tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך השיחה התייחסה סוויפט למחזהו של שייקספיר, "המלט", ולעומקה הטרגי של דמות אופליה, אשר שקעה באובדן הדעת ומצאה את מותה בטביעה, וציינה כי הן שם השיר והן תוכנו מהדהדים את גורלה הספרותי של הדמות.
עטיפתו הסטנדרטית האלבום עוצבה בהשראת ייצוגי אמנות קלאסיים של מותה של אופליה, ובעיקר בהשראת ציורו "אופליה" של ג'ון אוורט מיליי מן המאה ה-19, שבו מתוארת הדמות שרועה במים ברגעיה האחרונים.
קו אסתטי זה מהווה נדבך מרכזי בזהות האמנותית של האלבום ונשזר גם ברצועה הפותחת הנושאת את שם הדמות.
ב-19 בספטמבר 2025 פורסם כי השקתו של האלבום תלווה בסרט באורך 89 דקות שכותרתו Taylor Swift: The Release Party of a Showgirl.
במסגרת ההכרזה נמסר כי לשיר "The Fate of Ophelia" יוקדש קטע ויזואלי עצמאי שישולב בסרט, לצד תיעוד תהליכי ההפקה מאחורי הקלעים.
באותו מועד הוכרז רשמית, באמצעות חשבון האינסטגרם של סוויפט, כי מדובר בסינגל המוביל של האלבום.
סוויפט כתבה והפיקה את השיר בשיתוף עם המפיקים מקס מרטין ושלבאק.
מבחינה מוזיקלית, "The Fate of Ophelia" משתייך לסוגות הדאנס-פופ והסינת'-פופ, ומשלב יסודות של גרוב בסגנון ניו וייב.
ההפקה נפתחת בצלילי פסנתר ומורכבת משכבות של הלמות תופים, גיטרת פלדה הוואית, עוגב וצלילי אומניקורד.
ביצועה הקולי של סוויפט, הנע ברובו במנעד הנמוך, מלוּוה באפקטי הדהוד המעצימים את אופיו הקליל של השיר.
מבקרים השוו את מקצבו לגלגול עכשווי של סגנון הפאנק-פופ מתחילת המאה ה-21, המזכיר את "Mercy" של דאפי ו-"Rumour Has It" של אדל.
אחרים עמדו על גוון קודר המזכיר את אלבומה Reputation משנת 2017.
הטקסט הלירי כולל רמיזות רבות למערכת היחסים בין סוויפט לקלסי.
השיר משחזר רגעים של תמיכה הדדית, בהם קלסי מוצג כדמות מושיעה, מעין ניגוד לסיפורה של אופליה, אשר לא זכתה לכך.
מילות השיר שוזרות אזכורים לקריירה של קלסי כשחקן בקבוצת קנזס סיטי צ'יפס, לאמירותיו הפומביות בפודקאסט על רצונו לחזר אחר סוויפט, ולביטויים המזוהים עמו כגון "Keep it one hundred".
המספר 100 נושא בשיר משמעות סימבולית נוספת, כמייצג את סכום המספרים 13 ו-87 המזוהים עימם, 13 כמספר המזל של סוויפט ו-87 כמספר על מדיו המקצועיים של קלסי.
סוויפט מתארת את קלסי כמושיע מטאפורי שהצילהּ משיגעון, טביעה ומצוקות הנובעות מבדידות ומתעתועים של התהילה, ומכנה אותו כמי ש"הרחיק ממנה את גורלה של אופליה".
הביקורת המקצועית לשיר הייתה רחבה ומשבחת.
ג'ייסון ליפשוץ מבילבורד דירג אותו במקום השני בין רצועות האלבום ותיאר אותו כ"יצירה מופת של פופ מדויק" המאופיינת ב"פזמון רומנטי ברוח שנות ה-70" וב"צלילי פסנתר המתפתחים להרמוניות רב-שכבתיות".
מריה שרמן מ-Associated Press הגדירה אותו כאחת הרצועות הזכירות ביותר באלבום, בעוד מארק סאבג' מ-BBC שיבח את המורכבות ההלחנתית שלו.
מיכאל ווד מ"לוס אנג'לס טיימס" תיאר את היצירה כ"ממכרת" המזכירה את עבודות היורית'מיקס, ואילו וויל הודג'קינסון מהטיימס סבר כי חרף הלשון הפיוטית וההפקה המרשימה, ההשוואה בין סוויפט לאופליה אינה מתממשת במלואה.
ספנסר קורנהבר מהאטלנטיק הגדיר את השיר כ"חזק מבחינה מוזיקלית, אך קודר באופן בלתי צפוי".
ארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד100 השירים הטובים ביותר לשנת 202514חברת המצעדים הרשמית40 השירים הטובים ביותר לשנת 202529רולינג סטון100 השירים הטובים ביותר לשנת 20258
הקליפ לשיר הוקרן בבכורה עולמית ב-3 באוקטובר 2025 במסגרת הסרט The Official Release Party of a Showgirl, שהוצג בבתי קולנוע ברחבי העולם במשך שלושה ימים כחלק ממסע הקידום של האלבום, ופורסם ביוטיוב ב-5 באוקטובר.
סוויפט כתבה וביימה את הקליפ בעצמה, בהשתתפות רקדנים מסיבוב ההופעות "The Eras Tour" ובשיתוף פעולה עם הכוריאוגרפית מנדי מור.
הסרט כולל שתי הקרנות של הקליפ וכן קטעי מאחורי הקלעים המתעדים את שלבי ההפקה.
את הצילום הוביל הצלם רודריגו פרייטו, והחזרות נמשכו שלושה שבועות.
בקליפ מוצגת סוויפט בסדרת גלגולים של רקדניות במה מתקופות שונות בתולדות התרבות המערבית.
הפתיחה מתארת אותה כמודל לציור פרה-רפאליטי של אופליה, בהשראת ציורו של מיליי, ובהמשך נראית סוויפט כחשפנית בסגנון בורלסקה, כרקדנית גו-גו משנות ה-60, כשחקנית תיאטרון המזכירה את שרה ברנאר, וככוכבת קולנוע מוזיקלי בהשראת באזבי ברקלי.
הסצנה החותמת מתארת אותה שקועה באמבטיה, דימוי המשולב גם בעטיפת האלבום.
דניאל פסקואל מ"בילבורד" הצביעה על שורה של רמיזות סמליות בקליפ, ובהן אזכור לכוריאוגרפיית הכיסאות מ-"Vigilante Shit" במסגרת סיבוב ההופעות, תפיסת כדור פוטבול, ומספר החדר 87 במלון – כולם רמזים מובהקים לקלסי.
בשבוע השני לצאתו רשם 139.8 מיליון האזנות (ירידה של 36%) ו-20 אלף עותקים שנמכרו בשבוע שהסתיים ב-16 באוקטובר 2025.
השיר הוביל את מצעד הבילבורד הוט 100 במשך שמונה שבועות רצופים, ובכך השתווה ל-"Anti-Hero" כשיר של סוויפט שהחזיק בהובלה לזמן הארוך ביותר.
השיר הוא הראשון מאז "Drivers License" של אוליביה רודריגו ששמר על המקום הראשון במשך שמונה השבועות הראשונים שלו במצעד.
כל הקרדיטים שלהלן לקוחים מטיידל:
מקס מרטין – כתיבה, הפקה, תכנות, קלידים, פסנתר, הקלטה
שלבאק – הפקה, כתיבה, תכנות, בס, תופים, גיטרה, קלידים, אומניקורד, כלי הקשה, הקלטה
אנדי פטרסון – גיטרת פדל
ברייס בורדון – מיקסינג, טכנאי קול
אזור תאריך פורמט חברת תקליטים הערות איטליה 3 באוקטובר 2025 שידור רדיו יוניברסל מיוזיק גרופ ארצות הברית6 באוקטובר 2025 רדיו מוזיקה עכשווית למבוגרים ריפבליק רקורדס7 באוקטובר 2025רדיו להיטים עכשוויים
The Eternal Sunshine Tour הוא סיבוב ההופעות החמישי של הזמרת-יוצרת האמריקאית אריאנה גרנדה.
אשר יתקיים כתמיכה באלבום האולפן השמיני שלה, Eternal Sunshine.
סיבוב ההופעות יחל ב-6 ביוני 2026, באינגלווד, קליפורניה, וצפוי להסתיים ב-1 בספטמבר 2026, בלונדון, אנגליה.
זהו סיבוב ההופעות הראשון של גרנדה מאז סיבוב ההופעות העולמי של "Sweetener World Tour" בשנת 2019.
במרץ 2024, הוציאה גרנדה את אלבום האולפן השביעי שלה, Eternal Sunshine.
ארבעה חודשים לאחר מכן, במהלך ראיון בפודקאסט Shut Up Evan, היא הצהירה שהיא מתכננת "מיני-דגימה של הופעות" לתמיכה באלבום, והוסיפה שזה יהיה "רעיון מקסים באמת להיות מסוגלת להכניס כמה הופעות" בין יציאת "מרשעת" (2024) ו-"מרשעת: חלק 2" (2025).
בדצמבר 2024 התעוררו ספקולציות על הכרזה קרובה על סיבוב הופעות בשנה שלאחר מכן; בתגובה, ריפבליק רקורדס הכחישה את הספקולציות, וקבעה כי "אין תוכניות" לסיבוב הופעות.
גרנדה שוחחה עם מגזין וראייטי באותו חודש, וחשפה שלמרות ש"מוזיקה והיותה על הבמה תמיד יהיו חלק מחייה", היא לא תצא לסיבוב הופעות "בקרוב", ותעדפה את המשחק "בשנים הקרובות".
ביולי 2025, פרסמה גרנדה פוסט מסתורי באינסטגרם בו היא הציגה את ההופעות לשנת 2026, וסיימה את הכיתוב במילים: "אני מתכננת לשיר לכם בשנה הבאה.
אפילו אם זה רק לזמן קצר".
בחודש שלאחר מכן, היא הציגה את סיבוב ההופעות ברשתות החברתיות עם סרטון שהתייחס ללהקת Brighter Days Inc.
לייב ניישן אנטרטיינמנט הכריזה על סיבוב ההופעות ב-28 באוגוסט 2025. גרנדה הכריזה ב-9 בספטמבר 2025 על הוספת תשעה מופעים חדשים לסיבוב ההופעות.
