tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 2007–2009 התגורר עם משפחתו בארצות הברית ושימש כמנהל גיוס הכספים של ארגון ידידי צה"ל בניו אינגלנד.
לאחר שובו לארץ פרסם את ספרו הראשון, על רילוקיישן לארצות הברית, טיולים, משפחה וגעגועים.
בשנת 2016 הצטרף כחבר הוועד המנהל של הקרן לשמירת הטבע והמורשת, מייסודה של רשות הטבע והגנים.
בשנת 2022 נבחר ארד לכהן כנציג ציבור ב-מועצת העיתונות, שבראשות המשנה לנשיאת בית המשפט העליון השופט (בדימוס) חנן מלצר.
ראש מועצת כוכב יאיר-צור יגאל
בשנת 2013 החל לשמש כחבר במועצה המקומית כוכב יאיר-צור יגאל מטעם סיעת "גל".
בבחירות המוניציפליות 2018 נבחר לכהן כראש המועצה וסיעתו זכתה ב-7 מושבים במועצה.
ב 19באוקטובר 2020 נבחר ארד על ידי פורום ראשי הרשויות במועצת האשכול, לכהן כיו"ר אשכול רשויות השרון.
ארד כיהן כחבר הנהלת מרכז השלטון המקומי, חבר מועצת איגוד דרום השרון ושימש במקביל לתפקידו גם כיו"ר העמותה לפעילות קהילתית בכוכב יאיר.
בראשית שנת 2021, בתקופת ההתמודדות עם מגפת הקורונה, היה ארד לראש המועצה הראשון בישראל שקבע מדיניות נוקשה המגבילה כניסת עובדי צוות חינוכי למוסדות החינוך, בתנאי שהתחסנו או יציגו בדיקת קורונה שלילית, אחת לשבוע.
בעקבות המדיניות שהנהיג הוגשה עתירה לבית הדין לעבודה בתל אביב ובפסיקה תקדימית נקבע כי מדיניות ראש המועצה נעשתה בהתאם לחוק וכי הזכות לחיים היא זכות היסוד היסודית הגוברת על זכותה של העותרת לפרטיות ולכבוד.
בכך נסללה הדרך להטלת מגבלות על עובדים לא מחוסנים במקומות עבודה במגזר הציבורי והפרטי בישראל.
בבחירות המוניציפליות ב-2024 התמודד לקדנציה נוספת אך הפסיד להילה בן הראש חכמון, תושבת חדשה ביישוב.
ב 1 במאי 2024 פורסם בעיתונות כי קבוצת הנדל"ן הציבורית אב-גד הכריזה על מינויו של יובל ארד כמשנה למנכ"ל וכסמנכ"ל השיווק והמכירות.
המינוי אושר בדירקטוריון החברה בראשותו של מיכאל רצון.
יובל אופיר (נולדה בשנת 1997) היא מדבבת, שחקנית וזמרת ישראלית.
יובל אופיר נולדה וגדלה ברמת גן, לסיגלית ועמיחי אופיר ולה שני אחים.
היא למדה בבית ספר תיכון בליך במגמת תיאטרון, במסגרתה הופיעו בתיאטרון רמת גן.
בשנים 2011–2013 הייתה חברה בלהקת צעירי רמת גן, אשר הופיעה ברחבי הארץ, בטקסי זיכרון מרכזיים ("שרים בכיכר", "מופע חרוב") ובמשלחות מחוץ לישראל.
2015 - אי-שרדות: המירוץ בתפקיד לורי
2015 - כוח הטיטאנים בתפקיד ג'ניקס
2020 - סטאר נגד כוחות הרשע בתפקיד סטאר
2020 - זה פוני בתפקיד אנני
2021 - פולי פוקט בתפקיד שאני
2021 - קפטן סנטיאגו בתפקיד בוני בונס
2024 - בלאגן בזמן עם סמי וראג'
בשנת 2014 השתתפה בתחרות "הכוכב הבא של רמת גן" וזכתה במקום ה-3.
בשנת 2018 השתתפה בתחרות השירה "פאול בן חיים".
בשנת 2015 השתתפה ב"פסטיבל תיאטרון ארצי לנוער".
יובל בינדר (נולד ב-6 בספטמבר 1986) הוא קריין, מדבב, חקיין, שחקן ויוצר ישראלי, אשר משמש כמנהל קריאייטיב בחברת התוכן וההפקות "שרוטונים".
בינדר נולד וגדל בתל אביב.
בנה של הקריינית רויטל עמית, אחיינה של השחקנית יעל עמית ובן דוד של השחקנית תמר עמית יוסף.
בשנת 1997 דיבב בסרט "בילבי: הסרט" את דמותו של טומי ובמשחק המחשב "בת הים הקטנה (סרט, 1989)" את דמותו של פלאונדר.
שנה לאחר מכן, ב-1998, שיחק בינדר תפקידים שונים בתוכנית "רחוב סומסום (ישראל)" ו"קצפת (תוכנית טלוויזיה)".
בשנת 2009 החל בינדר להעלות סרטונים פרודיים לרשתות החברתיות העוסקים בנושאים שונים ואקטואליים, בפורמט של דיבוב מחודש לשירים וקטעים מגוונים מסרטים מוכרים.
הבולט שבהם היה "סגרו את הפייסבוק" שזכה מעל למיליון צפיות.
בשנת 2010 יצר והגיש בינדר את סדרת הרשת "הטיפ היומי" שנמשכה כשלוש עונות וכללה עונת בונוס שצולמה בניו יורק, ודיבב בסדרה "החייכנים" בתפקיד שוני.
בשנת 2012 הגיש פינה שבועית קבועה בתוכנית "צינור לילה", ותרם את קולו לסרט "מפצח האגוזים".
באותה שנה דיבב בינדר בסדרות "הפרוגלים" (בתפקיד בובר), "לאקי פרד", "דביבוני היער הירוק" (בתפקיד סדריק) ו"סיפורי ירקות - פיסטוקיו".
באותה השנה השתתף גם בתוכנית "בובה של מדינה" כחקיין של בנימין נתניהו, אביגדור ליברמן וירון לונדון.
בשנת 2014 כיכב לצידו של איתי שגב בתוכנית הילדים "המופע של טל.נט" ששודרה בערוץ 10, בבימויו של נועם ורדי.
בשנת 2017 דיבב בסדרה "פוקימון" בתפקיד קלמונט למשך שלוש עונות, בסדרה "זורו" בתפקיד טוראי גונזלס, בסרט "כבשים וזאבים" בתפקידי קליף ומוז ובסרט "צוות ג'ונגל - כוח הצלה".
בשנת 2018 דיבב בסדרות "השכנים שלי פיראטים" ו"ארתור והמינימונים" (בתפקיד דארקוס) ובסרטים "הנסיכה הגנובה" (בתפקיד לאסטור) ו"בלגאן בכוורת" (בתפקיד לארי, בסרט ובסדרת הטלוויזיה).
כמו כן השתתף בינדר בתוכנית "מועדון לילה" כחקיין בטכנולוגיית "Deep Fake" של בנימין נתניהו, יעקב ליצמן, אביגדור ליברמן וחסן נסראללה.
בשנת 2020 דיבב בסדרות "הרפתקאותיו המדהימות של קפטן תחתונים", "מכתב למלך" (האביר השחור ודמויות שונות), "ארצ'יבלד והדבר הגדול הבא", "גאוקו ילדת הדינוזאור" (בתפקיד ימאדה וביביליאן), "צ'יקו בון בון: הקוף הבונה" (בתפקיד קלארק), "גליצ'ים", ו"הילדים האחרונים בעולם" (בתפקיד דירק).
באותה השנה דיבב גם בסרטים "ויק ההורס" (בתפקיד קפטן הלוואר), "סוניק – הסרט" (בתפקיד ווייד וויפל), "קארטינג" (בתפקיד קולין), "האירוע המרכזי" (בתפקיד פרנקי), "Becoming: הסיפור שלי" (בתפקיד קרייג רובינסון).
בשנת 2021 דיבב את אתוס, הקרדינל רישלייה והמלך לואי בסרט "דארטניאן ושלושת המוסקטרים", ואת אולף בסרט "סינדרלה והנסיך הסודי".
כמו כן דיבב בסדרת הטלוויזיה "בוא, כלב, בוא!".
בשנת 2023 דיבב את רובן, לירוי ונוסי בסרט "לירוי וסטיץ'" ואת לואיג'י בסרט "האחים סופר מריו - הסרט".
בשנת 2024 דיבב את הארי בסדרה "הגורים הבנאים", את סיג'יי בסרט "הקאסה-גרנדה: הסרט", את סבסטיאן בסדרה "אריאל", את ד"ר קונאל בסדרה "בלאגן בזמן עם סמי וראג'" ואת וואייט בסדרה "ז-ו-מ-ב-י-ם: סדרת האנימציה".
לאורך השנים שיחק בינדר שיחק במגוון רחב של פרסומות לגופים כגון "שטראוס", "הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים", "סלקום טי וי", "גלידות נסטלה" ועוד, וכיכב בסרטוני רשת ויראליים.
בשנים 2008–2012 עבד בינדר כמהנדס QA ועורך וידאו ומשנת 2012 החל לעבוד בחברת "שרוטונים", שם הוא משמש כיום כמנהל הקריאייטיב.
בשנת 2010 החל ללמוד בחוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
במסגרת עבודתו יצר מאות סרטונים ויראליים שזכו למאות מיליוני צפיות, המוכר שבהם הוא "גמבה סטייל", פרודיה על השיר "גנגנם סטייל", שזכה למעל 61 מיליון צפיות והיה הקליפ העברי הנצפה בכל הזמנים במשך כעשור.
בינדר אחראי ליצירתן של מספר פרסומות רשת שזכו לדירוג גבוה במדד הפרסומות, ביניהן פרסומות לבנק דיסקונט, משרד החקלאות ולשכת סוכני הביטוח.
בשנת 2016 השתתף בתוכנית הריאליטי "הכוכב הבא" לצידה של עינת אזולאי, בביצוע השיר ההיתולי "תימני", אשר נכתב על ידיו במיוחד לתוכנית והולחן על ידי עמוס בן-דוד.
החל מ2025 הוא כותב, מגיש ומשחק בפודקאסט "היה AI" עם רודיה קוזלובסקי.
בינדר מתגורר עם בת זוגו בתל אביב.
יובל גנור (נולד ב-18 באוגוסט 1972) הוא שדרן רדיו ישראלי בתחנת כאן 88 וכאן גימל.
