tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
משחרורו מצה"ל ועד היום משמש בר דגן כיו"ר העמותה להנצחת חללי הקשר והתקשוב ונמנה עם מייסדיה ומקימיה.
משנת 2016 הוא משמש יו"ר "צוות - ארגון גמלאי צה"ל".
מרדכי (מוטי) בסר (נולד ב-11 בפברואר 1952) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וראש אגף התקציבים של משרד הביטחון וכיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים וכמנכ"ל משרד מבקר המדינה.
בעל תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול מהטכניון במסגרת העתודה האקדמית.בעל תואר שני במנהל ותקצוב ציבורי מאוניברסיטת תל אביב.
שירת בצה"ל כקצין בחיל התותחנים, וכן מילא תפקידים ביחידות המחקר והפיתוח של משרד הביטחון וביחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל.
בנובמבר 1997 מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל ולראש אגף התקציבים במשרד הביטחון, תפקיד בו שירת עד נובמבר 2000.
לאחר שחרורו עבד כמנהל תקציביים ובקרה בחברת גילת רשתות לווין.
ב-2002 מונה למנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים.
ב-2008 מונה למנכ"ל הבונדס בבריטניה.
ב-2010 מונה למנכ"ל משרד מבקר המדינה.
מנובמבר 2011 עד ינואר 2016 כיהן כמנכ"ל הבורסה ליהלומים.
בסר נשוי לדפנה ואב לשלושה.
מוטי בן ישי (נולד ב-4 באוגוסט 1962) הוא שחקן ישראלי.
למד משחק בניסן נתיב ושירת בתיאטרון צה"ל.
הופיע בסדרות "שנות ה-80" בתפקיד רבי מאיר אוחנה, "פולישוק" בתפקיד אלי בראשי, "החממה" בתפקיד ניסים מימון, "האושפיזין" בתפקיד אדרי, "תמונות יפואיות" בתפקיד חזוקה, "חולה אהבה בשיכון ג'" בתפקיד מאיר.
כמו כן, בן-ישי הופיע הופעה קצרה בסדרה "רמזור" בתור מוסכניק, בסדרה "הבורר" בתפקיד משה פדלון, בסדרה "חברות" בתפקיד מוכר, בסדרה "השוטר הטוב" בתפקיד הרב אבו רביע.
בסדרה "קופה ראשית" כמקובל, ובסדרה "צומת מילר" בתפקיד עופר מנאפולי.
ב-2007 השתתף בסרט "ג'וליה מיה" בתור דיין בבית דין רבני.
בנוסף שיחק בתפקיד ראשי בסרט "סודו של חשמונאי", סרט קולנוע חרדי.
ב-2015 שיחק בסרט "תפוחים מן המדבר" בתפקיד שאלתיאל.
ב-2020 החל לשחק בסדרה "מנאייכ" בתפקיד איש העסקים מאיר שמר.
ב-2022 שיחק בתפקיד רבי מאיר אוחנה בסדרת ההמשך של "שנות ה-80" שנקראת "שנות ה-90".
ב-2023 שיחק בסרט "ההילולה", באותו התפקיד רבי מאיר.
ב-2025 שב לגלם את דמותו של חזוקה בסרט "תמונות יפואיות" סרט המשך המבוסס על הסדרה.
בשנה זו שב לגלם את דמותו של רבי מאיר אוחנה בסרט "ההילולה 2 – החתונה".
מרדכי (מוטי) אדרעי (נולד ב-1966) הוא קצין בדימוס במשטרת ישראל בדרגת תת-ניצב.
מכהן בתפקיד יושב ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים שימש בגן מפקד מחוז דרום.
מוטי נולד וגדל בשכונת עיר גנים בירושלים בן לעמרם ולברטין, בילדותו למד בקריית מנחם, בתיכון עבר לבית הספר חוות הנוער הציוני ובתום לימודיו ב-1984 התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים, במהלך שירותו הצבאי ביצע פעילות מבצעית בלבנון וסיים את שרותו כרס"פ אג"ם במקתמ"ר (מפקדת קצין תותחנים ראשי).
ב־1987 התגייס למשטרת ישראל כבלש בלת"ם ירושלים.
ב־1991 מרחב ירושלים הפך למחוז ירושלים ובו שימש כרכז מודיעין בימ"ר.
ב-1994 סיים את קורס הקצינים במרכז ללימודי משטרה והוצב להדרכה כמפקד מחלקה בקורס רכזי מודיעין ובילוש.
ב-1995 חזר לימ"ר ירושלים כקצין בילוש וב-1996 שימש כקצין מודיעין ובילוש בתחנה הצפונית (נווה יעקב) של מחוז ירושלים.
בהיותו בדרגת מפקח מונה לרפ"ק כראש לשכת מודיעין ובילוש במרחב מוריה בירושלים עד לשנת 2000, אז הושאל למג"ב ושימש כמפקד היחידה ללוחמה בפשיעה של מחוז ירושלים - יחידת 'לביא'.
תקופה זו אופיינה בריבוי פיגועים בעיר ירושלים והיחידה השתלבה בפעילות בילוש מעבר לפעילותה במלחמה בפשיעה, שיא פעילות היחידה נרשם בחיסול מחבל שהגיע למחסום ארם עם נשק ורימונים, מתוך כוונה לבצע פיגוע בתל אביב.
בשנת 2004 קודם אדרעי לדרגת סנ"צ בתפקיד קצין מודיעין של מחוז ירושלים, בתפקיד זה ליווה את מצעד הגאווה שברקע אירועים משמעותיים כדוגמת חקירת הפיגוע ביישוב עלי, הפיגוע בבית ג'מאל והפרות הסדר ההמוניות עקב קיום מצעד הגאווה בירושלים ומעצרו הראשון של ישי שליסל וליווי מודיעיני של אירועי ההתנתקות.
בשנת 2016 עם קבלת דרגת התת ניצב מונה למפקד מרחב שפלה, בתפקיד זה ביצע תהליכים ארגוניים חשובים תוך שילוב ופריצת דרך בתחום הטכנולוגי.
בשנת 2019 נתמנה לסממ"ז דרום.
בסוף חודש פברואר 2023, ראש עיריית לוד, יאיר רביבו, מינה אותו ליועץ ביטחוני בעירייה אחרי שורת פשעים שקרו בעיר, בייחוד באירוע שילד יהודי הותקף על ידי בני נוער ערבים שאילצו אותו לומר "אללה אאכבר".
בינואר 2026 מונה על ידי שרת התחבורה והבטיחות בדרכים מירי רגב לתפקיד יושב ראש הרשות הלאומית לבטיחות בדרכים.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים משלוחת אוניברסיטת דרבי בישראל ותואר שני במדעי המדינה ואכיפת חוק מאוניברסיטת חיפה, בעל הכשרת גישור כללי ומשפחה מטעם לשכת עורכי הדין ובוגר תוכנית "להב" למנהלים בכירים במסגרת השתלמות תתי-ניצבים במשטרת ישראל.
מוטי מתגורר כיום בגדרה, נשוי, אב לחמישה וסב לאורי, בניו הגדולים משרתים במשטרת ישראל, הבכור סטודנט לתואר ראשון בקרימינולוגיה, משרת ככלבן והשני, סטודנט לתואר ראשון במשפטים, משרת בחטיבת הסיגינט (מודיעין אותות אלקטרוני) ובנו הקטן נמצא בשירותו הצבאי.
מוטי בן-ינאי (נולד ב-1 בינואר 1940) הוא סופר, עיתונאי, מוציא לאור ואיש תקשורת ישראלי.
נולד בעיירה קרשלדאן (Körösladány) בהונגריה, בשם אנדרה, לטרי ויאנוש סקלר, שני בין שלושת ילדי המשפחה.
אמו טרי, שהייתה בת למיעוט השוואבי-גרמני בהונגריה, התגיירה על מנת להינשא לאביו.
בן-ינאי הוא ניצול שואה שעלה לישראל עם הוריו ב-1948. תחנתם הראשונה בישראל הייתה במחנה המעבר בפרדס חנה, אך לאחר תקופה קצרה שוכנה המשפחה במושבה הגרמנית בירושלים.
בן-ינאי נותר בן יחיד להוריו, ששכלו את שני אחיו האחרים - אחיו הצעיר נרצח בשואה בידי ז'נדרמים הונגרים משתפי פעולה של הנאצים ואילו אחיו הבכור נפל בישראל כלוחם במלחמת העצמאות.
לאחר עלייתו לישראל בגיל 8, החל את לימודיו בבית חינוך לילדי עובדים בירושלים.
בגיל 12 הצטרף לתנועת השומר הצעיר והתמיד בחברותו בה עד לגיוסו והצטרפותו לגרעין נח"ל בקיבוץ שמיר.
בשנת 1954 העתיקה משפחתו את מגוריה לתל אביב, בה גם המשיך בחברותו בשומר הצעיר.
בתל אביב, נרתם לסייע לפרנסת המשפחה והחל לעבוד כעוזר מכונאי במוסך.
את השכלתו השלים בלימודי ערב בבית הספר התיכון המקצועי ע"ש מקס פיין.
במהלך שירותו הצבאי בנח"ל, הצטרף לגרעין שעלה להתיישבות בקיבוץ שמיר ושירת גם כצנחן ולאחר שירותו אף נותר בקיבוץ והצטרף אליו כחבר עד לשנת 1966.
כבר בתקופה זו קינן בו הרצון לכתוב אך המסגרת הקיבוצית לא אפשרה לו לעשות כן, אולם, לאחר שעזב את הקיבוץ, היה חופשי לעסוק בכתיבה.
תחילה כתיבה עיתונאית - הוא ניסה להתקבל למערכות עיתונים שונים אך לבסוף הקים עיתון מקומי משלו בשם "זרקור" בנתניה.
העיתון עסק בנושאים מקומיים שונים שבנוסף להם היו המדורים הקבועים של ספורט, תרבות ומדור פנאי שכלל שעשועונים כגון תשבצים וחידונים.
בין השנים 1984–1987 פנה ללימודים אקדמיים בחוגים להיסטוריה, פילוסופיה ותולדות האמנות במכללת ספיר שהייתה שלוחה של אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בין השנים 1979 ו-1982 שימש ככתב לענייני ימית וחצי האי סיני של "ג'רוזלם פוסט" כן של האסושיאייטד פרס ככתב לענייני הסכמי השלום עם מצרים.
בתקופה זו שימש גם כמקור מידע לעיתונאי חוץ שביקשו להתעדכן בנושאים הללו ממקור מהימן.
