tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 1978 פרש פאוור ממפלגת הקונגרס והקים ממשלת קואליציה עם מפלגת ג'נטה, כשהוא מתמנה לראש השרים של מהאראשטרה.
פאוור היה בן 38, והיה ראש השרים הצעיר ביותר של מהאראשטרה.
ממשלתו פוזרה ב-1980 על ידי נשיא הודו, לאחר ניצחונה של אינדירה גנדי ומפלגת הקונגרס שלה בבחירות הארציות.
ב-1981 נבחר פאוור לנשיא הקונגרס (סוציאליסטים).
בבחירות ב־1984 נבחר פאוור ללוק סבהה, אך ב-1985 התפטר כדי להנהיג את האופוזיציה באספה המחוקקת של מהאראשטרה.
ב-1986 איחד פאוור את מפלגתו עם הקונגרס הלאומי ההודי, וב-1988 מונה בשנית לראש השרים של מהאראשטרה.
בבחירות ב־1991 נבחר פאוור בשנית ללוק סבהה ושימש כשר ההגנה בממשלתו של פ"ו נרסימהה ראו (1991–1993), וב-1993 שב לכהן כראש השרים של מהאראשטרה.
בבחירות לאספה המחוקקת של מהאראשטרה ב-1995 הובס הקונגרס על ידי קואליציה של מפלגת העם ההודית ושיוו סנה.
פאוור נבחר ללוק סבהה בבחירות הכלליות ב-1996. ב-1998, לאחר כישלון הקונגרס בבחירות הכלליות, התנגד פאוור למינויה של סוניה גנדי לנשיאת המפלגה, וטען שרק מי שנולד בהודו יכול לכהן בתפקיד.
ב-1999 עזב פאוור את הקונגרס והקים את מפלגת הקונגרס הלאומית.
לאחר ניצחון הקונגרס הלאומי ההודי בבחירות ללוק סבהה ב-2004, הצטרפה מפלגת הקונגרס הלאומית בראשות פאוור לקואליציה ופאוור מונה לשר החקלאות בממשלת מאנמוהאן סינג.
בממשלת מאנמוהאן סינג השנייה ב-2009 המשיך לכהן כשר החקלאות, לצד השר לענייני צרכנות, מזון והפצה ציבורית.
לא התמודד בבחירות ללוק סבהה ב-2014, וסיים את תפקידו עם השבעת ממשלת נרנדרה מודי הראשונה.
באפריל 2014 נבחר פאוור לרג'יה סבהה.
לצד תפקידים ממשלתיים, היה פאוור נשיא מועצת הבקרה של הקריקט בהודו (2005–2008) ונשיא מועצת הקריקט העולמית (2010–2012).
היה גם נשיא מועצת הקריקט של מומבאי
ב-2 במאי 2023 הודיע פאוור על התפטרותו ממשרת נשיא מפלגת הקונגרס הלאומית, אך התפטרותו נדחתה בידי ועידת המפלגה שנועדה לבחור נשיא חדש, וב-5 במאי הודיע על משיכתה.
ביולי 2023 התפצלה מפלגת הקונגרס הלאומית בין תומכי אג'יט פאוור לתומכי שארד פאוור.
בפברואר 2024 קיבלה ועדת הבחירות של הודו את תביעת הפלג בראשות אג'יט פאוור להכהרה כפלגה העיקרי של המפלגה, בעוד הפלג בראשות שארד פאוור הוגדר כמפלגה אחרת, שקיבלה את השם מפלגת הקונגרס הלאומית - שארדצ'אנדרה פאוור.
פאוור נישא לפרטיבה, וביתם סופריה סולה היא פוליטיקאית המכהנת כחברת הלוק סבהה.
פאוור אובחן כלוקה בסרטן הפה ונותח ב-2004 להסרת הגידול.
בענפי ספורט שונים ובתחרויות בין-לאומיות, המונח שאר העולם מתייחס לקבוצה או למתמודדים המגיעים ממספר מדינות שונות, ומתחרים מול אדם או קבוצה המגיעים ממועדון יחיד או מאותה מדינה.
מאחר שבדרך כלל לקבוצה של "שאר העולם" יהיה מעט ניסיון, אם בכלל, במשחק משותף או בעבודה קבוצתית, ביצועי חברי הקבוצה לא בהכרח יכולים להעיד על יכולותיהם האמיתיות, בין אם ביחס לעצמם או ביחס לרמתם בקבוצותיהם המקוריות.
לכן, משחקים בהם משתתפת קבוצה מ"שאר העולם" לרוב לא ייחשבו כמשחקים המראים את הכישרון האמיתי של מי מהקבוצות שמשתתפת בהם.
כתוצאה מכך, משחק עם קבוצה של "שאר העולם" הוא בדרך כלל אירוע חד-פעמי – בין אם משחק ידידות או משחק לא-תחרותי למען מטרה מיוחדת, כדוגמת סיוע בין-לאומי או הנצחה.
עם זאת, אירועים מסוג זה יכולים להיות גם מרתקים ואינטנסיביים, ודוגמה לכך היא משחק השחמט שנערך בשנת 1999 בין גארי קספרוב ל"שאר העולם".
גם משחקי השחמט של רוסיה נגד "שאר העולם" היו צמודים במיוחד.
ברוגבי ליג , בין השנים 1904–1975 ייצגה קבוצה בשם "שאר הלאומים" מתמודדים מהעולם כולו.
ברוגבי יוניון הייתה זו הקבוצה World XV .
בכדורסל, מאז שנת 2015 משחק הכוכבים העולים של ה-NBA משוחק במתכונת בה השחקנים המשתתפים חולקו לקבוצה אמריקאית ("ארצות הברית") וקבוצת "העולם" שהתחרו זו בזו.
בין הדוגמאות הידועות של קבוצות "שאר העולם" בקריקט נמנות כאלו שהשתתפו במשחקים באנגליה ב-1970 ובאוסטרליה ב-1971–1972, והחליפו את נבחרת דרום אפריקה בקריקט שהייתה אמורה להשתתף אך פרשה באותן שנים כמחאה על מדיניות האפרטהייד במדינה.
על אף שהמשחקים בשנת 1970 הוכרזו כבעלי מעמד רשמי של משחקי טסט, הגדרה זו בוטלה בהמשך.
בשנת 2005 קבוצת World XI שיחקה נגד אוסטרליה במהלך סדרת משחקי הקריקט שערכה מועצת הקריקט הבין-לאומית .
משחק הדרג הראשון בסדרה זו הוגדר כמשחק טסט, מהלך שהיה ועודנו שנוי במחלוקת בקרב סטטיסטיקאי קריקט שונים.
עם זאת, לא סביר שמעמד זה של המשחק יבוטל בהמשך, בין השאר בשל ההשפעה של המשחק על שיאים בולטים בקריקט; למשל, מבלי לקחת בחשבון את השערים שהוכנסו במשחק, השחקן מוטיאה מוראליתרן לא היה מגיע להישג של מעל ל-800 שערים במשחקי טסט בקריירה.
קבוצות World XI השתתפו גם באליפות העולם בקריקט , אירוע לא-רשמי, בין השנים 1977–1979, וכן בשני טורנירים קצרים באנגליה שנקראו "גביע הקריקט העולמי" (World Cricket Cup), ב-1966 וב-1967, כאשר הפסידו בראשון וניצחו בשני.
הדוגמה הראשונה של קבוצת "שאר העולם" בכדורגל נמצאת כבר בראשית דרכו של הענף.
בשנת 1867, קבוצה צדדית המורכבת משחקנים מאיטון קולג' ומבית הספר הארו שיחקה נגד קבוצה שתוארה כ"העולם" (The World).
נוהג זה חזר על עצמו גם בשנים הבאות לאחר מכן.
בסיום עונת 1870/1871 נערך משחק של קבוצת "שאר העולם" (Rest of the World) נגד וונדררס.
בהינתן העובדה שבאותה תקופה עולם הכדורגל התרחב בקושי מעבר לונדון, השם "שאר העולם" לא היה בשימוש ככינוי רציני אלא כסוג של בדיחה.
הפעם הראשונה שבה התקיים משחק מאורגן של "שאר העולם" הייתה ב-23 באוקטובר 1963. באותו יום קבוצת "שאר העולם" שיחקה נגד אנגליה באצטדיון ומבלי, באירוע שבו צוינו מאה שנים לענף הספורט.
במשחק השתתפו שחקנים חזקים, דוגמת ג'ימי גריבס, לב יאשין, דניס לאו (בקבוצת שאר העולם) ולואיס אייסגירה , שהשתתפותו הקנתה לו את כינויו "פיפו" (Fifo, על שם פיפ"א).
אירוע דומה התרחש ב-8 באוגוסט 1987, גם באצטדיון ומבלי, ובו קבוצת "שאר העולם" שיחקה נגד נבחרת הפוטבול ליג XI , במשחק שנערך לציון מאה שנים לפוטבול ליג.
היה זהה המשחק המתוקשר האחרון שבו שיחק דייגו מראדונה על אדמת אנגליה.
על אף שנוכחות הקהל במשחק הייתה דלילה, קבלת הפנים העוינת לה זכה מראדונה, שנה בלבד לאחר אירוע "שער יד האלוהים", הייתה בולטת.
גארי ליניקר, שבאותה העת שיחק במועדון הכדורגל ברצלונה, שיחק לצד מראדונה בקבוצת "שאר העולם".
בשני אירועי גולף, האחד עודנו פעיל והשני לא, משתתפות נבחרות הנקראות רשמית "בין-לאומית" (International) שלמעשה הן נבחרות "שאר העולם" – מורכבות משחקנים מחוץ למדינות המשתתפות.
גביע הנשיאים היא תחרות גולף גברים הנערכת בשנים אי-זוגיות בין נבחרת גולפאים אמריקאים לנבחרת גולפאים שאינם אמריקאים או אירופאים (אירופאים מתחרים נגד אמריקאים בשנים זוגיות בגביע ריידר ).
כמו כן, גביע לקסוס , שהיה פעיל בין 2005–2008, היה תחרות גולף נשים שנערכה מדי שנה בין נבחרת גולפאים מאסיה לנבחרת גולפאים "בין-לאומית".
פרט לשימוש בהקשר של ענפי ספורט שונים, המונח שאר העולם (Rest of World ובראשי תיבות RoW) משמש לשם הבחנה של קבוצה לא ספציפית אך מגוונת של מדינות, אל מול שחקן דומיננטי אחד או יותר במסגרת ניתוח השוואתי של שווקים, כלכלות, יכולות צבאיות, וכן הלאה.