The Gathering (בעברית: "הכינוס", תעתיק: דה גאד'רינג) היא להקת רוק הולנדית שהתפרסמה באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20. הלהקה החלה את דרכה בתור להקת מטאל מסוג דת'-דום ומטאל גותי, אך שינתה את סגנונה בהמשך והפסיקה לנגן מטאל.
ראשית הלהקה בשנות ה-80 המאוחרות, כשהנס רוטן, אחיו רנה וברט סמיט'ס התאגדו במטרה להקים להקה.
במהרה הצטרפו הוגו פרינסן גירלינג, ג'למר וו'ירסמה ופרנק בויין.
המכנה המשותף של רוב חברי הלהקה היה אהבתם לסגנון המטאל, אך שאלו הלכו רחוק מאוד, "שברו" את המטאל לסוגיו - והביעו סוג של מטאל עם מכנה משותף לאהבה ותשוקה, עם מילים עדינות שמצליחות לשלב מלנכוליה וריפים כבדים אך לא מהירים בנגיעות רומנטיות.
הלהקה, הצליחה ליצור סאונד ייחודי שנשמע אומנם נדיר פעם ראשונה למאזין, אך לדה גדרינג עדין יש את המגע המיוחד שלהם, במיוחד בליריקה שכוללת לא פעם הבעת רגשות משני המינים.
ללהקה שירים שבוצעו גם על ידי סולנים וגם על ידי סולניות, שהבולטת בהם היא אנקה וון ג'ירסברגן וגם משלבים את שירת היפה והחיה.
בשנת 2007 עזבה אנקה ון ג'ירסברגן את הלהקה ופצחה בקריירת סולו שכללה גם שיתוף פעולה עם להקת Anathema ועם ליב כריסטין מTheatre of Tragedy וKari Rueslåtten תחת השם "הסירנות".
במרץ 2009 הכריזה הלהקה על צירופה של סיליה ורגלנד כסולנית הלהקה
ב-2014 הקפיאה הלהקה את פעילותה.
ב-8 בדצמבר 2016, יצא ללהקה דיסק כפול של תקליטים, דמואים ושירים שלא פורסמו מההקלטות של Souvenirs and Home, בשם Blueprints.
ביוני ובנובמבר 2018, ערכו מספר הופעות בהולנד וסיבוב הופעות קטן ביוון.
ב-29 באפריל 2022, הלהקה הוציאה את אלבום האולפן האחד-עשר שלה, והראשון מזה כמעט 10 שנים, Beautiful Distortion.
ב-2025 הלהקה התאחדה זמנית עם אנקה ון ג'ירסברגן ועם הגיטריסט ג'למר וו'ירסמה ויצאה לסיבוב הופעות בהולנד לרגל חגיגות 30 שנה לצאת האלבום Mandylion.
תחילה סיבוב ההופעות נקבע לשנת 2025 בלבד, אך עקב ההצלחה והביקוש, הלהקה הכריזה על סיבוב הופעות עולמי שעתיד להיות בשנת 2026.
ב-28 בדצמבר 2025 הכריזה סיליה ורגלנד על פרידה מהלהקה, מיד לאחר מכן הלהקה אישרה את הפרידה.
לא פורסם אם לחזרתה הזמנית של אנקה ון ג'ירסברגן יש קשר לפרידה, או אם חזרתה של אנקה הפכה לקבועה.
The Game (בעברית: המשחק) הוא אלבומה השמיני של להקת הרוק קווין שיצא בשנת 1980. זהו אלבומם היחיד שהגיע למקום הראשון הן בבריטניה והן בארצות הברית.
האלבום זכה למעמד של אלבום פלטינה מרובע בארצות הברית לאחר שמכר כ-4 מיליון עותקים (ובכך השווה את השיא של האלבום "News of the World").
למרות שבאלבום ישנם שירים פשוטים יותר מבחינה מוזיקלית מאשר אלבומיהם הקודמים, "The Game" כולל מספר להיטים של הלהקה ובהם "Another One Bites the Dust" ו-"Crazy Little Thing Called Love" (שניהם הגיעו למקום הראשון במצעדים בארצות הברית).
The Game היה אלבומם הראשון של קווין שכלל שימוש בסינטיסייזר והפופולריות הרבה לה זכה האלבום הניעה את חברי הלהקה להשתמש בהם גם לאחר אלבום זה.
שמו המקורי של האלבום היה "Play The Game", אך לאחר חששות שהעלה רוג'ר טיילור לפני יציאת התקליט לאור שמו בעל הגוון הקונפרמיסטי שונה השם ל-"The Game".
Play the Game (פרדי מרקיורי) *
Rock It: מרקיורי (פתיחה) וטיילור (שאר השיר).
Sail Away Sweet Sister: מיי (בתים ופזמון) ומרקיורי (קטע מעבר).
קולות ליווי: מרקיורי, טיילור ומיי, למעט:
Rock It: להקה וצוות האולפן.
Coming Soon: טיילור (מיי בגרסת הדמו).
גיטרות בס: ג'ון דיקון, למעט:
גיטרות אקוסטיות: מיי, דיקון ומרקורי.
גיטרה מובילה: בריאן מיי, למעט:
גיטרות קצב: מיי ודיקון, למעט:
פסנתר ואורגן חשמלי: מרקיורי, למעט:
העתיד כעת הוא אלבום משנת 1978 של היוצר הבריטי פיטר האמיל.
החלק המרכזי של האלבום עוסק בשאלות מרכזיות של הפוסט מודרניזם.
הצליל באלבום זה רגוע למדי בהשוואה לעבודות קודמות של האמיל, והוא קליט יותר.
האלבום פותח בשיר מלא עליצות בשם Pushing Thirty (לקראת גיל 30) בו האמיל מתגאה בכך שלמרות שתעשיית המוזיקה מלאה בצעירים כוחו עדיין במותניו והוא "עדיין יכול להיות נאדיר".
בשיר נוסף The Second Hand (מחוג הדקות) האמיל עוסק בבריחת השווא מקללת הזקנה ומסיים בהכרזה הפסימית "כולנו תחת מרותו של מחוג הדקות".
למרות זאת צליל השיר רחוק מלהיות מלאנכולי כמו התוכן שלו.
ישנו גם ייצוג לשירי החרטה והאהבה שאכזבה - שני שירים מלודיים, The Mousetrap (Caught In) ו-If I Could.
שיר נוסף, Trappings, עוסק באדם שהתמכר להצלחה בעולם השואו-ביזנס, ובין הקוקאין, הסלבריטיז ותוכניות האירוח איבד את עצמו לגמרי.
על פי שמועה מדובר בדייוויד בואי, אולם האמיל עצמו נמנע מלענות לשאלה זו.
ב Energy Vempires האמיל מתלונן על האנרגיה שגוזלים ממנו מעריצים מוטרפים:
שיר הנושא של האלבום עוסק בהבטחות שנכזבו לעולם חדש ואמיץ
בהמשך ישיר לשיר הנושא עוסק Still In The Dark באכזבה מכך שהקדמה לא הגיעה למה שחשוב באמת, והמדע אינו יכול לענות לשאלה "מדוע":
כעת האלבום עושה תפנית, באותו נושא עצמו, ומאשים את המצב הפוליטי בשיר Mediaevil - שיר שכולו שירה מקהלתית מחוספסת, ללא כלי ליווי.
בשיר משווה האמיל את המצב כיום לימי הביניים, ומסיק שבעצם לא חל כל שיפור:
השיר הבא מתנתק מהעיסוק בפוסט-מודרניזם, אך לא מפוליטיקה.
על רקע צליל תעשייתי של מנוע אופנוע מסונתז עוסק האמיל במשטר האפרטהייד בדרום אפריקה.
בשני שירי הסיום, המחוברים זה לזה, חוזר האמיל לצליל אישי ורך יותר.
The Fun Makers הוא האלבום השני מאת להקת הרוק הישראלית איזבו, אשר יצא לאור ב-9 בדצמבר 2003, בחברת התקליטים לייבלה.
במהלך החודשים שלאחר צאת התקליט הוחתמו איזבו בחברת התקליטים Sony BMG, שהוציאה בבריטניה את המיני-אלבום "The Morning Hero EP", אותו ליווה סיבוב הופעות באנגליה, סקוטלנד והולנד.
ב-2006 יצא האלבום בצרפת תחת רוימיוזיק/דיסקוגרף (RoyMusic/Discograph), ובעקבות זאת, יצאה הלהקה לסיבובי הופעות תכופים שם.
The Gentleman's Magazine ("המגזין של הג'נטלמן") היה כתב עת שהעורך והעיתונאי אדוארד קייב הוציא לאור לראשונה בלונדון בינואר 1731. הוא היה כתב העת המודפס הראשון בשפה האנגלית שהופץ בתפוצה ארצית ולא מקומית, וכפי הנראה היה הראשון מסוגו בעולם המערבי.
הכותרת המקורית הראשונה הייתה "המגזין של הג'נטלמן, או מקור המידע החודשי של הסוחר".
החידוש של קייב היה ביצירת תמצית חודשית של חדשות ופרשנות על כל נושא שיש לציבור המשכיל עניין בו, ממחירי סחורות הגלם ועד לשירה בלטינית.
רוב החומר בכתב העת היה מקורי ונכתב על ידי קבוצה של תורמים קבועים, אבל כלל גם ציטוטים נרחבים וסיכומים מכתבי עת וספרים אחרים.
קייב, שערך את כתב העת תחת שם העט "סילבנוס אורבן" (Sylvanus Urban), היה הראשון להשתמש במונח "מגזין" (במקור מערבית דרך הצרפתית "מחסן") עבור כתב עת.
בשער הופיע תמיד האיור (שעודכן עם השנים) של בית "שער סנט ג'ון" (St John's Gate, שריד למנזר) בקלרקנוול שברובע איזלינגטון שבלונדון.
מבנה זה, שהיה ביתו של קייב, שימש בפועל כמשרדים של כתב העת.
קודם לייסוד The Gentleman's Magazine היו כתבי עת שהתמחו בתחומים מסוימים, אבל לא היו פרסומים מרובי תחומים כמוהו (אם כי היו קודם לכך ניסיונות כדוגמת "The Gentleman's Journal", שנערך על ידי פטר אנתוני מוטיו (Peter Anthony Motteux) ויצא לאור בשנים 1694-1692).
