tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הניהול המדעי אומץ רק באופן חלקי הן מפני שמנהלים רבים לא הסכימו לחלקים ממנה (ובעיקר להעלאת השכר בהתאם לתפוקה) והן בשל לחצי העובדים, ובפועל נקבעו תנאי העבודה ברוב המקרים תוך משא ומתן בין הגורמים השונים, ולא על פי עקרונות הניהול המדעי.
חוקרי הניהול המדעי העניקו חשיבות רבה לחקר העבודה.
התחום העיקרי שחקרו היה חקרי זמן ותנועה בעבודה, כלומר – מדידה כמותית-מדעית של יכולת הביצוע של מטלות שונות על ידי בן אדם, ויישום התוצאות בקביעת כללי העבודה.
כמו כן, פיתחו חוקרי הניהול המדעי תחומי מחקר חדשים במסגרת חקר העבודה, כדוגמת ניתוח עיסוקים והנדסת אנוש.
חקר זמן ותנועה – טיילור השתמש בכלים מכוילים ומדד את הזמן שלוקח לפעולה להתרחש על פי הפועל החרוץ, וקבע זאת כסטנדרט.
כדי להגיע לרמות הביצוע הוא ערך "ניתוח עיסוקים".
סטנדרטיזציה – קביעת תקן מחייב לכולם.
יצירת מנגנון אחיד המחייב את כל העובדים והמנהלים.
מי שמגיע לסטנדרט הוא בסדר, מי שמעבר מתוגמל, ומי שפחות מקבל פחות מהתקן.
חלוקת עבודה – יצירת התמחות שאמורה להקל על מנהלים, כך שלא ייאלצו להתעסק בכל התחומים בו זמנית.
חלוקת העבודה משפיעה על המבנה הארגוני.
החיסרון – כאשר אחד העובדים נעדר אין מי שימלא את מקומו.
לכן טיילור מציע סבב עיסוקים שבו כל אחד מהעובדים יודע את כל הפעולות.
תיאום – אנו מבחינים בין שני סוגים:
תיאום מכוון – מתוכנן מלמעלה על ידי הממונה על קבוצת עובדים.
תיאום מרצון – נעשה באופן עצמאי על ידי שני ממונים או יותר ללא התערבות הממונה הבכיר.
מבנה פונקציונלי – יש שני אספקטים לפעילות:
מטה – המתכננים את הביצוע, אחראים לכל נושא הבקרה, ההדרכה והתכנון.
קו – האחראים על הביצוע והוצאתו לפועל.
המטרה המרכזית של יחידות המטה היא בסיוע לאנשי הקו לממש את עבודתם בצורה טובה יותר.
רעיון העבודה האינדיבידואלית – השקעה בכל עובד באופן אינדיבידואלי כדי שכל עובד יעבוד בנפרד ועל ידי כך תימנע התארגנות של עובדים נגד הארגון.
תגמול חומרי – אדם מונע על ידי דחפים, תגמול חומרי מדרבן את העובד לעבוד טוב יותר, אך בהדרגה יש ירידה במוטיבציה, כלומר תגמול חומרי לאורך זמן גם נשחק, ולכן יש לשלב בין תגמולים חומריים לבין תגמולים לא חומריים.
הפסקות בעבודה – כדי שעובד יהיה יעיל יותר יש צורך לתת לו הפסקות.
אי אפשר לעבוד לאורך זמן ללא הפסקה.
שיפור התנאים הפיזיים – תנאים פיזיים טובים יותר יביאו ליעילות העובד.
הכשרה והדרכה – תביא להתמקצעות של העובד, הוא יהיה טוב יותר בעבודתו ועל ידי כך יהיה יעיל יותר.
בקרה – פיקוח, העובד לא יכול לעשות מה שהוא רוצה, ולכן יש לפקח עליו.
בקרה הדדית – קבלת בקרה מעמית אחר למקצוע/ ארגון אחר שעוסק באותו התחום.
תאוריית ניהול הרושם היא תיאוריה בפסיכולוגיה חברתית שלפיה האדם הוא יצור חברתי שמטרתו היא לזכות בהערכה חברתית; לאדם יש מניע להיראות בעיני הזולת כאדם עקבי, כן, ישר, יציב ומוסרי.
כך למשל אדם שמתנהג באופן שונה במקומות שונים – הוא אדם המנהל את הרושם של אחרים ממנו.
האדם אינו רוצה שייווצר עליו רושם שלילי בעיני הזולת והוא משנה את עמדותיו כדי להרשים את הזולת.
שינוי העמדה לא נוצר על מנת לפתור עוררות לא נעימה אלא כדי לפתור בעיה של יצירת רושם לא טוב על אנשים אחרים באמצעות ניסיון לשלוט על הרשמים שלהם.
התיאוריה הוצעה בתחילה על ידי ארווינג גופמן והיא גורסת כי אנשים מנסים לנהל את הרושם שהם יוצרים על ידי הסובבים אותם באמצעות דיבור, התנהגות, שפת גוף, ומגוון התנהגויות אחרות – הן ברמה המודעת והן ברמה הלא-מודעת (לכאורה).
כך, אנשים שואפים להצטייר מול אחרים כבעלי תכונות, יכולות וידיעות מסוימות.
ניהול רושם הוא אפשרי כמעט בכל מצב, למשל בספורט (לבישת בגדים נוצצים או ניסיון להרשים אוהדים), או בראיון עבודה (ניסיון ליצור רושם שהמועמד מחזיק בכל הנדרש לתפקיד אליו הוא מועמד).
ניהול רושם בדרך כלל משמש שם נרדף להצגה עצמית, שבה אדם מנסה להשפיע על תפיסת הדימוי שלו.
לניהול רשמים יכולים להיות מניעים טובים או מניעים זדוניים (למשל, הפגנת כעס או התנהגויות מאיימות כדי לגרום לאחרים לציית לדרישות האדם).
במקרים רבים, מטרת ניהול הרושם היא רצייה חברתית, מצב בו אנשים נוטים להתנהג באופן שהם מאמינים או צופים שישפיע לטובה על מצבם ותפיסת הסביבה אותם.
על פי גישתו של גופמן, המכונה הגישה הדרמטורגית, העולם החברתי משול למעין הצגת תיאטרון, שמחולקת ל"במה", ול"אחורי הקלעים".
על פי גופמן, הפרט נוהג להציג עצמו בבמה הציבורית באופן שתואם את הסטטוס החברתי שלו, בפעולות שאותן הוא מבצע או נמנע מלעשותן, פעולות שאותן נהוג לכנות כ"ניהול רושם".
בתהליך ניהול הרושם, הפרט מבצע גינונים ונימוסים שהולמים את מעמדו המקצועי והחברתי, ונמנע מביצוע של "מחוות בלתי רצויות", כאלה שעלולות לשבש את "ההצגה", ומה שמגדיר גופמן כ"תקריות".
תקריות שכאלה עלולות להביא למבוכה רבה ולשבש את מה שמכונה על פי התאוריה של גופמן כ"הגדרת המצב", אותו סדר חברתי שהולם את מעמדו של הפרט.
אולם, בין הזהות האישית לזהות החברתית יש אי-התאמה תמידית; בני אנוש נתונים לדחפים משתנים, למצב רוח ולכמויות אנרגיה לא עקביות – אולם כדמויות הפועלות לעיני צופים, מצפים מהם לשמור על חזות יציבה ועקבית.
בלשונו של גופמן: "מצפים מאיתנו שנבצע 'בירוקרטיזציה' מסוימת של רוחנו, כדי שיהיה ניתן לסמוך עלינו שנבצע ביצועים הומוגניים לגמרי בכל רגע ורגע שבו אנו בחברה".
הזהות באינטרנט וברשתות חברתיות מקוונות בפרט, היא תוצר חברתי המשתנה בהקשרים שונים ובהתאם למאפיינים של הסביבה החברתית בה המשתמש נמצא.
בהתאם לכך, אנשים יבחרו לתבוע זהויות שיוכלו לעזור להם למקם עצמם בצורה טובה יותר באותה סביבה חברתית.
הזהות אמיתית במובן הזה שיש לה השלכות אמיתיות על חייהם של האנשים שבנו אותה מאחר שהעולם החברתי שלנו כולל גם את הסביבה החברתית בעולם הווירטואלי וגם את הסביבה החברתית בעולם המוחשי ולכן המשתמשים למדים כיצד מתאמים התנהגויות אלו בשני העולמות הללו.
המחקר של סיבק (2009) הוכיח שבאמצעי המדיה החברתיים אפשר בקלות לגשר על הפער שבין ה"עצמי הממשי" ל"עצמי האידיאלי".
יתרה מכך, אנשים בעלי דימוי עצמי נמוך להוטים יותר להשתמש בפעילויות מקוונות במטרה להגיע ל"עצמי אידיאלי" שלהם.
ניהול זכויות דיגיטלי הוא מונח כללי לכל סוג של הסדר המאפשר הגבלה ושליטה על הפצה של תוכן בצורתו הדיגיטלית על ידי מפיציו.
בדרך כלל, התוכן הוא עבודה המוגנת בזכויות יוצרים הנמצאות בידי המפיץ.
תוכן דיגיטלי המוגן ב־DRM יכול להיות למשל קובצי שירים, סרטים וספרים אלקטרוניים.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-21, דיווחו ספקיות התוכן הגדולות על ירידה ניכרת במכירות התקליטורים.
לטענת חברות המדיה, הירידה במכירות היא בגלל תופעת שיתוף קבצים הנפוצה ברשת האינטרנט.
על מנת לשמר את המודל העסקי עליו הן מסתמכות, הן הציעו לבנות מנגנון טכנולוגי שימנע העתקה והפצה בלתי מבוקרת של מדיה דיגיטלית.
מערכות ה-DRM נועדו לאפשר למחזיקים בזכויות היוצרים להפיץ תוכן בפורמט דיגיטלי, ובה בעת לשלוט על היכולת של המשתמשים להעתיק את התוכן הזה או להעבירו הלאה.