שימוש זה מצוי במיוחד בגרפים או בתרשימים, כדי להראות כמות המייצגת את שאר המדינות.
לדוגמה, פדרציית המדענים האמריקאים ערכה רשימה של מערכות נשק בשאר העולם ("Rest-of-World Land Combat Systems"), כלומר מערכות השייכות למדינות מלבד ארצות הברית.
ב-22 בנובמבר 2022, איגוד השידור האירופי הודיע כי החל מאירוויזיון 2023, תחרות הזמר של האירוויזיון תכלול לראשונה פלטפורמה ייעודית ברשת שדרכה גם צופים במדינות הלא-משתתפות יוכלו להצביע במהלך התחרות.
צופים מאותן מדינות יכולים להצביע לכלל המדינות בתחרות, והצבעותיהן המצטברות של מדינות אלו ניתנות כקבוצת ניקוד אחת כחלק מהצבעות הציבור – "שאר העולם" (Rest of the world, ובראשי תיבות ROTW).
+ נקודות שהוענקו על ידי שאר העולם באירוויזיון 2023 ציון חצי גמר 1 חצי גמר 2 גמר 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות נקודה אחת
+ נקודות שהוענקו על ידי שאר העולם באירוויזיון 2024 ציון חצי גמר 1 חצי גמר 2 גמר 12 נקודות 10 נקודות 8 נקודות 7 נקודות 6 נקודות 5 נקודות 4 נקודות 3 נקודות 2 נקודות נקודה אחת
השאקטיזם (Shaktism, शक्तिवाद) הוא אחד מהזרמים המרכזיים בהינדואיזם.
שאקטיזם מתמקד בעבודת האלה (दवी, Devī) על צורותיה השונות.
צורותיה השונות של האלה אשר באות בין השאר לידי ביטוי דרך מגוון רחב של אלות, נחשבות ביטויים או התגלמות של האנרגיה הנשית האלוהית הנקראת שאקטי.
המונח "שאקטי" מתייחס לכוח הקוסמי הנשי, המהווה את מקור היקום ומניע אותו.
השאקטיזם מציג תפיסה ייחודית של האלוהות, המשלבת אלמנטים פילוסופיים, תאולוגיים ופרקטיים.
הוא מדגיש את חשיבות האנרגיה הנשית בבריאה, בשימור ובהרס של היקום.
מאמיני השאקטיזם, המכונים שאקטים, רואים באלה את הביטוי העליון של המציאות האלוהית.
האלה נתפסת כאחדות של כל הניגודים, מגלמת בו-זמנית את הבריאה, השימור וההרס.
בשאקטיזם ישנן צורות רבות של האלה, כאשר כל אחת מהן מייצגת היבט שונה של השאקטי.
הצורות הפופולריות ביותר כוללות את דורגה, האלה הלוחמת המגנה על היקום; קאלי, התגלמות הזמן והשינוי; לקשמי, אלת העושר והשפע; וסראסווטי, אלת החוכמה והאמנות.
הפילוסופיה השאקטית מבוססת על התפיסה כי המציאות האולטימטיבית היא תודעה טהורה (चित्, Cit), המכונה גם "שאקטי".
תודעה זו נתפסת כבעלת היבטים סטטיים ודינמיים, המכונים בהתאמה פרקאשה (प्रकाश, Prakāśa), ו-וימרשה (विमर्श, Vimarśa).
השאקטי נחשבת למקור כל ההוויה, כולל העולם החומרי.
השאקטיזם מתאפיין במגוון רחב של מסורות אזוריות, המשקפות את ההבדלים התרבותיים והחברתיים ברחבי תת-היבשת ההודית.
הוא קשור באופן הדוק למסורות הטנטריות בהינדואיזם.
הטנטרה בהקשר השאקטי מתייחסת למערכת של טקסטים, פרקטיקות וטכניקות שנועדו לחבר את המתרגל לאנרגיה האלוהית הנשית.
עם זאת, קיימת מחלוקת בתוך השאקטיזם לגבי הפרשנות והיישום של טקסטים ופרקטיקות טנטריות.
הפרקטיקות בשאקטיזם מגוונות ומשלבות אלמנטים מסורתיים הינדואיים עם טכניקות טנטריות ייחודיות.
אלה כוללות פוג'ה, טקסי הערצה לאלה; מדיטציה ויוגה; שימוש ב, דיאגרמות גאומטריות מקודשות; ומנטרות, צירופי מילים או הברות בעלות כוח רוחני.
השאקטיזם חולק מאפיינים רבים עם זרמים הינדואיים אחרים, אך גם מתייחד מהם.
לדוגמה, קיים קשר הדוק בין השאקטיזם לשיוויזם, כאשר שאקטי נתפסת לעיתים כבת זוגו של האל שיווה.
עם זאת, השאקטיזם מדגיש את העליונות של העיקרון הנשי.
בניגוד ל שמתמקד באל הזכרי וישנו, השאקטיזם שם את הדגש על האלה הנשית.
בעת המודרנית, רעיונות מהשאקטיזם השפיעו גם על תנועות פמיניסטיות ורוחניות במערב, המדגישות את חשיבות העיקרון הנשי בחיים הרוחניים והחברתיים.
עם זאת, השאקטיזם גם עורר ביקורת, במיוחד בנוגע לפרקטיקות טנטריות מסוימות שנתפסו כבעייתיות בעיני מבקרים מערביים ומסורתיים כאחד.
למרות הקשיים בקביעת מספר המאמינים המדויק, השאקטיזם נותר כוח משמעותי בתרבות ובחיים הרוחניים של מיליוני אנשים ברחבי העולם, במיוחד בהודו.
הוא ממשיך להתפתח ולהשתנות, תוך שמירה על מהותו כדת המדגישה את העיקרון הנשי האלוהי.
שורשי השאקטיזם נעוצים עמוק בפרה-היסטוריה של תת-היבשת ההודית.
ממצאים ארכאולוגיים מעידים על קיומן של פרקטיקות פולחן לאלות נשיות כבר בתקופה הפלאוליתית העליונה, לפני כ-20,000 שנה.
הממצא הקדום ביותר של פסלון אלה-אם שנתגלה בהודו, ליד אללהאבאד, תוארך בתיארוך פחמן לתקופה זו.
בנוסף, נמצאו אוספים של אבנים צבעוניות מסומנות במשולשים טבעיים ליד מירזאפור באוטר פרדש, הדומות לאבנים שעדיין מקודשות כאלה על ידי קבוצות שבטיות באזור.
בתרבות עמק האינדוס (3300-1300 לפנה"ס) נמצאו אלפי פסלונים של דמויות נשיות, המעידים על חשיבותה של האלה בפולחן המקומי.
במרכזי תרבות זו כמו האראפה ומואנג'ודארו נמצאו פסלונים נשיים כמעט בכל בית, מה שמרמז על חשיבותן של אלות בחיי היומיום.
פסלונים רבים מציגים נשים עירומות עם תסרוקות מפורטות, ולעיתים עם קישוטים או קרניים על הראש.
חלק מהדמויות מוצגות בתנוחות החושפות את איברי המין, מה שעשוי להצביע על קשר לפולחני פוריות.
עם דעיכתה של תרבות עמק האינדוס, התערבבו אוכלוסיותיה עם קבוצות אחרות ויצרו בהדרגה את הציוויליזציה הוודית (1500-600 לפנה"ס).
בתקופה זו המשיכה האלוהות הנשית להיות נוכחת באמונה ובפולחן, אם כי בתפקיד משני יותר, כשהאלות משמשות בעיקר כבנות זוג לאלים הגדולים.
עם זאת, האלה הגדולה של עמק האינדוס ושל הדרווידים עדיין הטילה את צילה, בעיקר בדמותה המסתורית של אדיטי, "אם האלים הוודית".
אדיטי מוזכרת כ-80 פעמים ב-ריגוודה, וכינויה (שמשמעותו "ללא גבולות" בסנסקריט) מסמן אולי את השם המוקדם ביותר ששימש להאנשת האינסוף.
בתקופה הוודית המאוחרת (1000-500 לפנה"ס) החלה התפתחות השאקטיזם כזרם מובחן, והוא התגבש לאורך תקופת האפוס ההודי והפוראנות.
טקסטים מכוננים כמו הדווי מהאטמיה, שנכתב בין המאות ה-5 וה-6 לספירה, מהווים אבני דרך משמעותיות בהתפתחות התאולוגיה השאקטית.
הדווי מהאטמיה מסמן את לידתו של "השאקטיזם העצמאי", שבו האלה מועלית לדרגת האלוהות העליונה.
בתקופה זו התגבשה תפיסת השאקטי כעיקרון הנשי הקוסמי, המהווה את מקור היקום ומניע אותו.
השאקטי נתפסה כאנרגיה היצירתית והדינמית שחודרת ומחייה את כל הקיום.
היא זוהתה עם פרקריטי (הטבע או החומר) בפילוסופיה ההודית, ונתפסה כמקור הבריאה, השימור וההרס של היקום.
בתקופת הפוראנות (מהמאה ה-3 עד המאה ה-10 לספירה) התפתחה ספרות ענפה סביב האלות השונות.
טקסטים כמו הדווי בהאגוואטה פוראנה והקאליקה פוראנה הרחיבו את המיתולוגיה והתאולוגיה של השאקטיזם.
הדווי בהגוואטה פוראנה, למשל, מציג את האלה כהתגלמות העליונה של המציאות האלוהית, ומתאר את מעשי הגבורה והחסד שלה.
במקביל להתפתחות הספרותית, התגבשו גם פרקטיקות פולחן ומדיטציה ייחודיות לשאקטיזם.
אלה כללו את טקסי פוג'ה, שימוש במנטרות ויאנטרות, ופרקטיקות יוגיות.
הטנטרה, שהתפתחה במקביל לשאקטיזם והשפיעה עליו רבות, הוסיפה ממד אזוטרי ומיסטי לפולחן האלה.
השאקטיזם לא התפתח באופן אחיד בכל רחבי הודו.
באזורים שונים התפתחו מסורות מקומיות ייחודיות.
בדרום הודו, למשל, התפתחה מסורת עבודת האלה שרי או לקשמי, המדגישה את האלה כמקור השפע והמזל הטוב.
בצפון ובמזרח הודו, לעומת זאת, התפתחה מסורת המתמקדת באלות כמו קאלי ודורגה, המדגישה את כוחן ההרסני והמטהר.