מקום העבודה הקבוע הראשון של סמואל ג'ונסון כסופר היה ב-The Gentleman's Magazine.
בתקופה בה נאסר לדווח על הדיונים בפרלמנט תרם ג'ונסון בקביעות דוחות על הנעשה בפרלמנט בכותרת "דיונים של הסנאט של מגנה ליליפוטיה".
המשפטים שהופיעו בדוחות אלו אומנם שיקפו את עמדותיהם של המתדיינים, אבל הנוסח היו כולו פרי עטו של ג'ונסון.
קייב שהיה איש עסקים מוכשר, הצליח לפתח רשת הפצה נרחבת עבור The Gentleman's Magazine.
כתב העת נקרא בכל רחבי העולם דובר האנגלית.
1868-1856 הסדרות החדשות: The Gentleman's Magazine וסקירה היסטורית
The Gift (בעברית: המתנה או הכישרון) הוא אלבום האולפן השני של הזמרת הסקוטית סוזן בויל.
האלבום יצא לאור ב-8 בנובמבר 2010, על ידי חברות התקליטים סייקו ו-קולומביה רקורדס.
מתוך האלבום יצא סינגל בסך הכול.
בויל ציינה כי באלבום יש תחושה של שנות ה-60, כי זוהי "התקופה שלה".
על אף ביקורות צוננות מצד מבקרי המוזיקה זכה האלבום מיד עם צאתו להצלחה מסחרית גדולה.
והגיע למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי, עם מכירות של 102,000 עותקים בשבוע הראשון לצאתו, וכן הגיע למקום הראשון במצעד האמריקאי, עם מכירות של 318,000 עותקים בשבוע הראשון.
באוסטרליה ובניו זילנד הגיע האלבום למעמד של אלבום פלטינה כשבועיים לאחר צאתו.
The Gathering (בעברית: האספה) הוא אלבום הבכורה שהוציא הרכב אמני הטראנס הישראלי Infected Mushroom.
האלבום יצא בשנת 1999, המוזיקה באלבום זה התאפיינה ב"אפלוליות" שייצגה היטב את מוזיקת הגואה טראנס.
האלבום משלב סגנונות טראנס פסיכדלי וגואה שאפיין מאוד את המוזיקה האלקטרונית בשנים אלו, שמו ("האספה") מרמז על כוונה לאסוף פסקולים של סרטים ומשחקים שאפיינו בעיני חברי ההרכב את שנות ה-90, וליצור מהם מוזיקה בעיני רוחם.
"Release Me" מכיל דוגמית קול מהסרט היום השלישי (1996)
"The Gathering" מכיל דוגמית קול מסדרת משחקי הווידאו Grand Theft Auto.
""Return of the Shadows" מכיל דוגמית קול מהסרט מסע בין כוכבים 6: הארץ הלא נודעת (1991)
"Psycho" מכיל דוגמית קול מהסרט באטמן ורובין (1997) כמו כן מהסרט מסע בין כוכבים 8: המפגש (1996)
"Tommy the Bat" מכיל דוגמית קול מהשיר "Tommy The Cat" של הלהקה פריימוס (משם נלקח גם שם הרצועה) ובנוסף מהסרט האי של ד"ר מורו (1996)
"Over Mode" גם הוא מכיל דוגמיות קול מהסרט האי של ד"ר מורו (1996)
The Future (בעברית: העתיד) הוא אלבום רוק של הזמר והמשורר הקנדי לאונרד כהן, משנת 1992.
האלבום זכה להצלחה גדולה רבה בבריטניה ובקנדה.
בקנדה הוא אף הגיע למעמד של אלבום פלטינה וכהן זכה בפרס ג'ונו לקול הגברי הטוב ביותר על אלבום זה בשנת 1993.
קליפ הווידאו לשיר "Closing Time" זכה גם הוא בפרס ג'ונו על קליפ המוזיקה הטוב ביותר.
האלבום כולל גרסאות כיסוי של כהן לשיר "Always" של אירווינג ברלין ו"Be For Real" של פרדריק נייט.
The Future הוא גם אלבום הסטודיו היחיד של כהן שכולל שיר אינסטרומנטלי ("Tacoma Trailer").
שלושה שירים מהאלבום ("Waiting for the Miracle", "Anthem" ו - "The Future" ) הופיעו בסרטו של אוליבר סטון רוצחים מלידה משנת 1994.
The Gift of Harun Al-Raschid (בעברית: המתנה של הארון א-רשיד) היא פואמה של המשורר האירי ויליאם בטלר ייטס, שפורסמה לראשונה בשנת 1924 בעיתון האמריקני הדיאל (The Dial) ובאסופת השירים "החתול והירח ופואמות נוספות" (The Cat and the Moon and Certain Poems).
לאחר מכן הופיעה הפואמה בספרו חזון שיצא לאור בשנת 1925 ובאסופת השירים "המגדל" (The Tower), שיצאה לאור ב-1928.
הפואמה בנויה בצורת מכתב מקוסטא איבן לוקא המיועד לעבד אל-רבאן, הוזיר האחראי על אוצר הח'ליף הארון א-רשיד, שליטה של בגדאד.
קוסטא מבקש שהמכתב יוחבא ב'איגרת פרמנידס', כדי להבטיח שמכתבו יישמר לאחרית הימים.
מכתב "הסוד הכמוס" שבמכתם אמור להיות ידוע אך ורק לבדואי החכם והנודד של המדבר כדי ששום כותב עתים לא יתעד זאת בדברי הימים.
בשנה שבה הח'ליף הורה להוציא להורג את הוזיר ג'עפר הוא נפגש כדי לשוחח עם קוסטא.
הח'ליף מביע את דאגתו לקוסטא, המשותפת לו ולאשתו לאור העובדה שקוסטא לא בא בברית הנישואין.
קוסטא משיב שהוא כבר בא בימים, מזדקן, ולכך הח'ליף עונה לו שלא הוא עצמו ולא קוסטא נראים זקנים.
משלחי יד של צייד ושל משורר, בהתאמה, שומרים על החיים ומצעירים אותנו.
קוסטא מודה אמנם, שאכן נשמותיהם על אף גופם המזדקן, נשארות צעירות.
קוסטא מסביר לח'ליף הארון א-רשיד שהוא מאמין בן דת אחרת, בן הדת הנוצרית, שונה מזו המוסלמית של הח'ליף, וברגע שהוא יחליט להינשא, הוא יהיה נשוי לאותה אישה עד המוות.
אין זה משנה, לפי תפיסת אמונתו של קוסטא, מה יהיה מצב יחסי האישות ביניהם.
הח'ליף שואל שוב את קוסטא מה תהיה תשובתו במידה והוא מוצא לו כלה שאף על פי שהיא צעירה, חולקת איתו את כישורי לימוד תורות הנסתר וחיפוש אחר הנצח.
קוסטה משיב לח'ליף שאם אמנם תימצא לו אישה כזו, אז הוא יזכה באושר המוחלט עם בן זוג החווה את אותה איכות חיים של נשמתו שלו.
הח'ליף מכיר בקיומם של יחסי אהבה רוחניים האפשריים עבור פילוסוף כמו קוסטא, גם אם הוא מעדיף אהבה יצרית ותשוקה מינית.
הח'ליף אכן נותן לו אישה כזו.
קוסטא תוהה בינו לבין עצמו אם אשתו אוהבת אותו כפי שהוא או בגלל "המסתורין" שבו או השילוב של שניהם.
מיד לאחר נישואיהם, היא נהייתה שקועה אך ורק בספריו.
כאשר הוא היה עובד במהלך הלילה והיא בעודה ישנה, היא החלה לקום מהמיטה ולהסביר לו את משמעות המסתורין שאותו קוסטא תר אחרי הבנתו.
בבוקר למחרת, היא לא זכרה דבר ממה שקרה.
בזמן ירח מלא היא החלה לקום שוב מהשינה ולשרטט צורות על המדבר כדי לתת הסבר לסימנים שאותם חקר.
כל אותם אירועים התרחשו שבע שנים קודם, בתחילת נישואיהם.
כיום, היא לא מגלה התלהבות להיכנס לחקר תורת הנסתר והיא אוהבת את קוסטא כפי שהוא.
עתה, קוסטא חרד שבמידה והיא תבין איזה מתנה היא העניקה לו, היא תהיה עלולה לחשוב שהוא מאוהב בה רק בגלל אותם קולות שטיפחו והצעירו את חייו.
אם הוא יאבד את אהבתו אליה או היא את האמון בו, הוא יהיה מנוע מהכל, מפני שאהבתה וחוכמת התת-מודע של נשמתה, חד הם, בבחינת הקול כביטוי לנשמה.
חוכמה מתגלית היכן שיופי האישה ישנו, וקוסטא זכה לחוות הבנה מוחלטת זו.
Kusta ben Luka- דמות שייטס אימץ לעצמו כהסוואה.
fellow-roysterer - שותף למסיבות ולנשפים.
night-coloured - לפי ייטס הם מתאבלים על אלה שנפלו בקרבות למען ייסוד שושלת בית עבאס.
Sappho's song - ספפו מלסבוס, המשוררת הידועה.
love-lorn - כמיהה לאהבה בלתי מושגת.
the Treatise of Parmenides - פרמנידס, שנולד בשנת 513 לפנה"ס, היה מייסד האסכולה האלאטית בפילוסופיה היוונית.
שרידים מכתביו, מה שנותר מכל האיגרת שחיבר, דרך האמת (The Way of Truth), מתאר את הספירה (Sphere), כסמל ההרמוניה המושלמת והמציאות המוחלטת.
הסמל אומץ על ידי אפלטון.
the parchment - נייר כריכה המשמש לכתיבה עשוי מעור של בעל חיים.
the Bedouin - שם תואר השגור לתיאורם של השבטים הערביים הנוודים של המדבר.
Visir Jaffer - הווזיר ג'עפר מסיפורי אלף לילה ולילה.
"וזיר" בערבית משמש לתיאור שר מדינה.
colloquy - מילה נרדפת לשיחה.
honeycomb - מקום המתיקות המוחלטת.
jasmine - צמח בעל פרחים לבנים/צהובים, המסמל את בוא האביב.
falcon - נץ קטן המאומן לפעילויות ספורט.
ringed mail - טבעת חותם הנענדת לשם הגנה בקרב.
this pure jet - זרם מים מהמעין שלידו יושבים קוסטא והארון א-רשיד
the Byzantine faith - ביזנטיון הייתה מרכז הנצרות המזרחית.
faggots - צרור ענפים המשמשים להסקה ולחימום.