מגבלות הנוצרות על ידי מערכות כאלה הן לדוגמה
מניעת צפייה או משלוח לאדם לא מורשה
מניעת צפייה לאחר זמן תפוגה, למשל אפשרות צפייה עד 24 שעות
מניעת הקלטה על ידי מכשירי וידאו, למשל כמו מנגנונים שקיימים ב-HDMI
מניעת הדפסה של ספר אלקטרוני
מניעת העברת ספר אלקטרוני בין מכשירים שונים
בעוד שמערכות DRM הוצגו פעמים רבות כמערכות שנועדו לאכוף את חוקי זכויות היוצרים, הן התקשו לעשות זאת, מאחר שישנם מקרים רבים בהם השאלה האם שימוש בתוכן הוא שימוש מפר, תלויה בכוונת המשתמש ובהקשר בו נעשה השימוש בתוכן.
בפועל ההגבלות שכופות מערכות DRM נקבעות באופן חד צדדי על ידי יצרני החומרה והתוכנה, בכפוף לדרישות מפיצי התוכן.
הגבלות אלו עלולות, ולעיתים אכן פוגעות בזכויות השימוש ההוגן המוקנות לצרכני התוכן.
עקב כך, ישנם ארגונים, כגון המוסד לתוכנה חופשית וקרן החזית האלקטרונית, אשר מביעים התנגדות עקרונית לשימוש בטכנולוגיות אלו.
המוסד לתוכנה חופשית אף מכנה אותם "ניהול הגבלות דיגיטלי" (Digital Restrictions Management), והמבקרים בישראל נוהגים לכנות אותן בעברית "ניהול זכויות קניין" או בקיצור נז"ק.
גופי תקינה, תקנים ושיטות מקובלות להגנה על תוכן
יוזמה עסקית חדשה של ארבע חברות אלקטרוניקה (טושיבה, IBM, אינטל, מטסושיטה), הביאה להקמת ארגון בשם 4C entity, LLC להגנה על מולטימדיה ב-DVD.
ארגון זה הוקם לאחר שמערכת ההגנה הראשונה להגנת תוכן ב-DVD בשם CSS (Content Scrambling System) כשלה - אלגוריתם ההצפנה שלה ניתן לפיצוח.
גישתו של הארגון להגנת תוכן ב-DVD היא מערכת הגנה חדשה בשם CPPM (Copy Protection for Prerecorded Media).
ה- CPPM מתאים את ההצפנה של מדיה כך שגם אם מצויים באינטרנט הדרכים לפתיחת המדיה המוצפנת, אם למנגנון מסוים אין את הכלים הדרושים לפתיחת התוכן (להסיר את הצופן מהנתונים) הוא לא יוכל לראותו.
אופן פתיחת המדיה המוצפנת משתנה על ידי מערכת ההגנה כך שהמידע המצוי באינטרנט עשוי לא להיות רלוונטי.
DRMS (Digital Rights Management Systems) הוא תקן להגנה על זכויות קניין אשר נעשה בו שימוש בתעשיות המוזיקה, הסרטים וההדפסה.
DRMS מאפשר שליטה בגישה לתוכן דיגיטלי והשימוש בו.
התקן מעניק ליוצרי תוכן את הטכנולוגיה הנחוצה על מנת להגן על זכויות הקניין הרוחני שלהם.
הצרכן ישלם עבור פעולת הקריאה או ההאזנה לתוכן דיגיטלי ולא יוכל לשמור העתק של המקור לאחר התשלום.
כל תעשייה מיישמת את התקן בצורה המתאימה לה - שימוש בסיסמה, הצפנה, מנועי חיפוש לגילוי העתקות ומערכת גביית תמלוגים הן הטכנולוגיות העיקריות.
הגנה חברתית של זכויות דיגיטליות
קיימת ביקורת על השימוש ב-DRM.
כיוון שכל DRM סופו להיפרץ, נוצר מצב שדווקא הרוכשים ההוגנים מקבלים מוצר מוגבל לעומת רוכשים שפרצו את ה-DRM וכעת יכולים לעשות בקובץ כרצונם וללא מגבלות.
אחד הפתרונות לטענות אלו הוא השימוש ב"הגנה חברתית".
הגנת זכויות חברתית (Social DRM) היא צורה של הגנת זכויות דיגיטליות המבוססת על הטבעת פרטים מזהים כלשהם בעותק הדיגיטלי של הרוכש.
זו הגנה פחות קשיחה כיוון שאינה מגבילה את הרוכש בשימוש בקובץ הדיגיטלי שרכש.
ההגנה עצמה מבוססת על הרתעה וכן על סולידריות ואמון שבין הרוכש לספק.
ניהול ידע הוא תהליך של יצירה, שיתוף, שימוש וניהול הידע והמידע של ארגון.
זוהי גישה רב תחומית להשגת יעדים ארגוניים על ידי שימוש מיטבי בידע הארגוני.
מנהלי ידע בארגון מתמקדים, בדרך כלל, בקידום יעדים ארגונים, שיפור ביצועים, יצירת יתרון תחרותי, פיתוח חדשנות, למידה מהצלחות, הטמעת ידע ושיפור מתמיד בארגון.
ניהול ידע ולמידה ארגונית הם תהליכים ארגוניים שיש בהם מידה של חפיפה.
ניהול ידע מתמקד בידע ובמידע הארגוני כנכס אסטרטגי ואילו למידה ארגונית מתמקדת בתהליך של יצירת, שמירה והעברת ידע בארגון.
ניהול הידע מאפשר למידה ארגונית.
באמצע שנות השמונים של המאה הקודמת, החלו פרטים וארגונים להעריך את חשיבותו של הידע ולחפש שיטות לארגן את הידע הארגוני הנצבר.
תחרות בין-לאומית בין חברות עסקיות הגבירה את הצורך בניהול הידע.
בין השנים 1986 ל-1989 הופיעו מספר מחקרים שטענו כי מנהלים עדין לא מעריכים את חשיבות ניהול הידע הארגוני.
לארי פרוסאק, טוען שניהול הידע קשור למספר מגמות: מחשוב של ארגונים ותעשיות, גלובליזציה ומקומו ההולך וגדל של הידע בארגון.
ידע סמוי מול ידע גלוי – ידע סמוי (Tacit Knowledge) מוגדר כידע בראשם של האנשים או גופם אשר אינו מובע באופן מודע, להם ולאחרים.
ידע גלוי (Explicit Knowledge) מוגדר כידע בר הבעה במילים, מספרים, תמונות או סימבולים.
נתונים, מידע וידע – ישנן מספר גישות להבחנה בין מונחים אלו, המקובלות שבהן:
נתונים הם גולמיים; מידע הוא עיבוד או אגרגציה של הנתונים; ואילו ידע הוא מידע לפעולה (מידע בעל משמעות בהקשר מסוים).
נתונים הם מספריים כמותיים או בסיסיים גולמיים כתובים; מידע הוא תהליכי או טקסטואלי, כתוב ומובע בפירוש; ידע נמצא בראש של האנשים וכולל תובנות המבוססות על ניסיון.
ניתן לבטא אותו באמצעות הפקת מידע במדיות מוחשיות שונות או באמצעות שיחות בין אנשים או בתוצאות של עבודה ויצירה.
גישה, המוצגת על ידי דייוויד ויינברגר בספרו "Too Big To Know", מתייחסת לידע כאל רשת של תכנים או עובדות או רעיונות.
גורמים המשפיעים על ניהול הידע בארגון
הטמעת מערכות ניהול ידע ותרבות ארגונית המעודדת איסוף והפצה של ידע מושפעת מארבעה גורמים מרכזיים:
תרבות ארגונית – טיפוח המודעות והרצון לשמר, לשתף ולפתח את הידע הארגוני.
בניית תרבות ארגונית המעודדות ומתגמלת ניהול ושיתוף בידע.
תהליכים – הגדרת מכלול התהליכים הארגוניים לאיסוף, שימור והעברת הידע.
וכן הגדרת תהליכי עבודה בהם יעשו שימוש בידע ובעלי תפקידים בתהליכים (כגון: מנהל ידע, מנהלת ידע, עובד ידע) לעדכון הידע ותחזוקתו.
תוכן – עיסוק בהבניית התוכן, ניהול תוכן, עיבודו, ארגונו ודרך הנגשתו, באופן שייקל על המשתמש לעשות שימוש נבון ויעיל בידע.
מחשוב (טכנולוגיה) – פלטפורמות מאפשרת לשימור, שיתוף והפצה.
ישנן מגוון רב של טכנולוגיות כגון פורטל ארגוני, בלוג, ויקי ארגוני, קבוצת דיון, קהילה מקוונת ועוד.
פתרונות טכנולוגיים וארגוניים לניהול ידע
ישנו מגוון רחב מאוד של פתרונות לניהול הידע המסייעים לכל אחד, בדרכו, לנהל את הידע הארגוני.
כל פתרון הוא שילוב של כלי מחשובי, תהליכי עבודה תומכים, ארגון ועיבוד תכנים והיבט תרבותי ארגוני.
הפתרונות המוכרים לניהול ידע כוללים:
פורטל / אתר ידע / אתר אינטראנט – אוסף של תכנים מסוגים שונים (נתונים, מידע וידע) המאורגנים יחד למטרה מוגדרת: העברת מידע לקבוצה, סביבת עבודה וכו'.
ניהול תוכן או ארגון תכנים – מתודולוגיה להנגשה היררכית ורשתית של מידע דרך עץ ניווט וניווט באתר אינטרנט.
קהילה – שילוב של אתר ידע (המרכיב הווירטואלי) ומפגשים (המרכיב האנושי), המאפשרים גם שיתוף של פריטי ידע וגם קשר ושיתוף בין בעלי הידע.
ראו גם: קהילה מקוונת, קהילה לומדת וירטואלית.
מנוע חיפוש – פתרונות לשיפור הנגשת מסמכים ופריטי ידע ארגוניים.
מִנְהלת ידע – פתרון להנגשת פריטי ידע מעובדים בעיקר לנושאי שירות.
מתאפיין בהנגשה מובנית ותמציתית, תוך דגש על ארגון המאפשר העברת ידע בזמן אמת.
שימוש במדיה חברתית – שימוש בכלים מעולם web 2.0 דוגמת רשתות חברתיות מקוונות, ויקי ארגוני, ובלוגים ארגוניים.
כלים אלה משמשים לשיתוף קבוצות אחרות או עובדים אחרים בארגון בתהליכים שונים.
כך למשל, בתהליך פיתוח של תוכנה, בלוג משמש את המתכנתים בתיעוד בעיות שבהן הם נתקלו, כך שאחרים יוכלו לייעץ להם.