בעברו היה מנהל 88FM ומנהל כאן גימל.
לאחר שירותו הצבאי התקבל לקול ישראל כקריין, ולאחר מכן שימש כתב, עורך חדשות ומגיש יומני אקטואליה ברשת ב'.
במקביל ערך והגיש מוזיקה ב-88FM.
בשנים 2000–2001 שימש דובר רשות השידור.
גנור הפחית את מינון הג'אז בתחנה ושינה את הקו המוזיקלי העיקרי שלה לרוק ופופ.
הוא ביטל את מהדורות החדשות לאורך כל היום, ייסד את התכנית ג'אם 88, תוכנית הרדיו הראשונה שבה אמן מגיע להופעה חיה של שעה באולפן, ושיבץ את בועז כהן להגשת תוכנית הבוקר "רוקר טוב", שהפכה לאחת הפופולריות והאהובות בתחנה.
יוצרים וזמרים שובצו להגיש תוכניות אישיות, ובהם נינט טייב, ערן צור, מאור כהן, דנה ברגר ועוד.
השינויים שיזם בתחנה עוררו את התנגדותם של מאזיניה הוותיקים, אך הפכו את התחנה לקומוניקטיבית יותר, ושיעורי ההאזנה שלה עלו באופן ניכר.
עם הקמת תאגיד השידור הישראלי, שהחליף את רשות השידור, מונה גנור למנהל כאן גימל (לשעבר רשת ג').
בשנת 2019 החליט לעזוב את תפקידו, ולעבור לתחום ההוראה והחינוך.
מספטמבר 2019 משמש גנור מורה לאזרחות בבית הספר הכפר הירוק.
הוא ממשיך לערוך ולהגיש את התוכניות "דיבור חדיש" בכאן 88 ו"פופלקס" בכאן גימל.
באוקטובר 2022 הצטרף גנור לתחנת גלי צה"ל, שם משמש עורך חדשות.
גנור הוא בעל תואר ראשון ושני במשפטים ומחזיק ברישיון עורך-דין.
בשנים 2002–2003 שימש עורך-דין במשרד עורכי הדין ליבליך-מוזר.
יובל הכהן אשרוב (נולד בכ"ח באב ה'תשי"ט, 1 בספטמבר 1959) הוא מייסד שיטות לרפואה אלטרנטיבית, תזונה ופסיכולוגיה פסאודו-מדעיות, המבוססות בין השאר על פרשנותו לתורת הקבלה.
יובל אשרוב נולד למשפחה חילונית-מסורתית בשכונת שפירא בדרום תל אביב.
הוריו עוזיאל ואסתר עלו ארצה מאיראן.
בשירותו בצה"ל היה קצין בגדוד 17 של חטיבת גולני, ובתפקידו האחרון כמפקד פלוגה נפצע בביירות במהלך מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר הפציעה והשחרור שבא בעקבותיה, למד לתואר ראשון בפיזיותרפיה באוניברסיטת תל אביב.
לטענתו, בתקופה זו "למד טוב טוב את כל המחלות הכרוניות".
לאחר מכן למד דיקור סיני בבוסטון במשך שלוש שנים.
הוא למד אצל יצחק בן-אורי, ביוכימאי שלמד בארצות הברית אצל הרברט שלטון אבי השיטה הקרויה על שמו, ואצל אלי שטראוס, שהביא לישראל את שיטת קינגסטון קליניק (הקרויה גם על שמו "שיטת שטראוס").
בסוף שנות התשעים לימד במכללת מדיסין.
אשרוב חזר בתשובה לאחר שנתקל בספר שער הגלגולים של האר"י ונחשף לתורתם הקבלית של הרבנים יהודה לייב ובנו הרב ברוך שלום הלוי אשלג.
במוסדותיו ובפי תלמידיו הוא זוכה לתואר "הרב".
חבר מוביל ב"תנועת האומה", ארגון גג של עמותות תלמידי הרב מרדכי שיינברגר.
בשנת 2003 הקים אשרוב את "מכללת אילמה" ללימוד רפואה סינית הכוללת מספר מרכזים: ביישוב אור הגנוז, רמת גן וירושלים.
הכשיר מטפלים הפועלים לפי תורתו.
בסרטוני ההדרכה שלו צופים אלפי גולשים.
לדבריו, הוא מייעץ פרטנית מדי חודש לכמה עשרות חולים.אשרוב עבד בתחום זה ולימד אותו במשך 15 שנים.
לדבריו, ספר הזוהר מזכיר את כל רעיונותיה של הרפואה הסינית, אולם תורת הקבלה גם מבארת את פשר חוקי הטבע.
לאחר מכן פיתח שיטה בשם "מי הרופא" במטרה לרפא את כל מכאובי הגוף.
מטרת שיטתו היא ניקוי רעלים ומיגור כל המחלות באמצעות שינוי תזונתי.
השיטה מתנערת ממוסכמות מדעיות בסיסיות.
לדבריו, מה שהרפואה הקונבנציונלית מכנה "מחלה" – הוא ריפוי, ומה שהיא מכנה "תרופה" – הוא מחלה.
שיטתו אינה מוכרת בידי הגורמים הרשמיים.
את אופן קביעת עמדותיו הוא מנמק ב"הלב והשכל".
בהמשך פיתח אשרוב שיטה לטיפול נפשי בשם "עין הבדולח".
לדבריו, גם שיטתו זו מבוססת כולה על תורת הקבלה, והאחריות על ביצוע הדרכותיו מוטלת על שומעי לקחו, והוא "רק אומר לאנשים את האמת".
את פרשנותו לפסיכולוגיה על פי תורת הקבלה ורפואה אלטרנטיבית הוא מלמד בהרצאות.
באוגוסט 2018 השתתף ב"ועידת ישראל לרפואה".
עם התגברות פרסומו הציבורי, הצביעו רופאים ועמותות על העובדה שעמדותיו של אשרוב נעדרות בסיס מדעי.
כך, לדוגמה, ציינה ד"ר מעין ברנע-זהר כי קביעותיו הפסקניות שלפיהן חיידקים אינם מחוללים מחלות, ריחות רעים שנפלטים מהגוף נוצרים מרעלים, כל שיעול מרפא את גוף האדם, ועוד, מלמדות על כריזמה המחפה על חוסר הבנה וידע רפואי דל.
אשרוב מטיף נגד חיסונים, אולם לפי כתבה של אושרת קוטלר ב"המגזין" ילדיו חוסנו מפני חצבת.
בנוסף, הוא מתנגד לטיפול כימותרפי במחלת הסרטן ונטילת אנטיביוטיקה.
שימוש באינהלציה לדבריו – מלבד במקרי חרום – הוא "דבר מזיק מאוד".
לטיפול בסוכרת נעורים הוא ממליץ על "מנוחה, צום והרפיה".
קרני אלדד ציינה כי במהלך עריכת ריאיון עמו לעיתון מקור ראשון "עלו עוד ועוד סיפורים על מטופלים של הרב שהגיעו לסכנת חיים ולאשפוז של חודשים בעקבות תורתו התזונתית, והתנגדותו הגורפת לתרופות".
יהודה יפרח, שבעקבות עצותיו של אשרוב הגיע לסכנת חיים, כינה את הדרכת אשרוב להימנע מטיפול רפואי "שרלטנות".
במהלך התפרצות מגפת הקורונה בישראל, התבטא כי "הקורונה היא סוג של שפעת...
35,000 איש נדבקו בישראל, ואחוז אחד מהם נפטר".
בניגוד לדבריו, ממחלת השפעת נפטרים בכל שנה בישראל כמה עשרות חולים.
עוד טען כי במהלך הקיץ קטן שיעור התמותה מן הקורונה "כי הנקבוביות פתוחות והרעלים יוצאים".
גם דבריו אלה מנוגדים לנתוני התמותה מן המחלה, שהתגברה גם בשיא החום בישראל ובעולם.
לדבריו, הטיפול בקורונה צריך לכלול רק שתיית מים וצום.
באוקטובר 2020 חזר על עמדתו.
לדבריו הקורונה אינה מגפה, והמתים "הם ברוטינה הרגילה שיש לנו כל שנה".
בשלהי דצמבר 2020 הזהיר את שומעי לקחו שלא לקבל את החיסון לקורונה, ובין השאר מתח ביקורת על היועץ הרפואי אלימלך פירר, שבעידודו הורו רבני הציבור החרדי על קבלת החיסון.
טענותיו נגד החיסון – כגון שקבלתו עלולה להוביל לעקרות ולמחלות – נדחו בפירוט בידי מומחים ובכלי התקשורת.
חרף זאת סירב אשרוב לחזור בו.
בפברואר 2021 פעלו משרד הבריאות ומשרד המשפטים להסיר מן הרשת את סרטוני אשרוב הנוגעים לחיסון לקורונה.
סמוך לאחר מכן הודיע אשרוב לתומכיו שיחדול מלדבר על נושאים אלה ברבים.
ב-14 בפברואר פרסם משרד הבריאות הודעה לפיה אשרוב "מטעה ומסכן באופן בלתי אחראי את שומעיו" ו"מתעלם מהידע המקצועי המתעדכן תדיר בכל העולם", ריבוי מקרי המוות, מאבק צוותי הרפואה בנגיף, סיכון אפשרי בנזק לטווח ארוך, דרגות סיכון שונות ועוד.
את טענותיו של אשרוב, שלפיהן "הגוף יודע לרפא כל דבר בעצמו בלי התערבות חיצונית", "קורונה לא עושה מחלה, מה שהורג זה הרעילות" ועוד, כינה משרד הבריאות "אמירות מטעות ומסוכנות".
הוא נשוי לנעמי, השותפה למפעליו, ואב לשמונה.
מתגורר ביישוב אור הגנוז .
יובל אלמלך (נולד ב-1965) הוא סוציולוג ישראלי שחי בארצות הברית, וחוקר נושאים של ריבוד חברתי, הגירה, אי שוויון על רקע גזעי ואתניות.
פרופסור חבר ב במדינת ניו-יורק בארצות הברית.
אלמלך נולד בבני ברק על גבול שכונת פרדס כץ לנעמי (ילידת לבנון, מורה לחקלאות) ורן (קלמנט) אלמלך (יליד מצרים, מנהל חשבונות).
לאלמלך אח מבוגר ואחות צעירה ממנו.
הוא עבר בילדותו לרמת השרון, ולמד בתיכון רוטברג רמת השרון (סיים בשנת 1983).
בשנות ה-20 לחייו למד לתואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, וסיים את לימודיו בהצטיינות.
