tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברצלונה זכתה בסיום עונה זו בגביע המלך לאחר שניצחה 3–1 את דפורטיבו אלאבס.
בחודש מאי סיים לואיס אנריקה את חוזהו וב-29 במאי 2017 הוחתם שחקן העבר ארנסטו ואלוורדה למאמן החדש.
במקביל, נמכר ניימאר לפריס סן-ז'רמן בסכום שיא בכדורגל העולמי של 222 מיליון יורו, שיא שלא נשבר מאז, נכון לשנת 2021.
תחת ואלוורדה זכתה הקבוצה בשתי אליפויות רצופות (בעונות ו-), ואף קבעה את שיא המשחקים ללא הפסד בליגה הספרדית (43).
אולם, על האליפויות העיבו הדחות בלתי מתקבלות על הדעת בליגת האלופות.
בעונת הודחה ברצלונה ברבע הגמר על ידי רומא, אף על פי שניצחה במשחק הראשון 4–1, ובעונת הודחה ברצלונה על ידי ליברפול בחצי הגמר אף על פי שניצחה במשחק הראשון 3–0. במקביל זכתה ברצלונה בגביע המלך בשנת 2018 בפעם הרביעית ברציפות, אך הפסידה את הגביע בשנת 2019 לוולנסיה.
כמו כן זכתה הקבוצה ב (לאחר שהפסידה אותו לריאל מדריד בשנת 2017).
ב-13 בינואר 2020 פוטר ואלוורדה לאחר שברצלונה הודחה על ידי אתלטיקו מדריד בחצי גמר הסופר קאפ הספרדי.
במקומו הוחתם מאמנה של ריאל בטיס לשעבר, קיקה סטיין.
בסופו של דבר ברצלונה סיימה את העונה ללא תארים, לראשונה מזה 12 שנים.
ב-14 באוגוסט הובסה ברצלונה ברבע גמר ליגת האלופות על ידי באיירן מינכן בתוצאה 8–2 , אחת התבוסות הגדולות בתולדותיה.
בעקבות זאת פוטר סטיין מתפקידו, יחד עם חלק גדול מהנהלת המועדון שהתפטר.
ב-19 באוגוסט 2020 מונה שחקן העבר רונאלד קומאן למאמן ברצלונה.
בספטמבר עזב סוארס בעל כרחו וחתם באתלטיקו מדריד.
ב-27 באוקטובר התפטר גם הנשיא ברטומאו וההנהלה כדי להימנע מהדחה בהצבעת אי אמון.
ב-7 במרץ 2021 נבחר ז'ואן לאפורטה בשנית לנשיא ברצלונה עם 54.28% מהקולות.
קומאן הצליח להציג כדורגל משכנע בחלק מעונת 2020/21, ואף הוביל את הקבוצה לזכייה בגביע המלך לאחר שברצלונה ניצחה את אתלטיק בילבאו 4–0. למרות זאת, ברצלונה סיימה במקום השלישי בליגה לראשונה מאז והודחה כבר בשלב שמינית גמר ליגת האלופות לראשונה מאז .
עם הזמן, המועדון צבר חובות רבים למרות הוצאות גבוהות.
74 אחוזים מההוצאות שלה בעונת 2019/2020 היו על משכורות – אחוז גבוה מאוד במונחים של מועדוני פאר בכדורגל העולמי.
בעקבות החובות הכבדים של המועדון שהגיעו ליותר ממיליארד אירו, המועדון לא היה יכול לחדש את חוזהו של ליאו מסי בקבוצה, מפני ששכרו לא עמד בתקרת השכר של לה ליגה.
ב-5 באוגוסט 2021 הודיעה ברצלונה על סיום דרכו של מסי במועדון, למרות רצונם של שני הצדדים לחתום על חוזה חדש, בגלל תקנות פיננסיות של הנהלת הליגה.
בעקבות זאת עבר מסי לקבוצת פריז סן ז'רמן.
ברצלונה הייתה במשבר מקצועי וכלכלי.
בשלהי 2021 בעקבות היכולת הדלה של ברצלונה בליגה ובליגת האלופות, רונלד קומאן פוטר וב-6 בנובמבר 2021 מונה צ'אבי למאמן קבוצה לאחר ששוחרר מאל-סאד הקטרית.
בנוסף, בעונת היא הגיעה לשפל חדש כאשר הודחה משלב הבתים של ליגת האלופות לראשונה מאז עונת .
המועדון התחזק בתחילת 2022 וברצלונה אף הביסה את ריאל מדריד 4–0. למרות זאת הקבוצה סיימה רק במקום השני בתום העונה (), בפער של 13 נקודות מהזוכה באליפות – ריאל מדריד.
ב-15 בינואר 2023 זכתה ברצלונה בסופר קאפ הספרדי לאחר ניצחון 1–3 על ריאל מדריד בגמר הטורניר.
ב-14 במאי 2023 זכתה ברצלונה באליפות לראשונה מאז עונת לאחר ניצחון 4–2 על אספניול.
זו הייתה האליפות הראשונה של הקבוצה ללא ליאו מסי מאז שנת 1999. במסגרת האירופית שוב אכזבה הקבוצה, כאשר הודחה בשלב הבתים של ליגת האלופות.
בשלב הפלייאוף של ה הודחה הקבוצה על ידי מנצ'סטר יונייטד לאחר 3–4 בסיכום שני המשחקים.
בגביע המלך הספרדי הודחה ברצלונה בחצי גמר על ידי ריאל מדריד לאחר שניצחה 1–0 בברנבאו, אך ספגה 0–4 בקאמפ נואו.
בעונת 2024/2025 זכתה ברצלונה בסופר קופה ובגביע המלך כאשר בשני הגמרים ניצחה את ריאל מדריד 5-2 ו-2–3 בהתאמה.
הניצחון בגביע המלך העניק לקבוצה את התואר ה-100 שלה בהיסטוריה ולראשונה השווה את מספר התארים שלה למספר התארים של ריאל מדריד.
בנוסף זכתה הקבוצה באליפות ה-28 בתולדותיה כשהיא מקדימה את ריאל מדריד השנייה ב-4 נקודות.
בליגת האלופות הגיעה לשלב חצי הגמר שם הודחה על ידי אינטר.
בנאום הראשון שנשא נרסיס דה קררס כנשיא המועדון בינואר 1968 נעשה לראשונה השימוש בביטוי "יותר ממועדון" (בקטלאנית: Més que un club).
בעזרת משפט זה הדגיש דה קררס את החשיבות החברתית של המועדון בקטלוניה.
חמש שנים לאחר מכן, הפך אגוסטי מונטל את הביטוי לסיסמת מסע הבחירות שלו לנשיאות המועדון ובכך נתן לו את משמעותו המלאה.
משמעות הביטוי, שהפך מאוחר יותר למוטו של המועדון, היא שהמועדון לא מייצג את העיר ואת קטלוניה מבחינה ספורטיבית בלבד, כי אם גם חברתית ופוליטית.
עבור קטלאנים רבים ברצלונה הוא "יותר ממועדון" בשל תפקידו כמגן זכויות החופש והדמוקרטיה בספרד.
לאורך ההיסטוריה, אם כי במידה מצומצמת בשנות שלטונו של פרנסיסקו פרנקו, ייצג המועדון את הערכים הקטלאניים, ואף נאלץ להגן עליהם במקרים רבים, כפי שציין העיתונאי האנגלי ג'ימי ברנס במקומות רבים בספרו "Barça: A People's Passion", ספר המתאר את התפתחותו החברתית והפוליטית של המועדון לאורך השנים.
לדוגמה, המועדון סומן כמגן התרבות והשפה הקטלאנית בכך שכל מסמכיו הרשמיים כתובים בקטלאנית, ושסרט הקפטן של הקבוצה מעוצב בדומה לדגל קטלוניה.
בנוסף לכך, לעיתים הביעו אנשי המועדון בפומבי את שאיפתם להשגת אוטונומיה מורחבת לקטלוניה, וכן חתמו על עצומות התומכות בכך.
ייצוג הערכים הקטלאניים זכה להכרה רשמית על ידי ממשלת קטלוניה (Generalitat de Catalunya).
ב-21 בדצמבר 1992 העניקה הממשלה בראשותו של ז'ורדי פוז'ול אי סוליי למועדון את פרס צלב גאורגיוס הקדוש, הפרס החשוב ביותר המוענק על ידה.
היסטוריונים וכותבים אחדים, בהם מנואל ואסקס מונטלבן, טענו כי המועדון מייצג את קטלוניה ברמה הבינלאומית, על אף המסורת הארוכה של ספורטאים ספרדים או זרים ששיחקו במועדון.
מועדון הכדורגל פועל לקידום נבחרות ספורט לאומיות קטלאניות.
ב ארגן המועדון משחקי ידידות בין נבחרת קטלוניה לבין נבחרות אחרות, בהן ו.
המועדון העניק את מוסדותיו בחינם למען אירוח משחקים אלו, ואף שילם לחלק מהספורטאים המשתתפים.
כמו כן, המועדון חתם על עצומות פומביות בנושא.
ז'ואן לאפורטה, בתקופת כהונתו כנשיא המועדון, וכדורגלן הקבוצה אולגר פרסאס, נטלו חלק במסע ציבורי נרחב בקטלוניה לקידום הנושא, עם הסיסמה "אומה אחת, נבחרת אחת".
בעשורים האחרונים הפגין המועדון סולידריות במחוות שונות.
בראשית שנות ה-80 ובאמצע שנות ה-90 ארגן המועדון משחקי צדקה ליוניצ"ף, בה שיחקה קבוצת המועדון נגד קבוצת כוכבים מרחבי העולם.
בנוסף, בשנות ה-90 גם כן, השתתף המועדון במאבק נגד סמים וארגן מספר אירועים בשיתוף פעולה עם ה-"Fundación de Ayuda contra la Droga" (העמותה לעזרה נגד סמים), שרווחיהם נתרמו למיזמים שונים.
במהלך כהונתו של ז'ואן לאפורטה כנשיא ביטא המועדון את כוונתו להגדיל את מעורבותו בעניינים חברתיים, וכן את שאיפתו להיות מוכר ברחבי העולם בזכות רוח הסולידריות שלו.
לאור זאת ארגן המועדון משחק ידידות בקאמפ נואו בין שחקני כדורגל ישראלים ופלסטינים בשנת 2005. בעשור הראשון של המאה ה-21 חתם המועדון על הסכמי שיתוף פעולה בהם התחייב להעניק תמיכה כספית למדינות מתפתחות.
0.7% מתקציב המועדון מועבר לקרן ברצלונה, שמטרתה לסייע למיזמים הומניטאריים.