באותו אופן קבוצת עובדים יכולה לשמר מידע על עבודתה מדי יום ולהציג זאת בפני קבוצה אחרת, העוסקת בתחום דומה, או נמצאת בסניף אחר, למטרות שיתוף פעולה.
ניהול מסמכים – פתרון לארגון, שיתוף, שימור והנגשת המידע המתועד בקבצים.
שימור ידע פורשים – מתודולוגיות להתמודדות עם הקטנת הנזק באובדן ידע לקראת עזיבתם של פורשים.
הפקת לקחים – מתודולוגיות ליצירת ידע חדש על בסיס ניסיון העבר, באמצעות תחקור.
כולל גם ניהול לקחים – ניהול מחזור החיים השלם של הלקח, החל מהפקתו, דרך ניהולו כמאגר וקידום השימוש בו.
ניהול תובנות (תובנה) – מתודולוגיה העוסקת בזיקוק לקחים ו-Good Practices, שיתופם ושילובם מחדש בסביבת העבודה הארגונית.
למידה מהצלחות – מתודולוגיות ליצירת ידע חדש על בסיס למידה וניתוח הצלחות.
היא כוללת איתור וזיהוי הצלחות, מיצוי הגורמים שהביאו להצלחה, הפיכתם לעקרונות פעולה פרקטיים מכווני הצלחה ויישום עקרונות אלה בנושאים אחרים בהם רוצים להגיע להצלחה.
פיתוח תורה מקצועית – מתודולוגיה לפיתוח התורה המקצועית הארגונית בתחומי ליבה, על ידי איגום הידע הקיים, תוך חשיבה מחודשת.
חדשנות – כלים ומתודולוגיות לפיתוח ידע בארגון, בדרך כלל על ידי חשיבה לא ליניארית.
ניהול נהלים (נוהל) – מתודולוגיה להבניה פנימית של מסמכים לשיפור קריאותם והבנתם.
חוכמת ההמונים בארגונים – יישום של גישות אילו בתוך הארגון.
ניהול ידע הוא מהלך ארגוני המחייב התייחסות כוללת:
מינוי בעלי תפקידים: מְנַהֵל ידע (אחד או צוות), מובילי פעילות ביחידות השונות, מומחי תוכן, ואחראי כולל (בעל חסות מטעם הנהלת הארגון).
הקצאת משאבים – זמן ופלטפורמה טכנולוגית.
אחריות הנהלה למימושו של תהליך ניהול ידע בארגון.
משילות (Governance) – הגדרה סדורה של פתרונות, דרכי עבודה, מדידה, נהלים והנחיות.
תחום ניהול הידע חדש יחסית ואוזכר לראשונה מאמצע שנות ה-90. בין הארגונים ראשונים בעולם שהקדישו מאמץ בנושא: Buckman Labertories, בריטיש פטרוליום הבנק העולמי, נאס"א..
מייסדי התחום היו פרופסור תומאס דוונפורט מה-Babson College , לורנס פרוסאק, איקוג'ירו נונקה שפיתח יחד עם הירוטקה טאוקאוצ'י ופיטר דרוקר שטבע את המונח עובד ידע.
נונקה וטאוקאוצ'י נעזרו במושגים אפיסטמולוגיים של הפילוסופיה של המדע והרחיבו את תאוריית ידע השתיקה של מיכאל פולני.
על סמך זה פיתחו את מודל ה-SECI הידוע גם כ"ספירלת נונקה".
התחום הוצג לראשונה בישראל על ידי ד"ר עדנה פשר, יועצת לניהול, בכנס ב-1996 אשר עסק בידע לפעולה.
הראשון שהוגדר בישראל כ"מנהל ידע" היה רון דביר, שמונה למנהל הידע ב-ECI Telecom, ולימים סיים דוקטורט בתחום.
ישנם כעשרה בעלי תואר ד"ר בתחום ניהול הידע, וניתן ללמוד אותו במסגרת תואר ראשון בהנדסת תעשייה וניהול באוניברסיטת בן-גוריון, תואר שני באוניברסיטת בר-אילן ובאוניברסיטת חיפה (במשולב עם מדעי המידע) ולתואר ראשון ב.
בשנת 2001 הוקם "פורום ניהול הידע בישראל" כקהילה בה חברים אנשי מקצוע מארגונים שונים, יועצים, מנהלי ידע ואחרים המתעניינים בניהול ידע ובתחומים הקשורים לו.
הפורום פועל להיות מקור ורשת ידע מקצועיים ומובילים עבור כל העוסקים בניהול ידע בישראל.
הוא מקיים כנס כללי מדי שנה ומספר מפגשים וימי עיון לאורך השנה, מוציא לאור ספרים הנכתבים בשיתוף על ידי חברי הפורום ומקיים אתר רשת חברתית ומקצועית.
ישראל הייתה הראשונה לפתח תו תקן בתחום, ביוזמת מכון התקנים הישראלי (ת"י 2006), ומובילה את צוות המומחים הבין-לאומי בגיבוש תקן ISO גלובלי (ISO 30401).
ניהול סיכונים הוא תהליך הקשור בניהול שוטף ומטרתו לאתר סיכונים/מפגעים, הערכת עוצמת הפגיעה/הנזק, תעדוף הטיפול בהם על פי העוצמה, הגדרת השיפור הנדרש וההשקעה הנדרשת לשיפור ובקרה על ביצוע פעילויות השיפור.
ניהול סיכונים הוא גם חלק מניהול פרויקטים, מתבצע בהכנת תוכנית הפרויקט ולכל אורך חיי הפרויקט, ונועד להפחית את השפעת הסיכונים על השגת יעדי הפרויקט במהלכו ובסופו.
סיכון מוגדר כגורם או פעולה העלולים להתרחש שלא על פי התכנון וכתוצאה ממנו ייגרם נזק, לעלות, לגוף, או לזמן.
הסיכון נמדד על פי סבירות המימוש שלו, ברמה הטכנית, התוכניתית או הניהולית, ועוצמת הפגיעה כתוצאה מהכשל מחושבת בעלות, בביצועים או בזמן.
בניהולו של בנק, למשל, נדרש ניהול סיכונים בתחומים אחדים:
ניהול סיכונים פיננסיים: סיכוני אשראי, סיכוני מטבע וסיכוני שוק.
בין היתר נכללת בתחום זה הקפדה שתמהיל האשראי של הבנק וכל אחת מעסקאות האשראי הגדולות ייעשו ברמת סיכון סבירה, ולא יסכנו את יציבותו הפיננסית של הבנק.
ניהול סיכונים תפעוליים: החל מהתגוננות מפני מעשי שוד, וכלה בהבטחה שהתשתית התפעולית של הבנק תמשיך לתפקד גם במקרה של תקלות במרכיבים מהותיים שלה.
בישראל נדרשות חברות ציבוריות למנות אחראי על ניהול הסיכונים בחברה, ולציין בדיווחן לרשויות את חשיפתן לסיכוני שוק.
ניהול סיכונים מתבצע גם בחיי משפחה (לקיחת משכנתא והחזרתה) או יציאה לטיול בחורף.
ניהול סיכונים מתבצע גם בעבודת מטה מקדימה לפעולה מבצעית, אימון או תרגיל ביטחוני, אשר בה בוחנים מעבר לפעולות הנדרשות להשגת משימה גם את "עלות" הפעילות בהיבט חיי אדם, פציעות, נזק לרכוש / ציוד.
ניהול סיכונים הוא גם הבסיס לנוהל IRBCA המשמש כמתודולוגיה לטיפול בקרקעות מזוהמות בישראל.
סיכון - אירוע שהתרחשותו עלולה לפגוע באדם או בארגון.
הפגיעה עלולה להיות פגיעה בגוף או בנפש, פגיעה כספית או פגיעה תדמיתית.
ניהול סיכונים - תהליך בו מזהים סיכונים, מעריכים את משמעות התרחשותם ונערכים להתמודד איתם.
ניהול סיכונים בחברה עסקית - בניהול הסיכונים החברה תשאף לזהות ולהעריך באופן שוטף את מרחב הסיכונים לליבת הפעילות העסקית, תעריך את מידת הסבירות שלהם ופוטנציאל הנזק בהתממשותם, תתעדף את הטיפול במניעתם, תפעל לצמצם החשיפה אליהם ותגדיר את אסטרטגיה להתמודד איתם, אם יתרחשו.
ניתן לסווג את הסיכונים למספר קטגוריות:
דוגמה: קריסת מערכות במרכז מחשבים.
דוגמאות: הפסד על השקעות בניירות ערך, פשיטת רגל של חברה.
דוגמאות: תאונות עבודה, תאונות דרכים, רעידת אדמה, שיטפונות.
סיכונים של תאימות לרגולציה, חוק או אתיקה - באנגלית (Compliance)
מחזור חיים של טיפול בסיכונים
זיהוי או איתור סיכונים (קיום סקר סיכונים).
איתור עצם קיומם של סיכונים.
הערכת הסיכונים כמתואר בפיסקה המתייחסת לנושא בהמשך ערך זה.
בנוסף לכך זיהוי תלויות ויחסים בינו לבין סיכונים אחרים.
ניתוח תלויות בין סיכונים ניתן לבצע באמצעות טכניקות כגון ניתוח עצי כשל (באנגלית Fault Tree Analysis).
בחלק מהמקרים ההשקעה בהתמודדות עם הסיכון עשויה להיות גדולה מהנזק.
במקרים כאלה לא נדרשת התמודדות עם הסיכון.
הערכה מחדש של הסיכונים לאחר ההתמודדות
לרוב נהוג להעריך את עוצמת הסיכון היחסית על פי מכפלה של ערך הסתברות האירוע בעוצמת ההשפעה של אירוע.
את ערך ההסתברות נהוג להגדיר במדרג יחסי, כגון: 1 עד 5, ואת עוצמת ההשפעה אף היא נתונה כערך במדרג יחסי.
לחלופין, ערך להסתברות האירוע מוגדר על פי הערכה של פרמטר הסתברותי p לכך שהאירוע אכן יתרחש (כאשר הערך של פרמטר ההסתברות p הוא בין אפס לאחת), וערך עוצמת ההשפעה ניתן כפרמטר בעל מימד מוגדר.
אם נסמן את עוצמת הסיכון ב-R, את הסתברות ההתרחשות של האירוע ב-p ואת עוצמת ההשפעה ב-L נקבל:
לרוב, קשה לבצע הערכה בעלת משמעות של הערכים מספריים עבור הסתברות ועבור עוצמת ההשפעה.