למד גם לתואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וסיים בהצטיינות בשנת 1995. את עבודת המ.א.
שעסקה באי-שוויון אתני בשוק הדיור בישראל כתב בהדרכת פרופ' נח לוין אפשטיין ופרופ' משה סמיונוב.
העבודה התבססה על ניתוח נתונים כמותני, וחשפה את מקור הפערים היחסיים בבעלות על דיור ובערך דיור בין יוצאי אירופה ואסיה מחד, ליוצאי צפון אפריקה מאידך.
ממצא זה, קרא לבחינה מחודשת של הדיכוטומיה הנפוצה בין "יוצאי אירופה" ל"יוצאי אסיה-אפריקה" בשיח הציבורי ובספרות האקדמית על אי-שוויון סוציו-אקונומי.
הממצאים פורסמו במאמר שיצא בכתב העת מגמות.
במקביל ללימודיו באוניברסיטת תל אביב שימש כעוזר מחקר במחקר של פרופ' דלילה אמיר שעסק בשירותים שניתנים בישראל לעולות מברית המועצות בתחום של מיניות ורבייה.
כמו כן עבד בתקופה זאת באוניברסיטה הפתוחה כמנחה וכמרכז הוראה בקורסים בתחום הסוציולוגיה.
לאחר מכן נסע לארצות הברית שם למד באוניברסיטת קולומביה לתואר שלישי.
בשנת 2002 סיים בהצטיינות את הדוקטורט.
את עבודת הדוקטור שעסקה באי שוויון בבעלות על נכסים ועושר בארצות הברית, כתב בהדרכת פרופסור סימור ספילרמן.
עם סיום לימודיו התמנה כמרצה במכללת בארד, וכעמית מחקר במכון לוי למחקר כלכלי במכללת בארד.
בשנת 2007 התמנה כפרופסור חבר.
הוא ממשיך ללמד ולחקור שם עד היום.
מחקריו של אלמלך מתמקדים בשני תחומים עיקריים:
אי שוויון בדיור בישראל ובארצות הברית.
המחקר בישראל הדגיש את חשיבות מועד ההגירה המאוחר ושיעור המגורים הגבוה יחסית בעיירות פיתוח בפריפריה בקרב יוצאי צפון אפריקה כהסברים משמעותיים להבנת פערים אתניים בבעלות וערך הדיור.
המחקר בארצות הברית עסק בהשפעות מאפייני הגירה ותנאי שוק הדיור המקומי על אי שוויון על רקע אתני וגזעי במדדים כמו שיעורי בעלות על דיור, והוצאות שנתיות על דיור.
התפלגות העושר: פרסם שני ספרים על התפלגות העושר.
מחקרו עוסק במרכזיות של בעלות על נכסים והעברות בין-דוריות של עושר לשימור פערים חברתיים.
בנוסף לשני תחומי המחקר הללו, מחקריו עסקו בגורמים לעוני בקרב נשים וילדים, וניתוח עמדות בנושא העברות בין-דוריות ומדיניות רווחה.
נשוי לבאטה (ילידת אוסטריה, עוסקת בעיצוב אופנה ותדמיתנות).
מתגורר בסמוך למכללה שבה הוא מלמד.
ספר זה מבוסס על עבודת הדוקטורט שלו.
יובל אטיאס (נולדה ב-28 במאי 1993) היא סופרת פנטזיה ומדע בדיוני ישראלית, ומנחת סדנאות כתיבה.
יובל אטיאס נולדה וגדלה בחצור הגלילית.
הדריכה במכינה הקדם צבאית "גל", ועבדה בעמותת "אחריי!" במגוון תפקידים, בהם הדרכה וניהול מחוז דרום בפרויקט "אחרייטק".
בשנים 2017–2020 למדה לתואר ראשון בפסיכולוגיה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובשנים 2020–2024 למדה לתואר שני בספרות עברית במגמה לכתיבה יוצרת.
התחילה לכתוב ספרים וסיפורים קצרים בגיל 14. סיפורה, "שחיטה שעל העץ", זכה בפרס עינת 2021, התפרסם ב"היה יהיה" 2023 והיה מועמד לפרס גפן 2024. סיפוריה, "חג הבנות" ו"ההסכם" זכו במקום הראשון בתחרות הסיפורים הקצרים של כנס "עולמות" (2023, 2020).
סיפורים נוספים שלה התפרסמו באתר האגודה הישראלית למד"ב ולפנטסיה.
בשנת 2023 פרסמה את ספרה הראשון, "הרואה" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר, פנטזיה אורבנית לנוער בוגר המתרחשת בבאר שבע, הגיע לרשימת רבי המכר של אתר ע-ברית בקטגוריית ספרי הילדים והנוער בשבוע הראשון לצאתו והיה מועמד לפרס גפן 2024.
אטיאס גרה בבאר שבע, עם בן זוגה ובתה.
יובל ארנון-אוחנה (1942–2019) היה מזרחן ישראלי.
שרת במוסד למודיעין ותפקידים מיוחדים בתפקידים מחקריים ומבצעיים.
עבד כחוקר ומרצה באוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת חיפה, אוניברסיטת רייכמן ואוניברסיטת אריאל בשומרון.
תחומי מחקריו וספריו כוללים את הסכסוך הישראלי-ערבי, המרד הערבי הגדול, אש"ף, וכן עליית ביתא ישראל - יהדות אתיופיה, ומובלעת הר הצופים.
יובל ארנון-אוחנה נולד בתל אביב בשנת 1942, בנם של נצחיה ואליהו אוחנה, ונכדו של הרב הראשי בקהיר ומאוחר יותר בחיפה, הרב נסים אוחנה.
למד בתיכון הגמנסיה העברית הרצליה בתל אביב במגמת מזרחנות.
בשנת 1960 התגייס לצה"ל לנח"ל המוצנח, במסגרתו שירת ועבד בקיבוץ שדה-בוקר, שם התוודע ליהושע כהן, אז מאבטחו האישי של דוד בן-גוריון בקיבוץ.
בשנת 1961 שירת כ"שוטר"–חייל במובלעת הר-הצופים.
עם שחרורו מצה"ל בשנת 1963 פנה ללימודי מזרחנות באוניברסיטת תל אביב, והצטרף כחוקר במכון שילוח ללימודי המזרח התיכון ואפריקה.
בשנת 1968 יצאו יובל וחיים אפרת, עובדי מכון שילוח, לבצע מחקר שטח בקרב תושבי מחנה הפליטים ג'לזון מצפון לרמאללה.
תוצאותיו פורסמו בעברית ובאנגלית - "סקר העמדות הפוליטיות של תושבי מחנות הפליטים בגדה המערבית" .
את התואר השני סיים בשנת 1970 ב, בהנחייתו של פרופ' גבריאל בר, ומחקרו "פלאחים במרד הערבי בארץ-ישראל 1936–1939" מתאר את החברה הערבית הכפרית והכנופיות בתקופת המרד הערבי הגדול.
המחקר ראה אור כספר ב-1978.
את התואר השלישי בנושא "המאבק הפוליטי הפנימי בחברה הפלסטינית 1929–1939", כתב בהנחייתו של פרופ' שמעון שמיר באוניברסיטת תל אביב, ולצורך המחקר יצא בשנת 1973 ללימודים בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים של אוניברסיטת לונדון, בהנחייתו של פרופ' P.M.Holt (Peter Holt).
בשנת 1974 גויס למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, למחלקת המחקר, בראשותו של יצחק אורון.
מחלקה זו הוקמה כחלק ממסקנות ועדת אגרנט, בעקבות מלחמת יום הכיפורים.
לאחר כשלוש שנים עזב לצורך השלמת הדוקטורט שהוגש ב-1978, וב-1981 ראה מחקרו אור כספר תחת הכותרת "חרב מבית" (1981).
במקביל להשלמת הדוקטורט הוזמן ארנון-אוחנה לעבוד כמרצה באוניברסיטת חיפה על ידי פרופ' גדי גילבר, שכיהן כראש החוג ללימודי המזרח התיכון.
ב-1981 פרסם באנגלית את הספר PLO-Strategy and Tactics אותו כתב יחד עם אריה יודפת.
הספר תורגם לעברית וראה אור ב-1985 בשם "אש"ף – דיוקנו של ארגון".
בשנת 1981 חזר ל"מוסד", שם פעל רבות והגיע לתפקיד ראש חטיבה.
במהלך שנות עבודתו מילא תפקידים שונים, חלקם תפקידי מחקר וחלקם תפקידי שטח מבצעיים.
כמו-כן לקח חלק בהדרכה, ובהרצאות במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה של צה"ל (פו"ם).
בשנת 1999 פרש לגמלאות מ"המוסד".
לאחר פרישתו, הצטרף לסגל המרצים במכללת יהודה ושומרון באריאל, שהפכה לימים לאוניברסיטת אריאל, וסייע להקמת המחלקה ללימודי המזרח התיכון.
כן לימד במכללת רייכמן (כיום אוניברסיטת רייכמן).
בשנת 2000 הוסמך כמורה דרך מטעם משרד התיירות, דרך אוניברסיטת בר-אילן.
באותה תקופה גם לימד במכינה קדם-צבאית אדרת שעורים בנושאי ארץ-ישראל והמזרח-התיכון.
"קו החריש והאש" (2013) הוא מחקרו האחרון וספרו המקיף ביותר של ארנון-אוחנה אודות הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ובו סקירה מפורטת על הסכסוך בממדיו השונים.
הספר כולל סקירה היסטורית אודות המפגש בין התנועה הציונית לבין התנועה הלאומית הפלסטינית.
בסוף הספר מציג ארנון-אוחנה הצעה לפתרון אפשרי לסכסוך – "שלום המחרשה", באמצעות ריבונות פסיפס, כדרך לדו קיום אפשרי.
נפטר בשנת 2019 בגיל 77, והובא למנוחות בבית העלמין של יישוב מגוריו כוכב יאיר .
קו החריש והאש, מאה שנות סכסוך על ארץ ישראל, 1860–2010, הוצאת אחיאסף, נתניה, 2013.
מרד ערבי בארץ ישראל 1936–1939, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2013. (הרחבה בת חמישה פרקים של ספר מס' 6, ראו להלן).
על משמר הר הצופים, הוצאת ספרים אריאל, ירושלים, 2008.
הגדת יציאת אתיופיה, הנה קם עם ומתחיל ללכת, עדויות של ילדים ובני נוער הכותבים את קורות מסעם הרגלי במדבר דרך סודאן לירושלים, הוצאת המרכז למורשת המודיעין, משרד הביטחון ההוצאה לאור, 2005.
