tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ה-A350-900 הוא הראשון שנכנס לשירות, בינואר 2015. הוא מכיל 314 נוסעים בשלוש מחלקות, כאשר תשעה נוסעים יושבים בכל שורה.
למטוס יש טווח של 8,100 מייל ימי (15,000 ק"מ) איירבוס הודיעה כי בדגם זה קיימת ירידה של 16% במשקל הציוד לכל מושב, 30% בתכולת הדלק וכן שיפור של 25% בעלויות ההפעלה, לעומת הבואינג 777-200ER.
גרסאות - 900R ו-900F מוצעות גם כן, אך עדיין לא הושקו ויכילו את דחף המנוע הגבוה יותר, המבנה המחוזק, וכן הנחיתה של דגם ה-1000. נכון לינואר 2008, ישנן 217 הזמנות והתחייבויות לרכישתו של דגם זה.
ה-A350-1000 מהווה את הגרסה הגדולה ביותר של משפחת ה-A350, ויכול להכיל 366 נוסעים ב־3 מחלקות.
למטוס צריכת דלק טובה יותר מאשר לבואינג 747 בגלל היותו בנוי מחומרים מרוכבים ובגלל שיש לו רק שני מנועים.
המטוס נכנס לשירות מסחרי בפברואר 2018, החברה הראשונה שקיבלה את המטוס לצי המטוסים שלה היא חברת קטר איירווייז.
איירבוס A321 הוא מטוס ממשפחת איירבוס A320, הכוללת מטוסים צרי גוף המיועדים לטיסות נוסעים בטווח קצר עד בינוני.
יצרנית המטוסים היא חברת איירבוס האירופאית.
המטוס נכנס לשירות בשנת 1994 – תחילה לצי חברת לופטהנזה הגרמנית – כ-6 שנים לאחר השקתו של איירבוס A320 המקורי.
טייסי A321 מורשים להטיס כל מטוס ממשפחת ה-A320.
דגם איירבוס A321 נגזר ממטוס איירבוס A320 המקורי.
איירבוס A321 הוא מטוס בעל גוף צר עם כני נסע נשלפים בתצורה משולשת.
הוא ומופעל על ידי שני מנועי טורבו־מניפה מותקנים מתחת לכנפיים.
זהו מטוס חד-כנפי עם כנף שלוחה בהתקנה נמוכה עם יחידת זנב קונבנציונלית בעלת מייצב כיוון בודד.
שני ספקים מספקים מנועים עבור ה- A321: חברת CFM International, שמספקת מנועי CFM56, ו-International Aero Engines, שמספקת מנוע V2500.
גרסה זו שונה מ- A320 בגוף המטוס שלה, הרחב ב-6.9 מטרים, כמו גם בכושר התובלה הגדול יותר.
בנוסף, יש לה יותר דלתות יציאה, מה שמאפשר פינוי מהיר יותר.
תא הנוסעים של מטוסי ה-A321 מאפשר הובלה של בין 185 עם מחלקת עסקים ל-220 איש עם מחלקת תיירים בלבד.
איירבוס A220 ידוע גם בשם הקודם בומברדייה סדרה C היא סדרת מטוסי סילון צרי גוף לטווח בינוני אשר בנויים מחומרים מורכבים המיוצרים ידי חברה משותפת לאיירבוס ולמתכננת המטוס בומברדיה אירוספייס חטיבת התעופה של בומברדיה.
על פי היצרנית סדרה C חוסך כ-15% דלק בהשוואה למטוסים המתחרים.
בדומה למטוסים של החברות המתחרות, למטוסי סדרה C מערכת טוס-על-חוט וג'ויסטיק לשליטה על המטוס.
החל מה-1 ביולי 2018 איירבוס מחזיקה בנתח של 50.1% משווי החברה.
באוגוסט 2019 פתחה קו ייצור שני למטוס במפעל החברה באלבמה.
בעת פשיטת הרגל של יצרנית המטוסים ההולנדית פוקר, הגישה בומברדיה בקשה לרכוש את תוכניות הפוקר 100, אולם בסופו של דבר החליטה בומברדיה לבטל את העסקה בפברואר 1996.
ביולי 2004 הודיעה בומברדיה על הפיתוח של סדרה C, כמחליפה של פרויקט BRJX שבוטל.