ב-1982, בזמן מלחמת לבנון הראשונה, הצטרף כעיתונאי שטח לקבוצת עיתונאים זרים שסיקרו את המלחמה.
רשימותיו התפרסמו גם ב"אסושיאייטד פרס" (Associated Press).
בשנת 1980 יצא לאור ספרו הראשון, "פטריות ותמנונים" בהוצאת מסדה ובעריכתו של אמיר גלבע.
באותה שנה יצא לאור גם ספרו השני לבני הנעורים - "סודות הכנעאידים".
ב-1990 פרסם את הספר התיעודי "הירשת וגם רצחת" שעסק במשפטה של חוה יערי.
ב-2017 ראה אור ספרו "הישרדות, החטיפה אל החופש", המתאר את בריחתו הנועזת של אביו משבי הנאצים על ידי חטיפת קטר רכבת בחברת טייס קרב אמריקאי וקצינה מהצבא האדום.
כמו כן מהווה הספר גם עדות על קורות המשפחה בגטו בהונגריה - גירושם ושליחתם ב"רכבת המוות" לעבר מחנה ההשמדה ומאבק ההישרדות ההרואי של האם טרי.
הספר תורגם לאנגלית, תחת הכותרת "Survival", וראה אור בהוצאת אמזון ב-2018. (גם גרסאות מקוונות בעברית ובאנגלית)
מוטי ברייט הוא משורר ומחנך ישראלי.
ברייט הוציא לאור את ספר השירה הראשון שלו, "וכיסא לחלומי", בשנת 2009 על ידי הוצאת אופיר.
בשנת 2014 הוציא את ספרו השני, "אינואיטיקה", על ידי הוצאת גוונים.
באוקטובר 2016 הוציא לאור את ספרו השלישי, "אחכה", על ידי הוצאת ניב.
את ספרו הרביעי, "אַרְטֶא פּוֹבֵרָה", הוציא לאור בשנת 2018 על ידי הוצאת רימונים.
ספרי שירה נוספים, "מתמלאך" ו"שדה ירוק" יצאו בשנים הבאות.
ב-2024 יצא לאור ספר שיריו השביעי, "שעתה היפה של הציפור".
ברייט הוא תושב גבעת אלה., נשוי ואב לבן, אורי ברייט, ד"ר לפסיכולוגיה.
במשך שנים לימד פיתוח חשיבה וכתיבה יצירתית במרכז מדע ודעת למחוננים ומצטיינים בשלומי.
וכיסא לחלומי, אופיר ביכורים, תש"ע 2009
מוטי היה פיל, שהיה תוצאת רביית כלאיים של פיל אפריקני ופיל אסייתי.
אף על פי שהפיל האפריקני והפיל האסייתי הם שני סוגים טקסונומים אחרים, רביית כלאיים ביניהם אפשרית, משום שהם חולקים מטען שווה של כרומוזומים.
מוטי נולד לשיבא, פילה אסייתית, ולג'מבולינו, פיל אפריקני, בגן החיות של צ'סטר ב-11 ביולי 1978, והוא נקרא על שם מייסד גן החיות, ג'ורג' מוטרשיאד.
אף על פי שגדל בהשגחה רפואית צמודה, מוטי חלה ומת לאחר עשרה ימים, ב-21 ביולי 1978. מתוצאות הנתיחה לאחר המוות נראה כי הוא מת בשל החיידק "Escherichia coli" שגרם לאלח דם ובשל דלקת מעי נמקית.
גופתו פוחלצה ונשמרה במוזיאון להיסטוריה של הטבע בלונדון.
לחייו, אוזניו ורגליו של מוטי היו דומות לשל פיל אפריקני, בעוד מספר הציפורניים (5 מקדימה, 4 מאחורה) היו כשל פיל אסייתי.
בחדק ובגוף עצמו היו מוטיבים משולבים של פיל אפריקני ואסייתי יחד.
מוטורקאר טנדר ) הוא טנדר בתצורת תלת אופן אשר יוצר על יד יצרנית הרכב היוונית MotorCar בין השנים 1967–1971.
דגם ה"מוטורקאר (טנדר)" היה מהדגמים הקטנים בקטגוריה שלו, אם כי "מקצועית" בלט באיכות העיצוב והבנייה שלו.
הדגמים השתמשו בשלדה שפותחה על ידי "MotorCar" בשתי גרסאות באמצעות מנועי פולקסווגן ופורד גרמניים, בהתאמה.
על פי הסיווג שלהם, שני הדגמים יכלו לשאת באופן חוקי רק 350 ק"ג, אם כי בפועל הם העמיסו עד 2 טון על ידי המשתמשים שלהם.
בקבינה (תא הנהג) היו 2 מושבים.
דגם עם מנוע פורד גרמניה
דגם עם מנוע פולקסווגן תוצרת גרמניה
מוטי בן דוד (נולד ב-2 ביוני 1969) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
בן דוד נולד בתל אביב לזוג הורים ילידי רומניה, בן דוד שגובהו 1.97 מטר, שיחק בעמדת הפורוורד למד בתיכון עירוני ה' שם הגיע לגמר מחוז תל אביב שלוש פעמים שהתקיים באולם אוסישקין בשנים 1984–1987 מול תיכון אליאנס כשחקן מוביל.
עוד שהיה בכיתה ט' הצטרף בן דוד לקבוצתו המקצועית הראשונה מכבי דרום תל אביב שם שיחק חמש שנים.
בן דוד קיבל לראשונה בשנת 1986 זימון לנבחרת הקדטים של ישראל אך נפצע בידו ונופה, שנה לאחר מכן קיבל זימון נוסף לנבחרת הנוער של ישראל שם שיחק בתור קפטן הקבוצה לצד השמות הבולטים גיא גודס, קורן אמישה, רותם ארליך, ערן ברגשטיין ואמיר כץ.
באוגוסט 1988 הדיח מאמן הנבחרת אריה דוידסקו את בן דוד מתפקיד הקפטן.
בן דוד אף החליט להתנדב ולהצטרף אחרי פרישתו לקבוצת הפועל "אריה" תל אביב כדי לעזור לעלות מיקום בטבלה שם שיחק חצי שנה והצליח להראות שיפור של הקבוצה בהיותו שם.
ב-2012 הצטרף בן דוד לקבוצת הוותיקים של מכבי 'רלף קליין' תל אביב
ב-2017 לקח חלק במשחקי המכביה בנבחרת ישראל 40+ בה הוביל לזכייתה במקום הראשון.
מוטי בן דוד עבד במשך 29 שנה בהנהלת בתי המשפט, פרש מעבודתו בשנת 2022. הוא עוסק באימון ילדים בכדורסל, מתגורר בתל אביב, נשוי עם שני ילדים.
מרדכי (מוטי) שמעון בבצ'יק (נולד ב-1981) הוא פעיל פוליטי חרדי ישראלי, בעבר עוזרו של שר השיכון יצחק גולדקנופף, וקודם לכן כעוזרו של יעקב ליצמן בתפקידיו בכנסת, וכמנהל לשכתו בתפקידו כשר הבינוי והשיכון וכשר הבריאות.
נולד בבני ברק לרב בן ציון בבצ'יק מחסידות גור.
למד בישיבת חידושי הרי"ם שם התקרב לבנו של האדמו"ר מגור, הרב שלמה צבי אלתר, ובחצר האדמו"ר הכיר את יעקב ליצמן והפך לאיש אמונו.
החל את דרכו הציבורית כשניהל מטה בחירות בקריית גת, והקים מנהלת קהילתית לחסידי גור תחת ראש העיר אבירם דהרי.
מאז 2009 שימש כיד ימינו של ח"כ יעקב ליצמן, שכיהן גם כסגן שר הבריאות, וייצג אותו בדיונים ובהצבעות בממשלה.
הוא אף ניהל בפועל את המשרד כשליצמן התפטר.
בשנת 2015 טען בפני ראש הממשלה נתניהו כי ציפי לבני ויאיר לפיד מתכננים להפיל את הממשלה, ובעקבות זאת פיזר נתניהו את הכנסת.
לאחר מכן היה מעורב בהקמת ממשלת הימין.
לאחר פרישת ליצמן, הועלה כמועמד להחליפו אך האדמו"ר בחר ביצחק גולדקנופף, שבבצ'יק שימש כיועצו הבכיר.
גם לאחר פרישת גולדקנופף המשיך בתפקיד תחת השר חיים כץ, אולם פוטר לאחר שביקר את נתניהו, למרות שבעבר היה בקשרים טובים עם משפחתו.
בבצ'יק מתואר בתקשורת כבעל הכוח באגודת ישראל ו"האיש החזק בחסידות גור".
בחודש יוני 2021 נעצר בבצ'יק, בחשד למעורבות בפרשת שוחד, מרמה והפרת אמונים.
בבצ'יק נחשד שבזמן כהונת ליצמן כשר הבריאות, הקל על חברת תנובה בתקנות סימון מזון, בתמורה לתרומות לעמותות המקורבות לבבצ'יק.
הוא שוחרר ממעצרו לאחר יומיים.
תיק זה נסגר מחוסר ראיות.
חשד נוסף הוא מעורבות של חברת רוש פרמצבטיקה בהשפעה על סל הבריאות באמצעות שוחד, המשטרה העבירה את התיק לפרקליטות.
בנובמבר 2025 דווח כי הוחלט להגיש נגדו כתב אישום בכפוף לשימוע באשמת מרמה והפרת אמונים.
לאחר חתונתו התגורר בקריית גת.
נכון ל-2021 הוא מתגורר בירושלים.
חתונת בתו בספטמבר 2024 זכתה לסיקור תקשורתי לאחר שהשתתפו עשרות חברי כנסת ושרים, אישים פוליטיים ומפורסמים רבים.
מוטי אילוביץ (או בהגייה יידיש: מאטי אילאוויטש) הוא משורר, זמר-יוצר, מלחין וגראמער חסידי אמריקאי.
אילוביץ נולד ב-1988 לאביו יוסף הערש, חסיד סאטמאר, בבורו פארק, ברוקלין.
בישיבה קטנה למד בישיבת 'כוונת הלב' בבורו פארק, והמשיך בישיבה גדולה בישיבת נייטרא.
בחשוון תשס"ז נשא את בתו של יודל וויינגרטן.
כיום הזוג מתגורר בסטטן איילנד.
מוטי החל את דרכו כגראמער בחתונות וכמלחין וכותב שירים לגדולי הזמרים במוזיקה החסידית בהם: מוטי שטיינמץ, ליפא שמלצר, ישראל ורדיגר, שלומי גרטנר, שלמה טויסיג, אהרלה סמט, מיכאל שניצלר, עקיבא גרומן ועוד.
