tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2 ביוני 2017, הצמד הוציא, בשיתוף פעולה עם פקינג דאק , את הסינגל "Fake Magic".
השיר הגיע, בשיאו, למקום ה-34 באוסטרליה.
כמו כן, זכה באישור הסמכה מסוג פלטינה משולשת מ-ARIA.
ביוני-אוגוסט, הצמד הופיע, לצד אמנים אחרים, כמופע החימום של קולדפליי כחלק מסיבוב ההופעות שלהם, A Head Full of Dreams Tour .
ב-5 באוקטובר 2018, הצמד הוציא את המיני-אלבום השני שלו, Champagne Eyes.
ב-28 בפברואר 2020, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם סוני פודרה וקינג הנרי , את הסינגל "Before U".
אלון שביט (נולד ב-1961 ברחובות, ישראל) הוא ארכאולוג ישראלי, מייסד עמותת מכון ישראלי לארכאולוגיה, מייסד הפרויקט הארכאולוגי-הקהילתי בעיר לוד ומחלוצי פתיחת תחום הארכאולוגיה לתחרות שוק בישראל.
שביט ניהל את הסקר הארכאולוגי שקדם להקמת העיר מודיעין, הסקר בתוואי כביש חוצה ישראל (כביש 6) וניהל חפירות רבות בהן החפירה בבית הקברות ממילא אשר קדמה להקמת מוזיאון הסובלנות בירושלים, בתל מלוט ("גבתון" המקראית), בתל חמיד, בעיר לוד ובאתרים נוספים.
שביט הוא העורך הראשי של הוצאת "אריאל", עורך הערכים הארכאולוגיים באנציקלופדיה העברית המקוונת ועורך כתב העת "לוד דיוספוליס - עיר האלוהים".
בשנת 2022 הוענק לד"ר אלון שביט פרס מטעם האגודה הארכאולוגית הישראלית לתרומה ייחודית לקהילה הארכאולוגית.
אלון שביט נולד ברחובות בשנת 1961 לעמוס ורבקה שביט.
לאחר שנפצע בשירותו הצבאי בחטיבת הצנחנים שירת כמש"ק ידיעת הארץ וכקצין הסברה במילואים.
לאחר שחרורו למד תואר ראשון בארכאולוגיה ובלימודי ארץ-ישראל באוניברסיטת חיפה.
במהלך לימודיו שימש כמנהל שטח בחפירות מזבח הר עיבל בניהולו של אדם זרטל.
בהמשך למד תואר שני בארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
את עבודת המוסמך ביצע בהנחיית פרופסור ישראל פינקלשטיין.
כותרת המחקר 'עמק אילון וסביבתו בתקופת הברונזה והברזל'.
המחקר התמקד במערך היישובי סביב תל גזר בתקופה הברונזה והברזל.
שביט ביצע חפירות ארכאולוגיות בשני אתרים הסמוכים לתל גזר - תל מלוט המזוהה כגבתון המקראית בה חפר יחד עם אסף יסעור-לנדאו ותל חמיד - המזוהה גם הוא כגבתון או גתיים ובה חפר יחד עם סם וולף.
בשנת 2003 הגיש לבית הספר למדעי היהדות באוניברסיטת תל אביב את עבודת הדוקטור שלו בארכאולוגיה, אשר נערכה אף היא בהנחיית פרופסור ישראל פינקלשטיין.
כותרת העבודה: 'מערכים יישוביים במישור החוף הדרומי של ארץ ישראל בתקופת הברזל ב'.
העבודה כללה סקר נרחב במישור החוף הדרומי וחפירה בתל חמיד ובנתיב העשרה יחד עם אסף יסעור-לנדאו.
חלק מתוצאת הסקרים הארכאולוגים בעמק איילון ובמישור החוף הדרומי פורסמו ב"מפת גזר" (מפה מס' 82) בסקר הארכאולוגי של ישראל.
עם הקמת רשות העתיקות ב-1 באפריל 1990 נמנה שביט על עובדיה ובה עבד עד שנת 1994. בין תפקידיו ברשות העתיקות היה ארכאולוג מחוז תל אביב ומחוז המרכז.
בשנים 1990 – 1991 ניהל סקר ארכאולוגי קדם-תכנון של העיר מודיעין.
בשנים 1994 – 1997 שימש שביט כמנהל הפרויקט הארכאולוגי בתוואי כביש חוצה ישראל (כביש 6).
שביט ניהל את הסקר הארכאולוגי שקדם לתכנון הכביש, ליווה את ועדות התכנון וריכז את חפירות ההצלה לאורך תוואי הכביש.
היה זה מפעל חפירות מהמורכבים והגדולים עד אז בתולדות מדינת ישראל ובמסגרתו הועסקו ארכאולוגים מהמכונים לארכאולוגיה של האוניברסיטאות השונות בישראל לצד משלחות רשות העתיקות.
בשנת 1997 הזמין ראש המכון לארכאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור ישראל פינקלשטיין, את שביט לייסד את "רמות ארכאולוגיה", גוף ביצועי של אוניברסיטת תל אביב לארכאולוגיה חוזית.
כאשר חש שביט שרשות העתיקות ביצעה באותם ימים פעולות שונות להצרת צעדיהם של המכונים לארכאולוגיה בתחום הארכאולוגיה יזמו פינקלשטיין ושביט הגשת עתירה לבג"ץ בטענה לניגוד עניינים בהתנהלותה של רשות העתיקות.
לטענת העותרים לא ייתכן שרשות העתיקות כגוף סטטוטורי הממונה על העתיקות בישראל, על הפיקוח ועל מתן ההיתרים לחפירות תנהג במקביל גם כגוף ביצועי מונופולי לאותם שירותים שהיא אמורה לפקח עליהם.
בשנת 2002 יזם שביט את הקמת "מכון ישראלי לארכאולוגיה", עמותה להפצת הידע הארכאולוגי בציבור הרחב.
בשנת 2005 יזם שביט את מיזם הארכאולוגיה הקהילתית בלוד ומאז הוא משמש כמנהלו.
במסגרת המיזם השתתפו תלמידים מלוד בתוכנית לימודים שנתית על הארכאולוגיה ומורשת עירם.
שיאה של התוכנית הוא בהשתתפות התלמידים בחפירה ארכאולוגית בעיר העתיקה.
אחד מהפרויקטים הגדולים שהתבצעו במסגרת התוכנית הייתה החפירה והשימור של ח'אן אל-חילו אשר בוצעו בשיתוף תלמידי העיר.
בנוסף, ד"ר שביט פעל להקמתה של ועדת השימור בעיר לוד ואף ייסד את "כנס לוד" המתקיים בעיר מדי שנה, במהלך שבוע השימור, בחודש מאי.
בשנת 2008 יסד שביט ומנהל מאז את "קדם – כול מה שקדום בע"מ", חברה המספקת שירותים ארכאולוגיים מגוונים לסקטור הפרטי.
חברת "קדם" ניהלה את החפירה הארכאולוגית בבית הקברות של ממילא אשר קדמה להקמת מוזיאון הסובלנות בירושלים.
פרויקט החפירה בממילא נוהל על ידי אלון שביט יחד עם אמיר כהן-קלונימוס והוא נחשב לאחת מהחפירות הגדולות והמורכבות שבוצעו בישראל.
במהלך הפרויקט הועסקו למעלה מ-400 אנשי צוות ועובדים ביממה באתר ששטחו כ-6 דונם.
החפירה לוותה בעניין תקשורתי בשל התנגדות הפלג הצפוני של התנועה האיסלמית להקמת המוזיאון.
ד"ר שביט הוא עורך הערכים הארכאולוגיים באנציקלופדיה העברית המקוונת.
החל משנת 2015 הוא משמש גם כעורך כתב העת "לוד, דיוספוליס – עיר האלוהים", כתב עת להיסטוריה, לארכאולוגיה ולמורשת של העיר לוד וסביבתה.
שביט משמש כעורך ראשי של הוצאת "אריאל" לאחר פטירתו של מייסד ההוצאה, אלי שילר והעברתה של ההוצאה לניהולו של מכון ישראלי לארכאולוגיה.
בין השנים 2002 - 2009 היה שביט יו"ר ועד האגודה השיתופית החקלאית והוועד המוניציפלי של גני הדר.
כמו כן, בשנים 2005 – 2009 היה חבר מליאת המועצה האזורית גזר.
במהלך כהונתו ייסד את ועדת השימור של המועצה.
שביט א' 1992. עמק אילון וסביבתו בתקופות הברונזה והברזל.
עבודת מוסמך, אוניברסיטת תל אביב
שביט א' 1994. סקר ארכאולוגי בכביש חוצה ישראל.
ירושלים (34 עמודים, נספחים ומפות)
ירושלים (31 עמודים, 40 מפות)
שביט א' 1996. סקר חלופה לקטע 19, כביש חוצה ישראל.
שביט א' 2003. מערכים יישוביים במישור החוף הדרומי של ארץ ישראל בתקופת הברזל ב'''.
שביט א' 2022. השטן מהלך בעיר האלוהים.
המיזם הארכאולוגי-הקהילתי בעיר לוד, סיכום זמני.
רוזנברגר א' ושביט א' 1993. לוד, נוה ירק.
יסעור לנדאו א' ושביט א' 1999. נתיב העשרה.
2012. תעשיית הסיד בגבעות מודיעין לאור הסקר הארכאולוגי.
הכנס התשיעי למורשת מודיעין וסביבותיה, תקצירי הרצאות.
מורשת מכוננת עיר – הפרויקט הארכאולוגי הקהילתי בלוד העתיקה.
בתוך: שביט, א', דעאדלה, ת', וגדות, י' (עורכים), לוד: "דיוספוליס – עיר האלוהים", קובץ מחקרים בהיסטוריה ובארכאולוגיה של לוד, כרך א'.
הארכאולוגיה הקהילתית כנדבך מרכזי במעשה השימור: פרויקט לוד העתיקה כמקרה מבחן.
אשכנזי, ח', גדות, י', שביט, א' ושמואלי, א' 2016. לוד: תפרושת יישובית מהתקופה הנאוליתית ועד ימינו.
בתוך: שביט, א', דעאדלה, ת' וגדות, י' (עורכים), לוד: "דיוספוליס – עיר האלוהים", כרך ב.
שביט, א' 2018. ח'אן חילו בלוד העתיקה והח'אנים העירוניים בארץ ישראל.
בתוך: שביט, א' (עורך), לוד: "דיוספוליס – עיר האלוהים", קובץ מחקרים בהיסטוריה ובארכאולוגיה של לוד, כרך ד'.