בתקופה הימי-ביניימית (מהמאה ה-6 עד המאה ה-13 לספירה) חלה התפתחות משמעותית נוספת בשאקטיזם עם עלייתן של מסורות ה-בהקטי (דבקות).
משוררים ומיסטיקנים החלו לחבר שירי אהבה ודבקות לאלות, מה שהפך את השאקטיזם לנגיש יותר להמונים.
במקביל, התפתחו גם זרמים פילוסופיים מתוחכמים בתוך השאקטיזם.
הפילוסופיה השאקטית, שהתבססה על מסורות קודמות כמו הסאמקהיה והאדוויטה ודאנטה, פיתחה תפיסה מורכבת של המציאות שבה השאקטי היא הכוח היסודי והמודעות הטהורה שמהווה את מהות הקיום.
בתקופה המודרנית, מהמאה ה-19 ואילך, עבר השאקטיזם שינויים נוספים.
מצד אחד, היה ניסיון לרפורמה ו"טיהור" של היבטים מסוימים בשאקטיזם, בעיקר אלה הקשורים לפרקטיקות טנטריות שנתפסו כבעייתיות בעיני המערב.
מצד שני, הייתה גם תנועה של החייאה והעצמה של המסורת השאקטית, שבאה לידי ביטוי בדמויות כמו רמקרישנה פרמהנסה ותלמידו סוואמי ויווקאננדה, שהפיצו את רעיונות השאקטיזם ברחבי העולם.
השאקטיזם מציג תפיסה ייחודית של האלוהות והמציאות, המדגישה את העיקרון הנשי כמקור וכוח מניע של היקום.
תודעה זו נתפסת כבעלת היבטים סטטיים ודינמיים, המכונים בהתאמה פרקאשה ווימרשה.
בשאקטיזם, האלה נתפסת כאחדות של כל הניגודים.
היא מגלמת בו-זמנית את הבריאה, השימור וההרס.
תפיסה זו באה לידי ביטוי בדמותה של האלה קאלי, המסמלת את מחזור החיים והמוות.
הפילוסופיה השאקטית מדגישה את האחדות בין הנשמה האינדיבידואלית (आत्मन्, Ātman) לבין המציאות האוניברסלית (ब्रह्मन्, Brahman), כאשר שתיהן נתפסות כביטויים של השאקטי.
מושג מרכזי בפילוסופיה השאקטית הוא ה"קונדליני", אנרגיה רוחנית הנתפסת כמפותלת בבסיס עמוד השדרה.
הפרקטיקות השאקטיות מכוונות להעלאת אנרגיה זו דרך מרכזי האנרגיה בגוף (צ'אקרות), עד להתאחדותה עם התודעה הקוסמית בצ'אקרה העליונה.
תהליך זה נתפס כמסע רוחני המוביל להארה ולשחרור (मोक्ष, Mokṣa).
בניגוד לתפיסות הינדואיות אחרות המדגישות את הסגפנות והפרישות, השאקטיזם מאמץ גישה חיובית יותר לעולם החומר.
העולם הפיזי נתפס כהתגלמות של האלה, ולכן אינו נחשב לאשליה שיש להתעלות מעליה, אלא כביטוי אמיתי של האלוהות.
גישה זו מובילה לקבלה של החיים הארציים ולראייתם כחלק מהמסע הרוחני.
בהקשר האתי, השאקטיזם מדגיש את חשיבות הפעולה בעולם כחלק מהמסע הרוחני.
בניגוד לגישות המדגישות פרישות, השאקטיזם מעודד מעורבות פעילה בחיים, תוך ראיית כל פעולה כהזדמנות לביטוי האלוהי.
עם זאת, הדגש הוא על פעולה מתוך מודעות ואי-היצמדות לתוצאות.
הפילוסופיה השאקטית מציעה תפיסה מורכבת של היחסים בין הנשי והגברי באלוהות.
בעוד שהשאקטי נתפסת כעיקרון הפעיל והדינמי, היא פועלת בשיתוף עם העיקרון הגברי, המיוצג לרוב על ידי האל שיווה.
היחסים ביניהם מתוארים כאיחוד מושלם, המסומל לעיתים קרובות בדמות ארדהנארישווארה (अर्धनारीश्वर, Ardhanārīśvara), ישות המשלבת את המאפיינים הנשיים והגבריים.
תפיסה מרכזית נוספת בשאקטיזם היא הרעיון של שאקטי פיטהס מקומות קדושים הפזורים ברחבי תת-היבשת ההודית, הנחשבים למוקדי כוח של האלה.
על פי המסורת, מקומות אלה נוצרו כאשר חלקי גופה של האלה סאטי נפלו לאדמה.
כל אחד ממקומות אלה מייצג היבט שונה של כוחה של האלה ומהווה מוקד לעלייה לרגל ופולחן.
הפילוסופיה השאקטית פיתחה גם תורת הכרה ייחודית, המכונה פראטיאבהיג'נה , או "הכרה מחדש".
על פי תורה זו, הדרך להארה היא דרך הכרה בטבע האמיתי של העצמי כזהה לשאקטי.
תהליך זה כרוך בהסרת המחסומים המונעים מהאדם לראות את טבעו האלוהי האמיתי.
קיימות גישות שונות בתוך השאקטיזם עצמו, עם דגשים פילוסופיים שונים.
למשל, הזרם ה"סמיה" (सम्य, Samaya) מדגיש פרשנות יותר מופשטת ופילוסופית, בעוד הזרם הקאולה נוטה לגישה יותר מעשית וטקסית.
השאקטיזם מכיר במגוון רחב של צורות אלוהיות נשיות, כאשר כל אחת מהן מייצגת היבט שונה של השאקטי.
למרות הריבוי העצום של אלות, ישנן כמה דמויות מרכזיות שזוכות לפופולריות רבה ולהערצה נרחבת בעולם ההינדואי.
דורגה היא אחת האלות המרכזיות ביותר בשאקטיזם.
היא נחשבת לגילום העליון של השאקטי ומזוהה עם כוח וגבורה.
דורגה מתוארת לרוב כבעלת עשר זרועות, כל אחת אוחזת בנשק שונה, המסמל את יכולתה להגן על היקום מפני כוחות הרשע.
האגדה המפורסמת ביותר על דורגה מתארת את ניצחונה על המהישאסורה, השד-בופאלו, סיפור המהווה מוקד לפסטיבל הדורגה פוג'ה.
קאלי היא התגלמות הזמן, ההרס והשינוי.
היא מתוארת כשחורה או כחולה כהה, עם ארבע זרועות ושרשרת גולגולות, המסמלת את מחזוריות החיים והמוות.
למרות מראה המפחיד, קאלי נתפסת על ידי מאמיניה כאם מגינה ואוהבת.
לקשמי היא אלת העושר, השפע והמזל הטוב.
היא מזוהה עם יופי, פוריות והצלחה חומרית.
לקשמי מתוארת לרוב כאישה יפהפייה בלבוש אדום, יושבת או עומדת על פרח לוטוס.
היא נחשבת לבת זוגו של האל וישנו ומהווה חלק חשוב בפולחן הוישנווי לצד תפקידה בשאקטיזם.
סראסווטי היא אלת החוכמה, האמנות והלמידה.
היא מזוהה עם ידע, מוזיקה ואמנויות יפות.
סראסווטי מתוארת כאישה לבנה בעלת ארבע זרועות, אוחזת בכלי נגינה ובספרים.
היא נחשבת לבת זוגו של האל ברהמה ומשחקת תפקיד מרכזי בחיי התרבות והחינוך בהודו.
פרוואטי היא התגלמות האהבה, הנאמנות והכוח הנשי.
היא נחשבת לבת זוגו של האל שיווה ומייצגת את האנרגיה היצירתית של היקום.
פרוואטי מופיעה במגוון צורות, כולל דורגה וקאלי, ומשחקת תפקיד מרכזי במסורות השייוויות והשאקטיות כאחד.
בנוסף לאלות הראשיות הללו, ישנן קבוצות של אלות שזוכות להערצה משמעותית בשאקטיזם.
"תשע הדורגות" הן קבוצה של תשע צורות של דורגה, שכל אחת מהן מייצגת היבט שונה של כוחה.
"" (सप्तमातृका, Saptamātṛkā) הן קבוצה של שבע אלות אימהיות, שנחשבות לכוחות מגינים ומזינים.
קבוצה חשובה נוספת היא "עשר המהווידיות" , שמייצגות עשרה היבטים שונים של החוכמה והכוח האלוהי הנשי.
קבוצה זו כוללת את קאלי, טארה, טריפורה סונדרי, בהוואנשוורי, צ'הינמסטה, בהיירווי, דהומוואטי, בגלמוקי, מטנגי וקמלה.
כל אחת מהן מייצגת היבט ייחודי של השאקטי ומשויכת לפרקטיקות רוחניות ספציפיות.
בעוד שהאלות הללו נתפסות כישויות נפרדות, הן נחשבות גם לביטויים שונים של אותה אנרגיה אלוהית אחת - השאקטי.
מאמינים רבים, רואים באלות השונות פנים שונות של אותה מציאות אלוהית.
בהקשר המקומי והאזורי, ישנן אלות רבות נוספות שזוכות להערצה בקהילות ספציפיות.
לדוגמה, קאמקיה היא אלה חשובה באסאם, המזוהה עם פוריות ומיניות.
בבנגל, מנסה היא אלת הנחשים הפופולרית, בעוד שבדרום הודו, מארימן היא אלה מרכזית המזוהה עם מחלות ורפואה.
אלות מקומיות ושבטיות אלו, משתלבות במסורת השאקטית הרחבה יותר באופן שיוצר מארג עשיר של אמונות ופרקטיקות.
היחס לאלות אלו אינו אחיד בקרב כל המאמינים.
ישנם זרמים בשאקטיזם המתמקדים באלה אחת כעליונה, בעוד אחרים רואים את כל האלות כשוות בחשיבותן.
כמו כן, ישנם הבדלים אזוריים משמעותיים בפופולריות ובאופי הפולחן של אלות שונות.
המסורות הטנטריות מהוות חלק מרכזי בשאקטיזם, אם כי לא כל צורות השאקטיזם הן טנטריות.
הטנטרה בשאקטיזם מתייחסת למערכת של טקסטים, פרקטיקות וטכניקות רוחניות המתמקדות בעבודה עם האנרגיה הנשית האלוהית.
מקורות היסטוריים מצביעים על כך שהטנטרה השאקטית התפתחה בהודו החל מהמאה השישית לספירה בערך.