בשנת 2006 התחייב המועדון לתרום 1.5 מיליון אירו ליוניצ"ף.
בעזרת הכסף מופעלים מיזמים לשיפור תנאי המחיה של ילדים ברחבי העולם.
המיזם המשותף הראשון של שני הארגונים עסק בעזרה לילדים חולי איידס בסווזילנד.
במסגרת שיתוף הפעולה עם יוניצ"ף מוצג סמליל הארגון על חולצות שחקני המועדון.
ב-2008 החל המועדון בפעילות משותפת עם נציבות האו"ם לפליטים במיזם שנקרא MÉS.
במסגרת המיזם מועברים רווחי מכירות מוצרים לנציבות ולקרן ברצלונה במטרה לקדם את הספורט, ואת החינוך של מקופחים ופליטים ברחבי העולם.
הקאמפ נואו הוא אצטדיונה הביתי של ברצלונה מאז 1957, והוא זכה לחמישה כוכבים בדירוג האצטדיונים של אופ"א.
לפני הקמתו היו בבעלות ברצלונה שני מגרשים: "קמפ דל קרר אינדוסטריה", בין השנים 1909 ו-1922, ולס קורטס, בין השנים 1922 ו-1957. תכולתו המקורית של לס קורטס הייתה 30,000 צופים, ובתום הרחבתו הכיל כ-60,000 מקומות.
הצלחות הקבוצה בסוף שנות ה-40 ובתחילת שנות ה-50 משכו אוהדים רבים לצפות במשחקי הקבוצה, ולכן החליטו ראשי המועדון לבנות אצטדיון חדש שיהיה בעל קיבולת גדולה יותר.
בניית הקאמפ נואו נמשכה בין 1954 לבין 1957. את האצטדיון עיצבו האדריכלים פרנססק מיג'אנס אי מירו , לורנסו גרסיה-ברבון וז'וזפ סוטראס אי מאורי .
תכולת האצטדיון נעה בין 93,053 בשנותיו הראשונות, לבין 120,000 צופים בעת מונדיאל 1982. חוקים שאסרו על יציעי עמידה הובילו להקטנת תכולת האצטדיון ל-98,772 צופים בשנות ה-90, אך הוא הורחב בכאלף מושבים נוספים בעשור שלאחר מכן, לתכולה של 99,786. זהו האצטדיון הגדול באירופה והעשירי בגודלו בעולם.
השם הרשמי של הקאמפ נואו היה "Estadi del FC Barcelona" (האצטדיון של מועדון הכדורגל ברצלונה) עד שנת 2000, אז בחרו חברי המועדון לשנות את שמו לכינויו המוכר – הקאמפ נואו.
משמעות השם היא "מגרש חדש" בקטלאנית.
מול הקאמפ נואו נמצא אולם הספורט של המועדון, פלאו בלאוגרנה, ולצדו שוכן האולם לענפי ספורט המבוססים על קרח.
מאחוריו שוכן המיני אסטדי, האצטדיון הביתי של ברצלונה אתלטיק, קבוצת המילואים של המועדון.
בין מתקני האצטדיון ניתן למנות את חנות המזכרות, את המגרשים הקטנים לאימונים ואת הקפלה של השחקנים.
בנוסף, באצטדיון נמצא מוזיאון מועדון הכדורגל ברצלונה, שהוא המוזיאון הקטלאני עם מספר המבקרים השנתי הגבוה ביותר.
במוזיאון מבקרים כ-1.2 מיליון איש בכל שנה.
המוזיאון הוקם בשנת 1984, כאשר ז'וזפ ליואיס נונייז היה נשיא המועדון.
במוזיאון יש כ-1,420 פריטים העוסקים בהיסטוריה של ברצלונה, מתוכם כ-420 גביעים.
זהו מתקן האימונים של קבוצת הכדורגל והתחרויות של קבוצות הכדורגל הבסיסיות של המועדון, המרכז גם את הפעילות של חלק ניכר מהספורט המעצב של המדורים.
העלות הסופית של המתקן נאמד בכ-68 מיליון יורו מתוכם 25.6 תואמים לעיור ו-42.5 לעלות הכוללת של הבנייה.
המתקן נחנך רשמית ב-1 ביוני 2006.
המתקן ממוקם בסנט ג'ואן דספי על שטח של 136,839 מ"ר.
הקרקע המאכלסת מציעה קרבה לקאמפ נואו (4.5 ק"מ), ונגישות נוחה וחיבור ישיר לנתיבי התקשורת הראשיים המחברים את ברצלונה וסנט ג'ואן דספי.
במתקן יש גם שלושה מגרשי כדורסל אימון שיכולים לשמש לקטגוריות הנמוכות של כדוריד, כדורסל ופוטסל.
בקומת הקרקע יש 5 חדרי הלבשה ו-5 משרדים/חדרי הלבשה למאמנים או שופטים, חדרים לרופאים ואחיות, חדר עיתונאים.
בנוסף, יש בניין מינהל ושירותים ובניין הטריבונה באותו המפלס.
מאז הקמתו היו צבעי החולצה של שחקני המועדון כחול וארגמן.
צבעי המכנסיים השתנו מלבן בעשור הראשון להקמתו, לשחור ב-1913 ולכחול שבע שנים מאוחר יותר.
בעונת 2021/2022 נעשה לראשונה שימוש במכנסיים חצויות (כחול ואדום), שהפכו לתלבושת הבית.
עיצוב החולצה השתנה פעמים אחדות לאורך היסטוריית המועדון.
עד עונת 1909/1910 הייתה החולצה חצויה לכחול ולארגמן, והשרוולים נצבעו בסדר הפוך מהגוף.
מעונה זו והלאה כללה החולצה פסים אנכיים בצבעים הללו, עם שינויים קטנים בעובי, במספר ובעיצוב הפסים.
בעונת 1998/1999 עוצבה החולצה בדומה לחולצה המקורית, לציון 100 שנה להקמת המועדון.
בעונת 2015/2016 עוצבה החולצה, לראשונה בתולדות הקבוצה, בפסים אופקיים.
בעונת 2019/2020 נעשה שימוש בעיצוב משבצות לחולצה.
עם השנים פותחו מספר תאוריות בנוגע למקור צבעי התלבושת.
על נושא זה נערכו דיונים רבים בקרב היסטוריונים שעסקו בתולדות המועדון.
אין ראיות לכך שהצבעים נבחרו בגלל סימבוליות כלשהי.
אחת הטענות היא שצבעי המועדון אומצו על ידי המועדון הקודם שגאמפר ייסד בציריך, או שאלו הצבעים של הקנטון ממנו הגיע גאמפר – ציריך.
טענות אלו הופרכו כיוון שצבעי המועדון הם אדום-לבן, וצבעי הקנטון הם כחול-לבן.
סברה אחרת הייתה, שמקימי המועדון בחרו בצבעי עפרונות החשבונאות שהיו נפוצים באותה תקופה.
לפי תאוריה אחרת, תפרה אימם של צמד האחים והשחקנים קומאלה מדים בצבעי כחול ואדום, ומאוחר יותר הוחלט שהאדום יוחלף בארגמן הכהה יותר.
לפי גרסה אחרת של הטענה, תפרה האם חולצה אדומה וחולצה כחולה לכל אחד משני בניה, כדי להקל על ההבדלה ביניהם, בימים שלפני קביעת התלבושת האחידה.
עוד נאמר כי, הצבעים נבחרו על ידי אוטו מאייר, אחד ממייסדי המועדון, בהתאם לצבעי הבגדים שלובשת הדמות בסמל עיר הולדתו, היידנהיים.
לאף אחת מן הטענות הללו אין ראיות או סימוכין, אך הטענה הסבירה ביותר היא שגאמפר בחר בצבעי הקבוצה בה שיחק ואף שימש קפטן שלה בעבר, פ.צ.
תלבושת הבית של קבוצת הכדורגל לאורך השנים
ראו גם: Barcelona (Barca) football shirts – תצלומים של תלבושות הבית והחוץ של ברצלונה לאורך השנים, באתר Old Football Shirts
עם הקמת המועדון נבחר סמל העיר ברצלונה לשמש סמל המועדון, כביטוי לחיבור המועדון לעיר.
לסמל העיר התווספו עטלף מעל הכתר ושני ענפים צדדיים.
ב-1910 נערכה בין חברי המועדון תחרות לעיצוב הסמל החדש.
מעצב הסמל הנבחר היה קרלס קוממלה, שאף היה שחקן המועדון במשך 9 שנים.
סמל המועדון שעיצב נשאר דומה עד היום, עם שינויים משניים.
סמלו היה בצורת קערה, שבחלקו העליון היו דגל קטלוניה וצלב גאורגיוס הקדוש זה לצד זה, שני סמלים המזוהים עם העיר ועם קטלוניה.
כך הוצג הקשר בין המועדון לעיר ולחבל ארץ.
ראשי תיבות המועדון, FCB, הופיעו על מקטע זהוב באמצע, שתחתיו היו צבעי התלבושת וכדורגל.
השינויים שנערכו בסמל מאז בחירתו ב-1910 הם משניים, והגדולים שבהם נבעו מאילוצים פוליטיים.
לאחר החלפת שם המועדון לשם הספרדי, עם קביעת האיסור על שימוש בשפות זרות, הוחלפו האותיות שבמרכז הסמל מ-FCB ל-CFB.
כמו כן, על מנת ליצור בידול בין המועדון לדגל הקטלאני הוחלט להסיר שניים מארבעת הפסים שבפינה הימנית-העליונה של הסמל.
ב-1949 הוחזרו הפסים לרגל יובל להקמת המועדון, וב-1974 הוחזר סדר האותיות שבסמל ל-FCB.
הסמל הנוכחי עוצב ב-2002. צורתו החיצונית פשוטה יותר ביחס לקודמו, האותיות הוקטנו והנקודות שביניהן הוסרו.
ההמנון הרשמי של מועדון הכדורגל, הידוע בשם "Cant del Barça", נכתב ב-1974 לרגל חגיגות 75 שנה להקמת המועדון.
את ההמנון כתבו ז'אומה פיקאס (Jaume Picas) וז'וזפ מריה אספינס (Josep Maria Espinàs) והלחין מנואל ואייס (Manuel Valls).
ההמנון מושמע בתחילת כל משחק כדורגל של ברצלונה בקאמפ נואו.
ב-27 בנובמבר 1974 בוצע ההמנון לראשונה בקאמפ נואו, לפני המשחק בין המועדון לנבחרת גרמניה המזרחית על ידי מקהלה של 3,500 איש בניצוחו של אוריול מרטורל.
