tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שנתיים בבית הספר היסודי ברייזה, הוא נשלח לגימנסיה בקאסטלפרנקו, ונטו.
ג'וזפה היה התלמיד המצטיין בכיתה שלו בבית הספר התיכון.
כשהיה בן 11, הוא אמר לאביו שהוא רוצה להיות כומר.
אביו, בעזרתו של כומר הקהילה המקומי שלהם, שלח את ג'וזפה לבית ספר תיכון קתולי ידוע במרחק של כעשרה קילומטרים מחוץ לעיירה.
ג'וזפה סיים את לימודיו הראשון בכיתתו בתיכון בגיל 15 ומיד נכנס לסמינר קתולי בפדובה.
הוא סיים את הסמינר הראשון בכיתתו בשנת 1858 והוסמך לכומר, דון סארטו.
הוא הוקצה לטומבולו, כפר חקלאי, כעוזר כומר במשך תשע שנים.
סארטו הקפיד על כל פועלו והיה מסור להטפה דתית ובעיקר לחינוך של צעירים.
כילד המבוגר ביותר ממשפחה ענייה ורבת ילדים, הוא ניחן ביחס מיוחד לנוער העני בקהילה שלו.
הוא קידם תוכנית חינוכית לצעירים לאחר בית הספר בטומבולו כדי לעזור לילדים ללמוד יותר על אמונתם ולפתח את כישורי הקריאה והכתיבה שלהם.
הוא גם התחיל תוכנית דומה שנערכה בין הערבים למבוגרים בעקבות התמיכה בתוכנית המקורית לצעירים.
לפיוס העשירי מיוחס לעיתים קרובות פיתוח היסודות של קטכיזם מודרני ותשתיות חינוך מבוגרים שעדיין מתקיימות בקהילות קתוליות כיום.
בשנת 1867 הוא היה כומר הקהילה בסלצאנו.
הוא נודע בסיוע לחקלאים עניים ובעלי חוות בקר.
הוא עזר לממן בתי ספר ותמך כספית בבית החולים המקומי כאשר התפרצות מגפת הכולרה פגעה בבני הקהילה שלו.
סארטו זכה לכינוי "מכונה בתנועה מתמדת ("Perpetuun Mobile") על פועלו.
ב-1875 הוא מונה לקאנון בטרוויזו בידי הבישוף העירוני.
בשנת 1884 הוא מונה לבישוף מנטובה.
כבישוף, הוא עודד כמרים משכילים ונמרצים.
סארטו אימץ את שיטות ההוראה והפילוסופיה התאולוגית של תומאס אקווינס, שבה דגל במשך כל חייו.
בתוך שש שנים, הפך מחוז מנטובה הדל לדיוקסיה תוססת של הכנסייה.
ב-1893 הוא מונה לארכיבישוף ולפטריארך ונציה.
במקביל מינה אותו האפיפיור לאו השלושה-עשר לחשמן.
סארטו שב במהרה לעיירת הולדתו רייזה כדי לחגוג מיסה עבור אמו, משפחתו וחבריו.
אמו נפטרה זמן קצר לאחר שעזב לוונציה.
בעודו חשמן, סארטו המשיך לעודד קידום של מערכות החינוך ובמקביל גם גייס כסף לחולים.
בשנת 1903 מת האפיפיור לאו השלושה עשר, וסארטו נבחר, בעל כורחו, לאפיפיור במקומו לאחר כנס בן ארבעה ימים שבמהלכו זכה ב-55 קולות מתוך 60. אחד מצעדיו הראשונים בתפקידו היה לבטל את זכות הווטו של השליטים על החלטות הבחירה של הקרדינלים בקונקלווה (Jus exclusivae).
זאת לאחר שבחירתו של מריאנו רמפולה, פפאביל (מועמד לאפיפיורות) שנבחר כדין לפני סארטו, נפסלה בווטו שהטיל פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ופתחה את הדרך לבחירתו של סארטו כאפיפיור.
הכתרתו התקיימה ב-9 באוגוסט 1903 והוא אימץ את השם "פיוס העשירי".
בתקופת כהונתו, האפיפיור פיוס היה פחות רשמי ויותר נגיש מקודמיו למאמינים שרצו לפגוש בו.
הוא הזמין כמרים לארוחת ערב בוותיקן בכל ערב ולעיתים קרובות התגנב מהוותיקן דרך מעברי הגן כדי לבקר חולים בבתי חולים מקומיים.
הוא שיפר את מערכות הגיבוש של הכמרים, הנהיג רפורמות בהתנהלות מערכת הליטורגיות והתעקש על הטפה איכותית מהכמרים והבישופים שפעלו תחתיו.
הוא ביצע מודרניזציה של החוק הקנוני והנהיג למדנות מתקדמת דרך המכון התנכי ברומא בהנחיית מסדר הישועים, עמו פעל לקדם הסדר בעקבות הקרע ששרר בין הממסד הישועי לבין הנהגת הכנסייה הקתולית.
האפיפיור פיוס העשירי גם הוריד את הגיל המתבקש מצעירים להנחות סעודות בכנסייה ונלחם נגד ה"מודרניזם", תורה תאולוגית שהחלה מתפתחת בתוך הכנסייה הקתולית שהוא ראה בה כפירה ובה שילוב של מוטיבים המופיעים באתאיזם.
הוא הטיף בכוח נגד מלחמה ואלימות ומסופר כי היו לו חזיונות לפיהם תפרוץ מלחמה גדולה ב-1914 שתוביל להרג אנשים חפים מפשע רבים, תיאור מדויק של מלחמת העולם הראשונה.
האפיפיור פיוס העשירי תמך בקהילות מהגרים קתולים מאירופה שברחו לאמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית.
הוא הקים דיוקסיות חדשות רבות ומינה בישופים חדשים ביבשת אמריקה.
פיוס העשירי נודע כאפיפיור שמרן שהתנגד לכל רוח של קדמה בחיי הכנסייה.
בתקופתו קובצו לראשונה החוקים המשפטיים של הכנסייה הקתולית בכרך אחד.
היה הראשון שהתגייס לסייע לנפגעי רעידת האדמה בעיר מסינה בשנת 1908, כאשר שיכן בארמון האפיפיור את עשרות המשפחות שנותרו חסרות בית.
בשנה האחרונה לחייו העביר דרשות דתיות לקהילות שונות, בעיקר קהילות עניות וקהילות שרבים מחבריהן היו לקו במחלות חשוכות מרפא.
פיוס נקט בעמדה פושרת לקראת הרפורמות החברתיות של קודמו לאו השלושה עשר, והחליט להתרכז בבעיות השליחים ולהפוך את ההגנה על הכנסייה הרומית קתולית למטרה העיקרית שלו בכהונתו כאפיפיור.
שלושה היבטים של מדיניותו עוררו מחלוקת מרה במיוחד: דיכוי המודרניזם, תנועה אינטלקטואלית עכשווית המבקשת לפרש מחדש את ההוראה הקתולית המסורתית לאור התיאוריות הפילוסופיות, ההיסטוריות והפסיכולוגיות של המאה ה-19; תגובתו נגד האידאולוגיה העולה של דמוקרטיה-נוצרית; ויחסו להפרדת הדת מהמדינה המוחלטת ברפובליקה הצרפתית השלישית.
במהלך כהונתו כאפיפיור קידם פיוס העשירי סדרת רפורמות במנהל הכנסייה ובדוקטרינה התאולוגית, זאת לצד התנגדות לכל סטייה מן העמדה השמרנית חסרת הפשרות בה נקט.
בנוסף לכף הוסיף האפיפיור לאגד את שלל קובצי המשפטים הקתולים המבוססים תאולוגית לכדי קובץ אחיד, 'הקטכיזה של הדוקטרינה הנוצרית' (Catechismo della Dottrina Cristiana), המוכרת יותר בכינוי 'הקטכיזה של הקדוש פיוס העשירי'.
במסגרת הרדיפה שהנהיג נגד כל התנועות הדתיות שקראו לליברליזציה מסוימת במערכת הדתית הקתולית הקיימת, פיוס העשירי הכניס מספר ספרים חדשים לשורות רשימת הספרים האסורים .
בסדרת כתבים שפרסם, דחה לחלוטין את התורות המודרניסטיות והציע דרכי פעולה של הכנסייה להכחדתן.
הוא גם דחק לציות מיידי לתוכנית הצנזורה הקפדנית שלו.
ב-1 בספטמבר 1910, הוא הורה לכל המורים בסמינרים ואנשי דת לפני הסמיכה להישבע בגנות המודרניזם ולתמוך בכתביו.
כאפיפיור החל פיוס לפרסם דרך דרשותיו את אמונתו בחשיבות של טקס הסקרמנט.
לאורך חייו דגל באמונה לפיה הליכה לקהילה והזדהות דתית עמה לעיתים קרובות היא אחת הדרכים שבהן אדם יכול להיות הכי קרוב לאלוהים.
פיוס הרגיש בתוקף שככל שאדם יכול לקבל את הסקרמנט הראשון שלו, כך ייטב.
אמונה והערכה זאת היא שהובילה את פיוס לחוקק חוק שהפך את גיל ההשתתפות המינימלי בסעודת סקרמנט לשבע שנים.
כמה מהנחיותיו, על אף שהוחלפו על ידי התפתחויות חברתיות-דתיות מאוחרות יותר, סימנו אותו כאחד ממבשרי הפעולה הקתולית - כלומר, ארגון ההדיוטות לשיתוף פעולה מיוחד וישיר בעבודת השליחים של הכנסייה.
גזירותיו האאוכריסטיות הקלו על התקנות המסדירות את הקהילה היומית, והחייאתו של שיר המישורים הגרגוריאני וגיבושה מחדש המערכת הליטורגית היו לרפורמות חשובות בפעילות האחידה של הכנסייה הקתולית.
החלטתו להתאים ולסדר את החוק הקנוני הובילה לפרסום הקוד הקאנוני החדש בשנת 1917, תחת כהונת יורשו, בנדיקטוס החמישה עשר.
הארגון מחדש של הקוריה (Curia) והרפורמה הנרחבת בתוך הממשל המרכזי של הכנסייה, הפכו לחלק עיקרי בתוך מורשתו.
הוא התנגד למגמה שהתקיימה בשעתו במדינות אירופה לפיה נוצרים הגיבו נגד דוקטרינות של חומרנות על ידי הקמת תנועות חברתיות משלהם או קבוצות פעולה עממיות.
לפיכך, הוא גינה רשמית את תנועת הפעולה העממית של הכומר האיטלקי רומולו מורי ב-1903 ואת תנועת סילון של הכומר הליברלי הנוצרי מארק סנגנייה שישב בצרפת.