הפרקטיקות הטנטריות בשאקטיזם כוללות מדיטציה, שימוש במנטרות, מודרות (תנוחות ידיים סמליות), ינטרות (דיאגרמות גאומטריות מקודשות), ופוג'ה (טקסי פולחן).
מטרת פרקטיקות אלו היא להעלות את הקונדליני, האנרגיה הרוחנית המתוארת כמפותלת בבסיס עמוד השדרה, דרך הצ'אקרות (מרכזי אנרגיה) עד להתאחדות עם התודעה הקוסמית .
הפרקטיקות הטנטריות השאקטיות, השפיעו על ההינדואיזם הפופולרי גם בקרב אלו שאינם מזדהים באופן מפורש כטנטריים.
לדוגמה, השימוש במנטרות ובינטרות נפוץ בפולחן ההינדואי הרגיל, גם אם המשמעות האזוטרית המקורית שלהם אינה תמיד מובנת או מיושמת במלואה.
הטקסטים הטנטריים השאקטיים כוללים את ה"יוגיני טנטרה", ה"רודריימלה טנטרה", וה"מהנירוונה טנטרה".
טקסטים אלו מספקים הנחיות לפרקטיקות רוחניות ומציגים תפיסות קוסמולוגיות ותאולוגיות של האלוהות הנשית.
אחד המאפיינים הידועים של הטנטרה השאקטית הוא השימוש ב"פנצ'מקארה" או חמשת ה-ממים: מדיה (יין), מאמסה (בשר), מטסיה (דג), מודרה (תנוחות ידיים או דגנים קלויים) ומאיטהונה (איחוד מיני).
עם זאת, קיימת מחלוקת לגבי הפרשנות והיישום של אלמנטים אלו.
חלק מהזרמים מפרשים אותם באופן סמלי, בעוד אחרים מיישמים אותם באופן מילולי תחת תנאים מבוקרים.
הטנטרה השאקטית מתחלקת לשתי מסורות עיקריות: ה"קאולה" וה"סמאיה".
המסורת הקאולית נוטה להיות יותר אזוטרית ורדיקלית בפרקטיקות שלה, בעוד שהמסורת הסמאיה נוטה להיות יותר שמרנית ומתונה.
המסורת הקאולית מדגישה את חשיבות החוויה הישירה והשימוש בכל האספקטים של החיים, כולל אלו הנחשבים "טמאים" במסורות אחרות, כדרך להארה.
לעומת זאת, המסורת הסמאיה נוטה להדגיש יותר פרקטיקות מדיטטיביות ופנימיות.
המסורות הטנטריות בשאקטיזם מדגישות גם את חשיבות הגורו, או המורה הרוחני.
התלמיד (שישיה) מקבל הכנה והדרכה מהגורו, כולל העברה של מנטרות וטכניקות מדיטציה ספציפיות.
תהליך זה, הידוע כדיקשה (יוזמה), נחשב חיוני להתקדמות רוחנית במסורת הטנטרית.
המסורות הטנטריות השאקטיות, השתלבו עם אמונות ופרקטיות שבטיות במהלך השנים.
אינטגרציה זו מדגימה מדגים את הגמישות של השאקטיזם הטנטרי ואת יכולתו לקלוט ולשלב מסורות מקומיות מגוונות.
ניתן לראות את הפרקטיקות הטנטריות משתלבות גם בפולחן העממי של האלה בבנגל.
למרות שרוב המאמינים אינם עוסקים בפרקטיקות טנטריות מורכבות, ההשפעה הטנטרית ניכרת בשימוש במנטרות, בטקסים ובתפיסות רוחניות.
בעשורים האחרונים, מחקרים אקדמיים הרחיבו את ההבנה של הטנטרה השאקטית.
עבודות אלו חשפו את המורכבות והעושר של מסורות אלו, וסייעו לשבור תפיסות מוטעות לגביהן.
עם זאת, עדיין קיימות מחלוקות בקרב חוקרים לגבי היבטים שונים של הטנטרה השאקטית, כולל מקורותיה, התפתחותה ההיסטורית והפרשנות של טקסטים וסמלים מסוימים.
הפרקטיקות והפולחן בשאקטיזם מגוונים ומשקפים את המורכבות והעושר של מסורת זו.
הם כוללים טקסים, תפילות, מדיטציות ופעולות יומיומיות המכוונות לחיבור עם האנרגיה האלוהית הנשית.
1. פוג'ה היא צורת הפולחן המרכזית בשאקטיזם.
זהו טקס הערצה הכולל הקרבת מנחות לאלה, כגון פרחים, מזון, בשמים ומנורות.
הפוג'ה יכולה להתבצע בבית, במקדש או במקומות קדושים אחרים.
2. מנטרות הן חלק בלתי נפרד מהפולחן השאקטי.
אלו הן נוסחאות מילוליות או הברות בעלות כוח רוחני, שנחשבות לגילומים קוליים של האלה.
חזרה על מנטרות נחשבת לאמצעי לטיהור התודעה ולהתחברות עם האנרגיה האלוהית.
3. ינטרות הן דיאגרמות גאומטריות מקודשות המשמשות כעזרי מדיטציה וככלים לריכוז אנרגיה רוחנית.
מדיטציה על ינטרות נחשבת לאמצעי להשגת תובנות רוחניות ולהתאחדות עם האלה.
4. מדיטציה וטכניקות יוגיות: כולל קונדליני יוגה, שמטרתה להעלות את האנרגיה הרוחנית דרך הצ'אקרות (מרכזי אנרגיה בגוף).
5. פסטיבלים מהווים חלק מרכזי בפולחן השאקטי.
הדורגה פוג'ה בבנגל, הנמשכת תשעה ימים, היא אחד הפסטיבלים החשובים ביותר.
במהלך פסטיבל זה, מאמינים עורכים טקסים מורכבים, מקריבים קורבנות ומשתתפים בחגיגות המוניות.
פסטיבלים אחרים כוללים את הנבראטרי, המוקדש לתשע צורות של האלה, והקאלי פוג'ה, המתמקד בפולחן קאלי.
6. עלייה לרגל למקומות קדושים, הידועים כשאקטי פיטאס, היא פרקטיקה חשובה נוספת.
מסורת זו מבוססת על האגדה של סאטי, שגופה נחתך לחלקים שנפלו במקומות שונים בתת-היבשת ההודית.
כל שאקטי פיטה נחשב למקום שבו נפל חלק מגופה של האלה ומהווה מוקד לעלייה לרגל ופולחן.
7. פרקטיקות טנטריות: בשאקטיזם הטנטרי, פרקטיקות מיניות יכולות להיות חלק מהפולחן.
אלו נתפסות כאמצעי לעורר את האנרגיה הקונדליני ולהשיג איחוד רוחני.
עם זאת, פרקטיקות אלו שנויות במחלוקת ומיושמות רק על ידי קבוצות מסוימות תחת הדרכה.
8. פרקטיקות יומיומיות: בחיי היומיום, מאמינים שאקטים עשויים לבצע פרקטיקות כמו צום, שמירה על טוהרה טקסית, ולימוד טקסטים מקודשים.
רבים מקיימים פוג'ה יומית בביתם, מקדישים מזון לאלה לפני הארוחות, ומשתמשים במנטרות במהלך פעילויות יומיומיות.
קיימת מחלוקת בקרב חוקרים לגבי המקור והמשמעות של חלק מהפרקטיקות השאקטיות.
בעוד שחלק רואים בהן המשכיות של מסורות קדומות, אחרים טוענים כי רבות מהן הן יצירות מאוחרות יותר שעברו תהליך של "סנסקריטיזציה" והתאמה למסורת הברהמינית.
מסורות אזוריות, דמוגרפיה ומרכזי פולחן בשאקטיזם
השאקטיזם מתאפיין במגוון רחב של מסורות אזוריות ומרכזי פולחן ברחבי תת-היבשת ההודית.
1. בנגל- בבנגל, השאקטיזם הוא הזרם הדתי הדומיננטי.
פולחן האלה בבנגל מתאפיין בעוצמה רגשית ובמגוון רחב של פרקטיקות.
הדורגה פוג'ה, פסטיבל שנתי המוקדש לאלה דורגה, הוא אירוע מרכזי בחיי הדת והתרבות הבנגלית.
בנוסף, פולחן קאלי נפוץ מאוד באזור זה, במיוחד במקדש קאליגהט בקולקטה.
2. אסאם- באסאם, המסורת השאקטית מתמקדת בפולחן האלה קאמקיה, הנחשבת לאחת הצורות החזקות ביותר של האלה.
מקדש קאמקיה בגוואהטי הוא אחד ממרכזי הפולחן החשובים ביותר של השאקטיזם בצפון-מזרח הודו.
הפסטיבל השנתי אמבובאצ'י מלה, המציין את המחזור החודשי של האלה, מושך אליו מאות אלפי מאמינים.
3. דרום הודו- באזור זה, השאקטיזם מתבטא בצורות שונות.
במקדש מינאקשי בעיר מדוראי שבטמיל נאדו, האלה מינאקשי (צורה של פרוואטי) נחשבת לאלה הראשית.
הפסטיבל השנתי מינאקשי קליאנם, המציין את נישואיה של מינאקשי לשיווה, הוא אירוע מרכזי באזור.
בקרלה, פולחן האלה בהגוואטי הוא נפוץ, ומשלב אלמנטים של השאקטיזם עם מסורות מקומיות.
4. מערב הודו- באזור זה, במדינת גוג'ראט, האלה אמבה היא דמות מרכזית.
מקדש אמבאג'י הוא אחד ממוקדי העלייה לרגל החשובים באזור.
בראג'סטאן, פולחן האלה קרני מטה משלב אלמנטים של השאקטיזם עם מסורות מקומיות.
5. צפון הודו- באזור זה בכלל, ובמיוחד בהרי ההימלאיה, ישנם מספר מרכזי פולחן שאקטיים חשובים.
מקדש ויישנו דווי בג'מו וקשמיר, ומקדש נאינה דווי בהימאצ'ל פרדש, הם דוגמאות בולטות.
פסטיבל נבראטרי, המוקדש לתשע צורות של האלה, נחגג בעוצמה רבה באזורים אלה.
מגוון המסורות האזוריות ומרכזי הפולחן השונים בהודו, זה משקף את ההתפתחות ההיסטורית של השאקטיזם ואת יכולתו להתאים עצמו לתרבויות, למנהגים מקומיים ולמסורות שבטיות.
כך למשל, בקרב שבטי הסנטל באודישה ובג'רקהנד, אלות מקומיות כמו תאקוראני משולבות עם האלות הקלאסיות של השאקטיזם.