בתוך: עמית־כהן, ע' (עורכת), אתרים, המגזין.
פרוגרמה, תיק תיעוד ותיק תיעוד הנדסי.'' הוצאת מכון ישראלי לארכאולוגיה (ע"ר).
אלון שבו (נולד ב-14 ביוני 1990) הוא קונדיטור ישראלי המזוהה עם סגנון מינימליסטי, בעל רשת קונדיטוריות הנושאת את שמו ולה שלושה סניפים בתל אביב.
אלון שבו נולד וגדל בירושלים.
הוריו של שבו הם בעלי קייטרינג.
הוא למד במכינה הקדם-צבאית תל"ם ושירת בצה"ל ביחידה הטכנולוגית של חיל המודיעין.
עם השחרור מהצבא החל לעבוד כטבח במסעדת "השולחן" של עומר מילר.
לאחר שלושה חודשים עבר למאפים וניהל את הקונדיטוריה במסעדות "חדר אוכל" ו"שולחן" של מילר.
במקביל לעבודתו כקונדיטור החל ללמוד רפואת שיניים באוניברסיטת תל אביב, אך עזב את הלימודים לאחר שלוש שנים.
לאחר מכן סיים לימודים בבית הספר הגבוה לקולינריה "בישולים".
ב-2018 הקים סטודיו לקונדיטוריה בפלורנטין, ולצד עבודתו בייעוץ קולינרי ופיתוח מתכונים לחברות מסחריות, גם העביר בחלל הסטודיו סדנאות לקונדיטוריה.
במהלך מגפת הקורונה יצר גרסאות מקוונות לסדנאות אלה, שזכו להצלחה בציבור.
בשנת 2021 פתח לראשונה קונדיטוריה שמכרה גם לקהל הרחב, במתחם שוק העלייה.
באותה שנה גם הציג בתערוכה "הנשף" במוזיאון העיצוב חולון את המיצג "חדר ההקצפות", ובפסטיבל Immersive Adventures עבד עם שוזר הפרחים רן גולן כדי לעצב במת פרחים שעליה הוגשו קינוחים שלו.
ב-2022 נפתחה החנות השנייה של שבו ברחוב שינקין בתל אביב.
במקביל הודיע שבו כי בעקבות הביקוש למוצרים כשרים, החליט להפוך את החנות והקונדיטוריה שלו לכשרות, בפיקוח כשרות צהר.
באותה שנה החל במיזם "שעת יפה", מחווה לשעת התה הבריטית שערך פעמיים בשבוע במלון הבוטיק ג'אפה בתל אביב.
בעקבות ההצלחה של המיזם פתח ב-2024 חנות נוספת בלובי המלון.
מאז 2010 נמצא בזוגיות עם מיכאל, איש הייטק במקצועו.
השניים מתגוררים בשכונת פלורנטין בתל אביב.
אלון רותם (נולד ב-20 במאי 1984) הוא מורה, מחנך, מלווה רוחני, סופר, תסריטאי ומחזאי ישראלי.
שותף בפודקאסט שוליית הקוסם עם יוני שלמון.
יוצר הסדרה הפלנטונים, יחד עם שני האריס, עבור כאן חינוכית
יוצר הסדרה עלילות ארץ גושן, יחד עם אסי צובל, עבור ערוץ מאיר לילדים
יוצר הסדרה מעמול, עבור ערוץ מאיר לילדים
תסריטאי ומפיק "ניגון", בבימוי יוני שלמון, סרט אנימציה קצר זוכה פרסים
כמו דג במים – מחזה לילדים.
זוכה פרס המחזה, פסטיבל חיפה להצגות ילדים 2025
המעבדה המופלאה שלי – ספר מדעי לנוער, יצא לאור בהוצאת ידיעות ספרים, 2017
שלוש לחצות – ספר מתח, יצא לאור בהוצאת פרדס, 2018
הבלאגן שרצה להיות קטן – ספר ילדים, יצא לאור בהוצאת כתר, 2024 נבחר למצעד הספרים של משרד החינוך לשנת תשפ"ו.
אלונה טל פרנקו (נולדה ב-7 במרץ 2009) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
טל פרנקו מתאמנת במועדון מכבי תל אביב.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית לנערות שנערכה בתל אביב-יפו שבישראל ביוני זכתה במדליית זהב קבוצתית יחד עם ליאן רונה, דניאלה מוניץ ומישל מוניץ בתוצאה של 120.600 נקודות.
בנוסף, זכתה במדליית ארד בתרגיל החישוק בתוצאה של 31.350 נקודות.
באליפות העולם בהתעמלות אמנותית לנערות שנערכה בקלוז'-נאפוקה שברומניה ביולי זכתה במדליית זהב בתרגיל החישוק בתוצאה של 31.600 נקודות.
בנוסף, זכתה במדליית כסף קבוצתית יחד עם ליאן רונה, רג'ינה פולישצ'וק, יעל אלוני גולדבלט ונבחרת הנערות הקבוצתית בתוצאה של 180.350 נקודות.
בתחרות מסבב הגביע האירופי לנערות שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן זכתה בשלוש מדליות זהב: בתחרות הקבוצתית, בתרגיל החישוק ובתרגיל האלות.
באליפות אירופה בהתעמלות אמנותית לנערות שנערכה בבודפשט שבהונגריה במאי זכתה במדליית כסף בתרגיל החישוק בתוצאה של 32.750 נקודות, ובמדליית ארד בתרגיל האלות בתוצאה של 30.450 נקודות.
בנוסף, זכתה במדליית כסף קבוצתית יחד עם מיטל סומקין בתוצאה של 123.750 נקודות.
בשנת 2025 החלה טל פרנקו להשתתף בתחרויות לבוגרות.
בתחרות גביע העולם במסגרת הסבב העולמי שנערכה בבאקו שבאזרבייג'ן באפריל סיימה במקום עשירי בקרב רב בתוצאה של 105.950 נקודות.
היא העפילה לגמר תרגיל האלות, בו סיימה במקום שמיני בתוצאה של 26.100 נקודות.
בנוסף, סיימה במקום תשיעי בתרגיל הסרט בתוצאה של 26.900 נקודות, במקום 11 בתרגיל הכדור בתוצאה של 26.100 נקודות, ובמקום 25 בתרגיל החישוק בתוצאה של 25.600 נקודות.
בגביע אירופה שבבורגס זכתה טל פרנקו במדליית ארד בתרגיל הכדור, וסיימה שלישית גם בתרגיל הסרט, אך עקב פורמט התחרות (שעל כל תרגיל מדינה יכולה לקבל עד מדליה אחת בכל תרגיל), לא קיבלה מדליה זו, היות שסומקין זכתה במדליית הכסף בתרגיל זה.
אלונה פישר-קם היא שגרירת ישראל בתאילנד וקמבודיה מאז 2024. היא הייתה גם שגרירת ישראל בסרביה ושגרירה שאינה תושבת במונטנגרו בין 2016 ל-2020.
אלונה למדה לימודי תואר ראשון בין השנים 1986–1989 ותואר שני בין השנים 1995–1998, שניהם במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
כמו כן תואר שני ב ואוניברסיטת חיפה בין השנים 2009–2010. בין 2010–2015 היא עשתה תואר שלישי, והשלימה דוקטורט במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב בנושא "ישראל בשיח האינטלקטואלי של השמאל באירופה – מסגור ישראל בתקשורת בספרד, צרפת ובריטניה".
היא דוברת עברית, אנגלית, צרפתית ספרדית, פורטוגזית וגרמנית.
היא החלה את הקריירה הדיפלומטית שלה בשנת 1992 במחלקת התרבות, התקשורת והדיפלומטיה הציבורית של שגרירות ישראל בבואנוס איירס.
בין השנים 1995 ל-1998 היא שימשה כאחראית מחלקת אמריקה הלטינית במשרד החוץ, ולאחר מכן עברה לתפקיד דוברת ויועצת תקשורת בשגרירות ישראל בפריז, שם עבדה עד 2002.
היא הייתה סגנית מנהל המחלקה למשא ומתן לשלום במשרד החוץ בירושלים בין השנים 2002 ל-2004. בין השנים 2004 ל-2008, היא שימשה כסגנית שגריר ישראל במדריד.
היא המשיכה בתפקידים שונים במשרד החוץ עד 2016. במהלך תקופה זו, היא הייתה שותפה בפורום ללאומיות ליברלית של מרכז מורשת מנחם בגין (2013–2014) ושותפה בכירה בקרן המלגות על שם ריצ'רד ורודה גולדמן באוניברסיטת תל אביב (2014–2015).
בשנת 2016 היא מונתה לשגרירת ישראל בסרביה ובמונטנגרו.
היא הגישה את כתב האמנה לטומיסלב ניקוליץ' ב-8 בספטמבר 2016. לאחר תום כהונתה בשנת 2020, ירש אותה יהל וילן.
ב-2022 שימשה ממונה זמנית בשגרירות ישראל במרוקו, וב-2023 עברה לתפקיד ממונה זמנית בשגרירות ישראל בפריז.
בדצמבר 2024 מונתה לשגרירת ישראל בתאילנד ובקמבודיה.
אלונה נשואה לאיתן ואם לארבעה ילדים.
קובץ:ALONIM-1938 3.jpg#העלייה לקרקע - מתנדבים מגיעים עם משאיות עמוסות חומרי בנייה
קובץ:"בית על גלגלים" באלונים בעמק יזרעאל-JNF022445.jpeg#אלונים - בית על גלגלים
קובץ:Alonim 1938-2.jpg#מתנדבים מגיעים עם משאיות עמוסות חומרי בנייה לעזרה בבניית היישוב
קובץ:Alonim 1938.jpg#בניית חומת מגן סביב היישוב
קובץ:Alonim 4.jpg#חברים בעליית הנוער חורשים שדות בעמק יזרעאל, באזור בו הוקם קיבוץ אלונים
בצילום, חלוצי עליית הנוער, עולים חדשים מגרמניה, עובדים בבנייה ביישוב.
}}אַלּוֹנִים''' הוא קיבוץ בצפון עמק יזרעאל, ליד קריית טבעון, המשתייך לתנועה הקיבוצית.
הקיבוץ, שעלה לקרקע במיקומו הנוכחי בשנת 1938, נמצא בתחום השיפוט של המועצה האזורית עמק יזרעאל.
בעקבות קריאתו של אלכסנדר זייד, מאנשי השומר, להקים קבוצת רועים שתסייע בידו לשמור על אדמות קרן קיימת לישראל באזור שייך אבריק, הגיעו ביום שלישי, י"ד באב תרצ"ה, 13 באוגוסט 1935, שלושה צעירים - חברי תנועת הנוער העובד, אל תחנת קריית חרושת של רכבת העמק.
