tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
גיטרת הבאס המזוהה עם דאף, כאמור, היא פנדר ג'אס בס ספיישל תוצרת יפן משנת 1986, אותה רכש מהלך הקלטות האלבום Appetite For Destruction.
דאף מנגן במגבר Gallien-Krueger דגם 800RB עם קבינות 1X15 ו-4X10. בנוסף הוא ניגן במהלך Appetite For Destruction עם פדאל קורוס של Ibanez דגם CS9 ולאחר מכן עבר ליחידת ראק של Yamaha דגם SPX90. דאף משתמש במיתרים של חברת Rotosound ומפרט של חברת Dunlop.
בשנת 1988 מק'אגן התחתן עם מנדי בריקס, הזוג התגרש בשנת 1990. בשנת 1992 מק'אגן התחתן בשנית עם לינדה ג'ונסון, הם התגרשו בשנת 1995. בשנת 1999 מק'אגן התחתן בשלישית עם סוזן הולמס, לזוג 2 בנות.
דאסו ראפאל הוא מטוס קרב רב-משימתי תוצרת חברת דאסו תעופה הצרפתית.
הראפאל תוכנן בהתאם לדרישות צבא צרפת, שביקש לאחד את הטיפול במטוסיו השונים לכדי פלטפורמה אחת ובכך לחסוך בעלויות ההכשרה והתפעול של המטוס.
על-פי גישה זו, תוכננה גם גרסה M של המטוס, המתאימה לנושאת מטוסים.
המטוס בעל כנפי דלתא ומונע באמצעות צמד מנועי סילון.
המטוס משמש לעליונות אווירית, אמנעה אווירית, ביון, הפצצה טקטית, סיוע אווירי קרוב, סיוע בלוחמה אווירית והרתעה גרעינית.
בדגמיו השונים המטוס מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר, טילי אוויר-קרקע וטילי אוויר-ים.
המטוס, שנועד במקור כמטוס יחיד למלא את עיקר הדרישות המבצעיות של חיל האוויר הצרפתי, הפך לשלד המבצעי של החיל ונבנה בשיתוף של דאסו תעופה, קבוצת תאלס וסארפאן.
המטוס פעל במלחמת האזרחים הראשונה בלוב, במבצע סרוואל, במלחמת האזרחים בסוריה, במלחמת האזרחים ברפובליקה המרכז-אפריקאית ועוד.
מטוס הראפאל תוכנן, פותח ומיוצר על ידי חברת דאסו תעופה הצרפתית.
תכנונו החל בשנת 1976, עת נוצר הצורך להחליף את המטוסים המתיישנים של צבא צרפת, כגון ה-F-8 והיגואר.
במקור, קיוותה החברה לאגד תחתיה מספר חברות אירופיות בתחום התעופה הצבאית ליצירת מטוס אירופי מאוחד, אולם שאר מדינות אירופה נטו לתמוך בפרויקט אחר – יורופייטר 2000, ששמו הוחלף לאחר מכן ליורופייטר טייפון.
דאסו מצאה עצמה לבדה אך החליטה להמשיך בפרויקט.
טיסת הבכורה של האבטיפוס הראשון של הראפאל (סומן כ-Rafale A) התקיימה ב-4 ביולי 1986. בסך הכול יצרה החברה ארבעה אבות טיפוס של המטוס טרם המעבר לייצור סדרתי.
בקיץ 1992 נערכו בארצות הברית ניסויים בדגם M של המטוס, המיועד לנושאות מטוסים.
ב-1993 בוצעו ניסויי המראה ונחיתה ראשונים על נושאת המטוסים הצרפתית "פוש".
משקל הראפאל בדגמיו השונים נע בין 9.5 ל-10.5 טון, והוא מונע על ידי שני מנועי סילון SNECMA M88, כל אחד מייצר דחף של עד 72,576 קילו-ניוטון (16,500 פאונד) עם מבער אחורי.
הקנארדים במטוס משמשים לשיפור יכולת התמרון, במיוחד עבור צילומי מצב בקרבות אוויר לטווח קצר, ועיצוב המכ"ם מוריד את פרופיל המטוס ביחס למתחרים מהדור הרביעי כגון מיראז' 2000 הצרפתי וג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון האמריקאי.
סבירות ההובלה של המטוס ויכולת נשיאת המטען שלו היו הגורם העיקרי שעמד מאחורי החלטתה של צרפת ללכת לבד עם תוכנית הראפאל, וקיימות גרסאות הן להמראה יבשתית והן להמראה ימית מנושאת מטוסים.
למטוס ארבע גרסאות, כל אחת מותאמת לפי דרישות המשימות המבצעיות שלה:
גרסת יבשה (עבור חיל האוויר) חד-מושבית (דגם B).
גרסת יבשה דו-מושבית (דגם C).
גרסה זו הייתה אמורה להיות גרסה ניסיונית בלבד, אולם בעקבות מלחמת קוסובו החליטו הצרפתים כי גרסה דו-מושבית תוכל להיות לתועלת, במיוחד במשימות ביון ועל כן גרסה זו הפכה מניסיונית למבצעית.
גרסת ים חד-מושבית (דגם M).
גרסת ים דו-מושבית (דגם N).
גרסה זו בוטלה במהלך שנת 2004.
על-פי התכנון אמור חיל האוויר הצרפתי לקבל לידיו בסך הכל 234 מטוסים ואילו הצי הצרפתי אמור לקבל כ-60 מטוסים.
המטוסים בעלי יכולת ההמראה מנושאות מטוסים הם מטוסי קרב חד-מושביים, והם המטוסים המובנים על בסיס דגם M.
הם נועדו להפוך למטוסי הקרב היחידים של הצי הצרפתי, והחליפו בשירות את מטוס הקרב ווט F-8 קרוסיידר, מטוסי הסיור אטנדר IV ומטוסי התקיפה דאסו ברגואה סופר אטנדר (גם הם מפס הייצור של חברת דאסו).
הם כוללים שינויים במנשא הכנפיים ובמבנה המטוס, כולל כן נחיתה מוארך ומחוזק, שלדה מחוזקת, וו עצירה לנחיתה באמצעות כבל עצירה ומערכת אלקטרוניקה מיוחדת המסייעת בנחיתה על נושאות מטוסים.
ראפאל F1 (Rafale F1) – מטוסים מדגם זה היו הראשונים שפותחו והם מיועדים למשימות עליונות אווירית, וכללו רק מטוסים מגרסה M שנועדו כתחליפים דחופים למטוסי העליונות האווירית העיקריים של צרפת בשנות החמישים והשישים, ה-F8 קרוסיידר האמריקאיים.
באוקטובר 2014 נכנס לשירות המטוס הראשון מן הסדרה המשופרת של דגם זה, הכולל החלפה של מחשב המשימה ותצוגות תא הטייס, כמו גם שינוי של המכ"ם של המטוס, החיווט החשמלי, מערכת האמצעים נגד זיהוי מכ"ם זר ועוד.
ראפאל F2 (Rafale F2) – כולל יכולת נשיאה ושימוש בנשק תקיפה קרקעי מדויק.
דגם זה כולל את הגרסה הדו-מושבית B והגרסה החד-מושבית C של חיל האוויר, כמו גם גרסה M של הצי הצרפתי.
התוספות העיקריות כוללות מכ"ם המיועד לאיתור מטרה קרקעית בעבור משימות הפצצה מדויקות ומצבי מעקב אחר השטח, נשיאת פצצות מונחות לייזר וטילי שיוט, יכולת נשיאת טילי MICA IR באמצעות חיישן, קישור נתונים מערכת נשיאת דלק רזרבי עבור תדלוק אווירי בין שני מטוסי גרסה M של הצי.
החיסרון הגדול בדגם זה הוא אינטגרציה של יכולת מיקוד לייזר עצמאית, וזו הסיבה שבמהלך מבצעים של הראפאל הצרפתי במלחמת אפגניסטן (2001–2021) הוא נאלץ לפעול במשימות משותפות לצד הסופר אטנדר ומיראז' 2000. במהלך העשור השני של המאה ה-21 החל פיתוח מחודש של הדגם לכדי הדגם הבא בסדרת הפיתוח, ה-F3.
ראפאל F3 (Rafale F3) – מאז 2008, כל מטוסי הראפאל החדשים נבנו בתקן של דגם F3, ורוב המטוסים ששירתו עוד קודם לכן שודרגו אליו.
שינויים ראשוניים הוסיפו את היכולת לשאת חימוש בעל ראש נפץ גרעיני מייצור צרפתי, ואיפשרו לראפאל להחליף את המיראז' 2000N בתפקיד תקיפה גרעינית זה.
שינויים נוספים כוללים אינטגרציה מלאה עם מערכת סיור אלקטרונית ופיתוח מחודש של מערכת המכ"ם במטוס.
שינויים נוספים הגיעו על סמך הקשיים של הדגמים הקודמים.
בוצעה אינטגרציה מלאה עם מעקב הקישור החיצוני של קבוצת תאלס בדמות מערכת מיקוד לייזר, והמטוסים היו בשירות מבצעי לראשונה במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בלוב (2011).
המכ"ם של הרפאל עשה קפיצת מדרגה קדימה החל מהסדרה השלישית של הדגם.
למכ"ם החדש מאות מודולי שידור/קליטה פעילים, והוא כולל כ-400,000 שורות קוד.
זאת בהשוואה לכ-2 מיליון שורות קוד עבור כל חבילת האוויוניקה המקורית של המטוס.
שדרוג המערכת של המכ"ם עבור המטוסים הגיע למחיר של בסביבות מיליארד אירו.
המכ"ם הוסיף לדיוק של המטוס בתקיפת אוויר-קרקע.
ראפאל F3R (Rafale F3R) – הדגם כולל שיפורים בתוכנה לביצוע שימוש מלא במכ"ם RBE2-AA, אינטגרציה של טילי אוויר-אוויר לטווח ארוך של מערכת התוכנה Meteor, אינטגרציה של פצצת לייזר חכמה בשילוב מערכת ניווט לוויינית, שיפורים למערכת ההגנה העצמית מתוצרת קבוצת תאלס ועוד.