גם זמרים מפורסמים שרו לאורך השנים את ההמנון, בהם הקטלאני ז'ואן מנואל סראט ששר את ההמנון ב-28 בנובמבר 1998 בפסטיבל לרגל חגיגות 100 שנה למועדון.
אחד ההיבטים הבולטים והמאפיינים של ההמנון הוא ההתייחסות למועדון כפתוח וכוללני, ללא שיפוט על פי המקור הגאוגרפי של האוהדים, כפי שנכתב, לדוגמה, באחד הבתים: "לא משנה מאין הגענו, בין אם מדרום או מצפון, הדגל מאחד אותנו".
"Cant del Barça" הוא ההמנון הרביעי בתולדות המועדון.
ההמנון הראשון נכתב ב-1923 ומילותיו תיארו את הקשר בין הספורט לאומה הקטלאנית.
השני נכתב בחגיגות היובל של המועדון ב-1949, ונקרא ("ברצלונה, תמיד מעלה!").
ההמנון השלישי נכתב ב-1957 לרגל הקמת אצטדיון קאמפ נואו.
בהמנון הזה הופיעה לראשונה המילה "בארסה".
הפופולריות של ההמנון הנוכחי גדולה בהשוואה להמנונים הקודמים של המועדון.
לרגל יום השנה ה-124 של המועדון ובפתיחת ההכנות ליום השנה ה-125, הציג המועדון גרסה חדשה של ההמנון שהוקלטה בנאמנות למהות הלחן והמילים המקוריים שחוברו בשנת 1974, אך באיכות טובה יותר ועם עיבוד תזמורתי וקולי משופר.
ההמנון הולחן ובוצע על־ידי התזמורת הסימפונית דה ואייס, חברת הזמר אורפאו קטלא ומקהלת הנוער קור ז'ובה, וזו הגרסה הרשמית הנוכחית.
נכון ל-2023 היו למועדון הכדורגל 40 נשיאים שונים, בנוסף למספר תקופות בהן היו מועצות זמניות.
מייסד המועדון, ז'ואן גאמפר, לא היה הנשיא הראשון, אלא וולטר ויילד האנגלי, שהיה המבוגר מבין אחד-עשר המשתתפים בפגישת הקמת המועדון.
גאמפר היה נשיא המועדון במשך 5 קדנציות מאוחרות יותר.
ז'וזפ ליואיס נונייז היה נשיא במשך התקופה הארוכה ביותר, 22 שנים רצופות, בין 1978 לבין 2000. רוב נשיאי המועדון, 35 מתוך ה-40, היו ספרדים.
מלבדם, היו שני נשיאים אנגלים, שני גרמנים ושווייצרי אחד, כולם בשנותיו הראשונות של המועדון.
נשיא המועדון נבחר בהצבעה של חברי המועדון.
כלל זה הופר בין השנים 1939 ו-1953, עקב מלחמת האזרחים בספרד, שכן בזמן הזה נבחר הנשיא על ידי רשויות השלטון.
ב-1953 נערכו לראשונה בחירות דמוקרטיות למחצה, שבהן השתתף חלק מצומצם מהחברים הבגירים של המועדון.
מאז 1978 נערכות בחירות לנשיאות המועדון אחת לארבע שנים, שבהן כל חבר מעל גיל 18 רשאי להשתתף.
לאחר כניסתו לתפקיד מצרף הנשיא למועצת הניהול מנהלים לפי בחירתו.
מועצת המנהלים אחראית על קבלת ההחלטות במועדון, כולל חתימה על חוזים עם שחקנים, מאמנים ואנשי מקצוע.
תפקיד הנשיא היה בעיקר ייצוגי בעבר, עד כניסתם של הנשיאים ב, שנטלו לידיהם יותר סמכויות מבעבר.
אוהדי מועדון הכדורגל מכונים בקטלאנית "culers".
בדיקות שונות שנערכו העלו כי, ככל הנראה, רבע מתושבי ספרד אוהדים את ברצלונה.
למועדון יש אהדה רבה גם במדינות השונות בעולם, בייחוד בארצות הברית, באמריקה הלטינית, במרוקו ויפן.
גם בישראל יש לקבוצה אוהדים רבים, שחלקם מאורגנים בחוג האוהדים המרכזי, "בארסה מאניה".
חבר מועדון נקרא "סוסיו" (socio).
על מנת להפוך לחבר מועדון יש לשלם אגרה שנתית בסך 170 אירו.
חברי המועדון זוכים להנחה במחיר כרטיסי הכניסה למשחקי הקבוצה ולסיורים בקאמפ נואו.
כמו כן, חברי המועדון רשאים להשתתף בבחירות לנשיאות, ואף להיבחר לחבר המנהלים או לנשיאות עצמה, תמורת עירבון גבוה.
מאז עונת 2003/2004 עלה מספר חברי המועדון באופן ניכר.
את הכינוי "Culers" (מבוטא קולרס) קיבלו אוהדי הקבוצה בשנותיו הראשונות של אצטדיון "קרר אינדסטריה".
משמעות הביטוי בתרגום חופשי מקטלאנית היא "אנשי האחוריים", והיא אינה פוגענית.
הביטוי מתייחס לאוהדים שישבו בשורה הגבוהה ביותר באצטדיון.
האנשים שעברו בצמוד לחלק החיצוני של האצטדיון ראו את אחורי האוהדים בלבד, ומאז ייחסו לאוהדי ברצלונה את הכינוי "Culers".
הכתיב הנפוץ יותר של הביטוי הוא הכתיב הספרדי, "culés" (קולס).
"Penye" (או Peña; פניה) הוא מועדון אוהדים שהוא גם חבורת פעולה.
ב-1944 הוקם ה-"penye" הראשון, "Penya Solera", על ידי מספר שחקני עבר של המועדון ואוהדים, בהם פפ סמיטייר.
מטרתה המקורית של הקבוצה הייתה לתמוך במועדון באמצעות גיוס כספים בתקופה שבה התמודד המועדון עם קשיים כלכליים.
אחד ממועדוני האוהדים הידועים לשמצה של ברצלונה הוא "בוישוס נויס" (בקטלאנית: Boixos Nois).
בוישוס הוא משחק מילים בין המילה בויז', שמשמעה "משוגע", ו"קן בוישרס", שכונת המקור של האוהדים, הקרויה על שם סוג של עץ.
הקבוצה נוסדה ב-1982, וברבות השנים קושרה לשמאל הקיצוני בקטלוניה.
אחד מגרעיני האוהדים של הקבוצה, שחבריו נוהגים לגלח את שערם, ידוע לשמצה בשל מאורעות אלימים שנקשרו בשמו.
לדוגמה, ב של 2002 השליכו חברי הגרעין לעבר לואיש פיגו ראש חזיר.
ז'ואן לאפורטה, נשיא המועדון באותה תקופה, השקיע מאמצים למניעת אירועים אלימים והרחיק את הבוישוס נויס מן הקאמפ נואו כצעד עיקרי להשגת מטרה זו.
כתגובה למאבק שניהל נגדם קיבל לאפורטה איומים על חייו מן הבוישוס נויס.
המשחקים בין ברצלונה לריאל מדריד ידועים בשם הקלאסיקו (או בספרדית), בשל היריבות העזה ששוררת ביניהם.
עוד מימיהם הראשונים נראו המועדונים כמייצגים של שני חבלי ארץ בספרד, קטלוניה וקסטיליה, וכן של שתי הערים.
לפי סברת רבים, היריבות היא השלכה של המתחים הפוליטיים והתרבותיים בין הקטלאנים והקסטיליינים.
בתקופת הדיקטטורה הספרדית, בעיקר בזמנם של מיגל פרימו דה ריברה ושל פרנסיסקו פרנקו, דוכאו הסממנים הלאומיים-אזוריים בספרד.
כך, למשל, נאסר השימוש בשפות מקומיות.
מועדון הכדורגל ברצלונה הפך למייצג השאיפה של הקטלאנים לחופש ולאחד מהשגרירים הגדולים של חבל הארץ.
מנגד, ריאל מדריד נחשבה בעיני רבים כהתגלמות המשטר הפשיסטי.
המשטר של פרנקו התערב רבות בספורט בספרד והבטיח את הצלחתה של ריאל מדריד, טענה שתומכי המועדון מכחישים.
הקרע בין שני המועדונים נפער בחצי גמר הגביע הספרדי ב-1943, כששחקני ברצלונה נאלצו להפסיד במכוון כדי להימנע מקיום איומים שקיבלו מהשלטון.
היריבות בין המועדונים החריפה בשנות ה-50, כאשר שני המועדונים ניסו להחתים את אלפרדו די סטפנו, שבחר לבסוף בריאל מדריד והיה שחקן מפתח בהצלחתה.
בשנות ה-60 הגיעה היריבות למסגרות האירופיות – הקבוצות נפגשו פעמיים בשלבים המאוחרים של גביע אירופה.
כיום, ברצלונה וריאל מדריד הם שני המועדונים החזקים והמצליחים בליגה.
היריבות מתחדשת על בסיס שנתי כששני המועדונים מתחרים על תואר האליפות.
המועדון אספניול הוא מועדון הכדורגל השני בעיר ברצלונה.
המועדון הוקם על ידי אוהדי כדורגל ספרדיים בלבד, בניגוד לברצלונה שהוקמה על ידי קבוצת אוהדים רב-לאומית.
המשחקים בין שני המועדונים מכונים "הדרבי של ברצלונה".
אוהדי אספניול רואים במשחק הדרבי חשיבות רבה עקב הבדלי המטרות והיעדים של המועדונים.
אף על פי שהוא הדרבי המשוחק ביותר בהיסטוריית לה ליגה, הוא גם הדרבי בעל האיזון הנמוך ביותר.
ברצלונה דורגה בטבלת הליגה מתחת לאספניול בשלוש עונות בלבד, לאורך היסטוריה משותפת של כ-70 שנה בליגה הראשונה.
מיום הקמתו הייתה גישתו של המועדון לנותני חסות לחולצות ייחודית, כיוון שעל חולצות השחקנים לא היה מסר מסחרי במשך מעל ל-100 שנים בהיסטוריית המועדון.
בקיץ 2006 הגיע המועדון להסכם עם יוניצ"ף, לפיו, למשך 5 שנים, יופיע הלוגו של יוניצ"ף בחזית החולצה, והמועדון יתרום 1.9 מיליון דולר בשנה (0.7 אחוז מכלל הכנסתו) ליוניצ"ף באמצעות קרן המועדון.
הגישה הייחודית של המועדון הופסקה בתקופת נשיאותו של סנדרו רוסל.
