tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר הבחירות הפדרליות בשנת 2013, שבהן קווין ראד נכשל בניסיונותיו להיבחר לתפקיד ראש ממשלת אוסטרליה, נערכו הבחירות הפנימיות במפלגה בהן הוא ניצח את אנתוני אלבניז ונבחר ליו"ר מפלגת הלייבור וליושב ראש האופוזיציה.
לאורך כהונתו של טוני אבוט כראש ממשלה הוא נוהג לבקר את מדיניותו של האחרון ולא מהסס להתעמת מולו בהצבעות חקיקה בבית הנבחרים.
בבחירות מאי 2019 הפסיד ביל שורטן לסקוט מוריסון מהמפלגה הליברלית של אוסטרליה בניגוד לכל התחזיות והסקרים שניבאו לו ניצחון.
ביל "בוג'נגלס" רובינסון היה רקדן ושחקן אפרו-אמריקאי, נחשב לאבי הסטפס.
הוא היה הבדרן השחור המרוויח ביותר במחציתה הראשונה של המאה ה-20, והקריירה הארוכה שלו היא סוג של מראה לשינויים בעולם התרבות האמריקאי, ושל האפרו-אמריקאים בפרט, במהלך אותה תקופה.
הוא החל את דרכו בתקופת מופעי מינסטרל ווודוויל, ועבר משם להופעת בברודוויי, רדיו, הוצאת תקליטים, והגיע אף להופעות בסרטים הוליוודיים ובטלוויזיה.
בקרב מבקרי ריקוד סטפס, הוא נחשב לרקדן מן המדרגה הראשונה.
בקריירה הקולנועית שלו, הוא היה ידוע בעיקר עבור שיתוף הפעולה עם שירלי טמפל בסרטיה בשנות ה-30.
רובינסון השתמש בפופולריות שלו כדי להילחם בגזענות, ולא רק בעולם הבידור.
הוא היה בין המופיעים הראשונים להופיע בוודוויל או במופעי מינסטרל ללא בלאקפייס.
הוא היה אחד השחורים הראשונים שהופיע במופע סולו, בניגוד לכלל המקובל אז ששחורים יכולים להופיע רק עם השתתפות לבנים (חוק שני-הצבעים).
הוא כיכב במחזמר ברודוויי האפרו-אמריקאי הראשון, השַׁחֲרוּרים של 1928.
הוא היה השחור הראשון שכיכב בהפקת ברודוויי מעורבת.
מאוחר יותר, הוא גם ספג ביקורת על שיתוף פעולה עם ייצוג סטריאוטיפי של שחורים, ואף נקרא "דוד תום" (שחור אשר מקבל בברכה את מעמדו הנחות מהאדם הלבן, ומשתף עמו פעולה).
רובינסון נעלב קשות מהאשמות אלו, מכיוון שכל חייו הוא נלחם למיגור אפליה וגזענות.
הוא שכנע את משטרת דאלאס לגייס שוטרים שחורים לראשונה.
הוא פעל מול הנשיא רוזוולט לשיפור תנאיהם של חיילים שחורים במלחמת העולם השנייה.
קיים את האירוע הציבורי המעורב הראשון בעיר מיאמי.
למרות שהוא הרוויח יותר מעמיתיו השחורים של התקופה, רובינסון מת חסר כל ב-1949, וחברו אד סאליבן שילם על לווייתו.
אמנים רבים זוכרים את רובינסון בתור חונך ומודל לחיקוי, ביניהם סמי דייוויס ג'וניור, לינה הורן, פרד אסטר, אן מילר והאחים ניקולאס.
הוא גם תמך בספורטאי האולימפי, ג'סי אוונס.
גרגורי היינס כיכב בסרט ביוגרפי על חייו, וזכה עבורו בפרס השחקן הטוב של ה-NAACP.
ב-1989, הקונגרס האמריקאי קבע את יום הולדתו, ה-25 במאי, כיום הסטפס הלאומי.
רובינסון נולד בריצ'מונד, וירג'יניה, למקסוול - שעבד כמכונאי, ולמריה - זמרת מקהלה.
שני הוריו מתו כשהיה בן שבע, ומאז גידלה אותו סבתו.
לא ידועים פרטים רבים על ילדותו וחייו המוקדמים, למעט סיפורים שהיה רובינסון עצמו מספר, למשל שנולד בשם "לותר" ואילו אחיו הקטן היה "ביל", ושהוא הציע שהם יתחלפו בשמות, ובסוף אחיו הסכים, וכך נהיה ל"ביל", בעוד אחיו בחר בסוף בשם "פרסי".
את הכינוי "בוג'נגלס" הוא קיבל בעת ילדותו בריצ'מונד.
השם נקשר לסגנון ריקוד סטפס שהומצא על ידי שחורים בדרום ארצות הברית, והמקור של השם הוא בעגה השחורה של הדרום, בה "ג'נגלר" (Jangler) הוא מישהו שמרבה להתווכח או באופן כללי, "לעשות צרות", ואכן למרות חביבותו הרבה היה רובינסון גם ידוע כמי שיכול להתלקח בקלות.
הוא גם היה ידוע כמהמר כבד.
לעומת זאת, הקהלים הלבנים הבינו את הכינוי "בוג'נגלס" כשם לשחור חסר דאגות.
הניגוד הזה שיקף הרבה אספקטים של הקריירה שלו, בה לבנים ראו בו בדרן חביב, ואילו שחורים ראו בו פורץ דרך ושובר מוסכמות.
בגיל חמש החל רובינסון לרקוד ברחובות ובפארקים, ולאסוף את המטבעות שהיו משליכים לעברו עוברים ושבים.
אמרגן הופעות ראה אותו רוקד סמוך לתיאטרון בריצ'מונד, והציע לו תפקיד "פיק" במופע מינסטרל.
במופעים האלו הופיעו שחקנים ומוזיקאים לבנים עם פניהם צבועים לשחור (בלאקפייס), ואילו ילדים שחורים וחמודים שנקראו "פיקניניז" (pickaninnies - שם גנאי לילדים ממוצא אפריקאי) היו רוקדים, שרים או מספרים בדיחות בקצה הבמה.
ב-1890, בגיל 12, רובינסון ברח לוושינגטון די.
סי., שם התפרנס מעבודות מזדמנות, כולל תקופה קצרה כרוכב במרוצי סוסים.
הוא פגש את אל ג'ולסון, והחל להופיע איתו, כאשר ג'ולסון שר ורובינסון רקד, עבור פרוטות ברחוב, או כדי למכור עיתונים.
ב-1891 הצטרף למופע נודד שנקרא "הדרום לפני המלחמה", שוב בתפקיד פיקניני, למרות שכבר היה נער מתבגר.
הוא נשאר במופע למשך שנה, עד שכבר לא יכל לשחק תפקיד של ילד.
ב-1898 הוא התגייס לצבא, בדיוק כשהחלה מלחמת ארצות הברית–ספרד.
הוא נורה ונפצע בידי קצין שניקה את נשקו סמוך אליו.
ב-1900 זכה רובינסון במדליית זהב בתחרות ריקודי קאנטרי בברוקלין, ניו יורק, והביס את מי שנחשב לרקדן הטוב של דורו, הארי סווינטון.
הפרסום שבא בעקבות זכייתו עזר לו למצוא תפקידים במגוון מופעים נודדים, לפעמים כחלק מלהקה, אך בדרך כלל כחלד מצמד מופיעים.
רובינסון לא תמיד הופיע כרקדן, אלא גם היה זמר וקומיקאי.
ב-1905 הצטרף למופע וודוויל שצבר הצלחה, ולבסוף גם נשא את שמו כחלק מהצמד המככב - קופר ורובינסון.
המופע היה אחד מרק שישה מופעים של בדרנים שחורים בסבב המופעים המרכזי, אשם קהלם היה קהל לבן.
המופע של קופר ורובינסון היה בעיקרו מופע קומי, עם מספר קטעי ריקודים של רובינסון.
רובינסון הרוויח אז $100 לשבוע, דבר ששיפר באופן משמעותי את מצבו הכלכלי.
ב-1912, לאחר שנים של פופולריות וצמיחה, התפרק הצמד.
מופיעה בשם ריי סמואלס שכנעה את רובינסון לפגוש את האמרגן שלה, מרטי פורקינס.
תחת הדרכתו, רובינסון פיתח את מגוון כישוריו, והחל להופיע בהופעות סולו, ובכך גם להגדיל את הכנסותיו, שהגיעו לפרקים גם עד $3500 לשבוע.
חלק מהאסטרטגיה של פורקין הייתה להמציא לרובינסון עבר עשיר כסולן, ובכך סייע לו להפוך לאחד המופיעים השחורים הראשונים בוודוויל ולעבור על כלל שני-הצבעים, לפיו שחורים יכלו להופיע על במה רק כליווי למופיעים לבנים.
כשארצות הברית הצטרפה לשורות מלחמת העולם הראשונה, משרד המלחמה האמריקאי פתח מגוון תיאטראות בבסיסי אימונים, שם רובינסון התנדב להופיע בפני אלפי חיילים, ביחידות שחורות ולבנות.
הוא קיבל עבור כך צל"ש ממשרד המלחמה.
במשך שנות ה-20, רובינסון המשיך להופיע במופע יחיד, בסבבי הופעות ברחבי ארצות הברית.
המופע שלו היה כה מבוקש, שהיו לו הזמנות לבין 50–52 שבועות בשנה, לעיתים קרובות עם מספר הופעות בערב.
בהיותו אוהד בייסבול מושבע, הוא לקח חופש מהמופע רק כדי לצפות בוורלד סיריס (אליפות ליגת הבייסבול המקצועית).
ב-1928 העלה מפיק לבן, לו לסלי, מופע ברודוויי מוזיקלי בשם השחרורים של 1928, בו כל המופיעים היו שחורים, ושהיה מיועד לקהלים לבנים.
במופע כיכבו אדלייד הול ורובינסון, ולצידם איידה וורד, טים מור, וכוכבים שחורים אחרים של התקופה.
המופע היה הצלחה מסחררת, ובמיוחד הדואט ששרו ורקדו יחד הול ורובינסון.
בעקבות הצלחה זו, נהיה רובינסון סוג של שגריר מהודר של עולם הבידור השחור לעולם הלבן.
