים צימבר.
ב-1935 הקים את "משרד לאחריות כללית בע"מ" שהיה סוכן מורשה של חברת החיתום לוידס.
ב-1939 החל המשרד לתפקד כחברת ביטוח לכל דבר.
ב--1948 שינה את שמה ל"מנורה משרד לאחריות ולביטוח משנה בע"מ", וב-1958 פרש מניהולה.
היה פעיל במגבית ההתגייסות ובוועד למען התיאטרון הלאומי הבימה, יו"ר איגוד סוכני הביטוח, חבר הוועד המרכזי של האיגוד הישראלי של חברות הביטוח.
דוד זיצ'ק (1904 – 15 בספטמבר 1990) היה בוטנאי, מייסד "אגודת אסטרונומים חובבים בישראל", ומקים מצפה הכוכבים הראשון והפלנטריום הראשון בישראל.
דוד זיצ'ק נולד בברנו שבצ'כוסלובקיה.
זיצ'ק היה הצעיר מבן 5 אחים.
אביו, צבי בנימין, היה פקיד גבוה בחברה למסחר, הוא נפטר לפני מלחמת העולם השנייה.
אחד האחים, זיגפריד, היה חייל במלחמת העולם הראשונה, הוא חזר חולה בדלקת ריאות ונפטר.
אחיו הבכור, לודוויג, ואחותו רוזה ומרבית בני משפחתם נספו בשואה.
זיצ'ק הצליח להעלות לארץ את אמו ואת אחיו אלעזר.
הוא גדל בבית דתי-מסורתי עם יחס חיובי לציונות.
בהתאם לכך, בגיל 11 הצטרף לתנועה "תכלת לבן" (בלאו-וייס).
בהמשך היה מדריך בתנועה ובשנת 1929, בהיותו בן 23, הגיע לתפקיד של מדריך ראשי של התנועה בעיר.
תחילת פעילותו הציונית הייתה מכירת בולים ואחריות על הקופסאות הכחולות של קק"ל.
בשנת 1927 ארגן תערוכה על עבודות קק"ל במסגרת הקונגרס הציוני, בתערוכה ביקר גם אוסישקין.
בגיל מבוגר יותר היה ה"מהימן" המקומי של קק"ל, ואף רשמו אותו בספר הזהב בתוספת מכתב הוקרה אישי מאוסישקין על פעילותו.
מיד עם סיום הלימודים בבית הספר התיכון החל בלימודים גבוהים בחקלאות, מתוך כוונה לעלות לארץ ישראל.
הוא סיים את לימודיו ועבד במחלקות לבוטניקה ולבקטריולוגיה חקלאית, ובמחלקה לגידול והשבחת צמחים.
בין השנים 1931–1933 שירת בצבא הצ'כי בחיל התותחנים.
ב-1934 נישא זיצ'ק לעליזה לבית בלונסקי ועלה איתה לארץ ישראל.
בהמשך לזוג נולדו שתי בנות.
עם עלייתו לארץ ישראל היה פעיל בסניף הירושלמי של מפלגת הפועלים המאוחדת.
בשנתו הראשונה בארץ עבד בתחנת הניסיונות החקלאית ברחובות, כיום מרכז וולקני, ובנובמבר 1936 עבר לאוניברסיטה העברית בירושלים.
הוא עבד באוניברסיטה ובמקביל לעבודתו הרבה לעסוק בפעילות ציבורית בהתנדבות.
באוניברסיטה העברית עבד זיצ'ק במחלקה לבוטניקה ועסק בהוראה ובניהול המעבדות בכל ענפי הבוטניקה עד לשנת 1955, תחילה בהר הצופים ואחר-כך ברחוב ממילא.
זיצ'ק סייע בעריכת המגדיר לצמחי ארץ ישראל, שנערך על ידי מיכאל זהרי ונעמי פיינברון, והוא מוזכר במהדורה שיצאה בשנת 1956. בשנת 1955 היה פעיל בתוכנית להקמת בית הספר לרוקחות, שם עבד כמנהל המחלקה לכימיה של חומרי טבע ופרמקוגנוזיה עד לפרישתו ב-1987.
הוא עסק בבוטניקה של צמחי תרבות וצמחי מרפא וכן באתנובוטניקה, פולקלור של צמחי מרפא.
פרסם מאמרים בתחום זה וברשותו היה אוסף ענק של צמחי מרפא אותו ליקט במשך השנים.
האוסף עבר עיבוד לפורמט דיגיטלי.
במסגרת עבודתו כבוטנאי, עסק גם בתחום הקשור לארכאולוגיה.
שרידי צמחים שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות הובאו אליו והוא עסק בהגדרתם ואף פרסם עבודות בתחום זה.
זיצ'ק השתתף כמה פעמים במשלחות ארכאולוגיות, כמו בחפירות במערות מדבר יהודה עם פסח בר-אדון.
ב-1936 ייסד אגודה שמטרתה להפיץ את ידיעת הטבע באמצעות מתן הרצאות והקמת אוספים ומעבדות לשימושם של תלמידים מחוץ למסגרת האוניברסיטה.
מאוחר יותר נקראה האגודה "אגודת אייג", על שם פרופ' אלכסנדר אייג.
אל האגודה צירף מרצים מהאוניברסיטה, במקצועות שונים של מדעי הטבע, בהם מ.
ב-1951 ייסד את "אגודת אסטרונומים חובבים בישראל" (האגודה הישראלית לאסטרונומיה) עם ד"ר אדגר היילברונר וד"ר יוסף זמורה.
האגודה יזמה תצפיות לקהל הרחב, הרצאות למבוגרים וחוגים לנוער.
ב-1952 הוקם מצפה הכוכבים הראשון בישראל.
המצפה הוקם בירושלים, בצריפים של האוניברסיטה העברית בטלביה, שם שכנה באותו זמן המחלקה לזואולוגיה.
הבניין נבנה מכספי אגודת האסטרונומים, והטלסקופ שעמד לרשות האגודה עוד קודם לכן ושימש לתצפיות, היה מתנת חובב מארצות הברית לאוניברסיטה.
לימים נבנו על שטח זה בית הנשיא ומכון ון ליר.
ב-1956 הוקם בירושלים הפלנטריום הראשון בארץ.
המכשיר והבנייה נתרמו על ידי מר נחום זאב ויליאמס.
הפלנטריום הופעל בהתנדבות במשך 30 שנה על ידי זיצ'ק ויותר מאוחר על ידי חניכיו.
כמה מחברי האגודה הצעירים המשיכו אחר כך בלימודים גבוהים באסטרונומיה ואסטרו-פיזיקה ועומדים היום בראש מחלקות באוניברסיטאות בארץ.
באפריל 1969 ייצג זיצ'ק את ישראל בקונגרס הבינלאומי הראשון לחובבי אסטרונומיה בבולוניה, איטליה, איגוד שהוקם במקביל לאיגוד האסטרונומים המקצועי הבינלאומי.
הוא כהן כחבר במועצה הראשונה.
לאחר פטירתו, הוקמה ספריה לזכרו במצפה הכוכבים בגבעתיים.
בספריה זו מוצגים ספרי האסטרונומיה האישיים שלו וחוברות כתב העת "הכוכבים בחודשם", אותן הוציא לאור במשך 18 שנה, חודש בחדשו.
בחוברות היו מאמרים שתורגמו או נכתבו על ידי זיצ'ק וחברי אגודה אחרים, וכן טבלאות על המהלכים של כוכבי הלכת, השמש והירח ותופעות מיוחדות לאותו חודש.
בין השאר התפרסמו בכתב עת זה, פרקי מבוא באסטרונומיה, אותם התכוון לקבץ לספר "מבוא לאסטרונומיה" בעברית.
אותו טלסקופ, של מצפה הכוכבים, שימש לפי הצעתו של זיצ'ק למטרת תצפיות צבאיות עבור ארגון ההגנה.
זיצ'ק פעל כאחראי על מי שעסקו בתצפיות אל מעבר לגבול, והוא עצמו ישב בתצפית בקומה העליונה של בית פולצ'ק ומסר מידע על תנועות הצבא הירדני.
