tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנוסף, הכורדים טענו, כי טורקיה "העלימה עין" מהסתננות לוחמי ג'יהאד שביקשו להצטרף לדאעש דרך שטחה.
טענה זו קיבלה סימוכין כאשר רבים מלוחמי ארגון דאעש שנפלו בשבי, ציינו כי נכנסו בקלות לצפון סוריה דרך גבול טורקיה.
בנוסף, לפי הניו יורק טיימז, טורקיה היא המדינה ממנה יצאו הכי הרבה לוחמים לדאעש.
עם התחזקותה של רוג'בה, האוטונומיה הכורדית בסוריה, הגבירה טורקיה את מעורבותה במלחמה.
הדבר התבטא, בין היתר, במספר פלישות קרקעיות לצפון סוריה על מנת להילחם בכוחות הכורדים בסוריה.
הפלישה המשמעותית ביותר הייתה לעיר הכורדית עפרין שבצפון מערב סוריה בינואר 2018, ונקראה על ידי השלטונות בטורקיה מבצע ענף זית.
נכון לנובמבר 2022, טורקיה עודנה מחזיקה בשטחים שכבשה בצפון סוריה.
הפיגוע באיסטנבול (2022) ומבצע ציפורני החרב
ב-13 בנובמבר 2022, התפוצץ מטען חבלה בשדרות אסתקלאל שבאיסטנבול.
כתוצאה מהפיצוץ, נהרגו שישה בני אדם ו-81 נפצעו.
הרשויות בטורקיה הודיעו כי ארגונים כורדים אחראים למתקפה, אך הן ה-PKK והן המחתרת הכורדית בסוריה הכחישו כל קשר לפיגוע.
הארגונים הכורדים אף טענו כי הם חושדים בכך שטורקיה השתמשה במתקפה כתירוץ לפלישה לצפון סוריה, לאחר מספר חודשים בהם ארדואן איים בפלישה כזו.
ב-20 בנובמבר 2022, פתחה טורקיה פתחה במבצע ציפורני החרב כנגד הכורדים בעיראק ובסוריה, והרגה ביום הראשון למבצע כ-35 פעילים כורדים.
כורדיסטן העיראקית התמודדה במקביל עם מתקפה מצד איראן.
עם התמשכות המבצע, טורקיה איימה בהרחבתו לפלישה קרקעית נוספת לסוריה.
התנגדות טורקיה להצטרפותן של שוודיה ופינלנד לנאט"ו
במאי 2022, בעיצומה של מלחמת רוסיה-אוקראינה, ביקשו שוודיה ופינלנד להצטרף לברית נאט"ו, ונדרשו להסכמת כל חברות הברית לשם כך, בהן - טורקיה.
עם זאת, טורקיה לא הסכימה לתת את הסכמתה הנדרשת, בטענה כי שוודיה ופינלנד מסייעות למחתרת הכורדית.
מהלך זה הוגדר כקלף פוליטי כדי להסיח את הדעת מהמשבר הכלכלי המתמשך בטורקיה לקראת הבחירות, תוך נקיטת עמדה תקיפה נגד מעצמות זרות והכורדים.
ב-30 ביוני 2022, נשיא טורקיה, רג'פ טאיפ ארדואן, אמר כי שוודיה הבטיחה להסגיר "73 מחבלים" המבוקשים על ידי טורקיה.
הסכסוך הישראלי–פלסטיני ברצועת עזה הוא עימות מזוין בין מדינת ישראל לארגוני הטרור הפלסטיניים בראשות חמאס, המהווה המוקד המרכזי בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
הסכסוך קיים מהיווצרות רצועת עזה במהלך מלחמת העצמאות ב־1948, וידע עליות ומורדות לאורך השנים.
בשנות החמישים התאפיין הסכסוך בחדירות של הפדאיון לישראל ופעולות התגמול עד למלחמת סיני ב־1956. לאחר מלחמת ששת הימים ב־1967 נמצאה רצועת עזה תחת שלטון ישראלי ותחתיו אירעו גל טרור בתחילת שנות ה־70 של המאה ה־20 ואירועי האינתיפאדה הראשונה שפרצה ב־1987, שנועדו נגד הממשל הישראלי וההתנחלויות בה.
הסכמי אוסלו בשנות התשעים הביאו למעבר הרצועה לשלטון פלסטיני ומיקוד הסכסוך מחוץ לרצועה, במיוחד לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות ב־2005. השתלטות חמאס על רצועת עזה ב-2007 והאסלאמיזציה של רצועת עזה הביאו להחרפת הסכסוך, במסגרתו שוגורו רקטות לעבר אוכלוסייה אזרחית בישראל והוטל הסגר ביטחוני ממושך על הרצועה, לצד סבבי לחימה בתוך הרצועה.
מ־2018 עד 2021 התבטא הסכסוך בעיקר בעימותים בגבול ישראל – רצועת עזה.
ב־2023 פלשו כוחות חמאס וארגוני טרור נוספים לישראל וביצעו את טבח שבעה באוקטובר, שהביא לפריצת מלחמת חרבות ברזל.
המאבק המקומי שזור במערכת אינטרסים אזורית רחבה הכוללת מעורבות של איראן, קטר ומצרים.
במאי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, פלש הצבא המצרי לארץ ישראל בשני ראשים, אחד מהם דרך אזור החוף, שהגיע עד לאיסדוד.
בדצמבר 1948 דחק צה"ל במהלך במבצע חורב את הכוחות המצריים אל רצועת עזה, במהלך שהביא לנסיגת מצרים וחִייב אותה לקבל הפסקת אש, ובעקבותיה נחתם הראשון בהסכמי רודוס ונקבע גבול ישראל – רצועת עזה.
מרבית ערביי שפלת יהודה נמלטו במהלך המלחמה לאזורים בשליטה מצרית והיו לפליטים.
במהלך המלחמה הוקמה ממשלת כל פלסטין כממשלה מקומית רשמית ברצועת עזה, אך בפועל הרצועה נשלטה על ידי מצרים.
המצרים הקימו את יחידות הפדאיון שהורכבו ממגויסים פלסטינים מרצועת עזה, תחילה לשם פעילות נגד הבריטים ששלטו בתעלת סואץ, ולאחר מכן נגד ישראל, לאחר פעולת התגמול הישראלית "חץ שחור" ברצועת עזה.
הפדאיון החלו לפעול יחד עם תופעת ההסתננות לתחומי מדינת ישראל של ערביי ארץ ישראל ואחרים שנטשו את הארץ במלחמת העצמאות.
מטרות ההסתננות היו בתחילתה, בין היתר, ניסיונות לחזור לבתים שננטשו או על מנת להציל רכוש או יבול שנותר.
הפעולות התמימות הראשונות החריפו במהלך המחצית הראשונה של 1950 וכללו גנבות ואף רצח של תושבים יהודים ישראלים באזורי הספר.
המצב בגבול נדון במועצת הביטחון של האומות המאוחדות לרבות החלטה 93 של מועצת הביטחון של האו"ם שגינתה פעולות של ישראל.
יחידות הפדאיון היו כפופות באופן מנהלי לדיוויזיה בעזה ומנו בסוף 1955 כ־600 איש בארבע פלוגות ויחידת גששים.
אנשי יחידות הפדאיון ביצעו סדרה של חדירות לישראל בין השנים 1955–1956, בהם סדרת פיגועים בחודש אוגוסט 1955 שבוצעה על ידי מספר חוליות פדאיון שחדרו מרצועת עזה ובמהלכה עד תחילת ספטמבר נרצחו 15 ישראלים ונפצעו יותר מ-12 נוספים.
ב-28 באוגוסט 1955 שיגרה מצרים מספר חוליות פידאיון לשטח ישראל, שחדרו לעומק של 40 קילומטר והגיעו עד כפר מנחם ופרדסי נס ציונה.
ב-7 עד 11 באפריל 1956 נערך מסע פדאיון ששיאו ב במושב שפריר (כפר חב"ד).
ישראל הגיבה בפעולות צבאיות נגד המסתננים ונגד מחנות הפליטים שמהם הגיעו.
פעולות צבאיות אלו כונו פעולות התגמול.
פעולות תגמול בולטות ברצועת עזה:
מבצע חץ שחור: נערך ברצועת עזה ב-28 בפברואר עד 1 במרץ 1955, וכוון נגד הצבא המצרי.
38 חיילים מצריים נהרגו, וכשלושים נפצעו, לצד שמונה לוחמי צה"ל נהרגו ושלושה עשר נפצעו.
מבצע אלקיים: ב-31 באוגוסט 1955 פעל צה"ל נגד משטרת ח'אן יונס, שבה ישבו כוחות שפעלו נגד ישראל.
למצרים היו 72 הרוגים, ובעקבותיה הוזרמו כוחות צבא מצריים לרצועת עזה.
במהלך מבצע קדש בנובמבר 1956 כבשה ישראל את רצועת עזה והקימה בה ממשל צבאי.
ישראל נאלצה לפנות את הרצועה לטובת כוח החירום של האומות המאוחדות שקיבל שליטה על הרצועה במרץ 1957, אך תוך ימים ספורים חזרה מצרים לשלוט ברצועה.
פעולות הפדאיון פסקה לאחר המלחמה בעקבות נוכחות כוח החירום וחששו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר ממלחמה נוספת, והביאה בעקבותיה עשור שקט בגבול הרצועה.
רצועת עזה נכבשה מחדש על ידי ישראל במלחמת ששת הימים ביוני 1967 והייתה תחת ממשל צבאי ישראלי.
גל הטרור בראשית שנות ה־70
כוחות מפיקוד הדרום, בהם סיירת שקד וסיירת רימון ביצעו פעולות מיוחדות לזיהוי וחיסול מחבלים.
ביולי 1971 נכנסו כוחות גדולים למחנות הפליטים ג'בליה ושאטי, וכ-1,600 משפחות שכללו כ-10,500 איש הועברו לעזה, אל-עריש ומיעוטם לגדה המערבית ונהרסו בתים רבים.
השקט היחסי נותר על כנו עד פרוץ האינתיפאדה הראשונה ב־1987, שהביאה לקריסת הממשל הישראלי ברצועה, להקמת חמאס ולעלייה חדה באלימות.
לאחר חתימת הסכם קהיר ב-1994 עברה לידי הרשות הפלסטינית.
במהלך שנות השלטון הישראלי נהרגו ברצועה כ־2,600 פלסטינים וכ־230 ישראלים.
האינתיפאדה השנייה (אינתיפאדת אל־אקצא) הייתה התקוממות פלסטינית אלימה נגד ישראל, שפרצה בסוף ספטמבר 2000 לאחר תקופה של שקט יחסי.