בינתיים, שיתוף הפעולה של הול ורובינסון, המשיך, והשניים הופיעו באולמות ומופעים נחשבים וב-1930 כיכבו במופע ברודוויי נוסף בשם "חבר'ה חומים" (Brown Buddies), אשר המשיך מברודוויי למסע הופעות ארצי.
ב-1939 החל רובינסון להופיע באופרטת הג'אז The Hot Mikado, עיבוד שחור לאופרטה המוכרת של גילברט וסאליבן, כאשר הוא מגלם את תפקיד הקיסר.
כששר את "מטרתי הנשגבה" (My Object All Sublime), הקהל עצר את ההופעה וקרא לו חזרה לשמונה הדרנים.
לאחר מכן, עבר המופע לתערוכה העולמית של ניו יורק (1939), והפך לאחד הלהיטים הגדולים של התערוכה.
ה-25 באוגוסט 1939 הוכתר כ"יום ביל רובינסון".
מופע הברודוויי הבא שלו, All in Fun (1940), הורכב מקאסט שכולו לבן.
למרות השתתפותם של כוכבי ברודוויי מוכרים כמו אימוג'ן קוקה, הביקורות היו שליליות, והמפיקים והשחקנים הראשיים, פיל בייקר ולאונרד סילמן, שניהם לבנים, פרשו מן ההפקה.
ביל רובינסון נהיה הכוכב הראשי, הפעם הראשונה ששחור כיכב בהפקה שכולה לבנה.
המבקרים התלהבו מרובינסון מאוד, אך לא מהמופע כולו, והוא בוטל לאחר ארבע הופעות.
בשנות ה-30, ירדה הפופולריות של מופעי בידור שחורים, אך רובינסון נשאר מבוקש על ידי קהלים לבנים בסרטי קולנוע, והוא הופיע בלפחות 14 סרטים מאולפנים גדולים כמו RKO, 20th Century Fox, וסרטי פרמאונט.
לרוב הסרטים היו עלילות שסבבו מוזיקה, ורובינסון גילם בהם טיפוסים נוסטלגיים.
סרטו הראשון היה סרט מוזיקלי בשם Dixiana, ב-1930. הסרט הופק באולפני RKO, תאגיד שנוסד משילוב של חברות הפקות של הופעות מינסטרל ווודוויל, ועבורם רובינסון הופיע שנים רבות.
בסרט, ניתנה לרובינסון סצנת יחיד בה שר ורקד.
הסיבה לסצנה הנפרדת הזו הייתה כדי שבתי קולנוע בדרום יוכלו לחתוך בעריכה סצנות של שחורים.
ב-1932, רובינסון קיבל את התפקיד הראשי בסרט Harlem is Heaven, שנחשב לסרט הראשון שלוהק כולו בשחקנים שחורים, למרות שבפועל, בתקופת הסרטים האילמים היו סרטים של שחורים בלבד.
הסרט הופק בניו יורק, ונכשל מבחינה כלכלית, כך שרובינסון החליט להתמקד רק בסרטי הוליווד.
שיתוף פעולה עם שירלי טמפל
רובינסון הוזמן לככב לצידה של שירלי טמפל בסרט הקולונלית הקטנה, ובאותו זמן ללמד אותה לרקוד סטפס.
בין השניים נוצר חיבור מיידי, כפי שתיארה זאת טמפל:
כשרובינסון התבקש לרקוד עם טמפל את ריקוד המדרגות המפורסם שלו, הוא הבין שלא יוכל ללמד אותה את הריקוד המורכב בימים הספורים שניתנו לשם כך, אז הוא לימד אותה כוריאוגרפיה אחרת, ושינה את צעדיו כדי להיות מתואם אליה.
בגרסה הסופית, היה נראה שטמפל מחקה אחר מהלכיו, והסצנה נהייתה ללהיט, ולקלאסיקה קולנועית המוכרת עד היום.
רובינסון וטמפל היו זוג הרקדנים הבין-גזעי הראשון בקולנוע האמריקאי, והריקוד היה שנוי במחלוקת בזמנו, ונחתך מהסרט בדרום, יחד עם כל סצנה אחרת שהראתה מגע בין השניים.
טמפל ורובינסון הופיעו יחד בארבעה סרטים סך הכל - הקולונלית הקטנה, רבקה מחוות סאניברוק, The Littlest Rebel, ו-Just Around the Corner.
רובינסון היה נושא עמו צילום של טמפל בכל מסעותיו, וטמפל ראתה בו חבר לחיים.
לדבריה, "ביל רובינסון התייחס אלי כאל שווה, וזה היה מאוד חשוב לי.
הוא לא דיבר אלי מלמעלה, כאילו שאני ילדה קטנה.
וביל רובינסון היה הטוב מכולם."
במקרים נדירים, רובינסון שיחק תפקידים אחרים מאשר דמות שחורה סטראוטיפית מהסוג שאולפני הוליווד כפו.
בסרט "הידד לאהבה" הוא שיחק את ראש העיר של הארלם, תפקיד שבוסס על תואר הכבוד שקיבל רובינסון במציאות.
ב-One Mile from Heaven הוא שיחק דמות רומנטית אל מול שחקנית שחורה בשם פרדי וושינגטון, אחרי שבהוליווד הוסר האיסור על גילום דמויות כאלה על ידי שחורים.
רובינסון שיחק לצד ויל רוג'רס בסרט In Old Kentucky, סרטו האחרון של רוג'רס לפני שנהרג בתאונת מטוס.
רובינסון ורוג'רס היו חברים טובים, ולאחר מותו של רוג'רס, סירב רובינסון לטוס, והיה מגיע לעבודותיו בהוליווד ברכבת מניו יורק.
סרטו האחרון היה Stormy Weather, ב-1943. לינה הורן כיכבה בסרט כמושא האהבה של רובינסון, ובסרט הופיעו גם פאטס וולר, בתפקידו האחרון לפני מותו, לצד קאב קאלוויי ותזמורתו.
גם האחים ניקולאס הופיעו בקטע ריקוד שפרד אסטר טען שהיה הקטע המוזיקלי הטוב ביותר שראה מימיו.
הסרט נבחר על ידי ספריית הקונגרס לשימור בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית כסרט "חשוב מבחינה תרבותית, היסטורית, או אסתטית".
מ-1936 ועד מותו ב-1949, רובינסון הופיע לעיתים קרובות ברדיו, ולפעמים גם בטלוויזיה.
הצליל הייחודי של ריקוד הסטפס שלו קיבל מקום מרכזי, אך הוא גם שר ועשה אפקטים מיוחדים בקולו, ואף סיפר סיפורים ובדיחות מימיו בוודוויל.
רובינסון נטה לדבר לקהל באופן ישיר, דבר שלא היה מקובל עבור בדרנים שחורים.
רובינסון גם הקליט מספר תקליטים, כולל אחד בו הדגים כל אחד מצעדי הסטפס שביצע, והציג את הקול שנבע ממנו.
היה זה גם בשידורים והקלטות אלו שהוא הציג לקהל האמריקאי מילה שהוא עצמו המציא והביא לפופולריות במופעי הוודוויל שלו - copacetic - מילה מקבילה ל"סבבה" או "הכל טוב", ואשר נותרת בשימוש עד היום.
מילון ובסטר הוסיף את המילה לשורותיו ב-1934.
רובינסון נישא בפעם הראשונה בשנת 1907, ללינה צ'ייס.
הם נפרדו ב-1916, והתגרשו ב-1922. אשתו השנייה הייתה פאני ס.
קליי, לה נישא זמן קצר לאחר גירושיו.
הם התגרשו ב-1943. הוא נישא בפעם השלישית לאיליין פליינס, איתה נשאר עד מותו ב-1949. לא היו לו ילדים.
למרות היותו השחור שהרוויח הכי הרבה בעולם הבידור במחצית הראשונה של המאה ה-20, יותר משני מיליון דולר במהלך חייו, רובינסון מת כשהוא חסר כל.
הוא נפטר מהתקף לב בגיל 71, בשנת 1949. על הלוויה שלו שילם חברו, ענק עולם הבידור אד סאליבן.
ארון קבורתו הועמד לצפייה פומבית בהארלם, ובאו כ-32,000 מבקרים לחלוק לו כבוד אחרון.
בתי הספר בהארלם נסגרו לחצי יום כדי שהילדים יוכלו להשתתף בלוויה, או להקשיב לה ברדיו.
רובינסון נקבר בברוקלין, ניו יורק.
רובינסון זכור בעיקר בשל הצלחתו למרות מכשולי הגזענות שעמדו בפניו.
למרות ההצלחות שנחל בקריירה שלו, הוא לא שכח את הקשיים של ילדותו, והירבה במעשים פילנתרופיים.
פעם, כשביקר בעיר הולדתו, ריצ'מונד, ראה שני ילדים תקועים בין מכוניות בצומת ללא רמזור, כאשר ניסו לחלץ משם כדור ששיחקו בו.
הוא הלך לעירייה ושילם כדי להתקין במקום רמזור.
ב-1973 הוצב בריצ'מונד פסל של "בוג'נגלס", של הפסל ג'ק וויט, והוקם פארק על שמו.
ב-1933, קיבל רובינסון את תואר הכבוד "ראש העיר הארלם" בשל ייסוד אגודת השחקנים השחורים.
ב-1936, רובינסון הקים את קבוצת הבייסבול השחורה של הניו יורק יאנקיז יחד עם איש הכספים ג'יימס סמלר.
הקבוצה הצליחה מאוד בליגת הבייסבול השחורה עד שזו פורקה ב-1948 ונגמרה ההפרדה הגזעית בענף הספורט.
ב-1989 ועדה משולבת של הקונגרס האמריקאי הכריזה על ה-25 במאי כעל "יום ריקוד הסטפס", לציון יום הולדתו של רובינסון.
ב-1987 רובינסון נכנס להיכל התהילה על שם מר וגב' קורנליוס ואנדרבילט במוזיאון הלאומי לריקוד.
ב-2002 נכנס להיכל התהילה לריקוד סטפס.
רובינסון ספג ביקורת חריפה על חלק מדמויותיו, בטענה כי אלו מקדמים סטריאוטיפים גזעניים של שחורים.
כאשר עיתון ניו יורקי, The Age, פרסם אמירה כזו, רובינסון הלך למשרדי העיתון בהארלם, ובידו אקדח, ודרש לדבר עם העורך.