במאמר מעיתון הארץ מה-19 בספטמבר 2007, מספר פרופ' מרדכי גיחון, אז קצין המודיעין של ההגנה: "הכל התחיל בוקר אחד, בסתיו 1947, כשדוד זיצ'ק התייצב מולי.
הוא הציג עצמו כחובב אסטרונומיה ואמר שעם הטלסקופים שלו הוא יכול לעזור לנו ...
האסטרונומים הצליחו לספק מדי יום תמונות תקריב של עמדות הלגיון הערבי...
בהגנה קראו ליחידה ה"אנשים של זיצ'ק".
חוברות "הכוכבים בחדשם", בתוכן התפרסמו "פרקי מבוא באסטרונומיה", אותם התכוון לקבץ לספר "מבוא לאסטרונומיה" בעברית.
חוברת הכוכבים בחדשם, גלילאו גליליי
מאמר בנושא קונגרס בינלאומי ראשון של אסטרונומים חובבים בבולוניה:
דוד חרמש (נולד ב-18 במרץ 1946) הוא מנהל ישראלי וקצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, כיהן כמנכ"ל אל על ויו"ר חברת נמל חיפה.
חרמש שירת בצה"ל במשך כ-25 שנים.
פיקד על בסיס קליטה ומיון ושימש סגן ראש אגף כוח האדם, השתחרר משירות הקבע בדרגת תת-אלוף.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה וכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מ-NYIT.
לאחר שחרורו כיהן כסמנכ"ל חברת בזק.
בשנת 1995 מונה למנכ"ל עמידר, בשנת 1998 מונה לסמנכ"ל מערך התכנון והמטה בבנק דיסקונט לישראל.
ב-2002 מונה למנכ"ל דן חברה לתחבורה ציבורית אך פרש לאחר פחות משנה בתפקיד.
ב-2007 עמד בראש ועדה חקירה לבדיקת תפקודה של העיר לוד, של העיר שדרות ושל עיריית אופקים.
דוד חכם (1920–2003) היה מנהיג קהילת עולי עיראק בבאר שבע.
כיהן כסגן ראש העיר באר שבע.
בשנת 1993 זכה באות יקיר באר שבע.
חכם נולד בבצרה שבעיראק, נכד לרב יחזקאל חכם, הרב הראשי של העיר (45 שנים), ובן לסוחר בדים אמיד.
בעקבות הפרהוד, הפרעות ביהודים בשנת 1941 הוא הקים והנהיג את סניף התנועה הציונית בעיר וארגן את סניף ההגנה.
הוא עבד כפקיד בכיר במשרד הכלכלה העיראקי.
בתקופת מלחמת העצמאות גורש עם משפחתו לכפר נידח, וב-1950 ברח עם אשתו ברכה לאיראן ומשם עלה לבאר שבע.
חכם הצטרף למפא"י בשנת 1952 ונאבק נגד אפלייתם של העולים מעיראק בעיר.
בין היתר הקים את חוג עולי עיראק בסניף מפא"י בעיר.
בשנת 1953 נבחר לראשונה כחבר מזכירות ומועצת הסניף.
הוא עבד בסוכנות במחלקת ההתיישבות ובעמידר.
בשנת 1955 נבחר למועצת העיר, ובשנים 1958–1961 שימש בתפקיד סגן ראש העיר של דוד טוביהו ואחראי על תיק הסעד בעירייה.
בשנת 1961 נבחר לראשות מזכירות מפא"י בעיר, שאפשרה לו את המינוי לראשות העיר, אך מרכז מפא"י לא אישר את ההחלטה.
בעקבות חיכוכים מרובים בינו לבין ראש העיר, הוא הוביל לפרישתו של טוביהו מראשות העיר בשנת 1963.
בשנת 1963 התמודד חכם לראשות העירייה במסגרת מפלגת "לאחווה".
בשנת 1965 הוא הצטרף ביחד עם רשימתו למערך.
בשנת 1973 עמד חכם בראש רשימת הפנתרים השחורים בבחירות למועצת העיר.
נפטר בשנת 2003 בגיל 83, והובא למנוחות בבית העלמין החדש בבאר שבע .
שדרות דוד חכם – קטע מכביש 25, העובר בבאר שבע בין צומת אלי כהן ועד מחלף שרה.
רבי דוד זכות (ה'תקל"ח, 1778 - כ"ט באייר ה'תרכ"ה, מאי 1865) היה רב ומחבר בקהילת מודנה, איטליה.
דוד זכות נולד בסביבות שנת ה'תקל"ח (1778) לאביו מזל טוב מודינא בעיר מודנה (מודינה, בפי היהודים), מצאצאיו של רבי משה זכות, דודו ורבו היה רבי שמשון חיים נחמני (אחיין של רבי שמשון חיים נחמני, מחבר ספר "זרע שמשון").
בנוסף היה תלמיד מובהק של רבי ישמעאל הכהן ממודנה בעל שו"ת זרע אמת.
כיהן כרבה של מודנה משנת ה'תר"ט (1849).
היה מוהל מומחה, וכתב על כך חיבורים הלכתיים שהסתמכו על הידע שנרכש בתחום הרפואה והאנטומיה.
התנגד להתבוללות, ולפילוסופיה, אך לא נמנע לאמץ את חידושי המדע והתרבות שאינם סותרים את הדת היהודית.
נפטר בכ"ט באייר ה'תרכ"ה (1865) ונקבר בעיר מודנה.
צאצאים ישירים שלו מתגוררים כיום בנתניה ובצפון איטליה.
זכר דוד - דרשות, שלשה חלקים על טעמי ומנהגי מצות ברית מילה, על ענייני התפלה, ועל מועדי ישראל, ליוורנו, ה'תקצ"ז (1837)
לימודי ה' - אמונה, עיקרי יסודות הדת לילדים, ריגייו, ה'תקע"ד (1814)
תפלה לדוד - פירוש על התפילה ועל המחזור לפי מנהגי איטליא (לא הודפס).
שלל דוד - פירוש על התורה ו-300 דרשות (עדיין בכת"י, לא הודפס).
רבי דוד חיים צבאח (סביב ה'תקכ"ח, 1768 – י' בתשרי ה'תרי"ח, 28 בספטמבר 1857) היה מקובל, פוסק הלכה אב בית הדין ורבה של מרקש במאה ה-19.
נולד במרקש שבמרוקו סביב שנת ה'תקכ"ח לרבי יעקב צבאח ולמירא בנישתי.
ככל הנראה למד אצל חכמי עירו, הרב שלמה אסבאג והרב מוסא בן דוד אוחיון.
חביריו לדיינות היו הרב אברהם פינטו הקטן (אב בית הדין), הרב שלמה אסבאג, הרב אברהם אסולין, הרב מימון פינטו, הרב אלעזר חזן, הרב משה רוזיליו, הרב רפאל מסעוד אבן מוחא.
לבית דין זה הופנו שאלות מערים אחרות במרוקו, בין השאר התכתב עם רבי יצחק בן וואליד, רבי רפאל אהרן מונסונייגו, ורבי אברהם אנקווא.
בשנת ה'תקצ"ד (1833) נתמנה לרבה של מרקש, אחר פטירתו קודמו הרב אברהם פינטו הקטן.
בספרו משכיל לדוד מביא הרב דברי תורה שנגלו לו בחלום.
נפטר במרקש בליל יום הכיפורים שנת תרי"ח.
ספדו לו הרבנים רפאל מסעוד אבן מוחא, אברהם חרוש.
חיבר הרבה ספרים, רובם אבדו.
משכיל לדוד – כולל חידושים על התורה ודרשות וחידושי ש"ס והגהות בקבלה על אוצרות חיים, תוניס, תר"ע.
נדפס פעם שנייה עם הוספות בירושלים תשס"ו על ידי מכון פי ישרים.
מורה צדק – כולל טעמי חשן משפט וחידושי דינים וסגולות ורפואות ועט סופר על פי מראכש, תוניס, תרע"ה.
שו"ת וחידושי רבי דוד צבאח – כולל פסקי דין וחידושי דינים והגהות על מנהגי טריפות.