ומשם החל את דרכו להתפרסם בקרב הציבור החרדי.
כמה לחנים שלו הפכו למפורסמים, ביניהם השירים: בריוועלע שהלחין למוטי שטיינמץ, האדרת והאמונה, בכל צער וצער.
במהלך השנים הוציא מוטי קאברים ביידיש לשירים של זמרים ישראליים.
בשנת 2020 הוציא ביחד עם מוישי שוורץ קאבר ביידיש לשירו של ישי ריבו, הלב שלי.
בשנת 2021 הוציא יחד עם מנדי הרשקוביץ קאבר ביידיש לשירו של חנן בן ארי, שבורי לב.
בשנת 2022 הוציא גרסת כיסוי ביידיש לשיר של שולי רנד 'עוקר הרים' בשם ליל שישי.
מוטי גם השתתף בהצגת היידיש אונטערן שטוהל בשנת 2018 עם השיר שלו "ושבו בנים" שהוציא מאוחר יותר כשיר נפרד.
ב-2015 מוטי הוציא את אלבום הבכורה שלו בשם מחשבות, רוב שירי האלבום הן פואמות בשפת היידיש.
את אלבומו השני תשע"ח השיק מוטי בשנת תשע"ח, והוא קרוי על שמה של השנה העברית בה היא פורסמה (2018), את האלבום הפיק נפתלי משה שניצלר, והוא הופץ על ידי חברת ניגון מיוזיק.
באלבום 10 יצירות בשפת היידיש.
בשנת 2020 הוציא את אלבומו השלישי בשם רעיונות.
האלבום הוציא כמה שירים שהיו להיטים במוזיקה החסידית, כך השיר "אידישע תאוות" (תאוות יהודיות) שזכה גם לקליפ היה שיר שקיבל הרבה תהודה.
בשנת 2023 הוציא אלבום שירים נוסף בשם השגות, בו פרסם את שיריו שהוא יצר.
השם השגות הוא על משקל השמות של האלבומים האחרים שלו.
ב-21 ביוני 2023 הוציא אילוביץ קליפ לשיר 'אנדערש' שיצא באלבום השגות.
ב-3 במרץ 2024 הוציא אילוביץ את השיר 'פוקח עוורים'שהוקלט עקב בחור שהתעוור ובמשך הניתוחים בארצות הברית התחבר עם
מיכאל שניצלער ז"ל ואילוביץ שבאו לשמחו, וכך הוא השמיע להם שיר שהלחין וזה השיר פוקח עוורים ואז זה יצא לאור.
אחרי הטבח בשמחת תורה 2023 בישראל הוא הוציא פיוט שכתב נגד אנטישמיים שדורשים ממדינת ישראל לנצור האש מעזה.
השיר היווה צעד חריג שאילוביץ כחסיד סאטמער השמיע דעות פרו ישראליות.
ביד היוצר, מקהלת מלכות, 2016
מחרוזת חופה - עם אייזיק האניג ושלומי גרטנר, 2018
מיין הארץ (הלב שלי) - קאבר לשירו של ישי ריבו בשפת היידיש יחד עם מוישי שווארץ (2020).
שבורי לב - קאבר לשירו של חנן בן ארי בשפת היידיש, יחד עם מנדי הרשקוביץ' 2021.
ליל שישי - קאבר בשפת היידיש לשירו של שולי רנד עוקר הרים, 2022
אחד מי יודע - בדואט עם יודי ביאלוסטוצקי והילד גרשון דוד טווערסקי, עיבוד של דייוויד טויב, 2022
פוקח עוורים-לחן-יוסף מאיר נוסענצוייג, פורסם בשנת 2024.
מוטי אמישה (נולד ב-1964) הוא כדורסלן עבר ישראלי ששיחק במרבית הקרירה בהפועל חיפה.
אמישה גדל בחיפה כבן למשפחת כדורסלנים כשגם אחיו קורן וליאור היו שחקני כדורסל מקצוענים.
בניגוד לאחיו ששיחקו במכבי חיפה, אמישה הצטרף למחלקת הכדורסל של הפועל חיפה, במדיה העפיל פעמים לגמר הליגה לנוער, בעונת 1981/82 אז הפסידה הקבוצה למכבי רמת גן, אז קלע 18 נק', ועונה לאחר מכן כאשר זכתה הקבוצה באליפות לאחר ניצחון על הפועל ירושלים אז סיים כקלע המוביל עם 28 נק'.
באותה השנה זומן אמישה לנבחרת ישראל עד גיל 16 לאליפות אירופה שהתקיימה ביוון, במשחק השיא שלו הוביל את הנבחרת לניצחון חריג על נבחרת יוגוסלביה כאשר קלע 37 נק' והיה לקלע השני במשחק לאחר דראז'ן פטרוביץ' היוגוסלבי שקלע 42 נק'.
את הופעת הבכורה בקבוצה הבוגרת של חיפה עשה בעונת 1980/1981 בהפסד להפועל רמת גן בה לא קלע נק', את נק' הבכורה (4) קלע בעונת 1981/1982 בהפסד לבית"ר תל אביב, בסיום העונה זומן לנבחרת עד גיל 18 לאליפות אירופה אך לא הרבה לקלוע והעמיד ממוצע של 4.3 נק' ב-7 משחקים.
אמישה המשיך לשחק בחיפה עד לסיום עונת 1985/1986 כולל תקופת השאלה קצרה במכבי כרמיאל מהליגה הארצית, אך עם כניסת הקבוצה להליכי פירוק עזב את חיפה, אז גם נרשם ללימודים בטכניון ועבר לשחק בליגה השנייה במכבי קריית מוצקין.
לליגה הבכירה שב בעונת 1989/1990, עם מוצקין שעלתה מהליגה השנייה.
בעונת 1993/94 חתם במכבי חיפה מהליגה השנייה.
מאז 1999 משמש אמישה מנהל באמדוקס ומתגורר במאסטריכט שבהולנד.
מוטי אברבוך (נולד בכ"ד באייר ה'תש"ח, 2 ביוני 1948) הוא מחזאי, במאי תיאטרון, סופר ומורה ישראלי.
אברבוך נולד בחיפה וגדל בקריית חיים.
ב-1978 ייסד ביחד עם אליעזר צייזלר ורבקה בכר את להקת התיאטרון בימת היוצר.
בשנים 1991–1992 ניהל ביחד עם יצחק גורמזאנו גורן את תיאטרון הקומה השלישית.
עבד כמורה בבתי ספר בשכונות דרום תל אביב.
מורה למשחק במחלקה לאופרה ב.
ב-1993 זכתה שמלה גדולה, הצגה שכתב וביים בפרס ראשון של ההצגה הטובה ביותר בפסטיבל עכו.
כתב וביים מחזות רבים לילדים בעיקר בתיאטרון אורנה פורת לילדים ולנוער (המלכה המלקה).
בשנים האחרונות משמש במאי הבית של תיאטרון יידישפיל.
במסגרת עבודתו בתיאטרון עיבד וביים ערבי קריאה ממיטב המחזאות והספרות היידית.
במסגרת התיאטרון אחראי למיזם הסטודיו לשחקנים צעירים בשיתוף פעולה עם אוניברסיטת בר-אילן.
במסגרת תנועת שלום עכשיו, יזם וארגן סמינרים ומפגשי מבוגרים ונוער נוער ישראלים-פלסטינים, ומפגשים עם תנועות שלום בארצות ערב.
אברבוך היה נשוי לשחקנית, רבקה בכר והוא אחיה של הפסלת שלומית אברבוך.
פליט-יליד, יליד-פליט - ארבעה מחזות: סוסי שוקולדה, שמלה גדולה, הפסנתר של ברטה, ירח שחור, בימת קדם, תל אביב, 2002
אלוהים נכה מאה אחוז - הוצאת עם עובד, תשס"ג 2003
כרמן מירנדה - מענטשעלע הספרייה של מוטי אברבוך, ירושלים, 2016
קאָטקי (חתלתולים) - מענטשעלע הספרייה של מוטי אברבוך, ירושלים, 2018
מרדכי (מוטי) בריל (נולד ב-1953) הוא מהנדס גרעין ישראלי, כיהן כראש עיריית ערד בין השנים 2003–2007.
למד הנדסה גרעינית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב וקיבל תואר דוקטור.
בשנת 1976 החל לעבוד בקרייה למחקר גרעיני על יד דימונה, ומילא בה מספר תפקידים.
במקביל, עמד בראש "הקרן לפיתוח ערד" – ארגון עזרה לנזקקים בעיר.
בשנת 2003 התמודד בבחירות לעיריית ערד בראש רשימה עצמאית בשם "כיוון אחר".
הוא זכה בכ-29% מקולות הבוחרים, שני למועמד הליכוד משה אדרי, אך גבר על אדרי בסיבוב השני ונבחר לראשות העירייה, הראשון בערד שלא נבחר מטעם מפלגת העבודה.
בשנת 2004 פרסם העיתונאי דניאל בן סימון ריאיון עם בריל, שבמהלכו השמיע בריל אמירות קשות נגד העולים מארצות ערב בעיירות הפיתוח והעולים דוברי הרוסית בערד.
בעקבות זאת, עלו קריאות להדחתו.
בריל הגיש תביעת דיבה נגד בן סימון בטענה כי דבריו סולפו והוצגו באופן שנשמע גזעני ושהכותרת שניתנה להם מעוררת קונוטציות גזעניות.
בשנת 2007 לא הצליח להעביר תקציב במליאת העירייה, והודח עקב כך מתפקידו על ידי שר הפנים מאיר שטרית ולעיר מונתה ועדה קרואה בראשות גדעון בר לב.
עתירה שהגיש בריל לבג"ץ נגד ההדחה – נדחתה.
שנים אחר כך טען בריל כי חברת מפלגתו טלי פלוסקוב הייתה זו שבהתנגדותה לתקציב הביאה להדחתו לאחר שסירב להצעתה לתקצב באופן לא הגון לכאורה מיזמים הקשורים בקהילת דוברי הרוסית בערד.
כיום בריל מתנדב ב"פורום אקדמאים למודעות גרעינית" הפועל "להגביר את מודעות הציבור, לייעץ, ולסייע לגורמים המקצועיים לטפל בנושא בצורה הטובה ביותר".
מרדכי (מוטי) אלימלך (נולד ב-1 במרץ 1956) הוא קצין צה"ל לשעבר בדרגת אלוף-משנה, בתפקידו האחרון שירת כסגן מפקד המרכז הלאומי לאימונים ביבשה בשנים 1998–2000. קודם לכן שירת בין היתר כמפקד בא"פ לכיש וכמח"ט 228 בצמח.