בלווייתו, הכומר אדם קלייטון פאוול כפר בתפישה זו, וטען כי רובינסון, כבדרן, התעלה על הסטריאוטיפים.
אך עדיין, ב-1973, מבקר הקולנוע דונלד בוגל כתב שהמופעים של רובינסון בסרטיה של שירלי טמפל ייצגו את "הדוד תום האולטימטיבי".
מבקרים אחרים, לעומת זאת, המשיכו לטעון כי הקסם בהופעותיו אלו נבע מתוך הכימיה האמיתית בינו לבין טמפל, ושבתור האיש השחור הראשון שהופיע בסרטים ומחזות במיינסטרים, שהוא היה פורץ דרך וסלל את הדרך לשחקנים שחורים אחרים.
בוגל מיתן את ביקורתו לאחר מכן, והכיר בהתפתחות הדמויות לאורך השנים.
ב-21 במרץ 1908, לאחר מריבה עם חייט לגבי חליפה, נעצר רובינסון בניו יורק בגין שוד מזוין.
הוא הורשע, ונידון ל-11–15 שנות מאסר בעבודת כפייה בכלא סינג סינג.
רובינסון לא התייחס להליכים הפליליים נגדו ברצינות, ולכן לא הגיש הגנה טובה.
לאחר הרשעתו, ארגן לו חברו ג'ורג' קופר עורך דין חדש, אשר ערער על ההרשעה וזכה למשפט חוזר.
למרות שזוכה במשפטו השני, התקופה שבילה בבית הכלא השפיע על רובינסון קשות, ומחמת פחדו מן החוק, נהג מאז להפקיד את אקדחו בתחנת המשטרה בכל עיר בה הופיע, וגם אשתו השנייה, פאני, הייתה שולחת מכתבים וכרטיסים להופעות לנשות מפכ"לי המשטרה בכל עיר.
רובניסון וג'סי אוונס נהיו חברים קצת אחרי השתתפותו של אוונס באולימפיידת 1936. למרות התייצבותו של אוונס אל מול היטלר, והצלחתו האולימפית הגדולה, הוא מצא, עם חזרתו לארצות הברית, כי כל הצעות העבודה שזרמו אליו היו תכסיסים פרסומיים, ללא כל כוונת העסקה מאחוריהם.
רובינסון עזר לאוונס למצוא עבודה, וגם הכיר לו את האמרגן שלו, מרטי פורקינס, אשר ארגן עבורו אירועי ספורט פרסומיים, למרות שאלה נחשבו בעיני רבים למתחת לכבודו של אתלט אולימפי, והידוע לשמצה מבין אלה - אירוע בקובה בו אוונס התחרה נגד סוס.
בעקבות אירוע זה, היו כאלה שטענו שרובינסון ופורקינס ניצלו את אוונס, אך בעיניו של רובינסון תחרויות מסוג זה לא הורידו מכבודו, והוא היה משתתף בהם בעצמו, ואף קבע כך את השיא העולמי בריצה לאחור באירוע כזה.
בנוסף, אירועים אלו שילמו היטב, ואוונס היה זקוק להכנסה.
כאות תודה לרובינסון, אוונס נתן לו במתנה את אחת ממדליות הזהב האולימפיות שלו.
קפה מטרופול וז'ני לה גול
ב-1937, רובינסון גרם למהומה בהארלם כאשר בחר ברקדנית לבנה, ג'ניבה סוייר, כבת זוג בסרט קפה מטרופול (1937), על פני הרקדנית השחורה, ז'ני לה גון.
לה גון רקדה עמו בסרט "הידד לאהבה" (1935), וקיבלה ביקורות טובות.
סוייר הייתה מאמנת הריקוד של שירלי טמפל בתקופה בה רובינסון הופיע בסרטיה, והוא לימד את סוייר לרקוד סטפס.
הוא הציע שסוייר תופיע לצידו בסרט בבלאקפייס.
כתוצאה מבחירה זו, נפגעה לה גון, והיא לא חזרה לעבוד עם רובינסון.
באופן אירוני, למרות שהסטודיו צילם את הריקוד עם סוייר בפנים צבועות, הם החליטו שבכל זאת זה יהיה שערורייתי מדי שגבר שחור ירקוד בסרט עם אישה לבנה, והסצנות של רובינסון הוסרו מהסרט.
הם ראו אור רק בשנת 2008 כחלק מסט DVD של סרטי טיירון פאוורס.
בשנת 1950, הזמרת והשחקנית חואניטה הול, שגם הופיעה עם רובינסון במופע הברודוויי "השחרחורים של 1928", יצאה עם שיר לזכרונו בשם "Old Bojangles Is Gone".
דיוק אלינגטון חיבר את "Bojangles: A Portrait of Bill Robinson", סדרת וריאציות קצביות לכבודו.
סרט טלוויזיה בשם "בוג'נגלס" יצא ב-2001, וזיכה את כוכבו, גרגורי היינס בפרס ה-NAACP על גילום דמותו של רובינסון.
ב-1988 יצאה ביוגרפיה של ביל רובינסון בשם "Mr.
סר וואלס אדוארד רולינג היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-30. רולינג כיהן בתפקידו מעט יותר משנה והוא נבחר לאחר מותו של ראש הממשלה הפופולרי, נורמן קירק.
רולינג לא הצליח להישאר בתפקיד, אך נותר מנהיג מפלגת הלייבור של ניו זילנד עד 1983.
ביל רולינג נולד בפרבר הכפרי מארירי שליד העיירה מוטואקה, השוכן בסמוך לעיר נלסון בצפון האי הדרומי.
הוא היה בן למשפחת חוואים ותיקה.
הוא התחנך בבית הספר התיכון של נלסון ולמד באוניברסיטת קנטרברי, שם קיבל תואר בכלכלה.
כמו כן הוא למד בקולג' לחינוך של קרייסטצ'רץ' והוסמך כמורה.
לאחר שהשלים את לימודיו, לימד רולינג בכמה בתי ספר ברחבי ניו זילנד.
ב-1958 עזב רולינג את תחום ההוראה והתגייס לצבא ניו זילנד, שם היה לעוזרו של מנהל החינוך בצבא.
הוא בילה זמן קצר בשירות מעבר לים במלזיה ובסינגפור, במסגרת משימה שהייתה קשורה למצב החירום במלזיה.
בבחירות הכלליות של 1960 הוצגה מועמדתו של רולינג כנציג מפלגת הלייבור במחוז הבחירה של פנדלטון שבקרייסטצ'רץ'.
פנדלטון נחשב למחוז בטוח של המפלגה הלאומית של ניו זילנד ורולינג הובס על ידי הארי לייק, שמונה להיות שר האוצר בממשלת המפלגה הלאומית שהוקמה לאחר הבחירות.
בכל אופן, שנתיים לאחר מכן, התמודד רולינג בהצלחה בבחירות הביניים במחוז בולר, שהתקיימו עקב מותו של נציג הלייבור, ג'רי סקינר.
רולינג החזיק במושב זה עד לבחירות של 1972 ואז, עקב ביטולו של מחוז בחירה זה, הוא המשיך לכהן בפרלמנט כנציג מחוז הבחירה של טסמן.
כאשר עלתה מפלגת הלייבור לשלטון בהנהגתו של נורמן קירק ב-1972, מונה רולינג להיות שר האוצר.
היה זה קידום מהיר למי שלא היה בעל ניסיון קודם כשר בממשלה.
תקופת כהונתו של רולינג כשר האוצר הייתה סוערת משהו, עם מספר אתגרים משמעותיים שעמדו בפניו.
לאחר מותו הפתאומי של נורמן קירק ב-1974, כיהן יו וואט כראש הממשלה בפועל במשך שבוע, עד אשר בחרה הלייבור את מנהיגה החדש.
רולינג, שהיה סגנו של קירק, היה המועמד המוביל להחליפו, למרות שמנהיגות המפלגה ופדרציית העובדים העדיפו את יו וואט.
ב-6 בספטמבר 1974 אושרה רשמית בחירתו של רולינג כראש ממשלת ניו זילנד ה-30. בהמשך הוא מונה גם להיות חבר במועצה המלכותית.
כמנהיג מפלגת הלייבור וכראש הממשלה הוא ספג מתקפות מחברי האופוזיציה בהנהגתו של רוברט מולדון ובאופן כללי נמתחה עליו ביקורת על חולשתו.
תומכיו הכחישו זאת, באומרם שהוא בחר לא לקחת חלק בהתעמתות האגרסיבית שמולדון משך אותו אליה.
בחירות 1975 היוו תבוסה עבור הלייבור.
במרכז מסע הבחירות של המפלגה עמדה הסיסמה "אזרחים למען רולינג" (Citizens for Rowling).
הייתה זו מערכה שמאחוריה עמדו אישים מרכזיים שתמכו ברולינג.
מערכה זו תויגה כאליטיסטית ובאופן כללי היא הביאה תוצאות הפוכות מאלו שהיא כוונה אליהן מלכתחילה.
בשנות השבעים המאוחרות, התנכר רולינג למאורים כאשר העביר את מאטיו ראטה, דוברה החשוב של מפלגת הלייבור לענייני המאורים, מהספסלים הקדמיים של המפלגה בפרלמנט.
קודם לכן לקח רולינג על עצמו להחליף את ראטה כאחראי על הוועדה ליחסי הלייבור עם המאורים.
ראטה הלין על חוסר הרגישות של במדיניות של הלייבור כלפי המאורים, פרש מהמפלגה והקים מפלגה משל עצמו, "מאנה מוטוהאקה", קודמתה של "המפלגה המאורית".
ב-1977 היה רולינג מעורב במהלך שהוביל להתפטרותו של חבר הפרלמנט מטעם המפלגה, קולין מויל, שנחקר במשטרה על פעילות הומוסקסואלית (שהייתה אז לא חוקית בניו זילנד) ואילץ אותו להתפטר.
בוועידת המפלגה שהתקיימה באותה שנה הפגינו רבים נגד רולינג על כך ורבים בקהילה הגאה של ניו זילנד לא סלחו לו על כך עד היום.
יחד עם זאת, הצליח רולינג להיבחר שוב לתפקיד מנהיג המפלגה ובהדרגה אף לשפר את תדמיתו הציבורית.
במערכות הבחירות של 1978 ו-1981 זכתה הלייבור במספר מושבים גדול יותר מזה של המפלגה הלאומית, אך לא הצליחה להשיג רוב בפרלמנט כדי להקים ממשלה.