תנועת הסילון פרשה מהכנסייה הקתולית בעקבות המאבק שנוצר.
עם עלייתו של פיוס לכדי אפיפיור, ההפרדה בין הכנסייה והמדינה בצרפת כבר הייתה גלויה, והקרע התרחש על רקע אנטי-קלריקליזם שגאה בצרפת.
ב-1905 הפרידה ממשלת צרפת רשמית את הכנסייה מהמדינה, מהלך שאותו גינה פיוס ב-11 בפברואר 1906. רוב הבישופים הצרפתים היו מוכנים לשתף פעולה עם החקיקה הצרפתית החדשה, ששמרה על חלק רחב מהאינטרסים החומריים של הכנסייה, אבל פיוס דחה את הפשרה.
מלחמת העולם הראשונה, פטירה וקאנוניזציה
מזכיר המדינה של הוותיקן תחת פיוס העשירי, החשמן רפאל מרי דל ואל, העיד כי, כבר בשנים 1911 ו-1912, פיוס שוחח איתו תדירות על הסכסוך המתקרב בין המעצמות.
בספרו 'זכרונותיו של האפיפיור פיוס העשירי', כתב החשמן דל ואל כי 'בכמה הזדמנויות במהלך השנים הללו, ארבע או חמש פעמים לזכרוני, כשנכנסתי לחדרו לפגישת הבוקר שלי בשעה תשע, הוד קדושתו היה פותח בשיחה בהערה הבאה: "הוד רומו, הדברים הולכים ומחמירים...
בריאותו התדרדרה במקביל לאירועי משבר יולי ופרוץ מלחמת העולם הראשונה, שהשפיעה על כך שלקה במלנכוליה.
מאז פרוץ המלחמה יצא פיוס במאמצים דיפלומטים כדי לבלום את הסכסוך.
בהנחייתו, הממסדים הדיפלומטים האפיפיורים פעלו לגשר לקראת ניהול של משא ומתן על השלום אך הכל היה לשווא.
ב-2 באוגוסט 1914, שלח האפיפיור את תביעתו האחרונה לקתולים בכל העולם להתפלל לשלום, ובתביעה הודגש הייאוש שלו מפני הבאות.
ב-15 באוגוסט, פיוס העשירי, שזה מספר ימים היה סהרורי, לקה בהצטננות.
רופאיו האישיים המליצו לו לנוח למספר ימים.
עם זאת, שני לילות לאחר מכן, האפיפיור סבל מחום גבוה וסבל מכאבים.
החום הדאיג את הצוות הרפואי של הוותיקן.
הוא אובחן כחולה בדלקת ריאות.
הוא נפטר במהלך ליל 20 באוגוסט 1914, שעות ספורות לאחר פטירתו של מנהיג מסדר הישועים, פרנץ חאווייר ורנץ (אנ').
בחייו וגם לאחר פטירתו הייתה אהדה יוצאת דופן כלפי פיוס העשירי ונפוצו שמועות מיסטיות על יכולות על-טבעיות שניחנו אצלו.
שמועות על תרופות מופלאות החלו להתפשט ברחבי רומא לאחר שאנשים ביקרו אותו.
עוד בחייו נטען כי מספר ניסים נערכו בחסותו.
שתי נזירות שנרפאו באמצעות תפילות לאפיפיור לאחר פטירתו הובילו לתהליך בירוכו ולקאנוניזציה שלו, שלפיה היה לקדוש הנצרות הקתולית.
תהליך הקאנוניזציה שלו נערך במהלך בתקופת כהונתו של האפיפיור פיוס השנים עשר.
עם הפיכתו לקדוש נוצרי הועבר ארון הקבורה שלו למתחם מתחת לבזיליקת פטרוס הקדוש.
בהמשך נקברו לצידיו האפיפיורים יוחנן העשרים ושלושה ויוחנן פאולוס השני.
ב-21 בינואר 1904 הגיע הרצל לרומא.
כעבור יומיים נפגש הרצל עם האפיפיור פיוס העשירי.
לאחר הביקור הרצל כתב ביומנו:
אגודת הקדוש פיוס העשירי נוסדה ב-1970 בידי הארכיבישוף מרסל לפבר ב-1970 כתגובה שמרנית נגד ההחלטות הליברליות שהתקבלו בוועידת הוותיקן השנייה (שקראה למודרניזציה ופתיחות בכנסייה כולל דיאלוג בין הכנסייה הקתולית והנצרות האורתודוקסית והפרוטסטנטית וביטול האשמת היהודים ברצח ישו).
פטרון האגודה נבחר להיות פיוס העשירי מכיוון שנודע בשמרנותו האדוקה ובהתנגדותו לכל רפורמה.
ב-30 ביוני 1988, יחד עם בישוף ברזילאי, קידש לפבר ארבעה בישופים: טריסייה דה מלרי (Tissier de Mallerais), אלפונסו דה גלרטה (Alfonso de Galarreta), ברנרד פליי (Bernard Fellay) ומכחיש השואה ריצ'רד ויליאמסון.
בינואר 2019 נציבות Ecclesia Dei בוותיקן סופחה לתוך הקונגרגציה לדוקטרינה של האמונה, הלא היא האינקוויזיציה.
האפיפיור פיוס השביעי כיהן כאפיפיור מ-14 במרץ 1800 ועד מותו.
נולד בשם ברנאבה ניקולו מריה לואיג'י קיאראמונטי (Barnaba Niccolò Maria Luigi Chiaramonti).
רוב תקופת כהונתו עמדה בסימן יחסיו עם צרפת של נפוליאון בונפרטה.
התחנך במנזר בנדיקטיני, קיבל עליו את נדרי הנזירות בגיל 14 ובגיל 23 היה לכומר והתרכז בלימודי תאולוגיה.
ב-1776, עם בחירת בן משפחתו לאפיפיור פיוס השישי החלה התקדמותו המהירה בהיררכיית התפקידים בכנסייה.
ב-1796 פלשו הצרפתים בפיקודו של נפוליאון לאיטליה, ובחורף 1797 נאלץ האפיפיור פיוס השישי לחתום על שלום טולנטינו.
האפיפיור פיוס השישי, שלא הסכים לוותר על ריבונותו על שטחים אלה, נלקח כאסיר לוואלנסיין בצרפת ומת שם ב-29 באוגוסט 1799.
הרפובליקה הרומית התקיימה מספר מועט של חודשים.
בקיץ 1799 הצליחו צבאות הקואליציה השנייה בראשות האוסטרים והרוסים להביס את הצבא הצרפתי באיטליה.
עקב הקרבות על רומא לא ניתן היה לכנס קונקלווה בעיר.
ב-30 בנובמבר 1799 התכנסה קונקלווה במנזר סט.
ג'ורג'ו בוונציה, בחסות פרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
הייתה זו הקונקלווה האחרונה שהתקיימה מחוץ לרומא.
רק 34 קרדינלים נכחו במועצה הבוחרת, המספר הקטן ביותר מאז 1513 (אז נכחו בקונקלווה 31 קרדינלים).
בחירתם של שני קרדינלים שזכו לרוב נפסלה באמצעות זכות וטו של הקיסר המארח (Jus exclusivae).
עם זאת, מועמדו של הקיסר, הקרדינל אלסנדרו מטיי, לא זכה ברוב הדרוש.
לאחר 105 ימים של מבוי סתום נבחר לבסוף קיאראמונטי לאפיפיור פיוס השביעי, כמועמד של פשרה.
האפיפיור הוכתר ב-21 במרץ 1800 בטקס עגום, כאשר הוא נושא על ראשו כתר עשוי עיסת נייר, כיוון שכל תשמישי הקדושה נשארו ברומא.
בהמשך יצא בספינה אוסטרית רעועה לפזארו ומשם לרומא.
אולם, באותה עת כבש נפוליאון מחדש את איטליה.
ביוני 1800 העביר נפולאון את השליטה במדינת האפיפיור בממדיה המוקטנים לפיוס השביעי.
פיוס השביעי מינה מייד את הקרדינל ארקולה קונסלווי למזכיר מדינת האפיפיור ושלח אותו לצרפת, על מנת להשיג הסכם עם נפולאון לשם החזרת מעמדה של הכנסייה בצרפת ושטחי הכיבוש שלה באירופה.
ב-1801 נחתם בפריז הסכם בו הוכרזה הכנסייה הקתולית כדת המדינה של צרפת (מעמד אותו ביטלה המהפכה הצרפתית) והוחזרו לה חלק מסמכויותיה, אך נפולאון שמר את הזכות למנות אנשי כמורה.
שנה לאחר מכן הסכים האפיפיור בלית ברירה לכך שנפולאון יכתיר את עצמו לקיסר.
ב-1808 פלשו הצרפתים שוב למדינת האפיפיור משום שפיוס השביעי סירב לסגור את נמליו בפני ספינות אנגליות.
באותה שנה שלל נפולאון את עצמאותה של מדינת האפיפיור, הפך אותה למחוז קיסרי והעניק את התואר "מלך רומא" לבנו, נפוליאון השני, שנולד ב-1811. כמו כן הגלה את פיוס השביעי מרומא לסאבונה.
שנה לאחר מכן סירבו האפיפיור ו-13 קרדינלים, בהם מזכיר המדינה, לאשר את גירושי נפולאון וז'וזפין ולאשר את נישואיו למארי לואיז.
יחסו המבזה של נפולאון לאפיפיור עורר את חמתם של מיליוני צרפתים קתולים, שנדרשו לנאמנות כפולה, לכתר (הקיסר) ולכס (האפיפיור).
לפיכך, בניסיון לרצות את האפיפיור וליישר את ההדורים נועדו פיוס השביעי ונפולאון בטירת פונטנבלו, שם נחתם ב-1813 הקונקורדט של פונטבלו שהחזיר לכנסייה ולאפיפיור מספר סמכויות, אך לא את עצמאותה של מדינת האפיפיור.
אולם עד מהרה הגיע גם שלטונו של נפולאון לקיצו.
בקונגרס וינה (1815) הצליח נציג האפיפיור, הקרדינל מזכיר המדינה ארקולה קונסלווי, לשכנע את הקונגרס לאשר את הקמת מדינת האפיפיור מחדש בממדיה הקודמים, למעט אביניון ורוזנות ונסן שנשארו חלק מצרפת ושטחים מצפון לנהר הפו באיטליה שהועברו לשליטת האוסטרים.