עם הזמן הצטרפו אל שלושת המתיישבים הראשונים חברים נוספים והם התגוררו בשלושה צריפים בפאתי קריית-חרושת.
מקימי הקבוצה התקיימו מעבודות מזדמנות מחוץ ליישוב (עבודות חוץ) וחיו בצמצום רב.
במקביל, עסק הקיבוץ המאוחד, בהכנת תגבורת לקבוצה הצעירה - קבוצת עולים צעירים מגרמניה שהתחנכה בעין חרוד, והייתה תחילתו של מפעל עליית הנוער.
העולים שהתחנכו בעין חרוד מפברואר 1934, הפכו במהרה לחלק מ"קבוצת הרועים".
בכ"ג בטבת תרצ"ו, 18 בינואר 1936 התאחדו הקבוצות בקריית חרושת ובן-יום שילשה החבורה את מספרה והגיעה לכדי 70 חברות וחברים.
ליד הצריפים הוקם מחנה אוהלים שהלך והתרחב.
המיזוג והשילוב היו מהירים מאוד ואף נוצרו חברויות בין ילידי הארץ לבין ילידי גרמניה.
בחודש אפריל 1936 החל המרד הערבי ברחבי ארץ ישראל.
תנאי המחיה, קשיי אבטחת המקום והרצון שלא להשאיר את משפחת זייד לבדה בשייך אבריק הובילו את חברי הקבוצה להעתיק את מקום מגוריהם לחצר בית זייד בחודש יוני 1936. לאחר המעבר כל חברי היישוב התגוררו באוהלים.
מתבן ישן שימש כחדר אוכל, ואת המים הובילו ממעיין יצחקיה שלמרגלות הגבעה.
בנוסף לעבודות השמירה והמרעה, עסקו חלק מהחברים בחשיפת מערות הקבורה הקדומות שנתגלו בסמוך, הלא הן בית שערים התלמודית.
באוקטובר 1936 נקנה עדר העיזים הראשון.
בינואר 1937 קיבלו חברי הקבוצה ההחלטה להצטרף לקיבוץ המאוחד ולהגדיל את היישוב באמצעות קליטה נוספת ומעבר ליישוב עצמאי.
בעקבות החלטה זו החלו להיקלט בפברואר של אותה שנה עולים מקיבוצי ההכשרה של תנועת החלוץ בפולין.
קליטתם של עולים אלו לא הייתה חלקה מכיוון שהם נראו גלותיים בעיניהם של חברי הקיבוץ הוותיקים והיו בחלקם מבוגרים יותר.
בנוסף הצטרפו גם קבוצות נוספות של ילידי הארץ.
בערב פסח תרצ"ו, 26 במרץ 1937, הסתיים המעבר למחנה העצמאי בשייך אבריק (כיום גבעה בקריית עמל).
הוקם צריף חדר האוכל, הוקמו אוהלים וצריפים רבים.
למחנה כבר הייתה צורה של קיבוץ בהתהוותו: מגדל שמירה מעץ, צריפים ואוהלים, ענפי שירות הוקמו וחדר האוכל היה מוגן מפני צליפות הפורעים הערביים.
בסיוון תרצ"ז הוחלט לקרוא ל"קבוצת הרועים" בשם קיבוץ אלונים, על שם העץ השליט באזור הגבעות.
חברי הקיבוץ השתלבו בארגון ההגנה באזור ועוסקים בשמירה ובאבטחת הנקודה והסביבה.
עם הזמן הלך וגדל הקיבוץ והחלה בעיה של תעסוקה בקרב חבריו, יחד עם מחסור באדמות חקלאיות עבור ענפי הקיבוץ.
בינואר 1938 נחרשו אדמות קוסקוס (קריית טבעון) במבצע התגייסות של טרקטורים רבים ושל עשרות זוגות בהמות שהגיעו מרבים מיישובי הצפון.
חצי שנה לאחר מכן, בכ"א בסיוון תרצ"ח, 20 ביוני 1938, החלו חברי הקיבוץ להתיישב בקוסקוס תחתית (אזור הכניסה לקיבוץ של ימינו).
במסגרת עליית חומה ומגדל הוקמה נקודה זו עם חומת אבנים, מאבני הבניינים העתיקים של הכפר ג'ידה, ולא עם לוחות עץ וחצץ.
אבנים אלה ישמשו מאוחר יותר לבניית חדר-האוכל הראשון והבתים הראשונים בסביבתו.
הקבוצה חייתה בשתי נקודות, בקוסקוס תחתית ובשייך אבריק.
מצב זה נמשך כשנתיים והביא לקשיים רבים בתחומי החיים השונים.
בי"ב בתמוז תרצ"ח, 11 ביולי 1938 נרצח אלכסנדר זייד בדרכו לאספה בשייך אבריק.
מספר חודשים לאחר מכן, בכ"ג בתשרי תרצ"ט, 18 באוקטובר 1938, הונחה אבן הפינה לחומה בנקודת הקבע על הגבעה ב"קוסקוס עילית".
החומה הגנה על אוהלי המגורים, אוהל חדר האוכל, צריף המרפאה וטנק המים.
מחוץ לחומה הוקם בית הביטחון (הבית הלבן) וחמש עמדות מבוצרות.
מאוחר יותר הוקם מגדל השמירה באזור רמת הדסה לאבטחת הסביבה, וגם מגדל המים באלונים, המהווה עד היום את הסמל של הקיבוץ.
בכ"ב בכסלו תרצ"ט, 15 בדצמבר 1938, נולד הילד הראשון באלונים, אילן-אלכסנדר בנם של נעמי ודוד מלכא, שנקרא על שמו של אלכסנדר זייד.
רבים מחברי הקיבוץ השתלבו במסגרות הביטחוניות של אותה תקופה.
חלקם של החברים התגייס למסגרות הלגאליות: חיל הנוטרים, משטרת החופים ופלגות הלילה המיוחדות וחלקם למסגרות הבלתי לגאליות: חיל המשמר, חיל השדה ופלוגות השדה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה יצאו חברים אחדים לשירות בצבא הבריטי על יחידותיו השונות.
חברים אחדים הצטרפו לשורות הפלמ"ח.
באלונים שכן בסיסה של המחלקה הערבית של הפלמ"ח.
בשנים 1943–1946 התמקם מטה הפלמ"ח באלונים והאזור שימש כמקום אימונים ומסתור של רבות מפלוגות הפלמ"ח בתקופות שונות.
באותה התקופה גדל הקיבוץ והצטרפו חברים נוספים מארצות רבות.
באלול תש"ב, ספטמבר 1942 נפתח גן הילדים הראשון באלונים.
ענפי המשק החלו לגדול ולהתפתח, נזרעו שדות, ניטעו עצים וגפנים, עדר הכבשים התרחב ואליו צורף עדר פרות לחלב ולבשר.
עם סיום מלחמת העצמאות, קבלה אלונים שטחים חקלאיים נוספים באדמת עמק יזרעאל וכן מספר חלקות יער אלונים לשמירה ולמרעה.
עם השנים התפתחו באלונים מספר מפעלים שניסו לנצל את ענפי האלון כחומר גלם, ביניהם מפעל "ניצב" שייצר תחילה ידיות לכלי עבודה ואחר כך צעצועי עץ.
בשנת 1960 הוקם מפעל "אלום" שעסק בייצור אביזרי פרזול מאלומיניום (ידיות לדלתות ועוד).
בשנת 1976 הוקם מפעל "אלגת" שעוסק בציפויים שונים של חלקי אלומיניום לתעשייה הביטחונית.
בשנת 1978 נחנך בקיבוץ חדר אוכל חדש, שנבנה בסמוך למבנה חדר האוכל ששירת עד אז את הקיבוץ.
בשנת 1995 הוקם בצומת אלונים, בשותפות עם משקיע פרטי, קניון "חוצות אלונים", שהיה הקניון הראשון בתנועה הקיבוצית.
בשנת 2015 הוקם מגרש הכדורסל והטניס.
בשנת 2018 החלה בנייתה של שכונה חדשה, שכונת נופר.
כיום מתבססת כלכלת הקיבוץ על מספר ענפי חקלאות: לול, מטע אבוקדו וגידולי שדה.
רבים מהחברים עובדים מחוץ לקיבוץ.
קיבוץ אלונים הוא קיבוץ בהתחדשות, הקולט בנים ומשפחות בנים לחברות מלאה.
בקיבוץ כ-180 משקי בית, כ-85 ילדי בית-ספר, 100 תושבים ובנים.
הקיבוץ ממוקם באזור בעל צמחיית עצי אלון ועצים רבים נוספים.
ילדי הקיבוץ לומדים בבתי הספר של המועצה האזורית עמק יזרעאל בכפר יהושע, נהלל, יפעת ומזרע.
אַלּוֹנֵי הַבָּשָׁן הוא מושב שיתופי דתי לאומי במזרח רמת הגולן, והוא היישוב המזרחי ביותר במדינת ישראל.
המושב שייך למועצה אזורית גולן ולארגון המושבים של הפועל המזרחי.
היישוב ממוקם בשולי רכס בשנית, וכיישוב המזרחי ביותר בישראל, הוא ממוקם כ-1700 מטרים מהגבול בין ישראל לסוריה.
היישוב שוכן בגובה של 980 מטרים מעל פני הים, בקרבת הר חוזק (שגובהו 1,158 מטרים).
היישוב צמוד לשמורת טבע גדולה הנקראת "יער בשנית" – היער הטבעי השני בגודלו בגולן.
גרעין המתיישבים הוקם על בסיס קבוצת רווקים ומשפחה אחת שקיבלו הכשרה התיישבותית ברמת מגשימים.
הגרעין עלה למקום בל"ג בעומר ה'תשמ"א - מאי 1981. גרעין המייסדים כלל בוגרי בני עקיבא שרצו להדגיש את חשיבות ההתיישבות בכל חלקי ישראל ובעיקר במרכז הגולן הדליל בהתיישבות.
הגרעין שישב ברמת מגשימים היה מיועד להקמת מושב שיתופי דתי כחלק מגוש ההתיישבות הדתית בדרום רמת הגולן.
היישוב היה אמור להיבנות במזרעת קוניטרה ולהיקרא "מצפה דליות".
באותם הימים הוצעה תוכנית מדינית לשלום עם סוריה תמורת "תיקונים קוסמטיים בגולן".