סדרה C יהיו גדולים יותר מסדרת המטוסים האזוריים שלה , ומסוגל לשאת כ-110-130 נוסעים.
בפעם הראשונה בתולדותיה, תתחרה בומברדיה ישירות עם היצרניות הגדולות בעולם; בואינג ואיירבוס.
במרץ 2005 החליטה מועצת המנהלים של בומברדיה לקדם את המטוס בין חברות התעופה על מנת לאסוף הזמנות מראש.
סדרה C תוכננה עם מנועים חדשים חסכוניים בדלק, ובעלי אחוז גבוה של חומרים מרוכבים בגוף המטוס.
אסטרטגיה דומה לזו שהשתמשה בואינג בדרימליינר ואיירבוס ב-A350.
מטוסי הסדרה תוכננו לתצורת מושבים 2-3 במחלקת תיירים, ו-2-2 במחלקת עסקים/מחלקה ראשונה.
בתצורה זו 80% מהמושבים יהיו ליד החלון או ליד המעבר, לנוחות הנוסעים.
במאי 2005 חתמה בומברדיה על הסכמים עם ממשלת קנדה, הממשלה הפרובינציאלית של קוויבק, וממשלת בריטניה על תמיכה והלוואות לפרויקט.
ממשלת קנדה התחייבה ל-350 מיליון דולרים במימון הפרויקט, וממשלת בריטניה התחייבה ל-300 מיליון דולרים.
התוכנית תעלה כ-3.5 מיליארד דולר, שאר הסכום יגיע מהתחייבויות של חברות התעופה שירכשו את המטוס.
גוף המטוס תוכנן בחברה הסינית Aviation Industry Corporation of China, ההרכבה הסופית הייתה אמורה להיות במפעל בומברדיה בנמל התעופה מירבל.
חלקים ניכרים תוכננו ליצור במפעלים שתקים בומברדיה בבלפסט שבצפון אירלנד.
ב-31 בינואר 2006 הודיעה בומברדיה על הפסקת הפרויקט, לאחר שלא הצליחה להשיג שום הזמנה משמעותית.
עם זאת שמרה החברה על צוות קטן שעסק בשיווק הסדרה.
ב-31 בינואר 2007 הודיעה בומברדיה על חידוש העבודה על סדרה C.
בנובמבר 2007 הודיעה שהמנוע שיניע את המטוס יהיה ה-PW1000G של פראט אנד וויטני.
למנוע זה מדחף גדול יותר, והוא דוחף יותר אוויר במהירות נמוכה יותר.
כך שהוא חסכוני יותר באנרגיה, ושקט יותר ממנועי סילון אחרים.
סדרה C מיועדת לקטגורית 100–149 מושבים.
על פי הערכות בומברדיה בשוק זה קיימים כ-19,300 מטוסים, שוק שמייצג יותר מ-250 מיליארד דולרים רווח ב-20 שנים הבאות.
בומברדיה מקווה להשיג כמחצית מנתח שוק זה.
ב-13 ביולי 2008 הודיעה בומברדיה במסיבת עיתונאים בערב הפתיחה של הסלון האווירי בפארנבורו, על הזמנה של 60 מטוסים מלופטהנזה.
בהמשך קיצצה לופטהנזה את ההזמנה ל-30 מטוסים ו-30 באופציה, מטוסים אלו יכנסו לשירות בחברת הבת שלה סוויס אירופיאן איירליינס.
באותו החודש הזמינה חברת הליסינג האירלנדית LCI שלושה מטוסי CS100 ו-17 מטוסי CS300, מה שהופך אותה ללקוח ההשקה של האחרון.
בנוסף מחזיקה LCI באופציה לרכישת 20 מטוסים נוספים.
בינואר 2010 פרסם JP, כי בומברדיה שוקלת לפתח גרסת 150 מושבים.
בפברואר 2010 הזמינה רפובליק איירוויז הולידינגס (Republic Airways Holdings) 40 מטוסי CS300, עם אופציה ל-40 נוספים.
חלקי סדרה C מיוצרים על ידי מספר ספקים גדולים, בהם:
קומק הסינית המייצרת את גוף המטוס.
Alenia Aeronautica האיטלקית המייצרת את המייצבים האנכיים והאופקיים.