פלאחים במרד הערבי בארץ-ישראל 1936–1939, הוצאת מכון שילוח, אוניברסיטת תל אביב, מהדורה ראשונה 1978, מהדורה שנייה 1982.
חרב מבית – המאבק הפוליטי הפנימי בתנועה הלאומית הפלסטינית 1929–1939, הוצאת הדר ומכון שילוח, אוניברסיטת תל אביב, מהדורה ראשונה 1981, מהדורה שנייה 1982.
אש"ף – דיוקנו של ארגון, הוצאת ספריית מעריב, תל אביב 1985, עם ד"ר אריה יודפת.
כוכב-יאיר – ההתחלה: 30 שנה ליישוב, 35 שנה לעלייה על הקרקע, 2017.
"סקר העמדות הפוליטיות של תושבי מחנות הפליטים בגדה המערבית", ערכו יובל ארנון וחיים אפרת, בתוך: שמעון שמיר, עמנואל מרקס ויואל בן-פורת, ג'לזון – מחנה פליטים בגדה המערבית, הוגש למכון ראנד, 1968.
"המחנה הערבי במאורעות 1939-1936", בתוך: צבא המדינה שבדרך – פרקים בתולדות כח המגן העברי, הוצאת משרד הביטחון, תשמ"ח 1988, עמ' 96–105. הספר באתר כותר
"זכות השיבה", בתוך: יוסף אחימאיר (עורך), האומה – במה למחשבה לאומית, גיליון מס' 141, סתיו תשס"א, 2000.
"ישראל מול החמא"ס", בתוך: יוסי אחימאיר (עורך), האומה, גיליון מס' 163, אביב תשס"ו, אפריל 2006.
"אש"ף – הארגון ומטרותיו", בתוך: סקירה חודשית, הוצאת מערכות, חוברת 12, דצמבר 1979.
"פסיפס, הצעה להסדר קרקעי ביהודה ושומרון", מרכז אריאל למחקרי מדיניות, נייר עמדה מס' 145, אדר ב' תשס"ג, מארס 2003.
במכון שילח פרסם ארנון-אוחנה במסגרת השנתון The Middle East Record, את הערכים על סעודיה, מדינות המפרץ והרפובליקה של דרום תימן, שבהמשך ראו אור במסגרת האנציקלופדיה העברית.
יובל ארנון-אוחנה היה נשוי לחמדה, ולהם ארבעה ילדים.
יחד היו ממייסדי היישוב כוכב יאיר, כביטוי לתפיסת עולמם שייחסה חשיבות רבה לקשר האדם לקרקע.
יובל ברונשטיין הוא שחקן פוקר ישראלי-אמריקאי אשר זכה בשני צמידי אליפות העולם בפוקר.
ברונשטיין החל לשחק באליפות העולם בפוקר לראשונה ב-2007 וסיים במקום השלישי בטורניר Pot Limit טקסס הולדם בו זכה ב-109 אלף דולר.
ב-2012 סיים במקום ה-23 באירוע המרכזי של אליפות העולם וזכה ב-294 אלף דולר.
ב-2015 זכה בטבעת סבב אליפות העולם בפוקר כשניצח טורניר שהתקיים בניו אורלינס, הישג אותו שחזר ב-2022 בטורניר בפומפנו ביץ' בפלורידה.
ב-2019 זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר כשניצח בטורניר וזכה ב-96 אלף דולר.
שנתיים לאחר מכן זכה בצמיד השני שלו כשניצח בטורניר Limit הולדם וזכה בפרס של 124 אלף דולר.
נכון ליולי 2024, ברונשטיין זכה בסך של כ-3.7 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.8 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
יובל גונן (נולדה ב-1993) היא שחקנית, רקדנית, ויזמית ישראלית.
גונן נולדה בשם יובל גרגיר בגבעתיים לאבא שעובד בעיריית תל אביב ואמא שעובדת בשילוח בינלאומי.
בצעירותה עבדה כדוגמנית ויוצגה על ידי סוכנות יולי.
בשנים 2018 ו-2019 היא השתתפה בסדרת הדרמה דאנסטורי ששודרה בערוץ דיסני בתפקיד הרקדנית כליל חורש.
במרץ 2019 עלתה סדרה נוספת בכיכובה, "התחנה" בערוץ kidZ, שבה היא גילמה בתפקיד הראשי את אלומה קופלר, מתנדבת צעירה במד"א.
הסדרה הסתיימה ב-2020. ב-2021 היא גילמה את הדמות אלמה בתפקיד ראשי בעונה הרביעית והאחרונה של הסדרה "נעלמים".
ב-2024 הופיעה בתפקיד קולנועי ראשון כשהיא מגלמת בסרט ההוליוודי "גלדיאטור 2" את ארישט, אשתו של לוציוס, הגיבור של הסרט (פול מסקל).
במקביל היא מפעילה עסק בשם "סטווה סופיה" המוציא לאור יומן אישי פילוסופי.
+שנהפרויקטתפקידהערות2017רק רוצים לרקודעצמהתוכנית מציאות; מתמודדת2018–2019דאנסטוריכליל חורש2 עונות2019–2020התחנהאלומה קופלר3 עונות; תפקיד ראשי2021נעלמיםאלמהעונה 4
יובל ביתן (נולד ב-1965) הוא פרופסור במחלקה לניהול מערכות בריאות באוניברסיטת בן-גוריון.
את שירותו הצבאי עשה כחובש קרבי בנח"ל, ושם החלה משיכתו לעולם הרפואה.
עם שחרורו החל להתנדב במד"א כחובש רפואת חירום ונהג אמבולנס, תפקיד אותו מילא במשך 5 שנים.
הוא בעל שלושה תארים בהנדסת תעשייה וניהול מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ואת הדוקטורט שלו כתב על תגובות ופעולות במערכות מורכבות.
ביתן החל את הקריירה שלו בתחום ההיי-טק, ועבד כמהנדס גורמי אנוש בחברת אופק טכנולוגיות בשנים 1991–1993, כסמנכ"ל פיתוח ותפעול בחברת משוב מקבוצת פורמולה, סמנכ"ל טכנולוגיה בסיון הדרכה, וסמנכ"ל תפעול בחברת בבילון.
לאחר שהשלים את הדוקטורט שלו עסק ביתן בשנים 2004–2005 במחקר במעבדה לטכנולוגיות קוגניטביות באוניברסיטת שיקגו.
לאחר ששב לישראל נבחר ב-2009 לעמוד בראש מערך iPost של דואר ישראל, שירות דואר אלקטרוני חינמי שאיפשר לקבל אליו דיוור ובקשות תשלום מגופים.
בשנים 2013–2015 עשה פוסט-דוקטורט באוניברסיטת טורונטו בקנדה, ועם שובו לארץ הצטרף למחלקה להנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון.
מאז 2023 הוא משמש שם כפרופסור עמית.
המחקר שלו מתמקד באסטרטגיות הקוגניטיביות שבני אדם מיישמים כדי להתמודד עם מידע חסר או סותר, וההשפעה שלהן על קבלת החלטות.
ביתן מתגורר בגבעת ח"ן, נשוי ואב לשלושה.
מאז 2012 מתנדב במוקד הכוננים הלאומי של מד"א כאחראי להזנקת כונני תגובה מהירה.
יובל אברהם (נולד ב-1995) הוא עיתונאי חוקר, מתרגם ישראלי ובמאי קולנוע שביים את הסרט הישראלי-פלסטיני התיעודי "אין ארץ אחרת" שזכה בפרס אוסקר לסרט התיעודי הטוב ביותר לשנת 2024.
אברהם נולד למשפחה ישראלית בבאר שבע.
הוריו ממוצא יהודי מזרחי ואשכנזי.
סבו התימני היהודי היה דובר ערבית שוטפת.
אחת מסבתותיו נולדה במחנה ריכוז איטלקי בלוב, ואחד מסביו איבד את רוב משפחתו בשואה.
בגיל 19 התגייס לצה"ל והוצב בחיל המודיעין, אך בפועל לא שירת בחיל מסיבות פוליטיות ואישיות.
לאחר הצבא עשה עבודה התנדבותית עם ילדים ישראלים ופלסטינים בבתי ספר במשך שנתיים.
אברהם למד ערבית ונפגש עם פלסטינים ביהודה ושומרון.
באירוע אחד שהשפיע עליו – שהה עם משפחות בזמן שבתיהן נהרסו על ידי צה"ל.
הוא עבד בחינוך דו-לשוני ולימד ערבית.
בשנת 2019 הקים יחד עם העיתונאי אחמד אלנאעוק את "Across the Wall" – פלטפורמה שבה מתורגמים לעברית סיפורים של פלסטינים במטרה להציג לקהל הישראלי פן אנושי של צעירים מהרצועה, בניסיון לאתגר את האופן שבו פלסטינים מעזה מיוצגים לרוב בתקשורת הישראלית.
דף האינטרנט קיבל למעלה ממיליון מבקרים בשנת 2021. הפרויקט הופסק בנובמבר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל לאחר שצה"ל הפגיז את ביתו של אלנאעוק והרג 23 מבני משפחתו.
הוא גם עבד עבור הטלוויזיה החברתית, פרסם מאמרים גם בעיתונים וכתבי עת כמו The Guardian ו-The Nation, והופיע ברשתות הטלוויזיה Democracy Now ו־CNN.
מספר תחקירים של אברהם עם שיחה מקומית ו-The Gaurdian במהלך 2025 חשפו שמערכות הבינה מלאכותית פותחו עם כלי מודל השפה של OpenAI יחד עם שירותי הענן של מיקרוסופט אז'ור, ושעל שירותי הענן עליהם מאחסנת יחידה 8200 מידע הנאסף משיחות טלפון של פלסטינים בשטחים בסדר גודל של "מיליון שיחות בשעה".
התחקירים הביאו באוגוסט 2025 לפתיחת חקירה פנימית של מיקרוסופט על הטענות.
בספטמבר 2025 הודיעה מיקרוסופט כי מצא ראיות לנכונות התחקיר וחסמה חלק משרותיה בפני הצבא.
אברהם ביים, צילם והשתתף בסרט התיעודי "אין ארץ אחרת" עם באסל עדרא לצד חמדאן בלאל ורחל שור.
הסרט מתאר את ניסיונותיו ארוכי השנים של עדרא להתנגד לאלימות ולנסיונותיהם של מתנחלים ישראלים לעקור אותו מביתו במסאפר יטא.