בדצמבר 2010 חתם המועדון על הסכם חסות לחולצה עם קרן קטר לחמש שנים, שתוקפו החל בעונת 2011/12. בעונת 2013/14 התחלף הסמל של קרן קטר בסמלה של חברת התעופה קטר איירווייז.
הלוגו של יוניצ"ף המשיך להופיע על חולצות השחקנים, אך בגב החולצה ולא בחזיתה.
בין נותני החסות הכלליים של ברצלונה ניתן למנות גם את נייקי, פיליפס, קונאמי, קופרה וקוקה-קולה.
לקראת עונת 2017/18 הקבוצה נפרדה מקטר איירווייז, וחתמה על חוזה חסות בסך 50–60 מיליון אירו לעונה עם חברת שירותי האינטרנט Rakuten היפנית.
גם בעונה זו המשיך הסמליל של UNICEF להופיע על גב החולצה.
במרץ 2022 הכריזה ברצלונה על חתימת חוזה לארבע עונות עם חברת הזרמת המדיה השוודית Spotify.
במסגרת ההסכם, לוגו ספוטיפיי יוצג בחזית חולצות קבוצת הגברים והנשים במשך ארבע שנים, ובחזית חולצות האימונים במשך שלוש שנים.
שווי ההסכם מוערך בכ־60-70 מיליון אירו לעונה.
ביוני 2022, הודיעה ברצלונה על הסכם ובו ברצלונה תישא בגב החולצה את שם נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR).
במהלך 125 שנות ההיסטוריה של המועדון שיחקו במדי קבוצת הכדורגל שלו מעל ל-1000 שחקנים.
לשחקנים זרים, שנולדו מחוץ לספרד, היה חלק חשוב מאוד בהצלחת הקבוצה.
בשנותיה הראשונות הקבוצה הייתה מורכבת משחקנים ממוצא אנגלי, שווייצרי וגרמני, בהתאם למוצאם של מרבית מקימי המועדון.
עד שנות ה-50 של המאה ה-20 השחקן הזר הידוע ביותר ששיחק בקבוצה היה ההונגרי לאזלו קובאלה, אך בשנות ה-70, עם התרת החתמת שחקנים זרים על ידי ההתאחדות הספרדית, החל הקשר ההדוק בין כדורגלנים זרים מובילים למועדון.
החל מאותה תקופה זכו שחקני ברצלונה בתארים האישיים היוקרתיים בעולם.
לחמשת שחקני המועדון, רומאריו, רונאלדו, ריבאלדו, רונאלדיניו וליונל מסי, הוענק תואר כדורגלן השנה בעולם של פיפ"א (שנוסד ב-1991).
לשישה שחקנים, לואיס סוארס, יוהאן קרויף, חריסטו סטויצ'קוב, ריבאלדו, רונאלדיניו וליונל מסי, הוענק פרס כדור הזהב.
בנוסף לשחקנים אלו, שיחקו במדי המועדון כוכבים נוספים, בהם דייגו מראדונה, גארי ליניקר, מיכאל לאודרופ ולואיש פיגו.
רבים משחקני המועדון שיחקו בנבחרת ספרד ומילאו בה תפקיד חשוב.
צ'אבי, אנדרס אינייסטה וקרלס פויול, להם מעל ל-100 הופעות בנבחרת, היו שותפים לצד פדרו רודריגס, סרחיו בוסקטס וויקטור ואלדס לזכייתה הראשונה של ספרד במונדיאל, ב-2010. אינייסטה עצמו הבקיע את השער היחיד בניצחון על נבחרת הולנד בגמר.
אנדוני זוביזרטה, ששיחק בברצלונה במהלך רוב הקריירה שלו, נמצא במקום השלישי במספר המשחקים במדי הנבחרת, עם 126 הופעות.
ליונל מסי הוא השחקן שהופיע הכי הרבה פעמים במדי הקבוצה, עם 778 הופעות בקבוצה הבוגרת.
אחריו נמצאים צ'אבי, בוסקטס, אינייסטה, פיקה, פויול ומיגלי, שלושתם עם מעל ל-500 הופעות במדי הקבוצה.
ואלדס, אינייסטה, קרלס רשאק, גיירמו אמור, אנדוני זוביזרטה וז'ואן סגרה הופיעו מעל ל-400 פעמים במדי הקבוצה.
מסי הוא השחקן המעוטר ביותר בהיסטוריית המועדון, עם 34 תארים.
מסי הוא השחקן שהבקיע את מספר השערים הגדול ביותר בהיסטוריית המועדון, הן במסגרות רשמיות והן במשחקי ידידות, עם 672 שערים במסגרות רשמיות במדי המועדון.
בהתחשבות במשחקי ידידות, פאולינו אלקנטרה, שהבקיע 357 שערים ב-357 משחקים, פפ סמיטייר וססאר רודריגס שהבקיעו 319 ו-301 שערים בהתאמה, נמצאים אחריו.
ללא התחשבות במשחקי ידידות, במקום השני והשלישי נמצאים ססאר ולאסלו קובאלה בהתאמה.
הנתונים נכונים ל-18 בנובמבר 2022.
שםלאוםעמדהקריירה בברצלונהריקרדו זאמורהשוער1919–1922ז'וזפ סמיטיירקשר1919–1932פרנץ פלאטקושוער1923–1930מיכאל לאודרופקשר התקפי1989–1994רונאלדיניוקשר התקפי2003–2008דקוקשר התקפי2004–2008
ראו גם: רשימת כדורגלני ברצלונה שיש להם ערך בוויקיפדיה.
ב-1979 הקים המועדון את אקדמיית הנוער שלו המכונה "לה מאסיה" (La Masia, על שם הבניין הראשון של מעונות התלמידים).
בתקופתו בלה מאסיה, ארגן ז'וזפ גוארדיולה מחדש את האקדמיה, ויצר תוכנית תלת-שלבית לעלייה מקבוצות הנוער לקבוצה הבוגרת.
כיום פועלות באקדמיה 12 קבוצות נוער, עם 24 מאמנים, כ-300 שחקנים, ו-56 עובדים נוספים, כמו רופאים, פסיכולוגים, תזונאים ופיזיולוגים.
כמו כן מפעילה ברצלונה כ-49 אקדמיות ברחבי העולם עם למעלה מ-45,000 ילדים, שפועלות כרשת סקאוטינג עולמית עבור ברצלונה.
עד כה כ-440 ילדים עזבו את בתיהם לטובת האקדמיה, כמחציתם מקטלוניה, והשאר מספרד או מחוצה לה, כולל 15 מקמרון, 7 מברזיל, 5 מסנגל ו-3 מארגנטינה.
מהם, רק 40 שיחקו בקבוצה הבוגרת.
התלמידים מתחנכים לפי עקרונות הכדורגל של ברצלונה, הטוטאל פוטבול של רינוס מיכלס שיושם בברצלונה על ידי יוהאן קרויף, בשילוב עם כדורגל ספרדי מסורתי של מסירות בנגיעה אחת (טיקי טאקה).
השכבה העליונה בלה מאסיה היא ברצלונה אתלטיק, לשעבר ברצלונה ב', והיא קבוצה מקצוענית לחלוטין המשמשת כקבוצת המילואים של המועדון.
הקבוצה עורכת את משחקי הבית שלה במיני אסטדי ומשתתפת באותה מערכת ליגות של קבוצת הבוגרים, בדומה לשאר קבוצות המשנה בספרד.
בעבר השתתפה הקבוצה גם בגביע המלך הספרדי, אך כיום קבוצות מילואים אינן מורשות להשתתף בו.
בסך הכול יש לברצלונה ב' 5 זכיות באליפות הליגה השלישית, ושתי זכיות באליפות הבית בליגה הרביעית.
נכון לעונת 2025/26 היא משחקת בליגה הרביעית.
במונדיאל 2010 זכתה בגביע העולם עם 7 שחקנים מלה מאסיה על המגרש בגמר.
כמו כן זכתה ספרד ביורו 2008 ויורו 2012 עם נוכחות חזקה של שחקני האקדמיה של ברצלונה.
כמו כן, בשנים 2008–2012, ברצלונה, תחת שרביטו של ז'וזפ גוארדיולה ובהובלתם של שחקני בית כמו מסי, צ'אבי, אינייסטה, פויול, ואלדס, פיקה, בוסקטס, פדרו ופברגאס, זכתה להצלחה מסחררת עם 14 תארים בארבע עונות.
בטקס כדור הזהב 2010 הפכה לה מאסיה לאקדמיה הראשונה המוציאה מתוכה את שלושת הכדורגלנים הטובים ביותר בעולם לפי פיפ"א ופראנס פוטבול: מסי, צ'אבי ואינייסטה.
על פי הנתונים שנמסרו על ידי המועדון, ברצלונה הוא המועדון השלישי, לצד ריאל מדריד ואתלטיק בילבאו, ששיחק בכל 88 העונות של לה ליגה.
בעונותיו בליגה צבר 4115 נקודות ב-2700 משחקים, ובכך הוא במקום השני בטבלת כל הזמנים של הליגה, אחרי ריאל מדריד.
הוא גם המועדון היחיד שהופיע במסגרת אירופית כלשהי מדי שנה מאז פתיחת גביע אירופה לאלופות (כיום ליגת האלופות) ב-1955.
רצף הניצחונות הגדול ביותר של המועדון בכל המסגרות היה בעונת 2005/2006 – 19 ניצחונות, מתוכם 14 בליגה.
בעונת 2010/2011 השלים המועדון רצף של 31 משחקי ליגה ללא הפסד.
בעונת 2011/2012 הבקיעו שחקני ברצלונה שיא מועדון של 115 שערים, אך לא הצליחו לזכות באליפות.
בעונת 2012/2013 נרשמו שלושה שיאי מועדון נוספים כאשר הקבוצה ניצחה ב-32 משחקי ליגה, סיימה את העונה כשלזכותה 100 נקודות וזכתה באליפות בפער של 15 נקודות מסגניתה.
שיא הנקודות לסיבוב הראשון של הליגה הספרדית נקבע על ידי ברצלונה בעונת 2008/2009 – 50 נקודות.
בעונת 2017/2018 הקבוצה שברה שיא היסטורי של 39 משחקי ליגה ללא הפסד.
בין 1942 ל-1944 הבקיעו שחקני המועדון שערים ב-36 משחקי ליגה רצופים, ובין השנים 1952 ו-1958 הבקיעו שחקני המועדון ב-88 משחקי בית רצופים.
ניצחון הליגה הגדול ביותר היה 10 – 1 על ז'ימנסטיק בעונת 1949/1950. שחקני המועדון הבקיעו מעל ל-6,000 שערי ליגה נכון ל-2018.