Djinn - רוח רפאים המופיעה בדמות אנוש.
the vegetative dream - חיי יום יום רגילים, ללא שום התנסות בלימוד אמיתות נשגבות.
gyres and cubes and midnight things - לפי הערת השוליים של ייטס שפורסמה לפואמה בעיתון הדיאל (The Dial): הכוונה פה היא לצורות הגאומטריות שמייקל רוברטס למד משבט הג'אדוואל הערבי, הנוהגים לציירן על החול לשם חינוך בניהם הצעירים.
לפי המסורת, צורות אלה שורטטו במהלך שינה על ידי אשתו של קוסטא איבן לוקא.
the armed man - מדפי טיוטה קודמים של הפואמה מושג זה מתייחס קרוב לוודאי לדמות המסמלת את החוכמה, מטאפורה שמקורה ככל הנראה ב"שירו של שלמה" (The Song of Solomon).
הפואמה "המתנה של הארון א-רשיד", מהווה למעשה פואמה אוטוביוגרפית המתארת את ניסיונם של הזוג ייטס בתקשור ובכתיבה אוטומטית, במהלך 3 השנים הראשונות לנישואיהם (1917- 1920).
תקשורים אלו הניבו את הספר חזון שיצא לאור ב-1925. במהלך תקשור עם "מדריכיהם", נאמר לו שהוא חייב להסוות את המקורות של הפילוסופיה החדשה שלו שתוצג בספר לאחר מכן.
גרסה בדיונית של הכתיבה האוטומטית עוטה במסכה את ויליאם בטלר ייטס בתור קוסטא איבן לוקא ואת ג'ורג' בתור הכלה הצעירה.
היא משולה למתנתו של הח'ליף אשר מופיע בתור הפרוטגוניסט הראשי במרכזן של המון מעשיות מ"לילות ערביה", הלא הוא הארון אל-רשיד.
הפואמה מדגישה את פער הגילאים העצום בין ייטס לג'ורג', ואת תחושתו האישית של ייטס ביחס לכך, ומתארת את הפילוסוף הנוצרי המזדקן מתחתן עם אישה החולקת את "צמאונו לאותו מסתורין חבוי" (thirst for those old crabbed mysteries).
אולם הכלה עצמה נמשלת במראה למעיין הנעורים הנשגב (herself can seem youth's very fountain).
פליאתה העזה של הכלה מאותו מסתורין הוא בסדר עדיפות נמוך יותר לעומת כישוריה כמתקשרת.
בחזון (1925), הפואמה ממוקמת בתחילת החלק השני של הספר.
בחלק זה ויליאם בטלר ייטס, מציג ומסביר את הבסיס של הג'ייר הספירלי כחלק מהפרדיגמה הגאומטרית של ה"מערכת" שלו.
בכך ייטס מגשר על הפער בין החלק הראשון שעוסק ב-28 מופעי הירח, החלק היותר נגיש ב"מערכת", לבין החלק השני של הספר שמהווה אתגר רציני בניסיון להבין את היחסים בין כל חלק וחלק במערכת .
באסופת השירים "המגדל" (The Tower), הפואמה ממוקמת במקום הלפני אחרון של האוסף.
ברם, באסופת השירים, "אוסף הפואמות של 1933" (Collected Poems of 1933), ייטס יצר את היחידה "פואמות נרטיביות ודרמטיות" (כך שקונים פוטנציאלים לא יתעייפו מפואמות ארוכות מדי).
צעד זה חזר על עצמו מאותו שלב, וכנראה שירת את מטרתו של ייטס להפחית מההשפעה הנובעת מקריאת הפואמות האזוטריות ב"מגדל".
("המתנה של הארון א-רשיד" ו"ליל כל הקדושים").
The Formation World Tour הוא סיבוב ההופעות העולמי השביעי של הזמרת האמריקאית ביונסה.
סיבוב ההופעות הוכרז לאחר הופעתה של ביונסה במחצית משחק הסופרבול ה-50 שנערך בפברואר 2016. סיבוב ההופעות התחיל ב-27 באפריל 2016 במיאמי, פלורידה, וצפוי להסתיים ב-2 באוקטובר 2016 בנאשוויל, טנסי, ארצות הברית.
כותרת סיבוב ההופעות הוא בהתייחסות לסינגל "Formation" שיצא במקביל.
סיבוב ההופעות גרף סכום של 256,084,556 דולר מ-49 הופעות בלבד, מה שהפך אותו לסיבוב ההופעות הרביעי הכי מצליח אי פעם לאישה והפך את ביונסה לאמן שמרוויח הכי הרבה כסף כל הופעה.
הפקת סיבוב ההופעות זכתה לשבחים רבים והוגדרה כ"משנה את תמונת המשחק" כאשר כוללת מסך LED בגובה 60 מטרים, מסלול הליכון ובמה משנית בה כ-2000 גלוני מים.
ב-9 בפברואר נמצא באתר הרשמי של ביונסה תאריך הופעה שיערך בפארק הירקון בתל אביב ב-3 באוגוסט 2016, אך לאחר כחצי שעה המידע ירד והשאיר סימני שאלה רבים.
לאחר מכן נקבע הופעה באותה תאריך בברצלונה.
דווח כי ביונסה חתמה הופעה בפארק הירקון במהלך חודש אוקטובר, אלא שיצאה הודעה לתקשורת כי ההסכם בוטל, וביונסה לא תופיע בישראל.
ב-6 בפברואר 2016, ביונסה הוציאה לאור סינגל חדש בשם "Formation" יחד עם וידאו קליפ, שהועלה גם לערוץ הרשמי של ביונסה ביוטיוב להורדה בחינם בשירות הזרמות המוזיקה טיידל.
יום למחרת ב-7 בפברואר 2016, ביונסה ביצעה את "Formation" בפעם הראשונה בהופעת אורח שלה בהופעת מחצית הסופרבול ה-50. מיד לאחר ביצוע השיר, הוציאה ביונסה סרטון, בו הכריזה על יציאתה לסיבוב הופעות עולמי חדש.
בסרטון נודע כי מכירות הכרטיסים המוקדמות תחלנה יומיים לאחר ההכרזה, ב-9 בפברואר 2016.
לאחר ההופעה בסופרבול וההכרזה על סיבוב ההופעות, אתר האינטרנט של ביונסה קרס זמנית עקב מספר רב של גולשים שנכנסו לאתר.
לאחר פתיחת מכירת הכרטיסים, ובעקבות הביקוש הרב, נוספה הופעה שנייה בלונדון לאחר שנמכרו כ-90,000 כרטיסים תוך זמן של פחות מ-30 דקות, ואף נוספה הופעה נוספת בשיקגו, כאמור עקב ביקוש רב.
מגזין המוזיקה האמריקאי "בילבורד" האריך כי סיבוב ההופעות עתיד להגיע להכנסה של בין 200 ל-250 מיליון דולר, וזאת רק על ה-40 הופעות הראשונות בלבד.
כמו כן, ב-17 בפברואר הגיעה הודעה לעיתונות בה הודיעו כי כמעט מיליון כרטיסים נמכרו לסיבוב ההופעות תוך 48 שעות, וכי הכנסות סיבוב ההופעות כבר עולה על 100 מיליון דולר.
חברת ההפקה של סיבוב ההופעות, לייב ניישן הכתירה את ביונסה ל"מלכת סיבובי ההופעות", שנייה בנשים רק למדונה.
בתחילת ההופעה מסתובב מסך ה־LED הגדול ועליו מוצג סרטון ויזואלי של ביונסה, לאחר מכן ביונסה עולה לבמה עם הרקדניות ומופיעה עם "Formation", לאחר מכן היא ממשיכה עם השירים "Sory", "Bow Down" ו"Run The World".
לאחר מכן היא לבושה בבגד לבד ומופיעה עם "Mine", "Baby Boy" ו"Hold Up" כאשר בשלב מסוים "Hold Up" מתחלף ל־"Countdown" וביונסה מבצעת ריקוד.
לאחר מכן ביונסה מופיעה עם "All Night" ומדברת אל הקהל.
בזמן שביונסה מתארגנת לחלק הבא של המופע, הגיטריסטית שלה מבצעת את "Don't Hurt Yourself" בשילוב השיר "New Slaves" של קנייה ווסט.
בחלק האחרון של המופע ביונסה עולה לשיר את "Freedom" על במת המים שמחובר למסלול ההליכון, שם משפריצה על הקהל את המים תוך כדי הריקוד.
את המופע ביונסה סוגרת עם הלהיט "Halo"/
The Girl and the Dreamcatcher (בתרגום חופשי לעברית: הילדה ולוכד החלומות) הייתה להקת פופ אמריקאית אשר הורכבה מהצמד דאב קמרון וראיין מקארתן.
לפני הקמת הלהקה, דאב קמרון וראיין מקארתן הכירו על סט הצילומים של הסדרה ליב ומאדי, ולאחר מכן התחילו לצאת.
השניים הקימו ערוץ יוטיוב ביולי 2014 והחלו להעלות אליו גרסאות כיסוי לשירים פופולריים.
במאי 2015, הודיעה קמרון שהצמד מקים להקה באופן רשמי, שנקראה בתחילה "Dove and Ryan".
בספטמבר של אותה השנה הם הודיעו על שינוי שמה של הלהקה ל-"The Girl and the Dreamcatcher" (הילדה ולוכד החלומות).
ב-12 באוקטובר 2014 הוציאו את השיר המקורי הראשון שלהם, "Someone You Like".
ב-1 באוקטובר 2015 הוציאו שיר נוסף בשם "Written in the Stars".
בינואר 2016 הודיעו קמרון ומקארתן על שחרור סינגל נוסף בסוף החודש.
הסינגל השלישי יצא ב-29 בינואר של אותה השנה ונקרא "Glowing in the Dark".
ביולי של אותה השנה הלהקה הוציאה את אלבומם הראשון והיחיד, "Negatives".
בנוסף נפתח ללהקה חשבון באינסטגרם בטוויטר ובפייסבוק בניהול דאב וראיין.
באוקטובר 2016, דאב וראיין נפרדו והודיעו על פירוק הלהקה.