לאחר שחרורו מצה"ל עבד במנהלת תנופה, לאחר מכן ניהל את היישוב מתתיהו וכעת עובד כמנהל פרויקטים בתחום ההתנתקות והמפונים בגוש קטיף.
אלימלך נולד במרוקו, גדל והתחנך בקריית שמונה.
בנעוריו, למד בבי"ס מקיף דנציגר, ותוך כדי שירותו הצבאי, למד במכללה לביטחון לאומי.
נשוי לבתיה אלימלך, אב ל-3 ילדים, וסב ל-5 נכדים, ביתו שירתה בבית הספר להנדסה צבאית, ובנו שירת בחטיבת הצנחנים.
נכדו הבכור משרת כיום ביחידת מתאם פעולות הממשלה בשטחים.
התגייס לצה"ל בשנת 1974. תחילה שירת בגדוד 202 בחטיבת הצנחנים.
עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר, שימש כמ"כ טירונים בגדוד, ולאחר מכן עבר קורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס חזר לגדוד 202, ומונה למפקד מחלקה.
לאחר מכן שירת כקצין המבצעים בבא"ח צנחנים.
בהמשך שימש כקצין הדרכה בחטיבת הצנחנים.
לאחר מכן מונה למפקד פלוגה בחטיבת ביסלמ"ח.
בשנת 1990 החל ללמוד במכללה לביטחון לאומי.
בשנת 1992 מונה למפקד בא"פ לכיש ולאחר מכן למח"ט חטיבת המילואים 833. בשנת 1998 מונה לתפקידו האחרון כסגן מפקד באלי"ש לשעבר, אשר כיום מוכר כמרכז הלאומי לאימונים ביבשה.
בשנת 2000 סיים את שירותו הצבאי.
אלימלך מתגורר במודיעין-מכבים-רעות, נשוי לבתיה, אב לשלושה וסב לחמישה.
בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדעי המדינה וביטחון לאומי מאוניברסיטת חיפה.
מוטי אוחיון (נולד ב-26 באוקטובר 1973) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
אוחיון התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים.
בגיל 20 הצטרף לקבוצה הבוגרת ששיחקה אז בליגה הארצית, אז הליגה השנייה.
בעונת 1995/1996 עלה עם הקבוצה לליגה הראשונה.
עונת 1997/1998 הייתה עונת השיא של אוחיון שכבש 4 שערים ב-27 משחקים ואף בישל בדרבי לאסי טובי.
בקיץ חתם בהפועל תל אביב במדיה זכה בגביע בעונתו הראשונה ועונה לאחר מכן בדאבל הראשון בתולדותיה.
את שערו היחיד בקבוצה הבקיע בניצחון 1-5 נגד הפועל כפר סבא.
בקיץ הצטרף לבני יהודה במדיה שיחק עונה אחת שבסיומה שוחרר לאחר שהמועדון ירד לליגה הלאומית.
לאחר שעזב ראת בני יהודה חתם בבית"ר ירושלים במדיה כבש שני שערים.
הראשון נגד מכבי חיפה והשני היה מחזור אחד לאחר מכן בדקה ה-94 בניצחון 1-2 נגד מכבי קריית גת.
בקיץ ירד לליגה הלאומית כאשר חתם במכבי קריית גת.
עונה לאחר מכן חזר להפועל ירושלים במדיה שיחק שלוש שנים.
בקיץ שוחרר מהמועדון לאחר שנכשל בבדיקת פוליגרף אודות מכירת משחק נגד הכח עמידר רמת גן.
בהמשך הקריירה שיחק בבית"ר גבעת זאב, בית"ר עירוני מעלה אדומים והפועל קטמון ירושלים.
לאחר פרישתו ממשחק פעיל, אימן אוחיון במחלקת הנערות בהפועל קטמון ירושלים, ואף כיהן כמנהל מקצועי של מחלקת הנערות.
בעונת 2020/21, עם הקמת קבוצת הבוגרות של הפועל קטמון ירושלים, הוביל אוחיון את הקבוצה כמאמן לעלייה מהליגה הארצית לליגה הלאומית.
מוטי בן דוד (נולד ב-9 בינואר 1973) הוא ראש עיריית מעלות-תרשיחא.
בן דוד נולד וגדל במעלות-תרשיחא.
הוריו עלו ממרוקו בשנת 1955 והם ממייסדי העיר.
ביסודי למד בבית ספר יהל"ם, בית ספר נתיב מאיר ובית ספר ארזים בעיר.
בתיכון למד בבית הספר אורט מעלות.
ממרץ 1997 ועד ינואר 2018 שימש כמנהל מערכות המידע וממונה על חופש המידע בעיריית מעלות-תרשיחא.
החל 2016 ועד אוגוסט 2017 כיהן כחבר דירקטוריון החברה למתנ"סים בעיר.
ב-2016 קיבל עובד מצטיין ומחולל שינוי אזורי באזור הצפון, על הובלת תחום החדשנות.
ב-2018 נבחר למועצה ושימש כסגן ראש העיר ומחזיק תיק התרבות והספורט.
חצי שנה לאחר מכן התפטר מהקואליציה העירונית והפך למוביל האופוזיציה.
ב-2020 חברת הסייבר סילטק פתרונות תקשורת (Siltech network solutions) בחרה בבן דוד למנהל פרויקט אבטחת מידע והגנות סייבר למגזר המוניציפלי.
בין היתר הופקד על מימוש ויישום מכרז החברה למשק ולכלכלה לשירותים בתחום הגנת הסייבר.
עבד כעצמאי כיועץ מערכות מידע ברשויות, תאגידי מים וחברות כלכליות.
בן דוד התמודד על ראשות עיריית מעלות-תרשיחא בבחירות ב-2024, מול ראש העיר ארקדי פומרנץ, וניצח לאחר שזכה 43.6% מקולות הבוחרים לעומת פומרנץ שקיבל 35.2% מהקולות.
הוא בעל תואר שני (MPA) במנהל ומדיניות ציבורית מטעם אוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לאנג'ליקה ואב לארבעה.
מוטורולה מוביליטי בע"מ היא יצרנית אלקטרוניקה המתמחה בייצור סמארטפונים ומכשירים ניידים אחרים הפועלים על גבי מערכת ההפעלה אנדרואיד.
משרדי חברת מוטורולה מוביליטי ממוקמים במגדל מרצ'נדייז בשיקגו, אילינוי, והיא כיום חברה-בת בבעלות מלאה של תאגיד הטכנולוגיה הסיני, לנובו (Lenovo).
במאי 2012 רכשה גוגל את מוטורולה מוביליטי בסכום של 12.5 מיליארד דולר; המטרה העיקרית של הרכישה הייתה להשיג את פורטפוליו הפטנטים של מוטורולה מוביליטי, כדי להגן על יצרני אנדרואיד אחרים מתביעות משפטיות.
בעלותה של גוגל על החברה הייתה קצרה.
בינואר 2014, הכריזה גוגל כי תמכור את מוטורולה מוביליטי ללנובו הסינית, בסכום של 6.91 מיליארד דולר.
המכירה הושלמה ב-30 באוקטובר 2014. לנובו חשפה כוונה להשתמש במוטורולה מוביליטי כדרך להתרחב לשוק הסמארטפונים בארצות הברית.
באוגוסט 2015, חטיבת הסמארטפונים הקיימת של לנובו נבלעה במוטורולה מוביליטי.
מוטי ארבל (נולד ב-3 באפריל 1956) הוא שחקן עבר ישראלי, המוכר בעיקר בשל השתתפותו בסרט "מציצים" בתפקיד אלטמן הקטן.
ארבל נולד בשם מוטי מזרחי.
בין השנים 1970־1973 השתתף במספר מערכונים של התוכנית "לול" ששודרה בערוץ הראשון.
ב-1972 כשהיה בן 16 זכה לחשיפה משמעותית כששיחק בסרט "מציצים" בתפקיד אלטמן הקטן, בנו של אלטמן (מרדכי בן זאב) בעל מסעדה קרובה לחוף.
גוטה ואלי, ובנפרד, אבי ודוידקה, מתנפלים אליו לעיתים קרובות.
נתלה בידי אבי ודוידקה, בגשר של שפך הירקון ולאחר מכן הוטבע על ידי גוטה, אך בסוף שוחרר על ידיו.
בסוף הסרט יוצא לדייט עם רותי זונת הרחוב.
תפקיד זה זיכה אותו בתעודת הוקרה בוועידת "PORT2PORT" של שנת 2013.
ב-1975 שיחק את גור בסדרת הטלוויזיה "גם אנו שופטים" ששודרה בערוץ הראשון.
באותה השנה גם שיחק את יורם בסרט "מיכאל שלי" ושיחק גם בסדרה "עברית בסימן טוב".
ב-1977 הופיע בסרט "הצילו את המציל" בתפקיד מציל.
ב-1982 הופיע בסרט "צלילה חוזרת" בתפקיד חייל.
ב-1997 התארח בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" ששודרה בערוץ 2, בתפקיד לקוח בקופה.
ב-2016 התמודד בשעשועון "זה הסוד שלי".
כיום ארבל הוא מנכ"ל של חברת השילוח "ACI".
מרדכי (מוטי) זיסר (4 בנובמבר 1955 - 23 ביוני 2016) היה איש עסקים ונדבן ישראלי.
נולד בשם מרדכי קלמן זיסר בשכונת התקווה בתל אביב להורים ניצולי השואה יוצאי פולין, מחסידות סוכטשוב.
בגיל שנתיים עברה משפחתו לבני ברק, שם למד בבית ספר יסודי והיה חניך בתנועת עזרא.
למד בישיבת נתיב מאיר ושירת בצה"ל כקצין שריון במסגרת ישיבת ההסדר כרם ביבנה.
קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן.
עבד כמורה במכינה לישיבות בני עקיבא בגבעת שמואל.
ב-1980 הקים את חברת "כוכב השומרון" עם איל ההון היהודי-בריטי זלמן מרגוליס ובן דודו של זיסר פנחס ארנרייך.
החברה יזמה את הקמת העיר עמנואל והקימה את בתיה הראשונים.
באפריל 1983 מכר את חלקו לשותפיו, כשנתיים לפני שהחברה נקלעה לקשיים וקרסה, ולטענת שותפיו וכונס הנכסים יעקב נאמן, בגלל פרישתו.
עסקת הפרישה עמדה במרכזה של חקירת מס הכנסה, שטענה שאף על פי שזיסר קיבל את התשלום במזומן משותפיו בבת אחת, הוא דיווח למס הכנסה שהתשלום יתקבל על פני מספר שנים.