פוקר טכנולוגיות ההולנדית את מערכות החיווט.
Zodiac Aerospace הצרפתית את מערכות הבטיחות ופנים המטוס.
Parker Hannifin האמריקאית את מערכות השליטה.
Goodrich Corporation האמריקאית את מערכות הנחיתה.
Rockwell Collins את מערכות האוויוניקה.
טיסת הבכורה תוכננה בתחילה לדצמבר 2012, אולם עקב בעיות באספקה של חלק מהרכיבים, היא בוצעה ב-16 בספטמבר 2013.
בשנת 2015 הציעה בומברדייה למכור את רוב המניות של הסדרה C לאירבוס.
באוקטובר 2015 אישרה איירבוס כי דחתה את הצעת בומברדייה ובומברדייה הודיעה שהיא תבדוק חלופות.
באותו הזמן ממשלת קוויבק הצהירה על נכונותה לספק לבומברדיה סיוע כספי אם יתבקש.
בומברדייה הצהירה על מחויבותה לסדרה C וכי יש לה את המשאבים הכספיים לתמוך בה.
ב-29 באוקטובר, בומברדייה לקחה משכון של 3.2 מיליארד דולר קנדי על סדרה C.
ממשלת קנדה ציינה כי היא תענה לבקשת בומברדייה לסיוע של 350 מיליון דולר לאחר עלייתה לשלטון בתחילת נובמבר.
באותו יום, ממשלת קוויבק השקיעה בחברה מיליארד דולר קנדי כדי להציל את התוכנית המתקשה.
בתחילת נובמבר דו"ח Scotiabank הצביע על כך שהחברה והתוכנית כנראה יצטרכו חילוץ שני, ושגם אז כנראה שהסדרה C לא ירוויחו כסף.
באפריל 2016, על פי הדיווחים, בומברדייה ביקשה חבילת סיוע של מיליארד דולר קנדי מממשלת קנדה.
בפברואר 2017, הממשלה הודיעה על חבילה של 372.5 מיליון דולר קנדי בהלוואות ללא ריבית לחברה, כאשר התוכנית תקבל שליש מסכום.
באפריל 2016 בומברדיה קיבלה הזמנה מדלתא ל-75 מטוסי CS100 מסדרה ואפציה ל-50 נוספים.
ב-27 באפריל 2017, בואינג הגישה עתירה בטענה להיצף של מכירה בהפסד מעלויות הייצור של 33.2 מיליון דולר.
ב-9 ביוני 2017 נציבות הסחר הבינלאומי של ארצות הברית מצאה כי התעשייה האמריקאית עלולה להיות מאוימת.
ב-26 בספטמבר משרד המסחר האמריקני קבע כי תוצאה מכך המכס על הסדרה C היה 292%.
ב-10 בינואר 2018 ממשלת קנדה הגישה תלונה בארגון הסחר העולמי נגד ארצות הברית.
ב-26 בינואר 2018, ארבעת נציבי ארגון הסחר העולמי קבעו פה אחד כי התעשייה האמריקאית אינה מאוימת מה שיבטל את החובות שהוטלו.
הדוח הציבורי של הנציבות פורסם בפברואר 2018. בעוד שארגון הסחר העולמי קבע שאין איום, הפסיקה הגיעה מאוחר מדי עבור בומברדייה, שכן עתירת ההיצף של בואינג כבר סללה את הדרך לבומברדיה לוותר על השליטה בסדרה C לאירבוס באוקטובר 2017.
ב-16 באוקטובר 2017 איירבוס ובומברדיה הודיעו שאיירבוס תרכוש 50.01% (רוב המניות) בחברה המשותפת CSALP, כאשר בומברדיה תמשיך להחזיק ב-31% ו-Investissement Québec תחזיק ב-19% הנותרים, וזאת על מנת לאפשר ל-CSALP להשתלט על השוק של מטוסי נוסעים מסחריים קטנים.
איירבוס לא שילמה עבור חלקה בתוכנית, וגם לא לקחה על עצמה כל חוב של בומברדיה.
המומחיות שלה בשליטה על שרשרת האספקה הייתה אמורה לחסוך בעלויות ייצור, אך המטה וההרכבה נשארים בקוויבק בעוד שלקוחות ארצות הברית ייהנו מפס ייצור שני במובייל.