הסרט נוצר בעבודה משותפת, במשך יותר מחמש שנים, והיוצרים השתמשו גם בסרטונים ביתיים שנוצרו על ידי משפחתו של עדרא.
הסרט מתאר את עדרא מתיידד עם אברהם ומציג את הניגוד בין חייו של עדרא תחת כיבוש עם חיי החופש של אברהם.
הסרט יצא לאקרנים בפברואר 2024 וזכה לשבחי המבקרים בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-74 בברלין, שם זכה בשני פרסים: פרס הקהל של פנורמה לסרט התיעודי הטוב ביותר ופרס הסרט התיעודי של ברלין.
בנאום קבלת הפרס שלו קרא אברהם להפסקת אש בעזה ולסיום "מצב האפרטהייד ואי השוויון" בינו לבין עדרא בגדה המערבית הכבושה.
הנאום גרר האשמות באנטישמיות, הסתה לאיומי מוות נגד אברהם והתאספות של המון ימני ליד בית משפחתו בישראל.
אברהם הצהיר ברשתות החברתיות: "השימוש לרעה המחריד במילה הזו...
להשתיק ישראלים כמוני שתומכים בהפסקת אש...
מרוקן את המילה אנטישמיות ממשמעות ובכך מסכן יהודים בכל העולם".
הוועדה להגנה על עיתונאים (CPJ) קראה לרשויות להגן על אברהם ומשפחתו.
ב-3 במרץ 2025, זכה הסרט בפרס אוסקר בקטגוריית "הסרט התיעודי הטוב ביותר" לשנת 2025. כחלק מנאום הזכייה, אמר אברהם כי "כישראלים ופלסטינים, יחד, הקול שלנו חזק יותר.
אנחנו רואים אחד את השני, ההרס של עזה ואנשיה חייב להסתיים והחטופים הישראלים המוחזקים ברצועה חייבים להשתחרר.
כשאני רואה את באסל, אני רואה את אחי, אך אנו לא שווים.
אנו חיים במשטר בו לי יש זכויות, ובאסל חי תחת משטר צבאי ללא זכויות.
פתרון מדיני, ללא עליונות, עם זכויות פוליטיות לשני העמים.
הזכייה של הסרט והנאום שנשא אברהם גררו גינויים בישראל, ושר התרבות והספורט, מיקי זוהר קרא למנהלי הסינמטקים ולמוסדות התרבות הנתמכים על ידי משרדו להחרים את הסרט.
יובל "יובי" גרשטיין (נולד ב-14 בספטמבר 1979) הוא מוזיקאי, מפיק מוזיקלי, וגיטריסט ישראלי.
גרשטיין ידוע כחבר מייסד של להקת קולולוש, וכיוצר כלי הנגינה GRIDI.
יובל גרשטיין נולד ב-14 בספטמבר 1979 לדודו גרשטיין, אמן ישראלי העוסק באמנות פוסט-פופ ארט, ולאדריכלית ציונה (מרגלית) גרשטיין.
בשנת 2000 למד גרשטיין אצל הגיטריסט האמריקאי מארק ויטפילד .
בשנים שלאחר מכן, בין 2001 ל-2005 למד לתואר ראשון עם התמחות בביצוע ג'אז באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
ב-2010–2011 למד תואר שני במוזיקה באוניברסיטת גולדסמית'ס בלונדון, שם יצר את הסרט Under your skin שהוקרן בגלריית הדיוקנאות הלאומית של לונדון.
בעת שהותו שם התמחה בהפקה מוזיקלית ועיצוב סאונד באולפני הקלטות בלונדון, שם היה חשוף למגוון רחב של השפעות מוזיקליות.
בין השנים 1999–2011 היה גרשטיין הגיטריסט של להקת הפולק-רוק הירושלמית "חם ומחמם בום".
הלהקה הוציאה מספר אלבומים, כולל אלבום בהפקת דן תורן בהוצאת הד ארצי.
בשנת 2003 הקים גרשטיין יחד עם ארבעה מוזיקאים נוספים את להקת קולולוש בירושלים.
ההרכב התחיל כקבוצת ג'אז-פאנק אינסטרומנטלית, ובשנת 2004 הצטרף אליהם הראפר האמריקאי רבל סאן, והלהקה החלה לנגן גם מוזיקת היפ-הופ, פאנק וג'אז.
בנוסף להיותו חבר בלהקה כגיטריסט וזמר, הלחין גרשטיין מספר שירים.
בשנת 2005 הלחין ועיבד גרשטיין מוזיקה לסרט אנימציה של היוצר רועי עידן.
בשנת 2013 הקים גרשטיין יחד עם אורי וינוקור את "אולפן הסליק" (The Slick Studio) בתל אביב.
באולפן הוקלטו עבודות של אמנים רבים, ביניהם עמיר לב, גבע אלון, הג'ירפות, שני פלג.
גרשטיין עבד כמפיק מוזיקלי, מיקסר ומהנדס הקלטה מ-2013 ועד 2019. ב-2017 הפיק גרשטיין את אלבומה של הזמרת אושי מסלה "אושי", וכן היה מפיק שותף בהקלטות של להקת MIQEDEM, ובעבודות של אמנים נוספים.
ב-2015 יצר גרשטיין את GRIDI - מידי סקוונסר פיזי ענק (2.80 על 1.65 מטרים) עם לדים משולבים.
הכלי נועד לאפשר יצירה מוזיקלית אינטואיטיבית באמצעות הצבת כדורים על לוח עם גריד של 16x16 נקודות, כאשר כל שורה מייצגת צליל שונה וכל עמודה מייצגת זמן.
המכשיר תרגם מתודולוגיה של הלחנת מוזיקה אלקטרונית במחשב להתקנה פיזית אינטראקטיבית.
ההמצאה הוצגה לראשונה ביולי 2015 במוזיאון ישראל בירושלים במסגרת התערוכה "נקודת מגע 2015".
מאז טייל GRIDI בעולם והוצג בפסטיבלים ואירועים בינלאומיים, כולל Digital Life Design במינכן, גרמניה, פסטיבל Slush בפינלנד, ועוד.
ב-2016 הקים גרשטיין יחד עם תום עידן את הדואו האלקטרוני Sponj.
הדואו משלב מוזיקה אתנית עם ביטים אלקטרוניים, תוך שימוש במוטיבים מתרבויות שונות כולל מוזיקה בלקנית, ערבית ויהודית.
הם הוציאו אלבום בכורה ב־2017: Sponj, וסינגל ב־2019 עם הזמר האיטלקי רוקו זקה בשם -"Hassan Funtana".
בין השנים 2016 ל-2018 לימד גרשטיין בשנקר במסגרת התכנית למשחקים לתואר שני.
מאז 2019 עובד גרשטיין בחברת Simply בתפקיד Music Lead באפליקציה Simply Guitar.
בשנת 2020 הצטרף גרשטיין לקבוצת האמנים-מפיקים של "ארטליסט אוריג'ינל" (Artlist Original), קבוצה היוצרת ומפיקה מוזיקה לפלטפורמת Artlist - מאגר מוזיקה ליוצרי תוכן.
במסגרת זו הוציא את אלבום סולו גיטרה ג'אז בשם Straight to the bar.
ב-12 בספטמבר 2025 הוציא גרשטיין את אלבום הבכורה שלו "Cells", אלבום המורכב מ-11 שירים העוסקים באובדן, צער, תקווה ואהבה.
השירים יצאו בהדרגה במהלך 2024–2025 כסינגלים לפני יציאת האלבום המלא.
האלבום משלב ז'אנרים מגוונים כולל downtempo, trip-hop, ג'אז-פאנק וביטים מזרח-תיכוניים.
באלבום משתתפים מוזיקאים כמו בן הנדלר בנגינה על בס, שחר חזיזה בנגינה על תופים, ויואב שמש בהלחנה משותפת.
Oxytocin (2024) (עם דינה קיטרוסקי)
(2024) Dune (עם דינה קיטרוסקי)
יובל שלום דיסקין (נולד ב-11 ביוני 1956) הוא איש ביטחון ישראלי שכיהן בשנים 2005–2011 כראש שירות הביטחון הכללי ה-11.
דיסקין נולד, גדל והתחנך בגבעתיים.
בסיירת עבר דיסקין מסלול הכשרה כלוחם וכן עבר קורס מ"כים חי"ר וקורס סיור.
עם תום המסלול השתתף באימונים ופעילות מבצעית במסגרת הסיירת.
בשנת 1978 השתחרר מצה"ל לאחר ששימש כסגן מפקד פלוגה בסיירת.
דיסקין התגייס לשב"כ בחודש מאי 1978, ושירת כרכז שטח בנפת שכם.
בזמן מלחמת לבנון הראשונה פעל בביירות ובצידון.
בשנת 1984 מונה לרכז נפת שכם, ועד שנת 1989 שירת גם כרכז נפות ג'נין וטול-כרם.
לאחר מכן לחם כרכז השירות במלחמת לבנון, בין היתר בגזרת העיר ביירות ובמחנות הפליטים של צור וצידון.
בשנת 1990 מונה לראש מחלקת סיכול טרור באגף לעניינים ערביים.
בתקופה זו היה אמון על בניית קשרים ביטחוניים עם מנגנוני הביטחון הפלסטיניים.
בשנת 1994 מונה לראש האגף.
בשנת 1996 היה מעורב בתהליך הפקת הלקחים של שירות הביטחון הכללי מפיגועי ההתאבדות בישראל של פברואר-מרץ 1996, והטמעתם ביחידות השירות.
בשנת 1997 מונה למפקד מרחב ירושלים.
בשנים אלו הצליח המרחב לפגוע קשות בזרוע הצבאית של החמאס ביהודה ושומרון ולחסל את מפקדיה – האחים עאדל ועמאד עוודאללה, מה שהוביל לרגיעה משמעותית בטרור עד פרוץ האינתיפאדה השנייה.
מיולי 2000 עד ספטמבר 2003 כיהן כסגן ראש השב"כ.
בתקופה זו במהלך האינתיפאדה השנייה הוביל את פעילות השירות בתחום הלחימה בטרור, פיתוח היכולות המבצעיות ואת שיטות הלחימה בתופעת פיגועי ההתאבדות, שגבתה מאות קורבנות.
הוא פיתח את מנגנון הסיכולים הממוקדים ויצר את התפיסה שסיכול יכול להיות משולב עם שאר ארגוני קהילת המודיעין ומערכת הביטחון.