ראפאל F4 (Rafale F4) – ב-2017 החל הפיתוח של הדגם ובו הושם דגש על פיתוח יכולותיו המבצעיות של המטוס בקרבות אוויר ושולבו אמצעי לחימה חדשים.
הסנאט סיכם את עלות תשתית הפיתוח של הראפאל ב-43.56 מיליארד אירו לאורך 40 שנה, נכון ל-2011, כאשר עלות הייצור וההחזקה של מטוס ראפאל אחד נעה בין 51 ל-56 מיליון אירו.
הנתון הזה תאם עבור 286 מטוסים שיוצרו ונכנסו לשירות, והוא בנוסף על כך גם דמה למדד "PAUC" של הפנטגון, עם הפחתה של עלויות הפיתוח כמו גם רכישות של המטוס מטעם ארצות שקנו אותו.
מטרת תוכנית הפיתוח המקורית של הראפאל הייתה להגיע לייצור של 225 מטוסים עד 2017.
תוכנית ראפאל חשובה לא פחות לתעשיית התעופה והחלל של צרפת מאשר לתעשיית הביטחון, מכיוון שמטוס הקרב מהווה את לב הפיתוח והמחקר הצרפתי.
הראפאל היה אחראי לצעדים משמעותיים בקידום מדעי האלקטרוניקה וההנדסה החשמלית בצרפת, תכנון מנוע, מחשוב, חיישנים וכו'.
דאסו, תאלס וסנקמה יצאו החברות המובילות בפיתוח המשותף של המטוס.
ובנוסף לחברות הללו היו מעורבים בפיתוח של המטוס למעלה מ-500 קבלני משנה.
בסך הכל, מוערך כי הפיתוח והתחזוק של המטוס הוביל ליצירה של בסביבות 7,000 משרות ישירות ועקיפות.
נכון לספטמבר 2013, הוכנסו לשימוש 121 מטוסי ראפאל, ונכון לאוקטובר 2014, הסך הכולל עלה ל-133.
הראפאל כולל בתוכו מגוון רחב מאוד של טכנולוגיות חדשות, כולל טכנולוגיות חמקנות ממכ"ם.
עם זאת, בתחום זה הוא אינו משתייך לדור החמקן של מטוסי הקרב (כגון ה-F-117 או ה-B-2 האמריקאיים).
הוא מצויד בזוג כנפי דלתא בזווית חדה וכן בזוג קנארדים פעילים קדמיים.
מערכת בקרת טיסה ספרתית ובעלת שתי מערכות גיבוי ספרתיות ועוד שתי מערכות גיבוי אנלוגיות, לכל מערכת מקור חשמלי עצמאי.
במהלך הייצור נעשה שימוש רב בחומרים מרוכבים כגון סיבי פחמן וקוולאר, ואף בסגסוגות ליתיום-אלומיניום.
המטוס מצויד בשני מנועי M88-2 E4 של חברת SNECMA המפיקים דחף מקסימלי של 75 kN (קילו-ניוטון) כל אחד עם מבער אחורי.
המטוס (ככל מטוסי הקרב המודרניים) מסוגל גם לשאת מכלי דלק נתיקים וכן להיות מתודלק באוויר ממטוס תדלוק.
עם מכלי דלק נתיקים, יכול המטוס לשאת כעשרת אלפים ליטרים קרוסין.
בגרסה הימית קיימת מערכת מיוחדת האוגרת אנרגיה בכן הנסע בעת הבלימה, כך שאנרגיה זו תוכל לשמש את המטוס לאחר מכן על-מנת לסייע לו בהמראה הקצרה מסיפון נושאת המטוסים, ללא צורך להיעזר ב"מקפצה" בקצה מסלול ההמראה.
הראפאל כולל כנף דלתא עם קנארדים מצומדים.
מחקר פנימי בדינמיקת נוזלים חישובית הראה את היתרונות הספציפיים של צימוד הדוק בין הכנפיים לקנארדים: הוא מבטיח מטווח רחב של מרכזי כובד במטוס בעבור התאמה לכל תנאי הטיסה, כמו גם חיזוק לכל מעטפת המטוס.
תצורת הכנפיים (כנפי הדלתא הצמודות) היא המפתח לביצועי הלחימה של הרפאל: אפילו בזווית התקפה גבוהה, הוא נשאר זריז לחלוטין, וביצועי הטווח שלו במשימות תקיפה עם עומסי נשק כבדים אינם אופייניים למטוס קומפקטי יחסית.
מערכת בקרת טיסה דיגיטלית מתקדמת של טס-על-חוט מספקת יציבות וביצועי תמרונים מיטבי.
מערכת בקרת הטיסה מחולקת לשלושה ערוצי תקשורת דיגיטליים וערוץ אנלוגי אחד שעוצב בנפרד, ללא גיבוי מכני.
נעשה ניסיון להפחית את שטח החתך המכ"מי של המטוס על ידי העיצוב ושימוש בחומרים מתאימים.
הראפאל מונע בשני מנועי סילון מסוג טורבו-מניפה סנקמה M88 (Snecma M88).
למנוע יחס דחף למשקל גבוה בתחזוקה קלה, אמינות גבוהה ועלויות תפעול נמוכות יחסית.
ה-M88 משלב טכנולוגיות מתקדמות כגון דיסקי מדחסים בעלי להבים אינטגרליים ("בליסקים"), מבער בעל רמת זיהום נמוכה עם פליטות ללא עשן, להבי טורבינה חד-גבישיים בלחץ גבוה וציפויים מחומרים מרוכבים מסביב למנוע שעומדים בפני לחץ.
תוחלת החיים הממוצעת של המנוע בין כל שיפוץ הורחבה, ונצילות המנוע שופרה.
למטוס מכ"ם מדגם RBE2, שפותח על ידי קבוצת תאלס.
המכ"ם מסוגל לעקוב אחר מספר רב של מטרות אוויריות, למפות שטחי קרקע ולעקוב אחר מטרות ימיות.
המכ"ם בנוסף גם מתואם עם מערכת מיקוד הלייזר של תוכנת Meteor.
המכ"ם מבוסס על מערכת סריקה אלקטרונית פסיבית (Passive electronically scanned array).
זוהי מערכת אלקטרונית שבה ניתן לכוון את אלומת גלי הרדיו באופן אלקטרוני כדי להצביע לכיוונים שונים (כלומר, מערך מופע), שבה כל רכיבי האנטנה מחוברים למשדר יחיד (כגון מגנטרון, קלסטרון או צינור גל נודד) או מקלט.
במטוס מיושמת תפיסת היתוך נתונים מחיישני המטוס השונים.
למטוס יכולת הטמעת חימוש חדש ויכולות משופרות לאוויוניקה שלו.
דאסו פיתחה ממשק טייס המשלב את קונספט השליטה הידנית בג'ויסטיק עם מסכי מגע המוצגים בקסדה וכן תצוגה עילית (HUD).
הראפאל מסוגל לשאת מגוון רחב של סוגי תחמושת.
הוא מצויד בבסיסו בתותח GIAT DEFA 30 מ"מ.
למטוס 14 נקודות נשיאה לנשק ומערכות (13 בגרסה הימית) עם יכולת נשיאת מטען מרבית של כ-9.5 טון.
יכולת נשיאה של מערכות טילים תוצרת חברת MBDA האירופאית.
על פי בקשת לקוח (לקוחות פוטנציאליים מחוץ לצרפת), מסוגל המטוס לשאת טילים אמריקאיים (מסוג AIM).
טילי שיוט וטילים מונחי לייזר של MBDA ושל SAGEM.
1–3 מכלי דלק נתיקים (שלוש נקודות משא).
קיימים שני סוגים של מכלים:
המטוס גם מסוגל לשאת ציוד אלקטרוני מתקדם וציוד ביון.
נקודות הנשיאה של המטוס תוכננו לפי תקן נאט"ו, כך שניתן לעשות המרה מהירה לסוגי תחמושת שונים בעת הצורך.
כמקובל במטוסי קרב חדשים, מצויד תא הטייס בטכנולוגיות מתקדמות כגון: "סטיק" צדדי, תצוגה עילית, מסכים הולוגרפים במקום מסכים רגילים וכו'.
שלוש תצורות עיקריות של מערכות נשק הוגדרו עבור המטוס על ידי צבא צרפת, עם אפשרויות לתצורות נוספות בהתאם לדרישות לקוחות פוטנציאליים אחרים:
תצורת F1 – משמשת את חיל הנחתים ומותאמת למשימות הגנה אווירית.
תצורת F2 – יכולות תקיפה קרקעיות והוספת חיישנים לקרבות אוויר-אוויר (תצורה זו זמינה החל משנת 2005).
תצורת F3 – תאפשר גם יכולות תקיפת ספינות אויב, משימות ביון ונשיאת נשק גרעיני.
בתצורה זו (שעדיין בפיתוח ואיננה מבצעית) יוחלפו מנועי המטוס בשני מנועים חזקים יותר בעלי דחף של 9.5 טון לכל אחד.
מכ"ם המטוס מאפשר עקיבה אחר כ-40 מטרות ו"לנעול" על 8 מטרות בו-זמנית.
בנוסף, המכ"ם יכול לבצע מעקב קרקע ברדיוס של כ-10 קילומטר (אם כי במקרה כזה, יוותר על חלק מיכולותיו האוויריות).
למטוס מערכת הגנה עצמית מסוג SPECTRA המתריע בפני אנשי הצוות על איום אווירי או קרקעי על המטוס.
18 שנה עברו בין טיסת הבכורה של המטוס לכניסתו לשירות מבצעי פעיל בצבא צרפת (כאמור, ב-2004).
בתכנון המקורי, המטוס אמור היה להיכנס לשירות בשנת 1996.
עלות הפרויקט הגיעה לכ-28 מיליארד אירו עבור 294 מטוסים בסך הכל, כ-95 מיליון אירו למטוס.
נושאת המטוסים הצרפתית שארל דה גול נושאת על סיפונה באופן קבוע 9 מטוסי ראפאל שנכנסו לשירות בשנת 2004 בחיל הנחתים.
בחיל האוויר, נכנס המטוס לשירות בשנת 2006.