עסקה זו הייתה כפופה לאישורים רגולטוריים שאז צפויים להסתיים ב-2018. בזמן שהרכבת המטוס בארצות הברית עשויה לעקוף את המכס של 292% שהוצעו בעתירת של בואינג, מנכ"ל איירבוס ומנכ"ל בומברדייה הבטיחו שגורם זה לא הניע את השותפות, אך המשא ומתן החל באוגוסט 2017 לאחר הגשת עתירת של בואינג באפריל.
איירבוס A400M אטלס הוא מטוס תובלה צבאי בעל ארבעה מנועי טורבו-פרופ מתוצרת חברת הבת של EADS, איירבוס מיליטרי שכיום חלק של איירבוס ביטחון וחלל.
טיסת הבכורה של המטוס שתוכננה בתחילה להיערך בשנת 2008, התקיימה ב-11 בדצמבר 2011 במפעל איירבוס שבסביליה, ספרד.
המטוס הראשון מדגם זה נמסר לחיל האוויר הצרפתי באוגוסט 2013.
בשנת 2025 הוצגה גרסת לוחמה אלקטרונית של המטוס.
תאריך ההזמנה מדינה מס' מטוסיםשהוזמנו תאריך כניסה לשירות הערות27 במאי 2003 53דצמבר 2014בתחילה הוזמנו 60 יחידות, אולם גרמניה ביטלה 7 הזמנות.
צוות: 4/3 טייס, טייס משנה, פקח העמסה, ומהנדס טיסה (אופציונלי)
עד 66 אלונקות בליווי 25 אנשי צוות רפואי
הנעה: 4 מנועי TP400 תוצרת Europrop International, בעלי הספק של 11,060 כ"ס כל אחד.
מדחפים 8 להבים בקוטר 5.3 מ'
אורך מסלול המראה מינימלי: 980 מ'
אורך מסלול נחיתה מינימלי: 770 מ'
השוואת גדלים ביחס למטוסי תובלה צבאיים אחרים
אייראט רפאלוביץ אישמוראטוב הוא מלחין רוסי-קנדי ממוצא אתני וולגה טטרי, מנצח וקלרינטן כליזמר.
הוא המנצח והמלחין בתזמורת "הדור החדש" שבמונטריאול, קלרינטן בקבוצת הכליזמר כליזטורי ופרופסור אורח באוניברסיטת לאוול שבקוויבק, קנדה.
אישמוראטוב נולד וגדל בקאזאן, הבירה והעיר הגדולה ביותר בטטרסטן, רוסיה, הוא הילד השני לראזינה אישמוראטוב (גאטינה) ורפאל אישמוראטוב.
הוא למד קלרינט בבית הספר הקאזאני למוזיקה מס' 3, במכללה הקאזאנית למוזיקה ובקונסרבטוריון הקאזאני, וסיים את לימודיו בשנת 1996.
בשנת 1998, אישמוראטוב הגר למונטירואל, קנדה, קיבל את התואר השני באוניברסיטת מונטריאול, ולמד עם אנדרה מוייסאן.
לאחר מכן הקים את שלישיית מוזינסקי עם לאו די-סלו ויבגניה קירג'נר על הפסנתר, אשר זכתה במקום הראשון ובפרס היוקרתי בפסטיבל המוזיקלי הלאומי (קנדה, 2002) ומקום ראשון בתחרות המוזיקה הבינלאומית השמינית בקרקוב (פולין,2004)
עבודת המנצח הראשונה של אישמוראטוב, אחרי שקיבל את תואר השלישי בהנצחת תזמורת באוניברסיטת מונטריאול (2005) הייתה עם התזמורת לס ויולנס דו ראוי בעיר קוויבק, שם הוא היה עוזר המנצח של ברנרד לאבאדי.
אישמוראטוב מונה לתפקיד מנצח קבע בתזמורת סימפוניית קוויבק משנת 2009 ועד 2011, שם הוא עזר למנצח והמלחין הישראלי יואב תלמי.
בשנת 2011, בהתראה קצרה החליף את יולי טורובסקי, אישמוראטוב הנציח את התזמורת המוזיקאים ממונטריאול בסבב ההופעות בארצות הברית, ברזיל ופרו.