בתחילתה כללה מהומות ומחאות אלימות, אך במהרה התפתחה ללוחמת גרילה וטרור, ובעיקר לפיגועי התאבדות נגד אזרחים ישראלים.
את המאבק הובילו תחילה אנשי פת"ח ובהמשך הצטרפו חמאס והג'יהאד האסלאמי, כאשר חמאס היה הגורם הדומיננטי בפעילות האלימה.
ישראל יישמה את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה באוגוסט–ספטמבר 2005, שבמסגרתה נסוגה אזרחית וצבאית מהרצועה, אך המשיכה לשלוט במרחב האווירי, בגישה הימית ובגבולות בהתאם להסכם מ־2005 עם הרשות הפלסטינית.
ירי רקטות קסאם לעבר ישראל התקיים עוד לפני ההתנתקות, ואף גבר לאחריה.
מ־2001 שיגרו חמושים פלסטינים אלפי רקטות ופצצות מרגמה מרצועת עזה, שגרמו למותם של 13 ישראלים ולפציעתם של מאות.
הירי המתמשך השפיע גם נפשית, ובפרט דווח על שיעור גבוה של הפרעת דחק פוסט־טראומטית בקרב תושבים, בהם כ־33% מילדי שדרות.
ישראל יישמה את תוכנית ההתנתקות מרצועת עזה בקיץ 2005, שבמסגרתה נסוגה אזרחית וצבאית מהרצועה, אך המשיכה לשלוט במרחב האווירי, בגישה הימית ובגבולות בהתאם להסכם מ־2005 עם הרשות הפלסטינית.
שיגורי רקטות מרצועת עזה לישראל החל אמנם עוד לפני ההתנתקות, אך גבר לאחריה.
בחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית בינואר 2006 ניצחה מפלגה מטעם חמאס.
בעקבות זאת ישראל סגרה את הגבול עם רצועת עזה, ומנעה במידה רבה זרימה חופשית של תושבי הרצועה ויבוא ויצוא אליה.
ארגוני הטרור הפלסטינים ירו רקטות קסאם לעבר יישובים ישראלים בסמוך לגבול, וביצעו פשיטות שמטרתן להרוג או לחטוף חיילים ישראלים.
בפשיטה אחת כזו, ב-25 ביוני 2006, חטפו מחבלים את החייל גלעד שליט.
המבצע הראשון לאחר תוכנית ההתנתקות, פרץ בתגובה לחטיפתו של החייל גלעד שליט, המבצע החל ב־28 ביוני 2006 והסתיים ב-26 בנובמבר 2006 בשטחי רצועת עזה.
זו הייתה הכניסה הקרקעית הראשונה של צה"ל לרצועת עזה מאז ביצועה של תוכנית ההתנתקות כשנה קודם לכן.
המבצע בא כתגובה מצד מדינת ישראל על הריגת שני חיילים וחטיפתו של רב"ט גלעד שליט ב-25 ביוני 2006 סמוך למעבר כרם שלום, ועל ירי הקסאמים מצד ארגונים פלסטיניים לכיוון ישראל ובמידה מסוימת גם בעקבות חטיפתו והרצחו של אליהו אשרי.
במבצע נהרגו 5 ישראלים (3 חיילים ו-2 אזרחים) ו-394 פלסטינים (270 מהם מחבלים), ונפצעו עוד כ-1,000 פלסטינים.
בתחילת המבצע נגרם נזק לתשתיות פלסטיניות, ובהן תשתית החשמל, אך ישראל פיצתה על כך בהעברת חשמל לרשות הפלסטינית.
המבצע הסתיים בהפסקת אש דו-צדדית שבה התחייבו ארגוני הטרור הפלסטינים להפסיק את ירי הרקטות לעבר ישראל, בתמורה לנסיגת כוחות צה"ל מהרצועה.
ישראל כשלה בהשגת המטרה העיקרית של המבצע, שחרור החייל החטוף גלעד שליט.
בעקבות לחץ משפחות החטוף והתקשורת, נכנס ראש ממשלת ישראל אהוד אולמרט למשא ומתן בתיווך אבו מאזן ומצרים על שחרור שליט תמורת שחרור אסירים.
אחרי הפסקת האש נמשך ירי הרקטות לעבר ישראל, אם כי במינון קטן יותר מאשר טרם המבצע.
ראש הממשלה אהוד אולמרט הורה לצה"ל להבליג על ירי הרקטות ולהמשיך לשמור על הפסקת האש.
לאחר השתלטות חמאס על רצועת עזה
עימות חמאס–פת"ח והסגר הישראלי על עזה
השתלטות חמאס על רצועת עזה הייתה סכסוך צבאי בין ארגון הפת"ח לארגון החמאס שהתרחש ברצועת עזה בין 10 ל-15 ביוני 2007. זה היה אירוע בולט בעימות חמאס–פת"ח, שבמרכזו המאבק על השלטון לאחר ההפסד של ארגון הפת"ח בבחירות לרשות המחוקקת הפלסטינית ב-2006, מאבק שהחריף לאחר סיום מבצע גשמי קיץ.
לוחמי ארגון החמאס הצליחו להשתלט על רצועת עזה ולהדיח מהשלטון בעזה את בכירי ארגון הפת"ח.
הקרב הביא לפירוק ממשלת האחדות הפלסטינית ולחלוקה בפועל של השטחים הפלסטיניים לשתי ישויות – הגדה המערבית אשר נשלטת על ידי הרשות הפלסטינית ורצועת עזה אשר נשלטת על ידי ארגון החמאס.
בעקבות השתלטותו על רצועת עזה, הודיע חמאס כי הוא מתנער מהסכמי הביטחון שהוסכמו בין הרשות הפלסטינית, ישראל ומצרים, ואף איים לבצע פיגועים בישראל.
בעקבות מטח הרקטות, נכנסו ב-29 בפברואר כוחות גדולים של צה"ל לפעולה קרקעית ברצועת עזה בשם מבצע חורף חם, ליד שג'אעייה וג'באליה, וניהלו חילופי אש עם מחבלים.
בנוסף, חיל האוויר הישראלי תקף יעדי חמאס ברצועת עזה.
הפלסטינים ספגו אבדות אך למרות זאת המשיכו לשגר רקטות גראד אל עבר אשקלון במהלך המבצע.
מטרת המבצע הייתה להרתיע את ארגוני הטרור מירי רקטות לעבר ישראל ויצירת משוואה של תגובה קשה על כל הרוג ישראלי.
בפועל, בחמאס לא ראו במבצע הפסד למרות המחיר הקשה שגבה ובהמשך החודש המשיכה ההסלמה בפעולות הטרור נגד העורף של מדינת ישראל, מעברי הגבול עם רצועת עזה וכוחות צה"ל ששומרים על ציר הוברס.
התהדיאה בין ישראל לחמאס (2008)
לאחר תום המבצע הוסכם על "הודנא" – הפסקת אש זמנית לחצי שנה בין ישראל לארגוני הטרור ברצועת עזה, שהחלה בחודש יוני 2008. במהלך רוב תקופת ההודנא נשמר השקט, פרט למספר מקרים בהם נורתה אש על ישראל מצד ארגונים קטנים ברצועה כדוגמת הג'יהאד האסלאמי.
התהדיאה נשברה ב-5 בנובמבר 2008 במבצע אתגר כפול שבו גדוד הסיור של הצנחנים (שרף), בפיקוד סא"ל ירון פינקלמן והמח"ט הרצי הלוי, השמיד בית ממולכד ומנהרה שחפר החמאס שלוש מאות מטרים מעבר לגדר הגבול עם רצועת עזה.
במהלך הפעילות הרגו הצנחנים שישה מחבלים.
חמאס הגיב בירי פצמ"רים, ממנו נפצעו 4 חיילים, בירי עשרות רקטות קסאם על עוטף עזה ובירי רקטות על אשקלון.
הירי נמשך לכל אורך חודש נובמבר 2008, קצבו היה גבוה פי 50 מאשר בחודש אוקטובר שקדם לו, והוא נמשך גם אל חודש דצמבר עד לתחילת המלחמה.
בתגובה הורה שר הביטחון, אהוד ברק, על סגירת המעברים עד שהירי יפסק.
ב-18 בדצמבר 2008, יום לפני המועד שנועד לסיום הרגיעה, הודיע חמאס על סיומה באופן רשמי.
ב-21 בדצמבר, קבע ראש השב"כ יובל דיסקין כי החמאס מעוניין בהמשך הרגיעה אבל רוצה לשפר את תנאיה.
ב-22 בדצמבר הצהיר בכיר חמאס מחמוד א-זהאר כי חמאס מעוניין לחדש את הרגיעה ולהרחיבה לגדה המערבית, וינצור את האש אם ישראל תפתח את המעברים.
יום לאחר מכן אף הסיר את דרישתו להרחבה וקרא לחידוש הרגיעה בתנאים הקודמים.
ב-24 בדצמבר ירו ארגוני הטרור ובראשם חמאס למעלה מ-60 רקטות קסאם, גראד ופצצות מרגמה אל עבר אשקלון, שדרות ויישובי עוטף עזה.
3 ימים לאחר מכן, ב-27 בדצמבר, צה"ל פתח במבצע עופרת יצוקה נפתח, והחל בגל תקיפות אוויריות כבדות של חיל האוויר הישראלי באמצעות מטוסי קרב ומסוקי קרב.
במהלך המבצע ביצע צה"ל כניסה קרקעית לתוך רצועת עזה.
במהלך המבצע נהרגו 10 חיילי צה"ל ונפצעו 317 חיילים.
בנוסף, 3 אזרחים ישראלים נהרגו מפגיעת רקטות, ונרשמו 183 פצועים ו-548 נפגעי חרדה.
ב-26 במרץ 2009 פרסם דובר צה"ל תוצאות מחקר שערך אמ"ן ובו נכתב כי במבצע נהרגו 1,166 פלסטינים, ומנה בהם 709 "מחבלים מארגון הטרור חמאס ומקצתם מארגוני טרור נוספים", 162 שלא ברורה שייכותם, 295 הרוגים "בלתי מעורבים", 89 מהם מתחת לגיל 16 ו-49 נשים.
לפי דו"ח של "המרכז הפלסטיני לזכויות אדם" נהרגו במבצע 1,434 איש – בהם 960 אזרחים, 239 קציני משטרה ו-235 מחבלים.
בין ההרוגים האזרחים 288 נשים ו-121 ילדים.
עימותים לאחר מבצע עופרת יצוקה
ב-27 בינואר 2009 נהרג חייל ישראלי ונפצעו שלשה חיילים נוספים ממטען צד שהתפוצץ סמוך לרכב סיור צבאי שבו נסעו באזור כיסופים, ולאחר כמה שעות נטלה קבוצה בשם "גדודי הג'יהאד והתווחיד" אחריות על הפיגוע ואמרה בהודעתה שהיא קשורה לארגון הטרור העולמי אל-קאעדה.