המעורבים בפרשה הגיעו להסדר כופר עם שלטונות המס.
כעבור 13 שנים שב זיסר לנהל את הפרויקט וחידש את הבנייה שנעצרה.
ב-1983 הקים את "מרכזי שליטה בע"מ", שהייתה הבסיס לעסקי היזמות והנדל"ן שלו.
החל מ-1985 עבד במשך חמש שנים בדרום אפריקה, כשותף וכבעל מניות בחברת "טליה" שהקים עם הנרי לנדשפט וחתשואל טולידנו.
החברה בנתה ערים שלמות כולל בתי מסחר ותשתיות בבופוטאצוואנה.
ב-1988 זכתה חברת מרכזי שליטה במכרז להקמת המרינה בהרצליה.
הליכי המכרז והבנייה עמדו במרכזם של חקירות ומשפט שהסתיים בזיכוי המעורבים בו, כולל זיסר.
בינתיים המשיך זיסר ובנה מרינה באשקלון, וכן הקים את פרויקט סי אנד סאן על שפת ימה של תל אביב.
ב-1999 רכש את השליטה בחברת אלביט הדמיה.
היה גם הבעלים של חברת אלסינט ובאמצעותן הוא שלט על חברות נוספות במשק וניהל עסקים במדינות נוספות.
עיקר פרסומו בעשור האחרון לחייו הגיע מהכניסה המסיבית שלו לעסקי נדל"ן במזרח אירופה.
הוא בנה 40 קניונים בהונגריה, 12 מרכזי קניות בפולין ו-5,000 חדרי מלון באירופה.
זיסר הקים את קניון ארנה הרצליה.
הקניון, שפועל גם בשבת, עורר ביקורת בקרב דתיים וזיסר מכר אותו.
בשנת 2005 התמודד זיסר על זיכיון לשידור בערוץ 2, באמצעות קבוצת כאן שנשלטה על ידי חברותיו אלסינט ואלביט הדמיה, בשיתוף עם תיא תקשורת.
הקבוצה השקיעה מיליוני שקלים בהכנה לשידור ובהקמת אולפנים, אולם לבסוף לא זכתה במכרז שערכה הרשות השנייה.
ביולי 2012, לאחר שהגיע להסדר חובות בסך 900 מיליון ש"ח לבנק הפועלים, מינה עצמו זיסר למנכ"ל חברת אלביט הדמיה שבבעלותו (עד אז היה בתפקיד יו"ר הדירקטוריון).
ביולי 2013 מונה כונס נכסים לחברת "אירופה ישראל", חברה פרטית בבעלות זיסר, עקב חוב של מיליארד ש"ח לבנק הפועלים.
גם לחברת "אלביט הדמיה" חוב של 2.5 מיליארד ש"ח שהיא מתקשה לפרוע.
בספטמבר 2013 הועבר לכינוס נכסים ביתו המפואר של זיסר.
בינואר 2014 אישר בית המשפט את הסדר החוב של אלביט הדמיה - מחיקת 1.8 מיליארד ש"ח מהחוב תמורת העברת 95% ממניות החברה לבעלי איגרות החוב.
בעקבות זאת איבד זיסר את השליטה בחברה.
הוא נותר חייב כמיליארד ש"ח לבנק הפועלים, שביקש להכריז עליו כפושט רגל.
ביוני 2015 מכר זיסר את כוכב השומרון לזאב אפשטיין בכ-4 מיליון ש"ח.
זיסר נחשב לפעיל מאחורי הקלעים בפוליטיקה של הציונות הדתית.
הוא עמד מאחורי הצטרפות המפד"ל לממשלה בהשתתפות מפלגת שינוי.
היה חבר בוועדה הציבורית שבחרה את נציגי מפלגת הבית היהודי בבחירות לכנסת השמונה עשרה, מפלגה שנוצרה מאיחוד המפד"ל עם מפלגות האיחוד הלאומי.
בעקבות עסקיו בהונגריה, זיסר פעל בקרב יהדות הונגריה ויזם את הפסטיבל היהודי המתקיים בבודפשט מדי שנה.
סייע בהקמת מרכז תרבות ישראל ע"ש מלה זיסר בבודפשט.
תמך גם בארגון מאורות הדף היומי של חסידי סוכטשוב.
שיקם את גן העיר בבני ברק בהשקעה של מיליוני שקלים, והוא נקרא "גן עקיבא גור", לזכרו של חותנו, שכיהן כסגן ראש העירייה.
זיסר ואשתו תרמו מיליוני שקלים למפעלי צדקה, רווחה וחינוך אחרים בארץ ובעולם.
באמצעות קרן שהקים עם אשתו, "קרן ברכה ומוטי זיסר", הוא יזם הקמת בנק מח עצם, שלו תרם 20 מיליון דולר.
כמו כן תרם להקמת בית החלמה לילדים ונוער חולי סרטן - "אורנית" בפתח תקווה.
שני מפעלים אלו פועלים במסגרת ארגון "עזר מציון".
לאחר שהחלים ממחלת הסרטן היה פעיל במפעלים למען חולי סרטן.
היה נשוי לד"ר ברכה זיסר, נכדתו של יצחק גרשטנקורן, מייסד העיר בני ברק, איתה הביא לעולם חמישה ילדים.
במשך עשרות שנים התגורר בבני ברק וממנה עבר לבית בשכונת בת גנים בפתח תקווה, שאותו כאמור נאלץ למכור.
זיסר ניהל אורח חיים דתי.
בשנת 1994 התמודד עם מחלת הסרטן והחלים מהמחלה במהלך אותה שנה.
במהלך העשור השני של המאה העשרים ואחת, זיסר חלה שוב בסרטן, ונפטר מהמחלה ביוני 2016.
מוטי דניאל (נולד ב-24 ביולי 1963) הוא כדורסלן עבר ישראלי.
דניאל גדל במחלקת הנוער של הפועל חולון ושם החל את הקריירה המקצוענית שלו.
בהמשך למד באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון בארצות הברית, יחד עם מנחם אטלס וגלעד שמחוני.
בשנת 1987 הצטרף למכבי תל אביב וזכה עימה בשמונה אליפויות וארבעה גביעים.
במכבי שימש בעיקר כשחקן השישי, ואם זאת קיבל דקות רבות במשחק והיה כחלק מרכזי מסגל הקבוצה.
הגיע עם מכבי תל אביב לשני משחקי גמר גביע אירופה לאליפות, בשנת 1988 נגד טרסר מילנו, ובשנת 1989 נגד יוגופלסטיקה ספליט, בשני משחקי הגמר מכבי הפסידו, ולא זכו בגביע.
בשנת 1996 הצטרף להפועל ירושלים איתה זכה בגביע המדינה בשנת 1997.
בעונת 2002, בן 39, שיחק דניאל במכבי אשדוד מהליגה הלאומית עונה אחת, לאחריה פרש מכדורסל מקצועני.
סך הכול קלע 5,165 נקודות במסגרת הליגה הסדירה הראשונה.
דניאל שיחק בעמדת הפורוורד, היה בעל קליעה טובה מכל טווח ונודע כבעל רוח לחימה.
קלע לאורך השנים 1213 נקודות ב-162 משחקים במדי נבחרת ישראל.
בעבר שיחק בליגות הנמוכות בקבוצת הכדורסל "אליצור חולון" וגם בליגת המכללות עם המרכז האקדמי למשפט ועסקים.
מהווה חלק מקבוצת הוותיקים של מכבי תל אביב הקרויה על שמו של המאמן רלף קליין.
ב-2005 מונה למנהל מקצועי בהפועל ירושלים וכחלק מתפקידו היה אמור לבחור את המאמן, אך כיוון שההנהלה לא קיבלה את בחירתו בעודד קטש, יחסי העבודה שלו עם הקבוצה התערערו ולאחר זמן קצר הפסיק את עבודתו בתפקיד.
דניאל שימש בעונת כמנהל המקצועי בקבוצת אליצור יבנה מהליגה הלאומית.
ביולי 2011 מונה למנכ"ל הפועל חולון ונשא בתפקיד למשך שתי עונות.
מאז 2017 דניאל משמש כמנהל נבחרת ישראל בכדורסל.
נשוי לשירי דניאל ואב לשישה ילדים, בהם הכדורסלן שון דניאל.
אביו היה הכדורסלן משה דניאל.
מוטי דיכנה (נולד ב-26 במאי 1954) הוא זמר, בסיסט, מלחין ומדבב ישראלי.
בנוסף היה חבר בלהקות "גזוז" ואיזולירבנד".
מוטי דיכנה נולד בפתח תקווה ובילה את שנות ילדותו ביפן.
וכשחזר עם משפחתו לישראל, כשהיה בן 13, הביא איתו גיטרה חשמלית ומגבר.
בין השנים 1969–1972 היה חבר בלהקת "הגולגולות" שהקים בגבעתיים.
הלהקה הופיעה בקביעות במועדוני רוק ברחוב המסגר.
בשנת 1972 התגייס לצה"ל ושירת בצוות הווי סדנא גייסית, אף על פי שביקש להיות זמר, שובץ תחילה כנגן בס.
לאחר השירות הצבאי בקיץ 1975 הצטרף למופע "ערב שירי החיפושיות" שעיבד והפיק אילן גלבוע.
אחר כך הקים את "אנסמבל הרוק החדש" יחד עם עדי רנרט, איקי לוי, יגאל מאיר וארנון סמית.
ב-1977 הקליט דיכנה שלושה שירים שהלחין ועיבד אילן גלבוע: "חולה אהבה", "שלוש אפשרויות" ו"פגישה מקרית".
במהלך שנות השבעים ניגן דיכנה עם הזמרים: אילנית ב-1976, ניגן במופע ובתקליט של אריק איינשטיין אנשים אוהבים לשיר ב-1977, ועם צביקה פיק החל מסוף 1977. בפסטיבל הזמר והפזמון 1978 ביצע ביחד עם דודו זר, חני אליקים ודפנה ארמוני את השיר "אקומה נא".
באוגוסט 1978 הצטרף ללהקת גזוז (עם דני סנדרסון, מזי כהן, גידי גוב ואחרים).
בפברואר 1979 נערכה הופעת הבכורה של הלהקה.
אלבום הבכורה של הלהקה יצא לאור במאי ונמכר ב-70,000 עותקים.
הלהקה הספיקה להוציא אלבום נוסף בשם "גלגול שני", בו זכה דיכנה לתפקיד סולו משמעותי בשיר "רוני", אחד מלהיטיה הגדולים של הלהקה.