כדי לבצע הערכות מסוג זה נדרש מאגר נתונים מספיק גדול.
למשל חברות הביטוח מבצעות הערכות של ההסתברויות לביצוע תאונות (עבור נהגים מסוגים שונים) וכן את העלות הצפויה של תאונות מסוגים שונים.
על סמך הערכות אלו מבוצע חישוב של הפרמיה הנדרשת מהנהג.
במקרה זה מבוצע שקלול של מספר אירועים, הסתברותם ועוצמת השפעתם:
בחינה של הטיות קוגניטיביות בניהול סיכונים מגלה שקיימת מידת הצלחה גבוהה יותר בזיהוי הסיכון מאשר בהערכה של סבירות הסיכון.
ניהול סיכונים נוטה להיות לא פעם מוטה בהערכת הסבירות, כאשר אירועים שהם כבדי השפעה נוטים להתייחסות שולית כי נתפסים כ"בלתי סבירים".
על כן, גישות מודרניות לניהול סיכונים, דוגמות גישת ה-STAMP גורסות כי חלק מניהול הסיכון מחייב להתייחס מראש להטיות הקוגניטיביות האנושיות כאל נתון.
יישום חוקי מרפי לניהול סיכונים הנדסיים
לפיכך, יש להיערך בתכנון הפעילות לשיבוש אשר כזה.
משמעות היישום של עיקרון זה היא שערך ההסתברות המיוחסת לאירוע הוא תמיד p=1, האירוע יתרחש.
דהיינו, כאשר מבצעים תכנון הנדסי של פעילות, ובפרט פעילות הנדסית בעלת סיכון, כגון בתוכניות חלל, לא ניתן לבצע הערכה של עוצמת הסיכונים R על פי הסבירות לסיכון, אלא צריך להתמקד בהפחתה של עוצמת ההשפעה L, כך שאם האירוע אכן יתרחש, הוא לא יהיה קטסטרופלי.
ניהול סיכונים מופיע פעמים רבות בהקשר עסקי-פיננסי.
למעשה, יכולתו של ארגון למקסם את שרשרת האספקה שלו, תוך מזעור הסיכונים היא זו שתבטיח את הישרדותו לאורך זמן.
הסיכונים האפשריים הולכים ומתרבים והשפעותיהם על הארגון מתעצמות ככל ששרשרת האספקה הופכת סבוכה יותר.
ניהול סיכונים רציף ומשולב מההתחלה בפעילות העסקית, הכרחי להקטין את הסיכונים בארגון לרמה הרצויה בצורה כלכלית.
בקרת גרסאות (version control או source control) היא מנגנון לתיעוד, מעקב ובקרה אחר שינויים בגרסאות מרובות של אותה יחידת מידע.
מערכות בקרת גרסאות מאפשרות עבודה במקביל של מספר אנשים על אותו הפרויקט באופן יעיל.
המילה "גרסאות" מתייחסת לתוכן ולא למספר הגרסה.
לרוב, שימוש בבקרת גרסאות נעשה בהנדסה, בבניית אתרי אינטרנט ובפיתוח תוכנה לניהול פיתוח מתמשך של פרויקטים דיגיטליים, דוגמת קוד מקור של יישום, משאב מערכת אמנותי דוגמת תרשים או דגם אלקטרוני, ומידע קריטי אחר שהעבודה עליו עשויה להתבצע בידי אדם בודד או צוות אנשים ולאורך זמן.
היכולת הבסיסית שמספקת מערכת "ניהול גרסאות" היא השוואת הגרסה הנוכחית לגרסאות קודמות של התוכן, וחזרה אליהן במידת הצורך.
"מעקב אחרי שינויים" במסמכי מיקרוסופט וורד הוא דוגמה למערכת כזו.
אולם לפיתוח תוכנה נדרשות יכולות מורכבות יותר: הפיתוח נעשה על ידי מתכנתים שונים ולעיתים ע"י צוותים שונים שצריכים לעבוד במקביל על אותם הקבצים ונדרשת דרך לנהל גרסאות שונות של אותה תוכנה ואף למזג שינויים כתוצאה מעבודה במקביל.
כשתוכנה מפותחת ומופצת, לרוב נוצר מצב שבו גרסאות רבות של אותה התוכנה נמצאות בשימוש באתרים שונים, וכשמפתחי התוכנה ממשיכים לעבוד במקביל על עדכונים ושדרוגים.
באגים ושאר סוגיות הקשורות לתוכנה פעמים רבות קיימים רק בחלק מן הגרסאות.
לכן, במטרה לאתר ולתקן באגים, היכולת לאחזר ולהריץ גרסאות שונות של התוכנה חיונית לצורך ניפוי שגיאות כדי לקבוע באיזו גרסה/גרסאות הבעיה קיימת.
לעיתים יש צורך לפתח במקביל שתי גרסאות של תוכנה - לדוגמה, כאשר בגרסה אחת תוקנו הבאגים, אך חסרות בה תכונות חדשות, בעוד שבגרסה אחרת מצויות התכונות החדשות, אך הבאגים טרם תוקנו.
הערך הזה מתייחס לתוכן עצמו ולא למספרי הגרסה שמקבלות גרסאות שונות של התוכנה.
ברמה הפשוטה ביותר, מפתחים יכולים להחזיק עותקים כפולים של גרסאות שונות של התוכנה, ולמספר אותם כראוי.
גישה פשוטה זו הייתה בשימוש בפרויקטים רבים של תוכנה.
שיטה זו יכולה לעבוד, אך היא לא יעילה, היא מצריכה משמעת עצמית רבה אצל המפתחים, ופעמים רבות מובילה לשגיאות.
כתוצאה מכך, פותחו מערכות שמעבירות לצורה מכנית חלק מתהליכי ניהול הגרסאות או את כולם.
כאמור, יש גם מערכות מורכבות יותר של בקרת גרסאות בתחומים אחרים.
לדוגמה, בתחום ההנדסה פותחה מערכת ניהול גרסאות מתוך תהליכים פורמליים, שמבוססים על מעקב אחר גרסאות של שרטוטים טכניים.
כתוצאה מכך, הייתה בבקרה זו היכולת לחזור לכל מצב קודם של העיצוב, למקרים שבהם שלב מתקדם של העיצוב נתקל במבוי סתום או מבוטל מכל סיבה שהיא.
מפתחי תוכנה משתמשים לעיתים בבקרת גרסאות להחזקת תיעוד וקובצי קונפיגורציה, בנוסף לקוד מקור.
בתאוריה, בקרת גרסאות עשויה להיות מיושמת עבור כל סוג של תיעוד מידע.
בפועל, הטכניקות והכלים המתוחכמים ביותר לניהול גרסאות כמעט ולא שימשו מחוץ לתחום פיתוח התוכנה, אף על פי שיכלו לספק יתרונות גם בתחומים רבים אחרים.
עם זאת, הם מתחילים להיכנס לשימוש לשם מעקב אלקטרוני אחר שינויים בקובצי CAD, בהחליפם יישום אלקטרוני "ידני" של ניהול גרסאות מסורתי.
כיום, בפיתוח תוכנה, מערכות בקרת גרסאות מצויות כמעט בכל פרויקט של פיתוח תוכנה, כאשר מערכת בקרת הגרסאות הפופולרית ביותר היא גיט.
במערכות פשוטות (RCS, מעקב אחר שינויים במסמכי Microsoft Word, ועוד) כל המידע נמצא במסמך עצמו או צמוד אליו.
מערכות מורכבות יותר מאפשרות למשתמשים ממקומות שונים לעבוד (לרוב במקביל) על המידע.
מודלי אחסון ריכוזיים - באופן מסורתי, מערכות בקרת גרסאות השתמשו במודלי אחסון ריכוזיים, שבהם כל פונקציות ניהול הגרסאות בוצעו על שרת משותף.
לכן, הם מכונים גם מודלי שרת-לקוח: בדרך-כלל, המשתמש המקומי מתחבר לשרת המרכזי, שאצלו נמצא העותק הראשי.
מודלי אחסון מבוזרים - מערכות כגון גיט ומרקוריאל עובדות במודל מבוזר: כל מפתח עובד עם מאגר זיכרון (Repository) מקומי משלו והשינויים משולבים בין המאגרים בשלב נפרד.
מצב פעולה זה מאפשר למפתחים לעבוד אף ללא חיבור רשת ובנוסף הוא מאפשר למפתחים יכולות ניהול גרסאות מלאות, ללא צורך בקבלת הרשאות, שמוענקות על ידי רשות מרכזית.
ברוב הפרויקטים של פיתוח תוכנה, מספר מפתחים עובדים על תוכנה אחת באותו זמן.
אם שני מפתחים מנסים לשנות את אותו קובץ באותו זמן, ללא כל שיטה לניהול גישה לקובץ, המפתחים עלולים לבטל זה את עבודתו של זה.
רוב מערכות ניהול הגרסאות פותרות עניין זה באחת משתי דרכים:
נעילת קבצים – זוהי הדרך הפשוטה והפרימיטיבית ביותר.
כאשר מפתח רוצה לעבוד על קובץ, הוא "שם מנעול" וירטואלי על הקובץ.
בזמן הזה, ועד שאותו משתמש שומר באופן סופי את הקובץ ומשחרר את המנעול, המערכת מונעת מכל משתמש אחר לשמור שינויים לקובץ.
בגישה הזו עושה שימוש, לדוגמה, מערכת Microsoft Visual SourceSafe.
מיזוג שינויים – מפתחים שונים יכולים לעבוד במקביל על עותקים שונים של אותו קובץ.
אם מתגלה (בדרך-כלל, בזמן קבלת עדכון לעותק המקומי מהמאגר הראשי) שמישהו אחר שינה את הקובץ, ובוצעו בו גם שינויים מקומיים, נעשה ניסיון למזג את כל השינויים לעותק אחד קוהרנטי.
מערכת CVS, לדוגמה, עובדת בדרך זו.
במערכת בקרת גרסאות מבוזרות אין אפשרות לבדוק נעילה על הקובץ, ולכן כולן משתמשות במיזוג (Merge) שינויים, אבל במערכות האלו קיימות מגוון אפשרויות לעקוב אחר שינויים שבוצעו על ידי משתמשים שונים, להשוות בין השינויים, ולהחליט את אלו שינויים לקבל ואיך בדיוק לבצע את המיזוג בין השינויים.