היה דיין במראכש נלב"ע בכפר איגינישנאי בשנת ה'תרל"ב או ה'תרל"ג.
חיבר דרוש למגילת אסתר נדפס בספר של אביו משכיל לדוד מהדורת פי ישרים.
שבנו רבי דוד הדפיס ספר משכיל לדוד.
דוד זרחין הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף-משנה, פיקד בעבר על עוצבת הגולן.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר סיום הקורס שב לחטיבה ושימש כמפקד מחלקה בגדוד 890 ולחם במלחמת יום הכיפורים.
בשנים 1985–1987 פיקד על גדוד 932 בחטיבת הנח"ל והוביל אותו בלחימה ברצועת הביטחון בלבנון.
לאחר מכן שימש כמפקד גדוד גפן וכמפקד עוצבת הגולן.
דוד חכמי (2 בספטמבר 1919 – 1991) היה איש עסקים ישראלי, מייסדה של חברת הביטוח הפניקס.
אביו, יוסף חכמי (חכמישוילי), היה מדמויות המפתח בעולם הבנקאות בארץ ישראל בתקופת היישוב.
נצר למשפחת חכמישוילי, מגואלי אדמת ירושלים, שהגיעו לישראל מגאורגיה במחצית המאה ה-19. אמו, ונציה בת שמואל בכר, בת למשפחה ממגורשי ספרד שהתגוררה בירושלים מספר דורות.
חכמי היה הצעיר בין ארבעה ילדים ולו שני אחים ואחות.
אחותו עליזה נישאה למשה מזרחי ואחיו מנשה היה נשוי ללאה מוגרבי, שאביה הקים, בין היתר, את קולנוע מוגרבי בתל אביב.
דוד חכמי נולד בשכונת זיכרון משה שבירושלים ולמד בגימנסיה העברית רחביה.
את לימודיו התיכוניים סיים באנגליה ב-Harrogate Panel Ash college.
בשנת 1940 נשא לאישה את בלה קרסו בת משה ופלומבה קרסו, שהייתה אחותה של מרים קרסו אשת אחיו אפרים.
את לימודיו המשפטים סיים בשנת 1944 בבית הספר הירושלמי שהיה בזמנו במגרש הרוסים.
שירת כחבר ההגנה בשנות הארבעים.
בשנת 1943 ייסד סוכנות ביטוח ומונה לסוכן בארץ ישראל, ירדן וקפריסין של חברת הביטוח הבריטית פניקס (לונדון), "יוניון מארין אנד ג'נראל" ו"לונדון גאראנטי ואקסידענט".
בשנת 1945 יסד ביחד עם אחיו מנשה את חברת "חכמי בע"מ", ששמשה כסוכנות ליבוא תרופות ויצגה בישראל מספר יצרניות תרופות מהגדולות בעולם.
בשנת 1949 ייסד את הפניקס הישראלי חברה לביטוח, בשותפות עם חברת הפניקס מלונדון ובנק דיסקונט לישראל, בהון רשום של מאה אלף לירות ישראליות.
חברת הפניקס מלונדון היא חברת הביטוח הבריטית הראשונה שקיבלה אישור מהאוצר הבריטי ובנק אנגליה להשקיע בישראל.
חכמי שימש כיו"ר הפניקס הישראלי חברה לביטוח בע"מ, אבנר – תאגיד חברות הביטוח לביטוח חובה של רכב והדר חברה לביטוח בע"מ.
הוא קיבל את הזיכיון לפתוח בארץ את חברת כרטיסי האשראי דיינרס קלאב, כרטיס האשראי הראשון בארץ, בה היה שותף בנק דיסקונט לישראל.
הוא ישב במועצות המנהלים של תריסר חברות: הפניקס, הדר, מהדרין, פז חיפושי נפט, סוכנויות ארץ-ישראליות לבטוח, סוכנות ישראלית למסחר, נדיב חברה להשקעות, שקל חברה להשקעות, חפץ חברה לפתוח ולבנין, סורדם, דיינרס קלוב (ישראל) ודיינרס וורלד טרבל.
נמנה עם חבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית בירושלים ואוניברסיטת תל אביב, להן הרבתה משפחתו לתרום.
חכמי היה ממייסדי תעשיית הביטוח בישראל ונבחר לתפקיד יושב האיגוד שש פעמים.
הוא ייצג את ענף הביטוח בוועדת ברנזון שהנהיגה את ביטוח החובה על הרכב, במטרה להפחית את העומס המוטל על בתי המשפט.
כמו כן, היה חבר פעיל במשך השנים במועצה למניעת תאונות דרכים.
חכמי ייסד ב-1977 את חברת אבנר – איגוד לביטוח נפגעי רכב, וכיהן כיושב ראש החברה עד מותו בשנת 1991. רכש את החברות לה נסיונל והדר, והקים את דולב.
יזם ותרם להקמת בית הביטוח בשדרות רוטשילד הנקרא על שמו.
ב-1997 נקרא על שמו רחוב דוד חכמי (לשעבר החרושת), בשכונת הרכבת בתל אביב.
חכמי נפטר ב-1991 ונקבר בבית הקברות טרומפלדור.
לדוד חכמי בן ובת, יוסי וניצה.
אשתו בלה לבית קרסו נפטרה בשנת 1981.
דוד חיים הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די הראשון של חיים אוסדון.
דוד חיים הוא דוד שמנהל מכולת עם חברו החייזר בובו, שמגיע יומולדת של חיים הוא מתרגש לקראת יום הולדתו, מטפל בבעלי החיים עושה את הסבבי בבי יוצא לחפש את נחום הארנב פוגש תאומות ובסוף חוגג את יום הולדתו.
חיים אוסדון - הדוד חיים
טל מן - אמא של מעיין
נוי קרקו - אחות תאומה
הדר קרקו - אחות תאומה
שיר הסופר (לא הופיע בדיסק השירים של הסרט)
שיר פתיחה (הגרסה הזו לא הופיעה גם בדיסק השירים של הסרט אלא הגרסה המקורית)
דוד חיים 2 הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די השני של דוד חיים.
דוד חיים מנמנם בתחילת הסרט עד שבובו והילדים מעירים אותו בעזרת פרחים, כשהילדים רוצים לאכול גלידה דוד חיים מסרב כי גלידה היא לא ארוחת בוקר, אז הוא מציע לילדים לשחק עד ישבו על הפתעה.
השניים חושבים על הפתעה ומוצאים שיכינו סרט פירות, עד שהשניים חושבים מי יעשה סלט פירות מופיע שפי שף שעוזר להם להכין את ההפתעה, שסלט הפירות מוכן והילדים אוכלים עם בובו ודוד חיים נמרחה קצת על פרצופו של חיים אף על פי שהוא מנקה אותה.
כשהילדים רוצים ידיים בובו ודוד חיים מנסים למצוא משחק וכשהתפוז מדבר אל דוד חיים ובובו הוא אומר להם שיש אוצר ושיסתכלו במפה של השכונה כדי למצוא את האוצר, אז הם מבחינים במפת השולחן ורואים שזו מפה של השכונה.
כשדוד חיים וחבריו הולכים מנסים שני שובבים בשם פנצ'ר ופופיק לקחת את האוצר לעצמם כאשר עשו דברים רעים ועבדו על דוד חיים ובובו.
הם מסיימים את הטיול בגן המשחקים.
לאחר שדוד חיים מציל את פופיק מהסולם בגן הוא לוחש להם סוד כדי שיהיו טובים.
בסוף דוד חיים וחבריו מגלים כי התפוז אמר להם שהאוצר הוא משחק.
בסוף הסרט פנצ'ר ופופיק מביאים לכולם גלידה.
חיים אוסדון - דוד חיים
ליאור דטאוקר - בובו / בת הים הקטנה
יובל שם-טוב - יובל המבולבל
אסף אשתר - שפי שף / תפוז / תמרור / עץ
מוטי רז - רוכב אופניים
דוד חיים - ההצגה הוא סרט טלוויזיוני והדי וי די השלישי של דוד חיים.