המסורות השבטיות משתלבות גם בחיי היומיום של ההינדואים ברחבי הודו, אלות הכפר (גרמדוואטות) תופסות תפקיד חשוב בקהילות כפריות רבות, והפולחן אליהן משתלב בקהילות אלה עם המסורות השאקטיות הגדולות יותר.
מבחינה דמוגרפית, קשה לקבוע במדויק את מספר המאמינים בשאקטיזם, שכן רבים מההינדואים משלבים אלמנטים של שאקטיזם עם זרמים אחרים של ההינדואיזם.
עם זאת, הערכות מצביעות על כך שהשאקטיזם הוא הזרם השלישי בגודלו בהינדואיזם, אחרי וישנויזם ושיוויזם, עם כ-200 מיליון מאמינים ברחבי העולם.
מרכזי הפולחן העיקריים של השאקטיזם, הידועים כשאקטי פיטאס, אשר נוצרו על פי האמונה כאשר חלקי גופה של האלה סאטי נפלו לאדמה פזורים ברחבי תת-היבשת ההודית.
המסורת מונה 51 שאקטי פיטאס עיקריים, אם כי המספר המדויק והמיקומים שנויים במחלוקת בין מקורות שונים.
אלה כוללים מקומות כמו קמקיה באסאם, קאליגהט בבנגל המערבית, וג'ואלמוקי בהימאצ'ל פרדש.
בעשורים האחרונים, השאקטיזם התרחב גם מחוץ להודו.
מקדשים שאקטיים הוקמו במדינות דרום-מזרח אסיה, וכן במערב.
לדוגמה, מקדש קאלי מנדיר בלגונה ביץ', קליפורניה, ומקדש שרי ראג'רג'שוורי פיטאם בראש, ניו יורק, הם מרכזים חשובים לפולחן השאקטי בארצות הברית.
השאקטיזם גם השפיע על תנועות רוחניות ופמיניסטיות במערב.
חוקרים מסוימים טוענים כי הדגש של השאקטיזם על העיקרון הנשי האלוהי מספק מודל חשוב לתפיסות רוחניות אלטרנטיביות.
עם זאת, יש המבקרים את האופן שבו רעיונות שאקטיים מיובאים ומותאמים להקשר המערבי, וטוענים כי לעיתים יש בכך משום ניכוס תרבותי.
שאקטיזם לעומת מסורות הינדואיות אחרות
השאקטיזם, כאחד הזרמים המרכזיים בהינדואיזם, מציג תפיסה ייחודית של האלוהות והמציאות, המתמקדת באנרגיה הנשית האלוהית.
עם זאת, הוא חולק מאפיינים רבים עם זרמים הינדואיים אחרים, תוך שמירה על זהותו הייחודית.
השוואה מעמיקה בין השאקטיזם לבין מסורות הינדואיות אחרות חושפת את מורכבות היחסים ואת נקודות הדמיון וההבדל ביניהם.
השאקטיזם והשיוויזם מקיימים יחסים מורכבים ומרתקים.
שתי המסורות מדגישות את חשיבותה של האנרגיה האלוהית, אך בעוד השיוויזם רואה בשיווה את הכוח העליון, השאקטיזם מעניק מעמד זה לשאקטי, האנרגיה הנשית.
למרות זאת, רבים רואים בשתי המסורות הללו שני צדדים של אותו מטבע.
כך למשל, פולר בספרו "The Camphor Flame" מתאר כיצד בחלק מהמסורות השאקטיות, שיווה נתפס כגוף הקוסמי, בעוד שאקטי היא הנשמה המחייה אותו.
זוגיות קוסמית זו מודגמת בדמותו של ארדהנארישווארה, ישות המשלבת את המאפיינים הנשיים והגבריים.
לעומת זאת, היחסים בין השאקטיזם ל מורכבים יותר.
הווישנויזם מתמקד בעבודת האל וישנו, ומדגיש את חשיבות הבהקטי (דבקות) כדרך לגאולה.
השאקטיזם, מצידו, מציב את האלה במרכז, אך גם מכיר בחשיבות הבהקטי.
למרות ההבדלים, ישנן נקודות השקה מעניינות בין שתי המסורות.
לדוגמה, לקשמי, בת זוגו של וישנו, נחשבת לאחת הצורות החשובות של האלה בשאקטיזם.
בנוסף, בחלק מהמסורות השאקטיות, האלה נתפסת כמקור כל האלים, כולל וישנו.
היחס בין השאקטיזם לאדוויטה ודאנטה, אחת הפילוסופיות ההינדואיות החשובות ביותר, מדגים את המורכבות הפילוסופית של השאקטיזם.
בעוד שהאדוויטה ודאנטה מדגישה את האחדות המוחלטת של המציאות (ברהמן), השאקטיזם מכיר בדואליות של שיווה ושאקטי, אך רואה בהם אחדות בסופו של דבר.
פילוסופים שאקטים רבים פיתחו גרסאות של אדוויטה המשלבות את תפיסת השאקטי כאנרגיה היסודית של היקום.
בהקשר של תפיסת הגאולה, השאקטיזם מציע גישה ייחודית.
בעוד שמסורות הינדואיות רבות רואות בשחרור (מוקשה) מהמעגל של לידה מחדש את המטרה הסופית, השאקטיזם מדגיש את ההגשמה של הכוח האלוהי בתוך העולם הזה.
זה מתבטא בפרקטיקות כמו קונדליני יוגה, שמטרתן להעיר את האנרגיה האלוהית הרדומה בתוך הגוף האנושי.
למרות ההבדלים, השאקטיזם אינו עומד בנפרד משאר המסורות ההינדואיות.
למעשה, הוא מקיים דיאלוג מתמיד עם זרמים אחרים, משפיע עליהם ומושפע מהם.
לדוגמה, רעיונות שאקטיים השפיעו על התפתחות הטנטרה בבודהיזם, במיוחד בצורתו הטיבטית.
בעשורים האחרונים, חוקרים החלו לבחון מחדש את היחסים בין השאקטיזם למסורות הינדואיות אחרות.
מחקרים אלה חושפים תמונה מורכבת של השפעות הדדיות ודיאלוג מתמשך.
לדוגמה, עבודתו של אלכסיס סנדרסון על ההיסטוריה של השיוואיזם והשאקטיזם בקשמיר חשפה את האופן שבו שתי המסורות הללו התפתחו זו לצד זו, תוך השפעה הדדית מתמדת.
השאקטיזם, כאחד הזרמים המרכזיים בהינדואיזם, השפיע באופן משמעותי על התרבות ההודית ומעבר לה.
השפעתו ניכרת במגוון תחומים, החל מאמנות ופולקלור ועד לפילוסופיה ופרקטיקות חברתיות.
חשוב להבין את ההשפעה התרבותית של השאקטיזם בהקשר הרחב של התרבות ההודית, שבה אלמנטים דתיים ותרבותיים שזורים זה בזה באופן הדוק.
באמנות החזותית, השאקטיזם הותיר חותם עמוק.
דימויים של אלות שאקטיות, במיוחד דורגה, קאלי ולקשמי, הם מהנפוצים ביותר באיקונוגרפיה ההינדואית.
פסלים וציורים של אלות אלו נמצאים בכל רחבי תת-היבשת ההודית ומהווים חלק בלתי נפרד מהנוף התרבותי.
דימויים אלו של האלות השאקטיות, משמשים לא רק כאובייקטים של פולחן, אלא גם כסמלים תרבותיים רבי עוצמה המעצבים את הזהות הקולקטיבית.
בספרות ובשירה, השאקטיזם השפיע על יצירתם של משוררים ויוצרים רבים.
בבנגל, למשל, התפתחה מסורת עשירה של שירת בהקטי (דבקות) המוקדשת לאלות שאקטיות.
שירים אלה, הידועים כ"שיירי שאקטה", ממשיכים להיות פופולריים ומושרים בטקסים דתיים ובאירועים תרבותיים עד היום.
ההשפעה התרבותית של השאקטיזם ניכרת במיוחד בפסטיבלים ובחגיגות העממיות.
הדורגה פוג'ה בבנגל, למשל, היא לא רק אירוע דתי אלא גם פסטיבל תרבותי מרכזי המושך מיליוני משתתפים.
הפסטיבל, משלב אלמנטים דתיים, אמנותיים וחברתיים, ומשמש כזירה לביטוי יצירתי ולחיזוק קשרים קהילתיים.
פסטיבלים אחרים, כמו נבראטרי במערב הודו וקלי פוג'ה בחלקים שונים של המדינה, מדגימים גם הם את האופן שבו רעיונות שאקטיים מעצבים את החיים התרבותיים של קהילות שלמות.
בתחום הקולנוע, השאקטיזם השפיע על יצירות רבות בתעשיית הסרטים ההודית.
סרטים המבוססים על מיתוסים שאקטיים, כמו "ג'אי סנטושי מא" משנת 1975, זכו להצלחה עצומה והפכו לחלק מהתרבות הפופולרית.
ההשפעה התרבותית של השאקטיזם ניכרת גם בפרקטיקות חברתיות ובמבנים משפחתיים.
בחלק מהקהילות השאקטיות, נשים נהנות ממעמד מכובד במיוחד, המשקף את הערצת העיקרון הנשי האלוהי.
עם זאת, היחס בין האידיאלים הדתיים למציאות החברתית הוא מורכב.
בתחום הפילוסופיה והמחשבה הדתית, השאקטיזם תרם תרומה משמעותית להתפתחות של רעיונות מטאפיזיים ואפיסטמולוגיים בהודו.
תפיסת השאקטי כאנרגיה קוסמית יסודית השפיעה על התפתחות של זרמים פילוסופיים שונים, כולל גרסאות מסוימות של אדוויטה ודאנטה.
פילוסופים שאקטים פיתחו מערכות מחשבה מתוחכמות שהשפיעו על ההגות ההודית בכללותה.
השפעתו של השאקטיזם ניכרת גם בתחום הרפואה המסורתית והפרקטיקות הרוחניות.
מושגים כמו צ'אקרות וקונדליני, שמקורם במסורת השאקטית-טנטרית, הפכו לחלק בלתי נפרד מתפיסות של בריאות ורווחה בהודו ומחוצה לה.
פרקטיקות כמו קונדליני יוגה, שמקורן בשאקטיזם, זכו גם הן לפופולריות עולמית בעשורים האחרונים.
בתחום האדריכלות והאמנות המונומנטלית, השאקטיזם הותיר חותם משמעותי.