לקראת סוף שנת 2009 התגבר ירי הרקטות ופצמ"רים לעבר שטח ישראל.
מאז תום המבצע ועד ראשית מרץ 2011 נורו 282 רקטות ו-193 פצצות מרגמה לעבר יישובי העוטף, שדרות, אשקלון ונתיבות (נתון זה לא כולל רקטות ופצצות שנורו לעבר ישראל ונפלו בשטח רצועת עזה).
עם זאת, לא נפסק ירי הרקטות לעבר הנגב המערבי, והרגיעה היחסית נוצלה לשדרוג ושיקום היכולות הצבאיות של ארגוני הטרור ברצועה שנפגעו משמעותית במבצע עופרת יצוקה.
כעבור ארבעה חודשים ב-7 באפריל 2011 התרחשה המתקפה על אוטובוס התלמידים בשער הנגב, בו טיל קורנט מעזה לעבר אוטובוס ילדים, בו היו ילד אחד ונהג.
ב־18 באוגוסט 2011 אירעה מתקפת הטרור על כביש מספר 12, בק"מ ה־26 מהעיר אילת ובסמוך לגבול ישראל–מצרים.
מחבלים מצריים פתחו באש על אוטובוס "אגד" (קו 392) בכביש 12, ובהמשך פתחו באש (לרבות שיגור טיל נ"ט) על אוטובוס נוסף ומכוניות של אזרחים ישראלים ובכך רצחו שמונה אזרחים ישראלים, ופצעו 38. בחילופי האש במהלך המרדף אחרי התוקפים נהרגו 7 מהמחבלים, חמישה חיילים מצריים וכן חייל צה"ל ולוחם ימ"מ.
מספר שעות לאחר הפיגועים תקף חיל האוויר הישראלי ברפיח קבוצת מחבלים מוועדות ההתנגדות העממית.
כ-6 מהם נהרגו, בהם אבו עוד אל-נירב, מפקד הזרוע הצבאית של הארגון, וחאלד שעת', בכיר בארגון.
בתגובה לחיסול אנשי ועדות ההתנגדות העממית ברפיח על ידי צה"ל החלו ארגוני הטרור הפלסטינים בשיגור רקטות נרחב מרצועת עזה לישראל, שהיה החמור ביותר מאז תום מבצע עופרת יצוקה.
הירי החל בשעות הערב של 18 באוגוסט.
תחילה נורו רקטות לכיוון אשקלון ובאר שבע, שלא גרמו נזק (חלקן יורטו על ידי מערכת "כיפת ברזל").
בתגובה התקיפו במהלך הלילה כלי טיס של חיל האוויר שבעה יעדים ברצועה.
ב-19 באוגוסט נורו יותר מ-24 רקטות לעבר ישראל.
אחת פגעה בחצר של ישיבה באשדוד ופצעה 10 אזרחים, ואחרת הרסה בית כנסת בעיר.
בבוקר 20 באוגוסט פגעו כמה רקטות באשדוד ובאר שבע וגרמו לכמה פצועים, וירי הרקטות נמשך בהמשך היום נורו עוד עשרות רקטות שגרמו להרוג אחד ולפצועים רבים כשבירי הרקטות השתתפו ועדות ההתנגדות העממית, הג'יהאד האסלאמי והחמאס.
ב-21 באוגוסט המשיך ירי הרקטות לעבר הערים בדרום ותושבת באר שבע ותושב אשקלון שנחבלו במהלך המנוסה מהירי נפטרו כעבור מספר ימים מפצעיהם.
בעקבות שיחות שהתנהלו בקהיר הודיע החמאס על הסכם רגיעה שהוסכם בין כל הפלגים הפלסטינים לפיו יופסק הירי לעבר ישראל בלילה שבין 21 ל-22 באוגוסט, אם זו תנצור את נשקה.
ב-22 באוגוסט הודיע דובר הזרוע הצבאית של ועדות ההתנגדות העממית על עצירה זמנית של ירי הרקטות למרות הצהרות אלו לא פסק ירי הרקטות, אך הוא התמעט באופן ניכר.
בלילה שבין 23 ל-24 באוגוסט חיסל צה"ל פעיל ג'יהאד אסלאמי אשר היה מעורב בהברחות אמצעי לחימה ובתכנון פעילות צבאית בסיני.
בעקבות כך חודשו הירי הנרחב אל עבר יישובי הדרום ותקיפות צה"ל ברצועת עזה בהם נפגעו כמה ממשגרי הטילים.
בלילה שבין 25 ל-26 באוגוסט הודיע דובר הג'יהאד האסלאמי על הצטרפות ארגונו לרגיעה, אך ירי של רקטות וטילים בודדים לעבר ישראל נמשך גם במהלך 26 באוגוסט ובימים שאחריו.
ב-9 במרץ 2012 חיסל צה"ל, באמצעות כלי טיס, את זוהיר אל-קייסי, מזכ"ל ועדות ההתנגדות העממית, בעת שנסע במכוניתו בשכונת תל אל-הווא שבמערב עזה.
צה"ל טען גם כי קייסי "נמנה עם מתכנני הפיגוע בכביש 12".
בסבב הלחימה, שנמשך ארבעה ימים, ירו מחבלים פלסטינים כ-300 רקטות, חלקן הגדול רקטות גראד.
בצה"ל נקרא סבב לחימה זה בשם מבצע "הד חוזר".
היה זה סבב הלחימה הנרחב ביותר מאז מבצע עופרת יצוקה בשנת 2009, ובנוסף לארגון ועדות ההתנגדות העממית השתתף בו ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
ב-6 בנובמבר, נפצע חייל צה"ל לאחר שהופעל מטען חבלה על הכלי בו שהה, זאת במהלך פעילות סמוך לגדר המערכת.
ב-8 בנובמבר, בפעולת חישוף של צה"ל בתוך רצועת עזה נהרג נער פלסטיני בן כ-13 בחילופי אש, ולאחר מכן פוצצה מנהרת נפץ.
ב-10 בנובמבר בוצע ירי טיל נ"ט מסוג מילאן על ג'יפ סיור צבאי שגרם לפציעתם של ארבעה חיילים.
בתגובה הפציץ צה"ל ברצועת עזה, הפצצות שגרמו להרג של שבעה פלסטינים, מהם חמישה אזרחים.
באותו ערב החל ירי רקטות ופצצות מרגמה אל עבר יישובים בעוטף עזה, לרבות אשקלון ואשדוד, ובלילה תקפו מטוסי חיל האוויר הישראלי מספר מטרות ברצועה.
בעקבות מטחי הרקטות הכבדים מרצועת עזה לעבר ישראל, חיסל צה"ל ב-14 בנובמבר 2012 את אחמד ג'עברי, מפקדה בפועל של הזרוע הצבאית של החמאס בסיכול ממוקד ברצועת עזה, ופתח ב"מבצע עמוד ענן".
במהלך המבצע נערכו אלפי תקיפות יעדים ברצועת עזה, ובמקביל נורו מרצועת עזה כ-1,500 רקטות לעבר יישובי הדרום ולראשונה בוצע ירי גם לעבר ערי המרכז בהן פתח תקווה, ראשון לציון, תל אביב וירושלים.
המבצע לא כלל כניסה קרקעית לרצועה והתנהל בעיקרו על ידי חיל האוויר ובאופן מצומצם, חיל הים, חיל התותחנים ויחידות נוספות, בזמן המבצע התרחשו התפרעויות ביהודה ושומרון, וגם בוצע על ידי מחבל ערבי ישראלי מטייבה הפיגוע בקו 142 בתל אביב.
לפי דובר צה"ל, במהלך המבצע פגע צה"ל בלמעלה מ-1,500 מטרות והרג כ-30 פעילי טרור בכירים, ומנגד נורו על ישראל 1,506 רקטות, כאשר 421 מתוכן יורטו על ידי מערכת כיפת ברזל.
במהלך המבצע נהרגו שני חיילים וארבעה אזרחים ישראלים, כתוצאה מפגיעת רקטות.
על פי מרכז המידע למודיעין ולטרור זוהו 169 הרוגים ברצועה, מתוכם 101 פעילי טרור ו-68 אזרחים בלתי מעורבים.
על פי מקורות פלסטינים, נהרגו במבצע 139 עזתים, רובם אזרחים, מתוכם 34 ילדים.
המבצע הסתיים ללא הכרעה צבאית, אך שני הצדדים היריבים טענו לניצחון.
במבחן התוצאה, המבצע הצליח לחזק באופן זמני, את כוח ההרתעה של ישראל מול שלטון החמאס ברצועת עזה.
בשנה שלאחר תום המבצע ב-2013 הייתה ירידה של למעלה מ-98% בירי הרקטות מרצועת עזה.
עימותים לאחר מבצע עמוד ענן
במהלך התקופה שלאחר מבצע עמוד ענן עד מבצע צוק איתן שביולי 2014, המשיכו פלגי הטרור פלסטינים בעזה להצטייד ברקטות, ובהן רקטות המסוגלות לפגוע גם בגוש דן ואף עד פאתי חיפה, אך הסובלים העיקריים מירי רקטות ופצמ"רים היו יישובי עוטף עזה.
בסך הכול נהרגו 4 מחבלים באירוע והמנהרה הושמדה.
בשבועיים אלה (מה-13 ביוני ועד 29 ביוני) ירו המחבלים רקטות מדי יום ובסך הכול מעל ל-30 רקטות.
בלילה שבין 30 ביוני ל-1 ביולי תקף בתגובה חיל האוויר הישראלי 34 מטרות טרור ברצועת עזה.
ב-2 ביולי נחטף נער ערבי במזרח ירושלים ולאחר כחצי שעה נמצאה גופתו שרופה.
ב-2 ביולי נפלו בסך הכול כ-25 רקטות בשטח ישראל ועוד מספר רב של פצצות מרגמה.
ב-3 ביולי נפלו בסך הכול 55 רקטות ופצצות מרגמה בשטח ישראל.
עימותים לאחר מבצע צוק איתן
בסך הכול נורו בשנה הראשונה לאחר המבצע 12 רקטות לכיוון הנגב המערבי ועוטף עזה.
במאי 2016 החלה הסלמה באזור, מאז גילוי המנהרה באפריל אותה שנה, פעל צה"ל מאסיבית סביב גדר הרצועה במטרה למצוא עוד מנהרות שחודרות לשטח ישראל.
ההסלמה בלחימה במרץ ומבצע גן סגור במאי 2019
ב-10 בספטמבר 2019, כשבוע לפני הבחירות לכנסת העשרים ושתיים, ביקר ראש הממשלה בנימין נתניהו כחלק ממסע הבחירות שלו באשדוד, באותו זמן במהלך נאומו בעיר, שיגר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני מספר רקטות לאשקלון ואשדוד.