ברצלונה הוא המועדון עם מספר הזכיות הגדול ביותר בגביע הספרדי, עם 32 זכיות בו.
כמו כן, לרשות המועדון רשומים שיאי זכייה בגביע ערי הירידים (שלוש פעמים) ובגביע המחזיקות (ארבע פעמים).
במשחק בין ברצלונה ליובנטוס ברבע גמר גביע אירופה של עונת 1985/1986 נקבע שיא מספר הצופים באצטדיון המועדון, הקאמפ נואו.
במשחק בין ברצלונה לבאיירן מינכן ברבע גמר גביע אירופה של עונת 2019/2020 הקבוצה ספגה הפסד 8:2 המהווה להפסד הגדול ביותר מאז 1946, אז ברצלונה הפסידה 8:0 לסביליה במסגרת שלב 16 האחרונות בגביע הספרדי.
באותו משחק ברצלונה ספגה לראשונה בתולדותיה 4 שערים במחצית אחת.
גביע העולם למועדונים קטנים (1): 1957
גביע האלופות הבינלאומי (1): 2017
: 2–0 נגד מנצ'סטר יונייטד
: 3–1 נגד מנצ'סטר יונייטד
"מועדון הכדורגל ברצלונה" מפעיל קבוצות ספורט מקצועניות וחובבניות במספר ענפי ספורט מלבד הכדורגל.
יש ארבע קבוצות ספורט מקצועניות בנוסף לקבוצת הכדורגל – בכדורסל, בכדוריד, בכדורגל אולמות ובהוקי-גלגיליות.
ארבע הקבוצות הללו משתתפות בליגה הבכירה בענף הספורט שלהן בספרד, והן זוכות להישגים רבים – הן בספרד והן באירופה.
קבוצות אלו זכו במעל ל-25 אליפויות אירופה בתחומן.
הקבוצות מקיימות את משחקי הבית שלהן ב"פלאו בלאוגרנה", היכל ספורט סמוך לקאמפ נואו ובעל תכולה של 8,500 צופים.
מחלקת הכדורסל של מועדון הכדורגל ברצלונה נוסדה בשנת 1926. הקבוצה היא השנייה בספרד במספר זכיות בליגת העל הספרדית בכדורסל – 18 במספר.
כמו כן, הקבוצה היא מבין המובילות באירופה, והיא זכתה באליפות אירופה, בטורניר היורוליג פעמיים – בעונות 2002/2003 ו-2009/2010. מאמנה הנוכחי הוא חאבייר פסקואל.
מחלקת הכדוריד של מועדון הכדורגל ברצלונה הוקמה בשנת 1942 ובדומה לקבוצת הכדורסל, גם היא מובילה בענפה הן בתחרויות המקומיות והן בתחרויות היבשתיות.
באליפות הליגה הספרדית בכדוריד זכתה הקבוצה בכמות שיא ביחס לשאר הקבוצות – 22 זכיות.
בליגת האלופות, טורניר הכדוריד הבכיר באירופה, זכתה הקבוצה 9 פעמים, כשהאחרונה שבהן הייתה בעונת 2014/2015.
גם קבוצת ההוקי-גלגיליות של המועדון הוקמה ב-1942 והיא נחשבת לאחת הטובות בעולם בענף.
הקבוצה היא המוצלחת ביותר בתחומה באירופה, כשלזכותה רשומים 19 אליפויות אירופה.
קבוצת ההוקי קרח של המועדון: מועדון ברצלונה זכה בשש אליפויות הליגה הספרדית בהוקי קרח.
קבוצת כדורגל האולמות של המועדון הוקמה בפעם הראשונה ב-1978 אך פורקה תוך 4 שנים, אף על פי שהצליחה להעפיל לליגה הראשונה בקטלוניה שנה לפני כן.
ב-1986 החליטה הנהלת המועדון להחזיר את הקבוצה והיא משתתפת מאז בתחרויות הכלל-ספרדיות.
הקבוצה לא זכתה באליפות ספרד אף פעם.
ב-2003 הייתה הפעם השנייה שירדה לליגת המשנה, אך עם זאת, לאחר חזרתה לליגה הראשונה ב-2006 הוחלט להפוך אותה למקצוענית.
המועדון מפעיל בנוסף לקבוצות המקצועניות גם שבע קבוצות ספורט חובבניות: אתלטיקה, החלקה על הקרח, בייסבול, כדורעף, רוגבי ורכיבה על אופניים.
את כל הקבוצות החובבניות מנהל גבי קאירו הארגנטינאי, שחקן עבר של המועדון בהוקי גלגיליות.
בָּרָק הוא מושב באזור הצפון בחבל תענך, הנמצא בצידו המזרחי של עמק יזרעאל.
המושב משתייך למועצה אזורית הגלבוע, בגוש חֶבֶר הכולל את המושבים ברק, דבורה ואדירים ואת היישוב מרכז חבר.
כלל מושבי תענך קבלו את שמם משירת דבורה.
מושב ברק מנציח את שמו של ברק בן אבינועם בשירה זו.
יישובי גוש חבר, ובתוכם ברק, הוקמו בשנת 1956 על ידי עולים ממרוקו, כחלק ממבצע יישוב חבל תענך.
בני המושבים ברק ודבורה מוצאם מקזבלנקה ומרקש.
בני מושב אדירים מוצאם מאזור איית בולי שבהרי האטלס.
במרכז גוש חבר עומד בית ספר יסודי ששמו "יד לחמישה" על שם חיילים שנהרגו במקום במלחמת ששת הימים.
בבית הספר לומדים תלמידים מכל האזור, כולל ממושב היוגב, מכפר יחזקאל, מרם און ומתל עדשים.
ראשיתו של בית הספר הוא בצורך לספק מוסד חינוכי לבני היישובים ברק ודבורה שעניינם היה במערכת החינוך הממלכתי.
מרבית המורים היו מבני המושבים ברק ודבורה, עולי מרוקו שהתמחו בחינוך.
בשנת 1957 קבלו המתיישבים את החלקה הראשונה בת 7 דונם שצוינה בתור "חלקה א'".
עם השנים קיבל כל מתיישב חלקות נוספות- ב', ג', ד' ובסה"כ 40 דונם שלחין.
בשנות ה-60 ניטע פרדס משותף על שטח של 300 דונם.
ניתנה לתושבים מכסת עופות של 100 מטילות כל אחד שהלכה והורחבה.
התושבים קבלו הדרכה צמודה של מדריכים חקלאיים וחברתיים מטעם הסוכנות היהודית ותנועת המושבים.
בשיא הפעילות החקלאית- עד שנות השמונים- במושב ברק גודלו: כ-1000 דונם כותנה, 330 דונם הדרים, כ-200 דונם כרם זיתים, 150 דונם כרם לענבי יין, כ-300 דונם בצל, 30 דונם חממות ורדים וכמה מאות דונם גידולי בעל.
(מקור הכנסה נוסף היה מעבודות חוץ, בייחוד של הנשים).
בסוף שנות ה-80 הלך ופחת מספר החברים המתפרנסים מחקלאות.
מוקדי פרנסה אחרים מתפתחים - בתחום החינוך, התעשייה, הביטחון.
רבים מהדור הצעיר פנו ללימודים אקדמאים.
בספר השירה "סילן טהור" של המשורר יוסף עוזר, בן מושב ברק, מופיעה אידיליה בשם "במושב ברק".
הספר יצא לאור בספרית פועלים בשנת 1981 וזכה בפרס קרן רון אדלר.
האידיליה משרטטת אירועי ילדות בשדות המושב ובגרות על רקע מלחמת יום הכיפורים:
האידיליה פותחת בילדים הרודפים אחר עופר בואדי-
גם בספרו "עמק יזרעאל ירושלים" (הוצאת אפיק, 2013) מופיעים מראות המושב -בשיר אָבִי עוֹלֶה לְאֶרֶץ יִשְׂרָאֵל:
מחלקת הכדורסל של מועדון הכדורגל ברצלונה (בספרדית: FC Barcelona Bàsquet) היא קבוצת כדורסל ספרדית מהעיר ברצלונה המתמודדת בליגת העל הספרדית בכדורסל וביורוליג.
הקבוצה הוקמה ב-1926 לאחר שהוחלט בקבוצת הכדורגל להרחיב את הפעילות גם לענפי ספורט אחרים, ותוך זמן קצר היא הצטרפה לליגת העל הספרדית בכדורסל.
עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה באליפות אחת בלבד (עונת 1958/59), כאשר הקבוצה הדומיננטית הייתה ריאל מדריד שזכתה ברוב התארים המקומיים והיבשתיים.
בשנות ה-80 התהפכה המגמה, והקבוצה הצליחה לזכות מאז ב-13 אליפויות נוספות וב-11 גביעים (עד לשנות ה-80 הקבוצה זכתה ב-9 גביעים).
לקראת עונת הוחלט כי משחקי פיינל פור היורוליג ייערכו בברצלונה, ובאותה עונה הצליחה הקבוצה לזכות בכתר המשולש - אליפות הליגה, הגביע הספרדי ואליפות היורוליג, והובלה על ידי דיאן בודירוגה, גרגור פוצ'קה, חואן קרלוס נבארו ושארונאס יאסיקביצ'יוס, שאף כיהן כמאמן הקבוצה בשנים 2020–2023.
הקבוצה זכתה ביורוליג בפעם השנייה בעונת לאחר שניצחה בחצי הגמר את צסק"א מוסקבה 64–54 וגברה בגמר היורוליג 86–68 על אולימפיאקוס.
באותה עונה זכתה הקבוצה גם ב ובגביע הספרדי, כשהובלה על ידי נבארו, יאקה לאקוביץ' ומאמן הקבוצה כיום רוג'ר גרימאו.
לברצלונה יריבות ספורטיבית עזה עם ריאל מדריד המכונה הקלאסיקו הספרדי בכדורסל, המקבילה ליריבות בין קבוצות הכדורגל של שני המועדונים, המכונה הקלאסיקו.
נכון ל-18 בפברואר 2024, ברצלונה מובילה 171–162 במאזן כל הזמנים בין שתי הקבוצות.
אולמה הביתי של הקבוצה הוא פלאו בלאוגרנה, המכיל 7,585 מקומות ישיבה.
ברק היא מערכת להגנה מפני טילים נגד ספינות ומטרתה ליירט טילים המשוגרים אל עבר הספינה באמצעות ירי טיל לעברם.
המערכת היא פרי פיתוח משותף של רפאל והתעשייה האווירית לישראל.