מקדשים המוקדשים לאלות שאקטיות, כמו מקדש קמקיה באסאם או מקדש מינקשי במאדוראי, הם יצירות מופת אדריכליות המושכות מבקרים ועולי רגל מכל רחבי העולם.
השאקטיזם, כאחד הזרמים המרכזיים בהינדואיזם, היה נושא לביקורות ומחלוקות לאורך ההיסטוריה שלו.
מורכבותו הפילוסופית, פרקטיקות הפולחן הייחודיות שלו, והאופן שבו הוא מתייחס לסוגיות של מגדר ומיניות, עוררו דיונים ערים ולעיתים מחלוקות חריפות.
אחת הביקורות המרכזיות על השאקטיזם נוגעת לפרקטיקות הטנטריות המזוהות עם חלק מזרמיו.
פרקטיקות אלו, במיוחד אלו הקשורות לטקסים מיניים ושימוש בחומרים משכרים, עוררו התנגדות חריפה בקרב מלומדים הינדואים מסורתיים ורפורמיסטים כאחד.
המבקרים טענו כי פרקטיקות אלו מנוגדות לערכים המוסריים של ההינדואיזם ומהוות סטייה מהמסורת הוודית.
מנגד, תומכי השאקטיזם הטנטרי טוענים כי הביקורת נובעת לעיתים קרובות מאי-הבנה של עומק הפילוסופיה והסמליות בתורה זו.
לטענתם, הפרקטיקות הטנטריות נועדו להיות כלים רוחניים מתקדמים, המיועדים למתרגלים מנוסים תחת הדרכה מדוקדקת.
סוגיה נוספת שעוררה מחלוקת היא היחס בין השאקטיזם לפמיניזם.
מצד אחד, ההדגשה של השאקטיזם על העיקרון הנשי האלוהי והעצמה נשית נתפסה על ידי חלק מהחוקרים והפעילים כמודל חיובי לשוויון מגדרי.
מצד שני, מבקרים טענו כי האידיאליזציה של הנשיות בשאקטיזם אינה בהכרח מתורגמת לשוויון מעשי בחברה ההינדואית.
ויכוח נוסף סובב סביב היחס בין השאקטיזם למסורות הינדואיות אחרות.
בעוד שתומכי השאקטיזם רואים בו את שיאה של המחשבה ההינדואית, מבקרים טענו כי הוא מהווה סטייה מהמסורת הוודית המקורית.
דיון זה מתקשר לשאלות רחבות יותר על אותנטיות ולגיטימיות בתוך ההינדואיזם.
מחלוקת משמעותית נוספת נוגעת לפרשנות של טקסטים שאקטיים מרכזיים.
לדוגמה, ה"דווי מהטמיה", אחד הטקסטים החשובים ביותר בשאקטיזם, זכה לפרשנויות שונות ולעיתים מנוגדות.
חלק מהפרשנים ראו בו ביטוי למונותיאיזם שאקטי, בעוד אחרים פירשו אותו באופן פוליתיאיסטי או פנתיאיסטי.
בתחום הפילוסופי, התעוררו ויכוחים לגבי היחס בין השאקטיזם לאסכולות פילוסופיות הינדואיות אחרות, במיוחד לאדוויטה ודאנטה.
בעוד שחלק מההוגים השאקטים ניסו לשלב את תפיסת השאקטי עם הפילוסופיה הלא-דואליסטית של אדוויטה, אחרים ראו בשאקטיזם מסגרת פילוסופית נפרדת ועצמאית.
דיונים אלה משקפים מתחים רחבים יותר בתוך המחשבה ההינדואית בין גישות מוניסטיות ודואליסטיות.
ביקורת נוספת על השאקטיזם נוגעת לשימוש בקורבנות חיים בחלק מהפולחנים.
פרקטיקה זו, שעדיין קיימת בחלק מהמקדשים השאקטיים, עוררה התנגדות חריפה מצד פעילי זכויות בעלי חיים ורפורמיסטים הינדואים.
המבקרים טוענים כי פרקטיקה זו אינה עולה בקנה אחד עם עקרון האהימסה (אי-אלימות) שהוא מרכזי בהינדואיזם.
מנגד, תומכי הפרקטיקה רואים בה המשכיות של מסורת עתיקה ומקודשת.
כמו כן, בעשורים האחרונים, התעוררה ביקורת על האופן שבו רעיונות ופרקטיקות שאקטיות אומצו והותאמו בהקשרים מערביים.
מבקרים טענו כי תהליך זה כרוך לעיתים קרובות בניכוס תרבותי ובפישוט יתר של מסורות מורכבות.
שארונאס "שאראס" יאסיקביצְ'יוּס (בליטאית: Šarūnas "Šaras" Jasikevičius , נולד ב-5 במרץ 1976) הוא כדורסלן עבר ומאמן כדורסל ליטאי המשמש כמאמן פנרבחצ'ה מליגת העל הטורקית בכדורסל והיורוליג.
שיחק בנבחרת ליטא ובקבוצות שונות, ביניהן מכבי תל אביב, ברצלונה, פנאתינאיקוס וריטאס וילנה באירופה, וגולדן סטייט ווריורס ואינדיאנה פייסרס ב-NBA.
זכה ב-4 אליפויות היורוליג, באליפות אירופה לנבחרות ובמדליית ארד אולימפית באולימפיאדת סידני.
שארונאס יאסיקביצ'יוס נולד בקובנה שבליטא הסובייטית דאז, למשפחה נוצרית.
בגיל מוקדם עזב את מולדתו ועבר לארצות הברית, במטרה לשכלל ולשפר את צורת משחקו.
בארצות הברית שיחק תחילה בבית הספר בקווארוויל, פנסילבניה, שם כישרונו הרב במשחק הכדורסל זיכה אותו בזימון לאוניברסיטת מרילנד, בה שיחק כדורסל מכללות בהצלחה יתרה בין השנים 1994 ל-1998, עם ממוצעים של 14.5 נקודות ו-2.3 אסיסטים למשחק.
לקראת עונת חזר לשחק במולדתו ליטא, בקבוצת ריטאס וילנה, בה רשם ממוצעים מרשימים של 17.5 נקודות ו-5 אסיסטים.
בעונה הבאה עבר לקבוצה הסלובנית אולימפיה ליובליאנה, בה העמיד ממוצעים של 19.3 נקודות ו-3.4 אסיסטים.
הצלחתו הרבה באולימפיה הביאה את קבוצת הפאר הספרדית ברצלונה להחתימו בקיץ של שנת 2000. יאסיקביצ'יוס שיחק בסך הכול שלוש עונות בקבוצה, במהלכן זכה פעמיים באליפות ספרד, פעמיים בגביע הספרדי, ובעונת אף זכה עימה ביורוליג.
הוא הפך במהירות לאחד מעמודי התווך של ברצלונה, והישגיו המשמעותיים בקבוצה הוציאו לו שם של אחד הרכזים המשובחים באירופה.
לקראת עונת הוא שוחרר מהקבוצה הספרדית, למרות יכולתו הגבוהה והקשר המיוחד שנוצר בינו לבין אוהדי הקבוצה, בטענה שהמועדון לא יכול לעמוד בעלות הכספית של חוזהו (הסיבה האמיתית היא, ככל הנראה, ריב שפרץ בינו לבין מאמן הקבוצה סבטיסלב פשיץ').
לאחר השחרור מברצלונה רוב הקבוצות באירופה כבר החתימו רכזים, אולם שאראס היה קרוב מאוד לחתום בקבוצה הספרדית פאמסה ולנסיה.
סוכנו של שאראס כבר הצהיר "שאראס הוא כתום" (צבע מדיה של ולנסיה), אך לאחר שהקבוצה לא הצליחה לחזור מהעסקה שביצעה כמה חודשים מוקדם יותר (רכשה את מרקו פופוביץ' מק.ק.
זאדאר), היא נאלצה לוותר על שאראס.
באוגוסט 2003 הגיעה מכבי תל אביב לסיכום עם יאסיקביצ'יוס, שחתם על החוזה רשמית במהלך טורניר הכנה לקראת אליפות אירופה.
תחת הדרכתם של צוות המאמנים פיני גרשון, דייוויד בלאט ודן שמיר הוא הוביל את הקבוצה לזכייה ביורוליג לעונת , בצוותא עם כוכבים אחרים ובהם אנתוני פארקר, ניקולה וויצ'יץ' וטל בורשטיין.
בנוסף היווה יאסיקביצ'יוס גורם חשוב בזכייתה של מכבי באליפות המדינה וגביע המדינה באותה שנה.
בעונת חזרה מכבי תל אביב על הישגי העונה הקודמת, וזכתה שוב בגביע המדינה ובאליפות הליגה בישראל, ובגביע אירופי שני ברציפות לקבוצה, ושלישי ברציפות לשאראס.
בכך רשם שאראס שלושה כתרים משולשים (טרבל, זכייה באליפות, גביע ויורוליג באותה עונה) רצופים.
הישגיו באירופה גרמו לכך שקבוצות NBA רבות התעניינו בשירותיו לקראת עונת .
לבסוף חתם שאראס לשלוש עונות באינדיאנה פייסרס.
בעונתו השנייה בקבוצה, בה הביעו שאראס ומאמנו אכזבות הדדיות, הוא עבר לגולדן סטייט ווריורס בטרייד של 8 שחקנים שבו 4 שחקנים מאינדיאנה עברו לגולדן סטייט ולהפך.
גם בגולדן סטייט, בה ציפה לקבל יותר דקות משחק תחת המאמן דון נלסון במחשבה ששיטת המשחק שלו מתאימה יותר לשאראס, הוא לא זכה להזדמנות ממשית.
ב-25 בספטמבר 2007 פורסם כי יאסיקביצ'יוס חתם לשנתיים באלופת אירופה פנאתינייקוס אתונה, תמורת 7 מיליון אירו.
ב-3 במאי זכה שאראס בפעם הרביעית ביורוליג, כאשר קבוצתו ניצחה בגמר את צסק"א מוסקבה, ובכך נכנס להיסטוריה כשחקן הראשון שזוכה בתואר עם שלושה מועדונים שונים - ברצלונה, מכבי תל אביב ופנאתינאיקוס.
ב-16 בנובמבר 2010 חתם יאסיקביצ'יוס בקבוצת נעוריו ריטאס וילנה, אולם לאחר כחודש הצטרף לפנרבחצ'ה אולקר מטורקיה.
בעונת שב לשחק בפנאתינאיקוס היוונית.