מתוך 294 מטוסים מתוכננים, רק ל-120 מתוכם התקבלה הזמנה רשמית ממשרד ההגנה הצרפתי.
הסיבות לדחיות ולעיכובים הרבים בפרויקט הן כלכליות בעיקרן, בשל עלותו הגבוהה של כל מטוס.
ב-7 במאי 2025 דווח על 3 מטוסים מחיל האוויר ההודי שהופלו על ידי פקיסטן
חיל האוויר הצרפתי – בשירות מבצעי מ-2004 השתתף בכל הפעילות מבצעית בשנים מאז.
הראשון ביניהם היה חלק מפעילות נאט"ו במסגרת מלחמת אפגניסטן (2001–2021).
הצי הצרפתי – בשירות מבצעי החל מ-2006.
חיל האוויר המצרי – ב-2015 נקנו מצרפת 24 מטוסים וב-2021 היא סיכמה על השלמת המערך ל-30 מטוסים.
חיל האוויר ההודי – ב-2012 זכה הראפאל במכרז גדול על זהות המטוס הבא של הודו, והודו הזמינה 36 מטוסים.
חיל האוויר הקטרי – ב-2015 נקנו מצרפת 24 מטוסים וב-2017 היא מימשה את האופציה להוספת 12 מטוסים.
חיל האוויר היווני – הוזמנו 24 מטוסים, חלקם נמסרו אבל עוד לא נכנסו לשירות מבצעי.
חיל האוויר האמירתי – בדצמבר 2021 נחתמה עסקת רכישה של 80 מטוסי ראפאל מדגם f4 מצרפת.
חיל האוויר הקרואטי – בספטמבר 2020 חיל האוויר הצרפתי הציע מכירה של 12 מטוסי ראפאל משומשים במיליארד אירו להחלפת מטוסי המיג-21 שבשירות חיל האוויר הקרואטי.
במאי 2021, ראש ממשלת קרואטיה אנדריי פלנקוביץ' הכריז על קניית המטוסים עבור חיל האוויר הקרואטי במקביל לדחיית הצעות מטעם ישראל ושוודיה.
חיל האוויר האינדונזי – החל מ-2020 ממשלת אינדונזיה מנהלת מגעים עם צרפת לקניית 48 מטוסי ראפאל.
חיל האוויר הפיני – החל מ-2015 פינלנד פועלת לרכישת מטוסי F-18, F-35, יורופייטר טייפון, JAS-39 ודאסו ראפאל.
חיל האוויר העיראקי – בנובמבר 2020 משרד הביטחון העיראקי הצהיר כי בכוונתו לקנות מטוסי ראפאל מצרפת ולשלם עליהם בנפט.
חיל האוויר המלזי – מלזיה קידמה מגעים לרכישת ראפאל להחלפת המיג-29 שברשותה עד שאלו נעצרו ב-2017 בעקבות שינוי צורכי הביטחון שלה.
חיל האוויר הסרבי – בדצמבר 2021 הצהיר הנשיא אלכסנדר ווצ'יץ' כי בכוונת ארצו לקנות מטוסי ראפאל.
חיל האוויר השווייצרי – החל ב-2007 החלה שווייץ לחפש חלופה למטוסי נורת'רופ F-5 שברשותה.
ב-2018 פורסמה רשימת מטוסי קרב ששווייץ מתכוונת לרכוש עד 2030 אשר כללה את הראפאל.
התנגדות ניכרת לרכישות בסדרת משאלי עם מנעה את הרכישות עד כה.
חיל האוויר האוקראיני – באפריל 2021 דווח כי ישנם מגעים לקניית בסביבות ה-40 מטוסי ראפאל מצרפת להחלפת מטוסי מיג-29.
דאסו סופר מיסטר הוא מטוס קרב סילוני על־קולי, חד־מושבי, בן הדור השני של מטוסי הקרב תוצרת חברת דאסו תעופה הצרפתית (מכונה בישראל סמב"ד, בשל סימולו SMB2 שבוטא "סופר מיסטר בִּי דוּ") והוא פיתוח של מטוס המיסטר.
מטוס הסופר מיסטר הוא שיפור של מטוס המיסטר שבו הותקן מנוע מסוג אטאר 101G שאיפשר מהירות על־קולית בטיסה אופקית וטיסה במהירות 1.4 מאך בגובה 36,000 רגל.
בוצעו שינויים בכנפיו וצורתם השתנתה לכנף משוכה לאחור בזווית של 45° ובכך השתפרה יכולת התמרון של המטוס.
הסופר מיסטר בשרות חיל האוויר הישראלי
בדצמבר 1958 נרכשו 18 מטוסי סופר מיסטר ונקלטו בטייסת 105 (דבר רכישתם פורסם במאי 1959, לקראת מצעד יום העצמאות).
עם הגעתם הפכו למטוסי הקו הראשון, הראשונים שצוידו במבער אחורי ואף על־קוליים בטיסה אופקית.
המטוסים יועדו למשימות יירוט עד שנת 1963 שבה נקלטו מטוסי המיראז' 3 החדישים שהיו עדיפים במשימות יירוט, אז הועברו מטוסי הסופר מיסטר למשימות תקיפת קרקע בלבד.
באפריל 1967 נרכשו 24 מטוסים נוספים.
בסוף שנות ה-50 הוזנקו פעמים מספר מטוסים אלו כנגד מטוסי מיג.
בקרבות אוויר אלה הופל סופר מיסטר אחד שנכנס לסחרור, ולא הופלו מטוסים ערביים כלל.
הפלה ראשונה למטוס זה נרשמה ב-28 באפריל 1961 כאשר כנגד זוג מטוסי מיג 17 מצריים שחדרו לישראל באזור ניצנה הוזנקו זוג מטוסי סופר מיסטר.
במרדף אחר מטוסי המיג הסתחרר אחד מהם והתרסק.
במלחמת ששת הימים שימש המטוס לתקיפת מטרות קרקע רבות בסוריה, במצרים, ובירדן וכן הפיל במהלכה חמישה מטוסי מיג.
במהלך המלחמה בוצעו 507 גיחות של המטוס ואבדו תשעה מטוסים.
במלחמת ההתשה שימש לתקיפת מטרות קרקע מעברה המערבי של תעלת סואץ.
במלחמת יום הכיפורים עסקה טייסת הסופר מיסטר בעיקר במשימות סיוע בחזית תעלת סואץ, תקיפה סוללות טילי קרקע־אוויר מצריות והנרה בשעות הלילה.
פעילות הטייסת בחזית הסורית הייתה מצומצמת יחסית והתרכזה בעיקר בקרבות הפריצה ב-11 באוקטובר.
בסך הכול בוצעו 887 גיחות.
שישה מטוסים אבדו, שני טייסים נהרגו וטייס אחד נפל בשבי.
בעקבות בעיות באמינות מנוע המטוס, הוחלט בישראל להחליפו במנוע J-52 P-8 של מטוס הסקייהוק, שנכנס באותה עת לשירות.
המנוע היה חסכוני בדלק, הגדיל את הטווח בכמעט 500 ק"מ ואפשר לשאת מגוון רחב של חימוש כולל טילי אוויר־אוויר מדגם שפריר 2. הצוות המשותף של התעשייה האווירית וחיל האוויר שעבד על הפרויקט זכה בפרס ביטחון ישראל לשנת 1969.
המטוס המשודרג, שנקרא "סער", נקלט בטייסת העקרב בלבד, והשתתף במאות גיחות במלחמת יום הכיפורים, בחזית הגולן ובחזית המצרית בתקיפת הארמייה השלישית של הצבא המצרי בסיני.
במהלך שנות ה-70 הוצאו מטוסי הסער משירות בחיל האוויר הישראלי ונמכרו לחיל האוויר של הונדורס.
קיבולת דלק: שתי טונות (4,400 ליברות)
משקל: ריק 6.7 טונות; מרבי 9 טונות
חימוש: 2 תותחי דפה, טילי אוויר-אוויר שפריר 1/2, חימוש לתקיפת קרקע במשקל כולל של 1,107 ק"ג
דאסו תעופה היא יצרנית צרפתית של מטוסים אזרחיים וצבאיים.
החברה נוסדה בשנת 1929 על ידי מרסל בלוך בשם "חברת מרסל בלוך למטוסים" (Société des Avions Marcel Bloch).
אחרי ששרד וחזר ממחנה בוכנוואלד, שינה בלוך את שמו למרסל דאסו והתנצר.
ב-20 בדצמבר 1947, קיבלה החברה את השם "Avions Marcel Dassault".
בשנת 1990, שונה השם פעם נוספת ל-Dassault Aviation.
החברה ייצרה את מטוסי הקרב הסילוניים הראשונים בשירות חיל האוויר הצרפתי והידועים שבהם הם הוריקן (1949), מיסטר (1954), סופר מיסטר (1955), מיראז' ועוד.
לחברת דאסו שמור מקום חשוב בהיסטוריה של חיל האוויר הישראלי: היא סיפקה לחיל את מטוסי הקרב התקניים הראשונים שלו ומטוסי המיראז' 3 של החברה זכו להצלחה רבה במלחמת ששת הימים, מלחמת ההתשה ומלחמת יום הכיפורים בהן הפילו הטייסים הישראלים באמצעותם מספר רב של מטוסי אויב תוצרת ברית המועצות.
החברה ידועה גם כיצרנית מנועי טיל יריחו הישראלי בדגמיו המוקדמים.
דאף (DAF - Doorne's Automobiel Fabrieken) היא חברת משאיות הולנדית, המייצרת מגוון משאיות, החל ממשאיות חלוקה קלות ועד למשאיות תובלה אסטרטגיות.
בעבר יצרה החברה גם מכוניות קטנות, ואף מהפכניות (לדוגמה הייתה הראשונה שהשתמשה בתיבת הילוכים רציפה), אך בגלל קשיים כלכליים עקב משבר הדלק נמכרה החטיבה ליצרנית הרכב השוודית, וולוו.
ברשות החברה גם חטיבת אוטובוסים הנקראת VDL BUS, שאף זכתה במכרז לאספקת אוטובוסים לאגד למספר שנים.
משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים.
מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות - טיפוס.