הברק שודרג לדגם ברק 1. בשנת 2009 פותח דגם מתקדם יותר, ברק 8, שנמצא בשימוש חיל הים הישראלי וחיל הים ההודי.
ובשנת 2024 הושלמה סדרת ניסויים בדגם האחרון בסדרה בשם ברק MX אשר נמצא גם הוא בשימוש חיל הים הישראלי.
המערכת הותקנה על ספינות הטילים (סטי"לים) של חיל הים הישראלי.
כמו כן, המערכת נמכרה לחילות הים של צ'ילה, הודו וסינגפור.
הוא בעל יכולת הגנה נגד איומים מכל כיוון ובכל גובה (כולל איומים לוחכי ים).
קונספט זה מאפשר התקנה יעילה בספינה, במינימום נפח ומשקל, של מספר ניכר של טילי הגנה.
ניסוי הפיתוח הראשון (ניסוי יבשתי) בוצע בשנת 1986, בו יירט טיל הברק מטרת טיל שנורתה מולו (טיל TOW) זה היה היירוט הראשון בישראל של טיל נגד טיל.
ניסויי פיתוח נוספים, בים, בוצעו בשנים 1987–1990. הניסוי המבצעי הראשון במערכת טילי הברק בוצע בתאריך 16 באוגוסט 1991.
במהלך מלחמת לבנון השנייה נפגעה אח"י חנית מטיל נגד ספינות מדגם C-802. הספינה נשאה את מערכת ההגנה ברק לצד M61 וולקן נגד טילים.
מפקדי הספינה טענו כי כיבו את מערכות ההגנה האוטומטיות הללו בשל חשש שיפגעו בשגגה במטוסי חיל האוויר שפעלו בקרבתה, ואילו בתחקיר שלאחר האירוע מפקד חיל הים טען ששתי ספינות סמוכות לאח"י חנית שלא כיבו את מערכות ההגנה אכן זיהו בטעות את הטיל הפוגע כמטוס חיל האוויר.
ב-2 ביולי 2022 שוגר טיל ברק מספינת הטילים אח"י אילת (סער 5) של חיל הים הישראלי והפיל שני כטמ"מים של חזבאללה שטסו לכיוון אסדת הגז "כריש".
הטיל שוגר בפעם הראשונה בפעילות מבצעית ורשם הפלת בכורה.
ב- 20 ביוני 2025 פרסם דובר צה"ל כי בוצע שימוש ראשון במערכת "ברק" במערך ההגנה האווירית של חיל האוויר, המערכת יירטה בהצלחה כלי טיס בלתי מאויש שחצה לשטח ישראל ככל הנראה מאיראן.
ב-2009 השיקו רפאל והתעשייה האווירית את מערכת ברק 8, גרסה משופרת של מערכת הברק שמסוגלת לאפיין ולסווג מטרות באמצעות מכ"ם מתקדם תוצרת אלתא מערכות.
ביולי באותה שנה ביצע חיל הים הישראלי ניסוי מוצלח בטיל "ברק 8" המשופר: הטיל שוגר מסטי"ל סער 5 והשמיד טיל ששוגר נגד הסטי"ל מספינה אחרת.
בחודש אוקטובר 2014, ביצע חיל הים ניסוי מוצלח נוסף בטיל ברק 8 משודרג להגנה מפני טילי יאחונט רוסים.
הניסוי נערך במסגרת שדרוג מערכות ההגנה של החיל שנועדו להגן על ספינות מפני טילי שיוט וכן על אסדות קידוח הגז בלב ים.
במקביל לפיתוח הברק 8, המשיכה התעשייה האווירית לישראל בפיתוח עצמאי של הברק.
מערכת ברק MX היא מערכת הגנה אווירית מודולרית המתבססת על מרכז בקרת אש, מגוון מכ"מים ו-4 סוגי מיירטים: SR לטווח 15 ק"מ, MR ל-35 ק"מ, LR ל-70 ק"מ ו-ER ל-150 ק"מ.
המערכת מותקנת על ספינות הסער 6 של חיל הים הישראלי.
ב-30 בנובמבר 2022 בוצע ניסוי מוצלח בו שוגר מיירט ברק LR של מערכת ברק MX מספינת סער 6 ויירט טיל מטרה שדימה טיל שיוט.
ב-14 במאי 2023 בוצע ניסוי מוצלח בו שוגר ברק ממשחתת Mormugao של חיל הים ההודי ויירט טיל שדימה טיל שיוט על-קולי.
ב-2 באוגוסט 2024, במהלך מלחמת "חרבות ברזל", בוצע ניסוי מוצלח בו שוגר מיירט ברק LR של מערכת ברק MX מספינת סער 6 ויירט טיל מטרה שדימה מטרה מדויקת.
ב-29 באוגוסט 2024 פורסם שממשלת סלובקיה תרכוש 6 סוללות ברק MX כחלק מתוכנית MRSAM-M להגנה אווירית של צבא סלובקיה.
ביוני 2025, במהלך מבצע עם כלביא, רשמו מערכת ברק מגן (הגרסה הימית שמותקנת על ספינת סער 6) וברק יבשתי (שהופעל על ידי מערך ההגנה האווירית) הפלות בכורה מבצעיות של כלי טיס בלתי מאוישים ששוגרו מאיראן.
ברצ'ו או ברקהו הוא אחד מאיי התעלה שבתעלת למאנש, השוכן מערבית לאי סרק.
שטחו של האי הוא כ-809 דונם, והוא מהווה שטח חכור של סרק - חלק מהבייליוויק של גרנזי.
האי מופרד מהאי סרק במצר ים רדוד הקרוי מעבר גויו (Le Goulliot Passage).
בדומה למרבית שמות האיים בתעלת למאנש, מקורו של שם האי בנורדית עתיקה.
הסיומת "הו" (hou) מקורה במילה הנורדית העתיקה "הולם" (holm) שמשמעה "אי" או "איון", והקידומת "ברקה" או "ברצ'ה" מקורה במילה "צוק".
האי סרק היה עד 2008 למדינה הפיאודלית האחרונה באירופה.
כל אחד מהואסאלים באי נקרא "טנאנטס" (tenant), במשמעות הצרפתית של המילה (ואסאל) ולא במשמעות האנגלית (שוכר).
באי 40 משפחות של וסאלים.
לא הייתה להם בעלות על קרקעות האי, והקרקעות נחכרו בחכירה לדורות מהסניור.
ניתן להעביר את החכירה דרך ירושה או מכירה.
תפקיד הסניור נקבע על ידי המלכה אליזבת הראשונה בשנת 1565. הסניור הוא השליט באי והיחיד הרשאי לגדל יונים, וכן היחיד הרשאי לגדל כלבות שאינן מעוקרות באי.
כמו כן הוא הבעלים של כל החפצים שהים משליך על חופי האי.
מאז 1929, אחד מ-40 הוסאלים קיבל תואר "לה מוינרי דה הוט" ("La Moinerie de Haut"), ותפקידו היה להחזיק נשק להגנת האי, ועד לחילוטו בשנת 2008, היה לו מושב בפרלמנט הראשי של גרנזי.
במקור, "לה מוינרי דה הוט", שנקרא על שם המנזר מימי הביניים שהיה על חלקת אדמה בצפון מערב האי סרק שהייתה, באותה תקופה, בבעלותו של הסניור עצמו.
כאשר סיביל האת'ווי מכרה את האי ברקהו לאנג'לו קלארק בשנת 1929, היא העבירה את המושב בפרלמנט הראשי לברקהו.
זה היה הפסד זעום עבורה, שכן היא הייתה הבעלים של יותר משיכון אחד וכל חבר בפרלמנט הראשי היה זכאי לקול אחד בלבד.
משנת 1993, החוכרים של ברקהו היו האחים דייוויד ופרדריק ברקלי, שרכשו את האי תמורת 2.3 מיליון ליש"ט.
מאז הי האחים בסכסוכים משפטיים לסירוגין עם ממשלת סרק, ודרשו עצמאות מסרק.
הם היו נוהגים באי בכלי רכב, ואף בנו מנחת מסוקים באי - שני אמצעי תחבורה האסורים על פי חוקי סרק.
לטענתם מנהגים ומעשים היסטוריים מצביעים על כך שייתכן שברקהו לא הייתה רשמית חלק מהאוחזה הפיאודלית של סרק.
האחים ברקלי הרסו את בית האחוזה ההיסטורי שעמד במרכז האי והקימו במקמו מבנה ענק מבטון וגרניט מעוצב כטירה גותית מרהיבה, "פורט ברקהו" או "הטירה".
עלות הקמתו הייתה 60 מיליון ליש"ט, לצורך בנייתו נדרשו להביא לאי כ-120,000 טון של חומרי בנייה.
המתחם כולל: מגרש כדורגל, קריפטה, פאב לצוות ו-22 תותחים.
הוא תואר על ידי היסטוריון האדריכלות דיוויד ווטקין כ"הבית הגדול ביותר שנבנה בבריטניה במאתיים השנים האחרונות".
האחים ברקלי גם רכשו רבים מהעסקים המקומיים באי השכן סרק, לרבות בתי מלון ומסעדות והשקיעו בשיפוץ הרחבות והמבנים שהיו מוזנחים שנם רבות.
סר דיוויד ברקלי נפטר בינואר 2021, והותיר את אחיו כחוכר היחיד של האי.
החוכר הקודם של האי, לאונרד ג'וזף מטצ'ן, חוכר האי משנת 1966 ועד מותו ב-6 באוקטובר 1987, עיצב לאי דגל, הזהה לדגל סרק, למעט שלט האצולה של מטצ'ן שהופיע ברביע הימני התחתון של הדגל.
דגל זה נחשב על פי כללי שלטי האבירים דגל אישי, ואינו מהווה דגל רשמי של האי.
מטצ'ן אף הנפיק בולים לאי בשנת 1969. החוכרים הנוכחיים הנפיקו בולים לאי מדי שנה מאז שנת 1999.
ברצלונה אתלטיק (בשמה הקודם: ברצלונה ב') היא קבוצת המילואים של מועדון הכדורגל ברצלונה, המשחקת בפרימרה דיוויסיון RFEF ומקיימת מאז יולי 2019 את משחקי הבית שלה באצטדיון יוהאן קרויף המונה 6,000 מקומות ישיבה.
לפני כן שיחקה הקבוצה במיני אסטדי.
מאמן הקבוצה הנוכחי הוא סרג'י מילה.
בשנת 2008 השתנה שם הקבוצה מ"ברצלונה ב'" ל"ברצלונה אתלטיק", בשנת 2010 הוחלט להחזיר את השם של הקבוצה ל"ברצלונה ב".