המיזוג יכול להתבצע בצורה אוטומטית או ידנית.
לדוגמה: מספר משתמשים ביצעו שינויים במסמך, כל השינויים חשובים אבל צריך למזג אותם בצורה חכמה, שורה שכתב משתמש אחד ואחר כך שורה שכתב משתמש שני, שוב שורה שכתב המשתמש הראשון ואז שורה שכתב משתמש שלישי, וכן הלאה - ניתן לבצע כזה מיזוג ואף מיזוגים מסובכים יותר.
רוב תוכנות בקרת הגרסאות משתמשות בשיטת דחיסה המכונה "delta compression", השומרת רק את ההבדלים שנעשו בין גרסאות קבצים רציפות.
דבר זה מאפשר נפח אחסון כולל קטן יותר של מאגר הגרסאות.
המאגר שבו נשמרים קובצי המידע ההיסטוריים והנוכחיים - לרוב בשרת.
לעיתים משתמשים במילה depot (מחסן).
Working copy (עותק עבודה) עותק מקומי של קבצים מה-Repository, בזמן או בגרסה מסוימים.
כל העבודה הנעשית על קובצי המאגר מתבצעת בעותק העבודה, ומכאן שמו.
Check-out פעולה שיוצרת עותק עבודה מקומי מהמאגר.
פעולה זו יכולה להתבצע על גרסה מבוקשת או על הגרסה האחרונה.
פעולה זו קרויה גם checkout או co.
Commit (שמירת שינויים) מתרחש כאשר העתק של שינויים שנעשו בעותק העבודה נכתבים למאגר.
לעיתים קרוי submit (שליחה), install (התקנה/קיבוע), check-in או ci (רישום).
Change מייצג שינוי מסוים במסמך תחת ניהול גרסאות.
הגרעיניות של מה שנחשב לשינוי משתנה בין מערכת למערכת.
קרוי גם diff (קיצור של difference - הבדל) או delta (דלתא - הפרש).
Change list במערכות ניהול גרסאות שתומכות בטרנזקציה להחלת Commit מרובה שינויים, changelist (או change set - קבוצת שינויים) מזהה קבוצת שינויים שנעשו כ-commit יחיד (גרסה אחת).
Update פעולת מיזוג שינויים שנעשו במאגר על ידי אנשים אחרים בצוות, לתוך עותק העבודה המקומי.
קרוי גם sync (קיצור של synchronization - סנכרון).
Branch סט קבצים תחת ניהול גרסאות עשוי להסתעף/להתפצל בנקודה בזמן, כך שמאותו זמן ואילך, שני עותקים של קבצים אלו עשויים להוות את הבסיס ולהיות מפותחים באופן עצמאי, ללא תלות זה בזה, במהירויות שונות ובאופנים שונים.
Merge מיזוג שני סטים של שינויים, שנעשו בקובץ או בסט של קבצים, לתוך גרסה אחידה של קובץ או של סט קבצים זה.
קרוי גם integration (אינטגרציה - שילוב/מיזוג).
כאשר משתמש אחד, שעובד על קבצים אלו, מבצע לתוך עותק העבודה שלו עדכונים עם שינויים שנעשו על ידי אחרים ונשמרו לתוך המאגר.
באופן הפוך, תהליך דומה יכול לקרות במאגר כאשר משתמש מנסה לבצע check-in לשינויים שלו.
לאחר הסתעפות (branched) של סט קבצים, כאשר בעיה שהייתה קיימת לפני ההסתעפות תוקנה במסעף אחד וצריכה להיות ממוזגת לתוך המסעף השני.
כאשר מבקשים למזג ליחידה אחת, קבצים שפוצלו (branched) ופותחו באופן עצמאי במשך תקופה.
Revision גרסה בתוך שרשרת של שינויים.
Tag סימון קבוע לקבצים רבים בנקודת זמן חשובה.
קבצים אלו, בנקודת זמן זו, יכולים כולם להיות מסומנים בשם בעל משמעות מובנת למשתמש.
קרוי גם release (שחרור) או Label (תווית).
Import (ייבוא) פעולת העתקה של עץ תיקיות מקומי, שאינו עותק העבודה, לתוך המאגר.
Export (ייצוא) פעולה דומה ל-check-out, מלבד זאת שעץ התיקיות המקומי שהיא יוצרת נקי מ-Metadata של ניהול גרסאות, כזה שבו נעשה שימוש בעותק העבודה.
לעיתים קרובות נעשה בזה שימוש לקראת פרסום התוכן.
Conflict (התנגשות) קונפליקט מתרחש כאשר שני שינויים סותרים נעשו לאותו מסמך.
מאחר שהתוכנה אינה נבונה דיה להחליט איזה מהשינויים הוא הנכון, המשתמש נדרש לפתור (resolve) את הקונפליקט בעצמו באופן ידני.
Resolve התערבות המשתמש, במטרה ליישב התנגשות של שני שינויים באותו מסמך.
Annotate הצגת תוכנו של קובץ, לצד הגרסה ממנה הגיעה כל שורה.
משמש, בדרך-כלל, להראות מי אחראי לחלק מסוים מהתוכן, ולכן ידוע גם כ־blame (אישום).
משבר הוא אירוע חריג, לא מתוכנן, בעל פוטנציאל השפעה שלילי על יחיד, משפחה או ארגון.
משבר בארגון עלול לפגוע בשם הטוב או במהימנות הארגון, שעלול לסכן את עצם קיומו של הארגון או לפגוע בו פגיעה קשה, או לסכן קו מוצרים/שירותים או יחידות-משנה, לפגוע בביצועים הפיננסיים, לפגוע בבריאותם או במצבם של צרכנים, עובדים, הקהילה מסביב והסביבה בכלל.
טיפוסית, מצב כזה יוצא משליטת המנהלים .
משבר כולל בתוכו את הגרעינים להצלחה ואת השורשים לכישלון.
משבר עלול לנבוע מתקלה חמורה שזכתה לפרסום רב ועוררה כעס בציבור, או מפעילות מתמשכת של הארגון שחשיפתה עוררה זעם בציבור.
משברים הם מסוגים שונים, ולסוג המשבר השפעה על אופן ההתמודדות עם המשבר.
בספרות המקצועית נודעת חשיבות עצומה לסיווג המשבר (Crisis Type) בפרמטרים ומדדים שונים, על מנת לעצב את המענה הנכון והמתאים ביותר עבורו.
מילר מגדיר משברים ארגוניים על פי סווגם כמשברים חריפים או כמשברים כרוניים (Deep Crisis vs.
האחרונים מתחילים בבעיות פנימיות קטנות ושכיחות, אך עקב רשלנותו של המנהל, הן מתפתחות למצב משבר.
בכך ניטעת ההבנה כי גם אירוע קטן ושולי יכול להפוך למשבר נרחב, אם לא יזוהה ויטופל באופן הנכון והמתאים לו.
אסון טבע שגרם נזק ניכר לרכוש או נפגעים בנפש.
אף שאסון טבע הוא פעמים רבות בלתי נמנע, נבחן אופן הטיפול של הרשויות בהיערכות למזעור הנזק ובסיוע לנפגעים.
תקלה טכנית: התלות הגוברת בטכנולוגיה מתקדמת עלולה להוביל למשבר בעת תקלה טכנית משמעותית, כזו שמשביתה לשעות רבות שירות חיוני כגון אספקת החשמל או רשת הטלפונים.
לעיתים נובעת התקלה מרשלנות, המעוררת זעם רב, ולעיתים אין בה רשלנות, אך עדיין נגרם נזק רב לצרכני השירות.
עימות: עימות נוצר כאשר יחידים או קבוצות יוצאים לצעדי מחאה בולטים נגד ארגון מסוים, וקוראים להחרמתו או לשינויים מהותיים בדרך פעולתו.
חבלה מכוונת בשירות או במוצר שמספק הארגון ללקוחותיו.
התנהגות לא ראויה: מעשים פליליים או בלתי מוסריים שנעשו על ידי גורם בכיר הארגון או על ידי מספר ניכר של עובדיו פוגעים במוניטין של הארגון.
שמועות: שמועות על איכות מוצריו של הארגון או על מעשים ראויים של בכיריו עלולות אף הן לפגוע במוניטין של הארגון.
מאפייניו של ניהול משברים מקצועי
מניעה מחולשות להתפרץ למצב ללא שליטה.
ניהול משברים נע בשני אפיקים במקביל - תגובה למשבר עצמו ותגובה למדיה.
הכרה מתי משבר מתפרץ ומגיע לנקודת האל-חזור.
תקשורת עם האזרחים, העובדים, הלקוחות, צרכנים פוטנציאלים, נפגעים מהמשבר ובני משפחותיהם, חברי מועצת מנהלים, בעלי מניות, אנליסטים, ספקים, מפיצים, זכיינים, חברות ביטוח, ארגוני עובדים, משפחות עובדים, גורמי שלטון וחוק, פקידי ממשל ופוליטיקאים, מנהיגי קהילה, אנשי דת, תושבי הסביבה וארצות חוץ, והמדיה.
פתרון, הפקת רווחים והפיכת המשבר להזדמנות.
חיסון הארגון באמצעות שימור שמו הטוב ואמינותו.
טקטיקות מקובלות בייזום או מנגד בהתמודדות מול משברים כוללות יצירת ספין תקשורתי.
הבחנה חשובה עושה המחקר בהבדילו בין ניהול המשבר בכללותו לבין ניהול המשבר מבחינה תקשורתית.
מונחים אלו קשורים האחד בשני באופן הדוק, אך ההבחנה ביניהם חשובה וניכרת במחקר.
ניהול משברים (Crisis Management) הוא תהליך של ניהול אסטרטגי רחב וכולל של הארגון, אשר מטרתו שינוי או הסרה של חלק או כלל הסיכונים, והצבת הארגון בעמדת שליטה טובה יותר על המשך גורלו.
לעומת זאת, תקשורת משברית (Crisis Communication) מתמקדת בהתנהלות מול התהודה הציבורית של המשבר, בשיח המתקיים בין הארגון לקהליו השונים.
דיאלוג זה מתקיים בין אם הארגון חפץ בכך ובין אם לאו, ומתרחש טרם האירוע, במהלך האירוע ולאחר סיומו.