דוד חיים, בובו, פנצ'ר, פופיק וכל החברים על במה אחת בהצגה קסומה ומופלאה.
היום יש לי יום הולדת
דוד (דודו) זקן (נולד בשנת 1966) הוא כלכלן ישראלי שהיה המפקח על הבנקים בשנים 2011–2015. החל מינואר 2021, מכהן כדירקטור בבנק הדיגיטלי (One Zero).
זקן הוא יליד ירושלים ובוגר תואר ראשון בכלכלה ובסטטיסטיקה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית.
שימש כמרצה בענייני בנקאות וניהול בנקאי במוסדות אקדמיים.
זקן עבד בבנק ישראל מאז 1990, תחילה כעוזר מחקר בפיקוח על הבנקים ולאחר מכן בשורה של תפקידים, ובהם כלכלן ביחידת המחקר, עוזר למפקח על הבנקים, ממונה על סיכוני שוק, מנהל יחידה בהערכה מוסדית, ממונה על איסור הלבנת הון וסגן המפקח על הבנקים.
בשנת 2010 הודיע נגיד בנק ישראל סטנלי פישר על מינויו של זקן למפקח הבנקים.
כהונתו של זקן התאפיינה בחיזוק חוסנה ויציבותה של המערכת הבנקאית, תוך קידום ההוגנות ותחרותיות בפעילות המערכת הבנקאית מול הציבור.
תחת ניהולו אימץ הפיקוח על הבנקים סטנדרטים בנקאיים בינלאומיים בתחום ניהול הסיכונים – פיננסיים ותפעוליים.
בנוסף, ננקטו צעדים להפחתת הריכוזיות בתיק האשראי הבנקאי, ולהקטנת הסיכונים הגלומים במשכנתאות, הן ללווים והן לבנקים.
זקן קידם את הטיפול בסיכוני הסייבר באמצעות הפיקוח על הבנקים ופעל לחיזוק שיתוף הפעולה בין כל הגורמים הלאומיים העוסקים בנושא.
זקן כיהן בתפקיד עד 30 ביוני 2015, בו הודיע על רצונו לעזוב את התפקיד.
נכון לספטמבר 2023 זקן מכהן כחבר בוועדת השקעות עמיתים ודירקטור במרכז הישראלי לאפוטרופסות וכדירקטור חיצוני בחברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית.
זקן גר בירושלים בשכונת גבעת משואה.
נולד בעיר סלא שבמרוקו בשנת ה'ת"ע (1710) בערך, שם היה מתלמידיו המובהקים של רבי חיים בן עטר.
בשנת ה'תצ"ט (1739) יצא עם רבו ועם תלמידים אחרים לעיר ליוורנו שבאיטליה, על מנת לעלות לארץ ישראל ולייסד בה ישיבה, בה יתנהגו הלומדים בפרישות יתירה.
בשנת ה'תק"א (1741) יצא עם רבו לארץ ישראל, ולאחר מכן למד אצלו בישיבת כנסת ישראל.
מדברי בנו רבי שלמה, עולה כי רבו נעזר על ידו בהעלאת חידושיו על הכתב ובהגהתם.
לאחר פטירת רבו (ה'תק"ג - 1743) הוא נותר חבר בישיבת כנסת ישראל, ובשנת ה'תק"ט (1749) חתם יחד עם תלמידים אחרים על הקדמת הספר של רבו "ראשון לציון".
בשנת ה'תקי"ח (1758) הוא עדיין נמנה עם הלומדים בכנסת ישראל, ומחמת דוחקו הכלכלי הוכרח לצאת כשד"ר ולאסוף תרומות עבור עניי ירושלים, ולהשתכר מכך.
בשליחות זו נדד כשש שנים שבמהלכן נפטרה אשתו.
בסיום שליחותו עבר דרך אלכסנדריה שבמצרים והתקבל שם לרב.
הוא התיידד שם עם רבי אליהו ישראל, לימים רבה של העיר, שהזכיר בספרו ראייה תלמודית לספק שהציע בפניו.
לאחר זמן מה הגיע אליו בנו הקטן רבי שלמה, ומשם יצאו יחד לליוורנו ושם הם ישבו בבית הגביר רבי יוסף פרנקו, אשר ייסד עבורם ישיבה בירושלים בשם "יפאר ענוים בישועה".
בשנת ה'תקל"ז (1777) אנו מוצאים אותו בין החכמים בליוורנו, מסכים על ספרים שנדפסו שם.
הוא נמנה בה בין חברי בית הדין ונפטר שם בשנת ה'תקמ"ה (1785).
בנו רבי שלמה, חתנו של מהרי"ט אלגאזי, עמל רבות על כתבי אביו והוסיף עליהם הגהות ונימוקים רבים.
בשנת ה'תקנ"ב (1792) הוא הוציא את כתבי אביו בשני כרכים שכללו מספר חיבורים - בכרך הראשון, שנשא את השם הכללי "מכתם לדוד", נמצאים החיבורים:
מכתם לדוד - חידושים על משנה תורה לרמב"ם
קדשי דוד - חידושים על התלמוד.
קדשי דוד - שאלות ותשובות.
חידושי הריטב"א על מסכת מגילה (מכתב יד).
בכרך השני, הנקרא "קדשי דוד", נמצאים חידושים על שולחן ערוך אורח חיים.
הרב דוד חזקיה גז (נפטר בשנת 1815) היה רב תוניסאי ובן למשפחת הרבנים גז.
ראש אבות בתי הדין של תוניסיה ומחבר הספר "נר דוד" על התלמוד הבבלי.
בנו של הרב אברהם גז ואביהם של הרבנים יוסף גז (הראשון) ומרדכי גז.
אחיו שלמה גז נפטר בשנת התקכ"ה (1765) בגיל צעיר, והרב דוד דרש לזכרו מדי חודש בשנה שאחר פטירתו.
למד בצעירותו אצל גדולי רבני תוניסיה, בהם הרבנים צמח צרפתי, יצחק לומברוזו, אברהם טייב ומסעוד אלפאסי, ובהמשך מונה לכהן בדיינות.
בשנת ה'תקנ"ג (1793) חתום עם בית הדין של הרב מסעוד אלפסי על תשובה בספר משכנות הרועים, ובשנת ה'תקס"ג (1803) חתום על הסכמה נוספת בספר זה לצד בית דין בראשות הרב שמואל כהן יצחקי.
בשנת ה'תקס"ה חתום על תשובה מחכמי תוניס בראשות הרב דוד טייב בספר מעשה בית דין בעניין יישוב מחלוקות בקהילת ג'רבה.
מועד מינויו כאב בית דין תוניסיה אינו ברור, אך החל משנת 1815 הוא חתום על הסכמות כראש בית הדין, בין היתר על תשובה בספר מעשה בית דין בסימן ל'.
הוא מכונה בהסכמה לספרו "נר דוד" "ראש הממשלה אב"ד נודע בשערים".
החל משנת 1815 שמו לא מופיע יותר בהסכמות ובמקומו מופיע הרב יצחק טייב, ועל כן מסיקים שהרב גז נפטר והרב טייב החליפו.
שמו מופיע בנוסח ההשכבה שאומרים בתוניס בליל יום הכיפורים שנתחבר על ידי הרב אהרון מגדורה, לצד רבנים רבים נוספים, ביניהם יצחק לומברוזו, צמח צרפתי, אברהם אבוקרא, יצחק חי טייב, ישועה בסיס ומצליח מאזוז.
נר דוד - על הש"ס ב' חלקים.
חלק ראשון - שיטה על מסכתות שבת, פסחים וסוכה, נדפס בליוורנו תרכ"ח בדפוס ישראל קושטא וחבריו.
רובם הגדול של כתביו נשאר בכתב יד, כפי שנכתב בשער לספרו "נר דוד" חלק א': "כי הן רבים כתבי הקודש למר"ן זקני ה"ה, ולפי רוב ההוצאה...
כי אפס כסף ויהי הם מריקים".
ישנם מספר ספרים שכתב בכתב יד שיש עדויות לקיומם:
שאל דוד על משנה תורה לרמב"ם - כתב יד.