דאף יצרה 816,000 מכוניות נוסעים
דאסו סיסטמס (Dassault Systèmes) היא חברת תוכנה צרפתית המפתחת מוצרי תוכן תלת-ממד.
החברה הוקמה ב-1981 וכיום היא חלק מקבוצת Groupe Industriel Marcel Dassault, המחזיקה גם בחברת דאסו תעופה.
חברת דאסו סיסטמס קמה מתוך חטיבה בדאסו תעופה שתפקידה היה לפתח כלים לייעול פיתוח המנועים והמטוסים.
בהמשך התגלה פוטנציאל עסקי בענפי התעשייה נוספים והחברה הפכה ליחידה עצמאית.
דאסו סיסטמס היא חברה ציבורית שמניותיה נסחרות בבורסת Euronext וכלולות במדד CAC 40.
חברת דאסו סיסטמס מתמחה בכלי תכנון בתלת מימד ויישומי ניהול מחזור חיי מוצר (Product LifeCycle Management).
קו המוצרים של חברת דאסו כולל בתוכו מוצרי תוכנה כגון CATIA לעיצוב מוצרים בסביבה וירטואלית, SolidWorks לעיצוב טכני בתלת מימד, DELMIA לסביבת ייצור וירטואלית, SIMULIA לבחינה וירטואלית של מוצרים, ENOVIA לשיתוף בניהול מחזור חיי המוצר ו- 3DVIA לחוויית מציאות מועשרת וסביבות וירטואליות (LifeLike).
בנוסף, מפעילה החברה את netvibes.com, פורטל איסוף ואוטומציה של תוכן בהתאמה אישית.
לעסקים, מאפשר האתר ניתוח של מידע רלוונטי עבור הלקוח ממגוון מקורות במרשתת.
בשנת 2000 רכשה דאסו סיסטמס את חברת ההזנק הישראלית סמארט סולושנס תמורת 35 מיליון דולר.
על-בסיס הרכישה היא הקימה מרכז פיתוח ומכירות מקומי בכפר סבא.
סמארט סולושנס הוקמה בשנת 1995 על ידי אביחי ניסנבוים ואבינועם נובוגרוצקי, והייתה בבעלות קבוצת כלל מחשבים.
היא פיתחה תוכנה לניהול מידע הנדסי בשם SmarTeam.
דאסטי ספרינגפילד (; 16 באפריל 1939 - 2 במרץ 1999) הוא שם הבמה של מרי איזובל קתרין ברנדט או'בריאן (Mary Isobel Catherine Bernadette O'Brien), זמרת פופ ומוזיקת נשמה בריטית.
סגנון המוזיקה שלה הוגדר כ"וייט סול" ("מוזיקת נשמה לבנה") והיא כונתה "המלכה הלבנה של מוזיקת הנשמה".
בסוף שנות ה-80, לאחר שנים של דעיכה, שיתפה פעולה עם להקת הפט שופ בויז וב-1999 נבחרה להיכל התהילה של הרוק אנד רול וקיבלה תואר של קצינה במסדר האימפריה הבריטית.
ב-2008 הוצבה במקום ה-35 ברשימת 100 הזמרים הטובים בכל הזמנים של מגזין רולינג סטון.
ספרינגפילד היוותה גשר כפול בין בריטניה לארצות הברית, היא הייתה הראשונה שהביאה לבריטניה מופע של אמני מוזיקת הנשמה של מוטאון (ב-1965) והייתה האמן הבריטי השני שחדר למצעד הפזמונים האמריקאי ב"פלישה הבריטית", לאחר הביטלס (בדצמבר 1963 עם השיר "I Only Want to Be with You").
רוב המוזיקה שביצעה היו גרסאות כיסוי ומיעוטם שירים שנכתבו במיוחד עבורה.
בין כותבי השירים שאת שירים ביצעה נמצאים כותבי "בניין בריל", קרול קינג וג'רי גופין, ברט בכרך והאל דייוויד ורנדי ניומן.
נולדה למשפחה אירית-קתולית במערב לונדון.
למדה מוזיקה בבית ובשנת 1958 הצטרפה ללהקת הבנות "The Lana Sisters".
ב-1960 הקימה יחד עם אחיה דיון וידידו טים פילד שלישיית פולק שנקראה "הספרינגפילדס" (כך הפכה מרי או'בריאן ל"דאסטי").
עם שלישייה זו הופיעה דאסטי ברחבי בריטניה וארצות הברית, הן בהופעות חיות והן בטלוויזיה.
הלהקה אף הפיקה שני תקליטים.
בעת שהייתה בארצות הברית נחשפה דאסטי למוזיקת רית'ם אנד בלוז והחליטה לשנות את סגנונה המוזיקלי.
בשנת 1963 נפתחה קריירת הסולו שלה עם הלהיט הענק (עם מכירות של למעלה ממיליון עותקים) "I Only Want to Be with You", הפקת השיר, שנעשתה על ידי ג'וני פרנץ, הייתה עשירה בצליל, בסגנונו של פיל ספקטור, וכללה כלי נשיפה וכלי מיתר והכפלות קול בסגנון להקת השירלס.
השיר הגיע למקום ה-4 במצעד הסינגלים הבריטי.
בדצמבר 1963 נכנס השיר למצעד האמריקאי ושהה בו 10 שבועות, הישג חסר תקדים לזמרת בריטית עד אז ושני רק לביטלס.
ב-1 בינואר 1964 שרה ספרינגפילד את השיר במופע טלוויזיה מיוחד של "Top of the Pops".
ב-17 באפריל 1964 יצא לאור תקליט הבכורה של ספרינגפילד כזמרת סולו, "A Girl Called Dusty" (פיליפס רקורדס), שזכה להצלחה מרובה.
לאחריו יצאה ספרינגפילד לסיבוב הופעות עולמי.
בדרום אפריקה הופיעה בקייפטאון מול קהל מעורב, בניגוד לתקנות האפרטהייד וגורשה מהמדינה.
בשנת 1965 הופיעה בפסטיבל סן רמו, אך לא הגיעה לגמר.
עם זאת הגרסה האנגלית של השיר ששרה, "You Don't Have to Say You Love Me", הגיע למקום הראשון במצעד הסינגלים הבריטי.
ספרינגפילד עצמה לא העריכה את השיר וקראה לו "שמאלץ".
ב-1965 הוציאה את תקליטה השני "Ev'rything's Coming Up Dusty" ואת התקליט "Golden Hits" שאיגד את כל הסינגלים שהוציאה.
שני התקליטים הגיעו למקום הראשון במצעד האלבומים הבריטי.
בינואר 1967 הקליטה ספרינגפילד את השיר "The Look of Love" עבור סרט ג'יימס בונד קזינו רויאל.
השיר האיטי נכתב על ידי ברט בכרך והאל דייוויד והיה מועמד לפרס אוסקר לשיר הטוב ביותר.
באוקטובר אותה שנה יצא לאור תקליטה "?Where Am I Going" שזכה להערכת המבקרים אך לא להצלחה קופתית כקודמיו, כיוון שהיה מתוחכם וג'אזי מדי.
התקליט כולל גרסה של ספרינגפילד לשיר "Sunny" וגרסה אנגלית לשירו של ז'אק ברל "Ne Me Quitte Pas".
כעבור שנה הוציאה את תקליטה "Dusty...
Definitely", בו ניתן לה לראשונה קרדיט כמפיקה, לצד ג'וני פרנץ.
החל מתקליט זה נכנס לתוקף חוזה בין פיליפס רקורדס לבין חברת התקליטים האמריקאית אטלנטיק רקורדס המפריד בין הזכויות על תקליטיה של ספרינגפילד משני צידי האוקיינוס ומאפשר למעשה הפקת תקליטים שונים בבריטניה ובארצות הברית ושיווק צולב שלהם.
באוגוסט 1968 הוציאה את אחד מלהיטיה הגדולים ביותר, הסינגל "I Close My Eyes and Count to Ten", שהגיע למקום הרביעי במצעד הבריטי.
בשנים 1966–1967 הנחתה תוכנית אירוח מוזיקלית ב-BBC בשם "Dusty".
ב-1969 נסעה לממפיס, טנסי, שם הקליטה עם המפיק ג'רי וקסלר באטלנטיק רקורדס את התקליט "Dusty in Memphis", שזכה לביקורות מעולות.
התקליט הכיל בצד שירי נשמה אמריקאים מסורתיים, שירים מאת רנדי ניומן, קרול קינג וג'רי גופין ואחרים.
להקת הליווי של ספרינגפילד בתקליט זה, ה-"Memphis Cats" ליוו בין השאר את קינג קרטיס, וילסון פיקט ואלביס פרסלי.
התקליט ניצב במקום 89 ברשימת 500 האלבומים הגדולים בכל הזמנים של המגזין רולינג סטון ונבחר ל"היכל התהילה של פרס גראמי".
החל מ-1970 הסתמנה דעיכה בקריירה של ספרינגפילד.
היא נחשבה לאמנית מוערכת מהשורה הראשונה, אך חומר חדש שלה לא זכה להצלחה.
היא בילתה יותר ויותר זמן בארצות הברית והחליפה מפיקים, משום שלא הייתה מרוצה מהתוצאות.
בשנת 1973 הקליטה את שיר הנושא של הסדרה "סטיב אוסטין, האיש השווה מיליונים".
עד שובה לבריטניה ב-1988 הוציאה כ-12 תקליטים שלא זכו להצלחה (פרט לתקליט "White Heat" מ-1982, שנחשב לטוב בתקליטיה מתקופה זו).
בתקופה זו נטתה לאלכוהוליזם, שימוש בסמים ואף ניסתה להתאבד.
ב-1986 הקליטה יחד עם ה"פט שופ בויס" את השיר "?What Have I Done to Deserve This", לאור הצלחת השיר הפיקו חברי הצמד ניל טננט וכריס לואו את תקליטה האחרון "Reputation" ובו, בין היתר, השירים "Nothing Has Been Proved" ו-"In Private".
ב-1994 שובץ שירה "Son of a Preacher Man" בפסקול הסרט ספרות זולה.