בשנת 2022, החליט נשיא המועדון ז'ואן לאפורטה לשנות את שם הקבוצה בחזרה לברצלונה אתלטיק.
הקבוצה נוסדה ב-1 באוגוסט 1934 תחת השם "סוסייטאט אספורטיבה אינדוסטריאל אספנייה" והייתה במקור מועדון הספורט של בית החרושת עם אותו השם.
חולצת הקבוצה הייתה חולצת פסים כחולים ולבנים אנכיים.
בית החרושת היה בבעלות משפחתו של ג'וזף אנטוני דה אלברט, שהיה לזמן קצר נשיא המועדון בשנת 1943. בתקופת נשיאותו של אלברט במועדון, הקבוצה, שהייתה ידועה אז בשם "קלאב דפורטיבו אספנייה אינדוסטריאל" (CF Barcelona), הפכה לקבוצת המילואים של מועדון הכדורגל ברצלונה והחלה לשחק את משחקיה באצטדיון לס קורטס.
בתחילה שיחקה הקבוצה בליגות אזוריות מקומיות, אך ב-1950 היא העפילה לליגה השלישית, וב-1952 היא העפילה לליגה השנייה.
בשנת 1953 היא סיימה כסגנית בית 1 בליגה השנייה ומאוחר יותר עלתה למשחקי הפלייאוף של הליגה, אך היא לא העפילה לליגה העליונה מאחר שהייתה קבוצת משנה של מועדון הכדורגל ברצלונה.
לאחר שהשיגה העפלה נוספת לפלייאוף בשנת 1956, הקבוצה הפכה לעצמאית ובלתי תלויה במועדון הכדורגל ברצלונה, ושמה שונה ל-"קלוב דפורטיבו קונדל".
הקבוצה לבשה חולצות כחולות עם שני פסים לבנים אלכסוניים.
בעקבות העצמאות, היא הייתה מסוגלת להעפיל לליגה העליונה, הלה ליגה.
עם זאת, היא שיחקה במשך עונה אחת בלבד בליגה העליונה, וירדה חזרה לליגת המשנה ב-1957. בשנת 1968 הצטרפה שוב למועדון הכדורגל ברצלונה ושימשה כקבוצת המילואים שלו.
ב-1970, נשיא ברצלונה אגוסטי מונטאל החליט לאחד את "קלאב דפורטיבו קונדל" עם קבוצת נערים אחרת של המועדון בשם "אתלטיק קטלוניה", וקרא לקבוצה המאוחדת "ברצלונה אתלטיק".
אתלטיק קטלוניה הייתה קבוצה שנוסדה רק ב-1965 כתוצאה מאיחוד של שתי קבוצות אחרות: "קטלוניה דה לס קורטס" (נוסדה ב-1918) ו-"ס.ד.
ב-1979 המועדון חנך את בניין "לה מאסיה" מהמאה ה-18 כמטה אקדמיית הנוער שלו, במבנה אבן עתיק, ששימש לפני כן כחווה חקלאית.
היה זה מועדון הכדורגל הראשון בספרד שהביא ילדים מכל רחבי תבל וגידל אותם במקום אחד והוא נוסד בהשראת אוריול טורט.
במהלך השנים למדו באקדמיה 500 בני נוער בגילאים 11 עד 18. מתוכם 12 אחוזים הגיעו לקבוצה הבוגרת של ברצלונה ו-40 אחוזים הגיעו לקריירות מקצועניות בקבוצות אחרות.
נכון ל-2011 לומדים בו 60 נערים: 48 בכדורגל, 11 בכדורסל ואחד בהוקי.
המועדון מממן את כל ההוצאות.
התלמידים לומדים עשרה חודשים רצופים בשנה.
מתחילים ב-7.00 בבוקר, אוכלים בחדר האוכל ונוסעים לבית ספר רגיל בעיר, שם לומדים בכיתה מיוחדת במערכת שעות מקוצרת.
ב-14.00 שבים למאסיה לארוחת צהריים, לומדים ואחר-הצהריים מתאמנים עד שעה 21.00 בלילה; ב-23.00 יש כיבוי אורות.
שליש מהתלמידים הם מקטלוניה, שליש מיתר ספרד ושליש ממדינות אחרות, בהן: ברזיל, שווייץ, ארגנטינה, הרפובליקה הדומיניקנית, קמרון, סנגל וניגריה.
מנהל האקדמיה הוא קרלס פויגרה.
ב-2012 הקימה ברצלונה מבנה חדיש שיוכל לאכלס 83 תלמידים.
במועדון גם למד הישראלי גיא אסולין.
מאז פתיחתה, גדלו באקדמיה שחקנים כישרוניים רבים שהפכו עם הזמן לשחקנים מובילים של הקבוצה הבוגרת, כדוגמת: פרנסיסקו קרסקו, רמון קלדרה, גיירמו אמור, אלברט פרר, ז'וזפ גוארדיולה, סרז'י ברז'ואן, ויקטור ואלדס, קרלס פויול, צ'אבי, אנדרס אינייסטה, ליונל מסי, ובויאן קרקיץ'; כל השחקנים שיחקו בקבוצת המילואים לפני הגעתם לקבוצת הבוגרת.
עם זאת, לא כל השחקנים שגדלו בלה מאסיה שיחקו בקבוצה הבוגרת של ברצלונה ורבים מהם עברו למועדונים אחרים, לדוגמה איבן דה לה פנייה, דויד סאנצ'ס, לואיס גרסיה, פפה ריינה, מיקל ארטטה, פרן מרידה, ג'רארד פיקה, ססק פברגאס ואלברט לוקו.
ב-1981 מונה קרלס רשאק, מהשחקנים הבולטים בהיסטוריה של הקבוצה הבוגרת, לתפקיד מאמן הקבוצה.
בעונתו הראשונה כמאמנה זכתה הקבוצה באליפות הליגה הספרדית השלישית, בפעם הראשונה בתולדותיה.
בניגוד למאמנים אשר מתחילים את דרכם בקבוצת נוער, רשאק אימן את הקבוצה במשך לא מעט שנים, עד 1987. לאחר ארבע שנים מעזיבתו של רשאק זכתה הקבוצה באליפות הליגה השלישית בפעם השנייה.
לאחר החלטת התאחדות הכדורגל הספרדית שכל קבוצת מילואים צריכה להיקרא על שם קבוצת האם שלה, נקראה הקבוצה "ברצלונה ב'".
ב-1996 מונה חואנדה ראמוס המצליח למאמן הקבוצה, אך היא לא נחלה הצלחה בעונה זו.
עם זאת, היא העפילה לליגה השנייה פעמיים נוספות ב-1998 וב-2001, בתקופה בה ירדה ועלתה בין ליגות בתדירות גבוהה.
ב-2007, כאשר הקבוצה הייתה בליגה הרביעית, מונה למאמנה ז'וזפ גוארדיולה, מהסמלים הגדולים של המועדון.
יחד עם עוזרו פרנססק וילאנובה, הוא הצעיד את הקבוצה לאליפות הליגה הרביעית (Tercera Division) והעלה אותה לליגה השלישית.
בסיום העונה קודם לתפקיד מאמן הקבוצה הבוגרת והוביל אותה לאחת מהתקופות הטובות בתולדותיה.
בשנת 2008 שונה שם הקבוצה בחזרה ל"ברצלונה אתלטיק" ובשנת 2010 הוחלט להחזיר את השם הישן "ברצלונה ב".
בעונת 2010/2011 סיימה במקום ה-3 בליגה הספרדית השנייה, אך לא עלתה לליגה הראשונה מכיוון שבליגה הראשונה כבר הייתה קבוצה אחרת של המועדון.
בסוף עונה זו מאמן הקבוצה, לואיס אנריקה, חתם לאמן את רומא, ובמקומו מונה אוסביו סקריסטן.
בעונת 2016/17 סיימה במקום הראשון בליגה השלישית בספרד, ובכך עלתה לליגה השנייה.
אך עונה אחר כך סיימה במקום ה-20, וירדה חזרה לליגה השלישית.
בשנת 2022, עם חזרתו של ז'ואן לאפורטה לנשיאות המועדון חזר שם המועדון ל"ברצלונה אתלטיק".
ראו גם: רשימת כדורגלני הקבוצה שיש להם ערך בוויקיפדיה.
הליגה הספרדית השנייה בכדורגל: 1955/56
ברפיליה היה כפר ערבי באזור גבעות יהודה, שהשקיף אל שפלת לוד ממערב ואל הרי ירושלים ממזרח.
הכפר היה ממוקם באזור מודיעין-מכבים-רעות של ימינו וכ-11 קילומטרים מזרחית לרמלה, על גבעה בגובה 230 מטר מעל פני הים.
כיום נמצאת הגבעה בקצה המערבי של מודיעין, ליד שכונת אבני-חן.
ברפיליה שכן על הדרך הרומית העתיקה שהובילה מיפו לירושלים.
גבעת ברפיליה הייתה מיושבת כבר בתקופה ההלניסטית וההתיישבות במקום נמשכה בתקופה הרומית, הביזנטית, בימי הביניים ובתקופה העות'מאנית.
מהמאה ה-16, וייתכן שאף מוקדם יותר, הייתה הגבעה מיושבת בקביעות.
בתקופת האימפריה העות'מאנית היה במקום ישוב שכלל 8 משפחות מוסלמיות.
התושבים התפרנסו מעבודת אדמה ושילמו מס בשיעור של 25% מגידוליהם.
ברשימת כפרים עות'מאנית מ-1870 נכתב כי בכפר התגוררו 28 משפחות וכ-175 גברים.
בזמן מלחמת העולם הראשונה השתמשו הבריטים בדרך הרומית שעברה מצפון לגבעה לצורך הנעת כוחות ואספקה.
בברפיליה הוקם מחנה צבאי אשר שימש כוחות סקוטים.
בתקופת המנדט הבריטי גדל היישוב.
במפקד של 1922 נמנו בכפר 411 תושבים, ובסקר הכפרים בארץ ישראל בשנת 1945 נמנו בו 730 נפשות.
שטח אדמות הכפר היה 7,134 דונם.
במהלך פינוי לוד ורמלה במלחמת העצמאות התפנו חלק מתושבי הערים אל ברפיליה.
שלושה ימים מאוחר יותר, במהלך השלב השני של מבצע דני ב-15 ביולי 1948, נכבש הכפר על ידי כח של חטיבת יפתח ותושביו עזבוהו.
מפקדת החטיבה נקבעה על הגבעה ומכאן המשיכו כוחות החטיבה לכיבוש אל בורג' (גבעת התיתורה) וביר מאעין (מגדל המים ברעות).