באוקטובר 2011 הופיעה בהצגת בכורה עם האופרה הממלכתית האקדמאית ותיאטרון הבלט בטטרסטן (רוסיה) והוזמן בשנית להלחין את הטורנדוט של פוצ'יני [11] והריגולטו של ורדי בעונת 2012-13 ובסבב ההופעות האירופאי העוקב.
אישמוראטוב הצטרף לקבוצת הכליזמר כליזטורי , שבה כיום מנגן בקלרינט, מלחין ומעבד.
בשנת 2012 כליזטורי ניצחו במקום הרביעי בפסטיבל הכליזמר הבינלאומי באמסטרדם וכתוצאה מכך הופיעו בפסטיבל הכליזמר הרביעי באביב העוקב
המוזיקה של אייראט אישמוראטוב מנוגנת על ידי הרכבים ומוזיקאים רבים בכל רחבי העולם, הכוללים את מקסים ונגרוב, התזמורת סימפוניית קוויבק, תזמורת מונטריאול, תזמורת סימפוניית טאיפיי, לס ויולנס דו ראוי, רביעיית המיתרים החדשה של אורפורד, יולי טורובסקי & המוזיקאים ממונטריאול, התזמורת "אמאדאוס" מהרדיו הפולני.
אישמוראטוב כונה כמלחין קבע בשנת 2012 ב"הופעות באיים הביקיים", בשנת 2013 בקיץ הלחין במרכז אורפורד לאומנות ובשנת 2015 בקיץ הלחין את המהדורה ה-17 בפסטיבל הקלאסיק הוטס-לאורנטידס.
משנת 2012 אישמוראטוב חבר מלחין במרכז למוזיקה הקנדי
איירבוס A320neo הוא הגרסה המתקדמת של מטוס הנוסעים הנפוץ איירבוס A320. השינויים במטוס מה-A320 המקורי הם מנועים חדשים וחסכוניים יותר בדלק וכנפונים חדשים שגם הם מסייעים בהפחתת צריכת הדלק.
טיסתו הראשונה נערכה ב-25 בספטמבר 2014 והוא נכנס לשירות ב-25 בינואר 2016 בחברת לופטהנזה.
איירבוס A319neo - ביצע את טיסתו הראשונה ב-31 במרץ 2017 וצפוי להיכנס לשירות ב-2018. למטוס קיימות שתי אופציות עבור מנועו כמו ה-A320neo.
איירבוס A320neo - ביצע את טיסתו הראשונה ב-25 בספטמבר 2014 ונכנס לשירות ב-25 בינואר 2016 בחברת לופטהנזה.
ההבדלים העיקרים בין ה-A320 והA320neo הם המנועים החדשים של A320neo שחסכוניים יותר ב-16% לעומת ה-A320 והוצאות תחזוקתם של המנועים נמוכה יותר ב-20% מה-A320 המקורי.
בנוסף במטוס הופחתה פליטת ה-CO2 ועוד אמצעי לחיסכון בדלק הוא כנפון החדש של ה-A320neo.
למטוס קיימים כשלושה אבות טיפוס שמבצעים מעת לעת טיסות ניסוי.
איירבוס A321neo - ביצע את טיסתו הראשונה ב-9 בפברואר 2016 ונכנס לשירות ב-30 באפריל 2017 בחברת וירג'ין אמריקה.
איירבוס A321neoLR- בעל טווח יותר ארוך ב-930 ק"מ מאשר אחיו האיירבוס A321neo.
הוא המתחרה הישיר לבואינג 757. נכנס לשירות ב-13 בנובמבר 2018 בחברת ארקיע על שמו של הפזמונאי אהוד מנור.
חברת ארקיע הישראלית הזמינה שלושה מטוסי איירבוס A321neoLR שיחליפו את מטוסי הבואינג 757 של החברה ויטוסו לאירופה.
המטוסים החלו להגיע בנובמבר 2018.
דגםA319neoA320neoA321neoאנשי צוותשנייםתכולת המטוס (שתי מחלקות)140165206תכולת מטוס מקסימלית (מחלקה אחת)160195240
כל חברה המזמינה את המטוס יכולה לבחור איזה מנוע יתניע את מטוסה.