שם האלבוםתאריך השקהמספר שיריםאורך כוללNegatives29 ביולי 2016619:35
The Girls (בעברית: הבנות) הוא שיר של הדי ג'יי והמפיק הסקוטי קלווין האריס.
הוא פורסם בתור הסינגל השני מתוך אלבום הבכורה שלו אלבום האולפן, I Created Disco, ב-4 ביוני 2007. "The Girls" היה לשיר שדורג במקום הגבוה ביותר במצעד הסינגלים הבריטי באלבומו הראשון, בכך ששבוע לאחר שפורסם, הוצג במקום ה-3. גרסה מוברחת של השיר דלפה על קובץ והופצה מספר חודשים לפני שהאלבום פורסם.
מצעד (2007)מיקומי שיאאוסטרליה (ARIA)33אירלנד (IRMA)23סקוטלנד (מצעד הסינגלים הסקוטי)4בריטניה (מצעד הסינגלים הבריטי)3
The Girl Is Mine הוא דואט בביצוע מייקל ג'קסון ופול מקרטני.
השיר יצא לאור כסינגל הראשון מתוך אלבום הסולו השישי של ג'קסון Thriller.
השיר הוקלט באולפני ווסטלייק (Westlake) בלוס אנג'לס בין התאריכים 14-16 באפריל 1982 יצא לאור ב-18 באוקטובר אותה שנה.
אף על פי שהשיר יצא לאור כסינגל ג'קסון לא ביצע אותו בהופעות חיות.
השיר זכה להצלחה במצעדים שונים.
הוא הגיע למקום הראשון במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז ולמקום השני בבילבורד הוט 100. עד לשנת 1985 נמכרו למעלה מ-1.3 מיליון עותקים של הסינגל.
בעקבות כך העניק איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי לשיר מעמד של אלבום פלטינה.
למרות ההצלחה במכירות זכה השיר לביקורות פושרות מצד המבקרים, שהחשיבו אותו כשיר החלש בין שירי האלבום.
בשנת 1984 עמד השיר במרכזה של תביעה משפטית בגין גנבה ספרותית.
תביעה דומה הוגשה בשנת 1993. בשני המקרים נאלץ ג'קסון להעיד בבית המשפט ובשני המקרים היה פסק הדין לטובתו.
בשנת 2008 נכלל השיר בגרסה המיוחדת של האלבום שיצאה ללרגל 25 שנים להוצאתו.
השיר, בגרסת רמיקס של Will.i.am זכה לביקורות שליליות.
הרעיון לכתיבה השיר עלה לאחר שהמפיק קווינסי ג'ונס הציע לג'קסון לכתוב שיר המתאר שני גברים הנאבקים על ליבה של נערה אחת.
לדבריו של ג'קסון הוא הלך לישון וכשהתעורר היה לו בראש את כל השיר כולל הלחן והמנגינה.
השיר הוקלט באולפני ווסטלייק (Westlake) בלוס אנג'לס בין התאריכים 14-16 באפריל 1982. ג'קסון תיאר את הקלטת השיר כאחד הרגעים המהנים ביותר שהיו לו במהלך עבודה באולפן.
בהקלטת השיר השתתפו רבים מלהקת טוטו: דייוויד פייץ' (פסנתר), ג'ף פורקרו (תופים), סטיב לוקית'ר (גיטרה) וסטיב פורקרו (סינתיסייזר).
השיר היה הודאט השלישי שהקליטו הצמד ג'קסון ומקרטני.
קדמו לו השירים Say Say Say ו-The Man שהוקלטו כשנה קודם לכן, אך שיר זה הוא הראשון שפורסם כסינגל.
השיר יצא לאור ב-18 באוקטובר 1982. על עטיפת הסינגל הופיעה תמונה של הצמד שצולמה על ידי לינדה מקרטני, אשתו של פול.
עם יציאתו זכה השיר ליחס צונן מצד מבקרים, אך זכה להצלחה במצעדי מכירות והגיע למקום הראשון במצעד שירי הרית'ם אנד בלוז ולמקום השני בבילבורד הוט 100 ובמצעד הנורווגי.סך הכל צעד השיר במשך 16 שבועות במצעד 40 הגדולים.
עד לשנת 1985 נמכרו כ-1.3 מיליון עותקים של הסינגל וזכה למעמד פלטינה מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
לאחר יציאת השיר הוא זכה לביקורות שליליות מצד עיתונאים ומבקרי מוזיקה.
רוברט כריסטגאו תיאר את החיבור עם מקארטני כ"רעיון הגרוע ביותר של ג'קסון מאז Ben".
מגזין הרולינג סטון כינה את השיר "בלדת אמצע הדרך עלובה" ותיאר את מקארטני כמי שנראה "אבוד לאחר שהרכבת עזבה את התחנה בלעדיו".
סטפן אירווין מ-Allmusic הגדיר את השיר כ"שמאלץ מתוק".
סטיילוס מוגזין (Stylus Magazine) כינה את החיבור עם "המטומטם ללא תקנה פול מקארטני" כ"מטומטם ממש" ואילו האתר Salon.com כינה את השיר כ"דואט מטופש" שבו הפך מקארטני ל"נפיחה זקנה".
השיר עמד במרכזן של תביעות משפטיות בגין גנבה ספרותית.
התביעה הראשונה הוגשה בשנת 1984 על ידי פרד סנפורד, שטען כי השיר עושה שימוש בחלקים משירו "Please Love Me Now".
ג'קסון התעקש כי השיר הוא יצירה מקורית.
התביעה על סך 5 מיליון דולר נדחתה לאחר שחבר מושבעים, שמנה חמישה חברים, הכריע לטובתו של ג'קסון לאחר שלושה ימים של דיונים.
התביעה השנייה הוגשה בשנת 1993. ריינוד ג'ונס ורוברט ג'ונס טענו כי השיר "The Girl is Mine" יחד עם השירים "Thriller" ו-"We Are the World" מחקים את עבודתם המוזיקלית.
ג'קסון, ליונל ריצ'י וקווינסי ג'ונס היו הנתבעים.
לטענת התובעים הם היו שכנים של משפחת ג'קסון בגארי, אינדיאנה.
ג'ו ג'קסון, אביו של מייקל, קיבל מהם הקלטת דמו, שמתוכה נגנבו שלושת השירים.
ג'ונס שקל לתבוע את ג'קסון גם על השיר "Billie Jean".
במשפט זה מסר ג'קסון עדות מצולמת, בעקבותיה פסקו כל תשעת המושבעים כי הוא המחבר והמלחין של השיר.
בשנת 2008, במלאת 25 שנים להוצאת האלבום Thriller, יצא האלבום במהדורה מיוחדת בשם Thriller 25. באלבום נכלל השיר בשתי גרסאות - הגרסאה המקורית וגרסת רמיקס שנעשתה על ידי will.i.am.
גרסת הרמיקס כללה הקלטת דמו של ג'קסון שר את קטעי הסולו של בשיר אליהם נוסף קולו של will.i.am, שאף הוסיף מילים חדשות לשיר המקורי.
לאחר יציאתו זכה הרמיקס לביקורות שליליות בעיקר.
העיתונאי כריסטופר ריס כתב ש-will.i.am "עשה עבודה פנטסטית ברצח שיר קלאסי".
רוב שפילד ממגזין הרולינג סטון כתב כי העיבוד החדש הוא "מטומטם-אלים ועושה רוח" ומנסה להסתיר את "הדביקות" שבשיר שהיא "כל הרעיון של השיר".
איידן וזירי כתב ש"הראפר של להקת בלאק אייד פיז מחק לחלוטין את קולו של מקארטני מהשיר על מנת לפנות מקום לעצמו".
באתר Allmusic זכה השיר לכינוי "שיר דאנס אומלל".
טוד גילכריסט טען שהרמיקס הוא פשע, פשע שהוחמר עם ההחלטה להחליף את קולו של מקארטיני בקולו של will.i.am.
הטיימס כתב כי "מי שחשב שזה רעיון טוב ש-will.i.am מתאים להשתתף בשיר צריך להכלא בתא ללא חלונות, כשרק השירים האלה מתנגנים בו ללא הפסקה".
בניגוד למרבית הביקורות האתר PopMatters דווקא שיבח את הרמיקס וכתב שהוא "גורם לך לסלוח לשיר רע כמו הדואט עם מקארטני" והוסיף כי הביצוע החדש הוא "ספין מרענן" וההשפטה של מקארטני לא פוגעת בו.
The Girlie Show (מוכר גם כ-The Girlie Show World Tour) הוא סיבוב ההופעות הרביעי של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה, שנועד לקדם את אלבומה החמישי, Erotica.
במהלך סיבוב ההופעות ביקרה מדונה באירופה, באסיה, באמריקה הצפונית ובאמריקה הדרומית.
במהלך סיבוב הופעות הופיעה הזמרת גם בישראל.
זו הייתה ההופעה הראשונה של הזמרת בישראל, והופיעה בפארק הירקון מול קהל של 80 אלף איש.
בסך הכל נמכרו במהלך כל סיבוב ההופעות 2 מיליון כרטיסים לכל המופעים אשר נכללו בו, מה שהפך אותו לימים לסיבוב ההופעות הנשי המצליח ביותר אי-פעם במכירות כרטיסים.
מבחינה כלכלית, סיבוב ההופעות היה להצלחה גדולה גם הוא כאשר גרף 70 מיליון דולר.
המופע הוקלט פעמיים ביפן ושודר במסגרות שונות בטלוויזיה.
המופע הראשון שהוקלט שודר בטלוויזיה היפנית בלבד, ואילו המופע השני שהוקלט שודר במסגרת HBO ויותר מאוחר פורסם גם כ-DVD.
מדונה אמרה כי ההשראה לשם של סיבוב ההופעות נבעה מציור של הצייר אדוארד הופר שנקרא, Girlie Show.
"Rain" (מכיל בתוכו שירים נוספים)
The Four (דה פור) ישראל הייתה תוכנית מציאות מוזיקלית שפותחה עלי ידי "ארמוזה פורמטס" מישראל, אשר עלתה לשידור ב-14 באוקטובר 2018 במסגרת שידורי רשת 13, ונגמרה ב-14 בנובמבר 2018. הפורמט של התוכנית, נמכר בשנת 2017 לרשת פוקס האמריקאית, ונמכר ל-20 מדינות נוספות.