בקיץ 2012, על אף התעניינות מצד מכבי תל אביב, העדיף שאראס לחזור לקבוצה אחרת בה שיחק בעברו: ברצלונה.
בתום העונה שוחרר שאראס מהקבוצה.
יאסיקביצ'יוס ידוע ביכולתו להפיק מעצמו את המיטב במשחקים רבי משמעות וברגעים חשובים במשחק.
הוא ניחן בראיית משחק יוצאת מן הכלל שמתבטאת לא פעם במסירות מאחורי הגב או תוך הפניית מבט לכיוון ההפוך ("עין עקומה").
ב-27 בספטמבר 2013 חתם שאראס לעונה בז'לגיריס קובנה הליטאית.
ב-29 ביולי 2014 פרש מכדורסל ומונה לעוזר מאמן ז'לגיריס קובנה.
לאחר פיטוריו של המאמן הראשי גינתרס קראפיקאס ב-9 בינואר 2016 הפך למאמנה הראשי של הקבוצה.
ב-2 ביולי 2020 הוא שוחרר מז'לגיריס וחתם כמאמן ברצלונה בחוזה עד 2023.
ב-14 דצמבר 2023 מונה שאראס למאמן פנרבחצ'ה במקום דימיטריוס איטודיס, בחוזה עד סוף עונת 2025/26. בעונתו השנייה בקבוצה הוביל את פנרבחצ'ה לזכייה ביורוליג, לאחר ניצחון בגמר על מונקו – זכייתו הראשונה במפעל כמאמן.
בטקס הפתיחה של אולימפיאדת בייג'ינג (2008) היה יאסיקביצ'יוס נושא הדגל של המשלחת הליטאית.
שאראס פרש מהנבחרת הלאומית אחרי אולימפיאדת לונדון (2012).
ב-6 ביולי 2006 התחתן עם הדוגמנית הישראלית ומיס עולם לשעבר לינור אברג'יל.
בני הזוג התגרשו ב-2008. ביולי 2011 פתח מסעדה בראשון לציון בשותפות עם השף חיים כהן.
מאז 2017 נשוי לאנה דוקה, ואב לשניים.
שְׁאֵרוּת היא שם למכלול הקשרים המתבססים על מוצא מהורה משותף או על קשרים משפחתיים אחרים, כגון נישואין, אימוץ ועוד.
שארות במובן המשפטי מעידה על זכויות ועל חובות מסוימות, למשל בהיבטי ירושה, גירושים וכן הלאה.
בחברות לא-תעשייתיות השארות היא לרוב הגורם המשפיע ביותר על עיצוב והגדרת קבוצות חברתיות, וגם בחברות מתועשות קשרי שארות תופסים מקום מרכזי בחייו של האדם.
המשמעות העיקרית של שארות היא הגדרת בני זוג פוטנציאליים, ודרך כך הגדרת קבוצות חברתיות.
הגדרה זו קיימת בשתי רמות.
ברמה אחת, השארות מגדירה לאדם עם מי אסור לו להתחתן מכיוון שיהיה בכך משום גילוי עריות.
חוקי השארות הנהוגים בחברה מסוימת מגדירים את המשפחה המינימלית ודרכה מגדירים מהו הקשר המינימלי שאינו מהווה גילוי עריות.
האיסור על קיום יחסי מין (גם ללא נישואים) בין קרובי משפחה הוא טאבו נפוץ מאוד בתרבויות האנושיות.
ברמה רחבה יותר, השארות מגדירה לאדם את בני הזוג שאינם לגיטימיים מכיוון שאינם שייכים לאותה קבוצה חברתית – השארות מגדירה שבטים ועמים, וחוקי ההתנהגות המקובלים ברוב החברות אינם מתירים נישואין מחוץ להם.
מעבר לכך, קיים מגוון של משמעויות נוספות לשארות – כלכליות, תרבותיות ועוד – המשתנות בין תרבויות.
קיימות קבוצות שארות בכל הגדלים.
להלן מספר קבוצות שארות נפוצות, מהקטנה אל הגדולה:
קרבה מדרגה ראשונה, משפחה גרעינית: קרבת המשפחה ההדוקה ביותר היא זו שבתוך המשפחה הגרעינית: בין בני זוג, בין אחים ובין הורה לילדיו.
משפחה: מקרבת משפחה מדרגה ראשונה נגזרים מצבים מגוונים של קרבת משפחה הדוקה פחות: זו שבין אדם לבין קרובי משפחה של בן זוגו, של אחיו, של ילדיו ושל הוריו.
לחלק ממצבי הקרבה יש שמות, כגון נכד, נין, צאצא, סבא, סבא-רבא, אחיין, דוד, דודן, חתן, גיס, ועוד.
למצבי קרבה פחות הדוקים אין שם ספציפי, אך ניתן לתארם באמצעות צירוף לשוני של מצבי קרבה בעלי שם ספציפי (למשל גיס-הסב).
מספר דורות החולקים מקום מגורים משותף.
קלאן (תת שבט) – אוסף של מספר משפחות מורחבות, המקיימות ביניהן יחסים הדוקים ולרוב גם שיתוף פעולה כלכלי הדוק.
שבט – קבוצת שארות גדולה יותר מקלאן, שהקשרים בין חבריה פחות הדוקים.
יכול להיות מורכב ממספר קלאנים או ישירות ממשפחות מורחבות.
בדרך-כלל קיים שיתוף פעולה כלכלי בין חברי השבט והם בעלי רקע תרבותי משותף.
עם – יחידת השארות הגדולה ביותר.
היחידות שלה יכולות להיות כל אחת מהיחידות לעיל, או אף יחידים.
השאלה לאיזו קבוצת שארות משתייך אדם ומיהם קרוביו אינה שאלה טריוויאלית או מובנת מאליה.
חברות אנושיות שונות מגדירות את ההשתייכות לקבוצות שארות באופן שונה.
בשארות מבוססת אגו, אין קבוצות שארות המוגדרות מעבר לאדם הספציפי (המכונה בגנאלוגיה אגו, ומכאן השם).
במערכת שארות כזו, קבוצת השארות היא יחסית לאדם מסוים: עובדת היותם של שני אנשים קרובים של אדם מסוים, אינה אומרת כי הם קרובים אחד של השני.
דוגמה להמחשה: במונחי השארות המקובלים בישראל, אם א' הוא אח של אשתו של ב', ונשוי לאחותו של ג', הרי שא' הוא קרוב (גיס) הן של ב' והן של ג', אך לא נאמר שב' וג' הם קרובי משפחה.
שארות מבוססת אגו מקובלת בחברות מתועשות.
בקבוצת מוצא חד קווית (UDG – Unilineal Decent Group) קבוצת השארות אינה תלויה באדם מסוים – היא קיימת מעבר לחברים בה.
משמעות הדבר היא כי קרובי המשפחה מהווים קבוצה סגורה, בה כל אדם הוא קרוב של כל אדם אחר.
קבוצות מוצא חד קוויות מתחלקות לשתיים, לפי הדרך בה נקבע מי ישתייך לאיזו קבוצת שארות.
בקבוצת מוצא פטרי-ליניאלית ילדי זוג נשוי משתייכים לקבוצת השארות של האב, ואילו בקבוצת מוצא מטריליניאלית הילדים ישתייכו לקבוצת השארות של האם.
כאשר זוג מתחתן בחברה פטרילוקלית, האישה מצטרפת למשפחה של הבעל, ועוזבת את משפחתה שלה.
עזיבה זו היא לרוב פורמלית בלבד, נשמר קשר בין האישה למשפחתה שטיבו משתנה בין חברות, אך האישה, הן מבחינת מגורים, הן מבחינה כלכלית ומרוב הבחינות האחרות, היא חלק ממשפחת בעלה.
גם ילדיהם, לכשיוולדו, ישתייכו למשפחת הבעל.
קבוצת מוצא מטרילוקלית דומה מבחינות רבות לזו הפטרילוקלית, בהיפוך המגדר.
אין לבלבל בין מטרילוקליות למטריארכליות ו/או מטריליניאליות – ברוב החברות המטרילוקליות מעמדה של האישה נחות מזה של הגבר, אך ניתן לומר שהוא עדיף על מעמדה בחברות אחרות.
בחברות מטרילוקליות, ראש המשפחה הוא בדרך כלל הבעל של אם השושלת.
היחס בינו לבין בעליהן של בנותיו הוא יחס מיוחד, מכיוון שהם אלו שירשו אותו בתפקידו.
על פי שיטה זו מתחקים אחר שורשי המשפחה של שני בני הזוג, ומתייחסים לקרבה הן מצד משפחת האם והן מצד משפחת האב.
זכויות ומגבלות של קרובי משפחה
במשפט נקבעו זכויות שונות לקרובי משפחה, ומאידך נקבעו הגבלות שונות על קרובי משפחה.
הקרבה הרלוונטית משתנה מחוק לחוק.
זכות הירושה – הזכות לקבל את רכושו של אדם לאחר מותו.
כל עוד האדם לא קבע אחרת בצוואתו, הזכות לרשת אותו ניתנת לקרובי משפחתו, בהתאם לכללים שבדיני הירושה.
ברבות מקרנות הפנסיה הפועלות בישראל ניתנות הזכויות לפנסיית שאירים לקרובי משפחה מסוימים (בעיקר בן זוג וילדים) בהתאם לתקנון הקרן, ללא זכות למבוטח לשנות זאת.
גם בחוק הביטוח הלאומי ניתנת הזכות לקצבת שאירים ולקצבת תלויים לקרובי משפחה מסוימים של המנוח.
בדיני הראיות חלות הגבלות מסוימות על מתן עדות על ידי קרוב משפחה.
עם זאת סייג המחוקק הגבלה זו בכך שקבע כי היא לא תחול במקרים מסוימים, במיוחד בנוגע לעבירות אלימות.
מבחינת דיני המשפחה אדם חייב במזונות ילדיו, בין אם מכח הדין האישי, או מכוח החוק האזרחי.
במדינת ישראל חל על מי שאין לו דין אישי (אינו שייך לעדה דתית מוכרת) החוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), התשי"ט–1959, המחייב אדם במזונות ילדיו.
החוק הפלילי במדינת ישראל קובע כי שארות היא נסיבה מחמירה בעבירות מסוימות.
כך, למשל, בנוגע לעבירות מין במשפחה, קבע המחוקק עונשים מחמירים ביחס לעבירות מין במי שאינו בן משפחה, תקופת התיישנות מוארכת, חובת דיווח, ועבירה מיוחדת של בעילת קרוב משפחה עד גיל 21, גם אם הדבר נעשה בהסכמה (סעיף 351 לחוק העונשין).