איירבוס A319 הוא מטוס צר גוף וקצר טווח ממשפחת מטוסי האיירבוס A320 המיוצר על ידי חברת איירבוס האירופית.
הוא בעל קיבולת של עד 160 מושבים (בתצורה של מחלקת תיירים) ו-124 מושבים בתצורה מעורבת (תיירים ועסקים) ומגיע לטווח של 6,900 ק"מ (4,300 מייל).
איירבוס A319 הוא מטוס בעל גוף צר עם ציוד נחיתה תלת-אופני נשלף, אשר מופעל על ידי שני מנועי טורבונים עם מוטות כנפיים.
זהו מטוס בעל זוג כנפיים אחד (מוֹנוֹפְּלָן) שלוחה בעלת כנף נמוכה עם יחידת זנב קונבנציונלית, בעלת מייצב אנכי יחיד והגה כיוון.
שני ספקים מספקים מנועים טורבוניים למטוס: חברת CFM International עם מנוע ה-5-CFM56 וחברת Aero Engines עם מנוע ה-V2500.
12 תאונות ואסונות תעופה התרחשו במטוסי האיירבוס A319, כולל שתי תאונות של איבוד גוף, אף על פי שלא נרשמו תאונות קטלניות עם מטוס זה נכון ליוני 2016.
ב -14 במאי 2018, חלון תא הטייס נשבר בטיסה 8633 של סצ'ואן איירליינס בגובה 32,000 רגל, מושך חלקית את טייס המשנה מחוץ לחלון.
הטייס ביצע בהצלחה נחיתת חירום בנמל התעופה הבינלאומי שואנגליו בעיר צ'נגדו.
איירבוס A330neo הוא מטוס נוסעים רחב-גוף שמיוצר על ידי חברת איירבוס.
המטוס הוא הגרסה המתקדמת של איירבוס A330. השינויים במטוס מה-A330 המקורי הם מנועים חדשים וחסכוניים יותר בדלק וכנפונים חדשים שגם הם מסייעים בהפחתת צריכת הדלק.
המטוס מורכב משני דגמים: האיירבוס A330-800 הוא המחליף של האיירבוס A330-200.
האיירבוס A330-900 שהוא המחליף של האיירבוס A330-300, טיסתו הראשונה נערכה ב-19 באוקטובר 2017, ולקוח ההשקה היא טאפ אייר פורטוגל שקיבלה את המטוס ב-26 בנובמבר 2018.
בסלון האווירי בפארנבורו בשנת 2014 הציגה איירבוס את המטוס, כשלדבריה טווח המטוס יגדל ב-400 מייל ועלויות התחזוקה שלו יפחתו.
כמו כן, יהיה בו שינוי אווירונאוטיקה בזכות הכנפונים שלו ששונים מה-A330.
ב-26 בספטמבר 2018 קיבל המטוס אישור מהסוכנות האירופית לבטיחות תעופה.
באוקטובר 2018 הוצג דגם ה-800 הראשון, וטיסת הבכורה התקיימה ב-6 בנובמבר 2018, והוא מיועד להימסר לכווית איירווייז בחצי הראשון של 2020.
נכון ליולי 2018 הוזמנו 224 דגמים מהמטוס על ידי 15 חברות תעופה שונות.
ארקיע הזמינה 2 מטוסים מדגם זה, המטוס הראשון התקבל ב-23 בינואר 2025.
אייראנג'י בע"מ, שעד ינואר 2026 נקראה אוגווינד אנרגיה טק אחסון בע"מ, היא חברה ציבורית ישראלית העוסקת בהקמת מתקנים לאחסון אוויר דחוס בלחץ גבוה במכלים תת-קרקעים.
האוויר מאוחסן במכל עם מסגרת פלדה שמוטמן באדמה ומוקף ביציקת בטון.
בנוסף, החברה מפתחת טכנולוגיית אחסון מימן.
החברה נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה הוקמה ב-2012 ופיתחה תהליך לאחסון תת-קרקעי של אוויר דחוס בלחץ גבוה.
במסגרת החממה הטכנולוגית "הון הטבע" החברה הפכה את המערכת שלה למוצר מסחרי.
החברה התמזגה ב-2019 עם חברה ציבורית בשם "ביומדיקו הדרים" שהייתה בפועל שלד בורסאי.