משפטי דוד על השולחן ערוך - כתב יד.
המעלות לדוד חידושי תורה - כתב יד.
רבי דוד חי אדרעי (מכונה: 'ציון') (ח' באייר ה'תרמ"ח, 19 באפריל 1888 – כ' באייר ה'תרצ"ב, 26 במאי 1932) היה ראש ישיבה בכותיאסי שבגאורגיה, ורב העיר טשקנט שבאוזבקיסטן, שד"ר של קהילת צפת, דיין, ומנהל תלמוד תורה בעיר.
נולד בעיר צפת (אז חלק מהאימפריה העות'מאנית).
בצעירותו למד בישיבות של הקהילה הספרדית בצפת.
בשנת ה'תר"ע - 1910 בהיותו כבן 22, נשלח כשד"ר לקהילות היהודיות באימפריה הרוסית, לצורך גיוס כספים עבור הכולל של קהילת הספרדים בעיר צפת.
בחג הפסח באותה השנה, בהיותו באחת מערי הקווקז, חלה במחלה קשה ונאסרה עליו שתיית יין, ולכך בשנה זו נמנע משתיית ארבע כוסות בליל הסדר.
במהלך שליחותו, כשהגיע לעיר כותאיסי שבגאורגיה, ונתבקש על ידי בני הקהילה היהודית בעיר לשמש כראש ישיבה בבית המדרש שהקים הגביר יצחק אליגולי.
רבי דוד חי נענה לבקשתם וכיהן כראש הישיבה, אך בשל מזג האוויר הקר בכותאיסי, לא נשאר בעיר לאורך זמן, ועבר לערים צחינוואלי וסוג'ונה , שם נשאל על ידי רב העיר, מיכאל אליאשווילי, מספר שאלות הלכתית.
לאחר שסיים את שליחותו חזר לעיר צפת, ולאחר זמן לא רב נשלח לשליחות פעם נוספת.
בשנת ה'תרע"ג (1913) עבר רבי דוד חי דרך העיר טשקנט, בירת מחוז טורקסטן (היום בירת אוזבקיסטן), ונתבקש על ידי בני הקהילה היהודית-בוכרית בעיר להישאר בעיר ולשמש כרב וכדיין בבית הדין של הקהילה.
רבי דוד חי נענה לבקשתם ונשאר בעיר כחמש שנים.
לצד פעילותו הרבנית בפסיקת הלכה, דרשנות וחיזוקה הרוחני של הקהילה, עסק גם בפעילות ציונית, ודאג להקמת ספריות שיהיו בהם ספרים הכתובים בעברית, וכן פעל להקים סניפים של התנועה הציונית והמזרחי בטשקנט ובשאר הערים באזור.
בשנת ה'תרע"ז (1917) התרחשה באימפריה הרוסית מהפכה שבעקבותיה הקומוניסטים עלו לשלטון והקימו על חורבותיה של האימפריה הרוסית את ברית המועצות.
רבי דוד חי סבל מהשלטון הקומוניסטי שאסר על פעילות דתית ורדף אנשי דת ורבנים.
גם לאחר המהפכה, למרות רדיפות הקומוניסטים, המשיך רבי דוד חי להנהיג את קהילתו ולפסוק בשאלות שהתעוררו בקרב יהודי טשקנט ואוזבקיסטן כולה.
בשל רדיפותיהם של הקומוניסטים, רבי דוד חי החליט לעזוב את ברית המועצות במטרה לחזור לעיר מולדתו צפת.
בדרכו מברית המועצות לארץ ישראל, עבר רבי דוד חי בעיראק, והתעכב תקופה מסוימת בקהילת בגדאד.
בחודש ניסן ה'תר"פ (1920) הגיע רבי דוד חי לעיר צפת.
עם חזרתו לצפת, נקרא על ידי רבי ישועה ואעיש, אב בית הדין הספרדי בצפת, לשמש כדיין בבית דינו.
בנוסף לתפקידו כדיין בבית דינו של רבי ישועה, מונה רבי דוד חי למנהל התלמוד תורה של הקהילה הספרדית בצפת.
בתפקידיו אלה פעל רבי דוד חי בצוותא עם חכמי צפת ובראשם עם קרוב משפחתו, רב העיר רבי ישמעאל בן פנחס הכהן.
לאחר כמה שנים, עזב רבי דוד חי את כל תפקידיו, ועבר להתגורר בהר מירון, ליד ציונו של רבי שמעון בן יוחאי, שם ישב ועסק בתורה, ובעת הצורך עצר את לימודו כדי להתעסק בצורכי הציבור ובניהול דברים דחופים בכולל הספרדים בצפת.
בשנותיו האחרונות, רבי דוד חי נשלח פעם נוספת בשליחות הכולל, הפעם למרוקו.
בקיץ של שנת ה'תרצ"ב הוא הגיע לעיר צפרו שבקרבת העיר פאס.
במהלך שהותו בעיר צפרו, בתאריך כ' באייר ה'תרצ"ב, הוא נפטר בפתאומיות, ונקבר בבית הקברות של הקהילה היהודית המקומית.
יש להקל במקום הצורך לקבור את המתים גם מבדים שאינם מפשתן.
מותר לטלטל כלי מילה בשבת ברשות הרבים שאין בה שישים רבוא על ידי גוי או קטן.
אביו של רבי דוד היה רבי חיים אדרעי, מחכמי הקהילה הספרדית בצפת.
שמה של אימו היה בכורה.
לרבי דוד חי היו שני אחים, רבי שלמה ומשה, שפעלו כמותו למען קהילת הספרדים בצפת ובמירון.
האח הבכור רבי שלמה, היה גם הוא אחד מחכמי קהילת הספרדים בצפת.
האריך ימים ונפטר בשנת 1955 כשהוא בן 81. האח הצעיר משה, שימש כמנהל קבר הרשב"י מטעם העדה הספרדית בצפת.
רבי דוד חי נישא למלכה בת רבי שמואל ממן.
בן בשם שמואל ובנות: מרגלית, רבקה, שושנה ושמחה.
לשמואל היו ילדים, ביניהם רפי (רפאל) מקלוף , שהוא פסל, מעצב ומנהל המטבעה "Tower Mint", שאחראי על עיצוב תבליט של אליזבת השנייה המופיע על שטרות ומטבעות של במדינות חבר העמים הבריטי.
רבי דוד חי אדרעי חיבר כמה ספרים מתוכם נדפס רק ספר אחד.
בד דוד - קונטרס הכולל שאלות ותשובות בהלכה שנשאל רבי דוד חי, בעיקר במהלך מסעותיו כשד"ר וכהונתו כרבה של טשקנט.
רוב התשובות נחתמות במשפט עם פראפזה על המילה ציון (כינויו של רבי דוד חי), ובכמה מהתשובות הוא חותם "אח"ד העם המכונה ציון".
בסוף כל תשובה כתב רבי דוד חי בסוגריים את הסיבה או המאורע האקטואלי שהביאו לכתיבת התשובה.
לאחר התשובות ההלכתיות הדפיס רבי דוד חי 24 חידושים על סוגיות שונות בש"ס.
הספר נדפס בעיר צפת בשנת ה'תרפ"ב.
בד דוד ח"ב - המשך לספר שנדפס בשנת ה'תרפ"ב.
כנראה כולל את התשובות והחידושים שכתב רבי דוד חי לאחר שנת ה'תרפ"ב.
חלק זה עדיין בכתב יד.
חיי דוד - ספר דרשות על התנ"ך.
שושנים לדוד - פירוש למגילת שיר השירים, ספר זה עדיין בכתב יד.
שושן יפה - פירוש למגילת שיר השירים, ספר זה עדיין בכתב יד.
מועדי דוד - ספר דרשות לחגים.
ציפורן דוד - פירוש על עין יעקב.
מעשה חיא - עדיין בכתב יד.
רוח חיים - עדיין בכתב יד.
דוד חכם (נולד ב-22 ביוני 1951) הוא חוקר, יועץ פוליטי ומומחה לענייני ערבים.