הלהקה הקליטה באוקטובר תוכנית טלוויזיה מיוחדת בה צולמו כל להיטי הלהקה עם קטעי מעבר ומערכונים, לפני שסנדרסון החליט על פירוקה בסוף 1979.
בשנת 1980 דיכנה הלחין ושר את השיר "נחום תקום" בתקליט כישרונות צעירים של חברת "סי-בי-אס".
יחד איתו ניגנו אילן וירצברג בגיטרה, יוריק בן-דוד בקלידים וקולות, אלון הלל בתופים ויואל לרנר בקולות.
באותה שנה הצטרף דיכנה אל להקת סתיו בה היו חברים גרי אקשטיין בגיטרות ושירה, יאיר שרגאי בגיטרות ושירה, שלמה חממי בתופים ודריו מלכי בקלידים.
הלהקה הופיעה בעיקר עם חומר מקורי שכתב אקשטיין, וגרסאות כיסוי של שירי רוק ובלוז.
אחרי פירוק להקת סתיו הצטרף דיכנה (עם שלמה חממי ודני רובס), ללהקת הליווי בהופעות של אריק סיני.
בשנת 1981 הוציא שני תקליטי שדרים "עד שנפרד" ו"מי אני".
ב-1982 השתתף בהרכב "אצבעות שמחות" לצד קורין אלאל ואהרון ביהרוז.
באותה שנה השתתף באלבום "מבחר שירי פסטיבלי הילדים", ובמסגרת ההרכב "איזולירבנד", לצידם של רוני וייס, עמי פרנקל, ריקי מנור ושרית ברוך, השתתף בקדם-אירוויזיון עם השיר "מלודי" שהגיע למקום השלישי.
ב-1983 השתתפו דיכנה ו"איזולירבנד" פעם נוספת בקדם-אירוויזיון עם השיר "כל מי" שהגיע למקום השישי.
בשנת 1984, לאחר פירוקה של "איזולירבנד", היה חבר בהרכב שנקרא "שפה משותפת", שכלל את מוטי דיכנה, אילן וירצברג, שפי ישי ושלמה חממי.
"שפה משותפת" שרו בעיקר חומר מקורי וגם קצת עיבודים ללהיטים מוכרים משנות ה-60. מאחר שההרכב לא הצליח, דיכנה, וחממי יחד עם יואל לרנר החליטו להקים הרכב שיתרכז רק בחומר מוכר ולא בשיריהם המקוריים והקימו את להקת הסיקסטיז.
ב-1986 התאחדה "איזולירבנד", עם דיכנה בהרכבה, להופעה נוספת בקדם-אירוויזיון, עם השיר "קפה או תה" שהגיע למקום השישי.
בסוף אותה שנה הוציא אלבום סולו ראשון "עד ראייה", וב-1987 היה שותף בתקליט שירי הילדים "מתחת לארון" ביחד עם יהודית תמיר, שפי ישי ויעקב בנאי.
ב-1991 השתתף דיכנה בקדם אירוויזיון כחלק מלהקת "אממא" (על משקל "אבבא" ביחד עם יואל לרנר) עם השיר "פרימה-דונה" שהגיע למקום העשירי.
באמצע שנות ה-90 דיכנה שימש גם כסולן להקת "התנינים" שהשתתפה בקביעות בתוכנית האירוח של גידי גוב, "לילה גוב".
ב-1994 דיכנה שר קולות רקע בקלטת הווידאו של קלסיקלטת "שירי פעוטות של: לאה נאור (יום חלום)" ביחד עם מיכל ברנט, אלברט סופר ודנה רז.
באוגוסט 2011 החליט דיכנה להעלות את אלבום הסולו הראשון שלו, "עד ראייה", להורדה חופשית באתר בנדקמפ.
בנוסף ערך הופעה חד פעמית בה שר את כל שירי האלבום.
דיכנה השתתף לראשונה כשחקן בסרט "מעגלים של שישבת" משנת 1980, סרטה הראשון של הבמאית עידית שחורי.
ב-1980 הופיע עם להקת סתיו בסרט "פצעי בגרות 80" ושר את "פרח הלילך" וגם "ואלס להגנת הצומח".
בשנת 1999 השתתף בתפקיד "פרקש" הסוהר, בשלוש העונות של סדרת הדרמה "זינזאנה".
בנוסף גם שר שירי פתיחה של מספר סדרות, ביניהם שיר הפתיחה של הסדרה "מקרון 1" יחד עם גרושתו, סימה עמיאל.
כמו כן, שר את שירי הפתיחה של הסדרות "צבי הנינג'ה", "סמי הסנאי", "החתולים הסמוראים" ו"חבורת הצב המעופף".
מוטי דיכנה הוא מומחה לסומו מקצועני והוא סגן יו"ר התאחדות הסומו הישראלית לחובבים.
השתתף גם באלבומים של "גזוז", "איזולירבנד" ו"הסיקסטיז".
מרדכי (מוטי) ברכאן (נכתב לעיתים: ברקן; נולד ב-15 במאי 1944) הוא שחקן, זמר, קריין, מדבב, במאי, פזמונאי, מלחין ומתרגם שהשתתף בעשרות הפקות בתיאטרון, ברדיו, בטלוויזיה ובקולנוע.
ברכאן התפרסם בסוף שנות ה-60 כקריין, שחקן וזמר, הפונה לקהל מגוון, אך לאחר הופעתו בתוכנית הילדים טלפלא בשנות ה-70, פיתח קריירה בהפקות הפונות בעיקר לילדים.
לאחר שירותו הצבאי התקבל כקריין לקול ישראל.
בקול ישראל הוא הגיש מצעדי פזמונים והשתתף בתסכיתים, בהדרכת הבמאי ראובן מורגן.
לאחר שנתיים עזב את הרדיו לטובת קריירת משחק בתיאטראות שונים ובקולנוע.
ברכאן החל את קריירת המשחק שלו בתיאטרון "המעגל" שהקים פיליפ דיסקין בירושלים.
בשנת 1967 שיחק במחזה טלמכוס קליי כמחליף של אסי דיין, ובסרט "האם תל אביב בוערת?" - 60 שעות לסואץ, סרט עלילתי על מלחמת ששת הימים, שצולם שבועות ספורים לאחר סיום המלחמה.
בנוסף, באפריל 1967, השתתף בצילומי הסרט "חול בעיניים", עם יהורם גאון, על חייל ישראלי וקצין מצרי במלחמת סיני, שמוצאים את עצמם לבד במדבר וכדי לשרוד ולהינצל צריכים לשתף פעולה.
אולם צילומי הסרט נפסקו, לאחר שתקציב ההפקה אזל.
בתחילת 1968 החל להשתתף במחזמר "איי לייק מייק", שעלה בתיאטרון גיורא גודיק, שזכה להצלחה גדולה ועלה כ-300 פעמים עד תחילת שנת 1970. באותה שנה השתתף בסרט "הדיבוק" שביים אילן אלדד, בו שיחק בתפקיד חנן.
בסרט ביצע את השיר "הינך יפה רעייתי".
בשנת 1969 השתתף בסרט "השמלה", סרטו הראשון של הבמאי יהודה ג'אד נאמן.
הסרט השתתף בפורום "השבועיים של הבמאים" בפסטיבל קאן.
באותה שנה כיכב במחזה "כלאדם", שביים, תרגם ועיבד אריה זקס בתיאטרון החאן".
באותה שנה החל גם לשמש כקריין רצף ומדובב בתוכניות לילדים ב, וכתב הלחין וביים מחזמר לילדים, "כוכב המשחקים" שיצא כתקליט.
בסוף שנת 1970 החל להשתתף בתפקיד הראשי במחזה "פרפרים הם חופשיים", בתיאטרון גיורא גודיק, ברכאן גם כתב, הלחין ושר את שיר הנושא של המחזה.
בתחילת שנות ה-70 נסע ללונדון ולמד בימוי טלוויזיה וקולנוע ב.
בין השנים 1975–1979 הגיש לצידם של דודו אלהרר, אלי גורנשטיין, רחל הפלר ואושיק לוי את סדרת הטלוויזיה "טלפלא" שזכתה לאהדת הצופים הצעירים.
ברכאן ביצע את שיר הפתיחה של הסדרה שכתב אוריאל אופק והלחין ועיבד מוני אמריליו יחד עם דודו אלהרר וסיגל זיו.
בשנת 1978 ביים בתיאטרון פרגוד בירושלים את המחזה "שכנים", מאת המחזאי האנגלי ג'יימס סונדרס, בהשתתפות לאה אורשר ומכרם חורי.
כשחקן ומוזיקאי הפונה לילדים שיחק בנוסף לתוכנית "טלפלא" גם בתוכניות "שוקי תוכי", "מרציפר", בתסכיתי רדיו (תסכיתים וקרינות לסיפורים רבים בתוכנית "לבת ולבן ולמי שמתעניין", כמו "פינוקיו", "הנסיך הקטן", "עליסה בארץ הפלאות" ו"על שפת הנחל"), בתיאטרון ובגני ילדים, והוציא מספר תקליטים ובהם סיפורים לילדים.
כבמאי הוא ביים את הדיבוב לעברית של הסדרה "היה היה - האדם" ואת ההצגה "שכנים".
כמדבב נשמע קולו במגוון של סדרות טלוויזיה לילדים.
ביניהן הסדרה "היה היה", הסדרה "הרוח בערבי הנחל", סדרת האנימציה "פינוקיו" בה דיבב את דמותו של שמשון השועל ושימש גם קולו של המספר, וכן בסדרה "הדבורה מאיה", שם דיבב את דמותו של פליפ החרגול.
הוא דיבב גם את כל הדמויות בסדרות-הרכש "משלים בצורות" ו"העיפרון-הקסום" שנרכשו על ידי הטלוויזיה החינוכית.
כמתרגם ברכאן תרגם מחדש חלק המספרים שהקריא כקריין ברדיו.
חלק מתרגומיו ראו מאוחר יותר אור בדפוס, כגון תרגומו לספר "רובינזון קרוזו".
בשנות ה-2000, ברכאן ניהל תחנת הרדיו "רדיו הר הצופים", של האוניברסיטה העברית בירושלים, בה שימש גם כמרצה בחוג לעיתונות ותקשורת.
ברכאן הוא אב לשני בנים.
מוטי (מרדכי) הייבלום (נולד ב-25 במאי 1947) הוא פרופסור מן המניין, מייסד ומנהל של מרכז בראון למחקר תת-מיקרוני במכון ויצמן למדע, זוכה פרס וולף לפיזיקה לשנת 2025, פרס רוטשילד לפיזיקה לשנת 2008, חבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים החל מ-2008 והאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית החל מ-2025.