לפי התוכנית תיסוג ישראל נסיגה מזערית.
ועד יישובי הגולן התנגד לתוכנית המוצעת וחיפש גרעין התיישבותי, שיתיישב באזורים המיועדים להיות חלק מה"תיקונים הקוסמטיים".
הוועד פנה לגרעין שישב ברמת מגשימים וביקש ממנו להתיישב בצפון הגולן, מצפון לגבעת פזרה, בשטח המיועד למסירה.
לאחר התלבטות הסכימו חברי הגרעין להצעה אף שהדבר היה בניגוד לדעתה של התנועה המיישבת, איגוד המושבים של הפועל המזרחי, אשר התנגד להקמת היישוב הרחק מגוש היישובים הדתיים של דרום רמת הגולן.
באופן זמני נקרא המקום "גרעין ג'ואיזה" עד קביעת השם הקבוע, שמקורו בנבואת ישעיהו:
בשנת 2012 קיבלו תושבי אלוני הבשן החלטה משותפת להרחיב ולהגדיל את אוכלוסיית המושב ל-150 משפחות.
לצורך כך תוכננה הרחבה קהילתית וביחד עם החברה הכלכלית גולן בוצעו עבודות תשתית והוכן השטח הראשון עבור 50 מגרשים ראשונים לבנייה עצמית.
בשנת 2013 הסתיימו עבודות התשתית ושווקו המגרשים הראשונים לבניה.
במושב קיימת ועדת היכרות שתפקידה לרכז פניות של מתעניינים בקליטה, לתת להם את כל המידע על חיי הקהילה במושב ולבדוק יחד אתם את מידת התאמתם למעבר ולבנייה במגרשי ההרחבה.
באלוני הבשן קיימת גם האפשרות להשתייך לאגודה חקלאית שיתופית וליהנות מרווחי הענפים החקלאיים השונים.
תנאי הקבלה הם: רכישת מגרש, בניית בית, ותק של שנתיים מגורים, השקעה של סכום כספי סמלי ובסופו של תהליך - עמידה למבחן הקהילה המצביעה על קבלת המשפחה כחברה באגודה החקלאית.
תושבי המושב דתיים לאומיים וביישוב מתגוררות כ-100 משפחות.
כלל המשפחות מוגדרות חברות באגודה הקהילתית - המאפשרת מסגרת חיי קהילה.
חלק מהמשפחות נמנות גם עם האגודה החקלאית המחזיקה בקרקע החקלאית ובענפי המשק השונים.
מבחינה קהילתית, כאמור, יש באלוני הבשן קהילה אחת מאוחדת.
חיי הקהילה מנוהלים על ידי ועד הנהלה, וועדות משנה כגון: חינוך בוגרים/ גיל-רך, תרבות, קליטה ועוד.
החלטות ועד ההנהלה מאוגדות בתקנון יישובי ההולך ונבנה במהלך השנים, וההחלטות המשמעותיות מתקבלות באספת חברים כללית.
ביישוב שבמקור הוקם על ידי חברי תנועת "בני עקיבא", קיים גם כיום סניף של התנועה המונה כ־85 חניכים ומדריכים, דור ההמשך של מקימי היישוב.
רב המושב הוא הרב יהונתן סנדרס.
במושב קיימים גם גני ילדים, צרכניה ומקווה טהרה.
כלכלת המושב מתבססת על חקלאות.
מטעי תפוחים, דובדבנים וגידול גפנים לייצור יין.
הפרי של אלוני הבשן נחשב לפרי ברמת איכות גבוהה.
המושב שותף בבית האריזה פירות גולן, ופירותיו משווקים תחת המותג "בראשית".
היישוב שותף גם ביקבי רמת הגולן.
ליישוב רפת חלב, בשנת 2006, במסגרת פרויקט של איחוד רפתות, אוחדה הרפת של קיבוץ חולתה עם הרפת של אלוני הבשן, וכיום כוללת הרפת המאוחדת כ-600 חולבות.
היישוב מעורב גם בכמה פרויקטים של תיירות.
במקום בית הארחה המציע 25 בתי לינה כפרית בתנאי פנסיון מלאים.
היישוב היה שותף בעבר, יחד עם עוד ארבעה יישובים דתיים אחרים בגולן (רמת מגשימים, יונתן, נוב, ואבני איתן), בבעלות על בית המלון "כינר - גליל" על חוף הכנרת, בשטח המועצה האזורית גולן.
במושב קיימת גם ישיבה תיכונית ייחודית המעניקה חינוך פרטני ומכיל לילדים בעלי לקויות למידה.
בכל כיתה לומדים מספר מצומצם של תלמידים, להם ניתנת אפשרות לצאת לפעילות במרכז רכיבה על סוסים המשמש לתיירות ורכיבה טיפולית ונמצא בכניסה למושב.
בשנים האחרונות הישיבה גם עברה לתהליך טיפול באמצעות אמנויות לחימה.
המושב נוסד כמושב שיתופי, אך באמצע שנות ה-90, עבר תהליך של שינוי במבנה החברתי-כלכלי שלו.
אלונזו צ'רץ (Alonzo Church; 14 ביוני 1903 – 11 באוגוסט 1995) היה מתמטיקאי ולוגיקן שתרם רבות לפיתוח מדעי המחשב.
נולד בוושינגטון די.סי ולמד באוניברסיטת פרינסטון, שם קיבל את הדוקטורט בשנת 1927, וכיהן כפרופסור למתמטיקה שם בשנים 1929–1967. בשנים 1967–1990 כיהן כפרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ידוע בעיקר בזכות עבודתו על תחשיב למדא ובזכות עבודתו המפורסמת משנת 1936, המצביעה על קיומה של "בעיה לא פתירה".
עבודה זו איפשרה לאלן טיורינג להתחיל בעבודתו המפורסמת על בעיית העצירה.
הוא וטיורינג החלו לשתף פעולה והראו שתחשיב הלמדא ומכונת טיורינג הם כלים חישוביים שקולים, וכתוצאה מכך הראו מבחר של "שיטות חישוב" והראו שגם להם יש את אותו כוח חישובי.
תוצאה זו היא הבסיס של התזה של צ'רץ'-טיורינג.
אָלוֹסְטֶרְיָה היא תכונה של אנזימים וחלבונים.
תופעה זו מתרחשת כשמולקולה מסוימת (המכונה בהקשר זה אפקטור) נקשרת לאנזים או לחלבון, ומשנה את נטייתו להיקשר לסובסטרט (במקרה של אנזים) או לליגנד (במקרה של חלבון).
המילה נטבעה על ידי ז'אק מונו על בסיס היוונית (ἄλλος, אחר, ו-στερεὀς, (גוף) מוצק, במובן של עצם תלת-ממדי), כדי להתייחס להבדל במיקום המרחבי בין מקום קשירת האפקטור לבין מקום קשירתו של הסובסטרט או הליגנד.
המוגלובין, אחד החלבונים הנפוצים והנחקרים ביותר בביוכימיה, הוא חלבון אלוסטרי.
כל מולקולת המוגלובין מורכבת מארבע תת-יחידות; כל אחת מהן מסוגלת לקשור מולקולה דו-אטומית אחת של חמצן (O2).
לאחר שנקשרת מולקולת חמצן אחת להמוגלובין, צורתו המרחבית של החלבון משתנה, ועל ידי כך נעשים שלושת אתרי הקישור האחרים בהמוגלובין חשופים יותר לסביבה החיצונית, דבר המגביר את נטייתם לקשור מולקולות חמצן.
במקרה של המוגלובין, הן האפקטור והן הסובסטרט הם אותה מולקולה (חמצן או פחמן דו-חמצני).
במקרים רבים אחרים מדובר בשתי מולקולות שונות.
אלונזו הרדינג מורנינג ג'וניור הוא כדורסלן עבר אמריקאי אשר שיחק בליגת ה-NBA.
הוא כונה גם "ZO", ונחשב לאחד החוסמים הטובים שהיו בהיסטוריית הכדורסל העולמי.
ב-2014 נבחר להיכל התהילה של הכדורסל.
בשנתו הראשונה בתיכון הוביל מורנינג את קבוצתו ל-51 ניצחונות רצופים.
בשנתו השנייה בתיכון ממוצעיו הגיעו ל-25 נקודות, 15 ריבאונדים ו-12 חסימות למשחק.
הוא נבחר לשחקן השנה על ידי ה-USA Today.
אחרי שסיים את התיכון עבר מורנינג לשחק באוניברסיטת ג'ורג'טאון.
הוא הוביל את כל ארצות הברית בחסימות, והוא נבחר בסוף השנה לאול-אמריקן.
בדראפט 1992 נבחר במקום השני על ידי שארלוט הורנטס, מקום אחד אחרי שאקיל אוניל.
בעונת הבכורה שלו נבחר מורנינג לחמישיית הרוקיז של העונה ב-NBA כשהשיג ממוצעים של 21.0 נקודות, 10.3 ריבאונדים ו-3.4 חסימות למשחק.
בהצבעה לבחירת הרוקי של העונה הוא סיים במקום השני רק לשאקיל אוניל.
הוא השיג את ממוצע הנקודות הגבוה ביותר לשחקן שנה ראשונה בהורנטס.
מורנינג ואוניל היו שחקני השנה הראשונה הראשונים מאז דייוויד רובינסון שהשיגו ממוצעים של למעלה מ-20 נקודות ו-10 ריבאונדים.
מורנינג שבר את שיא כל החסימות לשחקן של ההורנטס כבר במשחק ה-49 שלו במדיה.
במשחק הרביעי בסיבוב הפלייאוף הראשון של אותה עונה הוא קלע סל ניצחון עם הבאזר.
הסל הזה נתן לקבוצתו את הניצחון 103-104 על בוסטון סלטיקס.
משחק זה הכריע את הסדרה וההורנטס עלו לסיבוב הבא.
בעונתו השנייה בהורנטס הוא שיחק רק 60 משחקים והעלה את ממוצע הנקודות שלו ל-21.5 למשחק.
בעונת 1994/1995 הובילו מורנינג וחברו לקבוצה לארי ג'ונסון את ההורנטס ל-50 ניצחונות ועלייה לפלייאוף.
בעונה זו מורנינג דורג ראשון בקבוצה בנקודות בממוצע (21.3), ריבאונדים בממוצע (9.9), חסימות בממוצע (2.9) ובאחוזים מהשדה (51%).
לאחר שלוש עונות בהורנטס הוא הועבר למיאמי היט, וההורנטס קבלו בתמורה את גלן רייס.
בעונתו הראשונה בהיט הא השיג שיא קריירה בממוצע נקודות, כשקלע 23.2 למשחק.