ספרינגפילד, שנאבקה במחלת סרטן השד, נפטרה בביתה ביום בו זומנה לארמון בקינגהאם על מנת לקבל את תואר הקצינה במסדר האימפריה הבריטית.
עשרה ימים לאחר מכן הכניס אותה אלטון ג'ון להיכל התהילה של הרוק אנד רול בציינו שהיא "הזמרת הלבנה הטובה ביותר שחיה אי פעם".
גופתה נשרפה, חלק מאפרה נטמן בעיירה הנלי-על-התמז, אוקספורדשייר בעוד חלקו פוזר על ידי אחיה בצוקי מוהר שבאירלנד.
הופעתה החיצונית הבולטת, הכוללת שמלות צבעוניות ותסרוקת בלונדינית גבוהה ובוהקת, היוותה אייקון אופנתי שייצג את תרבות ה"מוד" של תקופת לונדון החוגגת.
בשל היותה בי-סקסואלית מוצהרת היא מהווה גם דמות להערצה לקהילה הגאה.
דאסט היא דמות בדיונית של גיבורת-על מוטאנטית המופיעה בחוברות הקומיקס אקס-מן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת New X-Men #133 מדצמבר 2002, ונוצרה על ידי הכותב גרנט מוריסון והמאייר אית'ן ואן סקייבר.
דאסט היא האלטר אגו של סוּרייאה קאדיר, מוטאנטית מוסלמית ממוצא סוני מאפגניסטן שניצלה בידי חברי האקס-מן וולברין ופנטומאקס מידיו של סוחר עבדים.
היא מסוגלת לשנות את צורתה למגוון צורות חול שונות, וכן לשלוט בהן.
כאשר הצטרפה לסגל התלמידים של מכון אקסבייר, קאדיר הייתה ביישנית ומופנמת והיו לה קשיי הסתגלות (במיוחד כאשר הייתה שותפה לחדר של נוריקו המרדנית והרעשנית).
לאחר שפעולותיה של מכשפת השני גרמו להפשטת כוחותיהם של מאות מיליוני מוטאנטים באירועי "השמדה", דאסט הייתה בין היחידים ששמרו על כוחותיהם.
דאסו בריגה סופר אטנדר הוא מטוס תקיפה וקרב מתוצרת צרפת, המתוכנן לפעול מנושאות מטוסים.
המטוס תוכנן על ידי חברת דאסו-ברגואה עבור הצי הצרפתי, והוא פיתוח של מטוס קודם, אטנדר IV .
אב הטיפוס של המטוס המריא לראשונה ב-1974, ונכנס לשירות הצי הצרפתי ביוני 1978. מטוסי סופר אטנדר של הצי הצרפתי השתתפו בכמה עימותים, ובהם מלחמת פוקלנד, מלחמת קוסובו, מלחמת אפגניסטן והתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011).
המטוס הופעל גם על ידי ארגנטינה ועיראק, שגם הן הפעילו את המטוס בעימותים שונים.
מטוסי סופר אטנדר עיראקיים תקפו מכליות ואוניות משא במפרץ הפרסי במהלך מלחמת איראן–עיראק.
המטוס התפרסם במיוחד במהלך מלחמת פוקלנד, כאשר מטוסים של הצי הארגנטינאי שיגרו טילי אקסוסט שהביאו להטבעת אוניות של הצי המלכותי הבריטי.
נכון לשנת 2013, מצויים מטוסי סופר אטנדר בשירות צרפת וארגנטינה.
הצי הצרפתי החליף את המטוסים במטוסי דאסו ראפאל ב-2016.
הסופר אטנדר הוא המשך הפיתוח של סדרת מטוסי קרב מתוצרת דאסו, שהתנהלה החל משנות ה-50 של המאה ה-20. ראשיתה של הסדרה במטוסי המיסטר, בעצמם פיתוח של מטוס האוראגן.
לאחר ייצור דגם IV של המיסטר, הציעה חברת דאסו דגם שנקרא אטנדר II, אך זה לא התקבל.
לעומתו, דגם המשך בשם אטנדר IV נקלט בהצלחה בצי הצרפתי בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20. הצי התכוון להחליף את מטוסי האטנדר IV בגרסה ימית של מטוס היגואר (יגואר M), אך קשיים פוליטיים עיכבו את פיתוח המטוס.
בנוסף לקשיים אלה התעוררו גם קשיים טכניים במנוע המטוס, הטילו ספק ביכולת להפעילו מסיפון נושאת מטוסים.
פרויקט יגואר M בוטל רשמית על ידי ממשלת צרפת ב-1973.
צרפת שקלה מספר מטוסים כתחליף למטוסי האטנדר IV, ביניהם A-7 קורסייר 2 וA-4 סקייהוק, ומולם הציעה חברת דאסו את הסופר אטנדר.
ההצעה הייתה למעשה שדרוג של מטוסי האטנדר IV, כולל התקנת מנוע חזק יותר, כנף חדשה ואוויוניקה משופרת.
הצעתה של חברת דאסו התקבלה על ידי הצי הצרפתי ב-1973.
אב טיפוס ראשון, שהיה למעשה מטוס אטנדר IV עם מנוע משופר וחלק משיפורי האוויוניקה, טס לראשונה ב-28 באוקטובר 1974. הצי הצרפתי התכוון לרכוש 100 מטוסי סופר אטנדר, אך בפועל הוזמנו 60 מטוסים עם אופציה לרכישת 20 נוספים.
קיצוצי תקציב הביאו לכך שבסופו של דבר נרכשו 71 מטוסים.
מטוסי הסופר אטנדר הראשונים סופקו החל מיוני 1978.
הטייסת הראשונה הוקמה ב-1979, לאחר שסופקו 15 המטוסים הראשונים.
חברת דאסו המשיכה בייצור המטוסים, בקצב של כשני מטוסים בחודש.
הצי הארגנטינאי הזמין 14 מטוסים, שנועדו להפעלה מנושאת המטוסים היחידה שלו, וינטיסינקו דה מאיו (Veinticinco de Mayo).
ייצור כל המטוסים שהוזמנו הסתיים ב-1983.
הסופר אטנדר הוא מטוס קטן יחסית, בעל מנוע אחד.
למטוס כנף משוכה לאחור, בזווית של כ-45°, המחוברת למטוס באמצע גובהו, והיא ניתנת לקיפול כדי לחסוך מקום בהאנגר של נושאת המטוסים.
מייצב הגובה ממוקם על שני שלישים מייצב הכיוון, וגם הוא משוך לאחור.
למטוס מנוע טורבו-סילון ללא מבער אחורי מתוצרת סנקמה, מדגם אטאר 8K-50 בעל דחף של 11,025 ליברות (49 קילו-ניוטון.
חימושו העיקרי של המטוס הוא הטיל נגד ספינות אארוספטיאל AM-39 אקסוסט, מתוצרת צרפת.
המטוס מצויד במכ"ם מתוצרת תומפסון-CSF, מדגם אגאב (Agave), שבין שאר תפקודיו חיוני גם להפעלת הטיל.
אחד מהחידושים הטכנולוגיים שבמטוס היה מחשב משימה מרכזי מדגם UAT-40. מחשב זה ריכז וביצע אינטגרציה בין המידע שייצרו המערכות העיקריות של המטוס החיוניות למשימה, ותפקודיהן השונים; מערכות אלה כוללות בעיקר את מערכת ניווט, המכ"ם, מערכות כינון החימוש והגאי המטוס.
ב-1990 עבר המטוס שדרוג משמעותי, במהלכו הותקן בו מחשב משימה חדש מדגם UAT-90 ומכ"ם חדש, תומפסון-CSF אנמון, שטווח הגילוי שלו גדול כמעט פי שניים מזה של המכ"ם הקודם.
תא הטייס שופר והותקן בו מוט היגוי ומצערת משופרים בעלי יכולת HOTAS (Hands On Stick And Throttle, מילולית: ידיים על מוט ההיגוי והמצערת, כלומר: כל המתגים והכפתורים העיקריים נמצאים על מוט ההיגוי והמצערת) המקלים מאוד על הטיסי את תפעול המטוס.
בנוסף, טופל גוף המטוס להארכת אורך חייו.
בסך הכל בוצע השדרוג ב-48 מטוסים במהלך כשלוש שנים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 בוצעו שדרוגים נוספים, שכללו יכולת לוחמה אלקטרונית מוגברת להגנה עצמית של המטוס, התאמת תא הטייס למשקפי ראיית לילה, מערכת ניווט אינרציאלי המשלבת באופן חלקי GPS, והתאמה לנשיאת פוד לסימון מטרות באמצעות לייזר.
לסופר אטנדר יכולת לשאת חימוש גרעיני.
בשלב הראשון יכול היה המטוס לשאת פצצות גרעיניות לא מונחות, אך ב-1990 הוקנתה למטוס היכולת לשגר את הטיל Air-Sol Moyenne Portée (צרפתית: טיל אוויר קרקע לטווח בינוני), טיל המונע במנוע מגח סילון החמוש בראש נפץ גרעיני.
במסגרת השדרוג הותאם המטוס לשיגור חימוש מונחה מדויק ולביצוע משימות סיור, במקום מטוס האטנדר IV המתיישן.
כדי לבצע משימות אלה הותאם הסופר אטנדר לנשיאת פוד סיור מיוחד.
עם זאת, המטוס אינו יכול לנחות על נושאת מטוסים ללא השלכת חימוש שלא נורה במהלך המשימה.
כאמור, מטוסי הסופר אטנדר הראשונים סופקו לצי הצרפתי ב-1978, וטייסת ראשונה - טייסת 11F - הפכה למבצעית בפברואר 1979. עם השלמת אספקת המטוסים היו בצי הצרפתי שלוש טייסות מבצעיות של מטוסים אלה וטייסת אימונים אחת.
המטוסים הוצבו על שתי נושאות המטוסים של צרפת, פוש וקלמנסו.
כל אחת מהאוניות נשאה בדרך כלל כנף שכללה 16 מטוסי סופר אטנדר, 10 מטוסי F-8 קרוסיידר, 3 מטוסי אטנדר IV מדגם P, לסיור, 7 מטוסי ברגואה אליזה ללוחמה נגד צוללות, ומסוקים שונים.