ב-7 באוגוסט 1814, פרסם פיוס השביעי את הבולה "Sollicitudo Omnium Ecclesiarum" ("דאגת כל הכנסיות") שבה החזיר את מסדר הישועים לפעולה, לאחר שלא היה פעיל כארבעים שנה.
פיוצ'ר בס הוא סגנון מוזיקה אלקטרונית שהתפתח בבריטניה, בארצות הברית, בסין וביפן בתחילת שנות האלפיים.
פיוצ'ר בס מורכב ברובו מצלילים ומקצבים המזכירים או מיוצרים בידי סינתיסייזר.
הסגנון מורכב מבאס ליין קשה, ולרוב מתאפיין בקצב של 120–140 פעימות לדקה.
בנוסף, הסגנון לרוב מתאפיין בגלים מסוריים (גל שן מסור) וגלי קול מרובעים.
הפיוצ'ר בס מכיל צלילים עדינים יחסית לסגנונות EDM אחרים ובעל טון גבוה.
הפיוצ'ר באס מכיל אלמנטים של סגנונות מוזיקה אלקטרונית אחרים, כגון טראפ, פוטוורק וגראז' בריטי.
הפיוצ'ר באס מהווה אחד מהשלבים בהתפתחותו של סגנון פוסט-דאבסטפ.
הפיוצ'ר באס אינו סגנון המאופיין עם מוזיקת הפופ והמיינסטרים.
הוא מהווה מוזיקת שוליים ולרוב מושמע בידי דיג'יאים ויוצרי מוזיקה אלקטרונית.
עם זאת, ישנן חברות הוצאת מוזיקה אלקטרונית, כגון Monstercat, המוציאות טרקים של פיוצ'ר בס.
מסלול המרוצים פיוראנו הוא מסלול מרוצים הנמצא בבעלות חברת פרארי ומשמש לפיתוח ובחינה של דגמי החברה.
המרוץ נמצא בעיירה פיוראנו, בסמוך למראנלו.
המסלול נבנה בשנת 1972. אורכו המקורי עמד על 3,000 מטרים ורוחבו 8.4 מטרים.
בשנת 1992 נוספה למסלול פניית שיקיין (Chicane), שהאריכה את המסלול ב-21 מטרים.
בשנת 1996 עבר המסלול שיפוץ מקיף.
מהירות הנסיעה הממוצעת של רכבי פורמולה 1 עומדת על 160 קמ"ש והמהירות הגבוהה ביותר שהושגה היא 290 קמ"ש.
כמסלול המשמש לבחינה של רכבים הוא מתאפיין במגוון רחב של פניות החל מפנייה בקוטר 370 מטרים וכלה בפנייה בקוטר 13.71 מטרים.
מגוון הפניות מאפשר לחברה לדמות את הפניות הקיימות במסלולי המרוץ השונים.
המסלול מאובזר בסנסורים המאפשרים מדידה טלמטרית ומכשור לבחינת צמיגים (Skidpad).
בשנת 2001 הותקנה מערכת השקיה, המבוססת על שמונה בורות מים בהם נאספים מי גשמים.
המערכת מאפשרת לבוחנים לדמות נהיגה בתנאי מסלול רטוב.
לקוחות החברה יכולים לבחון דגמים חדשים על גבי המסלול.
דגם הפרארי 599 GTB פיוראנו נקרא על שם המסלול.
לצד המסלול נמצא ביתו של אנצו פרארי, בית בו התגורר מיום פתיחת המסלול ועד למותו בשנת 1988.
זמני ההקפות המהירים ביותר במסלול
השיאים מעודכנים לתאריך 17 בנובמבר 2016
פיוס אוגוסט, דוכס בבוואריה (; 1 באוגוסט 1786 - 3 באוגוסט 1837), היה דוכס בווארי מבית ויטלסבאך אשר היה סבה של אליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי"), וסבא רבא של אליזבת מבוואריה, מלכת הבלגים.
פיוס אוגוסט נולד בלנדסהוט שבנסיכות הבוחר מבוואריה ב-1 באוגוסט 1786, לוילהלם, דוכס בבוואריה ומריה אנה מצווייבריקן-בירקנפלד, בתם של פרידריך מיכאל, רוזן פפאלץ-צווייבריקן-בירקנפלד ומריה פרנצסקה, רוזנת פפאלץ-זולצבאך.
בצעירותו התגייס פיוס אוגוסט לצבא הבווארי, ומאוחר יותר מונה למפקד רגימנט הרגלים הבווארי ה-8 בביירוית, והועלה לדרגת גנרל מיור.
ב-26 במאי 1807 התחתן פיוס אוגוסט בבריסל עם אמלי לואיזה, נסיכת ארנברג, בתם של לודוויג מריה, דוכס ארנברג ומארי אדלייד ז'ולי דה מאלי, ממנה נולד לו בן אחד:
פיוס אוגוסט ואשתו לא כל כך התעניינו בחינוך ילדם מקסימיליאן, והוא חונך בעיקר על ידי סבו וילהלם, דוכס בבוואריה.
פיוס אוגוסט אהב לטייל ברחבי העולם, ובשנת 1815 קיבל תואר חבר כבוד של האקדמיה הבווארית למדעים.
ב-3 באוגוסט 1837 מת פיוס אוגוסט בביירוית, שבה חי רוב ימיו.
פיוס השמיני , היה אפיפיור מ-31 במרץ 1829 ועד מותו.
שמו לפני הכתרתו היה פרנצ'סקו סבריו קסטיליוני (Francesco Saverio Castiglioni).
בתקופתו התרחשה האמנציפציה הקתולית בבריטניה שאותה קידם בברכה, ומהפכת יולי בצרפת שאותה קיבל בחוסר רצון.
קסטיליוני נולד כבנם השלישי מבין שמונת ילדיהם של הרוזן אוטאביו קסטיליוני ואשתו סנזיה גיזלירי, ובצעירותו למד באוניברסיטת בולוניה לימודי משפט קאנוני, ולאחר סיום לימודיו בשנת 1785 הוסמך לכמורה.
ב-11 באוגוסט 1800 מונה לבישוף של מונטאלטו דה מארקה, ובשנת 1808 נעצר ונלקח למילאנו, לאחר שסירב להישבע אמונים לנפוליאון או לממלכת איטליה הנפוליאונית.
בהמשך הוא הועבר לפאביה ולמנטובה, ובשנת 1813 הועבר לטורינו, ובשנת 1814 שוחרר ממאסרו וחזר למשרתו, תוך שהוא מקבל את ברכתו של האפיפיור פיוס השביעי.
בשנת 1816 הוא מונה לקרדינל, ובהמשך מילא תפקידים בכירים בכנסייה.
קסטיליוני היה בן טיפוחיו של פיוס השביעי, ששאף להביא לידי כך שייבחר כיורשו, אולם לאחר מותו של הלה בשנת 1823 נבחר לאפיפיור אניבלה (חניבעל) דלה גנגה, שנטל את השם לאו השנים עשר.
בשנת 1829 מת לאו השנים עשר, וקסטיליוני נבחר כאפיפיור במקומו, על אף בריאותו השברירית, וב-5 באפריל 1829 הוכתר על ידי הקרדינל ג'וזפה אלבני, תוך שהוא נוטל את השם פיוס השמיני.
פיוס השמיני גינה את התרגומים החדשניים לתנ"ך, התנגד לשינויים באירלנד ובפולין שהיו מדינות קתוליות, וקיבל בהשלמה את נישואי התערובת בין קתולים לפרוטסטנטים, אם כי אמר שהנישואים יהיו מבורכים רק אם הילדים יתחנכו כקתולים.
בתקופתו התרחשה האמנציפציה הקתולית בבריטניה שאותה קידם בברכה, ומהפכת יולי בצרפת שאותה קיבל בחוסר רצון, אך לבסוף הוא הכיר בלואי פיליפ, מלך הצרפתים כמלך צרפת, ואף התיר לו להשתמש בתואר "Roi Très Chretien", שפירושו הוד מלכותו האדוק ביותר.
פיוס השמיני ערך שלושה טקסי קונסיסטוריה, שבהם העלה שישה בישופים לדרגת קרדינל, בנוסף הוא הכיר בקידושם של שני קדושים, שעליהם הכריז פיוס השביעי, וכן הוא העניק לברנאר מקלרבו את התואר מורה הכנסייה.
פיוס השמיני גם התיר נטילת ריבית מתונה, על ידי קבלת הרווח שהתקבל מההשקעות שנעשו בכספי ההלוואה.
במהלך רוב תקופת כהונתו מצבו הבריאותי של פיוס השמיני היה ירוד ביותר, וב-30 בנובמבר 1830 הוא מת בארמון קווירינאלה, וליורשו נבחר האפיפיור גרגוריוס השישה עשר.
נייואדיוס דאמון וילבורן (נולד ב-20 בנובמבר 1983) המוכר בשם הבמה שלו, פיוצ'ר (Future), הוא ראפר, זמר, כותב שירים ומפיק מוזיקלי אמריקאי.
פיוצ'ר נחשב לאחד מחלוצי השימוש במאמבל (ראפ מלמול) במוזיקת הטראפ, ומשתמש באוטו-טיון גם כדי לשיר וגם כדי לשנות את קולו כשהוא עושה ראפ.
פיוצ'ר הוא אמן המוזיקה הראשון שהוציא שני אלבומים שהגיעו היישר אל המקום ראשון במצעד הבילבורד 200 שבוע אחר שבוע מאז 1968.
פיוצ'ר נולד וגדל באטלנטה והחל לעסוק במוזיקה כחלק מהקבוצה דאנג'ן פאמילי, שם כונה "The Future".
לאחר שהקליט מספר מיקסטייפים ב-2010 ו-2011, חתם פיוצ'ר באפיק רקורדס ו-A1 רקורדינגס, חברות תקליטים גדולות שעזרו לו להקים חברת תקליטים משלו בשם פריבנדז.
באפריל 2012 הוא הציא את אלבום הבכורה שלו, Pluto, שקיבל שבחים מהמבקרים.
באפריל 2014 יצא האלבום השני שלו, Honest, שזכה להצלחה מסחרית רבה.
בסוף 2017, פיוצ'ר הוציא את המיקסטייפ Super Slimey, ביחד עם הראפר יאנג ת'אג, שהגיע היישר אל המקום שני בבילבורד 200 בארצות הברית.
ב-2018 הוציא מיקסטייפ משותף נוסף יחד עם הראפר ג'וס וורלד בשם Wrld on Drugs, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2019 הועמד פיוצ'ר לשני פרסי גראמי בטקס פרסי גראמי ה-61 על השיר "King's Dead", שביצע יחד עם קנדריק לאמאר, ג'יי רוק וג'יימס בלייק, בקטגוריות "ביצוע הראפ הטוב ביותר" ו"שיר הראפ הטוב ביותר", וזכה בראשונה.