במהלך המלחמה ולאחריה החליטה ממשלת ישראל שלא לאפשר לתושבים לחזור.
באוקטובר 1949 פורסם בעיתונות הערבית שצה"ל השמיד את בתי הכפר כדי למנוע אפשרות של חזרת הפליטים ששהו באזור רמאללה.
בתחום הכפר צילם בוריס כרמי את זיוה ארבל בזמן מלחמת העצמאות בתמונה שכונתה: "החיילת השותה מהכד".
עד שנות ה-80 נכלל הכפר בשטח אש של צה"ל.
כיום נמצאים שרידי הכפר בקצה המערבי של מודיעין-מכבים-רעות, ליד שכונת אבני-חן.
בגבעת ברפיליה ממצאים רבים מתקופות שונות כולל בורות מים עתיקים רבים, גתות חצובות בסלע, גדרות אבן ומערות קבורה.
במפות מהתקופה הצלבנית נקרא המקום "פורפיריה", שמשמעותו תעשיית הצבע ארגמן.
ייתכן והמקום היה מרכז תעשייה לצביעת בדים באותה תקופה.
השם ברפיליה בא משיבוש השם המקורי בתקופה מאוחרת יותר.
ברק הוא תופעה אקלימית שבמהלכה נפרק חשמל סטטי הנמצא בעננים.
הברק נראה כפרץ אור עז ויחד איתו נוצר הרעם, המגיע אל הצופה זמן מה לאחר הברק, כתוצאה מההבדל הגדול שבין מהירות האור למהירות הקול.
ברקים מהענן לקרקע נוצרים משום שבתחתית ענני סערה שנקראים קומולונימבוסים נוטה להצטבר מטען חשמלי שלילי גדול מאוד (לפעמים מצטבר מטען חיובי ואז הברק נקרא ברק חיובי).
הסיבה לכך איננה ידועה אך ההשערה המקובלת היא שישנו חיכוך בין גראופל ובין חלקיקי קרח בנוכחות טיפות מים בתוך הענן, חיכוך שמשחרר את האלקטרונים מהאטומים וגורם להם להצטבר בתחתית הענן.
(חיכוך דומה אחראי לחשמל הסטטי שנוצר כשמסתרקים או כשמשפשפים בלון בנייר).
כשנוצרת בענן כמות גדולה של מטען שלילי, מתפרק המטען אל האדמה שמתחתיה שיש בה מטען חיובי שנמשך אל מתחת לענן בעקבות כוחות חשמליים וברק זה ייקרא ברק שלילי.
אם מטען חיובי בענן יתפרק אל מטען שלילי בקרקע, הברק ייקרא ברק חיובי.
כאשר ברק מתקדם לעבר האדמה, גם הברק וגם האדמה שולחים שלוחות (מטען חיובי ושלילי) ומחפשים דרך להיפגש.
בזמן חיבור של שתי שלוחות אלו, מועבר המטען במלואו דרך האוויר ומתרחשות תופעות הברק.
בנוסף לברקים מהענן לקרקע ישנם גם ברקים בין עננים, אולם רוב הברקים (כ-75%) מתרחשים בתוך העננים בין אזורים עם מטען חיובי לאזורים עם מטען שלילי.
קיימים גם ברקים חיוביים שמתפרקים מעל העננים לכיוון היונוספירה, ברקים אלה מהירים מאוד ונקראים שדוני ברקים.
הברק לא פוגע בהכרח במקום הגבוה ביותר, אלא באזור בו המטען מהאדמה יכול לעלות בדרך הקלה ביותר מבחינת התנגדות חשמלית (מוט מתכת גם אם נמוך במעט מעץ שעומד לידו יהיה מקום פגיעת הברק מפני שהוא מוליך טוב יותר).
נקודת הפגיעה היא לרוב בקצה של עצם בולט מהקרקע כגון בניין, אנטנה, עמוד מתכתי או עץ.
המטען השלילי שבתחתית הענן חזק עד כדי כך שאפשר לחוש בו על האדמה.
במקרה של עמידה מתחת לענן שכזה, המשיכה בין המטען החיובי שייווצר בגוף לבין המטען השלילי שבתחתית הענן עשויה לגרום לשערות לסמור.
במקרה זה רצוי להתרחק מהאזור, שכן תופעה זו עשויה לבשר על מכת ברק מתקרבת.
המתח החשמלי בין תחתית הענן לבין הקרקע נע בין 20 מיליון ל-100 מיליון וולט.
עוצמת זרם הברק עשויה להגיע עד 150,000 אמפר.
אחת מתוצאות הזרימה החשמלית הזו היא שהאוויר בדרך מתחמם מאוד ומגיע לטמפרטורה של למעלה מ-27,000 מעלות צלזיוס.
החום האדיר גורם לשתי תופעות שמלוות ברק:
הבזק אור, שנובע מיינון של האוויר דרכו עבר הזרם החשמלי.
הרעש נובע מגל הלם שנוצר עקב התפשטות מהירה עקב התחממות האוויר דרכו עבר הזרם .
על ידי מדידת הפרש הזמנים בין הופעת הברק ושמיעת הרעם, ניתן להעריך את המרחק מהנקודה, על פי מהירות הקול.
אם, לדוגמה, הרעם נשמע כשלוש שניות לאחר שנצפה הברק, אנו יודעים שבזמן זה עובר הקול כקילומטר, ולכן זה המרחק מהנקודה שבה פגע הברק.
ישנם ברקים חזקים במיוחד הידועים בשם ברקי שבר, הגורמים לשבירה של ענפים, בתים, מכוניות וכדומה.
ברקים אלו נגרמים באזורי קו המשווה בעיקר בתקופת המונסונים המאוחרים.
ברקים יכולים להיווצר גם בהתפרצות געשית, ובסופות חול כתוצאה מחיכוך בין גרגירי החול והאבק הרב.
גם להבי מסוק עשוים לגרום לברק.
כאשר ברק פוגע בחול, הוא מתיך אותו, ונוצרת אבן פולגורית .
פגיעה של ברק בגוף חי או דומם על האדמה קרויה מכת ברק.
מכת הברק היא למעשה מכת חשמל, שבה מועבר זרם חשמלי בעל מתח גבוה מאוד, מהאוויר אל הגוף שנפגע.
כמות הזרם המועבר היא גבוהה ולרוב הפגיעה גורמת לנזק: שריפה, פיצוץ או מוות.
מדי שנה נהרגים ברחבי העולם בין 6,000 ל-24,000 בני אדם מפגיעות ברק, ומספר דומה לזה נפצעים.
לאחר שהמטען מגיע לאדמה, הוא מתפרק בסביבה הקרובה.
במקרים רבים עוצמת המטען מיד לאחר הפגיעה בסביבה הקרובה של הפגיעה (עד עשרות מטרים) עשויה להיות גם היא קטלנית.
רוב הנפגעים מברקים נפגעים מאותה פגיעה משנית.
התרסקות טיסה 214 של פאן אם הייתה האסון הגדול ביותר שאירע בעקבות מכת ברק.
בעקבותיה ננקטו אמצעים להגן על מטוסים מפני ברקים.
פגיעה של ברק בבניין גורמת לזרמים חשמליים גבוהים המתפשטים במוליכים המותקנים בו, בעיקר חוטי חשמל וטלפון, ויוצרת בהם מתח גבוה לזמן קצר.
רוב הסוגים של ציוד אלקטרוני, ובמיוחד מחשבים, רגישים לשינויים פתאומיים במתח רשת החשמל, וצפויים לנזק זמני או קבוע כתוצאה ממכת ברק.
תאורת LED עשויה להישרף גם כן.
במקומות ציבוריים כמו בתי חולים, קיימות מערכות להגנה מפני ברקים.
על מנת למנוע נזק מפגיעה ישירה של ברקים בבניינים הומצאו התקני הגנה שונים המיועדים לכליאת השפעתו המזיקה של הברק.
אחד מהאמצעים הללו הוא כליא ברק.
זהו מוליך חשמלי הנמצא מעל מבנה המועד לסכנה, מוארק בקצהו הנמוך, הפורק מטענים סטטיים מהעננים, וכן מושך אליו את הברקים ופורק אותם אל האדמה.
בכך נמנעת פגיעה ישירה במבנה העלולה לגרום לשריפה ולנזקים אחרים.
לעומת זאת, כאשר פוגע ברק במכונית הוא אינו מזיק למי שבתוכה, משום ששלדת הרכב משמשת ככלוב פאראדיי (אם כי המנוע [ברכבי בנזין, דיזל והיברידיים], מערכת המיזוג [ברכבים המכילים מערכת מיזוג המבוססת על הקררים איזובוטאן ופרופאן], והמצבר [ברכבים היברידים וחשמליים המבוססים על סוללות יוני ליתיום] עלולים להתלקח).
ברקים מהווים סיכון משמעותי, ואזהרה מסופת ברקים יכולה להועיל, לדוגמה לתכנון פעילויות או דחייתן בהתאם, או לניתוק זמני של מכשירים רגישים מרשת החשמל.
שיטה נוספת היא שימוש במודלי חיזוי מזג אוויר ובדיקת התנאים המובילים ליצירת ברקים.
כתוצאה ממשבר האקלים סופות ברקים נעשות תכופות יותר הן באזורים בהם נחשבו נדירות, כדוגמת הקוטב הצפוני, והן באגן הים התיכון ובאזורים ממוזגים בחצי הכדור הדרומי, בהם הן גורמות לשריפות גדולות.
הברק החולף באוויר גורם להתרכבות חמצן וחנקן, תרכובות אלו נמסות בטיפות הגשם, נספגות באדמה ומשמשות דשן לצמחים.
כדור ברק הוא סוג של ברק המתרחש בתנאים מטאורולוגים מסוימים, בעיקר בעת סופות רעמים וברקים, ומתואר בדרך כלל כגוף חשמלי בכל מיני צורות הזוהר ולוהט, ומרחף באוויר, קרוב יחסית לקרקע, זז כאובייקט חי ומשאיר אחריו שובל בדמות הילה חשמלית, ומסוגל לעבור דרך חומרים אטומים.
במשך זמן רב כדורי הברק נחשבו למיתוס ולא הייתה הסכמה לגבי קיומם.
גם בימינו, טבעה של התופעה עדיין אינו ברור ומועלות השערות שונות באשר לה, ישנה הסכמה בקרב הקהילה המדעית שכדורי ברק אכן קיימים ושאינם מיתוס.
בתרבויות רבות הברק נתפס כמעשה אלוהי (עונש מאלוהים) או אלוהות בפני עצמה.