הוא הוסיף עוד שני שיאי קריירה בממוצע חטיפות (1.0) ובממוצע אסיסטים (2.3).
בעונתו השנייה במיאמי הוא ירד לראשונה מממוצע של 20 נקודות ומעלה, כשקלע 19.8 למשחק.
בעונתו השלישית בהיט ירדו ממוצעיו במעט, והוא שיחק ב-58 משחקים בלבד.
בעונת 1998/1999 זכה מורנינג להיות שחקן ההגנה של העונה ב-NBA, ובחמישיית העונה ב-NBA.
בעונה זו הוא הוביל את ההיט בנקודות בממוצע (20.1), אחוזים מהשדה (51%), ריבאונדים בממוצע (11.0 – גם שיא קריירה) וחסימות (3.9 – גם שיא קריירה).
בעונה הבאה העלה מורנינג את ממוצע הנקודות שלו ל-21.7 והוא נבחר שוב לתואר שחקן ההגנה של העונה, ובנוסף נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-NBA.
בתחילת עונת 2000/2001 אובחנה מחלה בכליותיו של מורנינג, ובעקבות זאת הוא פספס חמישה חודשים מהעונה ושיחק רק 13 משחקים.
בעונה הבאה הוא חזר לשחק בצורה סדירה ואפילו השתתף במשחק האולסטאר.
למרות זאת, לקראת עונת 2002/2003 החמיר מצבו וחוזהו שעמד להסתיים לא חודש.
מורנינג לא שיחק כלל בעונה זו.
בתחילת עונת 2003/2004 חתם מורנינג על חוזה בקבוצה ניו ג'רזי נטס.
ב-23 בנובמבר 2003 הודיע מורנינג על פרישה מכדורסל בשל מחלת כליות.
יומיים לאחר מכן בא לבקר אותו בן דודו ג'ייסון קופר בבית החולים.
קופר החליט לתרום למורנינג את אחת מכליותיו, ולאחר כחודש הניתוחים הושלמו ומורנינג הודיע על חזרה מרגשת למגרשי הכדורסל.
בעונה זו הוא הספיק לשחק רק ב-12 משחקים.
בפתיחת העונה הבאה בניו ג'רזי מורנינג לא שיחק תפקיד משמעותי בקבוצתו.
הוא אמר לתקשורת שהוא רוצה לצאת מהקבוצה, במיוחד אחרי שהם העבירו את השחקן קניון מרטין לקבוצה אחרת.
ב-17 בדצמבר 2004 הועבר מורנינג בטרייד לטורונטו ראפטורס יחד עם עוד שני שחקנים בתמורה לוינס קרטר.
מורנינג לא הסכים לשחק בטורונטו וחזר לשחק במיאמי היט.
בתחילה שיחק מורנינג כמחליף לשאקיל אוניל, אך פתח בחמישייה בחלק מהעונה כשאוניל היה פצוע.
אוניל ומורנינג אפילו שחקו ביחד, כשמורנינג ירד לעמדת הפאוור פורוורד.
מורנינג סיים את עונת 2005/2006 במקום השלישי בדירוג החסימות בממוצע, עם 2.66 למשחק.
הוא השיג זאת אף על פי ששיחק רק 20.0 דקות בממוצע.
אחרי הזכייה באליפות 2006 הכריז מורנינג שהוא נשאר בהיט כדי להגן על התואר, אף על פי שקיבל הצעות כספיות טובות יותר מקבוצות כמו סן אנטוניו ספרס.
באחד המשחקים בעונת 2007–2008 נפל מורנינג בחוזקה, ונפצע באופן רציני.
פציעה כזו היא פציעה שלעיתים גם צעירים לא יוצאים ממנה.
הוא לא היה יכול לצעוד על רגליו, אך הוא סירב בתוקף שיורידו אותו על אלונקה ואמר שאת צעדיו האחרונים על הפרקט הוא יעשה לבד.
ב-22 בינואר הכריז מורנינג על פרישתו ממשחק פעיל במסיבת עיתונאים בה אמר: .
מורנינג זכה לכבוד להיות הראשון שגופייתו (מספר 33) נתלית על גג ה"אמריקן איירליינס ארנה" במיאמי ואף שחקן לא ילבש את מספרו עוד.
אליפות ה-NBA לעונת 06–2005 עם מיאמי היט
פעמיים בחמישיית ההגנה הראשונה (1999 ו-2000)
מדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית באולימפיאדת סידני (2000)
מדליית זהב עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 1994
מדליית ארד עם נבחרת ארצות הברית באליפות העולם בכדורסל 1990
הקלעי השני בכל הזמנים של מיאמי היט עם 9,459 נקודות במדיה.
אַלּוֹנֵי אַבָּא הוא מושב שיתופי בשוליים הצפוניים של עמק יזרעאל, בתחום המועצה האזורית עמק יזרעאל, כ-5 ק"מ מזרחית לקריית טבעון.
המושב קרוי על שמם של עצי האלון הרבים הגדלים במקום, וכן על שמו של אבא ברדיצ'ב, חבר הגרעין המייסד.
ברדיצ'ב הוצא להורג במחנה הריכוז מאוטהאוזן באוסטריה, בשנת 1945, לאחר שנתפס בעת פעילותו בשליחות היישוב היהודי בארץ ישראל.
הוא היה אחד מצנחני היישוב שיצאו לאירופה הכבושה על ידי גרמניה הנאצית, במסגרת התנדבות היישוב לצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה.
ראשוני המתיישבים באתר היישוב אלוני אבא היו בני הדור השני של תנועת הטמפלרים הגרמנים, אשר רכשו את האדמות מידי משפחת טואני (ת'ווייני) הלבנונית והקימו במקום בשנת 1907 מושבה חקלאית קטנה ושמה "ולדהיים" (Waldheim, בגרמנית).
המושבה הוקמה בסמוך ליישוב הטמפלרי הנוסף בית לחם, ושניהם נעזבו כמעט לגמרי עם גירושם של הטמפלרים מארץ ישראל על ידי השלטון הבריטי, עקב היותם נתיני אויב (גרמניה הנאצית), במהלך מלחמת העולם השנייה.
אחד מבני הטמפלרים תושבי המקום, פרידריך דיינינגר שאפר, השתתף במלחמת העולם השנייה במבצע אטלס – פעולתו הכושלת של כוח הקומנדו המוצנח של הוואפן אס אס, באוקטובר 1944.
לאחר כיבוש המקום על ידי כוחות ההגנה במלחמת העצמאות, הוא ננטש על ידי שרידי התושבים הטמפלרים.
במקומם הגיע, עוד במהלך המלחמה, גרעין של חברי תנועת הנוער הציוני בשם "במאבק", שהורכב מצעירים יוצאי רומניה ואוסטריה.
הם עלו למקום לאחר ארבע שנות גיבוש בהרצליה, והקימו קיבוץ בשם "נווה יער".
כעבור שלוש שנים נוספות, ביוני 1951, בגלל אי שביעות רצון מפעילות חדר האוכל המשותף והחינוך המשותף לילדים, וכן בשל אי התאמה של בתי מושבת הטמפלרים, המרוחקים זה מזה, לחיי קיבוץ, הכריזו התושבים על היישוב כעל מושב שיתופי, ושינו את שמו ל"אלוני אבא", כדי להנציח את חברם שנהרג.
במפות של משרד החקלאות משנות ה-50 מופיע השם "במאבק" ובית לחם הגלילית בשם "החורש".
במושב כ-43 בתי אב, ולצידם החלה בשנת 2008 הקמתה של שכונת "הרחבה", שבה 80 משפחות שתהיינה חלק מן הקהילה, אולם ללא שתתקבלנה כחברות באגודה השיתופית.
ההתיישבות הטמפלרית באלוני אבא שימשה רקע לספר "פונטנלה", פרי עטו של הסופר מאיר שלו, שהיה תושב היישוב עד מותו.
במרכז אלוני אבא שוכן מבנה מרשים של כנסייה אוונגלית, שהוקמה בשנת 1916, לאחר שחלק מהטמפלרים שבו אל חיק הכנסייה הלותרנית.
המבנה הוקם בסגנון אדריכלות נאו-גותית, ואבני הבניין להקמתו הובאו מנחל ציפורי.
המבנה שימש כבית תרבות מ-1948 עד 1971 ולאחר מכן נזנח.
בשנת 2011 הוחלט לשפץ את המבנה ולהכשירו כמקום לעריכת הופעות וקונצרטים.
אַלּוֹנֵי יִצְחָק הוא כפר נוער פנימייה באזור הצפון ליד גבעת עדה, מצפון לקיבוץ כפר גליקסון, השייך למועצה אזורית מנשה.
כפר הנוער הוקם בשנת 1948 על ידי יחיאל חריף, על מנת לקלוט ילדים ניצולי שואה מארצות אירופה.
הוא נקרא על שמו של יצחק גרינבוים שהיה ממנהיגי התנועה הציונית בפולין, חבר הסיים הפולני, חבר מנהלת העם ושר הפנים הראשון של מדינת ישראל.
כיום הכפר קולט ילדים מכל רחבי העולם מכיתות ז'- יב'.
אלוני יצחק הוא פנימייה, אך לומדים בה גם תלמידי חוץ שחוזרים לביתם כל יום.
בפנימייה כ-300 תלמידים מכל רחבי הארץ, ועוד כ-200 תלמידי חוץ, תושבי הסביבה הקרובה.
חלק לא קטן מהבוגרים, אף ממשיכים לאוניברסיטה.
הפנימייה קולטת נוער מהתפוצות, בתוכניות שונות של משרד החינוך, בהן הכרת הארץ ולימוד עברית.
אלוף היא דרגת קצונה צבאית בכירה, השנייה בחשיבותה בסדר ההיררכי בצבא ההגנה לישראל.
דרגה זו מקבילה לדרגת מייג'ור גנרל (סימול נאט"ו: OF-7) הנהוגה ברוב צבאות העולם.
המונח "אלוף" משמש בכל חמש דרגות הקצונה הבכירות בצה"ל – דרגת סגן־אלוף (סא"ל), אלוף־משנה (אל"ם), תת־אלוף (תא"ל), אלוף ורב־אלוף (רא"ל).
צה"ל הוקם בעיקר על בסיס ארגון ההגנה.
בהגנה לא היו דרגות מסודרות והמפקדים נשאו בתארים המבטאים את תפקידם (כלומר, "מ"פ", "מח"ט" וכו').