למרות שרולינג הצליח לשקם את תדמיתו השלילית, רבים במפלגת הלייבור חשו שהגיע הזמן לשינוי.
ב-1983 הוחלף רולינג בתפקידו כמנהיג המפלגה על ידי דייוויד לאני הכריזמטי שבבחירות של 1984 הצליח להביס את רוברט מולדון.
בבחירות אלו פרש רולינג מהפרלמנט.
לאחר שפרש מהחיים הפוליטיים, התמנה רולינג לתפקיד שגריר ניו זילנד בארצות הברית ובתפקיד זה הוא כיהן מ-1985 ועד 1988. בתקופת כהונתו עמד על סדר היום של היחסים בין שתי המדינות נושא הנשק הגרעיני.
לאחר מכן, לאחר שובו לניו זילנד, החל רולינג להיות מעורב במספר ארגונים.
הוא גם לקח חלק חשוב בפעילותו שלה המוזיאון של ניו זילנד.
ביל רולינג מת בנלסון ממחלת הסרטן ב-31 באוקטובר 1995.
"ביל" שטיינר היה אתלט אמריקאי-יהודי.
סגן אלוף המכביה השנייה בריצת 10,000 מטר, אלוף ארצות הברית בריצות למרחקים ארוכים (30 ק"מ: 1932, 1946 ו-1947), ושיאן עולם ב-26 מייל (ריצת מרתון), שיא עולם שלא הוכר.
שטיינר התאמן במועדון הספורט גרמניה-אמריקה בברוקלין, ניו יורק בהדרכתו של מקס סילבר, לצדו המתחרה שלו אלוף מרתון בוסטון (1932) פאול דה ברוין.
במרתון בוסטון שנערך ב-19 באפריל 1932 ושימש למבחנים האמריקאים בריצה זו לאולימפיאדת לוס אנג'לס סיים שטיינר במקום חמישי בתוצאה של 2:38:46 שעות ולא נכלל בנבחרת האמריקאית למשחקים.
באליפות ארצות הברית בריצת 20 מייל (32.19 ק"מ) שנערכה בפילדלפיה, פנסילבניה באותה שנה הוא זכה במדליית זהב.
בתחרות ריצת 26 מייל שנערכה ב-25 במרץ 1934 בג'מייקה, קווינס, ניו יורק קבע שטיינר שיא עולם חדש של 2:23:05 שעות.
במרתון בוסטון שנערך ב-19 באפריל אותה שנה הוא זכה במדליית ארד בתוצאה של 2:40:29 שעות .
באליפות איגוד האוניברסיטאות האמריקניות שנערכה בניו יורק ב-8 במאי הוא זכה במדליית זהב במרתון בפעם השנייה ב-3 שנים.
באליפות ארצות הברית שנערכה בוושינגטון, באותה שנה הוא זכה במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:49:45 שעות.
במכביה השנייה שנערכה בשנת 1935 זכה שטיינר במדליית כסף בריצת 10,000 מטר בתוצאה של 33:46 דקות, אחרי י.
הורביץ מדרום אפריקה (33:01:8 דקות) ולפני רינה מבר כוכבא אנגליה (34:05 דקות).
לאחר המכביה בחר שלא לשוב עם המשלחת לארצות הברית, כמו חברו מרטין פיידן, אלא להישאר בישראל במטרה להשתקע ולהתחתן.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1942 סיים שטיינר במקום שביעי בתוצאה של 2:40:42 שעות.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה שנה הוא זכה במקום חמישי בריצת מרתון.
באליפות ארצות הברית בריצת 30 ק"מ שנערכה בבולטימור, מרילנד באוקטובר 1946 זכה שטיינר במדליית זהב בתוצאה של 1:38:2 שעות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1947 סיים שטיינר במקום 20 בתוצאה של 2:46:35 שעות.
באליפות ארצות הברית שנערכה ביונקרס באותה שנה, אליפות אשר שימשה את המבחנים האמריקאים לאולימפיאדת לונדון זכה שטיינר במדליית ארד בריצת מרתון בתוצאה של 2:43:49 שעות.
באליפות ארצות הברית בריצת 30 ק"מ שנערכה בשיקגו, אילינוי באוקטובר אותה שנה הוא זכה בפעם השנייה ברציפות.
במרתון בוסטון שנערך בשנת 1948 הוא שטיינר במקום 16 בתוצאה של 2:50:52 שעות, במרתון בוסטון שנערך בשנת 1949 הוא סיים במקום 22 בתוצאה של 2:55:57 שעות ובמרתון בוסטון שנערך בשנת 1952 הוא סיים במקום 15 בתוצאה של 3:09:41 שעות.
בשנותיו האחרונות גר בלייקווד, ניו ג'רזי ושם נפטר בשנת 2000, בגיל 89.
ויליאם בליין ריצ'רדסון השלישי היה פוליטיקאי, מחבר ודיפלומט אמריקאי שכיהן, בין היתר, כמושל ניו מקסיקו בשנים 2003–2011. הוא כיהן כשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, מזכיר האנרגיה של ארצות הברית בממשל ביל קלינטון, חבר הקונגרס של ארצות הברית, יושב ראש הכינוס של הוועדה הדמוקרטית הלאומית ב-2004 ויו"ר איגוד המושלים הדמוקרטים.
בדצמבר 2008 היה ריצ'רדסון מועמד למזכיר המסחר של ארצות הברית בקבינט הראשון של ברק אובמה, אך הסיר מועמדותו כעבור חודש בעקבות חקירה נגדו בחשד לביצוע עסקאות בלתי-הולמות בניו מקסיקו.
על אף שהחקירה הושהתה מאוחר יותר, דומה היה כי פגעה בקריירה של ריצ'רדסון, כאשר קריירתו השנייה והאחרונה כמושל ניו מקסיקו הגיעה לידי גמר.
לעיתים, ריצ'רדסון טיפל בסכסוכים דיפלומטיים בין ארצות הברית וקוריאה הצפונית.
ביל ריצ'רדסון נולד בפסדינה שבמחוז לוס אנג'לס, קליפורניה.
אביו, ויליאם בליין ריצ'רדסון הבן (1891–1972), בן למוצא אנגלו-אמריקאי ומקסיקני, היה מנהל חנות המותג של סיטיגרופ, סיטיבנק (Citibank), המספק שירותי בנקאות ללקוחות פרטיים.
אביו גדל בבוסטון שבמסצ'וסטס, וחי במקסיקו סיטי.
אמו, מרייה לואיזה לופז-קולדה מארקס (1914–2011), הייתה בתו של אב מקסיקני שנולד באסטוריאס שבספרד.
אביו של ריצ'רדסון נולד על ספינה שנסעה לכיוון ניקרגואה.
זמן קצר לפני שנולד ריצ'רדסון, אביו שלח את אמו ללדת בקליפורניה.
ריצ'רדסון, אזרח ארצות הברית על פי דין הקרקע, בילה את ילדותו במקסיקו סיטי וגדל כקתולי.
כשריצ'רדסון היה בן 13, הוריו שלחו אותו למסצ'וסטס על מנת שילמד בבית ספר פרטי להכנה למכללה בעיר קונקורד שם.
ריצ'רדסון החל ללמוד באוניברסיטת טאפטס ב-1966. הוא סיים תואר ראשון בצרפתית ומדע המדינה ב-1970 והיה נשיא אחוות דלתא טאו דלתא (Delta Tau Delta).
ריצ'רדסון הוסמך ביחסים בינלאומיים בבית ספר פלטשר למשפטים ודיפלומטיה של האוניברסיטה ב-1971. את אשתו לעתיד, ברברה פלווין, פגש לראשונה בהיותם בתיכון בקונקורד והם מיסדו את קשרם ב-1972.
לאחר סיים את לימודיו הגבוהים, ריצ'רדסון עבד עבור חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז ה-5 של מסצ'וסטס, פרנק בנפורד מורס .
מאוחר יותר היה חבר בסגל ועדת החוץ של הסנאט של ארצות הברית.
ריצ'רדסון עבד עבור מחלקת המדינה של ארצות הברית תחת המזכיר הנרי קיסינג'ר בתחום תיאום יחסי המחלקה עם הקונגרס האמריקאי בתקופת ממשל ריצ'רד ניקסון.
ב-1978 השתקע ריצ'רדסון בסנטה פה והתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית ב-1980 כחבר המפלגה הדמוקרטית, אך הפסיד, בהפרש קטן, לנציג הוותיק של מחוז הקונגרס הראשון ולימים מזכיר הפנים של ארצות הברית, מנואל לוחאן הרפובליקני.
שנתיים לאחר מכן ב-1983, נבחר ריצ'רדסון לבית הנבחרים כנציג מחוז הקונגרס ה-3, שנוצר זה עתה ושהשתרע על רוב החלק הצפוני של ניו מקסיקו.
ריצ'רדסון כיהן 14 שנה בקונגרס, כמייצג את האזור המעורב ביותר במדינה ובעל רקורד של כ-2,000 אספות עירוניות.
ריצ'רדסון כיהן כיושב ראש הוועידה המפלגתית של חברי הקונגרס ההיספנים בקונגרס ה-98 (1983–1985) וכיהן כיו"ר ועדת המשנה למשאבי טבע לענייני עבור ילידים אמריקאים בקונגרס ה-103 (1993–1994).
הוא נהיה לחבר בהנהגה הדמוקרטית בבית הנבחרים כסגן מצליף הסיעה, ובמסגרת תפקיד זה התיידד עם ביל קלינטון לאחר שעבדו מקרוב על נושאים אחדים.
קלינטון שלח את ריצ'רדסון למשימות שונות מחוץ לארצות הברית, שביניהן נסיעה לבגדאד ב-1996 בה בנתן ונשא עם סדאם חוסיין כדי להבטיח שחרורם של שני אזרחים אמריקאים שנתפסו על ידי הרשויות בעיראק כשהסתובבו באזור הגבול עם כווית.
ריצ'רדסון ביקר גם בניקרגואה, גואטמלה, קובה, פרו, הודו, קוריאה הצפונית, בנגלדש, ניגריה וסודאן כמייצג האינטרסים של ארצות הברית ואף נפגש עם סלובודן מילושביץ'.