מאז היא נסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
בספטמבר 2024 גייסה החברה עשרה מיליון ש"ח בהנפקה פרטית, מהמשקיעים אבי לוי וירון יעקובי תמורת 21.8% מהחברה.
החברה פיתחה מערכת לאחסון אוויר דחוס במכל עם מסגרת פלדה שמוטמן באדמה ומוקף ביציקת בטון.
ניתן להשתמש באוויר הדחוס לטובת הנעת טורבינות המייצרות חשמל.
המערכת הראשונה הוקמה בקיבוץ יהל ב-2021. בדצמבר 2021 חתמה החברה על הסכם עם חברת החשמל, לפיו תספק מערכות Air Battery לאגירת חשמל שפיתחה עבור תחנת משנה בדימונה.
בשנת 2022 הקפיאה חברת החשמל את ההסכם כי נמצא שרמת הנצילות של המערכת הייתה 21%, לא עמדה בפרמטרים שנדרשו על ידי חברת החשמל.
במאי 2024 דיווחה החברה על נצילות אנרגטית של כ-47.3%.
בנוסף להתקנת מכלי אגירה חדשים, משווקת החברה מערכת לשיפור נצילות אנרגטית של מערכות אוויר דחוס קיימות במפעלים תעשייתיים.
המערכת הותקנה במספר מפעלים בישראל ובאיטליה, חברת "ישקר" הישראלית, חברת Sibelco האיטלקית, ואחרות.
החברה מפתחת מערכת לאגירת מימן.
ביוני 2024 דיווחה על פיילוט עם חברת דור כימיקלים להתקנת מכלי מימן במתקני חברת דור במפרץ חיפה.
איירבוס A330 MRTT (ר"ת: Multi Role Tanker Transport) הוא מטוס תדלוק אווירי ותובלה צבאי אירופאי המבוסס על איירבוס A330 האזרחי.
בסך הכל 15 מדינות ביצעו הזמנות עבור 82 מטוסים, מתוכם 60 מטוסים נמסרו, נכון ל-31 באוקטובר 2024.
איירבוס A330 MRTT הוא נגזרת צבאית של מטוס הנוסעים A330-200. הוא מתוכנן כמטוס תדלוק וגם כמטוס תובלה אווירי.
למשימות תדלוק אווירי, איירבוס A330 MRTT יכול להיות מצויד בשילוב של כל אחת מהמערכות הבאות:
מערכת תדלוק אווירית צבאית של איירבוס (ARBS) עבור מטוסי מקלט המצוידים בכלי קיבול.
Cobham 905E תרמיל תדלוק מתחת לכנפיים.
Cobham 805E יחידת תדלוק גוף (FRU).
התקנה אוניברסלית של מכל תדלוק אווירי (UARRSI) לתדלוק עצמי בטיסה.
בנובמבר 2023, איירבוס החלה בפיתוח מחקרים לעדכון המטוס אל גרסה המבוססת על איירבוס A330neo, וציינה שייצור A330-200 הסתיים ב-2018 ומעט מאוד מטוסים נותרו זמינים לשימוש לייצור A330 MRTT.
בפרט, החברה בוחנת את ההיתכנות של התאמת התרמילים למערכת התדלוק של בדיקה ודירוג על הכנף החדשה של ה-A330neo.
הגרסה החדשה, המכונה A330 +MRTT, הוכרזה בסלון האווירי פארנבורו ב-2024. הגרסה החדשה מבוססת על המטוס A330-800, ומונעת על ידי זוג מנועי רולס רויס טרנט 7000. איירבוס A330 +MRTT בעל יעילות צריכת דלק טובה יותר ב-8% מהמטוס A330 MRTT המקורי.
איירבוס A330-200 שהוסב על ידי איירבוס מיליטרי לתדלוק אווירי.
גרסה לחיל האוויר המלכותי הקנדי עבור A330 MRTT עם שני תרמילי תדלוק מתחת לכנף ומערכת תדלוק אווירית.
גרסה לחיל האוויר המלכותי האוסטרלי עבור A330 MRTT עם שני תרמילים לתדלוק מתחת לכנף ומערכת תדלוק אווירית.