האלוף הראשון בצה"ל הוא דוד (מיקי) מרכוס, איש צבא ארצות הברית אשר שירת בצה"ל במסגרת מח"ל (מתנדבי חוץ לארץ).
מרכוס קיבל ראשון דרגת "אלוף" בעת שמונה על ידי דוד בן-גוריון למפקד חזית ירושלים ב־28 במאי 1948, יום נפילת הרובע היהודי.
מרכוס עתיד היה להתמנות לתפקיד סגן הרמטכ"ל לאחר הקרבות, אך נורה בשוגג על ידי חייל צה"ל ביוני 1948.
במהלך ההפוגה השנייה במלחמת העצמאות (יולי 1948) נקבעו לראשונה שמות הדרגות בצה"ל, ובהן שש דרגות קצונה.
דרגות אלו נשארו בשימוש עד היום ועם הזמן נוספו אליהן שלוש דרגות נוספות.
שלוש הדרגות הבכירות ביותר היו סגן־אלוף, אלוף ורב־אלוף – הוא רמטכ"ל צה"ל.
הדרגות נכנסו לתוקף ב־1 באוגוסט 1948. דרגת אלוף־משנה הונהגה לאחר מלחמת העצמאות (1950), ודרגת תת־אלוף הונהגה לאחר מלחמת ששת הימים (1968).
כמו דרגות הקצונה האחרות, גם מקור המונח "אלוף" הוא מן התנ"ך – "אלופי אדום":
נכון ליולי 2025 יש 23 תפקידים שהמשרתים בהם נושאים בדרגת אלוף:
ראש אגף התקשוב וההגנה בסייבר
מפקד זרוע היבשה ומפקד הגיס המטכ"לי
המזכיר הצבאי של ראש הממשלה
תפקידי אלוף מחוץ למטה הכללי
ראש מנהלת גבולות ותפר (משרד הביטחון)
כל אחד ממפקדי ארבעת הפיקודים המרחביים בצה"ל – פיקוד הצפון, פיקוד המרכז, פיקוד הדרום ופיקוד העורף – נקראו מאז הקמת הפיקודים בערבוביה "מפקד פיקוד" או "אלוף פיקוד".
בתקופתו של דן חלוץ כרמטכ"ל, במסגרת מהלכים ארגוניים, תוקנה תקנה ולפיה יהיה התואר הבלעדי "מפקד פיקוד".
צעד זה הוסבר בכך שהתואר "אלוף פיקוד" מתאים "לתאר את אלוף הפיקוד בריצת מאה מטרים".
מאז כל מפקדי הפיקודים חותמים את שם תפקידם כך: מפקד פיקוד הצפון, מפקד פיקוד המרכז, מפקד פיקוד הדרום, מפקד פיקוד העורף.
במלחמת העצמאות היה צה"ח בשלבי הקמה והתבססות, ודרגות הונהגו בו מאוגוסט 1948. כמה מבכירי המטה במהלך המלחמה היו בדרגת סגן אלוף ומקבילותיה, בהם מפקד שירות האוויר יהושע אשל, מפקד חיל האוויר ישראל עמיר.
תפקיד מלחמת העצמאות (מאוגוסט 1948) מבצע סיני מלחמת ששת הימים מלחמת ההתשה מלחמת יום הכיפורים מלחמת לבנון הראשונה מלחמת לבנון השנייה מלחמת חרבות ברזל רמטכ"ליעקב דורי משה דיין יצחק רבין יצחק רביןחיים בר-לב דוד אלעזר רפאל איתן דן חלוץהרצי הלוי
אלונקה (או נרוד) היא אמצעי שנועד להעביר נפגעים או חסרי יכולת תנועה ממקום למקום.
האלונקה נישאת בדרך כלל על ידי שני אנשים, כשהפצוע או הנפגע שכוב על גב האלונקה.
לעיתים נקשר הנפגע ברצועות אל האלונקה כדי למנוע את נפילתו והחמרת פגיעתו.
אלונקות שימשו להובלת פצועים בשדות קרב כבר בתקופות קדומות, בתנאי שטח בהם לא ניתן היה לפנות נפגעים בכלי רכב גלגליים, כעגלות.
האלונקות הפשוטות היו מורכבות מיריעת קנבס ושני מוטות נשיאה, מושחלים בתוך היריעה.
אלונקות כאלה היו בשימוש עד למאה העשרים.
אלונקות רפואיות מודרניות באמבולנסים הן אלונקות משוכללות המאפשרות העברת הנפגע מזירת האירוע אל בית החולים.
אלונקות אלו כוללות גלגלים להקלת התנועה ומנגנון התאמת גובה, וכן מתקן נעילה בתוך האמבולנס למניעת טלטול האלונקה.
למנגנון התאמת הגובה חשיבות מרובה מאחר שהוא מאפשר הן הכנסה מהירה של הנפגע אל האמבולנס, והן העברה של הנפגע אל מיטה בחדר המיון.
אלונקות הנמצאות בשימוש צבאי נקראות אלונקות שדה.
בראשית בתקופת מלחמת העולם השנייה וכן במלחמת העצמאות היו בשימוש אלונקות המורכבות משני מוטות עץ המושחלים בתוך יריעת קנבס.
שתי זרועות מתכת מתקפלות חיברו את שני המוטות.
רק בשנות השישים החל השימוש באלונקות אלומיניום מתקפלות.
אלונקות אלו מתקפלות לרוחבן ולאורכן כדי לאפשר את נשיאתן על גב החייל בשיגרה.
בשעת אירוע המחייב שימוש באלונקה, נפרשות אלונקות אלה, ולאחר השכבת הנפגע על גבן נושאים אותן בדרך כלל ארבעה חיילים.
בצה"ל מקובל לתרגל נשיאת אלונקות ופינוי פצועים משדה הקרב במסגרת מסע הנקרא מסע אלונקות.
על פי דברי סא"ל מיכה בן ארי (קפוסטה), עד 1955 לא היו אלונקות בשימוש בצה"ל.
קיימות אלונקות אורתופדיות מיוחדות המשמשות להרמת נפגעים ללא טלטולם.
אלונקות אלו מתפצלות לשני חלקים, המוחדרים מתחת לגב הפצוע השכוב על הקרקע.
לאחר החדרתם, מחוברים החלקים שוב.
גב האלונקה עשוי מחומר פלסטי קשיח, ובצורה זו מקובע הנפגע ונמנע ממנו טלטול העלול לגרום לפגיעה נוספת כמו נזק לעמוד השדרה.
אלוס או האלוס היא עיר עתיקה בתסאליה, בצפון מזרחה של יוון, השוכנת 10 קילומטרים דרומית לאלמירוס (Almyros) של ימינו.
אלוס נזכרת על ידי הרודוטוס כאחד המקומות בהם עבר צבא קסרקסס מלך פרס בקיץ 480 לפנה"ס בעת פלישתו ליוון.
הוא אף מספר על מסורת קדומה של הקרבת קורבן אדם שנהגה במקום.
אתרה של העיר מן התקופה הקלאסית, שהוחרבה בשנת 346 לפנה"ס על ידי פרמניון במהלך מלחמת הקודש השלישית, נתגלה אך לא נחפר.
העיר הוקמה מחדש בשנת 302 לפנה"ס על ידי דמטריוס פוליורקטס, אך נותרו ממנה שרידים מעטים בלבד.
בתים אחדים של העיר ההלניסטית נחפרו על ידי ארכאולוגים מהולנד וחלק מחומותיה נחקרו על ידי ארכאולוגים מיוון.
אלוס ננטשה באמצע המאה השלישית לפנה"ס, כפי הנראה בעקבות רעידת אדמה.
השריד האחרון מימי קדם המצוי במקום הוא מבצר ביזנטי.
אלוניסוס הוא אי בקבוצת האיים הספורדיים שבצפון הים האגאי ביוון.
אלוניסוס הוא האי השלישי בגודלו באיים (אחרי סקיאתוס וסקופלוס).
האי ממוקם 3 קילומטרים מזרחית לסקופלוס.
בדרום האי ממוקמת העיירה אלוניסוס, הקרויה על שם האי.
תושבי העיר מכנים אותה בשם כורה.
מעבורת מקשרת את האי לוולוס, אכיוס, קונסטנטינוס ותסלוניקי, וכן לאיים סקיאתוס, סקופלוס וסקירוס הסמוכים.
שטחה המוניציפלי של העיר אלוניסוס כולל גם את שטחי איוני אדלפי, גיורה, קירה פאנאגיה, פריסטרה, פיפרי, פסאתורה וסקאנצורה.
רוחבו המרבי של האי 4.5 ק"מ (מצפון מערב לדרום מזרח) ואורכו 20 ק"מ (מדרום מערב לצפון מזרח).
כביש ראשי מקשר בין אלוניסוס לבין הכפרים שבמערב האי.
שטח האי 65 קמ"ר ומתגוררים בו, נכון לשנת 2011 2,750 תושבים (צפיפות אוכלוסין של 27 נפשות לקמ"ר).
מרבית שטחי האי הם שטחים חקלאיים בהם מגדלים בעיקר גפנים אך גם שקדים, תאנים, וזיתים.
עיקר כלכלת העיר מתבססת כיום על התיירות.
בעבר עיקר הכלכלה התבססה על הדיג.
עד שנת 1965 התגוררו מרבית תושבי האי סביב מצודת האי באלוניסוס.
רעידת אדמה שפגעה באי הביאה להרס רב בעירה, ולמעבר תושבים רבים לפאטיטירי.
בשנת 1992 הוקם הפארק הימי אלוניסוס במטרה להגן על בעלי החיים הימיים בסמוך לאי ובמיוחד על כלב ים נזירי.
אֵלֹנֵי מַמְרֵא הוא אתר ארכאולוגי המצוי בצפון-מזרח חברון.
האתר ראמת אל ח'ליל זוהה כאלוני ממרא המקראית, מקום מגוריו של אברהם.
משערים שבמקום הייתה חורשת אלונים בנחלתו של אדם בשם ממרא שהיה מבעלי בריתו של אברהם במלחמתו נגד מלכי המזרח.
לדעת פרופ' בנימין מזר אין לזהות את אלוני ממרא המקראית באזור ראמת אל ח'ליל בשל ריחוקה היחסי מהעיר חברון עצמה ובשל חוסר ממצאים מלפני תקופת הורדוס.
בשל מיקומו של המקום בצומת דרכים חשובות נערך בו בתקופה הרומית וביזנטית אחד משלושת הירידים הגדולים בארץ ישראל.
מסביב למקדש האלון היה מתכנס בתקופה מאוחרת יריד שנתי, אחד הירידים החשובים בארץ ישראל.