ב-1996 מילא תפקיד מרכזי בהבטחת שחרורו של איוואן הונציקר שנעצר על ידי קוריאה הצפונית והבטחת חנינה לאליאדה מק'קורד, אמריקאית שהורשעה ונכלאה בבנגלדש.
בשל שליחויות אלה, ריצ'רדסון היה מועמד לפרס נובל לשלום שלוש פעמים.
בשנים 1997–1998 היה שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
מזכיר האנרגיה של ארצות הברית
הסנאט של ארצות הברית אישר את מינויו של ריצ'רדסון למזכיר האנרגיה ב-31 ביולי 1998. כהונתו במחלקת האנרגיה של ארצות הברית נפגמה בעקבות המחלוקת הגרעינית של וון הו לי.
ריצ'רדסון חשד בלי, אז עובד המעבדה הלאומית לוס אלמוס, שהעביר לכאורה סודות גרעיניים לממשלת הרפובליקה הסינית.
לי זוכה לאחר מכן מההאשמות וזכה להסדר נגד הממשלה הפדרלית של ארצות הברית בגין אשמות השווא.
ריצ'רדסון ספג ביקורת גם על ידי הסנאט על טיפולו בנדון.
סנאטורים רפובליקנים קראו להתפטרותו של ריצ'רדסון, בעוד שתי המפלגות מתחו ביקורת על תפקודו באירוע, ובעקבות השערורייה נגוזו תקוותיו של ריצ'רדסון להיות עמיתו למרוץ של אל גור בבחירות לנשאות ארצות הברית 2000.
ריצ'רדסון הפך למזכיר האנרגיה הראשון שהוציא לפועל תוכנית להשמדת פסולת רדיואקטיבית.
הוא יצר את תפקיד מנהל המחלקה לענייני ילידים אמריקאים ב-1998, ובינואר 2000 פיקח על ההשבה הגדולה ביותר של אדמות פדרליות, 84,000 דונם (340 קמ"ר), לשבט אינדיאני (בני היוט שבצפון יוטה) במשך יותר מ-100 שנה.
ריצ'רדסון גם ניהל את שינוי מדיניות ההתייעצות של המחלקה עם שבטים אינדיאנים והקים את תוכנית האנרגיה השבטית.
ריצ'רדסון נבחר למושל ניו מקסיקו בנובמבר 2002, לאחר שהביס את המועמד הרפובליקני, ג'ון סנשז, ברוב של 56-39%.
במהלך מסע בחירתו, שבר שיא עולמי של ספר השיאים של גינס במספר לחיצות הידיים הרב ביותר של פוליטיקאי בשמונה שעות, תוך שבירת שיאו של תאודור רוזוולט.
הוא החליף בתפקיד את גארי ג'ונסון.
הוא נשבע אמונים לתפקידו בינואר 2003 כמושל ההיספני היחיד בארצות הברית.
בשנתו הראשונה, הציע ריצ'רדסון "קיצוצים במס במטרה לקדם השקעה וצמיחה כלכלית" והעביר קיצוצים במס הכנסה.
בראשית 2005, ריצ'רדסון סייע בהפיכת ניו מקסיקו למדינה הראשונה בארצות הברית לספק 400,000 דולר אמריקאי במסגרת ביטוח חיים לחברי המשמר הלאומי של ניו מקסיקו המשרתים בשירות פעיל.
הוא נתמנה ליו"ר איגוד המושלים הדמוקרטים ב-2004 והודיע על שאיפתו להגדיל את תפקיד המושלים הדמוקרטים בקביעת עתיד המפלגה הדמוקרטית.
באותה השנה הודיע למועמד המפלגה הדמוקרטית לנשיאות, ג'ון קרי, כי הוא מסיר עצמו מרשימת המועמדים הפוטנציאליים לשמש כעמיתו למירוץ, בטענה שהבטיח לתושבי ניו מקסיקו לכהן כהונה מלאה בת ארבע שנים.
בדצמבר 2005 הודיע על כוונתו לשתף פעולה עם המיליארדר ריצ'רד ברנסון בהבאת תיירות בחלל אל נמל החלל "ספייספורט אמריקה", הממוקם בסמוך ללאס קרוסס.
ב-7 בספטמבר 2006 טס ריצ'רדסון לסודאן שם נועד עם נשיאה עומר אל-בשיר, וניהל משא ומתן מוצלח עמו בדבר שחרור העיתונאי הכלוא פול סלופק.
הרשויות בסודאן כלאו את סלופק באשמת ריגול ב-26 באוגוסט 2006, בשעה ששהה בסודאן מכורח היותו חבר במשלחת נשיונל ג'יאוגרפיק במדינה האפריקאית.
בינואר 2007, על פי בקשת הקואליציה "הצילו את דארפור", פעל ריצ'רדסון כברוקר ותווך בחתימה על הפסקת אש בת 60 יום בין אל-בשיר ומנהיגי סיעות מורדים אחדות בדארפור שבמערב סודאן.
הפסקת האש מעולם לא נכנסה לתוקף, בעקבות הפרות מכל הצדדים.
ריצ'רדסון זכה בכהונה שנייה כמושל ניו מקסיקו ב-7 בנובמבר 2006. הוא זכה בבחירות לתפקיד ברוב של 32%–68% נגד יושב ראשה לשעבר של המפלגה הרפובליקנית בניו מקסיקו, ג'ון דנדל.
ריצ'רדסון קיבל את אחוז הקולות הגבוה ביותר בתולדות המדינה.
בדצמבר 2006 הודיע ריצ'רדסון כי יתמוך באיסור על קרב תרנגולים בניו מקסיקו.
ב-12 במרץ 2007 חתם על הצעת חוק שאסרה על קרבות תרנגולים בניו מקסיקו.
לאחר החתימה על הצעת החוק, פוארטו ריקו, איי הבתולה של ארצות הברית, גואם ואיי מריאנה הצפוניים מהווים את החלקים היחידים בארצות הברית בהם קרבות תרנגולים חוקיים.
ב-2007, ריצ'רדסון חתמה על חוק שהפך את ניו מקסיקו למדינה ה-12 לאשר שימוש בקנאביס רפואי.
ביוני 2008 הגיע ריצ'רדסון לביקור בישראל במהלכו נועד עם ראש הממשלה אהוד אולמרט, נשיא המדינה שמעון פרס ושר התעשייה, המסחר והתעסוקה אלי ישי.
ב-18 במרץ 2009 חתם ריצ'רדסון על החלטת הסנאט בסנטה פה לבטל את עונש המוות במדינה ולהחליפו במאסר עולם ללא אפשרות קיצוב.
בכך הפכה ניו מקסיקו למדינה ה-15 בארצות הברית שביטלה את עונש המוות.
כהונתו השנייה של ריצ'רדסון תמה ב-2011.
הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2008
ריצ'רדסון התמודד למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגתו ב-2008, אך נסוג ב-10 בינואר 2008 לאחר הופעות חסרות ברק בבחירות המקדימות וכישלון בפריימריז בניו המפשייר.
למרות ההיסטוריה הפוליטית הארוכה שלו וידידותו עם משפחת קלינטון, ריצ'רדסון תמך בברק אובמה עם בחירתו למועמד הדמוקרטי ב-21 במרץ 2008, במקום הילרי קלינטון.
הפרשן ומקורבו של קלינטון, ג'יימס קארוויל, השווה את ריצ'רדסון ליהודה איש קריות על התמיכה.
ריצ'רדסון הגיב על ההשוואה במאמר שפורסם בוושינגטון פוסט, וכתב ש"נאלץ להגן על עצמו מפני רצח אופי והאשמות משוללות בסיס".
במהלך הבחירות נפוצה שמועה כי ריצ'רדסון היה מועמד לתפקיד סגן נשיא ארצות הברית לצד הסנאטור אובמה.
מועמדותו למזכיר המסחר של ארצות הברית
בעקבות ניצחונו של ברק אובמה בבחירות לנשיאות ב-2008, שמו של ריצ'רדסון הוזכר לעיתים קרובות כמי שעתיד לכהן בקבינט של אובמה.
שוער כי ריצ'רדסון, בהתחשב בעברו הדיפלומטי, ימונה למזכיר המדינה של ארצות הברית.
שוער גם כי אובמה יבחר בריצ'רדסון כמזכיר המסחר של ארצות הברית.
ב-3 בדצמבר 2008, החליט אובמה למנותו לתפקיד באורח רשמי.
ב-4 בינואר 2009 ריצ'רדסון הסיר את מועמדותו בשל חקירת קשריה של חברה מסחרית מקליפורניה עם הממשל בניו מקסיקו.
החוקרים בדקו אם סופקו לחברה חוזים מטעם המדינה, בתמורה לתרומות לפעילות הפוליטית של ריצ'רדסון.
ב-1 בספטמבר 2023 נפטר ריצ'רדסון בביתו שבצ'טהאם במסצ'וסטס, בגיל 75.
בילאל חסאני הוא זמר, כותב שירים ויוטיובר צרפתי, נציג צרפת לאירוויזיון 2019 בתל אביב.
בילאל חסאני נולד בפריז שבצרפת, להורים מוסלמים מקזבלנקה שבמרוקו.
אביו עזב את משפחתו ומתגורר בסינגפור, בעוד אימו התאזרחה כצרפתייה.
יש לו אח גדול בשם טאהה, שנולד ב-1995. ב-2017 סיים בהצלחה את לימודיו התיכוניים בדגש על ספרות.
בשנת 2015 פנה לתוכנית הצרפתית "The Voice Kids" בלחץ חברו.
הוא עבר את האודישנים המוקדמים עם השיר Rise Like a Phoenix והודח כאשר הגיע לשלב הדו-קרבים.
לאחר התוכנית החל בקריירת סולו.
ב-2018 הוכנס חסאני לרשימה של המגזין Têtu, שלושים בני קהילת הלהט"ב המשפיעים ביותר בצרפת.
הוא תואר שם כדומיננטי מאוד בקרב בני נוער להט"בים ובכלל.
בילאל חסאני נבחר לייצג את צרפת באירוויזיון 2019 עם השיר "Roi" ("מלך") שכתב יחד עם מאדאם מסייה.
בצרפת הוא עלה לגמר מהמקום הראשון בחצי הגמר הראשון עם 115 נקודות, ובגמר הוא גבר על פייבוריט השופטים, השיר Tous le deux של הזמרת סימון, שזכה במקום הראשון בחצי הגמר השני עם 113 נקודות.