תפקידו של הדיאלוג, הבנוי על אסטרטגיות וטקטיקות שונות, למזער ככל הניתן את הנזקים לשמו של הארגון
קיימת טענה כי ניהול המשבר חייב להתרכז באיום המוחשי, דהיינו, בפתרון הבעיה.
לטענתם גם ללא סיקור תקשורתי וידיעת הציבור, הניהול הנכון חייב לפתור את הבעיה עצמה, אחרת היא תצוץ ותפגע בחברה, אמינותה, ויכולותיה התפקודיות.
חוקרים אחרים מדגישים כי נמצא מתאם בין יכולתה של חברה לעמוד לאחר משבר לרצונה לפתור את הבעיה באופן אמיתי וחסר פשרות.
ניתן לזהות מגמות אשר נוטות להעניק מקום נרחב לניהול המשבר מבחינה תקשורתית, כחלק מראיית התקשורת כשחקן חשוב ההולך ומתעצם.
שיקום תדמית בעת משבר תקשורתי
תאוריית שיקום התדמית, שפותחה במקור על ידי חוקר התקשורת ויליאם בנואה, היא תאוריה מרכזית בתחום התקשורת המשברית, אשר נועדה לשמש ככלי להתמודדות עבור ארגונים ובני אדם במקרים של נזקים תדמיתיים שנגרמו בעקבות משבר תקשורתי.
התאוריה מבוססת על אסטרטגיות פעולה שונות ומתמקדת בהפצת מסרים בקרב קהלים רלוונטיים, זאת במטרה לצמצם ייחוס שלילי ככל הניתן בקרב הציבור.
בספר "The Handbook of Crisis Communication" שפורסם ב-2012, החוקרים טימות'י קומבס ושרי הולדיי מצביעים על מספר טקטיקות מרכזיות עבור ארגונים ואנשים לצורך ניהול משבר, בעת איום פוטנציאלי על המוניטין שלהם:
1. הכחשה: יכולה לבוא לידי ביטוי כ"הכחשה פשוטה": הסתייגות מוחלטת מכל קשר למעשה, הן בנוגע להתרחשות המשבר באופן כללי, והן בנוגע למעורבות של האדם או הארגון במשבר עצמו.
צורה נוספת מכונה "הכחשה מורכבת", במסגרתה מתבצעת העברת האחריות לגורם אחר, בטענה כי האשמה מוטלת עליו באופן ספציפי.
2. הימנעות מלקיחת אחריות: ייחוס המשבר לגורמים נוספים.
ניתן להצהיר כי מדובר באירוע מקרי, תוך צמצום פרטי מידע בצורה מכוונת או ביצוע פרובוקציה – בטענה כי המעשה נעשה בהשפעת גורם אחר.
בנוסף, ניתן לטעון שהפעולה נעשתה מתוך כוונות חיוביות.
3. מזעור נזקים: נעשה תוך הדגשת המאפיינים החיוביים של האדם או הארגון במטרה לצמצם את התדמית השלילית ואת גודל המשבר.
הדבר נעשה באמצעות השוואת האירוע למקרים חמורים יותר בעבר, תקיפת המקור שחשף את המשבר, או לקיחת אחריות שיכולה להתבטא בהתנצלות או בהבטחת פעולות מתקנות עקב הפגיעה בתדמית.
התאוריה נלווית לשורה של תאוריות ומודלים נוספים מתחום ניהול המשברים, המציעים דרכי התנהלות טרם המשבר, במהלכו ואחריו.
ייחודה נובע מעיסוקה העיקרי בשיקום תדמית בלבד, ללא קידום רעיונות או מוצרים מסוימים.
ניהול כושל של משבר מקראי
פרק י"ב בספר מלכים א מתאר את האופן שבו התמודד רחבעם עם משבר שאליו נקלע.
בעקבות מותו של שלמה המלך פנה העם אל רחבעם בנו הבבקשה: רחבעם ביקש פסק זמן של שלושה ימים להתמודדות עם בקשה זו, ואותו ניצל להיוועצות במומחים.
תחילה פנה אל הזקנים, יועצי אביו המנוח, ואלה יעצו לו: רחבעם לא קיבל עצה זו, ופנה אל אלה יעצו לו:
לרחבעם הוצעו שתי גישות מנוגדות לטיפול במשבר: גישתם הפייסנים של הזקנים, וגישתם הלוחמנית של הילדים.
רחבעם העדיף את גישת הילדים, וברוח דבריהם אמר לעם: תגובת העם לא אחרה לבוא: - הניהול הכושל של המשבר הביא לפיצולה של ממלכת ישראל המאוחדת לשניים: ממלכת יהודה וממלכת ישראל.
משברים בולטים בעולם שנוהלו במתכונת כושלת היו, בין השאר:
אסון בופאל שבהודו, כשמפעל בת של חברת הכימיקלים האמריקאית יוניון קרבייד פלט גז רעיל לאוויר והביא למותם המיידי של 2,500 ולפציעתם של 50,000 בני-אדם ב-1984.
אסון אקסון ואלדז, כשמכלית נפט של חברת הנפט המובילה בעולם באותן שנים אקסון עלתה על שרטון במצר הים הנסיך ויליאם בדרום אלסקה, בסמוך לעיר ואלדז ב-1989 והביא לאסון הסביבתי הגדול בתולדות צפון אמריקה.
משבר קוקה-קולה בבלגיה - בשנת 1999 הושמעו טענות רבות של תלמידים וסטודנטים בבלגיה על תחלואה עקב שתיית משקה הקולה של החברה.
ניהולו הכושל (הכחשה גורפת, ללא הסברים וייחס לחולים) הביא לפגיעה מיידית במכירות ובטווח הארוך לפגיעה במוניטין ומעמד המוצר והחברה, תופעה שהתפשטה מבלגיה לשאר מדינות אירופה וגרמה נזקים עצומים לחברה וזמן רב עד לשיקומם.
משבר שנוהל במתכונת מוצלחת היה משבר תרופות טיילנול של חברת ג'ונסון אנד ג'ונסון האמריקאית ב-1982, שהביא למותם של שבעה בני-אדם בעקבות החדרת רעל הציאניד לתרופות בקפסולה.
משברים בולטים נוספים מתחילת האלף השלישי:
משבר החזרת צמיגי חברת ברידג'סטון-פיירסטון מדגמי אקספלורר של חברת פורד בשנת 2000.
בעקבות פיגועי 11 בספטמבר, האשמות כי ה-FBI וה-CIA נכשלו בתפקידם באיסוף מידע על טרוריסטים, ולא מנעו את מתקפת הטרור.
הגילוי כי מספר גדול של כמרים התעללו בקטינים, וניסיון מתמשך של הכנסייה הקתולית להסתיר את הפרשה מדעת קהל העולמית.
תרמיות ענק של מנהלים בתאגידים אמריקאיים - אנרון (Enron) ווורלדקום (Worldcom), והתרסקות המניות בבורסה בניו יורק.
משבר התפשטות מגפת הסארס (SARS) במזרח אסיה.
משבר רעידת האדמה בסנדאי, והצונאמי והאסון הגרעיני שבאו בעקבותיה, יפן, מרץ 2011.
מגפת הקורונה הובילה בראשית 2020 למשבר בקנה מידה עולמי, וממשלות שונות ברחבי העולם ניסו לנהל את המשבר בדרכים שונות.
משברים בולטים בישראל שהצריכו ניהול משבר אינטנסיבי הם פרשת הסיליקון בחלב בחברת תנובה ופרשת החלבון מן החי שנמצא במוצרים הצמחוניים של חברת טבעול.
החברות הללו הצליחו להתאושש ממשברים אלה.
לעומת זאת פרשת רמדיה, שבה נפטרו שלושה תינוקות וחלו רבים, עקב פגם בייצור מזון לתינוקות על ידי רמדיה, הביאה להתרסקות מכירות החברה.
כמו כן, משברים נוספים אשר התרחשו בישראל בשנים האחרונות הם משבר מעדנות, משבר בחברת HOT ומשבר דליפת הנפט בשמורת עברונה של חברת קצא"א.
ממספר סקרים שבוצעו בישראל, עולה כי הציבור נוטה באופן כללי להיות סלחן למשברים אשר פוקדים חברות, גם אם אלו תופסים כותרות לאורך זמן.
כמו כן, נמצא כי שני הגורמים המשפיעים ביותר על זיכרון הציבור הם רמת המוכנות של החברה להתמודדות עם משבר ואופן התגובה.
כך, חברות שנמצאו מוכנות ושהגיבו באופן שהוא איננו אגרסיבי זכו ליחס סלחני יותר מהציבור
משבר המכשירים התקולים של סלקום
החל מחודש מרץ 1995 החלו להצטבר במשרדי סלקום תלונות רבות על ניתוקים בלתי-מוסברים באזורי הקליטה.
באותה תקופה היו לסלקום 85 אלף מנויים, ורבים מהם מצאו את עצמם מנותקים מהרשת.
החשד היה שמקור הבעיה הוא בתשתית הסלולרית שהייתה מבוססת על ציוד של חברת "נורטל".
לשם איתור התקלה הובאו 70 מהנדסי תקשורת מגרמניה, שפעלו במשך כחצי שנה, כשהם בודקים בכל פעם רכיב אחר של הרשת.
בינתיים התקלות החריפו, וסלקום איבדה את המוניטין הטוב לו זכתה בתחילה, והחברה נקלעה למשבר תדמית קשה.
אורן מוסט, סמנכ"ל החברה באותה תקופה, סיפר: "היינו במשבר אדיר כיוון שבמשך כל תקופת המשבר לא ניתן היה לגלות בבקרת איכות את הסיבה לתקלה, וגם מומחים מהעולם לא הצליחו לעזור.
נפח התעבורה ברשת סלקום באותם ימים ירד בעשרות אחוזים.
משרד התקשורת איים להקפיא את הרישיון של החברה, ובתוך החברה היה אז תסכול עמוק מאוד...
אבל בכל התקופה הזו הבנו שאנחנו אחראים בלעדיים לנעשה כלפי הלקוח, כי להם לא חשוב בכלל מי אשם ומי לא אשם".
החברה הפסיקה לחייב את הלקוחות בתשלום עבור זמן אוויר למשך 3 חודשים.
ביוני 1995 גילו לבסוף מהנדסי "נורטל" שמקור התקלה הוא בבעיית תוכנה במכשירי הסלולר מסוג "מוטורולה אלפא", שהיו באותו זמן אצל כ-75% מהלקוחות.