לאחר הצלחת התוכנית בארצות הברית נרכש הפורמט לשידור בישראל על ידי "רשת".
התוכנית כשלה ברייטינג, ולכן לא המשיכה לעונה נוספת.
את העיבוד המוזיקלי לתוכנית עשה יוסי מור.
רביעיית השופטים בתחרות היו מארינה מקסימיליאן, מוקי, דיקלה וגלעד כהנא ומנחת התוכנית הייתה אסתר רדא.
המנצחת של העונה הראשונה היא שרית אביטן.
המסיימת במקום השני, כיתריה, השתתפה לאחר התוכנית בכוכב הבא לאירוויזיון 2019 וגם שם הגיעה למקום השני.
הייחוד בפורמט, שכבר בתוכנית הראשונה מוצגת "רביעיית הגמר" שנבחרה על ידי השופטים.
בכל תוכנית מגיע מתמודד חדש לאולפן, במטרה לתפוס את המקומות של המתמודדים האחרים.
בשלב הראשון, צריך המתמודד לשיר שיר באולפן מול 4 השופטים.
רק אם קיבל את כל 4 ההצבעות (אחת מכל שופט), יופיעו על הרצפה 4 טבעות כחולות.
משמע - הוא מעפיל לשלב הבא.
במסגרת השלב השני, המתמודד שניצח בוחר מול מי מרביעיית הגמר הוא יתמודד בדו-קרב על מקום ברביעייה.
כל אחד משניהם מבצע שיר מול קהל באולפן אשר מצביע ובוחר מי ניצח בדו-קרב.
אם המתמודד החדש ניצח, אז הוא נכנס לרביעיית הגמר במקומו של המפסיד, ואם המתמודד מהרביעייה מנצח, הוא חוזר לשבת בכיסא שלו.
המנצח מוגן מהדחה באותה תוכנית שבה ניצח.
תוכנית הגמר נערכה ב-14 בנובמבר 2018, לאחר שהוחלט על קיצור העונה ל-9 פרקים, בהתאם למודל האמריקאי, עקב נתוני רייטינג נמוכים מהצפוי, ובה התמודדו ארבעת הפיינליסטים על הניצחון בתחרות כולה.
רביעיית הגמר בתחילת התוכנית הראשונה, שנערכה ב-14 באוקטובר, כללה את מיי פיינגולד, שרית אביטן, שיר לוי ויהונתן אבידני.
בתוכנית זו הפסיד אבידני בדו-קרב מול המתמודדת החדשה שירז לנציאנו, שעקב כך החליפה אותו ברביעיית הגמר.
מיי פיינגולד שניצחה בדו-קרב, נשארה ברביעיית הגמר.
בתוכנית השנייה המתמודדת כיתריה ניצחה את שירז לנציאנו ותפסה את מקומה ברביעייה, ואילו שרית אביטן ניצחה בדו-קרב הראשון שלה ונשארה בתוכנית.
בתוכנית השלישית הפסיד שיר לוי בדו-קרב מול מריה דמיטרייבה, ובכך החליפה את מקומו, ובתוכנית הרביעית שרית אביטן ומיי פיינגולד נשארו ברביעיית הגמר אחרי שניצחו את המתמודדים עדי לוי ואביתר קורקוס, זוכה העונה הראשונה של הכוכב הבא.
בתוכנית החמישית שרית אביטן ומריה דמיטרייבה נשארו בכיסא שלהן לאחר שניצחו את המתמודדים שלום קדושים ומעיין בוקריס (בהתאמה).
בתוכנית השישית שירה אטיאס ניצחה את מיי פיינגולד והצטרפה לרביעייה.
בתוכנית השביעית גיא קינן ניצח את שירה אטיאס והצטרף לרביעייה, ובתוכנית האחרונה לפני הגמר אברהם שבת הדיח את גיא קינן, ואופיר בן שטרית , שסיימה במקום השני בעונה השנייה של "The Voice ישראל", ניצחה את מריה, ולכן הרביעייה של הגמר הסופי היו: שרית אביטן, אברהם שבת, כיתריה ואופיר בן שטרית.
The Four פרק מתחרים כיסא 1 כיסא 3 כיסא 4 1 הרביעייה המקורית יהונתן אבידני שרית אביטן שיר לוי מיי פיינגולד רביעייה שנייה שירז לנציאנו 2 רביעייה שלישית כיתריה 3 רביעייה רביעית מריה דמיטרייבה4 רביעייה חמישית5 רביעייה שישית6רביעייה שביעיתשירה אטיאס7רביעייה שמיניתגיא קינן8רביעייה סופיתאופיר בן שטרית אברהם שבת
– מתמודד מקורי ברביעיית "דה פור"
מתמודדים פרקים 1 2 3 4 5 6 7 8 9 - הגמר הקרבות חלק א' ההכרעה שרית אביטן*בטוחהניצחהבטוחהניצחהניצחהניצחה←ניצחהניצחהניצחההזוכה כיתריהניצחהבטוחהבטוחהבטוחהבטוחהניצחהחסינהבטוחהניצחהאופיר בן שטריתניצחההפסידהאברהם שבתניצחהפסידגיא קינןניצחהפסיד ניצחהחסינהניצחהניצחהניצחהחסינההפסידהשרון גולבריהפסידהשירה אטיאסניצחה←הפסידההודיה אבניהפסידה מיי פיינגולד*ניצחהבטוחהבטוחהניצחהבטוחההפסידהתאיר שדההפסידהמאור ארגמןהפסידמעיין בוקריסהפסידהשלום קדושיםהפסידאביתר קורקוסהפסידעדי לויהפסיד שיר לוי*בטוחבטוחהפסיד שירז לנציאנוניצחההפסידה דיאנה אזייבהפסידה יהונתן אבידני*הפסיד יובל לב נבוןהפסיד
The Forgotten Kingdom (בעברית: "הממלכה שנשכחה") הוא סרט דרמה שהופק בארצות הברית, דרום אפריקה ולסוטו ב-2013. הסרט, שנכתב ובוים על ידי האמריקאי אנדרו מאדג' ומככב בו זנזו נגקובה מדרום אפריקה, היה מועמד בתשע קטגוריות וזכה בשלושה פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע ב-2014.
אטאנג הצעיר הוא בן בסוטו שחי כמובטל חסר מטרה בשכונות העוני של יוהנסבורג בדרום אפריקה.
הוא עוזב את העיר וחוזר לארץ מולדתו, לסוטו, לעיירה ההררית והמרוחקת בה נולד.
מטרת חזרתו היא לקבור את אביו, שהיה מנוכר אליו, וחי בנפרד בסווטו שביוהנסבורג, לאחר שעזב בעקבות מות אשתו - אמו של אטאנג, כשאטאנג היה ילד.
חזרתו של אטאנג מעלה מחדש את זיכרונות ילדותו ובמקביל הוא מתאהב בדינאו - חברת הילדות שלו, שמשמשת כמורה בבית הספר המקומי.
דרך הקשר עם דינאו נמשך אטאנג אל יופיו של הנוף ואל חוויית הקושי והמצוקה היומיומיים ונקשר מחדש אל הקהילה ששכח.
כשאביה של דינאו מציב אולטימטום לאטאנג - לשלם את המוהר הנדרש עבור דינאו ולשאתה לאישה, מתלבט אטאנג האם לשוב ליוהנסבורג או להישאר בקהילה הכפרית בלסוטו.
כל זמן שהותו בלסוטו, מלווה את אטאנג ילד יתום שהתחבר אליו ומדריך אותו במנהגי הארץ ואנשיה ונוהג לתאר את עצמו: "אני העיניים שבעננים השחורים העוקבים אחריך בארץ הזאת".
זנזו נגקובה - אטאנג מוקואניה
לבוהנג נטסאנה - ילד יתום.
ליליאן דובה - רופאה במרפאה
ג'רי פלה - אביו של אטאנג
הבמאי, אנדרו מאדג', אמריקאי מברוקלין בניו יורק, הגיע לראשונה ללסוטו כדי לבקר את אחיו ששירת במקום במסגרת חיל השלום.
לקראת הסרט שהוא סרט הבכורה באורך מלא שלו, שהה הבמאי בלסוטו כמעט שנה לפני תחילת הצילומים, למד להכיר את הווי הארץ, התוודע לאנשי העיירות והכפרים ואסף סיפורים.
לדבריו, הוא ניסה ליצור סרט בסגנון לירי-אלגורי כשהסרטים שהשפיעו עליו בכיוון זה הם: "Men with Guns" של ג'ון סיילס (1997), "סיפור פשוט" של דייוויד לינץ' (1999) ו-"Walkabout" של ניקולס רוג (1971).
עוד אמר הבמאי כי ניסה ליצור סרט שיהיה בראש וראשונה חזותי ויסופר דרך הצבעים שבנופי הארץ ובפניהם של אנשי הבסוטו.
הסרט צולם בחודשים מרץ-מאי 2011, במשך 54 ימי צילומים.
הסרט צולם ביוהנסבורג שבדרום אפריקה ובאתרים רבים בלסוטו, בהם סמונקונג , רומא, מאלאואננג , מוחוטלונג , ספיקנג , מלאלאה , קות'ינג , מוהאל'ס הוק ומוריג'ה .
במרץ 2014, לאחר הקרנת הבכורה בלסוטו בפני לטסי השלישי, מלך לסוטו והמלכה, מאסנאטה מוהאטו סיסו, יצא הסרט למסע הקרנות בקהילות בהן הוא צולם.
הצגת הבכורה של הסרט הייתה ב-5 באפריל 2013 בפסטיבל הקולנוע העצמאי של אשלנד המתקיים באשלנד שבאורגון.
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל אשלנד ובפסטיבלים נוספים בהם הציג, כגון פסטיבל הסרטים של סרסוטה , פסטיבל הסרטים של פלורידה ובפסטיבל הסרטים של קיימברידג' .
הסרט היה מועמד בתשע קטגוריות (כולל פרס הסרט הטוב, הבמאי הטוב והשחקן הראשי הטוב) וזכה בשלושה פרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע בטקס העשירי לפרסי האקדמיה האפריקאית לקולנוע : פרס השחקן הילד הטוב ביותר ללבוהנג נטסאנה, פרס על הישגים בצילום לקרלוס דה קרוואליו ופרס הסאונד.
הסרט זכה לדירוג של 86% באתר Rotten Tomatoes.