בילאל זכה בסכום כולל של 200 נקודות (מהן 150 מהצבעות הקהל ו-50 מהצבעות השופטים) לעומת 156 של סימון (מהן 62 מהצבעות הקהל ו-94 מהצבעות השופטים).
בגמר אירוויזיון 2019 הופיע בילאל עם לין צ'ינג לאן, רקדנית מטייוואן שנבחרה כמיס אסיה החירשת 2015, קיבל 105 נקודות, וזכה במקום ה-16.
עם בחירתו לייצג את צרפת באירוויזיון 2019, סבל חסאני מביטויי שנאה ואיומים רבים בשל נטייתו המינית ובשל העובדה כי הוא מוסלמי אשר נוסע לייצג את מדינתו בישראל.
בנוסף, פורסמו ציוצים מחשבון הטוויטר שלו משנת 2014, בהם מציין הזמר שישראל אחראית לפשעים נגד האנושות.
חסאני גם הביע תמיכה בשחקן הצרפתי דיידונה, שהפך לפעיל פוליטי אנטישמי, אנטי ציוני ופרו-פלסטיני.
בעקבות זאת טען הזמר כי לא הוא כתב את הציוץ וכי הוא לא חושב שישראל אחראית לפשעים נגד האנושות.
ג'יימס ויליאם "ביל" קרטרייט הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל אמריקאי.
בעונת השתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, ובעונות – זכה עם שיקגו בולס ב-3 אליפויות NBA רצופות.
ממוצעיו הכוללים לאורך קריירת ה-NBA הם 13.2 נקודות, 6.3 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק.
קרטרייט נולד בעיר לודי שבקליפורניה ולמד באלק גרוב הסמוכה.
בשתי עונותיו האחרונות כשחקן קבוצת הכדורסל של "תיכון אלק גרוב" זכה בתואר שחקן התיכונים המצטיין של קליפורניה.
בין השנים 1975–1979 למד קרטרייט באוניברסיטת סן פרנסיסקו.
בעונות 1978 ו-1979 הוביל את קבוצת הכדורסל של האוניברסיטה לשלב שמינית גמר אליפות המכללות (NCAA Sweet Sixteen), וב-4 עונותיו בקבוצה קלע 19.1 נקודות והוריד 10.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונות 1977 ו-1979 נבחר לחמישייה השנייה של העונה בליגת המכללות.
בדראפט ה-NBA 1979 נלקח קרטרייט בבחירה השלישית, על ידי ניו יורק ניקס.
בעונתו הראשונה ב-NBA הוביל את קלעי הניקס עם 21.7 נקודות בממוצע למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר לצד שני רוקיז נוספים – מג'יק ג'ונסון ולארי בירד.
הייתה זו הפעם הראשונה מאז עונת בה משתתפים במשחק האולסטאר שלושה שחקני שנה ראשונה.
כמו כן בסיום אותה עונה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
ב-4 העונות הבאות המשיך להציג יכולת טובה עם ממוצעים של 16.9 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק בטרם סבל משברי מאמץ בכף רגלו אשר השביתו אותו ממשחק לכל אורך עונות ו-.
לאחר חזרתו למגרשים בשנת 1986 שיתף פעולה עם פטריק יואינג בקו הקדמי של הניקס, ובשתי עונותיו לצידו קלע 13.8 נקודות בממוצע למשחק.
בקיץ 1988, לאחר 9 עונות בניו יורק, הועבר בטרייד לשיקגו בולס, בתמורה לצ'ארלס אוקלי.
בעונת סייע לבולס לזכות באליפות ה-NBA הראשונה בתולדותיה, כשחקן חמישייה לצד הוראס גרנט, סקוטי פיפן, מייקל ג'ורדן וג'ון פקסון.
בשתי העונות העוקבות זכה עם שיקגו בשתי אליפויות נוספות כסנטר הפותח של הקבוצה.
במשחק מול אינדיאנה פייסרס במהלך עונת ספג קרטרייט חבטה בגרונו, אשר פגעה בבית הקול שלו וגרמה לו לצרידות קבועה.
בספטמבר 1994 חתם קרטרייט על חוזה בסיאטל סופרסוניקס, ובסיום עונתו היחידה בקבוצה פרש ממשחק, בגיל 37.
בשנת 1996 הצטרף קרטרייט לצוות האימון של פיל ג'קסון בשיקגו בולס, וזכה עם הקבוצה בשתי אליפויות בעונות ו-.
בקיץ 1998 הוחלף ג'קסון על ידי טים פלויד, ולאחר כ-3 עונות וחצי כעוזרו התמנה קרטרייט כמאמן הראשי של הבולס במקומו של פלויד.
עד סיום עונת רשמה הקבוצה מאזן שלילי 17–38, והיא סיימה את העונה במקום האחרון באזור המזרחי עם מאזן 21–61. בעונתו המלאה היחידה בשיקגו ניצחו הבולס 30 משחקים וסיימו במקום ה-12 במזרח, ולאחר שפתח את עונת עם 4 ניצחונות מ-14 משחקים, פוטר קרטרייט מתפקידו והוחלף על ידי סקוט סקיילס.
לאורך תקופתו כמאמן הבולס רשמה הקבוצה מאזן כולל של 51 ניצחונות ו-100 הפסדים (33.8%).
בין השנים 2004–2008 שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס תחת לורנס פרנק.
בשתיים מארבע עונותיו בניו ג'רזי העפילו הנטס לשלב חצי גמר המזרח.
לקראת עונת הצטרף לצוות האימון של טרי פורטר בפיניקס סאנס, ולאחר פיטוריו של פורטר נשאר בתפקיד זה תחת אלווין ג'נטרי עד סיום עונת .
בעונת העפילו הסאנס לגמר האזור המערבי, בו הפסידו מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס.
בינואר 2013 מונה קרטרייט למאמן קבוצת "אוסקה אווסה" מליגת העל היפנית.
בספטמבר 2014 מונה למאמן נבחרת מקסיקו בכדורסל, אך פוטר מהתפקיד כחצי שנה לאחר מכן.
ביל שייקספיר הוא סרט הרפתקאות קומי בריטי משנת 2015 בו משתתפים שחקני סדרות הטלוויזיה לילדים "Horrible Histories" ו-"Yonderland".
ב-18 בספטמבר 2015 יצא הסרט לאקרנית בממלכה המאוחדת בהפצת Vertigo Films.
הסיפור הבדיוני הוא אודות ויליאם שייקספיר הצעיר שיוצא למצוא פרסום ותהילה בעיר הגדולה.
את התסריט כתבו לורנס ריקרד ובן וילבונד, וביים ריצ'רד ברייסוול, שגם היה שותף להפקה יחד עם טוני ברייסוול, אלאסדר פלינד וצ'ארלס סטיל.
ששת השחקנים הראשיים, שמגלמים כל אחד מספר דמויות שונות, הם מתיו ביינטון, מרתה האו-דאגלס, בן וילבונד, סיימון פרנאבי, ג'ים הוויק ולורנס ריקרד.
הסרט קיבל תגובות חיוביות מהמבקרים, והרוויח 968,534 דולר ברחבי העולם.
הסרט היה מועמד לפרס האיבנינג סטנדרד לסרט הקומדיה הטוב ביותר, ולפרס Into Film לסרט המשפחתי של השנה.
הסרט "ביל שייקספיר" מתרחש ב"שנים האבודות" של שייקספיר, שהן תעלומה לחוקרים את התקופה בה הוא עזב כאלמוני את סטרטפורד על האייבון ועד שהתפרסם כמחזאי בלונדון.
לפי התקציר הרשמי של הסרט, מסופר בו "הסיפור האמיתי" כיצד "נגן הלאוטה הכושל ביל שייקספיר עוזב את ביתו ומשפחתו כדי להגשים את חלומותיו.
זהו סיפור של מלכים רצחניים, מרגלים, אהבות אבודות, ומזימה לפוצץ את המלכה אליזבת הראשונה".
התסריטאי ריקרד מסביר עוד שזוהי גרסה שונה מאוד מהמשורר העתידי ש"ניסה הכל מריקוד בן זמנו ועד לנגן בלאוטה כחבר בלהקה.
הוא מעולם לא מצא את ייעודו".
ששת השחקנים שמככבים בסרט מגלמים כ-40 דמויות שונות, בדומה לסרטי מונטי פייתון.
מתיו ביינטון – ויליאם שייקספיר
מרתה האו-דאגלס – אן האת'וויי
בן וילבונד – פליפה השני, מלך ספרד
סיימון פרנאבי – חואן, רוזן קרוידון
ג'ים הוויק – גבריאל, כריסטופר מרלו
לורנס ריקרד – לופה, סר פרנסיס וולסינגהם
הלן מקרורי – המלכה אליזבת הראשונה
רופוס ג'ונס – סר וולטר ראלי
ג'סטין אדוארדס – סר פרנסיס דרייק
דמיאן לואיס – סר ריצ'רד הוקינס
ג'ון הנרי פאלה – מיגל
ב-13 במאי 2013 הכריזו BBC Films על הפקת הסרט יחד עם חברות ההפקה הבריטיות Punk Cinema ו-Cowboy Films.
שלב הצילומים החל ב-10 בפברואר 2014 באתרים באזור יורקשייר בהם קתדרלת יורק, סקיפטון קאסל, מרסק שעל הים, בולטום קאסל, וסלבי אבי.
אתרי צילומים נוספים היו בסטאו סקול, Caroline Gardens Chapel בפקהאם שבלונדון, ובמוזיאון הפתוח Weald and Downland.
סצנות הסיום צולמו בשייקספיר גלוב, שם הועלו לראשונה המחזות של שייקספיר.
אנדרו יואיט כתב את המוזיקה לסרט.
הקלטת הפסקול יצאה לאור ב-18 בספטמבר 2015 בחברת Varèse Sarabande.
שנה פרס קטגוריה עבור תוצא2016פרס הקולנוע הבריטי של איבנינג סטנדרדפרס הקומדיהריצ'רד ברייסווללורנס ריקרדבן וילבונדrowspan="1" 2016פרס Into Filmסרט המשפחה של השנה"ביל שייקספיר"rowspan="1"
בילבורד גלובל 200 הוא מצעד פזמונים שבועי שמופק על ידי מגזין הבילבורד והוא מתפרסם באופן רשמי מדי יום שלישי באתר המגזין.