המבצע הראשון בו השתתפו מטוסי סופר אטנדר נקרא מבצע "אוליפנט", והתרחש ב-22 בספטמבר 1983. מטוסי סופר אטנדר, שהמריאו מנושאת המטוסים "פוש", תקפו והשמידו עמדות של צבא סוריה, לאחר שאלה הפגיזו עמדות של משקיפי או"ם מצרפת.
כחודש וחצי לאחר מכן, ב-10 בנובמבר, הצליח מטוס סופר אטנדר לחמוק מטיל נ"מ מדגם SA-7 שנורה לעברו, ליד בורג' אל-ברג'נה, במהלך טיסה מעל עמדות של המיליציות הדרוזיות.
כשבוע לאחר מכן, ב-17 בנובמבר, תקפו אותם מטוסים מחנה אימונים של תנועת אמל בבעלבכ, והשמידו אותו.
התקיפה הייתה תגובה על פיצוץ מחנות הכוח רב לאומי בבירות, בו נהרגו כ-300 מחיילי הכוח, מארצות הברית ומצרפת.
החל מ-1991 הוצאו מטוסי האטנדר IV משירות, אם כי גרסת הסיור, אטנדר IVP, נותרה בשירות עד שנת 2000. מטוסי הסופר האטנדר עברו, כאמור, שורת שדרוגים ושיפורים.
המטוס המשופר נקרא SEM (Super Étendard Modernisé), ומשימתו המבצעית הראשונה הייתה ב-1999 כחלק מפעילות כוחות נאט"ו במלחמת קוסובו.
על פי הדיווח, ביצעו המטוסים 400 גיחות מבצעיות, והשמידו 73% מהיעדים שהוגדרו להם.
זהו הביצוע הטוב ביותר מכל חילות האוויר שהשתתפו במערכה.
מטוסי סופר אטנדר מנושאת המטוסים שארל דה גול השתתפו בגיחות מבצעיות באפגניסטן, במסגרת מבצע חירות מתמשכת.
המטוסים השתתפו בלחימה בשנים 2000, 2001, ושוב ב-2007 ו-2008. אחד מתפקידיהם העיקריים היה סימון מטרות באמצעות לייזר למטוסי דאסו ראפאל.
במרץ 2011 השתתפו מטוסי סופר אטנדר במבצע "הארמאטאן", שם הקוד להשתתפות הצרפתית בתקיפה הצבאית הבינלאומית בלוב (2011), כחלק מכוח משימה 473. גם כאן פעלו המטוסים בשיתוף עם מטוסי ראפאל.
ב-2013 משתייכים כל מטוסי הסופר אטנדר לטייסת אחת, 17F.
גיחתם המבצעית האחרונה של מטוסי האטנדר הייתה מנושאת המטוסים שארל דה גול בסוף 2015, והייתה נגד כוחות דאעש בסוריה ובעיראק.
מטוסי אטנדר המריאו בפעם האחרונה מנושאת המטוסים ב-16 במרץ 2016, וב-12 ביולי 2016 יצאו מטוסי האטנדר משירות, 42 שנים לאחר הטיסה הראשונה.
המטוסים הוחלפו על ידי מטוסי ראפאל M, הדגם הימי של המטוס.
ב-1980 החליטה ארגנטינה על רכישת 14 מטוסי סופר אטנדר, חמושים בטילי אקסוסט.
חמישה מטוסים כאלה, וחמישה טילים, סופקו לארגנטינה בין אוגוסט לנובמבר 1981. הסתבר כי המטוסים אינם יכולים להמריא מנושאת המטוסים הארגנטינאית ללא התאמות מיוחדות, ולפיכך מוקמה הטייסת בבסיס יבשתי.
עם תחילתה של מלחמת פוקלנד, באפריל 1982, העריכו הבריטים כי הסכנה הנשקפת לכוח המשימה הימי ממטוסי הסופר אטנדר ומטילי האקסוסט שנשאו חמורה מאוד.
עלו מספר הצעות לבצע פשיטה של כוחות מיוחדים, בעיקר יחידת הSAS, על הבסיס שבו היו מוצבים המטוסים, במבצע שנקרא "מבצע מיקאדו", אך בשל חוסר במודיעין וקשיים מבצעיים לא ניתן היה לבצע את הפשיטה.
מטוסי הסופר אטנדר אכן מימשו את האיום שממנו חששו הבריטים.
ניסיון ראשון לתקוף את כוח המשימה הבריטי ב-2 במאי נכשל, בשל קשיים בתדלוק האווירי.
יומיים לאחר מכן, ב-4 במאי הצליחו שני מטוסי סופר אטנדר (שהונחו למטרתם על ידי מטוס סיור מדגם לוקהיד P-2 נפטון) לשגר שני טילים, שאחד מהם פגע במשחתת הבריטית אה"מ שפילד והטביע אותה.
שלושה שבועות לאחר מכן הצליח זוג אחר של מטוסי סופר אטנדר להטביע באמצעות טיל אקסוסט את אוניית המכולות אטלנטיק קונבייר, שנשאה עליה ציוד חשוב עבור כוח המשימה היבשתי הבריטי, ובכלל זה מסוקי תובלה חיוניים.
לאחר מעשה התברר, כי הטילים שפגעו באונייה הוטעו על ידי מוץ שנורה מאוניות אחרות, והופנו אליה שלא במתכוון.
לטענת ארגנטינה, טיל האקסוסט החמישי נורה לעבר נושאת המטוסים אה"מ אינווינסיבל, ופגע בה.
הבריטים מכחישים בתוקף טענה זו, ועם חזרתה של "אינווינסיבל" לבריטניה לאחר המלחמה לא נראו עליה סימני פגיעה.
לאחר המלחמה, עד 1984, השלימה ארגנטינה את רכישת כל מטוסי הסופר אטנדר שהזמינה, יחד עם טילי האקסוסט שלהם.
לאחר המלחמה הושלמה התאמתה של נושאת המטוסים "וינטיסינקו דה מאיו" להפעלת המטוסים, וטייסת הסופר אטנדר פעלה מסיפונה עד ליציאת האונייה מן השירות, ב-1990. מאז 1993 מתאמנים טייסי הזרוע האווירית של הצי של ארגנטינה על סיפון נושאת המטוסים הברזילאית סאו פאולו (לשעבר נושאת המטוסים הצרפתית "פוש").
הטייסים הארגנטינאיים מתאמנים גם יחד עם נושאות מטוסים של צי ארצות הברית בנחיתות והמראות מיידיות (touch and go).
האימונים עם צי ארצות הברית נקראים אימוני "גרינגו-גאוצ'ו", והם מתבצעים עם נושאות מטוסים של צי ארצות הברית העוברות באזור, בדרכן מן האוקיינוס האטלנטי לאוקיינוס השקט, ולהפך.
זאת, מכיוון שלארצות הברית אין נוכחות קבועה של נושאת מטוסים בדרום האוקיינוס האטלנטי.
צרפת הציעה לארגנטינה לרכוש מטוסי סופר אטנדר משופרים, אך ההצעה נדחתה בשל המספר הרב של שעות טיסה שצברו המטוסים הצרפתיים.
במקום זאת נחתמה עסקה לשדרוג מטוסי הסופר אטנדר הארגנטינאיים, על ידי התקנת ציוד ומערכות שהוצאו ממטוסי סופר אטנדר צרפתיים מתיישנים, כך שהמטוסים הארגנטינאיים היו ברמה של מטוסי סופר אטנדר משודרגים.
נכון ל-2012, 11 מטוסי סופר אטנדר עודם משרתים בזרוע האווירית של הצי הארגנטינאי.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 מכרה צרפת לעיראק מטוסי מיראז' F1, מצוידים במכ"ם אגאב ובעלי יכולת לשיגור טילי אקסוסט.
עד לאספקת המטוסים השאילה צרפת לעיראק חמישה מטוסי סופר אטנדר, והראשון שבהם הגיע לעיראק ב-8 באוקטובר 1983. העסקה בין צרפת לעיראק הייתה שנויה במחלוקת: ערב הסעודית תמכה בעסקה, אך ארצות הברית מחד ואיראן מאידך התנגדו לה בחריפות.
המטוסים היוו תרומה משמעותית לחיל האוויר העיראקי בשיאה של מלחמת איראן–עיראק, בשל יכולתם לשגר טילי אקסוסט אל ספנות איראנית במפרץ הפרסי.
המטוסים העיראקיים החלו בגיחות מעל המפרץ במרץ 1984, ובסך הכל ביצעו 34 תקיפות על אוניות איראניות עד סוף השנה.
המטוסים פעלו בדרך כלל בזוגות, בליווי מטוסי קרב אחרים.
עם הגיעם לאזור המשימה החלו בסריקה אחר מטרות בעזרת המכ"ם שלהם, ועם גילוי מטרות כאלה תקפו אותן בטילים, ללא ביצוע זיהוי בראייה.
האיראנים טענו להפלת מטוס סופר אטנדר אחד באפריל 1984 על ידי מטוס F-4 פנטום איראני מעל האי ח'ארג.
בנוסף, טענו האיראנים להפלות מטוסי סופר אטנדר על ידי מטוסי F-14 טומקט איראניים ב-26 ביולי וב-7 באוגוסט באותה שנה.
בסך הכל טענה איראן להפלת שלושה מטוסי סופר אטנדר, אם כי צרפת מנגד טענה שעם סיום השאלת המטוסים ב-1985 הוחזרו לה ארבעה מתוך החמישה שהושאלו.
דאף 600 (בהולנדית DAF 600) היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, בין השנים 1959–1963.
סך הכול יוצרו 30,591 יחידות.
דאף ידועה כמפעל המייצר משאיות, אבל משנת 1958 עד שנת 1975 ייצרה כלי רכב משפחתיים קטנים.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ-DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך ל"וולוו".
דאף ייצרה 816,000 מכוניות נוסעים.
מנוע בוקסר אוויר מקורר 2 צילינדרים, 590 סמ"ק, בעל תפוקה של 22 כ"ס
תמסורת "וריומטיק", תיבה בעלת "אין סוף" יחסי העברה הנקראת עד היום תיבת הילוכים רציפה
דאף 600 שווק בישראל באמצע שנות הששים, והייתה למעשה המכונית האוטומטית הראשונה שנסעה בכבישי הארץ.