על פי חז"ל, היריד שכונה "ירידה של בוטנה" נחשב כמקום אלילי מובהק המשמש לעבודה זרה ומשום כך אסרו לסחור בו: .
במקורות אחרים נקרא המקום בשם "בית אילנים".
בפי הנוצרים כונה היריד "טרבינתוס אברהם" (=אלת אברהם).
היריד המשיך לפעול גם לאחר חורבן בית המקדש, ולאחר דיכוי מרד בר כוכבא שבא בעקבותיו נמכרו במקום אלפי שבויים יהודים (רבים מהם מן העיר ביתר המורדת), על ידי הקיסר אדריינוס.
בפקודת הקיסר קונסטנטינוס נהרס המקדש האלילי-רומי שמסביב לאלון במאה ה-4, ונבנתה במקום כנסייה ביזנטית על ידי קונסטנטינוס הגדול, בעוד האלון נותר ללא פגע במקומו ובחשיבותו בעיני הנוצרים.
הכנסייה הוסיפה וציינה את האלון שתחתיו קיבל אברהם את שלושת המלאכים בפתח אוהלו.
כנסייה זו נבנתה לבקשת אמו של קונסטנטינוס, הלנה, כדי להחליף את היריד השנתי שהתקיים שם שנשא אופן פגאני מובהק.
על פי תיאורים רבים היה באתר עץ אלה גדול ומרשים.
העץ מוזכר בכתבי יוספוס פלביוס, פעם כאלון ופעם כאלה.
במפת מידבא מהמאה ה-6 מתוארים האתר, הכנסייה, והעץ העתיק, שעדיין היה קיים.
האלון מאוזכר במאה החמישית לספירה הודות לסוזומינוס וסוקרטס.
הצליין ארקולפוס מוסר בשנת 670 לסה"נ, שבזמנו לא נשאר מן האילן הזה אלא גזע גבוה כשתי קומות אדם, והמבקרים ועולי הרגל היו חותכים ממנו גזרים וקיסמים למזכרת קדושה או לשם סגולה.
לאחר שאבדו לגמרי שרידי האלון הקדום, עברה המסורת וניתנה לעץ אחר.
בימי מסעי הצלב היו מראים על עץ ישן נושן קרוב לחברון בג'בל א'-רומידה ומכריזים - אלונו של אברהם הוא.
עכשיו עברה המסורת וניתנה לעץ אחר, לרגלי גבעתא סלתה, כשני קילומטרים מצפון מערב לחברון.
האתר מוזכר גם בתיאוריו של הנוסע המפורסם מימי הביניים, פתחיה מרגנסבורג.
בתיאורו הוא מזכיר זקן אחד שמצאו יושב "באלוני ממרא רחוק משם [מערת המכפלה] וכשבא רבי פתחיה לשם, נטה הזקן למות וציווה לבנו להראות לרבי פתחיה העץ שנשענו בו המלאכים".
מסוף המאה ה-19 מזוהה "אלון אברהם" ("אשל אברהם") בחצר המוסקוביה (הכנסייה הרוסית) בחברון הממוקמת רחוק מאלוני ממרא.
השרידים הקדומים ביותר הנמצאים נכון לשנת 2013 באתר הם שרידי חומה הרודיאנית מהתקופה הרומית הדומה בתבניתה לכותלי המבנה הנמצא מעל מערת המכפלה ולכותלי הר הבית, ושרידי הכנסייה הביזנטית.
בחצר הכנסייה קיימת באר מים המכונה "באר אברהם".
בחפירות הארכאולוגיות שנערכו בשנות העשרים על ידי החוקר הגרמני מאדר, ובשנות התשעים על ידי ד"ר יצחק מגן התגלו מטבעות רבים, המלמדים על עברו של המקום כמקום מסחר מרכזי.
נכון לשנת 2010 מוקף האתר בבנייני מגורים.
ב-1997, בעקבות הסכם חברון הועבר האתר יחד עם אתרים עתיקים נוספים לשליטת הרשות הפלסטינית.
על פי ההסכם הייתה אמורה להישמר גישה חופשית של יהודים לאתר, אך בפועל כמעט ולא התאפשר ליהודים לבקר בו.
בשיר "שלושת המלאכים", שנכתב על ידי יהונתן גפן והולחן על ידי מתי כספי, נזכר אלוני ממרא כמקום שאליו באו שלושת המלאכים לבשר לשרה על הולדת בנה יצחק.
בייברס הוא אתלט עבר אמריקאי.
הוא אלוף אולימפי בעל שתי מדליות זהב (לוס אנג'לס 1984), בריצת 400 מטר ובריצת שליחים 4x400 מטר.
הוא בוגר בית הספר התיכון האמריקאי בקייזרסלאוטרן מערב גרמניה.
בשנים 1979–1983 למד באקדמיה של חיל האוויר האמריקני וסיים את לימודיו בהנדסת תעופה וחלל, שם שיחק פוטבול.
התקדמותו באתלטיקה הייתה מהירה ובשנת 1983 קבע בייברס בריצת 400 מטר תוצאה של 45.07 שניות, אך באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 הוא סיים ביחד עם חבריו לנבחרת, סנדר ניקס, וילי סמית ואדווין מוזס רק במקום שישי בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:05.29 דקות.
בשלב חצי הגמר הם קבעו את התוצאה המהירה ביותר בשלב זה - 3:02.13 דקות, שהייתה מספקיה למדליית ארד.
במהלך אימוניו לאולימפיאדת לוס אנג'לס (1984), קיבל בייברס דרגת לוטננט בחיל האוויר של ארצות הברית.
במבחנים האמריקאים לקביעת המשלחת לאולימפיאדה הוא קבע שיא אישי של 44.86 שניות.
חודש לאחר המשחקים האולימפיים, סיים בייברס להשתתף בתחרויות אתלטיקה והחל בקריירת הטיס שלו.
עד שנת 1991 היה טייס פעיל בחיל האוויר האמריקאי.
כיום הוא עובד כטייס בואינג 777 בחברת יונייטד איירליינס.
אלונסו אדוורד (בספרדית: Alonso Edward; נולד ב-8 בדצמבר 1989) הוא אצן פנמי, סגן אלוף העולם, המחזיק בשיאי ארצו בריצת 100 מטר ובריצת 200 מטר ובשיא דרום אמריקה בריצת 200 מטר.
אדוורד נולד בעיירה פדרו מיגל לאב פנמי ולאם ממוצא ג'מייקני.
בשנת 2007 רשם את הישגיו הראשונים בזירה הבינלאומית, כשזכה באליפות דרום אמריקה עד גיל 18, הן בריצת 100 מטר והן בריצת 200 מטר.
באותה שנה זכה גם באליפות היבשת עד גיל 19 בריצת 100 מטר.
התוצאה שקבע באליפות זו, 10.28 שניות, היוותה גם שיא גילאים דרום אמריקאי חדש.
בהמשך השנה עבר להתאמן בברזיל, בדומה לאתלט פנמי נוסף, אירווינג סלדינו, אך פציעה מנעה ממנו את האפשרות להתמודד על מקום באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
לאחר החלמתו מהפציעה עבר להתאמן בארצות הברית.
הוא השתתף באליפות העולם באתלטיקה עד גיל 19 שנערכה בבידגושץ' ב-2008, אך לא הצליח לעבור את שלב המוקדמות.
בשנת 2009 שיפר אדוורד את הישגיו באופן משמעותי.
בריצת 100 מטר ירד לראשונה ממחסום 10 השניות, וקבע תוצאה של 9.97 שניות, אך תוצאה זו אינה מוכרת על ידי התאחדות האתלטיקה הבינלאומית, מאחר שנהנה מרוח גבית חזקה מהמותר (2.3 מטר לשנייה).
בתחרות שנערכה בהאצ'ינסון שבקנזס רשם תוצאות של 10.09 שניות בריצת 100 מטר ו-20.34 שניות בריצת 200 מטר.
שתי התוצאות היו לשיאים פנמיים לאומיים חדשים.
לאחר מכן זכה לראשונה בתחרות גדולה לבוגרים, כשניצח בשני המרוצים באליפות דרום אמריקה לבוגרים שנערכה בלימה.
זמן קצר אחר כך שיפר שוב את שיאו בריצת 200 מטר, בתחרות שנערכה ברתימנו, כשקבע זמן של 20 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין ב-2009 רשם את הישג השיא שלו, כשזכה במדליית הכסף, כסגנו של יוסיין בולט.
התוצאה שקבע בגמר, 19.81, הייתה לשיא לאומי חדש, וגם לשיא דרום אמריקה.
אדוורד, שטרם מלאו לו 20, היה לאצן הצעיר בהיסטוריה שזוכה במדליה בריצת 200 מטר באליפות העולם.
במהלך 2010 סבל אדוורד מפציעה, שמנעה את השתתפותו בתחרויות שונות.
באליפות העולם שנערכה בטגו ב-2011 העפיל לגמר ה-200 מטר מהמקום השישי, אך נפצע במהלך ריצת הגמר, ולא השלים אותה.
בשנת 2023 שוהא הגיע למקום השני בריצת 200 מ' באליפות אמריקה הדרומית (ניצח עיסאם אסינחה).
אלונה שפר-קארו (נולדה ב-19 במאי 1967) היא מנהלת בכירה במגזר הציבורי ודירקטורית בחברות ציבוריות.
כיהנה כמנכ"לית המשרד להגנת הסביבה.
אביה זאב יפת היה עיתונאי בעיתון הארץ, יו"ר אגודת העיתונאים ומוציא לאור של מדריכי טיולים, ואמה, שושנה יפת, מפיקה בטלוויזיה הלימודית.
היא שירתה כצלמת צבאית ביחידת דובר צה"ל.
בעלת תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר MBA במינהל עסקים (מימון) מהמכללה למינהל.
נשואה לפרופסור תמיר שפר, נשיא האוניברסיטה העברית, ולהם שלושה ילדים.
בין השנים 1998-2004 שימשה כעורכת דין בארגון הסביבתי אדם טבע ודין.
שפר הובילה צוותי משפטנים בעתירות ובתביעות נגד חברות מזהמות וגופים שונים בטענה לפגיעה בסביבה, בהם חברת חיפה כימיקלים, מפעלי ים המלח, שפד"ן, משרדי הממשלה וגופים נוספים בנושא התיישבות בודדים ורשויות מקומיות שונות.
ב-2004 מונתה למנכ"לית חיים וסביבה, ארגון הגג של ארגוני הסביבה בישראל, ופעלה לחיזוק תחום הסביבה בישראל באמצעות חקיקה, פעילות מול הממשלה ופעילות חינוכית.