חברת "מוטורולה" התגייסה לפתרון הבעיה ופותחה גרסת תוכנה חדשה למכשירים.
סלקום גייסה 500 סטודנטים שיסייעו למערך פעילות טעינת התוכנה החדשה, והחברה נאלצה לקרוא לכל בעלי המכשירים להגיע פיזית למשרדיה כדי להתקין את התוכנה המתוקנת.
בשלב מסוים אף שכרה את היכל הספורט יד אליהו למתן שירות ללקוחות.
עם תום המשבר החברה התאוששה, ובסוף 1995 התגאתה ב-195 אלף מנויים.
כצעד ענישה נגד חברת מוטורולה, עברה סלקום למכירת טלפונים מתוצרת נוקיה ואריקסון.
בנובמבר 2006 פורסם כי סהר שפע, מבעלי רשת בתי הקפה ארומה אספרסו בר, הפסיד בתביעת לשון הרע שהגישה כנגדו עובדת של חברת כלמוביל, שאליה פנה שפע, בעת שביקר במשרדי החברה, במילים פוגעניות בדבר מוצאה המזרחי ומעמדה הכלכלי.
הפרסום גרם לתגובות נזעמות כלפי רשת ארומה, ובהן גם קריאה לחרם צרכנים.
לשם ניהול המשבר פנתה רשת ארומה ישראל למשרד יחסי ציבור המתמחה בניהול משברים, וזה הדגיש כי לסהר שפע אין חלק בבעלות על רשת ארומה ישראל, אלא הוא בעליה של רשת נפרדת, ארומה תל אביב.
הרשת הודיעה כי היא שוקלת להדגיש את הבידול בין שתי הרשתות, שעד למשבר זה פעלו במיתוג משותף.
בניסיון לצמצם את הנזק התנצל סער שפע בפני מלי שלו, הסכים לפצותה בסכום של 100,000 ש"ח, ופרסם התנצלות פומבית.
בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2007 התמודדה חברת שידורי הלוויין yes עם משבר חריף שנבע משיבושים בקליטת שידוריה שנגרמו על ידי גורמים שלא בשליטתה.
השיבושים גרמו לתלונות של הלקוחות, שהלכו וגברו עם התמשכות השיבושים.
בין השאר, הוגשו כנגד החברה תביעות ייצוגיות על סך עשרות מיליוני שקלים.
צעד אחרון זה אינו רק בגדר פיצוי, אלא יש בו תרומה לשימור הלקוחות, מפני שעזיבת החברה ומעבר לספק אחר מביאה לאובדן הפיצוי.
מנכ"ל החברה, רון אילון, התייחס למשבר ואמר:
בן זיגייר היה סוכן "המוסד", אזרח אוסטרלי-ישראלי, שנעצר בשנת 2010 בחשד לעבירות ביטחון, וב-15 בדצמבר 2010 התאבד בכלא.
בישראל הוצא צו איסור פרסום על מידע זה, אך ב-12 בפברואר 2013 פורסמה הפרשה ברשת טלוויזיה אוסטרלית.
"המוסד" לא נערך לשידור זה, אף שידע על התוכנית לפרסמו.
פרסומים בישראל על התחקיר ששודר באוסטרליה צונזרו מיד, מכוח צו איסור הפרסום, אך צעד זה רק הגביר את העניין בפרשה בישראל ובעולם, והביא לפריצת איסור הפרסום על ידי חברי כנסת ואתרי אינטרנט.
כעבור יממה הוסר חלקית צו איסור הפרסום, וניתן אישור רשמי לקיומו של העציר, אך הנזק בניהול הלקוי של המשבר נגרם.
הפרשן עמיר רפפורט כתב על כך: "הסכר נפרץ בסופו של דבר בשיטפון אדיר שרק הועצם על ידי ההתנהלות הישראלית התקשורתית האנאכרוניסטית.
את הנזק האמיתי לביטחון המדינה עקב הפרסומים רק תמיר פרדו ואנשיו יכולים להעריך.
לפי התנהלותם, אפשר להעריך כי הוא אינו קטן." הפרשן יוסי מלמן ציין: "אם ההודעה שיצאה אמש הייתה מתפרסמת בזמן המעצר, הסיפור היה גווע כבר לפני שנתיים, ולא היה זוכה להד התקשורתי שקיבל ברמה הבינלאומית והמקומית, אך ההתעקשות למנוע מכלי התקשורת בישראל אפילו למחזר ידיעות שפורסמו כבר ברחבי העולם.
זו גישה אנכרוניסטית, שמעידה שמי שקיבל את ההחלטה חי במאה הקודמת ומתקשה להבין כיצד פועלת תקשורת ההמונים ובמיוחד המדיום החדש - פייסבוק, טוויטר, אתרי אינטרנט ובלוגרים - בעשור השני של המאה ה-21."
עידן הקידמה הדיגיטלית של המאה ה-21 והשימוש הנרחב בבבסיסי נתונים גדולים ורגישים, יצר בשנים האחרונות סוג חדש של משברים - משברי סייבר.
משברי סייבר מתרחשים על בסיס יומי וארגונים גדולים וקטנים כאחד נופלים קורבן לפורצים המנסים לעשות שימוש במידע רגיש שיש לארגונים.
הארגונים שלמחשביהם מתרחשת פריצה נותרים לא פעם ללא יכולת לבצע מענה אפקטיבי בפרק זמן קצר והכרחי.
איום הסייבר הפך לאחד האיומים המרכזיים של ארגונים רבים.
הערכות שונות טוענות כי הנזק שנגרם ב-2016 לכלכלה האמריקאית בלבד כתוצאה ממשברי סייבר נע בין 57 ל-109 מיליארד דולר.
כתוצאה משטף פריצות הסייבר האדיר חברות רבות פונות לחברות הגנת סייבר ולוחמת סייבר מתוך מחשבה שמוכנות ארגונית עוסקת במניעת החדירה של הפורצים.
עם זאת, תחום חדש ועולה, אשר ארגונים רבים נדרשים לו הוא מוכנות לאירוע לאחר שהתרחש.
בארה"ב, באיחוד האירופי וכן גם בישראל נכנסו לתוקף תקנים מחמירים הן על חובת דיווח של ארגונים והן של סטנדרט מוכנות גבוה.
בעוד ברבים מאירועי הסייבר של השנים האחרונות התמריץ של הפורצים הוא תמריץ כספי לא תמיד כך הוא הדבר.
לא פעם מדובר בפריצות שהן למעשה טרור קיבנטי דוגמת תקיפה שהתרחשה ב-2017 ושיתקה בתי חולים בבריטניה, או ניסיונות התערבות של מדינה זרה (דוגמת הפריצה לשרתי המפלגה הדמוקרטית במערכת הבחירות לנשיאות האמריקאית ב-2016 המשויכת לרוסיה).
במקרים אחרים אלו ארגונים אנרכיסטיים הפועלים לקידום אידאולוגיות ו/או עובדים לשעבר המעוניינים לנקום בארגון.
באופן דומה, ישנם סוגים שונים של אירועי סייבר - חלקם בעלי אופי הרסני לארגון וחלקם קלים יותר.
בעוד בחלק מהארגונים האירוע מאופיין בנעילה של מחשבים במקרים אחרים ההאקרים מצויים במערכת תקופה ממושכת ללא ידיעת הארגון וממתינים לשעת כושר לעשיית שימוש במידע שברשותם.
אחד מאירועי הסייבר הגדולים שהתרחשו בשנים האחרונות הוא אירוע הסייבר שהתרחש בחברת Yahoo!
שהוביל לנזק תדמיתי חסר תקדים, פגיעה כלכלית שמוערכת במאות מיליוני דולרים, ולקיצוץ בשכרה של מנכ"לית החברה דאז, מריסה מאייר.
עדיין נמצאות תחת חקירה של ה-FBI.
בנוסף, בשנת 2017 מתקפת הכופרה המכונה WannaCry פגעה בגופים ממשלתיים וציבוריים ב-130 מדינות ולפגיעה זמנית בבתי חולים ברחבי בריטניה.
אירועים נוספים הם הפריצה והסחיטה של חברת HBO ערב השקת העונה השישית של סדרת הדגל של החברה ב-2016 'משחקי הכס', הפריצה והסחיטה של חברת Netflix ערב השקת הסדרה 'כתום הוא השחור החדש', חברת Ashley Madison ועוד.
אירועי הסייבר לא פסחו על ישראל, בשנים האחרונות, בין היתר נפלו קורבן 'בנק יהב' לניסיון פריצה כמו גם חברת ישרכארט.
ככל שהמודעות לקיומם של משברי סייבר ולשכיחות הגבוהה שלהם גוברת, כך ארגונים רבים בוחרים להשחיז את המיומנויות של ההנהלה הבכירה שלהם כמו גם של עובדים.
הדרך הנפוצה ביותר להתגוננות היא שכירה של שירותי חברות הגנת סייבר ולוחמת סייבר.
עם זאת, מדובר בפתרון חלקי, שכן לא פעם האקרים מצליחים להערים על הטכנולוגיות אותן הן מפתחות.
ממצאים מדאיגים מ-2016 מצביעים על כך ש-62% ממנהלי IT נוטים לא לדווח על אירועים להנהלה.
נתון זה מעיד על הפער בין רמת המוכנות בכל הנוגע לשימוש באמצעים טכנולוגים לבין מוכנות 'רכה' הקשורה במודעות, מיומנויות ותרגול.
לכן, כיום, תפיסה שלמה של מוכנות עוסקת בתרגול הנהלות ועובדים, הכנת נוהלי עבודה סדורים, משחקי מלחמה עסקיים, צוותי תגובה וייעוץ.
סייבר כאתגר תקשורתי בזירה הציבורית
בעידן הדיגיטלי, הזירה התקשורתית משמשת כמרחב שבו מעוצבת ההבנה הציבורית של משברי סייבר.
ולכן לא רק אירועים טכנולוגיים אלא גם משברים תדמיתיים ותקשורתיים אשר מחייבים התייחסות ודיאלוג עם הציבור.
בעת מתקפת סייבר לא די בטיפול הטכנולוגי, אלא שקיימת חשיבות גדולה גם לאופן שבו מתווך האירוע לציבור; - כלומר, כיצד הוא ממוסגר, אילו רגשות הוא מעורר, ואילו נרטיבים נבנים סביבו.