דאף 44 (בהולנדית: DAF 44), היא מכונית משפחתית קטנה שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה : "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1966–1974יוצרו 167,902 יחידות.
על דגם המשאית הקלה דאף פוני שיוצרה בין השנים 1968-1969, הורכב מנוע ה- "דאף 44".
דגם ה-דאף קאלמר התבסס על דגם ה-"דאף 44".
מעצב המכוניות של דאף היה ג'ובאני מיקולטי, שעיצב מספר עצום של אבות־טיפוס.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ- DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף A10 (בהולנדית: DAF A10) היא מכונית מסחרית אשר יוצרה על ידי יצרנית הרכב דאף ההולנדית בשנת 1950.
מהדגם יוצרו 370 יחידות בלבד.
דגם ה"דאף A10" שירת את המשטרה ההולנדית, שירת כאמבולנס.
בנוסף הדגם שירת ברשות כיבוי אש.
בשנת 1952 הוחלף דגם ה"דאף A10" בדגם "דאף A107", אשר נבנה בתצורת טנדר.
נפח המנוע שודרג ל-6 צילינדרים, המפיקים 91 כ"ס, התמסורת הידנית שודרגה ל-4 מהירויות.
דאף MB200 (בהולנדית: DAF MB200) הוא אוטובוס, אשר יוצר על ידי יצרנית הרכב דאף ההולנדית בין השנים 1965–1963.
דגם ה-"דאף MB200" תוכנן ל-82 נוסעים, מתוכם 40 מושבים.
לדגם ה-"דאף MB200" דלת כניסה צדדית בודדת.
דאף 30 (בהולנדית: DAF 30), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1961–1963.
דגם ה"דאף 30" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
בנוסף לגרסת "סדאן" 2 דלתות הדגם יוצר בגרסת טנדר.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ־DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף Rijdende (בהולנדית: DAF Rijdende) היא מכונית קונספט זעירה, בתצורה של מכונית מיקרו, תלת אופן, אשר יוצרה בשנת 1941 על ידי יצרנית הרכב דאף ההולנדית.
הדגם תוכנן עם מושב 1 בלבד (נהג).
חלון צד – מתפצל ל-2, נפתח בחלקו הקדמי בלבד (מורכב על מסילה, החלון נע אחורנית)
בדצמבר 1972 וולוו צבר נתח של 33 אחוזים מ־DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף 46 (בהולנדית: DAF 46), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה : "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1974–1976.
דגם ה-"דאף 46" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
דאף 66 (בהולנדית: DAF 66), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, 5 מקומות ישיבה, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1972–1975.
דגם ה-"דאף 66" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
דאף YA-66 (בהולנדית: DAF YA-66), הוא רכב דמויי רכב שטח קומפקטי, הנעה 4x2, אשר יוצר בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, בין השנים 1974–1975.
דגם ה-"דאף YA-66" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
מנועי "דאף 66" נלקחו ברישיון, מחברת רנו ה-צרפתית, מדגמי רנו R8 (מנוע 1,108 סמ"ק, מנוע מסוג: "type Renault B110E").
דגם ה-"דאף YA-66" שירת את צבא הולנד.
גג הדגם - מכוסה על ידי ברזנט.
בדצמבר 1972 יצרנית הרכב וולוו צברה נתח של 33 אחוזים מ-DAF, ובמאי 1975 עם השתלטות השוודים על דאף, נעלם השם דאף והפך לוולוו.
דאף 55 (בהולנדית: DAF 55), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, 5 מקומות ישיבה, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1967–1972.
דגם ה-"דאף 55" יוצר בגרסת הילוכים אוטומטים בלבד מסוג "Variomatic".
מנועי "דאף 55" נלקחו ברישיון, מחברת רנו הצרפתית, מדגמי רנו R8 (מנוע 1,108 סמ"ק).
דגם הספורט – קופה היה קרוי "DAF 55 Marathon".
מדגם הסדאן יוצרו 153,263 יחידות.
2 דלתות – קופה (4 מושבים)
דאף SB220 הוא אוטובוס, אשר יוצר על ידי חברת דאף ההולנדית בין השנים 1980–1990.
דגם ה-"דאף SB220" יוצא לבריטניה, לניו זילנד ולסינגפור.
דאף 2600 (בהולנדית: DAF 2600), היא משאית כבדה, אשר יוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1962–1972.
עם השקת דגם ה-"דאף 2600", הורכבו בדגם מנועי חברת "ליילנד" הבריטית ("Leyland Motors") מסוג "P680", אשר הוחלפו מאוחר יותר במנועי "דאף", מסוג: "DAF-DK-Motor", ומשנת 1972, מנוע "דאף" מסוג "DKB".
דאף 2800/3300/3600 (בהולנדית: DAF 2800/3300/3600), היא סדרת משאיות כבדות, אשר יוצרו בהולנד על ידי יצרנית המשאיות דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), בין השנים 1974–1994.
דגמי "דאף 2800/3300/3600" מאופייניים על ידי 3 מגבים הממוקמים על שימשת החלון הקדמי.
דאעש – מסע אל מפתנו של השטן הוא ספר מאת צור שיזף על המדינה האסלאמית.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2016, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
הספר, הסוקר את הקמתה והתפתחותה של "המדינה האסלאמית", נכתב בעקבות מסעות של המחבר ברחבי המזרח התיכון.
בספר מתוארת גם האידאולוגיה העומדת בבסיס "המדינה האסלאמית", הגורמים שעומדים מאחוריה והסיבות שהובילו להקמתה ואפשרו את התפתחותה.
במקביל משולבים בספר תיאורים של המחבר על המציאות בשטח לפי עדויות מכלי ראשון.
יצחק מור כתב בביקורת על הספר:
דאסטין מייקל ג'ונסון הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז הכללי של מדינת דקוטה הדרומית מאז 2019. מבחינה גאוגרפית, זהו מחוז הקונגרס הרביעי בגודלו בארצות הברית, והוא כולל את כל שטח המדינה.
ג'ונסון הוא חבר המפלגה הרפובליקנית, וטרם היבחרו לבית הנבחרים היה ראש הסגל של מושל דקוטה הדרומית.
ג'ונסון נולד בפיר שבדקוטה הדרומית.
ב-1995 סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר התיכון ע"ש תיאודור פ.
ב-1999 קיבל תואר ראשון במדע המדינה מאוניברסיטת דקוטה הדרומית וב-2002 קיבל תואר שני (MPA) במינהל ציבורי ומדיניות ציבורית מאוניברסיטת קנזס.
ב-1998 היה מועמד לקבלת מלגת טרומן ובמסגרת זו עבד במחלקת החקלאות של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
ב-2003 עבד ג'ונסון כיועץ מדיניות בכיר של מושל דקוטה הדרומית מייק ראונדס.
ב-2004 התמודד ג'ונסון למושב בוועדת השירותים הציבוריים של דקוטה הדרומית.
לאחר היבחרו לוועדה, נהפך מאוחר יותר לחבר הוועדה הצעיר ביותר בהיסטוריה של המדינה.
הוא נבחר מחדש ב-2010. נוסף על כך, ג'ונסון היה חבר בוועד המנהל של איגוד חברי מועצות השירותים הציבוריים הלאומי.
ב-2007 התמנה ליושב ראש ועדת השירותים הציבוריים של דקוטה הדרומית עד להתפטרותו ב-2011. ב-2010 הוא הוביל משלחת רשמית של מדינת דקוטה הדרומית, שכללה בין היתר את המושל מייק ראונדס ורגולטורים במדינה, אשר נפגשה עם אנשי רשות התקשורת הפדרלית בעקבות דאגת המדינה להשפעת הרשות על ספקים קטנים וכפריים בדקוטה הדרומית.
ב-2011 התפטר מהישיבה בראשות ועדת השירותים הציבוריים לשם מינויו לראש הסגל של מושל דקוטה הדרומית דניס דוגארד .
ג'ונסון כיהן בתפקיד זה במשך ארבע שנים, ובמהלך כהונתו הוא פיקח על משרדי ממשלת דקוטה הדרומית, על יועצי המדיניות של המושל ועל רבים מהפרויקטים והרפורמות של דוגארד.
ב-2014 התפטר מתפקידו כראש הסגל והצטרף לחברה "ואנטייג' פוינט סולושיינס" (Vantage Point Solutions) אשר בסיסה במיטשל.
ג'ונסון עזב את החברה עם היבחרו לקונגרס ארבע שנים מאוחר יותר.
ב-15 בנובמבר 2016 הודיע ג'ונסון על כוונתו להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית כנציג מחוז הקונגרס היחיד של דקוטה הדרומית.
ההודעה הגיעה זמן קצר לאחר שקריסטי נואם, הנציגה המכהנת של דקוטה הדרומית בבית הנבחרים, הכריזה על אי-התמודדותה לקונגרס כדי להתמודד בבחירות לתפקיד מושל דקוטה הדרומית בבחירות 2018. ב-5 ביוני 2018 גבר ג'ונסון על מזכיר המדינה שנטל קרבס ועל איש העסקים וחבר הסנאט של דקוטה הדרומית ניל טפיו.
ביום הבחירות הכלליות שהתקיים בנובמבר, ניצח את טים ביורקמן, שופט בדימוס ומועמד המפלגה הדמוקרטית.
ג'ונסון הושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2019, יום כינוס הקונגרס ה-116 של ארצות הברית.
ב-26 במרץ 2019 נמנה ג'ונסון בין 14 הרפובליקנים שהצביעו עם כל הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים בעד ביטול הוטו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ על צעד הבא לבטל את הכרזתו של הנשיא על מצב חירום לאומי בגבול ארצות הברית–מקסיקו.
ב-30 ביוני 2025 הודיע ג'ונסון על התמודדותו לתפקיד מושל דקוטה הדרומית בבחירות 2026.
דאף XF בהולנדית: DAF XF) היא סדרת משאיות כבדות בתצורת סמי טריילר, אשר מיוצרים בהולנד על ידי יצרנית המשאיות דאף משנת 1997.