בשנת 2009 מונתה שפר על ידי השר להגנת הסביבה גלעד ארדן, לראש מטה ויועצת מקצועית בכירה במשרד להגנת הסביבה.
בינואר 2011 מונתה למנכ"לית המשרד וכיהנה בתפקיד עד לפרישתה בספטמבר 2013. כמנכ"לית המשרד התמקדה בקידום המיחזור, הייתה חברה בוועדת צמח בנושא ייצוא הגז הטבעי, התנגדה למסקנותיה והייתה חתומה על דעת המיעוט.
שפר הובילה את גיבוש התוכנית הלאומית לצמיחה ירוקה בעקבות הצטרפותה של ישראל ל-OECD, את התכנית לניקוי נחל הקישון מזיהום עד ליישומה וכן תוכנית ארוכת טווח לצורך הסתגלות לשינויי האקלים, בהשתתפות מומחים ממשרדי הממשלה השונים.
היא קידמה מדיניות לעידוד מדידה ודיווח של ESG בחברות עסקיות ממשלתיות בשיתוף הרשות לניירות ערך.
החל משנת 2018 מכהנת כמנכ"לית פרויקט הפיתוח של העיר נתיבות - הסכם גג שחתמה עיריית נתיבות עם ממשלת ישראל.
במסגרת הסכם הגג נבנות למעלה מ-16,500 יחידות דיור, ולצידם מוסדות חינוך, מוסדות ציבור, מרכזי מסחר ותעסוקה ופיתוח והרחבת תשתיות ותחבורה, בתקציב של 4.7 מיליארד ש"ח.
תחת ניהולה נחתם בספטמבר 2024 הסכם גג נוסף להקמת שתי שכונות עם כ־32 אלף יחידות דיור ועם שטחי מסחר ותעסוקה בהיקף של 1.2 מיליון מ"ר.
הסכמים אלו יכפילו את אוכלוסיית נתיבות ויהפכו אותה לאחת הגדולות בדרום.
במסגרת תפקידיה הציבורים היא משמשת חברת המועצה הציבורית והוועד המנהל של יד בן צבי – גוף מחקר לאומי למורשת ישראל.
שפר-קארו כיהנה גם כחברת מליאת רשות הטבע והגנים הלאומיים, כחברת המועצה הארצית לתכנון ולבנייה מטעם הארגונים הירוקים, כחברת הוועדה המייעצת לנשיא המדינה בנושא איכות הסביבה, כיו"ר קרן הניקיון הלאומית למחזור וכיו"ר הקרן לשיקום ים.
באוגוסט 2014 מונתה לדירקטורית חיצונית ויו"ר ועדת ביקורת בחברה הציבורית אנרג'יקס אנרגיות מתחדשות.
בדצמבר 2022 מונתה כדירקטורית חיצונית ויו"ר ועדת ביקורת בחברה הציבורית פז, באוקטובר 2023 מונתה כדירקטורית חיצונית ויו"ר ועדת מאזן וביקורת בחברת קליל תעשיות ובנובמבר 2023 מונתה כדירקטורית בלתי תלויה בתדיראן גרופ.
בנוסף, שפר-קארו מייעצת לגופים עסקיים בנושאי סביבה, תכנון ובנייה, חדשנות ורגולציה.
בשנת 2023 הייתה מועמדת מטעם ישראל כ"ץ, שר האנרגיה והתשתיות לתפקיד יו"ר חברת החשמל.
אלוניים (שם מדעי: Fagaceae) היא משפחה של צמחים בעלי פרחים בסדרת אלונאים.
היא כוללת כ-600 מינים של עצים ושיחים, חלקם ירוקי עד וחלקם נשירים.
מיני המשפחה מאופיינים בעלים פשוטים, מסורגים ומנוצים ובדרך כלל בעלי טרף ופטוטרת, פרחים חד מיניים בצורת עגיל ופירות בצורת בלוט וספלול שמכילים עד שבעה זרעים.
לכמה ממיני המשפחה יש ערך כלכלי לאדם: עצי אלון, אשור וערמון משמשים כחומר גלם לבנייה ולמוצרי עץ אחרים.
מאלון השעם מפיקים את השעם ליצירת פקקים ולמוצרים נוספים, ופירות הערמון משמשים למאכל.
המשפחה מחולקת לשש תת-משפחות וכוללת שישה או שמונה סוגים (תלוי בשיטת המיון) והיא נחשבת מונופילטית.
הסוג אשור דרומי נמנה בעבר על משפחה זו, אך לאור הבדלים במורפולוגיית העלים והאבקנים, ומחקרים מולקולריים שמצאו הבדלי כרומוזומים, הוא ממוין היום במשפחה נפרדת ומקבילה.
במשפחה נכללים כיום הסוגים הבאים:
אלון (Quercus), כולל למעלה ממאה מינים, נפוץ בכל חצי הכדור הצפוני
ערמון (Castanea), כולל שמונה מינים, נפוץ במזרח ודרום אסיה, בדרום אירופה וצפון-מזרח אירופה
אשור (Fagus), כולל 10–13 מינים, נפוץ במזרח אסיה, באירופה ובמזרח אמריקה הצפונית
קסטנופסיס (Castanopsis) הכולל 125–130 מינים, נפוץ בדרום-מזרח אסיה
Chrysolepis הכולל שני מינים, נפוץ במערב ארצות הברית
Trigonobalanus הכולל שלושה מינים, באמריקה הדרומית ובדרום-מזרח אסיה
Lithocarpus הכולל 330–340 מינים, נפוץ באזורים טרופיים באסיה
אלוניאל בע"מ (הידועה גם בשם הלא רשמי "מקדונלד'ס ישראל") היא חברה פרטית העוסקת בהפעלת מותג המזון המהיר מקדונלד'ס בישראל כזכיינית בלעדית.
החברה הוקמה ב-1992 על ידי איש העסקים עמרי פדן ומעסיקה כ-7,000 עובדים ב-204 סניפים ממעיין ברוך ועד אילת, נכון לספטמבר 2020. החברה נמכרה למקדונלד'ס העולמית באפריל 2024.
חברת אלוניאל הוקמה בדצמבר 1992 על ידי עמרי פדן, וב-14 באוקטובר 1993 נפתח ברמת גן (קניון איילון) הסניף הראשון של מקדונלד'ס במזרח התיכון.
כעבור מספר שנים הפכה מקדונלד'ס לאחת מרשתות הסניפים הגדולות והמצליחות בישראל.
בשנת 2002 הפסיק פדן לשמש מנכ"ל בפועל של אלוניאל, ועבר לתפקיד יו"ר פעיל.
באמצע העשור השני של המאה ה-21, החזיק פדן ב-50% ממניות ההון של החברה וב-100% ממניות השליטה.
בשנת 2004 חזר פדן לנהל את הרשת ופתח בשינוי בתפריט שמציעה הרשת בארץ, שכלל הפחתה בערך הקלורי של חלק מהמוצרים והפחתת אחוזי השומן בבשר.
בשנת 1999 הרשיע בית הדין האזורי לעבודה בחיפה את החברה ומנהלה בעבירות של העבדת נער במנוחה השבועית, בניגוד להוראות חוק עבודת הנוער.
ערעורם לבית הדין הארצי לעבודה נדחה.
בשנת 2000 הוציאה חברת בורגר קינג פרסומת ובה נראה שחקן הכדורסל אריאל מקדונלד מתדפק על דלתות סניף של רשת בורגר קינג, ונאלץ להסיר את חולצתו עם הכיתוב "מקדונלד" על מנת לאכול בסניף.
הפרסומת מסתיימת כאשר מקדונלד אוכל מנה של מזון מהיר כשהוא לובש חולצה עם הכיתוב "בורגר קינג", ואומר: "תקשיבו למקדונלד, רק בורגר קינג!".
בעקבות פרסומת זו, שידרה חברת אלוניאל פרסומת ובה ציטוטים מראיון של אריאל מקדונלד, בו הוא מספר בדרך אגב על כך שהוא נוהג לאכול ב"מקדונלד'ס".
מקדונלד תבע את חברת אלוניאל, בגין השימוש בשמו ללא הסכמתו, ומנגד אלוניאל תבעה אותו על הפרת סימן המסחר שלה.
בבית המשפט המחוזי בתל אביב נפסקו פיצויים בסך 300,000 ש"ח לטובתו של מקדונלד.
אך בית המשפט העליון קיבל את הערעור של אלוניאל ונפסק שמקדונלד צריך לפצותה ב-20,000 דולר.
בשנת 2013 החלו עובדי אלוניאל במהלך להקמת ועד עובדים באמצעות "הרשת" והסתדרות הנוער העובד והלומד.
במסגרת הוועד ביקשו העובדים לשפר את תנאי תעסוקתם.
ביוני 2014 הכריזו עובדי אלוניאל על סכסוך עבודה בעקבות סירוב של הנהלת אלוניאל לחתום על הסכם קיבוצי.
במאי 2015 קבע בית הדין האזורי לעבודה בתל אביב, בהתייחס לטענת העובדים שהנהלת אלוניאל והעומד בראשה עמרי פדן פגעו בהתארגנותם, שמדובר בהפרות חוק בודדות.
בית הדין מחק את רוב סעיפי התביעה והרשיע את אלוניאל בסעיף אחד.
השופטת קבעה כי לא מדובר בהפרות שיטתיות בחברה, והן אינן חמורות.
ההסתדרות תבעה 1.5 מיליון ש"ח מאלוניאל, אך סכום הפיצויים נקבע על 25 אלף ש"ח בלבד.
כמו כן, דחתה השופטת את התביעה הכספית האישית שהוגשה נגד פדן.
השופטת מתחה ביקורת חריפה על הסתדרות הנוער העובד והלומד, שהפעילה לחץ בלתי הולם על העובדים הצעירים ברשת והפרה את חובת ההגינות כלפיהם.
בשנת 2019 חתמה אלוניאל במסגרת הליך משפטי, על הסכם לפיו יוצבו כיסאות עבור העובדים.
ב־23 במרץ 2020 בעקבות משבר הקורונה הודיעה החברה על סגירת כל מסעדותיה בישראל עד להודעה חדשה, מלבד 5 מסעדות שיספקו אוכל חינם לבתי חולים, צוות מד"א וכוחות הביטחון.
המסעדות שבו לפעילות לאחר כשבוע וחצי במתכונת משלוחים וטייק אוויי בלבד וב-27 במאי שבו לפעילות גם לישיבה בסניפים.