דיסקין קידם את רעיון חדרי הפיקוד והשליטה המשולבים לניהול מבצעי הסיכול, ובמסגרת זו הביא לכך שמידע שבעבר לא יצא מהשב"כ, הועבר מאז לידי שאר גורמי קהילת המודיעין, לצורך סיכול פיגועים.
בספטמבר 2003 יצא לחופשת לימודים שבמהלכה הושאל כיועץ מיוחד לראש המוסד ועסק בפיתוח תפיסת ההפעלה המבצעית של הארגון בתקופת מאיר דגן.
ב-15 במאי 2005 מונה לראש השב"כ (החליף את אבי דיכטר), כחודשיים לפני ביצוע תוכנית ההתנתקות.
אחת ממשימותיו העיקריות של השב"כ בתקופה זו הייתה למנוע טרור של קיצונים יהודים במטרה למנוע את ההתנתקות, אך למרות זאת לא הצליח השב"כ להתריע ולסכל את הפיגועים שביצעו עדן נתן-זאדה ואשר ויזגן.
לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ערך סדרת מפגשים בישיבות הסדר ומכינות קדם צבאיות, במטרה להפחית את תחושת הריחוק שחש הציבור הדתי-לאומי כלפי הממסד השלטוני והשב"כ במיוחד.
במהלך חודש ינואר 2006 היה על השב"כ לפעול בעיקר לסיכול פיגועים, השגת תמונת מודיעין והערכת מצב על הבחירות למועצה המחוקקת הפלסטינית.
דיסקין וארגונו היו מבין היחידים במערכת הביטחון שהעריכו ברצינות שהחמאס ינצח בבחירות.
דיסקין גם טען שהחמאס פועל להתחמש כדי ליצור מאזן הרתעה עם ישראל כמו בלבנון, וטען שחצי האי סיני הופך לגן עדן למבריחי נשק דרכו עוברות לרצועת עזה בציר פילדלפי כל סוגי הנשק חוץ מטנקים ומטוסים.
על רקע הערכה זו פעל השירות לחיזוק יכולותיו המודיעיניות, הטכנולוגיות והמבצעיות בדרום ובגבול המערבי עם מצרים.
עם זאת, דיסקין טען בפברואר 2007 שישראל לא צריכה להתערב ברצועת עזה מחשש שהדבר יחליש את הרשות הפלסטינית מול החמאס.
דיסקין טען שלחמאס יתרון על הפת"ח באיכות לוחמיו, אך עם זאת השב"כ, כשאר מערכת הביטחון הישראלית, לא צפה באותה עת את השתלטות חמאס על הרצועה.
בשנים 2007 ו-2009 טען דיסקין שהחמאס רוצה באופן זמני שקט כדי שיהיה לו הזדמנות להתחמש ולהתעצם.
בשנים 2009 ו-2012 הביע עמדה כי יש למוטט את שלטון החמאס, אשר השתלט על הרצועה ב-2007.
דיסקין התנגד נחרצות לעסקת חילופי השבויים לשחרור גלעד שליט, בהתבסס על התפיסה העקרונית שעסקאות מסוג זה מעודדות חטיפות נוספות של אזרחים וחיילים, מחזקות את תשתיות הטרור בטווח הבינוני והארוך ומחלישות את יכולת ההרתעה של מדינת ישראל.
ערב פרישתו מתפקידו כראש השב"כ הצהיר דיסקין כי הוא רואה את אי הצלחת השב"כ להביא מודיעין שיאפשר את שחרורו של החייל גלעד שליט ככישלון אישי שלו.
בשנת 2009 אישרה ממשלת ישראל את בקשת ראש הממשלה בנימין נתניהו להאריך את כהונתו של דיסקין בשנה נוספת.
במאי 2011 סיים דיסקין שש שנות כהונה כראש השב"כ ובמקומו מונה יורם כהן, ששימש סגנו של דיסקין בין השנים 2005 ל-2008. ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק הביעו הערכה רבה לתפקודו.
עם זאת נחשב דיסקין כמי שיחד עם ראש המוסד מאיר דגן ועם הרמטכ"ל גבי אשכנזי הביע התנגדות למדיניות שהובילו באותה העת ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק בנושא תוכנית הגרעין האיראנית, מה שהוביל למתיחות רבה ביחסים בין ראשי מערכת הביטחון לראש הממשלה ולשר הביטחון.
בשש השנים שבהן עמד דיסקין בראש השב"כ חלה ירידה משמעותית בהיקף פיגועי הטרור ובהיקף הנפגעים מפיגועים ופסקה כמעט כליל תופעת פיגועי ההתאבדות.
בשלהי 2016 הקים דיסקין את חברת הסייבר "CyMotive Technologies" עם פולקסווגן ועם ראש אגף טכנולוגיה לשעבר בשב"כ צפריר כץ וראש אגף מחשוב ומידע לשעבר בשב"כ ד"ר תמיר בכור, והוא מכהן כיו"ר החברה.
ביוני 2023 פורסם כי חברת הסייבר אופורה שהקים בשנת 2020 עם שותפים נערכת לקראת סגירה, לאחר שרוב עובדיה פוטרו והיא מתכוונת למכור את הטכנולוגיה שפיתחה.
כשהציג את משנתו הפוליטית ציין כעמודי התווך: נחישות ביטחונית, חתירה לשלום, העדפת טובת הרבים, צדק חברתי ולגיטימיות בינלאומית לקיומה של מדינת ישראל.
דיסקין התבטא באופן פוליטי מספר פעמים תוך שהוא מביע ביקורת נוקבת על ראשי המדינה וכנגד ראשי גוש הימין הישראלי.
עוד טען כי "אני חושב שהגיעה העת שיהיה גם לנו 'אביב ישראלי' (כאנלוגיה למהפכות האביב הערבי)".
באפריל 2012 יצא דיסקין בביקורת חריפה על ראש הממשלה בנימין נתניהו ושר הביטחון אהוד ברק, ובין השאר אמר: "אני לא מאמין לא בראש הממשלה ולא בשר הביטחון.
אני מאוד לא מאמין במנהיגות שמקבלת החלטות מתחושות משיחיות".
הוא ציין שפרשנים רבים סבורים כי תקיפה ישראלית של מתקני הגרעין באיראן עלולה לגרום דווקא להאצת תוכנית הגרעין.
בריאיון לדרור מורה, במאי הסרט שומרי הסף, שפורסם בינואר 2013, שב ותקף דיסקין בחריפות את נתניהו ואת ברק:
לקראת הבחירות לכנסת העשרים בשנת 2015 הודיע על תמיכתו ביצחק הרצוג לראשות הממשלה.
לאחר הבחירות, ביוני 2015, אמר בראיון שהוא "בוחן בצורה משמעותית כניסה לפוליטיקה ...
אני מאוד רוצה להשפיע וחושב שיש לי כלים.
מצד שני, יש לי סלידה ואנטי גדול כלפי המערכת הפוליטית.
בתחילת 2023 קרא להשבתה של המדינה באופן חוקי והזהיר ש"אם לא נבלום את הדהירה המטורפת הזו שמוביל ראש ממשלה נאשם בפלילים שעומד למשפט, זוֹ תִּהְיֶה מְדִינָה שֶׁשָּׁטָה אֶל סוּפָה וְאֶל סוֹפָהּ.
סופה של המדינה הדמוקרטית היהודית." בהמשך אמר ש"זו ממשלת טרור על מלא-מלא", ופנה לראש הממשלה, בנימין נתניהו, בהצעה למתווה הכולל עצירת החקיקה ופרישה תמורת סגירת תיקיו.
עם התקדמות הרפורמה המשפטית קרא להשעיית התנדבות למילואים.
דיסקין הוא בעל תואר ראשון בלימודי ארץ ישראל ובמדע המדינה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני (מצטיין דיקן) במדע המדינה ובמינהל ציבורי מאוניברסיטת חיפה.
לדיסקין שבעה ילדים - ארבעה מנישואיו הראשונים לחגית זייף, ושלושה מנישואיו לאתי, שהייתה מזכירתו בשב"כ.
ב-2017 נישא בשלישית לד"ר איזבל ארנד, חוקרת במעבדה לנוירו-פסיכולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון.
יובל דור (נולד ב-10 בדצמבר 1950) הוא זמר, מלחין, משורר ומדבב ישראלי, חבר בלהקת "הכל עובר חביבי".
כיום מופיע בהופעות יחיד מגוונות ומעביר סדנאות והשתלמויות בנושא "אמנות ושמה תקשורת" והוראה מקרבת-תומכת רגשית.
למד מוזיקה ופסנתר אצל פרופ' שור ואצל פרופ' אריה ורדי, תואר ראשון בפסיכולוגיה מאוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני בתרפיה בשילוב אמנויות וחינוך יצירתי בשלוחה הישראלית של לסלי קולג' בוסטון ארצות הברית.
דור שירת בלהקת חיל התותחנים, בתוכניותיה "פגז ראשון" (1969) ו"לה בומבה" (1970).
בלהקה פגש לראשונה את עמי מנדלמן ואת קיקי רוטשטיין, והשלושה הקימו ב-1972 את שלישיית הזמר "אף אוזן גרון" שהתפרסמה בשיר "שלא ייגמר לי הלילה".
יחד עם חבריו לשלישייה ועם הזמרת שלומית אהרון, שלה היה נשוי, הפכו לאחד מהרכבי הבידור המוזיקלי המצליחים ביותר בישראל, "הכל עובר חביבי".
"הכל עובר חביבי" זכתה פעמיים בפרס כינור דוד ובתואר להקת השנה, וייצגה את ישראל בשיר "הלילה" בתחרות האירוויזיון 1981 שנערכה בדבלין שבאירלנד.
יובל דור כתב והלחין רבים משירי הלהקה, בהם "בלוז מדרגות הרבנות" שכתב אמנון דנקנר, "תלווי אותי" ו"מכאן ועד מחר" שכתבה רחל שפירא ו"הלילה" שכתב דור עם שלומית אהרון והלחין שוקי לוי.
הלהקה שבה לבמה בשנים 2007 ו-2008 לאחר כמה שנות היעדרות, למספר הופעות חד פעמיות.
כשחקן השתתף יובל דור במחזות הזמר "עלובי החיים" ו"אחים בדם" בשלהי שנות ה-80. כמו כן דיבב בעברית, דמויות מסדרות טלוויזיה ובסרטים מצוירים כמו "ספר הג'ונגל", "סוד הממלכה הקסומה", "רובוטס", "אגדות אנדרסן", "על כלבים וגנבים", "מואנה" ואת שרק בסרטים "שרק", "שרק 2", "שרק השלישי" ו"שרק לנצח".