באותה השנה, הוציא את אלבומו השביעי The Wizrd, שזכה לשבחים מהמבקרים והיה לאלבומו השישי שהגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200.
בשנת 2020 הוציא פיוצ'ר את הסינגל "Life Is Good" יחד עם דרייק, שהגיע למקום השני במצעד הבילבורד הוט 100 והפך לשיר של פיוצ'ר בעל המיקום הגבוה ביותר במצעד.
הסינגל נכלל באלבומו השמיני, High Off Life, שיצא ב-15 במאי 2020 והגיע אף הוא למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. באותה השנה, הוציא אלבום משותף עם הראפר ליל עוזי ורט בשם Pluto x Baby Pluto.
בשנת 2022 הוציא את אלבומו התשיעי, I Never Liked You, מתוכו יצא הסינגל "Wait for U" בהשתתפות דרייק וטמס, שהגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100.
במרץ 2024 יצא אלבומו המשותף עם המפיק מטרו בומין, We Don't Trust You.
בספטמבר 2024, פיוצ'ר הכריז על פרויקט בשם Mixtape Pluto, שצפוי לצאת ב-20 בספטמבר 2024. פיוצ'ר חשף את עטיפת המיקסטייפ בפוסט באינסטגרם וגם הוציא טריילר לשיר "Too Fast".
שיתוף פעולה עם טראוויס סקוט בשם "South of France" מופיע ברשימת השירים הסופית של המיקסטייפ, לאחר שסקוט פרסם סרטון של השניים יחד על סירה עם המפיק סאות'סייד.
בכך, פיוצ'ר הוא אמן הסולו שהצליח להשיג שלושה אלבומים במקום הראשון במצעד הבילבורד 200 הכי מהר מאז תחילת פרסומו על בסיס שבועי.
עם צאת האלבום, כל 17 השירים מתוך הפרויקט נכנסו למצעד ההוט 100 של בילבורד.
בכך פיוצ'ר הגיע ל-217 שירים שנכנסו למצעד במהלך הקריירה שלו, ועבר את שחקני Glee (207), והוא במקום השלישי בהיסטוריה, אחרי דרייק (338) וטיילור סוויפט (264).
פיונית (מכונה גם פלאונדר) הוא שם עממי לא-טקסונומי לדגים בני סדרת הסוליתאים, להם גוף שטוח במיוחד עם ראש א-סימטרי ושתי עיניים בצד האחד של הראש.
רוחב הגוף של הדג הוא לרוב פחות ממחצית אורך הגוף של הדג.
חלק ממינים אלה יכולים להגיע עד לאורך 50 ס"מ.
לדגי הפיונית לעיתים רבות יש כתמים אדמדמים על הגוף.
דגים אלה נמצאים בדרך כלל באזורים עם קרקעית חולית בעומקים של עד 100 מטר.
לעיתים רבות הם חופרים את עצמם לתוך החול במהלך היום, כאשר רק העיניים מבצבצות החוצה.
בלילה הם יוצאים לחפש מזון, בעיקר רכיכות ותולעים אך גם דגים אחרים.
דגי פיונית נמצאים בעיקר בים הלבן, לאורך חופי נורווגיה, בים הבלטי, סביב האיים הבריטיים, במפרץ ביסקאיה, לאורך חופי חצי האי האיברי, לאורך החופים הצפוניים של הים התיכון, ולאורך חופי הים האגאי.
המונח מתאר מיני סולתאים מהמשפחות: Achiropsettidae, סנדליים, שטחנוניים, סנדלוניים ושטחדגיים.
Puressence (בתעתיק עברי: פיוראסנס) הייתה להקת רוק בריטית מפיילסוורת', עיר לוויין של מנצ'סטר.
פיוראסנס הוקמה בשנת 1992, אחרי שחבריה נפגשו באוטובוס בדרכם לצפות בהופעה של הסטון רוזס, בעקבות ההופעה קנה קווין מתיוס גיטרה בס והחל להתאמן וכך גם שאר חברי הלהקה המתגבשת.
הופעתיה הראשונות בוצעו בפסטיבל העירוני של מנצ'סטר הלהקה הוציאה 2 סינגלים ובשנת 1996 הוחתמה בלייבל Island records והוציאה את אלבומה הראשון שנקרא על שם הלהקה.
מאז הוציאה הלהקה 4 אלבומים נוספים ויצאה לסיבובי הופעות במדינות שונות.
ללהקה גרעין מעריצים גדול ביוון, יותר מאשר ארץ מוצאם.
הסינגל Walking Dead שימש כפסקול בחלק השלישי של סדרת משחקי הווידאו היטמן.
בשנת 2013 התפרקה הלהקה ומודריצקי פנה לקריירת סולו.
בשנת 2015 הוכרז כי מודריצקי הקים להקה חדשה בשם The Nihilists (הניהיליסטים).
פיוצ'ר מיט טכנולוגיות בע"מ , המוכרת במותג Believer ועד שנת 2022 הייתה מוכרת במותג Future Meat, היא חברה פרטית ישראלית העוסקת בפיתוח וייצור של בשר מתורבת שמגודל במעבדה.
החברה נוסדה בפברואר 2018 על ידי פרופ' יעקב נחמיאס, ראש המרכז לביו הנדסה באוניברסיטה העברית בירושלים שמכהן כנשיא החברה וכמדען הראשי שלה.
הבשר המתורבת של החברה מגודל מרקמות חיבור, בתהליך המבוסס על מחקריו של פרופ' נחמיאס.
מנכ"ל החברה עד לשנת 2021 היה רום קשוק.
מטה החברה ומפעל הייצור שלה שוכנים ברחובות.
למפעל ברחובות כושר ייצור של 500 ק"ג ביום.
ביולי 2021 הודיעה חברת נסטלה על שיתוף פעולה עם פיוצ'ר מיט לפיתוח בשר מתורבת.
החברה מתכננת להקים מפעל נוסף בארצות הברית ולשווק את תוצרתה שם החל מסוף 2022.
במאי 2018 גייסה החברה 2.2 מיליון דולר.
באוקטובר 2019 גייסה החברה 14 מיליון דולר.
בפברואר 2021 גייסה החברה גייסה 26.75 מיליון דולר.
בדצמבר 2021 גייסה החברה 347 מיליון דולר, הסכום הגבוה ביותר שגויס עד אז בתחום הבשר המתורבת בעולם.
שווי החברה לאחר הגיוס הוא יותר מ־900 מיליון דולר.
עם המשקיעים בחברה נמנות שתי חברות מזון אמריקאיות גדולות: , יצרנית הבשר השנייה בגודלה בעולם, ו.
פיוצ'ר האוס הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס שהופיע לראשונה בעשור השני של המאה ה-21 בבריטניה, כמיזוג בין דיפ האוס, גראז' בריטי ומוזיקת דאנס אלקטרונית.
פיוצ'ר האוס נטבע לראשונה על ידי התקליטן הצרפתי צ'אמי , והופיע לראשונה בקטגוריית הרמיקס ל-"Go Deep" של ג'נט ג'קסון, שהועלה לחשבון הסאונדקלאוד של התקליטן ב-2013. התקליטן השתמש במונח מבלי להתייחס אליו כאל ז'אנר.
בריאיון עיתונאי מ-2015 אמר כי: "פיוצ'ר האוס נועד להיות 'כל סוג של מוזיקת האוס שעדיין לא הומצאה', אז מעולם לא התייחסתי לזה כז'אנר.
אני מניח שאנשים הפכו את זה למה שזה מפני שהמוזיקה שלי הייתה ספציפית ובנתה קישוריות בין האוס ל-EDM, וזה לא דבר רע".
מאוחר יותר, בשנת 2016, חנות המוזיקה המקוונת הפופולרית, ביטפורט, הוסיפה את פיוצ'ר האוס כאחד משלושת תגי הז'אנר החדשים.
יש המתארים את אוליבר הלדנס ודון דיאבלו כחלוצי הז'אנר.
פיוצ'ר האוס הוא תת-ז'אנר של מוזיקת האוס.
שירים בתוך הז'אנר מאופיינים בדרך כלל במנגינה מושתקת עם דרופ מתכתי, צליל אלסטי ובאסליינים מאופנים בתדר.
הקצב הנפוץ ביותר בפיוצ'ר האוס הוא ב-126–128 BPM, אך הוא יכול להופיע אפילו ב-120–130 BPM.
הצלחות במצעדים בין-לאומיים של שירים, ביניהם השירים "Gecko (Overdrive)" של אוליבר הלדנס בשיתוף בקי היל ו-"Last All Night (Koala)" של אוליבר הלדנס בשיתוף קייט סטיוארט , הביאו את הז'אנר להכרה רחבה יותר במיינסטרים ב-2014. אמנים, כגון מרטין סולבג, Good Times Ahead וליאם פיין, שילבו מאז את תת-הז'אנר בעבודתם.
פיונרסקי היא עיר נמל במובלעת הרוסית קלינינגרד, ומשמשת כמרכז המנהלי של נפה עירונית פיונרסקי.
העיר שוכנת לחופי הים הבלטי, צפון מערבית לעיר קלינינגרד.
בעיר ממוקם סנטוריום לילדים עם בעיות אורתופדיות (היחיד ברוסיה).
בשנת 1254 הוקם במקום יישוב על ידי אנשי המסדר הטבטוני.
אחרי מלחמת שלוש עשרה השנים (1454 - 1466) האזור הפך לפייף של ממלכת פולין, אשר נוהל על ידי אבירים טבטונים.
עם הקמת ממלכת פרוסיה בשנת 1701, נכללה בה נוֹיְקוּהרֶן.
בסביבת העיירה נמצאו מרבצי ענבר וחלק מהתושבים עסקו בהפקתו.
עד תחילת המאה ה-19 היא הייתה למעשה כפר דייגים.
בשנת 1837 נבנו בה בתי הארחה והיא הפכה לעיירת נופש לתושבי קניגסברג.
בשנת 1899 הושלמה בניית קו רכבת מקניגסברג עד לנוֹיְקוּהרֶן, מה שהגדיל עוד יותר את כמות הנופשים בה.
בשנת 1924 הורח הנמל שבעיר ונבנו שוברי גלים ארוכים שהכנו על הספינות, שעגנו בו.
בשנת 1935 נבנה בפאתי העיר שדה תעופה.
בהמשך, על בסיס שדה התעופה הוקם בית ספר לטיס של לופטוופה.