לזלי פלפרין, מבקר הקולנוע של הגרדיאן, העניק לסרט שלושה כוכבים מתוך חמישה.
הוא כותב כי מדובר בסרט המשלב ריאליזם קלאסי עם דמויות צבעוניות, נופים עוצרי נשימה בציפוי קליל של על-טבעי.
הוא סובר כי חלק מהצופים עשויים למצוא את הסיום כחיובי באופן מפתיע, אבל עבור אחרים זו תהיה הנקודה המושכת שתסייע לפן המסחרי.
דייוויד קלאק, מבקר הקולנוע של Time Out, העניק לסרט אף הוא שלושה כוכבים מתוך חמישה.
הוא רואה בסרט כ"סרט מסע" שבו עובר הגיבור, דרך מפגשיו עם הנופים והאנשים אותם הוא פוגש, מסע מהציניות והתועלתנות הקרה של הכרך העירוני אל המנהגים והמסורות, כולל האמונות התפלות של הקהילה הכפרית.
טרוור ג'ונסטון מבקר הקולנוע של Radio Times נתן לסרט ארבעה כוכבים מתוך חמישה.
הוא רואה בהתייחסות הסרט לבעיות החברתיות שיוצרת מחלת האיידס כאחד הנושאים המרכזיים בסרט.
The Girls Tour הוא סיבוב ההופעות השלישי של הזמרת-יוצרת הבריטית ריטה אורה.
סיבוב ההופעות החל באירופה והסתיים באירופה גם כן.
הופעת הפתיחה התקיימה ב-11 במאי 2018, בסקוטלנד שבגלאזגו.
The Girlie Show: Live Down Under הוא אלבום וידאו של הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה.
אלבום הווידאו יצא לאור ב-25 באפריל 1994, על ידי חברות התקליטים וורנר מיוזיק ויג'ן, וורנר רפרייז וידאו ומאבריק רקורדס.
אלבום הווידאו כולל את הופעתה של מדונה ביפן במסגרת סיבוב ההופעות "The Girlie Show World Tour", שהתקיימה ב-19 בנובמבר 1993. הווידאו יצא לאור במקור כסרט טלוויזיוני ששודר על ידי HBO ב-1993 תחת הכותרת "Madonna Live Down Under: The Girlie Show".
בשנת 1998 הוא יצא לאור מחדש על גבי פורמט די וי די והיה לווידאו המוזיקלי הראשון שיצא לאור על גבי פורמט זה אי פעם מלבד, The Three Tenors in Concert.
הווידאו הופץ במקור על ידי רשת HBO והפך למשדר הטלוויזיוני הנצפה ביותר של הרשת לאותה שנה.
במקור, המופע שתוכנן ל-20 בנובמבר היה זה שאמור היה להיות משודר, אך המופע בוטל ולכן במקומו שודר המופע של 19 בנובמבר.
בשנת 1995 הווידאו היה מועמד לפרס גראמי בקטגוריית "הקליפ המוזיקלי הארוך הטוב ביותר".
הווידאו זכה להצלחה באוסטרליה שם הגיע למעמד פלטינה משולשת ואף זכה להצלחה גם בממלכה המאוחדת שם הגיע למעמד פלטינה.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה 3×45,000ארצות הברית (RIAA)זהב50,000ברזיל (Pro-Música Brasil)זהב25,000הממלכה המאוחדת (BPI)פלטינה50,000
השיר ראה אור כסינגל הראשון מהאלבום הראשון של הלהקה.
השיר זכה להשמעות רבות בסרטי קולנוע ובתוכניות טלוויזיה.
השיר נכנס למקום ה-67 של להיטי העשור בדירוג של פיצ'פורק.
מאט לנסקי ביים את הקליפ לשיר ושילב קטעים שצילם וילי לנסקי.
הקליפ מספר על איש המתאבל על כלבו שמת, מטביע את יגונו בטיפה המרה ואז נוהג בשכרות.
הסוף מרמז שרכבו התרסק במשאית הובלה.
בן ברידוול - שירה וגיטרה
כריס ארלי - גיטרה בס
טים מיניג / סרה קהון - תופים
שירים עם תווים מתוך The Funeral
מחשבות פליליות (עונה 2, פרק 15)
פלאש פורוורד (עונה 1, פרק 22)
אחת שיודעת (עונה 3, פרק 22) (שרה: סרינה ריידר)
מגרש ביתי (עונה 4, פרק 7)
איך פגשתי את אמא (עונה 8, פרק 1)
The Getaway הוא אלבום אולפן מאת להקת הרוק האמריקאית רד הוט צ'ילי פפרז, שיצא ביוני 2016. זהו אלבום האולפן ה-11 של הלהקה.
אלטון ג'ון - פסנתר (ב"Sick Love")
מאורו רפוסקו - כלי הקשה (ב"Sick Love")
בריאן "דיינג'ר מאוס" ברטון - סינתיסייזר
The Gift (בעברית: תצפית לכוכבים) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת האמריקאית פיה מיה.
האלבום יצא לאור ב-23 בדצמבר 2013 על ידי חברת התקליטים אינטרסקופ רקורדס.
The Get Weird Tour הוא סיבוב הופעות של להקת הבנות ליטל מיקס אשר נועד לקדם את אלבומן השלישי Get Weird.
זהו היה סיבוב ההופעות הבין לאומי הראשון של הלהקה לאחר שזו הייתה הפעם הראשונה בה הופיעו מחוץ לבריטניה.
סיבוב ההופעות התחיל ב-13 במרץ 2016 בוויילס ונגמר ב-26 באוגוסט אותה שנה באנגליה כאשר במהלך סיבוב ההופעות הופיעו גם במקומות כמו אוסטרליה, איטליה ויפן.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה כאשר במרבית ההופעות נמכרו רוב הכרטיסים.
בסך הכל נמכרו 377,682 כרטיסים בכל היעדים וסיבוב ההופעות גרף 22.1 מיליון דולר.
במהלך סיבוב ההופעות, יצא DVD שלו.
The Glory Days Tour הוא סיבוב ההופעות הרביעי של להקת הבנות ליטל מיקס אשר חל ב-21 במאי 2017 בבירקנהד ונגמר ב-25 במרץ 2018 בלונדון.
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הלהקה 77 פעמים ברחבי אירופה ואף גם ביפן, אוסטרליה וניו זילנד.
את סיבוב ההופעות חיממו מספר זמרים ביניהם לואיזה ג'ונסון ואלה אייר ששימשו זמרות חימום במספר מופעים באירופה בעוד זואי באדווי שימשה כזמרת חימום באוסטרליה.
גם הזמרת הערבייה-ישראלית לינא מח'ול שמשה כזמרת החימום של הלהקה בחלק מהמופעים בבריטניה ואף לויד מייסי אחד מכוכבי האקס פקטור הבריטי שימש גם כזמר חימום במופע אחד במנצ'סטר.
סיבוב ההופעות הפך לסיבוב המצליח ביותר של הלהקה עם מכירות כרטיסים של 810,810 כרטיסים ו-42 מיליון דולר מ-57 מופעים.
"The Fox (What Does the Fox Say?)" (בתרגום חופשי לעברית: "השועל (איך עושה שועל?)") הוא סינגל וסרטון וויראלי של הצמד הקומי הנורווגי, יילוויס.
הווידאו קליפ, שפורסם ב-3 בספטמבר 2013, היה הסרטון הטרנדי המוביל ביותר לשנת 2013 ביוטיוב.
נכון למאי 2021, לווידאו קליפ יש יותר ממיליארד צפיות ביוטיוב.
השיר הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הנורווגי, והצליח להגיע, בשיאו, למקום השישי בבילבורד הוט 100 למשך שלושה שבועות רצופים.
עד להוצאתו של השיר "Am I Wrong" של ניקו ווינץ בארצות הברית, השיר היה השיר המדורג ביותר של אמן נורווגי שהופיע בבילבוד הוט 100, אחרי "Take on Me" של א-הא.
במקור, השיר היה "אנטי-להיט", שהופק כחלק מהעונה החדשה של הצמד בתוכנית האירוח הנורווגית, I kveld med YLVIS , והועלה ליוטיוב כטיזר, "The Fox", "נוצר כדי להיכשל", נהפך לוויראלי, ונהיה שיר "הפריצה" של יילוויס, ומשך תשומת לב בינלאומית להרכב.
ב-2013, הצהירה יילוויס כי לא היו תוכניות להוציא אלבום שמכליל את השיר או כל המשך אליו.
נכון לדצמבר 2021, לשיר יש יותר מ-136 מיליון השמעות בספוטיפיי.
מקוםתאריםמכירותאוסטרליה (ARIA)פלטינה70,000קנדה (Music Canada)זהב40,000ניו זילנד (RMNZ)זהב7,500נורווגיה (IFPI Norway)פלטינה 12×120,000הממלכה המאוחדת (BPI)כסף200,000ארצות הברית (RIAA)פלטינה1,367,000סטרימינגדנמרק (IFPI Denmark)זהב900,000
מדינהתאריך פורמטחברת תקליטיםהערות נורווגיה 2 בספטמבר 2013 הורדה דיגיטלית פרלופון מיוזיק נורווגיה ארצות הברית 16 בספטמבר 2013 דרום קוריאה 10 בספטמבר 2013 וורנר מיוזיק קוריאה גרמניה 11 באוקטובר 2013 CD פרלופון
The Frog Prince הוא פסקול סרט הקומדיה הרומנטית בהפקה האנגלית והצרפתית, "הנסיך-צפרדע" (1984), שיצא לאקרנים ב-1985 על ידי איילנד ויזואל ארטס, חברת בת של איילנד רקורדס.
את המוזיקה הלחינה הזמרת, הפזמונאית והמוזיקאית האירית אניה, אך רק שתיים מהרצועות הוקלטו על ידה, "The Frog Prince" ו-"Dreams", כששאר הרצועות הוקלטו על ידי מוזיקאים אחרים או בעיבוד והפקה של ריצ'רד מייהיל; בפסקול נכללו גם כמה סטנדרטי ג'אז.
הוא הופץ מחדש באוגוסט 1999 על ידי ספקטרום מיוזיק.