משנת 1992 התמחה יובל דור, במקביל ליצירתו המוזיקלית, במופעים אישיים וסדנאות העוסקים בפיתוח מודעות בתוך קשר, "תקשורת מקרבת" והשכנת שלום.
כמו כן, משנת 1995 מופיע תדיר באגפים השונים של מערכת החינוך עם דגש על למידה מבוססת יחסים.
יחד עם בת זוגו פזית גלר, יובל מפתח את שיטת החינוך "חינוך מואר" שבה הערך המרכזי הוא הדיאלוג החיצוני והפנימי ויחדיו הם מעבירים השתלמויות למורים וגננות בבתי ספר ובמרכזי פיתוח סגלי הוראה דרך עמותת המורים והקרן לקידום מקצועי של הסתדרות המורים.
משנת 2015 מופיע יובל גם במופע "נוסטלגייה בשניים" עם הזמרת רוני גינוסר בערב של קלאסיקות ישראליות ולועזיות.
יובל דור הוא אחיו של המוזיקאי גיל דור ואב לשניים.
היה נשוי לשלומית אהרון עד לגירושיהם ב-2002.
יובל חמצני נולד בחיפה ליצחק קבשנייבסקי, פסל שהתמחה בגילוף בעץ, וחנה חמצני לבית ברומברגר.
מגיל חמש שנים גדל והתחנך בקיבוץ ניר דוד (תל עמל).
במלחמת ההתשה, בשירותו כחייל סדיר באזור האגם המר, נפצע פציעה אנושה והפך לנכה קשה הסובל מפגיעה מוטורית.
על אף לקותו השלים לימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב ובשנת 1980 הוסמך כעורך דין.
את התמחותו המשפטית עשה במוסד לביטוח לאומי, ומאז התמקד בפרקטיקה משפטית בעיקר בנושאים הקשורים בלקויות ושימש היועץ המשפטי של ארגון הגג של הנכים.
במהלך פעילות זו ניהל מאבק שנמשך תשע שנים כדי למנוע אפליית נכים שבני משפחתם אינם מתגוררים בביתם ומנועים בשל כך מנהיגת רכב הנכה להסעותיו וענייניו.
במסגרת מאבק זה תבע חמצני לשנות את פרוש החוק ולאפשר לקרובי משפחת נכה לנהוג ברכבו גם אם אינם גרים בביתו.
בבג"ץ 516/68 זכה חמצני בייצוגו של התובע והשופטים הסכימו כי התנאי שקרוב משפחה יתגורר באותו בנין מפלה לרעה חלק גדול מציבור הנכים.
חמצני הוביל למהלך נוסף כשתבע מהרשויות להגדיל את המרחק שאושר בוועדת העבודה והרווחה ונימוקיו התקבלו על ידי מקבלי ההחלטות ומעגל הנהנים באותו בג"ץ התרחב עוד יותר.
במקביל לפעילותו כמשפטן קנה לעצמו חמצני שם כתשבצאי.
תשבציו ותשחציו התפרסמו מאז 1997 מדי שבוע במוסף "מעריב" ובשבועון "רייטינג", ומשנת 2000 פרסם ב"רייטינג" גם תשבצי היגיון.
עמד בקשרי עבודה הדוקים עם עמיתיו בתחום זה וקיים בביתו חוג שבועי לפותרי תשבצי היגיון.
בערבי חגים התפרסמו ב"מעריב" תשבצי ענק שלו שהשתרעו על עמוד שלם.
לפציעתו היו תוצאות שאילצו אותו לנסות שיטות הפעלת אברי גוף שונים במגמה לשפר בהם את שליטתו.
בין היתר התכוון להיטיב את שליטתו בידו השמאלית בה הוא מבצע את הפעולות היומיומיות שלו.
לצורך זה הוצע לו להפעיל את כף ידו בציור והוא התחיל להשתלם במסגרת קורסים בבית הלוחם תל אביב.
אז התגלה אצלו כישרון ציור שקיבל ביטוי בהתפתחותו כאמן שזכה בהערכת אנשי מקצוע שונים.
במרוצת השנים השתתף במספר רב של תערוכות קבוצתיות וקיים תערוכות יחיד.
על אחת מתערוכותיו כתב האמן עמוס אריכא כי ציורו של חמצני אפשר לו לחבר את פרשת חייו מלפני הפציעה לפרשת חייו שלאחריה.
וכך נכתב: "הצבעים איפשרו לו מעשה פלא להפוך את שתי פרשיות חייו למקשה אחת.
הוא עושה זאת באמצעות זיכרונות מצוירים כאשר הוא משתמש בצבעי שמן רכים, כמעט פסטליים, שמעליהם מרחפים קורי חלום מתרחק."
לפני שנים אחדות התפרסם אלבום ובו מבחר מציוריו.
אחדים מציוריו נרכשו על ידי אספנים פרטיים.
מאז פציעתו חמצני היה כנראה אחד האנשים הבודדים בעולם שכמעט איננו חולם בשנתו.
רסיס שפגע במוחו בשנת 1970, במהלך מלחמת ההתשה, גרם לכך ששנתו אינה מלווה בחלומות (בניגוד לגישה של חוקרי השינה עד לשנת 1982, לפיה לא ייתכנו חיים ללא שנת חלום).
חמצני הופנה אל מעבדת השינה של חוקר השינה פרופ' פרץ לביא, שבדק אותו ודיווח: "בדיקת השינה אצל חמצני גילתה ממצא מדהים.
לא מצאנו אצלו שנת חלום כלל, היו לו את כל שלבי השינה, למעט שנת חלום.
עד אז לא דווח על אף מקרה כזה בעולם.
בשלושה לילות לא הייתה לו בכלל שנת חלום, ובחמישה לילות מצאנו אחוזים בודדים של שנת חלום".
לביא ביצע לחמצני בדיקת CT במטרה להתחקות אחרי רסיסים במוחו ואכן התגלה אחד כזה שעל קיומו לא היה ידוע ואותר תקוע בגזע במוח באזור בו נמצא המנגנון האחראי על שנת החלום.
המקרה אף נרשם בספר השיאים של גינס.
כשנתיים מאוחר יותר פרסם פרופ' פרנסיס קריק, את טיעונו כי שנת החלום חיונית לניקוי מאגרי זכרונות טפיליים.
לדבריו האדם צובר כמות ענקית של אינפורמציה במהלך היום, שברובה אין צורך והיא עלולה "לפקוק" את המוח.
במהלך שנת החלום נפטר המוח מהאינפורמציה הלא חשובה ומארגן מחדש את זכרונותיו.
יובל חמצני היה אב לשתי בנות תאומות.
נפטר ב-18 במרץ 2021. נקבר בקיבוץ ניר דוד.
יובל וגנר (נולד ב-6 בפברואר 1965) הוא פעיל חברתי למען אנשים עם מוגבלויות, מייסד ויו"ר עמותת נגישות ישראל וקצין לשעבר בחיל האוויר הישראלי.
וגנר נולד ב-6 בפברואר 1965, בנו של דן וגנר, שנפצע בתאונת אימונים אחרי מבצע קדש, והכיר את אמו של וגנר, אחות במקצועה, במחלקת שיקום.
גדל ברמת השרון, למד בתיכון רוטברג.
ב-1983 התגייס לקורס טיס, אותו סיים ב-1986 כטייס במגמת מסוקי קרב.
טס בטייסת הלהטוטים MD 500 דיפנדר ובהמשך בטייסת 160 - טייסת מסוקי קרב AH-1 קוברה.
ב-18 במרץ 1987, במהלך טיסת אימונים התרסק המסוק עקב תקלה טכנית דרומית לבית שאן.
וגנר נפצע קשה ונשאר משותק מהצוואר ומטה ומרותק לכיסא גלגלים לצמיתות.
ב-1988, לאחר שנת שיקום, חזר לשירות פעיל ביחידת ממד"ס, עבר קורס תכנות של ממר"ם ושירת במגוון תפקידי פיקוד, ניהול וייזום פרויקטים.
החל מ-2004 ועד שחרורו מהצבא בסוף 2014, עסק בניהול פרויקטים.
החל מ-2012 וגנר עורך ומשדר תוכנית שבועית ברדיו אינטרנט "נגישות פלוס ברשת".
וגנר גרוש, מתגורר בהוד השרון עם שלושת ילדיו.
ב-1999 ייסד וגנר יחד עם רני בנימיני את עמותת נגישות ישראל, העוסקת בקידום הנגישות ושילוב אנשים עם מוגבלות ומשפחותיהם בחברה בישראל.
העמותה מקדמת מודעות, יוזמת חקיקה ומייעצת בהנגשת מקומות.
כמו כן, היא מטפלת בכאלף תלונות בשנה על קשיים בנגישות, נגישות ישראל הוקמה בעידודו של עזר ויצמן, נשיא המדינה דאז.
אירוע ההשקה התקיים בבית הנשיא.
וגנר מונה למגוון תפקידים ציבוריים, ביניהם:
ב-2006 - חבר בפורום היזמים החברתיים העולמי של הפורום הכלכלי העולמי – שוואב, ב-2005 לחבר במועצה הלאומית לשיקום - משרד הבריאות.
ב-2007 - חבר במועצה הלאומית לטכנולוגיה – משרד האוצר.
ב-2007 - חבר ועדה מייעצת לרשם מורשי נגישות (מבנים תשתיות ושרות) – משרד התמ"ת וכחבר ועדה מייעצת לרשם מורשי נגישות שרות – משרד התמ"ת.
ב-2012 - חבר בוועדה הטכנית של מכון התקנים הישראלי.
ב-2012 - חבר מועצה ציבורית באוניברסיטה הפתוחה.
2004 - פרס מועדון העסקים "כנפי הזהב" – למיזם חברתי
2006 - פרס מוביל החדשנות החברתית – גלובס, קרן שוואב, הפורום הכלכלי העולמי.
2009 - אות הוקרה מרכז הבנייה הישראלי.
2010 - פרס זוסמן-ג'וינט למצוינות בתחום השירותים החברתיים בישראל
2010 - מאה המשפיעים לטובה של מגזין TheMarker.
2011 - אות הוקרה מאת קבוצת פישמן רשתות לעשור פעילות לקידום הנגישות
2011 - אות הוקרה מאת קרן ריק הנסן קנדה על "Different Makers" על מצוינות גלובלית.