כיהן כיועץ לעניינים ערביים לשרי הביטחון יצחק מרדכי, משה ארנס, אהוד ברק, בנימין בן אליעזר, שאול מופז ועמיר פרץ.
חכם נולד ברמת השרון לדליה (פרחה) ונאזם, שעלו מבגדד בשנת 1951. בוגר בית הספר התיכון "אהל שם" ברמת גן.
במסגרת תפקידיו בצה"ל, שירת באגף המבצעים, באגף התכנון, באגף המודיעין ובתיאום פעולות הממשלה בשטחים.
חכם עמד בראש המחלקה לעניינים ערביים בממשל הישראלי ברצועת עזה לאורך כל שנות האינתיפאדה הראשונה (1987-1993).
במשך ארבע שנים שירת ב כמושאל מצה"ל.
בתום שירותו ברצועת עזה, שימש מטעם מתאם פעולות הממשלה בשטחים כיועץ מדיני, שם היה אחראי למשא ומתן בין ישראל לבין אש"ף במסגרת תהליך אוסלו.
במסגרת תפקידו, היה חבר במשלחות הישראליות בכל קבוצות העבודה במסלול המשא ומתן הרב צדדי, והשתתף בערוצים השונים של המשא ומתן הדו-צדדי בין ישראל לבין אש"ף על הסכם הביניים.
כמו כן לקח חלק בפגישות הדרג המדיני הבכיר בישראל עם יו"ר אש"ף, יאסר ערפאת, וכן עם מחמוד עבאס.
בשנת 1999 חכם השתחרר משירות קבע בצה"ל והוא בדרגת אלוף-משנה.
בתום שירותו הצבאי המשיך לעבוד במשרד הביטחון.
החל משנת 1997 ועד שנת 2005, שימש כיועץ לשרי הביטחון לעניינים ערביים.
במסגרת זאת, השתתף בפגישות שוטפות של שרי הביטחון ושרים אחרים עם מנהיגים ערביים.
לאחר מכן, כיהן כמרכז הנושאים הערביים באגף הביטחוני-מדיני של משרד הביטחון.
מאז שנת 2018 משמש כעמית מחקר בכיר ב"מכון מרים" בארצות הברית, כאנליסט, כמרצה וכפרשן לעניינים ערביים ופלסטיניים.
חכם סיים לימודי תואר ראשון בחוגים להיסטוריה של המזרח התיכון ולמדע המדינה באוניברסיטת תל אביב (1969–1972) במסגרת העתודה האקדמית של צה"ל, ותואר שני בהיסטוריה של המזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב, ובלימודי ביטחון לאומי מטעם אוניברסיטת חיפה.
הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה והמכללה לביטחון לאומי של צה"ל.
חכם נשוי לחיה לבית אלטר.
הזוג מתגוררים ברעות ולהם שתי בנות ובן.
"איום ערבי מחודש על השיט בים סוף", סקירה חודשית, מרץ 1979.
"דרום תימן –מוקד תסיסה בחצי האי ערב", סקירה חודשית, ינואר 1979.
"עשר שנים לקיום האמירויות הערביות המאוחדות – איחוד בתוך פיצול", סקירה חודשית, 1984 ,ע"ע 27–36.
"משבר באש"ף – מיציאת ביירות ועד הכינוס ברבת עמון", סקירה חודשית, 1990 ,ע"ע 31–37.
"שלבי האינתיפאדה – מהתפרצות ספונטנית לפעילות מאורגנת", סקירה חודשית, 1990 ,ע"ע 31–37.
"תנועת ההתנגדות האסלאמית חמאס – אסלאם רדיקלי במבחן המעשה", מערכות, 1996 ,ע"ע 13-2.6
הרב דוד חזן (נפטר ב-1748) היה רב ומקובל באזמיר ובירושלים.
נולד לרב חיים חזן (הראשון), מחבר ספר שנות חיים, בנו של רבי יוסף חזן מחבר ספר עין יהוסף.
נסע לאמסטרדם, שם התארח אצל הגביר שלמה ארדיטי שסיפק לו את כל מחסורו בעודו עורך את ספרו חוזה דוד, אותו כתב בבית גיסו הרב מאיר אבן גבאי, שם היה הרב דוד לומד בכל לילה, עד שעלה הרב מאיר לצפת.
בשנת תפ"ה נסע לערי אשכנז, וביניהם המבורג, ווינה.
בבואו לוינה נאסר בערב חג הפסח עקב טעות בזיהוי עם אדם אחר בשם דוד, שחשדו אותו כמרגל.
עקב חוליו, ובהתערבות הקהילה היהודית, ציווה הרופא לשחררו אל בית החולים היהודי, שם שהה עד חג שבועות, תקופת הזמן בה נוהגים ללמוד פרקי אבות.
במהלך שהותו בבית החולים, ביקש מפרנסי העיר לשלוח לו ספר מדרש שמואל וספר עין יעקב, וכך כתב את ספר דוד במצודה על מסכת אבות.
עם הגעת המדפיס יונה בן יעקב אשכנזי מאיסטנבול בשנת תפ"ט הקימו חזן ואשכנזי, בעזרת ציוד שהביא עמו האחרון, בית דפוס, שפעל בין 1739-1728 והדפיס כ-30 ספרים.
הם התמחו בהדפסת חומרים של מחברים מקומיים, כמו ספרו של הרב מאיר ביקייאם, גולל אור.
בנו יהודה הקים גם הוא בית דפוס, יחד עם יעקב ולנסי, ב-1754.
בסביבות שנת תצ"ט עלה לארץ ישראל והתיישב בירושלים, שם חיבר את ספריו 'אגן הסהר' ו'קהלת בן דוד'.
נפטר בשנת תק"ח ונקבר בירושלים.
אשתו נפטרה בשנת תקכ"ב, ונספדה על ידי נכדה ר' רפאל יוסף חזן, ב"מערכי לב", דרוש פו.
בנו היה רבי חיים חזן (השני), אביו של הרב רפאל יוסף חזן (מחבר ספר חקרי לב).
חוזה דוד (אמסטרדם תפ"ד) על ספר תהילים, לספר הסכמות משני רבני אמסטרדם, רבה של ק"ק אשכנזים ורבה של ק"ק ספרדים בעיר, רבי שלמה אאיליון.
לספר גם הסכמות מרבני אזמיר: הרב בנימין הלוי, הרב יצחק הכהן רפפורט והרב אליהו הכהן האתמרי.
אגן הסהר (שאלוניקי תקי"ג) על משלי,
קהלת בן דוד (שאלוניקי תקט"ו) על ספר קהלת.
לספר הסכמות מאת שבעה מרבני ירושלים, וביניהם הרב יעקב אלגאזי, הרב דוד יקותיאל הכהן ועוד.
את הספר חיבר בעקבות עלייתו לירושלים, שם רצה ללמוד את חכמת המלך שלמה, שמלך על ירושלים.
הספר מחולק לשניים - קהלת והוא פירוש על דרך הפשט, ובן דוד על דרך הסוד.
דוד במצודה על פרקי אבות.
בסוף הספר דרשה למות משה רבינו מאת מגיה הספר.
כוונת המחבר הייתה להדפיס שלושת הספרים האחרונים יחד, אך יצאו כספרים נפרדים לאחר מותו.
כתב חיבור על ספר בראשית, אך הוא אבד.
דוד חיון-מוגרבי (22 באפריל 1881 – 21 באוקטובר 1958) היה פעיל מרכזי במושבה פתח תקווה, מנהל בית הספר יק"א פיק"א, שהיה בית הספר לבנות ולבנים הראשון בעיר, במשך כ-43 שנים (1904 – 1947).
חיון היה נשיא העדה הספרדית בפתח תקווה וחבר מועצת העיר.
דוד חיון, או חיון-מוגרבי, נולד בדמשק, סוריה, למשפחה יהודית מבוססת מצפון אפריקה.
משפחתו עלתה לישראל בשנת 1852, אך בשל קשיי פרנסה של אביו, הרב שלמה מוגרבי, היגרה המשפחה לסוריה.
בילדותו נשלח חיון ללימודים בתלמוד תורה, ולאחר מכן לבית ספר יסודי של ארגון כל ישראל חברים ("אליאנס").