נכון לשנת 1942 התגוררו בנוֹיְקוּהרֶן כ־3000 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה נפגעה העיירה רק חלקית- בתחילת ינואר 1945, הפציצו אותה מטוסי חיל האוויר הסובייטי.
ההפצצות התמקדו בעיקר בשדה התעופה ובבית הספר לטיס.
העיר נכבשה על ידי הצבא האדום תוך קרב קצר ב־14 באפריל 1945. האוכלוסייה הגרמנית גורשה מן העיר בתום המלחמה, לאחר שהאזור עבר לידי ברית המועצות.
בשנת 1946 החל לפעול במקום סנטוריום לילדים.
באותה השנה הוחלף שמה לפיונרסקי על שם תנועת הנוער פיונירים (החלטה למתן השם לעיר נבעה, ככל הנראה, מפתיחת הסנטוריום לילדים בעיר).
לעיר הגיעו מתיישבים מכל רחבי ברית המועצות.
בעיר נבנה מפעל לייצור שימורי דגים.
סביב העיר מוקמו בסיסים צבאיים.
בנמל העיר חנתה יחידת ספינות המשמר של משמר הגבול של ברית המועצות.
נכון לשנת 2023 התגוררו בעיר כ־13 אלף תושבים, אשר עסקו בעיקר בתעשיית הדיג, במתן שירות ליחידות צבאיות ושירותי נופש.
87% מהתושבים הם רוסים, 2.6% אוקראינים ו1.8% בלארוסים.
בעיר ממוקמת אחת הדצ'ות הרשמיות של נשיא רוסיה.
פיוצ'רפופ או פיוצ'ר פופ הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית, המהווה פיוז'ן של אלקטרופופ, סינת'-פופ, מוזיקת טראנס, EBM וטכנו.
הז'אנר, שהתפתח במערב אירופה של סוף שנות ה-1990 ותחילת שנות ה-2000, מזוהה עם התת-תרבות סייברגות' .
הז'אנר מאופין בעיקר במבני פופ "טכנואידיים" ו-"מכווני דאנס" במנגינות קליטות, בשימוש נרחב של קצבי מוזיקת טראנס ובהעידר שינוי קולי.
בשונה ממוזיקת טראנס, הז'אנר "שומר על המבנה הלירי והקולי של סינת'-פופ".
"הצלילים השקופים" וסגנון ההפקה של הז'אנר נחשב "מתאים למצעדי מוזיקה" שמיועד למועדוני מוזיקה.
טום שר מ-Assemblage 23 תיאר את הז'אנר באירוניה כ-"[ז'אנר שבו] בעיקר אנשים לא יכולים לשיר מעל קטעי טראנס משנות ה-1990".
פיוצ'ר גראז' הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית, גראז' בריטי, 2-סטפ גראז' ודאבסטפ.
הז'אנר מאופיין בקצב לא שגרתי, עתידני, נסיוני וצלול, וכן בשימוש בבייסליינים עמוקים ובסים מפולטרים וצלילים אמביינטים ומינמליסטיים.
הז'אנר הופיע לראשונה כמוזיקת מחתרת בריטית באלבום האולפן השני של Burial מ-2007, Untrue, שהוגדר כאלבום מלנכולי וגולמי.
האלבום הושפע מהסאונד האפל והאטמוספירי שיצר Burial במיני-אלבום הראשון שלו מ-2005, South London Boroughs.
האלבום, שמאוחר יותר הגדיר את הז'אנר המקורי של הז'אנר, הכיל שימוש בכלי הקשה, פדים וקטעי קול מוזרים בשילוב בייסליין גס.
בשנות ה-2010, האווירה הקלאסית של הז'אנר הייתה עדיין נוכחת ביצירות פיוצ'ר גראז', אך כבר לא הייתה חלק מרכזי של הז'אנר, לאחר שיוצרי הז'אנר בנו על שימוש באטמוספירה אפלה.
כמו כן, בעשור זה יצירות הז'אנר, שלא היו כבדות במיוחד בהרמוניה, הכילו צלילים עמוקים ומעברים מוזיקליים נמוך, וכן שימוש באלמנטים של כלי מיתר, פסנתר, פולי ופדים.
פיורגין (בנורדית עתיקה: Fjörgyn) היא אלה המופיעה במיתולוגיה הנורדית.
פיורגין מזוהה מבחינה אטימולוגית במקורו עם אלוהויות סער שנתפתחו מהמיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית, כגון פרון מהמיתולוגיה הסלאבית ופרג'ניה מהמיתולוגיה ההינדואית.
לפיורגין יש מקבילה זכרית שנהגית באופן זהה ונכתבת "Fjörgynn".
הגם שפירוגין עצמה אינה אלת הסער במיתולוגיה הנורדית, היא אמו של תור, אל הסער באותה המיתולוגיה, שירש ממנה תכונות רבות המתאימות לאלוהויות סער שונות המופיעות בקרב עמים הודו-אירופיים.
במקום זאת, פיורגין מזוהה יותר עם הארץ מאשר עם שליטה על מזג האוויר.
פיזה (באיטלקית: Pisa) היא עיר וקומונה באיטליה במחוז טוסקנה בת כ-87,500 תושבים, אשר שוכנת בשפך הנהר ארנו לים התיכון.
פיזה העתיקה או PISAE, הייתה מיושבת על ידי האטרוסקים בטרם הרומאים הפכו אותה לנמל צבאי.
היא הפכה להיות קולוניה רומאית בין השנים 180 לפנה"ס עד 313 לספירה.
בשנת 1999 נערכו חפירות לתחנת רכבת חדשה סאן רוסורה (San Rossore), אזור שמורת טבע ואתר נופש בין פיזה לבין הים.
בחפירות התגלו שרידים של אחת עשרה אוניות ותיארוכן נאמד בין 200 לפנה"ס עד 500 לספירה.
באוניות אחרות, נמצאה זכוכית וכן קרמיקה מהאיים האיבריים ומקורסיקה.
פיזה הרומאית ניצלה מחורבן האימפריה הודות לעורף החקלאי הנרחב שהיה לה בגבעות טוסקנה.
במאה ה-11 הפכה להיות מרכז מסחרי.
בעזרת ג'נובה היא נלחמה בערבים ובשנת 1016 יחד הם גרשו את הסרצנים מסרדיניה.
לאחר מכן הטביעו את הצי המוסלמי בפלרמו.
פיזה שגשגה, בעזרת האימפריה הרומית הקדושה, אבל בשנת 1284 הושמד ציה על ידי ג'נובה בקרב מלוריה.
זמן קצר לאחר מכך, אנשי ג'נובה כבשו את נמל פיזה והרסו אותו.
מאירוע זה העיר לא השתקמה ולא חזרה לגדולתה.
פיזה הייתה עיר-מדינה ומרכז מסחרי חשוב בימי הביניים, ואחת מהרפובליקות הימיות של איטליה (יחד עם ונציה, אמאלפי וג'נובה).
לפיזה, כמו לשאר הרפובליקות האיטלקיות הימיות, היה רובע מיוחד בעכו הצלבנית.
הרובע היה מוקף בחומה וכלל כנסייה ומעגן לספינות.
כנסיית יוחנן הקדוש הנוכחית בעכו בנויה על חומת הים במערב הרובע הפיזאני הצלבני, ומכיוון שמגמת המבנה היא בציר צפון-דרום, בכיוון לירושלים, בשונה מהמקובל בכנסיות נוצריות, הועלתה ההשערה כי הכנסייה בנויה על בסיס בית כנסת מאותם הימים.
רבי בנימין מטודלה כתב על העיר במאה ה-12: "עשרת אלפים מגדלים בתיהם", אינה מוקפת חומה, אין בה מלך ולא שר "כי אם שופטים שהם מקימים עליהם".
הנמל רחוק מהים והספינות נכנסות לעיר דרך הנהר.
(עד היום אחד הרחובות הראשיים נקרא BORGO STRETTO המזכיר את עברה של העיר.
במהלך חפירות שהתבצעו במקום נמצאו ברחוב שרידים של מעגן האוניות).
פיזה התפרסמה בזכות האוניברסיטה העתיקה שלה (נוסדה ב-1343), אבל יותר בזכות המדען גלילאו גליליי שנולד בה בשנת 1564 (על שמו נקרא שדה התעופה של העיר).
גליליאו, מגדולי המדענים בכל הדורות, ערך בין היתר ניסויים בנפילת חפצים בעלי מסה שונה, בניסיונו להפריך את התאוריה של אריסטו כי חפצים כבדים יותר נופלים מהר יותר מאשר חפצים קלים יותר.
על פי הסיפור המקובל, ערך גלילאו את ניסוייו במגדל פיזה.
בכנסיית סן מרטין בעיר נשמרות שרידי בונה מפיזה, קדושה נוצרית שפעלה בעיר.
האתר הבולט בפיזה, שממנו נובע עיקר המוניטין שלה, הוא מגדל הפעמונים הנטוי שלה הקרוי מגדל פיזה אשר הוחל לבנותו בשנת 1173. וכאשר הגיעו לבנית הקומה השלישית התברר כי הוא מתחיל לנטות לצידו.
נעשו ניסיונות לייצב אותו במשך זמן הבניה, 200 שנה.
בשנת 1992 הוחלט לאסור כניסה למגדל בשל החשש לקריסתו.
בוצעו פעולות שיקום, אשר לדעת המומחים, נותנות למגדל אורך חיים של 300 שנה.
בשנת 2002 הוא נפתח לקהל.
העיר פיזה נחרבה כמעט לחלוטין בשנת 1944. צבאות בעלות הברית אשר נחתו בדרום איטליה הגיעו עד הגדה הדרומית של נהר הארנו ומחצית העיר הייתה בידם.
מסיבה כלשהי בעלות הברית לא המשיכו מיד בכיבוש הגדה הצפונית.
במשך חודשים רבים בעלות הברית הפציצו את צפון העיר בעזרת תותחים ומטוסים.
רק שני מקומות בפיזה לא הופצצו: הכיכר המרכזית (במטרה לשמור על המגדל) ובית החולים סנטה קיארה, ששימש מקלט לתושבי העיר שלא נטשו אותה ותנאי השהות בו היו קשים.
בשנת 1987 הכריז אונסק"ו על רחבת פיאצה דיי מיראקולי שבה ניצבים, בין היתר, מגדל פיזה, קתדרלת העיר, והבפטיסטריום (בית הטבילה).
האתר והכיכר מתוירים מאוד, ובמרחק הליכה מהם הוכשר חניון אוטובוסים מיוחד, עבור התיירים הרבים.