2012 - אות הנשיא למתנדב
2014 - אות המופת על תרומה לביטחון חברתי- כנס שדרות לחברה לחברה וידידות.
2015 - אות התאגידים העירוניים
2017 - אות השיקום למופת אגף השיקום משרד הביטחון
2017 - פרס הנרי ויסקארדי להישגים - Henry Viscardi Achievement Award מטעם מרכז ויסקארדי ניו יורק, לקידום המודעות ואיכות החיים של אנשים עם מוגבלות.
2018 – תואר עמית כבוד, המרכז האקדמי רופין.
יובל חלמיש (נולד ב-1957) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, שירת כקצין חיל מודיעין השדה ראשי וקצין מודיעין ראשי.
חלמיש נולד ולמד בבנימינה, בנם של רבקה ואיסר חלמיש, בכיר בפלמ"ח ובצה"ל.
עם גיוסו לצה"ל התנדב לקורס טיס, אך הודח לאחר חמישה חודשים.
התנדב לצנחנים ושירת בגדוד 202. לאחר קורס קצינים ובעקבות פציעה שהביאה להורדת הפרופיל הרפואי שלו, עבר לחיל המודיעין.
שירת כקצין מודיעין בסיירת שקד, עוזר קמ"ן בחטיבת הבקעה וקצין מודיעין של חטיבת הערבה.
בשנים 1980–1982 היה קצין המודיעין של חטיבת הצנחנים, ולקח חלק בתכנון וביצוע הפשיטות והמבצעים שביצעה החטיבה בלבנון בתקופה שקדמה למלחמת לבנון הראשונה.
במלחמה, כקמ"ן החטיבה, לחם חלמיש בקרבות שניהלה החטיבה, בפיקוד יורם יאיר, מן הנחיתה מן הים בשפך אוואלי ועד מבואות ביירות.
בשנת 1983 שימש עוזר ראש לשכת הרמטכ"ל.
בהמשך שירת כקצין המודיעין במפקדת קחצ"ר והמפקדה למבצעים מיוחדים.
לאחר לימודים במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה שירת במחלקת המחקר באגף המודיעין כראש ענף יעדים בזירת טרור וראש ענף מחקר סוריה.
שירת כקצין המודיעין של עוצבת געש ברמת הגולן.
לאחר לימודי תואר ראשון קודם לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד המרכז למודיעין וסיור.
בשנים 1995–1998 שירת כקצין המודיעין של פיקוד הצפון, בתקופת הלחימה כנגד החזבאללה באזור הביטחון.
בסיום תפקידו יצא ללימודים במכללה לביטחון לאומי ולאחריהם מונה לראש מחלקת האיסוף באגף המודיעין.
ביולי 2003 קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מודיעין שדה ראשי.
במסגרת זו הקים את מערך התצפיות בעוטף עזה, גבול מצרים וגדוד האיסוף של פיקוד המרכז.
באפריל 2005 מונה לקצין מודיעין ראשי ושירת בתפקיד זה בתקופת ההתנתקות, מלחמת לבנון השנייה ומבצע עופרת יצוקה.
על תפקוד המודיעין בזמן מלחמת לבנון השנייה מתח ביקורת וציין כי תפקוד קציני המודיעין בשטח נעשה "בחוסר מקצועיות וברמה בינונית ומטה".
בנובמבר 2009 מונה על ידי הרמטכ"ל גבי אשכנזי לאחראי על ריכוז דו"ח צה"ל בכל הנוגע לממצאי צוות הבדיקה של האו"ם בנושא העימות בעזה (דוח גולדסטון).
ביוני 2010 מונה על ידי אשכנזי לחבר בוועדה בראשות גיורא איילנד לבדיקת התנהלות צה"ל במבצע "רוחות שמיים", המשט לעזה (המרמרה).
בשנים 2011–2014 עבד בחברת ההייטק אמפרסט מערכות בייעוץ ואפיון מבצעי של פרויקטים (ראש חטיבת מודיעין ומבצעים בחברת אמפרסט מערכות) ובחברת שבם יועצים, כיועץ לחברת אלתא לנושאים ביטחוניים ואחרים.
מיולי 2014 עד ינואר 2023 כיהן כמנכ"ל עמותת כפר נהר הירדן - כפר נופש לילדים המתמודדים עם מחלות כרוניות גנטיות ומסכנות חיים.
במסגרת התפקיד היה איש הקשר מול הארגון העולמי בארצות הברית ובאירופה S/F.
בינואר 2023 מונה למנכ"ל המרכז למורשת המודיעין בגלילות.
יובל המבולבל היא סדרת טלוויזיה ישראלית המשודרת בערוץ הופ!.
בסדרה זו לאחר שיובל המבולבל קיבל את החולצה עם הכוכב הוא מגיע לערוץ הופ עם חבר חדש בשם צ'יף, וכל הזמן הוא מתבלבל.
לאור ההצלחה הרבה של התוכנית, הוחלט להרחיב את הפורמט הקיים שלה.
העלילה עוסקת בשכונה של הופ!
אליה יובל המבולבל חוזר עם חבר חדש בשם צ'יף, בכל פרק הוא מתבלבל ועושה טעויות אבל יחד עם צ'יף הוא מתחיל ללמוד איך להיות מסודר.
בעונה השנייה צ'יף ויובל שוב מתנהגים אותו דבר כמו בעונה הקודמת.
בעונה השלישית הוחלט לשנות את הסדרה ולהביא דמויות חדשות ליובל, וצ'יף מופיע בעונה זו רק בפרק יחיד והקול שלו השתנה.
כשיובל יוצא אל הגינה הוא פוגש את הילדים ושר איתם בכל פרק שיר אחד מתוך קלטות הילדים שלו.
יובל המבולבל (יובל שם-טוב): ילד מבולבל שאמו ואביו אמריקאים.
קוראים לו כך מפני שהוא משקר, מתבלבל, מתווכח וטועה כל הזמן.
הוא אומר כל מיני משפטים כמו "אווו", "שקשוקה", "קופסה מדבוחה", ולפעמים הוא נעשה יותר רציני עד כדי כך ששוכח את הבלבולים שלו.
צ'יף (ג'יל בן דוד; ראשי בעונות 1 ו-2, יוסף סוויד; משנה בעונה 3): קוף שימפנזה בצבע כחול וחברו של יובל, לעיתים הוא יותר רציני ולא מסכים להתבלבל עם יובל, אבל בכמה פרקים אחרים הוא כבר אוהב את הבלבולים של יובל.
תיבת הדואר (מיקה כרמלי): תיבת דואר אדומה שמופיעה בכל סוף פרק ואומרת ליובל "יש לך מכתב.
דוד הילל (מוטי רז): דודו של יובל, הופיע בפרק "אורח לחג".
קפטן הוק (שאול עזר): קפטן פיראטים וחברו של יובל.
בסוף אחד הפרקים הוא מצא עם יובל תיבה מלאה בצדפות.
סבתא (גאולה נוני): סבתו של יובל.
באחד הפרקים היא אומרת ליובל שהיא לא פוחדת מהחושך.
עדי (יובל ווין): ילדה נחמדה וחברתו של יובל.
באחד הפרקים היא המציאה מכונה.
המועדון של יובל המבולבל היא סדרת ספין אוף של הסדרה "יובל המבולבל", המשודרת בערוץ הופ!.
בכל פרק יובל מארח חבר חדש אחר, כמו בסדרה הקודמת יובל יוצא למרפסת המועדון ושר עם הילדים שיר אחד.
מר עגבנייה היא סדרת בת נוספת של הסדרה יובל המבולבל שמשודרת בערוץ הופ!
בזמן טיול יובל מוצא הודעה, "דרוש עוזר לפרופסור פוקס", והוא מגיע איתה למעבדה.
יובל מפעיל בטעות מכונה והופך ל"מר עגבנייה", שאין לו כוחות מיוחדים, אך הוא עוזר לכל מי שנמצא בצרה.
בסוף כל פרק נעזר יובל בהמצאות של פוקס לפתירת בעיה אליה נקלעות הדמויות השונות.
בחנוכה 2017 שודרה בערוץ הופ סדרת בת נוספת של יובל המבולבל בשם "המופע המבולבל של יובל".
יובל זמיר (15 ביולי 1963 – 21 בדצמבר 2011) היה שחקן תיאטרון וקולנוע, מדבב, במאי וזמר אופרה ישראלי.
זמיר נולד בגבעתיים למשפחה קשת יום - אביו היה פועל במפעל לנעליים ואמו עקרת בית.
כבר בגיל 11 השתתף בהצגות לילדים ב"תיאטרון מארץ עוץ".
למד בבית הספר התיכון תלמה ילין ועם תום לימודיו התגייס לצה"ל ושירת כסולן במקהלת צה"ל.
כשהשתחרר מצה"ל למד פיתוח קול אצל המורות נתניה דברת ועדי עציון-זק.
ב-1987 החל ללמוד באקדמיה למוזיקה בכיתת האופרה ומשחק בבית הספר למשחק בניסן נתיב.
השתתף בהצגות בבית ליסין, בהבימה, בהקאמרי ובאופרה הישראלית.
ההצגות שבהן השתתף: "חלום ליל קיץ", "החלילן מהמלין", "השקיעה", "המלך ליר", "סוויני טוד", "הדיבוק", "פולארד", "הנפש הטובה מסצ'ואן", "גן הדובדבנים" ועוד.
זמיר הופיע גם באוף ברודוויי בהצגות: "Night Sky" ו-"Nothing As It Should Be".
זמיר ביים את ההצגות: "המסע לפוליפוניה", "פונדק הרוחות", "חתונת הדמים", "פרח לב הזהב" ועוד.
בשנת 1987 קיבל זמיר את פרס "אדיס דה פיליפ לאופרה" ובשנת 1989 קיבל, בגיל 26, את "פרס רובינא", ונחשב לכוכב עולה בתיאטרון הישראלי.
זמיר השתתף בסרטי הקולנוע: "נועה בת 17", "נשיקה במצ"ח", "ברוריה", "אהבה אסורה", "מסוכנת" ועוד
דיבב משנות ה-90 עד שנת 2006 ב: "אגדות ברווזים הסרט: אוצר המנורה האבודה", "פינוקיו", "חתולים בצמרת", "כיפה אדומה: הסיפור האמיתי", "סינדרלה", "עליסה בארץ הפלאות", "נסיך מצרים", "באג לייף", "שאלתיאל קוואק", "פוקהונטס", "היפה והחיה 2: חורף קסום", "החרב הקסומה - המסע לקמלוט" ועוד.