דירוג המצעד מתבסס על נתוני מכירות דיגיטליות והשמעות בהזרמת המדיה של סינגלים בלמעלה מ-200 מדינות ברחבי העולם.
המצעד מתקיים מאז ספטמבר 2020, לאחר הכרזתו באמצע 2019.
השיר הראשון שהגיע למקום הראשון במצעד הוא "WAP" של הראפריות האמריקאיות קארדי בי ומייגן די סטליון.
חברת בילבורד עבדה על הרעיון של מצעד גלובלי למעלה משנתיים לפני השקתו.
על המצעד הוכרז לראשונה ב-6 במאי 2019, שמו היה אמור להיות "גלובל 100" והשקתו תוכננה להתקיים מאוחר יותר באותה השנה.
מטרת פרסום המצעד הייתה "לחשוף אנשים למוזיקה ממספר שטחים ובזמן", לספק "חשיפה והכרה למשווקים בינלאומיים".
עם הכרזתו הרשמית של המצעד ב-2020, תיארה בילבורד את המצעד כ"מצעד הסמכותי הראשון המדרג את השירים המובילים בעולם", והצהירה כי ביסוסו של המצעד על זרמים, מכירות והורדות ברחבי העולם ייתן "הצצה מדויקת לפופולריות של שירים בעולם".
בילבורד גלובל ללא ארצות הברית
יחד עם הפעלת מצעד הגלובל 200, מפעילה חברת בילבורד מצעד נוסף בשם "בילבורד גלובל ללא ארצות הברית" ().
המצעד פועל על אותו עיקרון של הגלובל 200, אך אינו כולל בתוכו נתוני מכירות והזרמות מארצות הברית.
בילבורד ציינו את הנימוקים שלהם לקיום שני מצעדים במקביל: "אחת המטרות של הפרויקט הזה היא לחשוף אנשים למוזיקה ממדינות שונות.
כך שכל מצעד יציג 200 שירים וגם הצגת של שירים ללא השפעת ארצות הברית הייתה בעלת חשיבות רבה עבורנו".
המצעד פורסם לראשונה ב-19 בספטמבר 2020 והשיר הראשון שהגיע למקום הראשון הוא "Hawái" של מאלומה.
זוהי רשימה של האלבומים שדורגו במקום הראשון בארצות הברית במהלך שנת 2021. האלבומים והמיני-אלבומים המובילים ביותר בארצות הברית מדורגים במצעד בילבורד 200, שמפורסם על ידי מגזין בילבורד.
הנתונים נאספים על ידי נילסן סאונדסקאן, בהתבסס על צריכה רב-מטרית כפי שהיא נמדדת ביחידות שקולות לאלבום.
היחידות כוללות מכירות אלבומים, מכירות רצועות האלבומים ונתוני הסטרימינג שלהם.
בנוסף לכך, מתפרסם המצעד באופן קבוע כבר ביום ראשון של כל שבוע, באתר בילבורד הרשמי.
זוהי רשימה של האלבומים שדורגו במקום הראשון בארצות הברית במהלך שנת 2022. האלבומים והמיני-אלבומים המובילים ביותר במדינה מדורגים במצעד בילבורד 200, שמפורסם על ידי מגזין בילבורד.
Un Verano Sin Ti של באד באני הוא האלבום ששהה הכי הרבה שבועות במקום הראשון (13), והשווה את השיאים של Frozen ו-Views של דרייק מעשר השנים האחרונות.
Harry's House, אלבומו השלישי של הארי סטיילס, נמכר בכ-521,000 יחידות שקולות לאלבום בשבוע הראשון לצאתו, ורשם את שבוע הפתיחה הגדול ביותר לאלבום של גבר ב-2022.
אלבום האולפן העשירי של טיילור סוויפט, Midnights, מכר בשבוע הראשון לצאתו 1.578 מיליון עותקים – הנתונים הגבוהים ביותר לשבוע המכירות הראשון של אלבום בשבע השנים האחרונות.
הוא הפך מיד לאלבום הנמכר של 2022. הגעתו של Born Pink של בלאקפינק לפסגת המצעד סימנה את הפעם הראשונה מאז 2008 בה אלבום של להקת נשים מדורג במקום הראשון.
בילאל בן חמודה היה כדורגלן אלג'יראי, ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
בן חמודה נולד בחג'וט שבאלג'יריה, והחל את הקריירה המקצוענית שלו ב-USMM חג'וט המקומית במסגרת ליגת המשנה האלג'יראית .
הוא ערך עשר הופעות במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
בחודש יולי 2016 חתם בן חמודה ב-USM אלג'יר מליגת העל האלג'יראית.
ב-28 באוקטובר 2017 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–4 על CR בלוזדאד במסגרת הליגה.
הוא ערך 94 הופעות ליגה והבקיע 11 שערים במשך חמש עונות במדי המועדון, עד למותו.
בעונת זכה עם USM אלג'יר באליפות אלג'יריה.
בן חמודה היה קפטן נבחרת אלג'יריה עד גיל 23.
בחודש יוני 2021 זומן בן חמודה לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה A , למשחק נגד נבחרת ליבריה, שנגמר בניצחון 1–5 של נבחרת אלג'יריה A.
ב-22 באוגוסט 2021 הוא נכלל בסגל נבחרת אלג'יריה A למחנה האימונים בקטר שנערך לקראת טורניר הגביע הערבי .
הוא הבקיע שער במשחק הידידות נגד נבחרת בורונדי.
עם זאת, הוא לא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר.
ב-9 ביוני 2022, יום לפני מותו, הבקיע שער בניצחון 0–3 של נבחרת אלג'יריה A על נבחרת הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו במשחק ידידות.
ב-10 ביוני 2022, בגיל 24, נהרג בן חמודה בתאונת דרכים.
בילאל אל-עיפה הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת אבהא מליגת העל הסעודית ובנבחרת תוניסיה.
בין השנים 2007-2022 שיחק אל-עיפה בקלאב אפריקן מליגת העל התוניסאית.
הוא ערך 209 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 14 שערים.
ב-12 בינואר 2022 חתם אל-עיפה באבהא מליגת העל הסעודית.
ב-19 בנובמבר 2008 ערך אל-עיפה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בתיקו 0-0 נגד נבחרת גאנה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל נבחרת תוניסיה בטורנירי גביע אפריקה לאומות 2010, 2012, 2013 ו-2021.
בילאל אל-ח'נוס הוא כדורגלן מרוקאי-בלגי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת שטוטגרט מהבונדסליגה, בהשאלה מלסטר סיטי, ובנבחרת מרוקו.
אל-ח'נוס גדל במחלקות הנוער של אנדרלכט וראסינג גנק.
ב-21 במאי 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של ראסינג גנק, בתיקו 0-0 נגד מכלן במסגרת הליגה לעונת .
ב-29 באוגוסט 2024 חתם אל-ח'נוס חתם בלסטר סיטי, יומיים לאחר מכן עלה כמחליף להופעת בכורה בפרמייר ליג בהפסד נגד אסטון וילה.
בעונת 2024/25 אל-ח'נוס היה שחקן משמעותי בלסטר, אך לא הצליח למנוע את נשירתה אל הצ'מפיונשיפ בסיום העונה.
את עונת 2025/26 פתח אל-ח'נוס בלסטר, אך לאחר שתי הופעות, הועבר בהשאלה לעונה אחת לשטוטגרט מהבונדסליגה.
בספטמבר 2025 הבקיע אל-ח'נוס את שער הבכורה שלו בבונדסליגה, בניצחון 2-0 על פ.צ.
נכלל בסגל נבחרת מרוקו לטורניר מונדיאל 2022, זאת מבלי שערך הופעה במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-17 בדצמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 2-1 לנבחרת קרואטיה במסגרת המשחק על המקום השלישי בטורניר.
בילאל קוליבאלי הוא כדורסלן צרפתי המשחק בעמדת הסמול פורוורד בוושינגטון וויזארדס.
קוליבאלי נולד בקומונה סן קלו שבאו-דה-סן, צרפת, והחל לשחק כדורסל בגיל שמונה במועדון מקומי.
ב-2017 עבר לשחק בלבלואה ספורט קלאב, שאחר כך שינתה את שמה למטרופוליטנס 92. ב-23 בספטמבר 2022 ערך הופעת בכורה בקבוצה הבוגרת, כששיחק ארבע דקות במשחק נגד גראבלין דנקירק.
ב-10 בפברואר 2023 קלע שיא קריירה של 14 נקודות והוסיף 7 ריבאונדים ו-2 אסיסטים בניצחון קבוצתו 93–86 על דיז'ון באסקט.
בעונת 2022/2023 שיחק קוליבאלי 28 משחקים בליגה הצרפתית הבכירה, בהם העמיד ממוצעים של 4.9 נקודות, 3 ריבאונדים ו-0.8 אסיסטים ב-17.5 דקות למשחק.
בתום העונה הודיע כי יתמודד בדראפט 2023 ב-NBA.
בדראפט 2023, נבחר קוליבאלי בבחירה השביעית על ידי הפייסרס.
באותו הלילה הועבר בטרייד לוושינגטון וויזארדס על הבחירה השמינית אחריו, ג'ראס ווקר, שעשה את הדרך ההפוכה לאינדיאנה.
ביל ריד, באנגלית: Bill Reid (12 בינואר 1920 - 13 במרץ 1998) היה אמן קנדי ילידי שעבודותיו כוללות תכשיטים, פיסול, וציור.
ריד, שהפיק למעלה מאלף יצירות מקוריות במהלך חמישים שנות הקריירה שלו, נחשב לאחד האמנים המשמעותיים ביותר בחוף הצפון-מערבי של קנדה.
כמה מיצירותיו העיקריות הוצגו בשטר הקנדי של 20$ (2004–2012).
ביל (ויליאם רונלד) ריד, נולד בוויקטוריה, קולומביה הבריטית; אביו היה האמריקאי ויליאם רונלד ריד (האב), ממוצא סקוטי-גרמני ואמו, סופי גלדסטון ריד, הייתה ילידה משבט היידה.
אחת האומות הראשונות של חוף האוקיינוס השקט.
עם זאת, ריד גדל ללא ידיעה על מורשת השבטית שלו בשל החוקים בנושא האינדיאנים שהתקבלו בקנדה.