בשל הצטיינותו בלימודים וכישוריו הרבים, מוריו שלחו אותו לבית הספר למורים של חברת "אליאנס" בפריז.
כמו כן, נרשם חיון גם למחלקה לפדגוגיה בסורבון ולבית המדרש לרבנים.
הוא רכש השכלה אירופאית רחבה וידע מקיף בתחומי היהדות.
בעודו בפריז, התחבר עם איתמר בן-אב"י והשניים הפכו לידידים.
לאחר שנת הוראה אחת בתוניס, נקרא חיון לנהל את בית הספר "הברון" ב"אם המושבות", פתח תקווה.
בשנת 1904 החל לנהל את בית הספר "הברון", אשר שמו שונה לבית הספר יק"א.
בשנת 1909 הוא הפך את בית הספר מלימוד מסורתי ב"חדר" ל"בית ספר מעורב".
הוא דגל בגישת עברית בעברית והנחיל ערכים ציונים-לאומיים וגישה ליברלית.
הוא ניהל את בית הספר במשך 43 שנים, ופרש לגמלאות בשנת 1947.
ביולי 1940 נבחר חיון למועצת עיריית פתח תקווה מטעם הרשימה הספרדית וציונים כלליים ב'.
כחבר המועצה עסק בעיקר בנושא חינוך בעיר.
באפריל 1942 נאלץ להתפטר מחברותו במועצה בשל הודעת מושל המחוז שלדבריו הוא פקיד עירוני ולכן לא יכול להיות גם חבר מועצה.
באפריל 1944 נבחר לנשיא העדה הספרדית בפתח תקווה.
חיון נפטר ב-21 באוקטובר 1958 ונטמן בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
בשנת 1912 חיון מוגרבי התחתן עם רבקה מויאל, בתו של גואל הקרקעות אברהם מויאל.
המשורר נתן יונתן שלמד בבית הספר יק"א פיק"א, כתב שיר על חיון, בשם "אדון חיון" שהופיע בספרו "שירים על קו הרכס".
שיר מרגש שמתאר את אישיותו הפדגוגית של דוד חיון.
שמעון פרס מזכיר אותו בספרו "יומן קריאה – מכתבים לסופרים" (עמ' 83).
על שמו קרוי רחוב בעיר פתח תקווה.
בית ספר פיק"א פתח תקווה ע"ש דוד חיון.
דוד חזן (1937 בערך-אפריל 2005) היה ראש המועצה המקומית השני של שלומי.
נולד באל-קלעה שבמרוקו לרוחמה והרב מסעוד חזן, רב העיירה.
קיבל חינוך תורני ושימש כמלמד תינוקות באזור אל-קלעה.
בשנת 1955 עלה עם משפחתו לארץ.
אביו התמנה לרב מושב נועם.
בשנת 1959 עברו לשלומי, שם כיהן אביו כרב.
בגיל 25 התמנה למזכיר ההסתדרות בעיירה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1965 התמודד למועצת שלומי בראש רשימת המערך, ונבחר כחבר מועצה.
בבחירות שנערכו בשנת 1969 התמודד שוב, וסיעתו זכתה במרב המושבים והוא נבחר לראשות המועצה.
נבחר שוב בבחירות בשנת 1973 ובבחירות בשנת 1978, וכיהן בתפקיד עד 1983.
חזן טען פעמים מספר שמשרדי הממשלה השונים לא משלמים למועצה את הכספים שהיא זקוקה להם.
כשפניותיו לא נענו, הוא איים בפירוק המועצה ואף בפינוי העיירה, והעלה רעיון זה בכינוס עיירות פיתוח במעלות תרשיחא בפני שר האוצר דאז פנחס ספיר.
לימים טען כי המצב לא היה עגום עד כדי כך, וכי היה מדובר בטקטיקה מחאתית בלבד.
עיכובי התשלומים הובילו לא אחת לאי-תשלום לעובדי המועצה, שגררה שביתות ומחאות.
ב-1989 התמודד ברשימה עצמאית, אך הפסיד בסיבוב השני לראש המועצה המכהן, יהודה לנקרי.
היה נשוי מאז 1956 למסודי לבית עלול, ולהם נולדו 9 ילדים.
נפטר ב-ד' בניסן ה'תשס"ה, אפריל 2005, ונקבר בבית הקברות בשלומי.
חלפון נולד וגדל באור יהודה, למשפחה בת חמישה ילדים.
לאחר סיום הלימודים בבית-ספר היסודי עבד כפחח-רכב וכלוטש יהלומים.
חלפון פרסם בגיל 14 בעלון המועדון העירוני את שירו הראשון "יום נאה בזיו מלא", ובגיל 16 כתב את השיר "אשליות".
בסוף שנות ה-70 יזם את שיתוף הפעולה בין שימי תבורי לבין עוזי חיטמן, לאחר ששמע את תבורי שר בחתונה את שירו "אשליות" שכתב ביחד עם ניסים סרוסי.
לאורך השנים כתב שירים לאמנים רבים ביניהם: איתן מסורי, מייק שרון, אבנר גדסי, חיים משה, אתי לוי, צביקה פיק, פנינה רוזנבלום, חן מאושר, שריף, רינת בר, שרית חדד, תמיר גל, איציק קלה, אייל גולן, ניסים סרוסי, גבי שושן, שלומי שבת ועוד.
בין להיטיו: "אשליות", "עינייך מספרות", "אלוהים נתן לך במתנה", "ציפור חופשייה", "אישה בונה אישה הורסת" ועוד.
בשנת 2003 ביצעו חני פירסטנברג ואיתי טיראן את שיר הנושא של סדרת הטלוויזיה "הבורגנים", "אלוהים נתן לך במתנה" של חלפון ואיתן מסורי.
2013: אות האומן והיוצר של אור יהודה
2018: פרס כפורץ דרך וכמי ששם את אור יהודה על המפה דרך שיריו
2023: אות יקיר העיר אור יהודה
אולי את תגידי לי – לחן: אביחי מליחי
אחים בדם – לחן: תומר חן
אישה בונה אישה הורסת ביחד עם סמדר שיר – לחן: אבנר גדסי
אלוהים נתן לך במתנה – לחן וביצוע: איתן מסורי (1979).
חידושים: איתי טיראן וחני פירסטנברג, יעקב שוואקי
אם רק תאמין – לחן וביצוע: איתן מסורי (1979)
אני עוזב אותך – לחן: אביחי מליחי
אשליות – לחן וביצוע: ניסים סרוסי.
השיר נכלל באלבום הבכורה של סרוסי "מצעד הפזמונים של ניסים סרוסי" משנת 1973. השיר חודש בשנת 1998 על ידי רמי פורטיס ושלומי ברכה
השיר הזה – לחן: תומר חן
כמו תפילה זכה – לחן: מלי קוממי
לא מוותר – לחן: תומר חן
להיות אמא – לחן: שיראל מלמד, ביצוע: שרית חדד
מאומה לא משתנה – לחן: איתן מסורי
מחרוזת אדון עולם – לחן: עוזי חיטמן, איתן מסורי ואביהו מדינה
נשמה טובה – לחן: תומר חן
עולם פראי – לחן: אביחי מליחי
עייף מהחיים – לחן: יורם חיימוב
עיניך מספרות – לחן: אביחי מליחי, ביצוע: אייל גולן
ציפור חופשיה – לחן: ארנון אלמסי, ביצוע: שרית חדד
שומע את קולך – לחן: ארנון אלמסי
שימרי על עצמך – לחן: שלומי שבת, ביצוע: חיים משה
שלום לך לבנון – לחן: מלי קוממי
הרב דוד חדאד היה רב ודיין תוניסאי בכמה ערים בצפון אפריקה.
נולד בשנת ה'תרל"ה (1874) בג'רבה שבתוניס לאביו חכם מעתוק, ולאמו ברוריה.
בילדותו (ה'תרל"ח), בעקבות חזיונות שחזתה אימו עלתה משפחתו לארץ ישראל.
בשנת ה'תר"מ (1880) נפטרה שם אמו, והמשפחה חזרה לג'רבה.