לאחר אותו ירי במערכת הביטחון בהנחייתו של נתניהו החלו להכין את התגובה לירי לערים אלו.
כעבור חודשיים, בשעה 04:00 בבוקר ב-12 בנובמבר 2019 חוסל בסיכול ממוקד מפקד החטיבה הצפונית של הג'יהאד האסלאמי שארגן את הירי, בהאא אבו אל-עטא יחד עם אשתו, ואף כמעט חוסל ראש הארגון אכרם עג'ורי בעת שהותו בסוריה, המתקפה האווירית פגעה בקומה הגבוהה ביותר של מגדל דירות בו אל-עטא ישן.
שני אנשים נוספים מלבד אל-עטא ואשתו נפצעו קשה במתקפה.
כתגובה לחיסול החלו הפלסטינים בירי מאסיבי של רקטות אל עבר כלל ישובי עוטף עזה, ערי הדרום ושפלת יהודה ביניהן: שדרות, נתיבות, אשקלון, אשדוד, גדרה, יבנה וגן יבנה.
מאוחר יותר, טווח הירי הורחב ורקטות נורו אל עבר אזור המרכז, בין השאר אל הערים: חולון, ראשון לציון, מודיעין-מכבים-רעות, בת ים, תל אביב ופתח תקווה.
כתוצאה מהירי הכבד ניזוקו מספר בתים, בהם מחסן חברת הולנדיה בשדרות שנשרף כליל.
כ-40 בני אדם טופלו על ידי מד"א במצב קל.
כתוצאה מן ההסלמה, לראשונה מאז מבצע צוק איתן בוטלו הלימודים בכל אזור גוש דן ועד עוטף עזה במערב, ומשפלת יהודה ועד הנגב המרכזי במזרח.
במהלך היום שיגרו הפלסטינים למעלה מ-200 רקטות, ועשרות מהן יורטו על ידי כיפת ברזל.
בתגובה החל צה"ל בסדרת תקיפות אוויריות, במספר גלים מרוכזים, על יעדי טרור של הגא"פ, ובסיכול חוליות שיגור רקטות.
ב-13 בנובמבר בבוקר חודש הירי הרקטי.
לראשונה מאז מבצע צוק איתן בוצעו שיגורים אל עבר מטה יהודה ועמק איילון, כיפת ברזל יירטה רקטה מעל האזור.
אחר הצהריים נפצעה באופן בינוני אישה בת 70 מפגיעה ישירה של רקטה בבית דיור מוגן באשקלון.
במהלך היום שוגרו למעלה מ-100 רקטות על המועצה האזורית אשכול ובערב נורו מטחים כבדים על אשדוד ואשקלון, שיורטו על ידי כיפת ברזל.
בלילה שיגרו הפלסטינים רקטות באדר 3 עם ראש קרב כבד על אשדוד, אשקלון, רחובות ויישובים נוספים בשפלה.
בתקיפת מספר חוליות שיגור של הגא"פ חיסל חיל האוויר הישראלי לפחות 12 מחבלים.
בצהריים חוסלו 2 מחבלי גא"פ שעמדו לשגר טיל נ"ט.
בתקיפות צה"ל במהלך היום הושמד מפעל מרכזי לייצור ראשי קרב לרקטות ארטילריות וטובע כלי שיט של הגא"פ.
במהלך היום נהרגו בשכונת א-תופאח אב ושני בניו, בני 7 ו-24, מפגיעת טיל כשהיו בפתח ביתם, ובלילה נהרגו בדיר אל-בלח 8 אזרחים, בני משפחה אחת, בהם 5 ילדים בני 2 עד 13. לשתי המשפחות לא היה קשר עם הג'יהאד האסלאמי.
ב-14 בנובמבר דווח על הפסקת אש ב-5:30 בבוקר אך למרות זאת הירי לעבר עוטף עזה נמשך.
בסביבות 15:30 הוסרו כלל המגבלות על עוטף עזה ומערב חבל לכיש.
בעקבות הפרת הפסקת האש והירי הרקטי לעוטף עזה לאחר הפסקת האש, צה"ל תקף מספר מטרות של הגא"פ.
המהומות בהר הבית ומבצע שומר החומות
עימותים בין ישראל לג'יהאד האסלאמי
ב-5 באוגוסט 2022 צה"ל החל במבצע עלות השחר ברצועת עזה.
המבצע החל בסיכול ממוקד של תייסיר אל-ג'עברי, מפקד החטיבה הצפונית של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני בצפון רצועת עזה.
למחרת הרג צה"ל גם את ח'אלד מנצור, מפקד החטיבה הדרומית.
לאורך המבצע תקף חיל האוויר הישראלי מטרות המזוהות עם הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה, כולל מחסני אמצעי לחימה ועמדות צבאיות, מתקני שיגור רקטות ויעדים צבאיים נוספים.
בצד הישראלי, הוחל "מצב מיוחד בעורף" בטווח 80 ק"מ מהרצועה, ותושבי עוטף עזה הונחו להישאר בקרבת מרחבים מוגנים.
במהלך המבצע שיגר הג'יהאד האסלאמי לעבר ישראל 1,162 רקטות.
כ-946 רקטות חצו לשטח ישראל מתוכם כ-400 רקטות יורטו על ידי כיפת ברזל.
כ-17 רקטות לא יורטו ונפלו בשטחים בנויים.
כ-34 רקטות נפלו בים וכ-182 רקטות נפלו והתפוצצו בשטח רצועת עזה, וגרמו למותם של 15 פלסטינים, בהם לפחות 7 ילדים.
לפי נתוני צה"ל, בתקיפות צה"ל ברצועת עזה נהרגו 36 פלסטינים, מהם 25 מחבלים ו-11 אזרחים שמתוכם ארבעה ילדים.
גם החזית העממית לשחרור פלסטין והזרוע הצבאית שלה, גדודי אבו עלי מוסטפא, הצטרפו ללחימה.
ב-7 באוגוסט 2022 נכנסה הפסקת אש לתוקף, והמבצע הסתיים.
ב-2 במאי 2023 מת בכלא בישראל האסיר הביטחוני ח'דר עדנאן, חבר בפלוגות אל-קודס של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, אחרי שביתת רעב ממושכת.
מותו של עדנאן הוביל להסלמה ביטחונית וב-9 במאי 2023 החל צה"ל במבצע מגן וחץ ברצועת עזה נגד ארגון הטרור הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני (הגא"פ).
המבצע הסתיים כעבור חמישה ימים, ב-13 במאי.
במבצע הרג צה"ל שישה מבכירי הג'יהאד האסלאמי בסדרת סיכולים ממוקדים, ולמעלה מ-19 מחבלים נוספים בחופת אש ותקף מאות מטרות, בהן מאגרי רקטות וטילים, משגרי רקטות, מרגמות, מפקדות, מעבדות נפץ ואתרים לייצור אמל"ח.
הג'יהאד האסלאמי שיגר לעבר ישראל למעלה מ-1,400 רקטות ארטילריות, טילי נ"ט ופצצות מרגמה, חמישית מהן כשלו והתפוצצו בשטח הרצועה.
צה"ל ביצע שני יירוטים מבצעיים מוצלחים באמצעות מערכת "קלע דוד" ו"כיפת ברזל" יירטה למעלה מ-430 רקטות ב-95% הצלחה.
הסכסוך ההודי-פקיסטני היה סכסוך מדיני-צבאי בין הודו לפקיסטן, שפרץ בעקבות הפיגוע בפאהלגם בו נהרגו 26 איש.
הפיגוע הצית מחדש את הסכסוך בין שתי המדינות על השליטה באזור קשמיר שהחל במלחמת הודו–פקיסטן הראשונה ב-1947, עם קבלת עצמאותן של המדינות מידי האימפריה הבריטית.
עימות דומה בין המדינות פרץ ב-14 בפברואר 2019, לאחר שגם אז בוצע פיגוע בצד ההודי של ג'אמו וקשמיר, שגבה את חייהם של 40 אנשי כוח משטרתי הודי.
אירוע זה גרר תקיפות הדדיות מהאוויר והקרקע של שני הצדדים, שעודן נמשכות ומחריפות, וכך הוצת מחדש הסכסוך הרדום יחסית בחבל.
ב-22 באפריל 2025 חמושים המזוהים עם ארגון הטרור הפקיסטני 'חזית ההתנגדות', המקושרת לארגון הטרור לשקאר-א-טייבה, פתחו באש על קבוצת תיירים בעמק באיסראן שבעיירה פאהלגם בג'אמו וקשמיר.
המחבלים הרגו 26 בני אדם ופצעו יותר מ-20 אחרים.
הפיגוע גרר תגובה חריפה של הודו כלפי פקיסטן, שבתורה נקטה בתגובה חריפה כנגד תגובותיה של הודו.
בעקבות הפיגוע, הודו הכריזה על מספר צעדים כנגד פקיסטן:
ביטול אמנת מי האינדוס: הודו הודיעה כי תשהה את הסכם חלוקת המים משנת 1960.
ביטול ויזות: כל הוויזות שהונפקו לאזרחי פקיסטן בוטלו, ולא יונפקו ויזות חדשות.
לאזרחי הודו ניתנה המלצה שלא לנסוע לפקיסטן, ומי שנמצא שם כעת מתבקש לשוב.
הורדת דרג היחסים הדיפלומטיים: מספר אנשי הצוות הדיפלומטי בנציגויות העליונות של שתי המדינות צומצם.
נספחי ההגנה, חיל האוויר וחיל הים בנציבות עליונה של פקיסטן הוכרזו כאישיות בלתי רצויה.
סגירת מעבר הגבול: מעבר הגבול המשולב באטארי – מעבר הגבול היבשתי הראשי – נסגר.
איסור כל הייבוא מפקיסטן: הודו עצרה את כל הייבוא הישיר והעקיף מפקיסטן.
איסור ספינות: איסור על כניסת ספינות הנושאות את דגל פקיסטן להיכנס לנמלים ההודים ואיסור על ספינות הנושאות את דגל הודו לבקר בנמלים הפקיסטנים.
פקיסטן דחתה בתוקף את האשמות הודו ואת הצעדים החד-צדדיים שננקטו, ובתגובה, פקיסטן נקטה גם היא בצעדים הדדיים.
סגירת המרחב האווירי: פקיסטן סגרה את המרחב האווירי שלה לכל חברות התעופה בבעלות או בהפעלה הודית.
סגירת גבול יבשתי: מעבר הגבול בוואגה נסגר באופן מיידי.