מוטי הייבלום נולד וגדל בחולון.
הוא דור שני לשואה, כל בני משפחת אימו ומרבית בני משפחת אביו נספו בשואה.
שירת בצה"ל בשנים 1967–1971 בחיל הקשר ושימש כמדריך בבית הספר הטכני של חיל האוויר.
בשנת 1973 סיים תואר ראשון בהנדסת חשמל בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, וב-1974 סיים תואר שני בהנדסת חשמל באוניברסיטת קרנגי מלון שבפיטסבורג.
ב-1978 קיבל דוקטורט בהנדסת חשמל מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי על עבודה בנושא "גלאי תת-אדום ממוזערים", שנערכה בהדרכתו של פרופסור ג'ון וינרי.
בסיום הדוקטורט עבר למעבדות המחקר של IBM ביורקטאון הייטס במדינת ניו יורק, שם עבד כחוקר במשך 12 שנה.
בשנים 1978–1986 עבד כחוקר במחלקה לחקר מוליכים למחצה, ובשנים 1986–1990 עמד בראש קבוצת מחקר של רכיבים ממוזערים.
ב-1990 שב הייבלום לישראל והקים (בתמיכת פרופסור יוסף אמרי) את המכון התת-מיקרוני במכון ויצמן למחקר התקני מוליכים למחצה ממוזערים, בהשקעה של כ-16 מיליון דולר, ומאז ועד היום הוא עומד בראשו.
באותה שנה התמנה לפרופסור מן המניין במכון.
הקים את המחלקה לפיזיקה של חומר מעובה במכון ויצמן והיה מנהלה הראשון בשנים 1993–1996 ומשנת 2007 עומד בשנית בראשה.
בשנת 2000 הופקד על הקתדרה על שם אלכס ואידה זוסמן למחקרים תת-מיקרונים.
בשנים 1993–1996 שהה כפרופסור אורח מספר שבועות כל קיץ באוניברסיטה הטכנית בווינה.
בשנים 1996–1997 שהה בשבתון כפרופסור אורח בשילוב של אוניברסיטת סטנפורד ומעבדות היולט פקארד בפאלו אלטו שבקליפורניה.
בשנים 1991–1992 עמד בראש ועדה ממשלתית שייעצה לשר המדע כיצד לעודד את תעשיית המיקרו-אלקטרוניקה במדינת ישראל.
החל משנת 2001 מכהן כיושב ראש הוועד המנהל של מכללת אורט בראודה בגליל.
ארגן וניהל (בשיתוף עם פרופסור אלישע כהן) את הוועידה הבינלאומית למוליכים למחצה בירושלים ב-1998, בה השתתפו כ-1100 איש.
מוטי הייבלום נשוי לרחל, שהיא דוקטור לביולוגיה ועובדת בפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית ברחובות.
אב לארבעה ילדים וסב לנכדים.
לו אח צעיר, זהר הייבלום, שעובד כמנהל בתעשיית ההייטק.
2025 - פרס וולף בפיזיקה
2025 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים (ארצות הברית)
2013 – פרס א.מ.ת במדעים מדויקים בתחום ה-פיזיקה
2008 – נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים.
2008 – זוכה פרס רוטשילד בפיזיקה (ניתן לפיזיקאי בודד פעם בארבע שנים).
1992 – זכה לפרס המדע מאגודת החיילים היהודית-פולנית בלונדון (The Polish Jewish ex-Servicemen).
1990 – נבחר כעמית (fellow) החברה הפיזיקלית האמריקאית (APS) (American Physical Society).
1986 - פרס הממציא המצטיין על גילוי תנועה בליסטית של אלקטרונים, מרכז המחקר של IBM.
הייבלום מגדל במעבדתו (מנוהל על ידי דר' ולדימיר אומנסקי) באמצעות נידוף בוואקום (במערכת Molecular Beam Epitaxy) שכבות של מוליכים למחצה ויוצר מהן התקנים מזוסקופיים וננוסקופיים.
במכון מייצרים התקנים קטנים מאלה שמיוצרים בתעשייה (בתעשייה מייצרים התקנים עם גודל מינימלי של כעשירית המיקרון ובמכון מייצרים התקנים בגודל מינימלי של כמאית המיקרון).
העיקרון בבניית המרכז ב-1990 הייתה שתהיה לו מסה קריטית לגדל, לייצר ולמדוד רכיבים מזוסקופיים.
עיקר מחקריו של הייבלום עוסקים בהתנהגות הקוונטית של אלקטרונים בהתקני מצב מוצק ממוזערים (טרנזיסטורים תת-מיקרונים) באזור המזוסקופי (תחום הדמדומים בין הפיזיקה המוכרת – הקלאסית, לפיזיקה האטומית – הקוונטית).
מחקריו נסובים סביב שלושה נושאים: האחד הוא לבדוק מה גורם לחלקיק להתנהג בצורה קלאסית במצב מסוים וקוונטית במצב אחר.
למשל, הייבלום בנה מערכת קוונטית קטנה ולידה בנה סביבה מלאכותית ולמד את ההשפעה של אותה סביבה מלאכותית על המערכת הקוונטית.
השני הוא ללמוד את ההתנהגות הגלית של האלקטרונים בתוך המצב המוצק ואת ההתאבכות שלהם בתוך ההתקנים הקטנים.
השלישי הוא מדידת מטענים מדומים עם מטען שברי של אלקטרון באפקט הול והסטטיסטיקה השיברית שלהם.
תנועה בליסטית של אלקטרונים Ballistic Transport
עבודתו המדעית החשובה הראשונה של הייבלום נערכה במרכז המחקר של IBM והיא עסקה בהדגמה הראשונה של תנועת אלקטרונים בליסטית במוליכים למחצה.
התוצאה הייתה בזמנו מאוד שנויה במחלוקת וכיום נחקרה ביסודיות והתקבלה על ידי הקהיליה המדעית.
בזכות ההמצאה קיבל מ-IBM את פרס הממציא המצטיין לשנת 1986.
עבודתו המדעית החשובה הראשונה של הייבלום במרכז התת-מיקרוני הייתה שילובה של נקודה קוונטית (אטום מלאכותי) בתוך מאבך אלקטרונים.
זה אפשר למדוד את המופע של הנקודה הקוונטית.
מדידת המופע הביא לגילויה של התנהגות לא צפויה, שהפכה לשדה מחקר עתידי.
במהלך העשור שלאחר מכן נכתבו למעלה ממאה מאמרים תאורטיים על הנושא הזה.
בשלהי שנות השמונים "רעש שוט" (ירייה) לא נחשב נושא שחשוב לחוקרו, ואולם רעיונות חדשים הציעו שרעש זה עשוי לחשוף תכונות במערכות מזוסקופיות, שאינן ניתנות למדידה בקלות על ידי מדידת המוליכות.
הייבלום עבד על פיתוח שיטות עדינות שיאפשרו לגלות רעשי שוט חלשים מאוד, שחבויים עמוק בתוך רעשים חיצוניים.
קבוצתו הייתה הראשונה שמדדה את רעש השוט במבנה מזוסקופי ולאחר מכן הצליחה למדוד את המטענים השבריים של קוואזי-חלקיקים באפקט הול הקוונטי.
לתוצאה זו ניסו להגיע פיזיקאים נסיינים רבים בחמש עשרה השנים קודם לכן.
מדידה זו הובילה לזכייה בפרס נובל לפיזיקה ב-1998 למדענים שגילו את אפקט ההול השיברי, והיא צוטטה בידי ועדת פרס נובל.
בתר-דוקטורנט של הייבלום, דר' מישה רזניקוב, קיבל עליה את פרס Egilent Europhysics.
עבודה זו השיקה תחום חדש במחקר של מדידות רעש שוט.
המעבר מהמצב הקוונטי למצב הקלאסי מוכתב על ידי תהליכים דה-קוהרנטיים.
הדבר חשוב במיוחד בהבנת המכניזם הקוונטי, כמו גם בהרבה מהרעיונות העכשויים לעיבוד מידע קוונטי.
הייבלום ביצע סדרת ניסויים במוצקים, אותם הוא מכנה בקרה על controlled dephasing (דה-קוהרנטיות מבוקרת).
הניסויים היו מבוססים על הוספת גלאי שמזהה את הנתיב שבחר האלקטרון, וכך לחקות את תפקידה של הסביבה.
על ידי שליטה של היעילות של הגלאי הושפע הניגוד של תבנית ההתאבכות.
בשנות האלפיים קבוצתו הדגימה שניתן לשחזר את תבנית ההתאבכות, לאחר הריסתה, על ידי מדידת Cross-Correlation בין זרמי המאבך והגלאי, בכך הוכיח שהמידע לא אבד.
הייבלום פיתח מאבך חדשני, לו קרא Electronic Mach-Zender Interferometer (MZI), מאבך אלקטרוני של מאך-זנדר.
המאבך פועל תחת שדות מגנטיים חזקים מאוד וניתן להשתמש בו על מנת לאבך אלקטרונים וכן מטענים שבריים של קוואזי-חלקיקים.
בשנות האלפיים הוא הרחיב את פעולתו של ה-MZI לביצוע התאבכות של שני אלקטרונים זהים כשהם יוצאים משני מקורות רחוקים שונים.
עבודה זו כונתה כ"דוגמה לחומר לימוד להדגמה של שזירת אלקטרונים", פורסמה ב-Nature עם News & Views.
קבוצתו הצליחה למדוד חלקיקים שצפויים להיות לא אבלים, במצב 5/2 של אפקט ההול הקוונטי השברי.
מצב זה התברר כנושא חלקיקים עם מטען e/4. מדידות אלה נעשות גם כיום.
חשיבותה הגבוהה של העבודה נובעת מכך שהיא פילסה את הדרך למדידת הסטטיסטיקות של קוואזי-חלקיקים מיוחדים אלה.
חברת מיקרוסופט הקימה קבוצה של תאורטיקנים ונסיינים המכונה Station Q, שמקום מושבה בסנטה ברברה, והיא מנסה ליישם את הקוואזי-חלקיקים הללו לבנייתו של מחשב קוונטי טופולוגי.
המצב של 5/2 הוא שברירי במיוחד וניתן להבחין בו רק בדוגמאות בעלות טוהר גבוה.
חומרים טהורים אלה מיוצרים כיום בקבוצה של הייבלום.
מרדכי (מוטי) כץ (נולד ב-26 בדצמבר 1956 בירושלים) הוא שחקן תיאטרון וטלוויזיה וקומיקאי ישראלי.