"דאף XF" משווקת בישראל על ידי "DAF ישראל".
"דאף XF" מהסדרה הצבאית קרוי "DAF SSC".
הכוחות המזוינים של הולנד רכשו דגם זה .
פיקוד כוח היבשה של כוחות קנדה משתמש בדגם "XF95 טרופקו" לפלטפורמת הובלת הטנקים שלהם שהוחכרו מצבא הולנד.
דאף דאפפודיל (בהולנדית: DAF Daffodil), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), אשר יוצרה בין השנים 1967–1961.
קיבולת מכל דלק - 33 ליטר.
דאף 33 (בהולנדית: DAF 33), היא מכונית משפחתית קטנה, 2 דלתות, שיוצרה בהולנד על ידי יצרנית הרכב דאף, (ראשי התיבות שלה: "מפעל המכוניות של דורן" – Doorne's Automobiel Fabrieken), אשר יוצרה בין השנים 1974–1967.
2 דלתות – מסחרית (3 תצורות: ללא חלונות צד מלבד חלונות צד של תא הנהג, 2 חלונות צד, 4 חלונות צד).
קיבולת מכל דלק – 32 ליטר.
דסטין ניל דיאמונד היה שחקן, במאי, סטנדאפיסט ומוזיקאי אמריקאי-יהודי, שמוכר בעיקר בזכות תפקידו בתור סמואל "סקריץ'" פאוורס לאורך זיכיון הצלצול הגואל.
דיאמונד נולד למשפחה יהודית בעיר סן חוזה שבמדינת קליפורניה בארצות הברית.
אביו לימד אלקטרוניקה דיגיטלית עבור חברת עיבוד מחשבים ואמו הייתה מפעילת מחשבים של חברת פסיפיק בל.
דיאמונד החל לעסוק במשחק בילדותו.
בשנת 1988, כאשר היה בן 11 קיבל תפקיד קטן בסרט "פי ווי הרמן הגדול", המשכו של הסרט המצליח "ההרפתקה הגדולה של פי ווי הרמן".
"שנות הקולג'" בוטל לאחר עונה אחת.
דיאמונד חזר לבית הספר התיכון בו התרחשה התכנית בתור העוזר של המנהל בילדינג בפרקים של "הכיתה החדשה", ונשאר בתוכנית עד לביטולה.
בשנת 2006, דיימונד ביים והוציא קלטת לוהטת משלו.
עם זאת, דיימונד הצהיר בראיון בנושא אצל אופרה ווינפרי שהוא לא באמת היה בקלטת המין; במקום זאת, בקלטת הופיע "כפיל" שלו.
דיאמונד החל לעשות הופעות סטנד אפ אחרי סיום ה"הצלצול הגואל", ומאז ביצע סיבובי הופעות לסירוגין.
הוא הוצג גם במספר תוכניות מציאות, כולל "החוליה החלשה".
דיימונד גם הופיע בכמה הופעות קמע בסרטים שונים.
בשנת 2009 הוא ביצע תפקיד מינורי בסרט "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה".
בשנת 2007 היה דיאמונד חבר בצוות משתתפי העונה החמישית של "סלבריטי פיט קלאב".
במהלך התמודדותו בתוכנית הוא הסתכסך עם מספר רב של משתתפים נוספים.
המתיחות בין דיאמונד לשאר המשתתפים הגיעה לשיא בעימות פיזי בינו לבין מנחה התכנית.
בשנת 2009 פרסם דיאמונד סיפור על צוות השחקנים ואנשי הצוות של "הצלצול הגואל" מנקודת מבטו ששמו "מאחורי הצלצול".
הספר מצייר תמונה לא מחמיאה של רבים מעמיתיו של דיאמונד והתנהגותם השפלה לכאורה מאחורי הקלעים; חלק מהטענות הללו נדחו על ידי עמיתיו של דיאמונד והמבקרים פקפקו באמינותו.
כמו כן, דיאמונד טוען בספר שהוא קיים יחסי מין עם 2,000 נשים, אחת מהן היא סמנכ"לית תוכניות הילדים ברשת NBC, לינדה מנקוסו, שהייתה מבוגרת ממנו ב-18 שנה.
קולגות לשעבר של דיאמונד היו מאוד ביקורתיים כלפי הספר ומארק פול גוסלאר הצהיר כי החוויה שלו בתוכנית הייתה חיובית והוא לא ראה היכן טענות שליליות מהספר התרחשו בפועל על הסט.
מאוחר יותר התייחס דיאמונד לתוכן הספר בדצמבר 2013 על ברשת הטלוויזיה של אופרה וינפרי וטען כי הספר נכתב על ידי סופר צללים שפשוט ראיין אותו וכתב את הספר בהתבסס על תשובותיו.
הוא טען כי חלקים רבים בספר, כמו טענות על קיום יחסי מין עם בני נוער ושימוש בסמים, היו מפוברקים מאמירות שונות שאמר במהלך הראיונות.
דיאמונד הוא גם מוזיקאי והקים להקת מטאל אלטרנטיבית בשם Salty The Pocketknife.
דיאמונד ניגן בס וכתב גם הרבה מהמוזיקה.
זמן קצר לאחר הקלטת אלבומם הראשון, הלהקה התפרקה בגלל חילוקי דעות פנימיים.
באוגוסט 2013 השתתף דיאמונד בעונה ה-12 בתוכנית המציאות "האח הגדול סלבריטי".
הוא הפך לדייר הרביעי שהודח ביום ה-16.
דיאמונד התגורר בפורט וושינגטון, ויסקונסין.
הוא התחתן עם בת זוגו ג'ניפר מיסנר בשנת 2009, אם כי השניים נפרדו מאז.
בשנת 2001 הגיש דיאמונד בקשה לפשיטת רגל בקליפורניה.
ב-13 ביוני 2006 הופיע דיאמונד בתוכנית של הווארד סטרן וביקש מהמאזינים לבקר באתר האינטרנט שלו ולרכוש חולצה.
דיאמונד הצהיר בתוכנית כי הוא מקווה למכור 30,000 חולצות שעליהן נכתב "שילמתי 15.00 דולר כדי להציל את ביתו של סקריץ'" כדי לגייס 250 אלף דולר ולהימנע מעיקול ביתו.
ב-26 בדצמבר 2014 נעצר דיאמונד בוויסקונסין, בגין החזקת סכין, שלכאורה שלף במהלך קטטה בבר בה נדקר אדם.
אמנדה שוץ, ארוסתו, שהתמודדה גם עם אישום ביחס לאירוע, נמצאה אשמה ונקנסה על סך 500 דולר.
ב-29 במאי 2015 הורשע דיאמונד בשתי עבירות, כשהוא נושא נשק מוסתר והתנהגות מסוכנת.
הוא נמצא זכאי באשמה החמורה ביותר, סיכון ביטחון הציבור.
ב-25 ביוני 2015 נידון דיאמונד לארבעה חודשי מאסר.
הוא נכלא לשלושה חודשים ושוחרר על תנאי.
קצין המבחן של דיאמונד קבע כי הפר את התנאים, והוא נעצר במאי 2016.
דיאמונד הלך לעולמו ב־1 בפברואר 2021 בגיל 44 לאחר מאבק במחלת הסרטן.
2009: אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה
דאסו מיסטר היא סדרת מטוסי קרב-הפצצה שפותחה בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 על ידי יצרנית המטוסים הצרפתית דאסו.
המטוס הבולט בסדרה היה דאסו מיסטר IV.
המטוס הראשון בסדרת מטוסי דאסו מיסטר, מיסטר I, היה מטוס אוראגן עם כנפיים משוכות לאחור בזווית של 30 מעלות.
דגם הייצור הראשון נקרא מיסטר IIC והוא טס לראשונה ביוני 1954. חיל האוויר הצרפתי רכש 150 מטוסים מדגם זה, ואלו נמסרו לו עד 1957 ושמשו כמטוסי אימון.
דגם זה הוצע לחיל האוויר הישראלי והוזמן על ידו, אך לבסוף הוחלף בדגם המתקדם יותר, מיסטר IV.
דאעש: אויבי האנושות הוא סרט הינדי המבוסס על טרור.
הרקע של הסרט מדבר רבות על תפקודה של המדינה האסלאמית, כקבוצת טרור שמבצעת הרס ברחבי העולם.
הסרט מתאר את חשיבותו העצומה של האסלאם בצורתו הטהורה ביותר ומתריס על האסלאם שמוצג על ידי אלמנטים אנטי-חברתיים בעולם שלנו.
וירג'יל ריילי ראנלס ג'וניור , הידוע יותר בשם הבמה ובכינוי שלו "החלום האמריקאי" דאסטי רודס ("The American Dream" Dusty Rhodes) היה מתאבק אמריקאי, שהופיע בארגוני ההיאבקות NWA וה-WWF (לימים WWE).
רודס נחשב כאחד שהשפיע על עסק ההיאבקות הבידורית, כשדמותו אופיינה כאדם החולם את חלומו של כל אמריקאי.
רודס היה שלוש פעמים אלוף העולם במשקל כבד של NWA, ובמהלך שהותו בארגון ההיאבקות WCW הוא היה אלוף ארצות הברית במשקל כבד ומספר פעמים אלוף הטלוויזיה העולמי, אלוף הזוגות ואלוף השלשות.
בנוסף, הוא זכה במספר מרובה של אליפויות מחוזיות והוא אחד מתוך שבעה מתאבקים אשר הוכנסו להיכלי התהילה של ה-WWE, WCW, ההיאבקות המקצועית ומגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter.
בניו, דאסטין וקודי, המשיכו את מורשתו והפכו אף הם למתאבקים.
לאחר פרישתו מהיאבקות, הוא ערך מספר הופעות על המרקע בתוכניות ה-WWE ואף עבד כמפיק במחלקת הפיתוח של הארגון NXT.
לקראת סוף חייו, רודס סבל ממחלות כליה.
ב-10 ביוני 2015, פרמדיקים הגיבו לקריאה שקיבלו לביתו של רודס באורלנדו, פלורידה, לפיה הוא נפל.
הם הובילו אותו לבית חולים סמוך, שבו הוא נפטר יממה לאחר מכן.