השעיית סחר: כל המסחר עם הודו הופסק, גם דרך מדינות מתווכות.
השעיית הסכם שימלה (1972): פקיסטן השעתה את הסכם השלום שנחתם לאחר מלחמת הודו–פקיסטן השלישית.
הורדת דרג הנוכחות הדיפלומטית: מצבת הנציגות ההודית העליונה באסלאמאבאד תצומצם.
השעיית ויזות SAARC: כל הוויזות שהונפקו לאזרחי הודו במסגרת תוכנית הפטור מוויזה של הארגון הדרום-אסיאתי לשיתוף פעולה אזורי (SAARC) הושעו.
תגובה להשעיית הסכם מי האינדוס: הכרזה כי כל ניסיון של הודו לשנות את זרימת מי האינדוס ייחשב כ"הכרזת מלחמה"
ב-24 באפריל חיל האוויר הפקיסטני וההודי ביצעו טיסות אינטנסיביות ליד קו השליטה בקשמיר.
מפגינים ערכו הפגנות מחוץ לשגרירות הודו באסלאמאבאד וניסו לפרוץ את המחסומים סביב לשגרירות.
מספר שעות לאחר מכן חייל של כוחות אבטחת הגבול ההודי, השייך לגדוד 182 נלכד על ידי הריינג'רס הפקיסטני לאחר שנכנס בטעות לשטח שבשליטת פקיסטן בגבול פרוזפור.
בלילה שבין ה-24 ל-25 באפריל, התעמתו חיילים פקיסטנים והודים וחילופי אש מנשק קל במספר עמדות לאורך קו השליטה, בעימותים נהרגו 4 חיילים פקיסטנים.
ב-25 באפריל, ראש מטה הצבא ההודי, אופנדרה דויוודי, ביקר באתר הפיגוע בפאהלגם.
התכתשויות בין שני הצדדים נמשכו במקביל לביקור ובנוסף צבא פקיסטן התחיל להעביר ציוד צבאי לכיוון הגבול.
באותו יום הצבא ההודי ביצע מבצע בעיירה בנדיפור בצפון קשמיר, והרג בכיר מארגון הטרור לשקאר-א-טייבה.
ב-26 באפריל, התקיימו קרבות צבאיים באזור דודו בסנטגרה במחוז אודהמפור, שם כוחות הביטחון התעמתו עם חשודים בפעילות מיליטנטים.
העימות הסתיים בשני הרוגים מצד המיליטנטים ואחד מצד צבא הודו.
התכתשויות כבדות התרחשו בעמק ליפא, כאשר פקיסטן פרסה נשק כבד, כולל מערכת הארטילריה המתניידת M110, לאזור בלילה שבין ה-26 ל-27 באפריל.
ב-28 באפריל, הצהיר שר ההגנה הפקיסטני אסיף כי מתקפה מצד הכוחות המזוינים ההודיים "קרובה".
ב-29 באפריל, ראש ממשלת הודו מודי קיים פגישה עם שר ההגנה ראג'נאת' סינג, היועץ לביטחון לאומי אג'יט דובאל וראשי הכוחות המזוינים ההודיים.
צבא פקיסטן הפיל רחפן של חיל האוויר של הודו שחדר לקשמיר הפקיסטנית, צבא פקיסטן תקף עם ארטילריה 2 עמדות של הצבא ההודי.
באותו היום הופל רחפן הודי נוסף בקו השליטה.
ב-1 במאי אמר שר הפנים ההודי, עמית שאה, כי הודו לא תחוס על חייהם של מחבלים שהיו מעורבים בפיגוע.
בליל אחד במאי, דווח כי כוחות פקיסטנים הפרו את הפסקת האש בפעם השמינית ברציפות.
דווח כי צבא הודו הגיב בירי מנשק קל.
ב-4 במאי סגרה הודו את סכר באאגליהר ובכך חסמה את זרימת מימי נהר הצ'נאב לפקיסטן, דבר שלגביו הודיעה פקיסטן מספר ימים קודם לכן שהיא רואה מעשה כזה כהכרזת מלחמה.
ב-28 באפריל במקביל ללחימה בין פקיסטן והודו באזור קשמיר, מחבלים של הטליבאן חדרו אל תוך פקיסטן על מנת לבצע מתקפות טרור במדינה, לטענת הצבא הפקיסטני, כוחות הצבא איתרו 54 מחבלים שחדרו לשטחה וחיסלו את כולם.
המתקפה ההודית נגד פקיסטן – מבצע סינדור
השלב הראשון של מבצע סינדור
ב-6 במאי 2025, פתחו הכוחות המזוינים של הודו במבצע סינדור, בו בצעו 24 התקפות שכוונו לשישה מוקדים בקשמיר בשליט פקיסטן (מוזאפראבאד וקוטלי ) ובמחוז פנג'אב הפקיסטני (בהוולפור ).
ממשלת הודו תיארה את התקיפות כ"ממוקדות, מדודות ולא הסלמה", כשהן כוונו לתשתיות טרור הקשורות ללשקאר-א-טייבה וג'יש-י מוחמד, ללא פגיעה במתקנים צבאיים פקיסטניים.
פקיסטן אמרה שהודו כיוונה לאזרחים חפים מפשע, וכי ילדים נהרגו בהתקפות.
אחד המוקדים שנפגעו מהתקיפות ההודיות היה מסגד בילאל במוזפאראבאד.
חוואג'ה אסף, שר ההגנה של פקיסטן, אמר בתחילה כי חיילים הודים נלקחו בשבי ומטוסים הופלו.
פקיסטן הבהירה מאוחר יותר כי אף חייל הודי לא נלקח בשבי.
חיל האוויר ההודי פרס את מטוסי הראפאל חמושים בטילי "SCALP" ופצצות פטיש "AASM" במבצע סינדור, שאורכו 23 דקות, מוקדם בבוקר ה-7 במאי.
גנרל פקיסטני אמר כי התקיפות בוצעו מבלי שמטוסים הודיים נכנסו למרחב האווירי של פקיסטן.
התקיפות גרמו לפיצוצים ולהפסקת חשמל במוזפאראבאד.
מרים נוואז, ראש השרים של מחוז פנג'אב הפקיסטני, קראה לתושבים להישאר בבתיהם.
תושבים מקומיים בסרינגאר דיווחו על פעילות כבדה של מטוסי קרב מעל הראש.
לפי ארגון הטרור ג'יש-י מוחמד, תקיפה אווירית הודית על בהוואלפור הרגה עשרה מבני משפחתו של מנהיג הארגון מסעוד אזהר, בנוסף לארבעה מקורבים לו.
ב-7 במאי 2025, פקיסטן ביצעה תקיפות טילים על קשמיר ההודית.
פקיסטן טענה כי הפילה חמישה מטוסים הודיים, כולל שלושה מטוסי דאסו ראפאל, סוחוי סו-30 ומיקויאן מיג-29. היא טענה גם כי השמידה מפקדה של חטיבה הודית במתקפת תגמול.
עם זאת, פקיסטן לא סיפקה ראיות מהימנות התומכות בטענות.
ממשלת הודו הכחישה כל טענה כזו.
צבא פקיסטן טען גם כי השמיד עמדה הודית במתקפת טילים בגזרת דודניאל לאורך קו השליטה.
בנוסף דווח כי כוחות פקיסטנים חצו את גבול הודו-פקיסטן, אך נהדפו בחזרה אל תוך פקיסטן.
לאחר מכן בצהריים הצבא הפקיסטני תקף עם ארטילריה ומטוסים בסיס הודי באזור מגזר מנדל.
לאחר התקיפות הקבינט הצבאי של פקיסטן נפגש והחליט להגיב על התקיפה ועל התגובה עצמה, לאחר מכן הצבא התחיל להזיז טנקים לגבול.
הממשלה ההודית בתגובה אמרה שהמבצע ימשיך לשלבים נוספים.
הקרבות האוויריים מעל גבול הודו–פקיסטן
ב-8 במאי בחצות הלילה נשמעו פיצוצים באמריטסר שבפנג'אב ההודית, באזור המרוחק יחסית מאזורי הקרבות בקשמיר בצפון.
במהלך שעות הבוקר נשמעו פיצוצים עזים בערים הגדולות לאהור וקראצ'י ודווח על מתקפות כטב"מים נרחבות.
לאחר מכן, צבא פקיסטן הודיע כי הוא הפיל לפחות 25 כטב"מי הארופ הודים.
על פי ההודעה, הכטב"מים הופלו באזורים שונים במדינה, כולל בערים קראצ'י, לאהור ורוואלפינדי.
דיווחים שונים בפקיסטן מצביעים על מתקפת כטב"מים נרחבת מצידה של הודו באזורים שונים במדינה.
ברשתות החברתיות פורסמו תיעודים של שרידי הכטב"מים של הודו, וגם של בתים ומבנים שנפגעו מהכטב"מים או מרסיסי יירוט.
בנוסף פורסם תיעוד של מערכת הגנה אווירית פקיסטנית מופעלת בעיר לאהור נגד הכטב"מים של הודו.
שר ההסברה של פקיסטן עטאוולה טראר אמר בשעות הבוקר של היום כי הכוחות הפקיסטניים פוצצו עמדת מפקדה של צבא הודו באזור הגבול ו-40–50 חיילים הודים נהרגו.
בממשלת הודו אישרו שצבא פקיסטן הגביר מאוד את קצב האש הארטילרית לאורך הגבול.
בכיר ביטחוני בפקיסטן סיפר לרשת CNN כי במהלך העימות הלילי התרחש העימות האווירי הגדול והממושך ביותר בהיסטוריה של התעופה המודרנית בין חילות האוויר של שתי המדינות.
125 מטוסי קרב משתי המדינות התייצבו אלה מול אלה במפגן מאיים ודרמטי במיוחד, במהלכו הופלו חמישה מטוסי קרב של הודו.
בתגובה, כוחות הצבא ההודי ביצעו פעולות SEAD/DEAD וטענו כי ניטרלו את מערכות ההגנה האווירית בלאהור.
הרשויות הפקיסטניות מסרו כי מספר רחפנים הודים חדרו למרחב האווירי של פקיסטן, ו-12 רחפנים הודים הופלו.
על פי פקיסטן, רחפנים אלה נשלחו לתשעה מוקדים שונים, כולל הערים קראצ'י ולאהור, ואחד הרחפנים פגע במתקן צבאי פקיסטני ליד לאהור.
הצבא הפקיסטני טען מאוחר יותר כי הפיל 25 תחמושת מדגם Harop מתוצרת ישראל בצד הפקיסטני של הגבול, מקור ממשלתי הודי אישר כי לפחות אחד מהם הופל.