בשנות העשרים המוקדמות לחייו, הוא ביקר בבית אבותיו, סקידגייט, בפעם הראשונה מאז שהיה תינוק.
הוא רצה להתחבר לקרוביו ולקבל את זהותו הילידית.
הוא העיר מאוחר יותר כי "בפניו אל אבותיו, בהשבת מורשתו לעצמו, הוא...
חיפש זהות שלא מצא בחברה המערבית המודרנית".
בסקידגייט בילה ריד עם סבו מצד אמו, צ'ארלס גלדסטון, צורף כסף מסורתי של שבט היידה.
גלדסטון לימד לראשונה את ריד על אמנות היידה, ודרכו ירש ביל את הכלים שלו מדודו-רבא-רבא צ'ארלס אדנשו, אמן בעל שם שמת בשנה שבה ריד נולד.
ב-1944 נשא ריד לאישה את אשתו הראשונה, מייבל ואן בויין.
בשנת 1948 עברו בני הזוג לטורונטו, שם ריד פיתח את העניין הרב שלו באמנות שבט היידה בזמן שעבד כקריין ברדיו CBC ולמד לייצור תכשיטים במכון הטכנולוגי של ריירסון.
בזמנו הפנוי, הוא ערך טיולים קבועים למוזיאון המלכותי של אונטריו והתפעל ממוט היידה המגולף שהותקן בחדר המדרגות הראשי, שמקורו בכפר סבתו ט'אנו.
עם סיום לימודיו, ריד הכין את התכשיט הראשון שלו בהשראת אמנות אנשי היידה, צמיד הדומה לאלו שראה אצל דודתו מצד אמו כשהיה ילד.
ב-1951 חזר ריד לוונקובר, שם הקים בסופו של דבר סטודיו באי גרנוויל.
הוא התעניין מאוד ביצירותיו של אדנשו, ופעל להבנת הסמליות של יצירתו, שחלק גדול ממנה אבד יחד עם מסורות שבטיות רבות.
במהלך תקופה זו ריד עבד גם על הצלת חפצים, כולל עמודי טוטם רבים מגולפים בצורה מורכבת, אשר נעזבו אז באתרי כפר נטושים.
הוא סייע בשחזור חלקי של כפר היידה במוזיאון האנתרופולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית (MOA).
ב-1986, עבודתו של ריד הוצגה בתערוכה ב-MOA, "Beyond the Essential Form" שאצר ויליאם מק'קלנן.
ריד עבד בצורות המסורתיות ובמדיה המודרנית (בדרך כלל זהב, כסף וארגיליט), והחל בייצור תכשיטים.
הוא יצר בהדרגה פסלים גדולים יותר מברונזה, ארז אדום וברוש נוטקה.
הם בדרך כלל מציגים דמויות, חיות וסצנות מהמיתולוגיה של היידה.
הוא התכוון לבטא את המסורות החזותיות של אבותיו בצורה עכשווית.
העבודות הפופולריות ביותר של ריד הן שלושה פסלי ברונזה גדולים.
שניים מתארים קאנו מלא בדמויות של בני אדם ובעלי חיים: אחד שחור, הרוח של היידה גוואיי, נמצא בשגרירות קנדה, וושינגטון הבירה, בארצות הברית; וירוק אחד, The Jade Canoe, נמצא בנמל התעופה הבינלאומי של ונקובר, בקולומביה הבריטית.
הפסל השלישי, העולם התת-ימי, מותקן באקווריום ונקובר.
יציקות גבס של פסלים אלה מוחזקות על ידי המוזיאון הקנדי להיסטוריה בגטינו, קנדה.
ציורו משנת 1965 אבעבועות שחורות מוצג במוזיאון הקנדי להיסטוריה.
גילוף העורב והגברים הראשונים של ריד המבוסס על אגדת היידה נחשף במוזיאון האנתרופולוגיה של אוניברסיטת קולומביה הבריטית (MOA) באפריל 1986.
ריד זכה בפרסי הצטיינות רבים בחייו, כולל תוארי כבוד מהאוניברסיטאות שונות: אוניברסיטת טורונטו, אוניברסיטת ויקטוריה, אוניברסיטת מערב אונטריו, אוניברסיטת יורק ואוניברסיטת טרנט.
הוא קיבל את פרס ההישג הלאומי של האבוריג'ינים, פרסי Inspire, עבור מפעל חיים בשנת 1994, ומונה לחבר במסדר קולומביה הבריטית וקצין במסדר האמנויות והאותיות של צרפת.
הוא מונה לחבר באקדמיה המלכותית הקנדית לאמנויות.
שניים מהפסלים שלו, מופיעים באופן בולט בשטר ה-20 דולר בגיליון "מסע קנדי" החדש של בנק קנדה (2004), יחד עם ציטוט של הסופרת גבריאל רוי.
ריד נפטר ב-13 במרץ 1998 ממחלת פרקינסון בוונקובר.
האפר שלו פוזר באזור באי בחוף המערבי של קנדה שם היה הכפר של אימו.
ויליאם ג'נינגס שפילד הבן היה פוליטיקאי אמריקאי מאלסקה, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל אלסקה החמישי בשנים 1982–1986. תקופת כהונתו כמושל עמדה בסימנן של מחלוקות, כולל ניסיונות להדיחו.
ביל שפילד נולד בספוקיין שבמדינת וושינגטון.
בשנים 1946–1949 הוא שירת בצבא ארצות הברית ולאחר מכן למד באוניברסיטת דהווריי , אז בית הספר להכשרה דהווריי.
ב-1953 עבר שפילד לאלסקה כדי למכור מכשירי חשמל לבית עבור רשת סירס.
הוא היה פעיל בלשכת המסחר המקומית, שם חברותו אפשרה לו להתגבר על הגמגום שממנו סבל.
בהמשך ייסד שפילד רשת אירוח, מיזמי שפילד (Sheffield Enterprises), שגדלה לרשת של 19 בתי מלון בבעלותו ובהפעלתו ברחבי אלסקה ובוייטהורס שביוקון, קנדה.
ב-1987 מכר שפילד את החברה לחברת הספנות "הולנד-אמריקה ליין" .
במקביל לקריירה העסקית שלו, היה שפילד מעורב בפוליטיקה ובממשל במסגרת המפלגה הדמוקרטית והיה נציג במספר כינוסים של המפלגה ברמה המקומית, המדינתית והלאומית.
הוא שירת בוועדת התכנון של אנקורג' בשנים 1960–1963, ובוועדת הזיכיונות של אנקורג' ב-1976. בנוסף, שימש שפילד כיושב ראש ועדת החנינות המדינתית ובמועצת ההקמה של אוניברסיטת אלסקה.
ב-1982 נבחר שפילד כמושל אלסקה.
במהלך כהונתו הוא דחף למהלך חקיקה בלתי פופולרי באמצעות בית המחוקקים של אלסקה לאיחוד אזורי הזמן של אלסקה.
קודם להעברת החוק, השתרעה אלסקה על פני ארבעה אזורי זמן (פסיפיק, יוקון, אלסקה-הוואיי וברינג).
הצעת החוק של שפילד מיקמה את כל שטח המדינה (למעט האיים האלאוטיים) באזור הזמן יוקון, ששמו שונה לאזור הזמן אלסקה.
בתחילה לא התקבל שינוי זה בברכה.
תושבי דרום-מזרח אלסקה ("ידית המחבת") איבדו את תחושת הקשר שלהם עם החוף המערבי של ארצות הברית, ואלו שבלב המדינה מצאו את עצמם למעשה במצב של שעון קיץ תמידי.
יותר מעשרים שנה לאחר מכן, עדיין התנהלו ויכוחים על הנושא בבית המחוקקים של אלסקה, כשכמה מחברי הבית שאפו להשיב את ידית המחבת ואת בירת המדינה לאזור הזמן של סיאטל, והאחרים טענו ששפילד הפר את הבטחתו לבחון את השינויים לאחר תקופת ניסיון של שנה.
בעת כהונתו כמושל, הועמד שפילד בפני חקירת חבר מושבעים גדול על חוזה שהוענק על ידי המדינה על רקע האשמות על משוא פנים וחוסר הליך ראוי במהלך הענקת החוזה.
נגד שפילד לא הוגש כתב אישום.
הדוח של חבר המושבעים דחק בהתחלת הליך הדחה.
הדוח דלף לציבור לאחר שמקור בלתי ידוע יידע את העיתונות שפח אשפה בבניין בית המשפט שבו נערכו דיוני חבר המושבעים הגדול, הכיל עותקים של הדוח.
לאחר שהדוח דלף, החלו דיונים על ההדחה.
הליך ההדחה נוהל כדי לקבוע אם הסנאט של אלסקה יוכל להחליט על הדחתו של שפילד.
הליך הדחה היה אמור להוביל למשפט הדחה בבית הנבחרים של אלסקה.
ברוב של 3 מול 2, החליטה הוועדה שניהלה את החקירה לשלוח לסנאט דוח שיסכם שאין עדות מספקת נגד שפילד כדי לפתוח בהליך הדחה.
במקום הליך הדחה, בחר הסנאט להעביר החלטה המגנה את ממשלו של שפילד על משוא פנים.
לאחר תום כהונתו כמושל, שימש שפילד כיושב חבר המנהלים של חברת הרכבת של אלסקה בשנים 1985–1997. ב-1997 הוא קודם לתפקיד נשיא והמנהל הכללי של חברה, תפקיד בו הוא שימש עד 2001. בהמשך הוא שימש כסגן נשיא מועצת המנהלים של החברה.
ביל שפילד נפטר בביתו שבאנקורג' ב-4 בנובמבר 2022, בגיל 94.
אוגוסט ויליאם ריטר הבן הוא פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמושל ה-41 של מדינת קולורדו, בין השנים 2007–2011. ריטר, חבר המפלגה הדמוקרטית, שירת קודם לכן כתובע המחוזי של עיר הבירה דנוור במשך כ-11 שנה.
הוא היה יליד קולורדו הראשון בתפקיד המושל מאז 1975, והדמוקרט הראשון מזה 50 שנה שכיהן בתפקיד לצד רוב למפלגתו באספה הכללית של המדינה.
ריטר גדל בחווה חקלאית באורורה שבקולורדו לצד 11 אחים ואחיות, מהם היה הילד השישי.
הוריו היו אתל ואוגוסט ויליאם ריטר.