לפיזה נמל תעופה בין-לאומי משלה, המשרת אותה וחלקים מטוסקנה, נמל התעופה פיזה.
הנמל קרוב לעיר ולמרכז התיירותי, ורכבת קלה אוטונומית בשם "פיזה מובר" מחברת בין הנמל לעיר.
יהדות פיזה (או פיסא לפי ההגייה המקומית) היא קהילה יהודית ותיקה באחת הערים החשובות באיטליה.
בית הקברות היהודי (באיטלקית cimitero ebraico), נמצא בקרבת הכניסה לפיאצה דיי מירקולי ולמגדל פיזה.
פיורלו הנרי לה גוארדיה היה פוליטיקאי יהודי-אמריקאי שכיהן כראש עיריית ניו יורק בשנים 1934–1945. סייע רבות להצלת יהודי אירופה בזמן מלחמת העולם השנייה ופעל רבות למען הקמת מדינת ישראל.
לה גוארדיה נולד ברובע הברונקס בניו יורק, לאקילה לה גוארדיה (אב קתולי) ולאירנה כהן (אם יהודייה) שהיגרה מטריאסטה, והתחנך באריזונה כאפיסקופלי.
לאחר שאביו פוטר ממשרתו כמנצח על תזמורת בצבא ארצות הברית בשנת 1898, עקרה משפחתו לטריאסטה, אז חלק מן האימפריה האוסטרו-הונגרית.
בשנים 1904–1906 הועסק לה גוארדיה בקונסוליה האמריקאית בפיומה.
הוא שב לארצות הברית כדי ללמוד באוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 1907–1910 עבד כמתורגמן באליס איילנד.
בשנת 1914 מונה לסגן התובע הכללי של מדינת ניו יורק.
בשנת 1916 נבחר לכהן בקונגרס של ארצות הברית, מטעם המפלגה הרפובליקנית, כנציג רובע הארלם הספרדית בניו-יורק, בו גרו בעיקר מהגרים ממוצא איטלקי.
במלחמת העולם הראשונה התגייס לצבא ארצות הברית, הוסמך לקצונה, והוכשר כטייס בזרוע האוויר (שקדמה להקמת חיל האוויר).
הוא לחם כטייס מטוסי הפצצה בחזית האיטלקית.
לה גוארדיה כיהן כחבר הקונגרס בין השנים 1917–1919 וכן 1924–1933. הוא רכש לעצמו מוניטין של רפורמטור נלהב ומסור.
הוא תמך בחקיקה בענייני תנאי עבודה (בין היתר, העביר חוק הקובע שחוזה העסקה שהעובד מתחייב בו שלא להיות חבר באיגוד עובדים איננו חוקי) וערך עצרות נגד מכסות הגירה.
בשנת 1929 הובס בבחירות לעיריית ניו יורק על ידי ג'יימס ג'יי ווקר.
בשנת 1934 נבחר לראש עיריית ניו יורק (ה-99 במספר), על מצע נגד שחיתות בזמן "השפל הגדול".
הוא היה ראש העירייה הראשון ממוצא איטלקי.
בתולדות העיר ניו יורק מאוזכר לה גוארדיה כאחד מראשי העיר המוצלחים.
לכהונתו הייתה השפעה פסיכולוגית, ויוחסה לו הצלחה בהחזרת אמון התושבים בממשל ובעירייה בתקופת השפל הגדול.
הוא היה הראשון שנבחר לעמוד בראשות עיריית ניו יורק במשך שלוש תקופות כהונה רצופות.
ב-1942, על רקע דרישות אבטחה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, היה לראש העיר הראשון שעבר להתגורר באחוזת גרייסי, שהפכה למעון הרשמי של ראשי העיר.
בשנת 1945 החליט לפרוש ולא להתמודד שוב.
לאחר שפרש מהתפקיד, כיכב בתוכנית רדיו משלו ואף הקריא את קטעי הקומיקס ברדיו בעת שביתת העיתונים.
לה גוארדיה פעל להקמת שדה תעופה אזרחי בעיר ניו יורק, שנקרא על שמו נמל התעופה לה גוארדיה.
היה ציוני נלהב, ולכן נקראים על שמו רחוב לה גוארדיה ומחלף לה גוארדיה בתל אביב.
לה גוארדיה דיבר שבע שפות, ובהן עברית, יידיש, הונגרית ואיטלקית.
הוא כונה בשם "ליטל פלאוור" ("פרח קטן" - פירוש השם "פיורלו"), שתאם גם את קומתו הנמוכה: 157 ס"מ.
הוא נפטר מסרטן הלבלב ב-20 בספטמבר 1947 בביתו בריברדייל, ברובע הברונקס.
פיורנטינה (באיטלקית: ACF Fiorentina) היא קבוצת כדורגל איטלקית הממוקמת בפירנצה שבטוסקנה.
המועדון הוקם בשנת 1926 אחרי איחוד של שתי קבוצות, והוקם מחדש בשנת 2002 אחרי פשיטת רגל.
צבעי קבוצת הכדורגל במקור היו אדום-לבן, אך הם שונו לסגול-לבן בשנת 1928. מאז, נודע המועדון בכינויו הייחודי "ויולה" (סגול).
הקבוצה שיחקה בליגה העליונה באיטליה, הסרייה א', ברוב שנות קיומה, ובה היא משחקת גם כיום.
לקבוצה 2 תוארי "סקודטו" (אליפויות איטליה) בעונות 1955/1956 ו-1968/1969, 6 תוארי "קופה איטליה" (הגביע האיטלקי), וגביע אירופה למחזיקות גביע אחד מעונת 1960/1961. מאז 1931 משחק המועדון באצטדיון ארטמיו פרנקי המכיל 43,147 מקומות.
המועדון הוקם ב-26 באוגוסט 1926, כאיחוד של הקבוצות "ליברטאס" ו"קלאב ספורטיבו פירנצה" על ידי הלאומן הפשיסטי לואיג'י רודלפו, שקידם את האיחוד הנ"ל.
מטרת האיחוד הייתה לתת לעיר פירנצה ייצוג הולם במרכז הבמה שתתחרה עם הקבוצות החזקות מצפון-מערב איטליה.
אחרי התחלה לא יציבה, עם 3 עונות בליגות הנמוכות באיטליה, עלתה פיורנטינה לסרייה א' לראשונה בשנת 1931, ובעונה זו גם עברה לשחק באצטדיון ארטמיו פרנקי, בו היא משחקת עד היום (לאחר שעבר מספר שינויים ושיפוצים) האצטדיון היה בזמנו פלא הנדסי מודרני ייחודי בעולם.
בעונות אלו, על מנת להתמודד בליגה העליונה עם הקבוצות החזקות, הביאה פיורנטינה חיזוק בדמות פדרו פטרונה מאורוגוואי, שכונה "אל ארטילרו" (המפציץ).
למרות ההתחלה הטובה וסיום במקום הרביעי בעונתה הראשונה, ירדה הקבוצה עונה לאחר מכן לליגה השנייה, אך חזרה במהרה לליגה הבכירה בעונות שלאחר מכן.
המועדון זכה בתואר הראשון שלו, הקופה איטליה, בעונת 1939/1940, אך לא הצליח להתרומם מעבר לכך בשנים אלו עקב פריצת מלחמת העולם השנייה.
את שנות ה-50 התחילה הקבוצה בצורה טובה, כשסיימה באופן קבוע בחמשת המקומות הראשונים בליגה בכל עונה.
המועדון זכה באליפות הראשונה שלו בעונת 1955/1956, כשבשורתיו מככבים: השוער גויאנו סארטי, המגינים סרג'ו גרבאטו ופרנצסקט רוזלה, והקשרים גויאדו גראטון, ג'וזפה צ'יאפלה ואלדו סקרהמוצ'י, כאשר הצמד ההתקפי הבולט בשנים אלו היו הברזילאי ג'וליניו והארגנטינאי-איטלקי מיגל מונטורי שהבקיעו את רוב שערי הקבוצה.
בעונה זו סיימה פיורטינה ראשונה בהפרש של 12 נקודות מהסגנית מילאן, והפכה להיות גם הקבוצה הראשונה מאיטליה שמשחקת בגביע אירופה לאלופות ואף הגיעה עד לגמר ב-1957, אך הפסידה 0–2 לריאל מדריד החזקה של אלפרדו די סטפנו.
בארבע העונות הבאות סיימה הקבוצה במקום השני בליגה, ובעונת 1960/1961 זכתה שנית בגביע האיטלקי (ה"קופה איטליה"), ואף הייתה הזוכה הראשונה בגביע אירופה למחזיקות גביע באותה העונה.
לאחר מכן נחלשה מעט ובשנים הבאות סיימה הקבוצה במקומות 4–6 בליגה, אך ב-1966 זכתה בקופה איטליה ובגביע מיטרופה.
בעונת 1968/1969 זכתה פיורנטינה שנית ב"סקודטו", באופן מפתיע יחסית, לאחר מאבק משולש עם מילאן וקליארי שאף הובילו את הליגה בחלקים הראשונים של העונה.
לאחר מכן, סיימה הקבוצה במקום החמישי, ומשם דעכה והפכה לקבוצת אמצע טבלה, ואף הייתה בסכנת ירידה בעונות 1972–1978. בשנת 1974 הוויולה זכו בגביע האנגלו-איטלקי, ושנה לאחר מכן בקופה איטליה השלישי.
בשנים אלו כיכבו בקבוצה שחקנים צעירים כמו וינצ'נזו גואריני, מורנו רוגי ומעל כולם ג'אנקרלו אנטוניוני, שהפך להיות כוכב וסמל הקבוצה.
ממוצע הגילאים הנמוך של הקבוצה בשנים אלו הקנה לה את הכינוי "פיורנטינה יה-יה".
בשנת 1980 נקנתה הקבוצה על ידי פלאביו פונטלו, ששינה את המנון המועדון והלוגו שלו (מהלך שספג ביקורת על ידי האוהדים), אך חיזק את הקבוצה במהרה עם שחקנים יוקרתיים כגון פרנצ'סקו גרציאני וארלדו פצ'י מטורינו, דניאל ברטוני מסביליה, דניאלה מסארו ממונצה ופייטרו ורכובוד מ-קומו.
הקבוצה נבנתה סביב אנטוניוני, ובעונת 1981/1982 התחרתה עם יובנטוס על תואר האליפות ראש בראש, אך הפסידה בנקודה אחת בלבד במשחק האחרון של העונה כשסיימה רק בתיקו מאכזב עם קליארי (כאשר באמצע העונה סובל הכוכב אנטוניוני מפציעה שהשביתה אותו להמשך העונה).