באותה שנה נפטר גם אביו והוא עבר להתגורר אצל סבו וסבתו, חכם ניסים ביתאן.
למד אצל סבו חכם ניסים ביתאן, ואצל ראש ישיבת ג'רבא הרב יוסף בראבי.
לאחר פטירת סבתו, עזב את ג'רבה, ועבר להתגורר אצל אחיו בטריפולי, שם למד אצל הרב סאסי הכהן (מהרס"ך).
בשנת ה'תרנ"ה (1895), שב לג'רבה, ונשא לאישה את בתו של הרב משה עידאן.
רבי דוד חדאד המשיך לעסוק בתורה, ולפרנסתו הסתובב במשך 14 חודשים בין ערי אלג'יר, מרוקו טריפולי ותוניס ומכר בהם ספרי קודש בסבבו בין הערים שימש כדיין, רב ומלמד.
אחרי תקופה זו מונה לרב בטריפולי, שם כיהן במשך שנה, אחרי שנה זו חזר לג'רבא ושם שהה חמש עשרה שנה.
אחר כך שב לטריפולי כדיין ומלמד אחרי תקופה קצרה חזר שוב לג'רבא.
נפטר ביום ח' באייר ה'תש"ג (1943) ונטמן בג'רבה.
רבי דוד לא הסכים לפרסם בחייו את תורתו.
לאחר פטירתו הדפיסו בניו את תורתו בספרים: לדוד ולזרעו וקרן לדוד - בהם נדפסו חידושים על התנ"ך, דרשות בפרשת השבוע וחידושים על התלמוד הבבלי.
ספר מעשה ניסים בו תולדות וסיפורים על רבו רבי ניסים ביתאן.
בראש ספר קרן לדוד הדפיסו בניו את תולדות חייו של אביהם בשם המעלות לדוד.
הסכמות לספרים כתבו חכמי ג'רבא, רבי יוסף בוכריץ, רבי כלפון משה הכהן ורבי רחמים חי חויתה הכהן.
בנו, מעתוק, ערך את ספריו והכינם לדפוס.
נכדו, רבי ישעיה חדד גדל על ברכיו ולמד ממנו תורה.
דוד אלחנדרו זלצמן גווארה (בספרדית: David Alejandro Zalzman Guevara; נולד ב-4 במרץ 1996) הוא כדורגלן יהודי-ונצואלי המשחק בעמדת הקשר.
זלצמן התחיל את הקריירה שלו באקדמית כדורגל מקומית ובגיל 12 הצטרף לברצלונה בה שיחק 4 שנים אחריהם עבר לקורנייה.
בגיל 17 חזר לוונצואלה והצטרף לקבוצת הנוער של דפורטיבו אנוזטגי.
ב-10 באוגוסט 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 3-2 לדפורטיבו לה גווארדיה.
בשנת הצטרף לממפיס טיגרס מליגת המכללות בה שיחק 3 שנים.
במקביל שיחק באוקלהומה סיטי אנרג'י, דס מוין מנאס וממפיס סיטי.
בשנת חזר לוונצואלה וחתם בדפורטיבו טאצ'ירה במדיה שיחק 3 עונות.
ב-3 בפברואר 2024 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הוונצואלית בניצחון של קבוצתו מטרופוליטנוס 2-4 נגד מונגאס.
דוד חיים בממלכת הצבעים היא סדרת טלוויזיה קומית לגיל הרך בכיכובו של חיים אוסדון אשר משודרת בערוץ בייבי, בערוץ הכוכבים וביוקיד.
בכל פרק, דוד חיים מצייר ציור מיוחד וכאשר צבע מסוים לציור שלו חסר, הוא מקבל עזרה מחבריו הצוציקים, בובו החייזר וריקו הדינוזאור אשר בעזרתם הוא מוצא דברים בצבע המתאים ובעזרת מכחול הקסמים הוא משלים את הצבע המתאים לציור.
הדוד חיים (חיים אוסדון) - החבר הטוב ביותר של כולם, תמיד אוהב לשמח ולהצחיק, בכל פרק הוא מצייר ציור מיוחד.
בובו (ליאור דטאוקר): חייזר בעל חדק של פיל אשר מדבר בשפה מאוד מיוחדת "הבובאית", פוחד מרעמים וברקים, חברו הטוב של הדוד חיים.
ריקו (ניצן שם טוב, דיבוב): דינוזאור ענקי בצבע ירוק, חברו הטוב של הדוד חיים.
דוד טוביהו (20 בנובמבר 1898 – 16 בנובמבר 1975), היה ראש העירייה הראשון של באר שבע אחרי הקמת מדינת ישראל.
נולד ליוסף טאובה בעיירה ז'ולקיב שבגליציה המזרחית, אז חלק מהקיסרות האוסטרו-הונגרית.
בשנת 1917 החל בלימודי משפטים ומדע המדינה באוניברסיטת למברג ועלה לארץ ישראל ב-1920. בתחילה עסק בבניין וסלילת כבישים בגליל.
על פי בקשתו של דוד בן-גוריון הגיע בסוף 1948 לבאר שבע ועמד בראש המועצה הממונה, כמו כן שימש כמנהל "סולל בונה" בדרום הארץ.
בפברואר 1950 נתמנה טוביהו לראשות עיריית באר שבע.
תרומותיו הגדולות לפיתוחה של העיר כללו הקמת תשתיות של מים וחשמל, בניית שיכונים, וסלילת כבישים.
טוביהו הקדיש חלק ניכר מזמנו ותשומת לבו לילדי העיר ולחינוכם, ויזם את בנייתם של בתי-ספר רבים בבאר שבע.
במהלך כהונתו יצא בשנת 1958 בשליחות ההסתדרות לארצות הברית.
עם פרישתו מראשות העירייה בשנת 1961 הקדיש טוביהו את עיקר מרצו להקמת "המכון להשכלה גבוהה בנגב", שהפך לימים לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כמו כן שימש כחבר מועצת המנהלים וסגן יו"ר של חברת החשמל ומשנת 1964 שימש כראש מינהל מקרקעי ישראל במחוז תל אביב.
בשנת 1971 זכה להניח את אבן הפינה לקמפוס החדש של האוניברסיטה בבאר שבע.
טוביהו נשא לאישה את לאה בת ראובן רוטברט ולשניים נולדו שני ילדים - רינה ודן.
דוד טוביהו נפטר בעיר מגוריו באר שבע, ונקבר במושב ירקונה.
בשנת 1964 זכה לאזרחות כבוד של העיר באר שבע וב-1973 הוענק לו התואר "עמית כבוד" מטעם אוניברסיטת באר שבע.
על שמו תיכון מקיף בעיר וכן הארכיון לתולדות באר שבע והנגב באוניברסיטת בן-גוריון.
כמו כן, אחד מצירי התחבורה הראשיים בעיר נקרא על שמו.
בתחילת דרכו בכנסת היה ח"כ מטעם מפלגת ש"ס ולאחר מכן מטעם עם אחד, ממנה פרש לסיעת היחיד "נוי" (שנקראה על שם נכדתו) ולאחר מכן הצטרף לסיעת קדימה.
נולד ברחובות בשם דוד טויטו, רכש השכלה תיכונית מקצועית בתחומי המכניקה בבית הספר אורט רחובות, ושירת בצה"ל בתחום זה.
כיהן כחבר מועצת העיר ראשון לציון והנהלת העיר, סמנכ"ל רשת החינוך של ש"ס "אל המעיין", חבר דירקטוריון החברה הכלכלית של ראשון לציון, יו"ר אגף רווחה בהסתדרות, חבר הנהגת ההסתדרות, וחבר דירקטוריון מ.ת.י.
טל היה ממייסדי סיעת ש"ס בהסתדרות.
בבחירות לכנסת הארבע עשרה בשנת 1996 נבחר טל לראשונה לכנסת.
במהלך כהונתה כיהן כסגן יושב ראש הכנסת.
טל רץ גם לכנסת ה-15 במסגרת רשימת ש"ס, וכיהן במהלכה כיו"ר ועדת העבודה והרווחה של הכנסת.