סעיף 300 (א) לחוק העונשין קובע מספר מקרים בהם תחשב המתה לרצח, שעונשו מאסר עולם.
בנוסף למקרה הידוע של המתה בכוונה תחילה, ייחשב רוצח גם מי שגרם למותו של "אביו, אימו, סבו או סבתו".
החוק הפלילי במדינת ישראל קובע חובות מיוחדות של אדם לשלומו של "ילדו או בן ביתו הקטין", לספק צרכיו, לדאוג למחייתו ולמנוע התעללות בו (סעיף 323 לחוק העונשין), וכן חובות נוספות.
בעבירות אחרות על פי החוק הפלילי במדינת ישראל משמשת השארות כנסיבה מקלה, או אף כפטור מאחריות פלילית.
כך, למשל, אין סעיף 95 לחוק העונשין הדן ב"חיפוי על עבירה" חל לגבי "בן זוג, הורה, צאצא, אח או אחות של אדם שזמם לעבור עבירה כאמור".
ב לפקודת מס הכנסה מוגדר קרוב: "בן-זוג, אח, אחות, הורה, הורי הורה, צאצא וצאצאי בן-הזוג, ובן-זוגו של כל אחד מאלה".
לעניין רווחי חברת מעטים, אדם וקרובו נחשבים לאדם אחד.
נותן הגדרה רחבה יותר לקרוב: בן זוג, אח, אחות, הורה, הורה הורה, צאצא וצאצא של בן זוג, ובן זוגו של כל אחד מאלה, וכן צאצא של אח או של אחות, ואח או אחות של הורה.
קובע כי "הכנסת בני זוג יראוה לעניין פקודה זו כהכנסת בן הזוג הרשום", אך כלל זה חל רק כאשר הכנסת בני הזוג מקורה בעסק הנמצא בשליטה של לפחות אחד מהם.
חוק השבות קובע כי הזכויות של יהודי לפי חוק זה "מוקנות גם לילד ולנכד של יהודי, לבן זוג של יהודי ולבן זוג של ילד ושל נכד של יהודי; להוציא אדם שהיה יהודי והמיר דתו מרצון".
חוק יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל קובע כי "קרוב משפחה של חלל מערכות ישראל, רשאי להיעדר מעבודתו ביום הזיכרון; לעניין זה יראו עובד שנעדר מעבודתו כאילו עבד." קרוב משפחה מוגדר בחוק זה: "הורים, הורי הורים, בן זוג, ילדים, אחים ואחיות."
זכויות נוספות ניתנות לקרובי משפחה שהם שאירים.
גם בהלכה היהודית מוגדרות זכויות ומגבלות הקשורות בקרובי משפחה.
קיום יחסי מין בין קרובי משפחה מסוימים קרוי איסור עריות, והוא מהחטאים החמורים ביותר, אחת משלוש העברות שהן בגדר "ייהרג ואל יעבור".
באיסור זה חלק מהתורה, בעיקר על קירבה מדרגה ראשונה ושנייה, (אב, ואם, אח ואחות, בן ובת, חותן וחמות, ודודה), בעוד קרובי משפחה רחוקים יותר אסורים מדרבנן (שניות לעריות).
איסור העריות רחב במיוחד בקהילת ביתא ישראל, בה דרגות השארות השונות מכונות זמד.
עדות של קרובי משפחה של אחד הצדדים במשפט (עד דרגת קרבה מסוימת), או של שני עדים הקרובים זה לזה, פסולה.
צדקה: התורה מעניקה חשיבות מיוחדת לכך שעל אדם לחבב ולהעניק עדיפות בכל נושא לקרוביו, לקרבם ולקשור עימם קשרי משפחה הדוקים.
להבדיל מהגדרת השארות במובן החברתי, שארות בביולוגיה מוגדרת אך ורק על פי קרבה גנטית.
מידת השארות בין שני פרטים נמדדת על פי ריחוק הדורות מהאב המשותף לשניהם.
מקדם השארות הוא מספר בין אפס לבין אחת המתאר את מידת הדמיון הגנטי בין שני פרטים באותו מין, כך שמקדם שארות השווה לאחת מורה על זהות גנטית כלומר, תאומים זהים, ומקדם שארות השווה לאפס מורה על שני פרטים מאותו מין חסרי קשר משפחתי.
מקדם השארות בין אחים ובין הורה לבן הוא חצי.
מבחינה אבולוציונית יש יתרון לגנים המעודדים את הפרט לתרום להישרדותם של שאריו, מכיוון שיש סיכוי גבוה שאותם הגנים נמצאים גם בשאריו.
ברירה זאת נקראת ברירת שארים.
דוגמה אחת לכך היא אצל החרקים החברתיים, אצלם רוב הפרטים עקרים, אך הם משקיעים את מרבית משאביהם בטיפול בשאריהם הקרובים אליהם גנטית, וכך הגנים שלהם עוברים הלאה.
עיקרון זה יכול להסביר את מידת הזולתנות והחברתיות הגבוהה בקרב יצורים חיים בטבע.
יחסי שארות - מידת קרבה גנטית
דרגת קרבה גנטית של חצי (50%) מתקיימת בין הורה וילד.
כל ילד מקבל מחצית מה-DNA שלו מכל אחד מהוריו.
אחים מלאים חולקים את אותם ההורים ולכן בממוצע חולקים 50% מה-DNA.
תאומים לא זהים (דיזיגוטיים) – כמו אחים רגילים, גם הם חולקים כ-50%.
קרובי משפחה שחולקים דרגת קרבה גנטית של רבע הם סב או סבתא שחולקים בממוצע 25% מה-DNA שלהם עם כל נכד, דודים ודודות, אח או אחות של אחד ההורים, שגם הם חולקים כ-25% מה-DNA עם האחיין או האחיינית., וכן אחים למחצה, שחולקים רק הורה אחד.
קרובי משפחה שחולקים דרגת קרבה גנטית של שמינית, 12.5%, הם בני דודים.
שארית הפליטה הם היהודים ששרדו את השואה, המשטר והכיבוש של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה.
כך נקראים במחקר ההיסטורי ניצולי השואה בשנים הראשונות לאחר סיום המלחמה, שטרם מצאו מקום התיישבות קבע ונדדו באירופה או שוכנו במחנות העקורים.
החל משנת 1945, לאחר רצח שישה מיליוני יהודים בשואה, נמצאו מאות אלפי פליטים יהודים ניצולי השואה, שהצליחו לשרוד את החקיקה האנטישמית של הנאצים, מחנות ההשמדה והגטאות.
חלקם הסתתרו במקומות מסתור ובבתי משפחות זרות, או ניצלו על ידי חסידי אומות העולם.
בעלות הברית שיכנו את חסרי הבית היהודים במחנות פליטים (שכונו "מחנות העקורים") וניסו לדאוג לצרכיהם, אך שאלת גורלם לאחר חשיפת היקף השמדת העם היהודי בשואה הפכה לאחד הנושאים שעלו למרכז דעת הקהל בעולם, ושולבה בדיון על גורלה המדיני של ארץ ישראל שהתנהל באותו זמן.
בסופו של דבר, בתהליך הדרגתי, פורקו מחנות הפליטים עד תחילת שנות ה-50, ו-250 אלף היהודים ששכנו בהם מצאו מקלט במדינות שונות.
למעלה ממחצית הפליטים (136 אלף) עלו לישראל, 80 אלף נוספים היגרו לארצות הברית בעזרת הנחיית טרומן משנת 1945 וחוק העקורים (1948), והאחרים היגרו לקנדה ולמדינות שונות במרכז ובמערב אירופה וכן לדרום אפריקה ולשאר מדינות העולם.
"שארית הפליטה" הוא צירוף לשוני עתיק שמקורו במקרא.
הצירוף מופיע במספר מקומות, כאשר הוא מתאר באופן כללי קבוצת אנשים קטנה ששרדה הרס, אסון או מלחמה רחבת היקף.
הפסוק המפורסם ביותר המשתמש בצירוף המדויק הזה הוא בספר דברי הימים א' (פרק ד', פסוק מ"ג), בהקשר לצאצאי שמעון שמכים את אנשי עמלק: "וַיַּכּוּ אֶת שְׁאֵרִית הַפְּלֵטָה לַעֲמָלֵק, וַיֵּשְׁבוּ שָׁם עַד הַיּוֹם הַזֶּה".
במקומות אחרים במקרא, מופיעים מונחים דומים כגון "הַפְּלֵטָה", "שְׁאָר", או "שְׁאֵרִית", כולם במשמעות של ניצולים או שרידים לאחר פורענות (כמו "הַמַּחֲנֶה הַנִּשְׁאָר לִפְלֵיטָה" בספר בראשית לב', ט').
לאחר מכן, נעשה שימוש במונח בכתבי סופרי ההשכלה במאות ה-18 וה-19, אשר שאבו רבות מלשון המקרא והרחיבו את השימוש בהקשרים רחבים יותר.
עם זאת, המשמעות המודרנית והמוכרת ביותר של המונח התגבשה במאה ה-20. ביטוי זה הפך לכינוי ההיסטורי הרשמי ולשם קולקטיבי לניצולי השואה בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה (1945–1952), שהיו ללא בית או מקום התיישבות קבוע ונדדו באירופה, או שוכנו במחנות העקורים.
בהקשר זה, המונח מבטא הן את היותם שריד קטן וניצול של חורבן עצום, והן את התקומה והדרישה שלהם לחיי חירות במולדתם.
הדי כוחו של המונח בהקשר זה באים לידי ביטוי גם במגילת העצמאות, המזכירה את "שארית הפליטה שניצלה מהטבח הנאצי האיום באירופה".
חלק מהניצולים, בעיקר מהולנד, בלגיה, צרפת והונגריה חזרו לארצותיהם.
אחרים, בעיקר ממזרח אירופה, לא רצו לחזור ואלה שחזרו - לא תמיד התקבלו בברכה (בחלק מהמקרים, כמו בפולין, התבצעו אף פוגרומים ביהודים, הידוע ביניהם היה פוגרום קיילצה).
ארגון "הבריחה" עזר להם לעבור ממזרח אירופה למערבה ומשם - לארץ ישראל.
תחילה העבירו פליטים למחנות העקורים ולאחר תחילת האיבה בין ברית המועצות והמערב החלו אנשי התנועה להבריח פליטים ממזרח אירופה לשטחים בשליטת המערב.