רחפן נחת גם בתוך קומפלקס אצטדיון הקריקט רוואלפינדי לפני תחילת משחק ליגת העל ה-20 של פקיסטן, מה שגרם למועצת הקריקט של פקיסטן להעביר את המשחקים לאיחוד האמירויות הערביות.
שר ההגנה של הודו הצהיר בפגישה רב-מפלגתית כי מבצע סינדור עדיין בעיצומו.
פקיסטן ביצעה תקיפה אווירית בתוך וסביב מחוז ג'אמו, כולל שדה התעופה ואוניברסיטת ג'אמו, בערב.
נטען כי כל שמונת טילי האויב יורטו על ידי מערכת הטילים S-400. על פי הדיווחים, נשמעו פיצוצים מרובים בג'אמו יחד עם פיצוץ בג'איסלמר, שם דווח גם על רחפנים ומטוסי קרב.
על פי דיווח לעיתונות של שר החוץ מיסרי ב-9 במאי, התקיפות אלה כללו 300–400 רחפנים טורקיים של אסיסגארד סונגאר שכוונו ל-36 אתרים, כולל תשתיות אזרחיות וצבאיות.
בתגובה, הודו שיגרה גם רחפנים חמושים נגד ארבעה אתרי הגנה אווירית בפקיסטן, ולפי הדיווחים, אחד הרחפנים השמיד בהצלחה מכ"ם הגנה אווירית פקיסטני.
הודו דיווחה גם על ירי חוצה גבולות באמצעות תותחי ארטילריה כבדים לאורך קו השליטה (LoC).
דיווחים כינו את הסכסוך הזה "מלחמת המל"טים הראשונה" בין "השכנים הגרעיניים" של דרום אסיה.
10 במאי - מבצע בוניאן אל-מרסוס
ב-10 במאי דווח כי הודו ביצעה תקיפות נגד בפקיסטן, כולל חמישה טילים ששוגרו מסרינגאר.
בין המטרות ששוגרו, דווח כי אסלאמאבאד, לאהור ורוואלפינדי, יחד עם שלושה בסיסי חיל האוויר (נור חאן, רפיקי ומוריד), שכולם יורטו על פי פקיסטן.
פיצוצים מרובים נשמעו ברחבי פקיסטן.
לדברי אחמד שריף צ'אודרי, הודו לכאורה שיגרה גם טילים ומל"טים לעבר אפגניסטן, טענה שהודו הכחישה כשקרית.
פקיסטן פתחה רשמית במבצע תגמול בתגובה, מבצע בוניאן אל-מרסוס.
השם שנגזר מהקוראן פירושו: "חומה בנויה מעופרת מותכת", ניסיון להראות שהאומה נלחמת למען מטרה גדולה יותר.
כלי התקשורת הממלכתיים של פקיסטן טענו כי פקיסטן פתחה במתקפת סייבר כחלק מהמבצע, כשהיא מכוונת לדומיינים מקוונים הודיים רגישים, כולל אתרים השייכים למפלגת השלטון בהארטיה ג'נאטה, כוחות אבטחת הגבולות וסוכנות חקירת הפשע.
כוחות פקיסטניים טענו למתקפת סייבר על לוויינים צבאיים הודיים ושרתי דוא"ל ממשלתיים, כאשר ממשלת הודו טרם אישרה זאת.
CNN דיווח כי פקיסטן שיגרה גם טיל ארטילרי מונחה פתח-II שכוון לדלהי, אשר יורטו ליד תחנת חיל האוויר סירסה בהריאנה.
דווח על הפגזות כבדות וירי ליד העיר רג'ורי בקשמיר הנמצאת תחת ניהול הודו.
ראש ממשלת קשמיר הנמצאת תחת ניהול הודו, עומר עבדאללה, דיווח מאוחר יותר ב-X כי נציב העיר, ראג' קומאר טאפה, נהרג מהפגזה פקיסטנית על ביתו.
מאוחר יותר, כלי תקשורת מקומיים בהודו טענו כי חמישה בני אדם נהרגו באותה הפגזה.
כלי התקשורת הממלכתיים של פקיסטן דיווחו כי נמל התעופה הבינלאומי שייח' זאיד ניזוק בתקיפה אווירית הודית.
ב-10 במאי לקראת הערב הושגה הפסקת אש בין הודו ופקיסטן, בתיווכה של ארצות הברית.
מספר שעות לאחר מכן דווח בהודו על מתקפת כטבמ"ים פקיסטנית, אזרחי הודו טוענים כי הפסקת האש נשברה על ידי פקיסטן.
: נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ התייחס להתפתחויות ואמר כי זה "חבל", בעוד מזכיר המדינה מרקו רוביו אמר כי ארצות הברית "עוקבת אחר ההתפתחויות".
מחלקת המדינה האמריקנית עדכנה כי רוביו שוחח עם היועצים לביטחון לאומי של שתי המדינות, וקרא להם "לשמור על קווי התקשורת פתוחים ולהימנע מהסלמה".
: סין הצהירה כי היא תומכת בחקירה נייטרלית של הפיגוע שהצית מחדש את הסכסוך וכי היא מגנה כל סוג של טרור.
שר החוץ של סין אמר בשיחה עם שר החוץ הפקיסטני כי "המאבק בטרור הוא אינטרס משותף של כל המדינות" וכי "סין תומכת בזכותה של פקיסטן לשמור על ריבונותה", בהתייחס למחוז קשמיר כשטח פקיסטני, ושהיא "קוראת לשני הצדדים לשמור על איפוק".
: ממשלת בריטניה אמרה שהיא "מוכנה להתערב" ו"להרגיע" את המתיחות.
"כל דבר שאנחנו יכולים לעשות מבחינת דיאלוג להפחתת הסלמה - אנחנו מוכנים, ומסוגלים לו", מסר שר הסחר הבריטי ג'ונתן ריינולדס ל-BBC.
: שגריר ישראל בהודו ראובן עזר אמר כי ישראל תומכת בזכותה של הודו להגנה עצמית, וכי "ניו דלהי יודעת שהיא יכולה לסמוך על ירושלים".
: משרד החוץ הצרפתי מסר כי הוא קורא לצדדים "להביע איפוק".
: מהאומות המאוחדות נמסר כי שני הצדדים צריכים לנהוג באיפוק ולמצוא דרכים דיפלומטיות כדי לפתור את הסכסוך.
הוא נערך בשדה התעופה לה בורז'ה ליד פריז שבצרפת מדי שנה אי-זוגית.
הסלון מאורגן על ידי גוף תעשיות התעופה הצרפתי, Groupement des Industries Françaises Aéronautiques et Spatiales (GIFAS), שייעודו העיקרי הוא הצגת כלי טיס צבאיים ואזרחיים ללקוחות פוטנציאליים.
זהו אחד מירידי התעופה היוקרתיים בעולם, והוא משמש פעמים רבות להצגה פומבית ראשונה של כלי טיס וחידושים בתחומי התעופה הצבאית והאזרחית.
ראשיתו של הסלון האווירי בפריז היה בשנת 1908, כאשר חלק מתערוכת הרכב של פריז הוקדש למטוסים.
בשנה שלאחר מכן, נערכה תערוכה אווירית ייעודית במתחם הגראן פאלה, בין ה-25 בספטמבר ל-17 באוקטובר, במהלכו 100,000 מבקרים הגיעו לראות מוצרים וחידושים של 380 מציגים.
בתערוכה הציגו את הכדור־הפורח הראשון של ז'אן-פייר בלנשאר, שחצה את תעלת תעלת למאנש ב־1785, לצד מטוסו של לואי בלריו, שחצה את אותה תעלה זמן קצר לפני פתיחת הסלון.
היו עוד ארבע תערוכות נוספות לפני מלחמת העולם הראשונה.
הסלון החל מחדש בשנת 1919, ומשנת 1924 הוא נערך כל שנתיים לפני שהופסק שוב על ידי מלחמת העולם השנייה.
הוא החל מחדש ב-1946 ומאז 1949, מתקיים בכל שנה אי-זוגית.
הסלון האווירי המשיך להתקיים בגראן פאלה, ומשנת 1949 נערכו מופעי טיסה בנמל התעופה אורלי.
בשנת 1953, הסלון הועבר מהגראן פאלה ללה בורז'ה.
הסלון היה לאירוע בינלאומי החל משנות ה-60. לכבוד סלון 1961 נערכה טיסה מיוחדת שקבע שיא אווירי חדש בחציית האוקיינוס האטלנטי זמן הקצר ביותר.
בסלון 1963 הוצג לראשונה לציבור מטוס בכל יכולת המראה ונחיתה אנכית (Canadair CL-84 Dynavert ).
בסלון 1965 ערכה חברת לוקהיד קורפוריישן מטס של מטוס ההרקולס וחברת נורת'רופ גראמן הציגה לראשונה את מטוס השליטה והבקרה E-2 הוקאיי.
בסלון 1969 נערכה טיסה ראשונה של מטוס הנוסעים העל קולי - קונקורד - מעל פריז.
באותה שנה גם הכריזו ממשלות צרפת ומערב גרמניה על הקמת תאגיד איירבוס.
מאז שנות ה-70, הסלון האווירי בפריז נחשב יריד המסחר הבינלאומי החשוב ביותר בענף התעופה.
בסלון 1971 הציגה ברית המועצות את הטופולב Tu-144, מטוס נוסעים על קולי שייצר כתשובה לקונקורד.
צרפת הציגה גרסה חדשה של מטוס הנוסעים קרוול ואת המסוק איירוספסיאל גאזל, וארצות הברית הציגה לראשונה את מטוס התובלה הענק C-5 גלקסי.
בסלון 1979 חשפה צרפת את מטוס הקרב מיראז' 2000, שפותח בחלקו על בסיס שיפורים שהציע חיל האוויר הישראלי.
בסלון 1983 כיכבה מעבורת החלל אנטרפרייז, שהובאה לסלון על גבי מטוס בואינג 747 מיוחד.
היא קיבלה היתר מיוחד להקיף אח פריז בטיסת ראווה.
ברית המועצות החליטה להחרים את הסלון באותה שנה.
בסלון 1985 השתתפה לראשונה הרפובליקה העממית של סין.
בסלון 1989 התרסק מטוס מיג-29 במהלך המפגן האווירי לעיני אלפי אנשים.
הטייס אנטולי קווטצ'ור, בן 37 טייס ניסוי של חברת מיקויאן, הפעיל את מושב המפלט, צנח ארצה במהירות רבה, אך נפצע קל בלבד צלם ישראלי, שהיה במקום במטרה להכין קלטת וידאו על הסלון, הנציח במצלמת הווידאו שלו את ההתרסקות.
העתק שלו נמסר לראש המשלחת של ברית המועצות.
הקטלת שהכין נמכרה אחר כך באופן מסחרי.