מנגד זכתה יובנטוס בבעיטת עונשין מפוקפקת במשחקה במחזור האחרון, ניצחה וזכתה בתואר.
השנים הבאות היו לא יציבות מבחינת פיורנטינה, שהתנדנדה בין צמרת הליגה למאבקי ירידה בחלק מהעונות.
הקבוצה גם רכשה מספר שחקנים שהפכו לכוכבים בעתיד - רמון דיאס ורוברטו באג'ו הצעיר.
שנות התשעים: מהליגה השנייה אל פסגת הכדורגל האיטלקי
מתחילת שנות ה-90 ועד אמצע העשור הייתה הקבוצה בתקופת בצורת, כאשר בעונת 1989/1990 נלחמה על חייה בליגה והצליחה לשרוד במשחק האחרון של העונה, וזאת על אף שבאותה העונה הצליחה להעפיל עד לגמר גביע אופ"א, בו הפסידה ליובנטוס 3–1 בסיכום שני המפגשים.
לאחר מכן, המועדון נכנס לסחרור כלכלי בעקבות קשיים כלכליים של הבעלים פונטלו, שהתחיל למכור שחקנים על מנת לשמור על הקבוצה בחיים.
האוהדים מחו כנגד הבעלים ברחובות, ואחרי מספר הפגנות מחאה נמכר המועדון למפיק הסרטים המפורסם מריו צ'צ'י גורי.
צצ'י גורי מצידו השקיע רבות במועדון כשרכש את בריאן לאודרופ, שטפן אפנברג, פרנצסקו ביאנו, והמפורסם שבהם היה גבריאל בטיסטוטה, שהפך לסמל המועדון בשנות ה-90. עונת 1992/1993 הייתה טראגית עבור הסגולים, כאשר צ'צ'י גורי האבא נפטר בתחילת העונה, והוחלף בניהול המועדון על ידי בנו - ויטוריו צ'צ'י גורי.
צ'צ'י גורי הבן פיטר את המאמן לואיג'י רדיס לאחר תבוסה נגד אטאלנטה, ומינה את אלדו אגרופי במקומו.
התוצאה הייתה קטסטרופלית: פיורנטינה, שהתחילה לא רע את העונה, סבלה מירידה חדה ביכולתה ושרשרת הפסדים שהפילה אותה לתחתית הטבלה.
הקבוצה ירדה לסרייה ב' במשחק האחרון של העונה.
למזלה של הקבוצה באטיסטוטה, שהובא מספר שנים קודם לכן, שכיכב בשורותיה והיה אהוב הקהל, החליט להישאר במועדון על אף הירידה.
באטיסטוטה הוביל את המועדון, כמעט רק במו רגליו, בחזרה אל הליגה הראשונה באיטליה, הסרייה א', עונה אחת בלבד לאחר שירדה הקבוצה לסרייה ב'.
עם החזרה לסרייה א' זכה המועדון להימנות מחדש על הקבוצות הגדולות של איטליה- מועדון אקסקלוסיבי, שכונה בשם "שבע האחיות" על שום שבע הקבוצות שנחשבו לגדולות באיטליה.
המאמן קלאודיו ראניירי גיבש את הקבוצה סביב כמה כוכבים שהובילו את פיורנטינה לפסגת הכדורגל האיטלקי בשנים הבאות.
השחקנים הבולטים בקבוצה באותן שנים היו באטיסטוטה, הקשר הפורטוגלי רוי קושטה, הקשר האיטלקי אנג'לו די ליוויו, המגן הגרמני ירג היינריך והשוער פרנצ'סקו טולדו.
הישג השיא של הקבוצה בשנים אלו הייתה זכייה פעמיים בגביע האיטלקי, הקופה איטליה, בשנת 1996 ובשנת 2000. בשנת 1999 הייתה פיורנטינה חלק ממאבק האליפות ולפרקים נראה שהיא צועדת לעבר זכייה בסקודטו, אליפות איטליה, אחרי שנים של בצורת.
שורה של הפסדים לקראת סיום העונה פינתה את הבמה לקבוצות לאציו ומילאן, שנאבקו ראש בראש עד המחזור האחרון שבסופו הוכתרה מילאן לאלופת איטליה.
עם זאת, פיורנטינה העפילה לליגת האלופות לראשונה בתולדותיה, אך הודחה כבר בסיבוב השני.
שנות האלפיים: הפירוק והחזרה לקדמת הבמה
בסוף עונת 1999/2000 עזב כוכבה הגדול ביותר של הקבוצה בעשור האחרון, גבריאל באטיסטוטה, ועבר לקבוצת רומא שזכתה באליפות עונה לאחר מכן, הרבה בעזרתו, ולמאמן הקבוצה מונה מאמנה של נבחרת טורקיה, פתיח טרים.
פיורנטינה עברה עונה קשה אשר במהלכה לא יכלה הקבוצה לשלם משכורות וחובותיה הגיעו להיקף של כ-50 מיליון דולר.
לבסוף הורדה ליגה בעונת והועברה לשליטת מפרק משפטי.
לקראת עונת הכריז המועדון על פשיטת רגל ופורק לחלוטין מנכסיו.
המועדון זכה בקלות יחסית באליפות הליגה, ובעקבות הגדלת הסרייה ב' בקיץ 2003, המועדון דילג על הליגה השלישית (C1) ועלה ישירות לסרייה ב'.
לאחר מכן, הורשה המועדון להיקרא בשמו המקורי, "פיורנטינה" (או A.C.F Fiorentina).
העלייה הבלתי שגרתית אמנם עוררה מחלוקת, אך פיורנטינה סיימה את עונת במקום ה-6, שהקנה בעקבות הגדלת הליגה הראשונה מקום בפלייאוף נגד הקבוצה במקום ה-15 של הסרייה א', פרוג'ה.
הוויולה השלימו עלייה מדהימה של 4 ליגות תוך 3 שנים, לאחר ניצחון בסיכום שני משחקים 1–2.
בעונתו הראשונה של המועדון המחודש בסרייה א' הקבוצה הבטיחה את הישרדותה רק במחזור האחרון, עם שוויון נקודות עם היורדות ורק בזכות הובלה בטבלה הפנימית עימן.
לקראת עונת רכשה פיורנטינה את חלוץ נבחרת איטליה, לוקה טוני, אשר זכה בתואר מלך השערים של הסרייה א' עם 31 שערים ב-38 משחקים, מספר הכיבושים הרב ביותר לעונה בסרייה א' מאז 1958, מה שזיכה את טוני בפרס נעל הזהב האירופית.
פיורנטינה סיימה עונה זו במקום הרביעי, מקום אשר היה אמור להקנות לה השתתפות במוקדמות ליגת האלופות, אך עקב פרשת הטיית משחקים שנחשפה בתום העונה, נשלל מקומה של פיורנטינה באירופה, ועם תחילתה של עונת הופחתו ממאזנה 15 נקודות (לאחר ערעור).
למרות ההפחתה, סיימה פיורנטינה את העונה במקום ה-5 והעפילה לגביע אופ"א לעונה הבאה.
למרות עזיבתו של טוני לבאיירן מינכן, פתחה פיורנטינה באופן מרשים את עונת 2007/2008, ובתקשורת כבר דובר עליה כמתמודדת מפתיעה לתואר הסקודטו.
באירופה הגיעה הקבוצה להישג יחסי כשהצליחה להעפיל לחצי גמר גביע אופ"א אך נעצרה על ידי גלאזגו ריינג'רס בפנדלים.
באמצע העונה חלה ירידה מסוימת ביכולת הקבוצה, ולבסוף היא הסתפקה במקום הרביעי המוביל להתמודד בליגת האלופות בעונה הבאה.
בעונה לאחר מכן המשיכה הקבוצה בהצלחה היחסית שלה וסיימה במקום הרביעי בליגה בפעם השנייה ברציפות.
בעונת 2009/2010 התחילה הקבוצה בצורה טובה בליגה, אך נחלשה בהמשך.
במקביל, באירופה הקבוצה זכתה להצלחה כשהדיחה את אולימפיק ליון אחרי קאמבק מרשים מהפסד חוץ, וכמו כן ניצחה את ליברפול במשחקה בבית.
היא העפילה לשלב הנוק אאוט לראשונה בתחרות החדשה של ליגת האלופות מבחינתה, אך הודחה על ידי באיירן מינכן (שסיימה לבסוף כסגנית אלופת הטורניר) בגין יתרון בשערי חוץ, עם שער שנוי במחלוקת שאושר לטובת מינכן.
ב"קופה איטליה" הודחה הקבוצה רק בחצי הגמר, ובליגה סיימה במקום ה-11 ולא הצליחה לשחזר את הצלחתה מהעונות הקודמות.
בתחילת אותה עונה הכריז נשיא המועדון אנדרה דלה ואלה שהוא מתפטר מתפקידו, ושכל מחויבותיו עוברות למריו קוגניני וגרם לזעזוע במועדון.
ביוני 2010 איבדו הויולה את מאמנם סזאר פרנדלי, עד אז המאמן בעל הקדנציה הארוכה ביותר בהיסטוריית המועדון, שעזב את המועדון לטובת אימון נבחרת איטליה.
במקומו מונה שחקן העבר סינישה מיכאילוביץ'.
הקבוצה לא התחילה בצורה טובה את עונת 2010/2011 ונשארה במקום האחרון זמן מה, אבל השתפרה ולבסוף סיימה במקום התשיעי.
באמצע העונה שלאחר מכן, בעקבות יכולת גרועה של הקבוצה, פוטר מיכאילוביץ' בנובמבר 2011 ובמקומו מונה דליו רוסי.
לאחר שיפור מסוים חלה שוב ירידה ביכולת הקבוצה שנאבקה על חייה בליגה.
במהלך עונה זו התרחש אירוע חריג, כאשר המאמן רוסי החליף את הקשר אדם ליאליץ' הסרבי מוקדם יחסית, והשחקן מחא כפיים באופן סרקסטי כמחאה על החילוף המוקדם.
המאמן הגיב באופן חריף כאשר החל לתקוף את השחקן פיזית, והמועדון מצידו פיטר את המאמן בעקבות עניין משמעתי זה, ורוסי הוחלף על ידי שחקן העבר וינצ'נצ'ו גואריני באופן זמני עד לסיום העונה.
בסיום העונה הקבוצה הצליחה להישאר בסריה א', כשסיימה במקום ה-13.
על מנת להחיות את המועדון מהעונות הקשות, משפחת דלה ואלה השקיעה באופן משמעותי בקבוצה החל מאמצע 2012, כשרכש לא פחות מ-17 שחקנים, ומינה את וינצ'נצו מונטלה למאמן.