קיימת חשיבות לניהול תקשורתי כבר בזמן מתקפת הסייבר, כאשר על הצד המותקף להגיב פומבית למתקפה.
לשם כך ארגונים צריכים להכין אסטרטגיה תקשורתית ברורה שתנבא אירועי משבר ותאפשר להם להסביר את מהות האירוע על מנת לשמור ככל הניתן על תדמית אמינה מפני הציבור[1].
בין היתר התקינה האירופית, ה-GDPR, דורש מארגונים לקדם מיומנויות של מוכנות, כמו גם חברות ביטוח אשר מקשיחות את תנאי הפרמיה לביטוח סייבר.
ניהול נדל"ן הוא תחום שנוצר בעקבות הפיכת נכסי מקרקעין ליותר ממקום מגורים עבור אנשים מסוימים.
בעשרות השנים האחרונות, חלה עלייה משמעותית במחירי הקרקעות בערים ומרכזיהן, והתנודות במחירים גדלו.
כך הפך תחום הנדל"ן לאפיק השקעה מועדף על אנשים רבים.
הפופולריות שלו היא בקרב אנשים שרוצים להשקיע במשהו "קשה", "יציב" יחסית, וכמו כן אנשים בעלי חזון – חזון ליזמות ושינוי, בקנה מידה גדול (בניית גורדי שחקים) וקטן (שיפוץ דירות ומכירתן ברווח).
בעקבות הפיכת קרקעות, דירות ובתים לסחורה הניתנת למכירה והשכרה, נולד גם תחום הניהול של סחורות אלה.
תחום ניהול נדל"ן קיים כבר זמן רב בעולם, אך תפס תאוצה רק בעקבות פיתוח גדול במרכזי ערים.
הפיתוח הביא משקיעים לרכוש נכסים רבים – כך שלא היה באפשרותם לנהל אותם לבד.
ניתן להפיק רווח מנדל"ן עירוני בכמה צורות – השבחתו ומכירתו, קנייה בזול תוך ציפייה לשינוי או פיתוח שיביא לעליית ערך, או קנייה לשם השכרה וקבלת תשואה קבועה.
האפשרות השלישית נפוצה מאוד בעולם, וגם בישראל, והיא דורשת תשומת לב רבה מצד המשקיע: ראשית, השכרת הנכס לשוכר המתאים, תוך הבטחת ההשקעה מפני נזקים שהוא עלול לגרום.
שנית, אחזקה שוטפת של הנכס, ומענה יעיל לכל בעיותיו של השוכר, ולבסוף תכנון אסטרטגי למיקסום הרווחים מההשקעה.
פעולות אלה אפשריות לביצוע עבור משקיע בעל נכס או שניים וזמן פנוי.
אך כשהנכסים מתרבים, ההשקעה יכולה לשעבד באופן לא רצוני את המשקיע.
נשווה את המצב לתחום השקעות נוסף: שוק ההון.
בשוק ההון, אין אף משקיע שמבצע את פעולותיו בעצמו: אף על פי שלנייר ערך אין תחזוקה והוצאות שוטפות, סוחרים בניירות ערך בבורסה דרך חברי בורסה (חברות השקעות ובנקים) בלבד.
בנוסף, ישנם אנשים המעוניינים לקבל ניהול מקצועי של השקעותיהם תמורת עמלה.
את ניהול הנכסים ניתן להשוות הן לחבר בורסה, והן למנהל השקעות מקצועי.
גם אם המשקיע בנדל"ן בוחר לבצע את השקעותיו בעצמו לפי שיקולו, יש עוד עבודה לעשות.
בעיקר אם הנכס הוא נכס להשכרה– מציאת שוכרים, חתימת חוזים, אחזקה.
כל אלה הם תפקידיו של מנהל נכסים עבור משקיע המבצע את פעולותיו בעצמו.
המשקיעים מהסוג השני, המעוניינים בניהול ממצה יותר – של בחירת תחום ההשקעה, ותכנון עתידי למיקסום רווחים הוא נדיר יותר.
הסברות אומרות, שמי שיכול לעשות עסקאות רווחיות, יעשה אותן עבור עצמו, ולא עבור לקוחותיו.
המצב כאן שונה מהמצב בשוק ההון – שוק הנדל"ן פחות "יעיל", ותנודותיו איטיות הרבה יותר.
לכן, הרבה יותר פשוט לאדם ה"חי" את התחום לבצע את הפעולות הנכונות.
ניהול סיכונים פיננסיים מהווה חלק בלתי נפרד מניהול הסיכונים בתאגיד.
התחום עוסק במכלול הצעדים שעל חברה לנקוט כדי להגן על עצמה מפני סיכונים בתחום הפיננסי, ובכללם סיכוני אשראי, סיכוני שוק וסיכוני מטבע.
בדומה לניהול סיכונים במובנו הכללי, גם בתחום הפיננסי נדרשת החברה להגדרת הסיכון, מדידתו ופעילות להקטנתו.
חלק נכבד מהסיכונים הפיננסיים ניתן לגידור על ידי שימוש במכשירים פיננסיים מתאימים.
מאחר שלכל הגנה כזו קיימת עלות, מתפקידו של מנהל הסיכונים להחליט על רמת ההגנה המתאימה.
כדוגמה לסיכונים פיננסיים ספציפיים ניתן למנות עלייה בשער הריבית או עלייה בשיעור האינפלציה (לחברה לווה), עליית מחירי חומרי גלם, ירידה בשערי מטבע חוץ (ליצואנים) ועוד.
הפופולריות בטיפול בנושא הסיכונים הפיננסיים בחברות/תאגידים גוברת ככל שתנודות המחירים בשוקי ההון, המט"ח, הקומודיטיס (חומרי גלם) והריבית גוברות.
תנודות אלה נמדדות באמצעות סטיות תקן שהן המדד המרכזי לקביעת סיכוני שוק.
ברחבי העולם קיימת בשנים האחרונות נטייה לרגולציה מוגברת בתחומי הסיכון הפיננסי של חברות.
בבנקאות, ניהול סיכונים מוטמע במסגרת תקנות בזל 2. הבנקים מחויבים מכוח תקנות אלו לפיקוח על חשיפתם לסיכונים תפעוליים ופיננסיים, מעצם היותם של הבנקים גופים הנתונים לסיכונים רבים, כמעילות, פעולות בלתי חוקיות של עובדים, אך גם לסיכונים פיננסיים עד כדי חדלות פרעון.
אמנת בזל 2 שנכנסה לתוקף ב-2007 והחליפה את אמנת בזל 1 נשענת על 3 אדנים (pillars):
אדן 1 הון מזערי (לעומת אמנת בזל 1 שיפור בחישוב סיכון אשראי והוספת סיכון תפעולי) הוא כמותי וכולל את ריתוק ההון לשלשת מרכיבי הסיכון: סיכון אשראי בעיקר, סיכון שוק ולראשונה גם סיכון תפעולי.
אדן 3 משמעת שוק שקיפות לצורך משמעת שוק.
מתמקד בשוקי ההון כמפקחים חיצוניים של הבנק.
הבנק מחויב בגילוי לצורך הטיפול הרגולטורי של ההון.
גילוי זה מספק מידע אודות החשיפה של הבנק ומידת הכיסוי של ההון לקהילה הפיננסית.
ניהול סיכונים בחברות הביטוח מוטמע באופן דומה במסגרת תקנות סולבנסי 2.
גם בחברות שאינן בנקאיות קיימת נטייה רגולטורית להגברת ניהול הסיכונים.
ניהול הבנייה הוא תת-תחום של מקצוע ההנדסה אזרחית העוסק בהוצאה מן הכוח אל הפועל של פרויקטים בתחום בנייה ותשתיות.
תיאום תכנון הפרויקט ופיקוח על המתכננים השונים.
בנייה של לוחות זמנים לפרויקט.
הפקה ופרסום של מכרזים לביצוע הפרויקט.
השוואה של הצעות מחיר לביצוע עבודות שונות בפרויקט.
תיאום ביצוע הפרויקט בין הקבלנים השונים.
חישוב עלויות של הפרויקט ושל שינויים מוצעים.
בקרת הביצוע של הקבלנים שונים.
מציאת פתרונות לבעיות של תעבורה, אחסנה ושינוע בעת העבודה על הפרויקט.
ניהול וזימון מתכננים לצורך פיקוח עליון על העבודות בפרויקט.
מעקב רצוף אחרי שינויים בלוח הזמנים של הפרויקט וחישוב ההשלכות על שינוי משך הפרויקט כולו.
בקרה תקציבית על הפרויקט בעת הביצוע, לרבות תשלומים לקבלנים ולספקים, והגשת חשבונות למזמין הפרויקט.
מהנדס הביצוע מתמחה בניהול משאבים וכוח אדם, ניהול פיננסי וכלכלת הבנייה, חומרים וטכנולוגיות בנייה, שיטות ביצוע של עבודות בנייה וקרקע ובטיחות.
תיאום תכנון של פרויקט בנייה, עשוי להוות משימה מורכבת, כיוון שבפרויקטים בבנייה קיים שילוב של מערכות שונות שנדרש להתאימם זו לזו על מנת לבצע את הפרויקט.
בדרך כלל היזם מחליט על סוג הפרויקט (מגורים, מסחר, חינוך, תחבורה) על פי תוכנית הבינוי העירונית (תב"ע) או תוכנית המתאר הארצית (תמ"א).
לאחר מכן ממנה היזם מהנדס, אדריכל, או הנדסאי המכיר היטב את כל מערכות הבניין ומכלול השיקולים של המתכננים והיזם בתור מתאם התכנון.
על מתאם התכנון להחליט אלו מתכננים נדרשים לצורך תכנון הפרויקט.
לפרויקט מגורים פשוט נדרשים בדרך כלל אדריכל, קונסטרוקטור, מהנדס אינסטלציה ומהנדס חשמל.
ניהול הבנייה ניתן ללמוד בטכניון שבחיפה בפקולטה להנדסה אזרחית וסביבתית, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב (BGU) ובמגללה האקדמית להנדסה ע"ש סמי שמעון (SCE) שבבאר שבע ובאוניברסיטת אריאל בשומרון.
הלימודים נמשכים 4 שנים ובסיומם מקבלים הבוגרים תואר B.Sc בהנדסה אזרחית - ניהול ובנייה Civil Engineering - Management and Construction, ובאוניברסיטת אריאל מקבלים הבוגרים תואר B.Tech.