באותה שנה ערך גם מטוס הריגול "הציפור השחורה" (לוקהיד SR-71) טיסת ראווה בסלון.
בסלון 1991 נחשף לראשונה לקהל הבינלאומי הלוקהיד F-117 נייטהוק, מטוס הקרב החמקן המבצעי הראשון בעולם תוצרת ארצות הברית, שבמקביל הוצג לראשונה המיג-31 על ידי ברית המועצות.
במהלך סלון 2007 חברת איירבוס שברה שיא הזמנות, שקיבלה בסך הכל 728 הזמנות במהלך התערוכה, שהעניקו לה הובלה באותה שנה בהזמנות בשוק מטוסי הנוסעים על מתחרתה, בואינג האמריקנית.
בסלון 2017 חברת בואינג הציגה לראשונה באופן רשמי שני מטוסים חדשים, דגם ה-בואינג 737 MAX וה-בואינג 787 דרימליינר גרסה 10.
בסלון 2019 ביקרו כ-400 אלף איש, השתתפו בו 2,000 חברות מכ-50 מדינות וכ-300 משלחות רשמיות מטעם רשויות תעופה ומשרדי ממשלה ברחבי העולם, זאת לאחר שההוצאה העולמית בתחום הביטחון הגיעה ל-1.8 טריליון דולר - הסכום הגבוה ביותר מאז 1988.
סלון 2021 בוטל בעקבות מגפת הקורונה.
ב-1965 השתתפה לראשונה משלחת ישראלית בסלון.
הרמטכ"ל, יצחק רבין, הוזמן לצרפת באופן רשמי כאורח הסלון.
אליו הצטרפו גם מפקד חיל האוויר, עזר ויצמן והאלוף עוזי נרקיס, ששימש אז כמפקד המכללה לביטחון לאומי והיה קודם נספח צה"ל בפריז.
ב-1971 השתתפה התעשייה האווירית לישראל בפעם כראשונה בתולדותיה בתצוגה האווירונאוטית, שהטיסה את מטוס המטען ערבה ומטוס המנהלים קומודור ג'ט 1123 מתוצרתה.
ב-1973 הציגה התעשייה האווירית את הטיל נגד ספינות "גבריאל" ואת הטיל אוויר-אוויר "שפריר".
בנוסף נחשף בסלון כי ישראל מייצרת מנועי סילון בעצמה עבור מטוסי המיראז' שלה, זאת בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל.
במטס הסיום המסורתי של הסלון השתתפו מטוס ערבה ומטוס וסטווינד (קומודור ג'ט) תוצרת ישראל.
ב-1975 הוזמן לצרפת באופן רשמי (לאחר הפסקה של שמונה שנים בעקבות האמברגו הצרפתי על ישראל) שר הביטחון שמעון פרס ומפקד חיל־האוויר בנימין פלד.
מפעל רמת"א הציג לראשונה את רכב סיור משוריין רב"י ואת ספינת הדבור.
וחברת מגל מערכות בטחון הציגה את הגדר האלקטרונית שפיתחה.
ב-1977 התצוגה הישראלית הייתה משמעותית וסמלית כאשר טייס הניסוי דני שפירא, שניהל את טיסות ההעברה של מטוסי מיראז' 3 לישראל, הטיס אחד משני מטוסי הכפיר לתצוגה בפריז (את המטוס השני הטיס אסף בן-נון).
זו הייתה הפעם הראשונה שמטוסי הכפיר, על חימושם הצבאי והמכשור האלקטרוני שלהם הוצגו בזירה הבינלאומית.
מטוסי ה"כפיר" וה"ערבה" שותפו גם במטס הכבוד של הסלון.
ב-1983 עמדו בראש המשלחת הישראלית שר התחבורה חיים קורפו ושר האנרגיה יצחק מודעי.
ב-1985 המשלחת הישראלית כללה 300 איש.
שר הביטחון, יצחק רבין, בא לצרפת כדי לחנוך את הביתן הישראלי ולהיפגש עם עמיתו הצרפתי.
נילוו אליו מנכ"ל משרד הביטחון, מנחם מרון, ומפקד חיל־האוויר, עמוס לפידות.
בביתן הישראלי הוצג מודל של מטוס הלביא בקנה מידה של 4:1, ומהדודה מיוחדת של מגזין צה"ל באנגלית, הודפסה לקראת הסלון, המגזין הופק על ידי צה"ל שוב בשנים הבאות.
ב-1987 התצוגה הישראלית הייתה הגדולה ביותר עד אז.
26 חברות ישראליות הציגו בביתן שהקים מכון היצוא הישראלי, בהם: רפא"ל, אלביט, אל-אופ, תדיראן ואלישרא.
ב-1989 שוב פתח שר הביטחון, יצחק רבין, את הביתן הישראלי ונפגש עם עמיתו הצרפתי.
הביתן הישראלי היה אחד הביתנים הגדולים ביותר בסלון.
בין המוצרים הישראלים שהוצגו בביתן הישראלי היו פרטים טכניים על מטוס לביא, מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום משודרג, ציוד אלקטרוני, מטוסים אזרחיים, מערכות נשק וציוד יבשתי, אווירי וימי.
בין המוצגים הראשיים היה הטיל "ברק", טיל נגד טילים המשוגר מתוך ספינה, והטיל נגד טנקים נמרוד.
ב-1991 נפגש בסלון שר הביטחון משה ארנס עם שר התעופה הסובייטי, שהציע לישראל לרכוש מטוסי מיג-31.
ב-1993 התעשייה האווירית חשפה דגם של מיג-21 משודרג, שהוצג בחזית הביתן הישראלי ופותח במשותף עם החברה הרומנית איירוסטאר.
והציגה מסוק בל UH-1 אירוקוי שעבר השבחה.
ב-1997 יותר מ-20 חברות ישראליות השתתפו בסלון, במסגרת ביתן בשטח של כ-1,140 מ"ר, שארגן מכון היצוא הישראלי.
רשימת החברות הישראליות כללו את: רפאל מערכות לחימה מתקדמות, אלישרא, אלביט מערכות, אל-אופ, תעש, תאת טכנולוגיות, ראדא תעשיות אלקטרוניות, אזימוט טכנולוגיות, בי.ווי.אר מערכות ווידיסקו.
כמו כן היו מיוצגות מספר חברות על ידי אגף סיב"ט במשרד הביטחון.
ב-2005 נחתם במהלך הסלון הסכם רכש גומלין בין מדינת ישראל ותאגיד BAE סיסטמס הבריטי.
ב-2005 13 חברות ישראליות השתתפו בסלון, במסגרת ביתן שארגן מכון היצוא הישראלי, בסמוך לביתן העצמאי של התעשייה האווירית.
ב-2009 חברת רפאל הציגה לראשונה את מערכת רקילייט, פוד אלקטרו אופטי המשמש לתצפית ואיסוף מודיעין בזמן אמת.
חברת אלביט הציגה לראשונה את הכטב"ם הרמס 90.
ב-2019 אגף סיב"ט במשרד הביטחון הקים בתערוכה ביתן, וכך גם החברות רפאל, אלביט מערכות, התעשייה האווירית, אירונאוטיקס ומנועי בית שמש.
אלביט מערכות חשפה את הכטב"מ הרמס 45, התעשייה האווירית חשפה את הכטב"מ הטקטי הרון-T וחברת רפאל חשפה בסלון מערכת ניווט חדשה למטוסי קרב.
ב-2023 חשפה בסלון חברת חברת רפאל את מערכת קלע חד, מערכת ליירט טילים היפרסוניים.
ב-2025, עקב מחלוקת, הוסתרו דוכניהן של ארבע חברות ישראליות (אלביט, רפאל, IAI ו-Uvision) ביריעות הפרדה שחורות על ידי המארגנים, ונמנעה הצגתם בתערוכה, לאחר שסירבו להסיר מהתצוגה כלי נשק התקפיים.
הסלון האווירי בפארנבורו (Farnborough International Airshow) הוא תערוכת סחר לתעשיות התעופה והחלל, בה מודגמים מטוסים אזרחיים וצבאיים בפני לקוחות ומשקיעים פוטנציאליים.
מאז התערוכה הראשונה בשנת 1948, פארנבורו ראתה הופעת בכורה של מטוסים מפורסמים רבים, כולל Vickers VC10, קונקורד, יורופייטר טייפון, איירבוס A380, ו-F-35. במהלך הסלון מבוצעות טיסות ראווה.
התערוכה הבינלאומית מתקיימת מדי שנתיים, בשנה זוגית.
והיא פועלת במשך חמישה ימים.
בעבר, התערוכה התקיימה במשך שבוע שלם שמבקרים רשמיים וסוחרים שהשתתפו בחמשת הימים הראשונים, ובסוף השבוע שהיה מיועד לקהל הרחב.
התערוכה נערכת בשדה התעופה פארנבורו, השוכן בערך 50 ק"מ דרומית מערבית ללונדון, שבממלכה המאוחדת.
היריד מאורגן על ידי "פארנבורו אינטרנשיונל בע"מ", חברה-בת בבעלות מלאה של Society of British Aerospace Companies (SBAC).
האירוע מעורר מחאה מצד מתנגדים לסחר בנשק כגון ארגון ה"קמפיין נגד סחר בנשק".
שורשי הסלון האווירי בפארנבורו במפגן האווירי שערך חיל האוויר המלכותי הבריטי בשדה התעופה הנדון בין השנים 1920–1937 והוא נוסד על ידי Society of British Aircraft Constructors (SBAC), שנוסדה ב-1916. ב-27 ביוני 1932 ערכה SBAC תערוכה קטנה בהנדון שבה הוצגו 35 מטוסים מתוצרת 16 חברות בריטיות.
ב-1946 הועתק מיקומו של המפגן לרדלט והתקיים שם עד 1948 אז עבר למקום מושבו הנוכחי שבשדה התעופה פארנבורו השוכן בהמפשייר, כ-30 מיל דרומית מערבית למרכז לונדון.
בתחילה התקיים היריד מדי שנה, אך ב-1962 שונתה מתכונתו, ומאז הוא מתקיים מדי שנתיים.
התערוכה הראשונה נערכה בשבוע הראשון של ספטמבר 1948. בשנת 1949 הוצג מטוס הנוסעים דה הבילנד קומט, הוא מטוס הנוסעים הסילוני הראשון בעולם שהגיע לייצור סדרתי.
בשנת 1952 הוצג המפציץ האסטרטגי, בעל כנפי ההדלתא, אוורו וולקן, מספר ימים לאחר טיסתו הראשונה.
משנת 1966 הותרו למטוסים זרים לבצע טיסות ראווה, אם היו ברשותם רכיבים עיקריים בריטיים.