הקבוצה החלה את עונת 2012/2013 בצורה טובה, ולבסוף סיימה במקום הרביעי בליגה, מה שהקנה לה כרטיס להשתתפות במסגרת הליגה האירופית בעונה הבאה.
המועדון עשה חילוף של מספר שחקנים לקראת עונת 2013/2014: יקיר האוהדים סטבאן יובטיץ' נמכר באמצע 2013 למנצ'סטר סיטי תמורת 30 מיליון יורו, אדם ליאליץ' לרומא ואלסיו צ'רצ'י לטורינו, כאשר במקומם רכש המועדון, בין השאר, את מריו גומז, ג'וזיפ איליץ' ואנטה רביץ'.
במהלך העונה הגיעה הקבוצה ל-16 האחרונות בליגה האירופית ונעצרה על ידי יובנטוס בשמינית הגמר.
בליגה סיימה הקבוצה במקום הרביעי, וכסגנית מחזיקת הקופה איטליה לאחר שהפסידה בגמר 1–3 לנאפולי.
את עונת 2014/2015 התחילה הקבוצה בצורה טובה, ובחלון העברות של ינואר מכרה את הכוכב חואן קוואדראדו לצ'לסי האנגלית תמורת 30 מיליון יורו, והצליחה לשאול את מוחמד סלאח בתמורה, שפרץ בחצי השני של העונה אצלה.
בליגה האירופית המועדון טיפס עד לשלב חצי הגמר, שם הודח על ידי סביליה הספרדית שזכתה לבסוף בתואר.
בסרייה א' סיימה הקבוצה במקום הרביעי פעם נוספת, והעפילה לליגה האירופית בעונה לאחר מכן.
בקיץ 2015 פוטר מונטלה מהקבוצה והוחלף על ידי פאולו סוזה, שבעונתו הראשונה הגיעה הקבוצה למקום החמישי, ובעונתו השנייה סיימה במקום השמיני בלבד ולא הצליחה להעפיל לתחרויות האירופיות.
לפיכך, פוטר סוזה ביוני 2017 ובמקומו מונה סטפאנו פיולי.
קפטן המועדון דוידה אסטורי נפטר במפתיע במרץ 2018, בגיל 31 בלבד, והמועדון הפריש את המספר 13 לכבוד זכרו.
באפריל 2019 לאחר 2 עונות בהן לא הצליחה הקבוצה להתרומם, ואף סיימה את עונת 2018/2019 במקום ה-16 בלבד, מרחק 3 נקודות מירידת ליגה, התפטר פיולי מתפקידו.
עידן קומיסו וההצלחה בקונפרס ליג (2019 ואילך)
ב-6 ביוני 2019 נמכר המועדון למולטי מיליונר רוקו קומיסו תמורת כ-160 מיליון יורו.
המכירה סימנה את סוף עידן משפחת דאלה ואלה במועדון לאחר 17 שנים.
וינצ'נצו מונטלה מונה למאמן הקבוצה לקדנציה שנייה במועדון במהלך ההכנה לעונת 2019/2020. הוא פוטר ב-21 בדצמבר 2019 כשפיורנטינה הייתה במקום ה-14 ובמקומו מונה ג'וזפה לקיני.
ופיורנטינה סיימה את העונה במקום ה-10. פיורנטינה לא התחילה טוב את עונת 2020/2021, וב-9 בנובמבר 2020 פוטר לקיני ובמקומו מונה צ'זרה פראנדלי שאימן את הקבוצה בעבר.
אך הוא התפטר במרץ והקבוצה החזירה לתפקיד את ג'וזפה לקיני בחוזה עד לסיום העונה.
לקראת עונת עונת 2021/2022 מונה למאמן ויצ'נזו איטליאנו.
תחת הדרכתו של איטאלינו חזרה פיורנטינה לחלק העליון של הטבלה, סיימה את העונה במקום השביעי וחזרה להתמודד במפעלים האירופיים.
בינואר של אותה העונה נמכר חלוץ הקבוצה דושאן ולאחוביץ' ליובנטוס תמורת 75 מיליון יורו.
בעונת 2022/2023 סיימה פיורנטינה במקום החמישי, המקנה כרטיס למוקדמות הליגה האירופית.
ובמקומו מונה רפאלה פלאדינו, תחת הדרכתו הגיעה הקבוצה שוב לשלבים המכריעים בקונפרנס ליג, הפעם לחצי הגמר, שם הודחה על ידי ריאל בטיס.
ובליגה סיימה הקבוצה במקום ה-6 שזיכה אותה בכרטיס נוסף לקונפרנס ליג לקראת עונת 2025/2026, בסיום העונה התפטר פלאדינו ובמקומו מונה סטפאנו פיולי.
ב-4 בנובמבר 2025 פוטר פיולי כשהקבוצה דורגה במקום האחרון בליגה לאחר שלא השיגה אף ניצחון בעשרת המחזורים הראשונים של העונה.
גביע אירופה לאלופות (ליגת האלופות)
פיורדלנד הוא אזור גאוגרפי בניו זילנד, הממוקם בצדו הדרום-מערבי של האי הדרומי, אחד משני האיים העיקריים המרכיבים את המדינה.
חבל הארץ, המשתרע על פני השליש המערבי של חבל סאות'לנד, מנוהל רובו ככולו על ידי הפארק הלאומי פיורדלנד, ששטחו 12,607 קילומטרים רבועים – הפארק הלאומי הגדול ביותר בניו זילנד ואחד מהגדולים בעולם.
באזור מתגוררים בני אדם מעטים, והוא האזור המדולל ביותר מבחינת אוכלוסייה מכל האזורים היבשתיים בניו זילנד.
רוב השטח מכוסה על ידי הרים גבוהים, פסגות מושלגות, אגמים עמוקים ועמקים צרים.
הפיורדים הרבים הפזורים ברחבי האזור הקנו למקום את שמו.
מקור המילה "פיורד" (fjord) בשפה הנורווגית, ופירושה הוא עמק שהועמק על ידי קרחון יבשתי או רעש אדמה, בדרך כלל עם שוליים תלולים, שממשיך מתחת לפני הים.
עקב פני השטח התלולים, כמויות הגשמים הרבות והצמחייה הצפופה רוב השטח הפנימי של הפיורדלנד איננו נגיש.
כתוצאה מכך החבל ידע התיישבות ופעילות אנושית מזערית למדי.
הקמת יישובים, סלילת דרכים, ציד ודיג, כריתת עצים וכריית מחצבים נעשו באופן מוגבל בלבד.
על כן פיורדלנד מהווה דוגמה לאזור טבע בראשיתי יוצא דופן המעוטר בשורה של מינים אנדמיים הייחודיים לאזור, חלק מצויים בסכנת הכחדה.
בפיורדלנד שוכנים כמה פיורדים יודעים, המכונים באופן מסורתי "סאונד" (Sound) אף שגאוגרפית הם אינם כאלו (ככלל, סאונד רחב יותר מפיורד).
מתוך שנים עשר הפיורדים העיקריים שבחוף המערבי של החבל אל האוקיינוס, המילפורד סאונד הוא המוכר, הנגיש והפופולרי ביותר לתיירות.
דרומה משם מצוי פיורד ידוע נוסף, הדאוטפול סאונד, אשר גדול בהרבה מהמילפורד אך פחות נגיש ומתויר ממנו.
באזור נמצאים גם שני מפלים בולטים, בראון וסאת'רלנד, מאות מטרים גובהם.
שני מפלים אלו הם מהגבוהים בניו זילנד בכלל ובעולם בפרט.
לצדם החבל מתגאה גם בשלושת האגמים העמוקים במדינה: אגם טה אנאו, אגם האורוקו ואגם מאנאפואורי.
טה אנאו הוא גם האגם השני בגודלו בניו זילנד, ולצידו מצוי בחבל גם האגם הרביעי בגודלו במדינה, אגם ואנקה.
פיורנצו קאפריוטי (באיטלקית: Fiorenzo Capriotti; 8 בספטמבר 1911 – 10 בנובמבר 2009) היה לוחם בקומנדו הימי של הצבא האיטלקי במהלך מלחמת העצמאות.
הגיע לישראל כדי לאמן את אנשי הקומנדו הימי הישראלי בהפעלת סירות נפץ.
בעקבות זאת נרקמה מערכת יחסים חמה ומיוחדת בינו לבין ישראל, ששיאה בטקס שבו העניק לו מפקד חיל הים את התואר "מפקד כבוד של שייטת 13".
קאפריוטי נולד בשנת 1911 בעיירה הקטנה סן בנדטו בסמוך לאנקונה שבמרכז איטליה.
הוא התגייס לצבא בתקופת איטליה הפשיסטית והצטרף אל השייטת הקלה העשירית (Decima Flottiglia MAS) של הצי האיטלקי, אשר הפעילה סירות נפץ במלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה השתתף, בין היתר, בפעולות נועזות במפרץ סודה שבכרתים (מרץ 1941) ובנמל ולטה במלטה.
בפעולה שנערכה ב-26 ביולי 1941 נפל קפריוטי בשבי הצבא הבריטי.
הוא הוחזק בשבי כמעט חמש שנים (עד מרץ 1946), במשך שנה וחצי בשבי בבריטניה ואחר כך בידי הצבא האמריקני (הוחזק במיזורי).
לאחר שובו חזר לשירות לתקופה קצרה ובשנת 1947 השתחרר.
אחרי שחרורו, בזמן שחיפש עבודה, יצר עמו קשר אפרים אילין והציע לו לקבל על עצמו "עבודה קטנה" בארץ ישראל המנדטורית.
תחילה הסכים קאפריוטי לקבל על עצמו את העבודה בתנאי שמדובר בפעולה נגד הבריטים.
קאפריוטי נפגש באיטליה עם יהודה ארזי ועם עדה סרני, שעמדו בראש המוסד לעלייה ב' באיטליה.
לאחר מכן נפגש במילאנו עם אפרים אילין, שעסק ברכש ציוד צבאי ובין השאר טיפל ברכש סירות נפץ שנמצאו במחסני היצרן האיטלקי שלהן.
קאפריוטי בדק את הסירות והכשירן למשלוח ארצה.
ביוני 1948 הגיע קאפריוטי לנמל חיפה במסווה של פליט יהודי בשם כץ.
הוא נמנע מלספר לרעייתו לאן הוא נוסע וסיפר לה שמצא עבודה בלימסול שבקפריסין.
מיד לאחר הגעתו החל לאמן את יחידת סירות הנפץ בפיקודו של יוחאי בן-נון.