נולד וגדל בשכונת מקור חיים בירושלים.
לאחר השחרור מצה"ל למד 3 שנים משחק בבית צבי.
ב-1982 סיים לימודי משחק בבית ספר למשחק "בית צבי".
מאז 1982 משחק ברציפות בתיאטרון.
שיחק ברוב התיאטראות בישראל: הבימה, התיאטרון הקאמרי, תיאטרון בית ליסין, תיאטרון חיפה, תיאטרון באר שבע, תיאטרון אנסמבל הרצליה ובתיאטרון החאן הירושלמי.
באמצע שנות ה-90 שיחק בהצגה "איך להיות אמא יהודייה בעשרה שיעורים" לצד רבקה מיכאלי ומני פאר.
בתיאטרון באר שבע שיחק בהצגות "שפע", "תופים בלילה", "המלך הצבי", "לצאת מכאן", "אליל ההמונים", "השטן במוסקבה" ו"כותרת ראשית".
ב-2002 שיחק בהצגה "יונו והטווס" מאת שון או'קייסי שביים רזי אמיתי.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער: ב-1984 גילם את לנסלוט בהצגה "הרפתקה בקרקס" מאת ג'יימס אמברוז בראון שביים גדי רול.
ב-1988 גילם את קירח המור בהצגה "מעלה קרחות" מאת אפרים סידון שביימה ציפי פינס.
שיחק גם ב"ועכשיו כולם ביחד" - סדרת מחזות תיאטרון מאת מרים קיני שביים יצחק שאולי.
בתיאטרון הספרייה: ב-1988 שיחק בהצגה "עכברוש בגולגולת" מאת רון הטצ'ינסון שביימה דורית ירושלמי.
בתיאטרון החאן: ב-1988 שיחק בהצגה "נולדו אשמים", בבימויו של מרטין פריד.
ההצגה היא על-פי ספרו של פטר זכרובסקי, שראיין ילדי נאצים שטענו שהם קורבנות, וגילם את וארנהולם בהצגה "האישה מן הים" מאת הנריק איבסן שביים יוסי יזרעאלי.
ב-1989 גילם את אלפרד בהצגה "רציחות קטנות" מאת ז'ול פייפר שביים לארי סמית; גילם את ציון בהצגה "האשה הגדולה מן החלומות" מאת שמעון לוי שביימה דורית ירושלמי, וגילם את רמי בהצגה "חבר'ה" מאת חנן פלד שביים עמית גזית.
ב-1990 גילם את גידי בהצגה "אתה קולט אותי?" מאת מרים קיני שביים יצחק שאולי.
ב-1991 גילם את פטרוקיו ב"אהבה שגעון - תמונות שייקספיריות" שערך ג'ורג' טבורי וביים מרטין פריד, ואת יואל הצלם בהצגה "לס מואה ט'מה" שכתב וביים אלדד זיו.
ב-1992 גילם את פלדי בהצגה "לוקאס הפחדן או כמו כולם" מאת נסים אלוני שביים אלדד זיו; וגילם את סימון בהצגה "האזור החופשי" מאת ז'אן קלוד גרימברג שביים עירן בניאל.
ב-1993 גילם את סנצ'ו פנסה בהצגה "דון קישוט" מאת מיכאיל בולגקוב שביים בנימין סמחוב, וגילם את חגי בהצגה "מלון מינסק" מאת חנן פלד שבים עירן בניאל.
ב-1995 גילם את הבעל בהצגה "החתונה" מאת ברטולט ברכט שביימה אופירה הניג.
ב-1996 גילם את ארג'נטינו, הדוג'ה של ונציה בהצגה "אנה גלקתיה" מאת הווארד בארקר שביימה אופירה הניג.
ב-1997 גילם את הסנדלר בהצגה "הבתולה מלודמיר" מאת יוספה אבן-שושן שביימה אופירה הניג, וגילם את קליר ג'ו בהצגה "קליר ג'ו" מאת טרייסי לסט שביים בן לוין.
ב-1998 גילם את אלכס בהצגה "שיחות אחרי לוויה" מאת יסמינה רזה שביים רוני ניניו, וגילם את לוצ'יו בהצגה "מידה כנגד מידה" מאת שייקספיר שביים גדי רול.
ב-1999 גילם את קרטוש בהצגה "שמיים" מאת גלעד עברון שביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הקאמרי: ב-2000 גילם את דולצ'ה במחזה "קרום" מאת חנוך לוין שביים מיכאל גורביץ'.
ב-2001 שיחק בהצגה "כטוב בעיניכם" מאת שייקספיר שביים עמרי ניצן.
ב-2006 שיחק בהצגה "יתוש בראש" מאת ז'ורז' פדו שביים עמרי ניצן.
ב-2009 גילם את יעקב חבויניק בהצגה "הבדלה" שכתב וביים שמואל הספרי.
ב-2010 שיחק בהצגה "איחש פישר" מאת חנוך לוין שביים רוני פינקוביץ'.
ב-2011 גילם את אלברטו פינקוס בהצגה "אורזי מזוודות" מאת חנוך לוין שביים אודי בן-משה, והחל לגלם את מקס, מנהל מועדון הקיט-קאט במחזמר "קברט" מאת ג'ון קאנדר ופרד אב, שביים עמרי ניצן.
ב-2012 שיחק בהצגה "נשות טרויה" מאת אוריפידס בבימויו של הבמאי היפני יוקיו נינגאווה.
הייתה זו קופרודוקציה בין התיאטרון הקאמרי לטוקיו מטרופוליטן לרגל 60 לכינון היחסים הדיפלומטיים ביניהן.
להקת שחקנים המורכבת מישראלים יהודים, ערבים ויפנים.
ב-2013 גילם את סונדרס בהצגה "שיגעון באופרה" מאת קן לודוויג שביים משה נאור (בשיתוף תיאטרון חיפה).
ב-2014 גילם את בוסי בהצגה "חברים של חברים" שכתב וביים הלל מיטלפונקט.
ב-2016 גילם את הרמן בהצגה "אנה" שביים אלון אופיר.
ב-2018 שיחק בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" של שייקספיר.
בשנת 2019 שיחק במחזה "קן הקוקיה".
בשנת 2020 גילם את איתן בהצגה "תחושת בטן" ושיחק במחזמר "שגעון המוזיקה".
בשנת 2021 גילם את גלוברמן בהצגה "כימים אחדים" שהמחיז וביים חנן שניר על פי מאיר שלו.
בשנת 2022 גילם את יקי בהצגה "בואו נפתח את זה" שביים עידו רוזנברג.
בשנת 2025 גילם את אליהו במחזה "החולה ההודי" שכתב רשף לוי.
בתיאטרון בית ליסין: ב-1994 שיחק בהצגה "שיחות עם אבי" שכתב הרב גרדנר וביים היי קיילוס, הצגה שהייתה שיתוף פעולה בין תיאטרון בית ליסין ותיאטרון חיפה.
ב-2001 שיחק בהצגה "עשו עליך פעם סרט?" שכתב וביים אייל דורון.
בתיאטרון הבימה: ב-2002 גילם את דמויות שונות בהצגה "פרגודים" מאת ז'אן ז'נה שביימה אופירה הניג.
באותה שנה גילם את ברד בהצגה "אוהבים את אופל" מאת ג'ון פטריק שביים רוני פינקוביץ'.
ב-2004 גילם את אלחנן הגמד בהצגה "הנאהבים והנעימים" מאת מוטי לרנר שביים חנן שניר.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה: ב-2007 שיחק בהצגה "גשם שחור" שכתב וערך שמעון בוזגלו ועיבדה, ערכה מוזיקלית וביימה אופירה הניג.
ב-2008 גילם את חואן בהצגה "ירמה" מאת פדריקו גארסיה לורקה שעיבדה וביימה אופירה הניג; ואת סנצ'ו פנסה בהצגה "הטענה של דון קיחוטה" מאת גלעד עברון שביימה אופירה הניג.
ב-2003 שיחק בהצגה "ים, יבשה, ים" שכתב וביים אייל דורון והייתה הפקה משותפת לתיאטרון צוותא ולאנסמבל הרצליה.
מ-2004 מעלה את "ממטבחו של שחקן" - מופע סטנדאפ תיאטרלי.
ב-1992 גילם חבר של איה ויו-יו (מיקי קם) בתוכנית הטלוויזיה "מסיבת גן" שביים שוקי לרר.
בין השנים 1989–1994 גילם את רוני לייבוביץ' בסדרת הטלוויזיה "שכנים" ששודרה בערוץ 1. בין השנים 1997–1999 גילם את יואל בסדרת הטלוויזיה "האישה באפור" שיצר עירא דביר וביימו נסים דיין ויוחנן ולר.
בין השנים 1997–2001 גילם את אלי גלוצמן בסדרת הטלוויזיה "פלורנטין" שביימו איתן פוקס ואריק רוטשטיין.
ב-2002 שיחק בסדרת הטלוויזיה "בנות בראון" שכתבה עירית לינור וביימו לינור ורני כרמלי.
בשנות ה-90 הופיע בפינת סטנדאפ אירוח של "יצפאן".
ב-2000 גילם את שמואל בסרט "אספלט צהוב" שכתב וביים דני (נוקיו) ורטה.
בין השנים 2001–2011 שיחק בסדרה "החיים זה לא הכל" - וגילם את תפקידו המזוהה איתו ביותר - בני קנובלר, מנחה בידור זול, תחמן, גס רוח וחסר רגישות, שכאשר תוכניתו אינה מצליחה הוא נהייה חסר אונים ומסכן.
ב-2003 גילם את אלכס מרקוביץ' בסרט "חלומו של הנרי" שכתב וביים איתן גרין.
ב-2004 גילם את עמנואל בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ הילדים "כל שבת שנייה" שכתב עפר קניספל וביים אבי כהן.
ב-2009 גילם את מיכה שדה בסדרת הטלוויזיה "מה שנחוץ לרווק" שכתבה וביימה עירית לינור.
ב-2012 גילם את יעקב, מנהל חנות השעונים בסדרת הטלוויזיה ששודרה בערוץ 2 "נשואים פלוס" שכתב שלמה משיח וביים עופר ויצמן.
מוטי (מרדכי) גלעדי (נולד ב-18 בדצמבר 1946) הוא שחקן,
גלעדי נולד, גדל והתחנך בכרכור לדוד ומלכה גלעדי, ילידי פולין.
בהיותו נער, עבד בקטיף תותים וצביעת צינורות וחיבורי אינסטלציה במתקני מקורות.
החל את חייו המקצועיים במהלך שירותו הצבאי בלהקת פיקוד מרכז.