כמו כן, החיצים האדומים, הצוות האווירובטי של חיל האוויר המלכותי, הופיע לראשונה.
בשנת 1970 הוצג מטוס הנוסעים העל קולי הקונקורד, לאחר שהחל בטיסות ניסוי בשנה שקדמה לתערוכה.
בשנת 1972 הוצג הדגם הראשון של מטוס הנוסעים לוקהיד L-1011 שנכנס לשירות.
בשנת 1996 נערכה הופעת הבכורה של מטוס הקרב יורופייטר טייפון בתצוגה אווירית פומבית.
בשנת 2006 מטוס הנוסעים הגדול ביותר שהופיע אי פעם בפארנבורו, האיירבוס A380 הופיע לראשונה בתצוגה אווירית, בעודו נמצא בעיצומה של תוכנית בדיקות הטיסה שלו.
מארגני הסלון הודיעו במרץ 2019, כי לא יתקיימו אירועי סוף השבוע שהיה מיועד לקהל הרחב החל משנת 2020 ואילך.
במקום זאת הם יציעו גישה לציבור בימי שישי.
תערוכת 2020 בוטלה לבסוף בגלל מגפת הקורונה.
ב-6 בספטמבר 1952, התפרק מטוס בטיסה והתרסק אל הקהל שצפה בתצוגה האווירית, הרג 29 צופים ואת הטייס והנווט.
ב-13 בספטמבר 1964, מטוס בריסטול בולדוג התרסק בעת ביצוע לולאה, הטייס נפצע קל.
ב-20 בספטמבר 1968, התרסק מטוס של חיל האוויר הצרפתי לתוך בניין משרדים בשדה, בזמן תצוגה אווירית.
אחד מצוות התחזוקה האזרחית שהיה בבניין נהרג, וכל חמשת אנשי הצוות.
ב-11 בספטמבר 1970, התרסק מטוס והטייס נהרג.
ב-1 בספטמבר 1974, אב טיפוס של המסוק Sikorsky S-67 Blackhawk התרסק על המסלול לעיני הקהל בסלון ושני טייסיו נהרגו.
ב-4 בספטמבר 1984, התרסק מטוס על המסלול, ללא נפגעים, לאחר גישה לנחיתה תלולה ברוח רוחבית.
בשנת 1957 הוצג מטוס בריסטול בריטניה שרכשה חברת אל על בתערוכה.
בשנת 1958, השתתפה משלחת ישראלית בסלון.
בשנת 1968, הוקם לראשונה ביתן ישראלי בתערוכה.
בשנת 1976, ביקשה התעשייה האווירית לישראל להציג את מטוס הכפיר בתצוגה אווירית, אך המארגנים דחו את הבקשה בטענה שהוגשה באיחור.
עקב תקרית זו החרימה מדינת ישראל את האירוע במשך שנים רבות.
בתערוכת 2004, הוכרז על אלביט מערכות, בשותפות עם קבוצת תאלס מצרפת, כזוכים במכרז פרויקט ווטשקיפר של צבא בריטניה, להצטיידות בכלי טיס בלתי מאוישים.
בתערוכת 2008, הציגה התעשייה האווירית לראשונה את מטוס ההתרעה "עיטם".
זו הייתה הופעתו הבינלאומית הראשונה.
הסליל הוא שם האלבום השני של ההרכב מטרופולין, שהפיק עופר מאירי ויצא ב-23 באוגוסט 2007. האלבום מורכב מ-12 קטעים, עוסק בין השאר במדע בדיוני ושמו נגזר מסליל ה-DNA.
ההרכב באלבום מכיל את מאירי, ברק גביזון, דנה עדיני, רוני אלטר, ונגנים קבועים: אמיתי אשר, מיכאל פרוסט ותומר צדקיהו.
מתארחים באלבום אביב גפן, ארקדי דוכין ועברי לידר.
הסינגל "נפילות קטנות" כולל רמיקס של השיר, בהפקתו של הצמד ארתור ויינר ואורי אברמסון, זוכה תחרות רמיקסים למוזיקאים אלמוניים שאותה קיים ההרכב.
עופר מאירי - סינתים, תופים, פסנתר, כותב מילים, מלחין, מעבד, מפיק מוזיקלי
אלי נחום - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
גליה חי - ויולה, כינורות
מיכאל פרוסט - בס, אקוסטית 12 מיתרים
אין לי מקום (בימוי: רומן לינצקי)
אל תלכי (אנימציה: איתי גרודר וצבי איתן)
חוזר אלי (בימוי: רומן לינצקי)
נפילות קטנות (מתוך הלילה עם ליאור שליין).
"הסליחה ואני" הוא אלבומה השני של הזמרת הישראלית אפרת גוש, שיצא ב-15 באוגוסט 2007 בהפקתו של ניר אוורבוך.
האלבום כולל 11 שירים, כאשר הפעם, לצד יוני בלוך וברק פלדמן, אשר עבדו עמה על אלבום הבכורה, השתתפו בכתיבה גם אסף אמדורסקי, אריק ברמן, עופר מאירי וגם גוש עצמה כתבה והלחינה חלק מהשירים.
ניר אוורבוך - קלידים, תכנותים, מפיק מוזיקלי
שחר זיו - קרן יער
אדם בן אמיתי - גיטרה חשמלית
לראות את האור (בימוי: אביב קוזלוב)
קרב איגרוף (בימוי: תמר קרוון)
הסלון האווירי במוסקבה, רשמית סלון האוויר והחלל הבינלאומי היא תערוכת תצוגה של מטוסים הנערכת אחת לשנתיים בעיר ז'וקובסקי, במחוז מוסקבה, בשדה התעופה ראמנסקוי, במכון לחקר הטיסה ע"ש גרומוב, לא הרחק מהעיר מוסקבה.
הסלון האווירי נפתח לראשונה ב-1993 ומאורגן על ידי סוכנות התעשייה הפדרלית של משרד התעשייה והחל משנת 2009 נערך בחסות עיריית מוסקבה.
בשנת 2019 הרפובליקה העממית של סין הפכה למדינה שותפה בארגון הסלון האווירי.
מטרת הסלון האווירי היא הצגת הטכנולוגיות החדשות בתחום התעופה, בעיקר רוסיות, כמו גם פתיחת שוק התעופה הפנימי לתצוגה בפני תעשיית התעופה העולמית ומדינות רבות שולחות נציגים לתערוכה.
הסלון האווירי במוסקבה נחשב לתצוגת התעופה הגדולה והחשובה ביותר במזרח אירופה ובמסגרתו נערכים כנסי תעופה על ידי המכון המרכזי לאירו-הידרו דינמיקה של רוסיה.
העיר ז'וקובסקי, בה נערך הסלון האווירי, נחשבת למרכז תעשיית התעופה הרוסית.
התערוכה האווירית הבינלאומית ברוסיה (Международная воздухоплавательная выставка), נערכה לראשונה באפריל 1911 במיכאילובסקי מאנז' בסנקט פטרבורג שאורגן תחילה על ידי החברה הטכנית הרוסית (Русское Техническое общество) שהוקמה ב-1866 לקידום הטכנולוגיה הרוסית.
התערוכה הראשונה נערכה בין ה-23 ל-27 באפריל 1911, וזכתה להצלחה בינלאומית, כשהשתתפו בה 100,000 איש מכל אירופה.
התערוכה השנייה נערכה בין ה-25 במרץ ל-8 באפריל 1912, ואורגנה על ידי חברת התעופה המוסקבאית, ביוזמת אבי התעופה הרוסית, ניקולאי ז'וקובסקי.
22 שנים אחר כך, נערכה תצוגה אווירית בינלאומית, ב-18 באוגוסט 1934, ביום חגו של חיל האוויר הסובייטי ולאחר מכן לא נערכו עוד תצוגות תעופה בינלאומיות ברוסיה עד שנת 1992.
בין ה-11 ל-16 באוגוסט 1992 נפתח מופע האוויר של מוסקבה (МосАэроШоу) שהפך מקץ שנה ל-MAKS - סלון האוויר והחלל הבינלאומי ומאז נערך מדי שנתיים ועד מהרה הפך לאירוע תעופה בינלאומי חשוב.
מאז 1993 הוא נערך מדי שנתיים ונמשך במשך 6 ימים, כאשר 3 הימים האחרונים התצוגה פתוחה לכלל הציבור.
הסלון האווירי הוא מופע אווירי לכל דבר ומופיעות בו קבוצות אווירובטיקה רבות, צרפתיות (כקבוצת "פטרול דה פראנס", Patrouille Acrobatique de France) ורוסיות (כדוגמת קבוצת האווירובטיקה של חיל האוויר הרוסי, "האבירים הרוסיים"), המופע האווירי נחשב לתצוגת ענק שאורחיו נוהגים לערוך במהלכו פיקניקים.
הסלון האווירי נחשב למאובטח ברמה גבוהה מאוד ומאובטח על ידי יחידות משטרה, המשמר הלאומי (לשעבר כוחות הפנים).
בתערוכה האווירית באוגוסט 2011, הוצגו לראשונה מטוס הנוסעים סוחוי סופרג'ט 100 ומטוס הקרב הרוסי מדור 5, סוחוי T-50. בתערוכה משנת 2019 הוצג מטוס הנוסעים MC-21, מטוס הקרב מיג-35, מסוק התובלה מיל מי-38 ומטוס הקרב סוחוי Su-57.
הסללה היא מושג רווח בסוציולוגיה וחינוך המתייחס למנגנונים חברתיים שונים היוצרים או מתווים מסלול ליחידים או קבוצות באופן שמאפשר או מונע ריבוד חברתי.
מושג זה מציין ניתוב קבוצות שונות באוכלוסייה למסלולים שונים העלול ליצור מעין "תקרת זכוכית" עבור אלו שהופנו למסלול שנתפס כדכאני, ובכך מחליש את הסיכוי של קבוצת אוכלוסייה זו לפרוץ את המסלול שנקבע עבורה.
בהקשר הישראלי, נהוג לציין את המערכות השונות של חינוך עיוני ומקצועי והכוונה של אוכלוסיות מוגדרות לכל מסלול.
כך לדוגמה, נטען כי הסללת מזרחים, כמו יוצאי ברית המועצות לשעבר, לחינוך מקצועי מנעה מאוחר יותר את השתלבותם במרכזי כוח והשפעה.
דוגמה אחרת להסללה מתייחסת למסלולים השונים המוצעים לבנים ולבנות במערכת החינוך ולאופן שמסלולים אלו מכתיבים מאוחר יותר תפקידים מגדריים במרחב הפרטי והציבורי.
דוגמה נוספת להסללה חינוכית מתייחסת לאבחנה דיפרנציאלית של קשיים לימודיים של תלמידים שמגיעים מאוכלוסיות מובחנות.