אניה – שירה ("The Frog Prince" ו-"Dreams"), כלי נגינה שונים
רומא ראיין – כתיבה ("The Frog Prince")
צ'ארלי מק'גטיגן – כתיבה ("Dreams")
ריצ'רד מייהיל – הפקה, סדר (רצועות בהלחנתה של אניה)
פיליפ בגלי – הנדסה (רצועות בהלחנתה של אניה)
אנדרו בולנד – מיקסינג (רצועות בהלחנתה של אניה)
The Gleaner (מילולית: המלקט) הוא עיתון בוקר יומי בשפה האנגלית היוצא לאור בקינגסטון שבג'מייקה מאז 13 בספטמבר 1834.
היומון נוסד בידי האחים ג'ייקוב וג'ושוע דה קורדובה, ופעל למעלה מ-150 שנה בשם "The Daily Gleaner".
ב-7 בדצמבר 1992 שונה שם העיתון לשמו הנוכחי.
העיתון מתפרסם בידי בית ההוצאה לאור של חברת Gleaner.
העיתון נחשב עיתון מתעד של ג'מייקה.
"The Fool on the Hill" (בעברית: "הטיפש על הגבעה") הוא שיר של להקת הרוק האנגלית הביטלס מתוך האלבום Magical Mystery Tour משנת 1967. הוא נכתב והושר על ידי פול מקרטני ונכתב תחת הקרדיט לנון-מקרטני.
המילים מתארות את ה"טיפש" הבודד שאינו מובן על ידי אחרים, אך למעשה הוא חכם.
מקרטני טען כי הרעיון לשיר הוא מקלף הטארוט בעל אותו השם, ואולי מהמהרישי מהש יוגי.
מקרטני השמיע את השיר לג'ון לנון במהלך העבודה על "With a Little Help from My Friends" במרץ 1967. בשלב זה, למקרטני היה את הלחן בלבד, והמילים הושלמו רק בספטמבר.
זה היה הפרויקט הראשון של הלהקה לאחר מותו של האמרגן שלה, בריאן אפשטיין.
מקרטני הקליט לראשונה סקיצה של השיר ב-6 בספטמבר 1967. גרסה זו שוחררה מאוחר יותר באוסף Anthology 2. ההקלטות עצמן החלו ב-25 בספטמבר בטכניקת אובר-דאבינג.
ב-27 בספטמבר מקרטני הקליט קטעי שירה נוספים.
ב-20 באוקטובר נוספו קולות החלילים.
הקטע של השיר בסרט הטלוויזיה "Magical Mystery Tour" צולם בנפרד משאר הסרט וללא ידיעת חברי הביטלס האחרים.
מקרטני הצטלם לבדו מבצע את השיר, בהרים שליד ניס שבצרפת.
הצילומים בוצעו על ידי הצלם אוברי דיואר ב-31 באוקטובר.
המיקום היה בהרים בפנים הארץ מהעיר.
בקליפ נראה מקרטני עושה פנטומימה לשיר בזמן שדיואר צילם את הזריחה.
הקליפ היה הקטע המוזיקלי היחיד בסרט שצולם באמצעות צילום מקצועי, ולמעשה בוצע כששאר הסרט היה כבר בשלב העריכה.
פיטר בראון, שתיאם את ענייני העסקים של הביטלס לאחר מותו של אפשטיין, טען כי עלויות הצילום היו כ-4,000 פאונד.
העריכה לקליפ הייתה מורכבת, מכיוון שדיואר ומקרטני לא השתמשו בקלאפר.
"The Fool on the Hill" וחמשת השירים הנוספים מסרט הטלוויזיה קובצו לאלבום כפול.
בארצות הברית בחרה קפיטול רקורדס להוסיף סינגלים קודמים לאלבום שיצא ב-27 בנובמבר 1967, בעוד שפרלופון הוציאה את האלבום ב-8 בדצמבר.
הסרט שודר בבריטניה ב-BBC1 ב-26 בדצמבר, אך בשחור-לבן במקום בצבע.
הסרט נחשב לכישלון, ובארצות הברית סירבו להקרינו.
בניגוד לסרט, האלבום Magical Mystery Tour התקבל בביקורת חיובית.
בשנת 2018, צוות המוזיקה של Time Out London דירג אותו במקום ה-34 ברשימת שירי הביטלס הטובים ביותר.
עד סוף שנות ה-70, "The Fool on the Hill" היה לאחת הבלדות המוקלטות ביותר של מקרטני.
בשנת 1968 סרז'יו מנדז הקליט גרסת כיסוי לשיר שהגיעה לעשירייה הראשונה בארצות הברית.
בשנת 1971 ביצוע של שירלי באסי הגיע למקום ה-48 במצעד הסינגלים הבריטי.
הלן רדי הקליטה אף היא את השיר.
תשע שנים לאחר התפרקות הצמד, יורית'מיקס התאחדו בינואר 2014 כדי לבצע את "The Fool on the Hill" כהצדעה לביטלס.
בשנת 2011, מיקס חדש של השיר יצא לאייטונס.
פול מקרטני – שירה, פסנתר, גיטרה אקוסטית, חלילית, בס, חלילית אירית
ג'ון לנון – גיטרה קלאסית, מפוחית, נבל פה
ג'ורג' האריסון – גיטרה אקוסטית 12 מיתרים, מפוחית
רינגו סטאר – תופים, מאראקס, מצלתיים אצבע
כריסטופר טיילור, ריצ'רד טיילור, ג'ק אלורי – חלילים
"The Giver (Reprise)" הוא סינגל של הדי ג'יי והמפיק המוזיקלי הבריטי, דיוק דומונט, המהווה רמיקס ווקאלי לשיר "The Giver" של דיוק דומונט.
הסינגל יצא ב-14 ביוני 2015 בהוצאת חברת התקליטים טורבו רקורדינגס.
השיר נכתב על ידי דיוק דומונט, ביירון סטינגילי, האל ריסטון, ביירון ביורק וקלי-לי הנרי-דווילה, והופק על ידי דיוק דומונט.
נכון ליולי 2023, הסינגל הושמע למעלה מ-51 מיליון פעמים ביוטיוב, ולמעלה מ-47 מיליון פעמים בספוטיפיי.
אזורתאריךפורמטחברת תקליטיםהערות הממלכה המאוחדת 14 ביוני 2015הזרמת מוזיקה, הורדת מוזיקה טורבו רקורדינגס
"The Game Awards" הוא טקס פרסים שנתי הנחשב לאחד מטקסי הפרסים היוקרתיים ביותר בעולם בתחום משחקי הווידאו.
לאורך השנים הטקס התקיים במיקומים שונים ברחבי ארצות הברית, כולל תיאטרון מיקרוסופט בלוס אנג'לס שבקליפורניה, תיאטרון דולבי בהוליווד שבקליפורניה ותיאטרון פיקוק בלוס אנג'לס שבקליפורניה.
הטקס מוצג בשידור חי במספר פלטפורמות סטרימינג, כולל YouTube, Twitch וערוצי מדיה חברתית שונים.
The Four Lads (תרגום: ארבעת הבחורים) היו רביעיית זמר קנדית שזכתה בסינגלי זהב ואלבומי זהב רבים בשנות ה-50 וה-60 של המאה העשרים.
הרביעייה המקורית גדלה יחד בטורונטו, העיר הגדולה במדינת אונטריו שבקנדה, שם למדו לשיר בבית הספר למקהלה על שם סנט מייקל.
החברים הראשונים בהרכב היו קונארד "קוני" קודריני, בס, ג'ון ברנרד "ברני" טוריש, טנור ומעבד מוזיקלי, ג'יימס פ.
"ג'ימי" ארנולד, סולן ופרנק "פרנקי" בוסלי, בריטון ומנהל הקבוצה.
קודריני וטוריש הקימו הרכב עם שני תלמידי סנט מייקל נוספים, רודי מוגרי וג'ון פרקינס, שלימים ייסדו את "The Crew-Cuts" .
הקבוצה נודעה בכמה שמות 'The Otnorots' ("טורונטו" מאויתת לאחור) ו-'The Jordonaires' (The Jordanaires ששרו קולות רקע בלהיטים של אלביס פרסלי היו להקה אחרת).
כשמוגרי ופרקינס עזבו את הלהקה כדי להתרכז בלימודיהם, קודריני וטוריש הצטרפו לארנולד ובוסרי לרביעייה חדשה.
הם התאמנו עד שהשיגו את ההרמוניות הנקיות שלהם, בין אם בשירי ספיריטואלז, מוזיקה נוצרית או פופ.
הם קראו לעצמם במקור "ארבעת הדוכסים", אבל גילו שקבוצה מדטרויט כבר השתמשה בשם הזה, אז הם שינו אותו לארבעת הבחורים – The Four Lads.
בשנת 1950, החלו The Four Lads לשיר במועדונים מקומיים ועד מהרה צברו פופולריות.
הם נשלחו לניו יורק, שם הבחין בהם מיץ' מילר , הנציג של A&R בחברת קולומביה רקורדס, שביקש מהם לבצע קולות רקע לכמה מהאמנים שהקליט.
אחד מאותם אמנים, ג'וני ריי , הפך לכוכב גדול ב-1951 עם השירים "Cry" ו-"The Little White Cloud That Cried" , כאשר The Four Lads מבצעים את קולות הרקע עבורו.
לאחר הצלחת השירים הראשונים של ג'וני ריי, The Four Lads חתמו על חוזה הקלטות עם קולומביה רקורדס.
בתחילת 1952, הם הקליטו את השיר הראשון שלהם, "Turn Back", פרי עטו של חבר הקבוצה ברני טוריש תחת שם בדוי.
השיר שוחרר על ידי חברת הבת של קולומביה Okeh Records, אך לא הצליח.
מאוחר יותר באותה שנה, הקבוצה השיגה את הלהיט הראשון שלה אי פעם עם השיר "The Mocking Bird" שגם הוא נכתב על ידי טוריש.
השיר התבסס על מנגינה מהפרק השני של הסימפוניה התשיעית של אנטונין דבוז'אק (הידועה בשם "סימפוניית העולם החדש") וכלל ליווי מוגבל ביותר של כלי הקשה ובס.
השיר הגיע למקום ה-23 ברשימת מצעדי הפופ.
בעקבות ההצלחה The Four Lads הועברו במהירות ללייבל קולומביה רקורדס, שם המשיכו לצבור להיטים נוספים, ונשארו שם עד 1960.
בשנת 1953, הלהקה זכתה בתקליט הזהב הראשון שלה, עם "איסטנבול (לא קונסטנטינופול)".