גרסה לחיל האוויר של ארצות הברית עבור A330 MRTT עם שני תרמילי תדלוק מתחת לכנף ומערכת תדלוק אווירית, ההזמנה בוטלה.
גרסה לחיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה עבור A330 MRTT עם או בלי שני תרמילי תדלוק מתחת לכנף ומערכת תדלוק אווירית.
גרסה לחיל האוויר המלכותי הבריטי עבור A330 MRTT עם שני תרמילי Cobham 905 מתחת לכנפיים, המשמשים בעיקר לתדלוק מטוסים מהירים.
גרסה לחיל האוויר המלכותי הבריטי עבור A330 MRTT עם שני תרמילים מתחת לכנף ו"יחידת תדלוק גוף קובהם (FRU)" ליכולת תדלוק בקו מרכז, המשמשת בעיקר לתדלוק מטוסים גדולים.
נכון ל-31 באוקטובר 2024, סך של 82 מטוסי A330 MRTT הוזמנו מאיירבוס ביטחון וחלל.
60 מטוסים נמסרו, כולל שמונה מתוך העשרה שהוזמנו על ידי צי התובלה רב-לאומי של מכליות (MMF) של נאט"ו, כשחילות האוויר החברים בצי הם בלגיה, צ'כיה, גרמניה, לוקסמבורג, נורווגיה והולנד.
חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (RAAF) - 7 נמסרו, כולל שניים שהוסבו ממטוסי נוסעים משומשים.
חיל האוויר הברזילאי (FAB) - 2 מטוסים אזרחיים לשעבר שהוזמנו 2022 (הזמנה לא רשומה בדוח O&D של איירבוס נכון ל-31 באוקטובר 2024).
חיל האוויר המלכותי הקנדי - 9 הוזמנו, מורכב מארבעה שלדות אוויר חדשות וחמש משומשים שעברו הסבה.
שמונה מטוסים יוגדרו כמטוסי תובלה ותדלוק צבאיים (בצבע אפור תפעולי), בעוד שמטוס אחד יוגדר VIP (בצבע לבן).
חיל האוויר והחלל הצרפתי (AAE) - 15 מטוסים הוזמנו, 12 נמסרו.
חיל האוויר המלכותי של הולנד - 10 מטוסים הוזמנו, 8 נמסרו לטייסת MRTT של נאט"ו.
כל המטוסים רשומים כמטוסים צבאיים הולנדיים.
חיל האוויר המלכותי הסעודי (RSaudAF) – 6 נמסרו ו-4 מטוסים בהזמנה.
חיל האוויר של הרפובליקה של סינגפור (RSAF) – 6 נמסרו
חיל האוויר של הרפובליקה של קוריאה (ROKAF) – 4 נמסרו
חיל האוויר והחלל הספרדי (SASF) - 3 מטוסים הוזמנו.
חיל האוויר של איחוד האמירויות הערביות (UAEAF) - 3 נמסרו ו-2 בהזמנה.
חיל האוויר המלכותי (RAF) - 14 נמסרו (שבעה KC2, שבעה KC3).
מטוסים בבעלות AirTanker Services (הידוע בכינויו AirTanker) המפעילה או מחכירה מטוסים שאינם נדרשים במשימה של RAF.
טייסת 10, ב-RAF Brize Norton, אוקספורדשייר
טייסת 101, ב-RAF Brize Norton, אוקספורדשייר
טיסה 1312, בבסיס חיל האוויר המלכותי מאונט פלזנט, איי פוקלנד
צוות: שלושה: שני טייסים ומפעיל תדלוק אווירי אחד.
קיבולת: תצורות שונות זמינות, כולל 291 נוסעים (בריטניה).
איירה לוין היה סופר ומחזאי יהודי-אמריקאי, שכתב בדרך כלל מותחני אימה – שילוב של ספרות בלשית וספרות אימה.
לוין נולד בניו יורק, והוא בוגר אוניברסיטת ניו יורק בספרות ופילוסופיה.
לאחר סיום לימודיו עסק בכתיבת סרטי הדרכה ותסריטי טלוויזיה.
בגיל 22 הוציא את ספרו הראשון, "נשיקה לפני המוות", שזכה להצלחה מיידית.
יצירתו הבולטת ביותר כמחזאי נחשבת קומדיית המתח "מלכודת מוות" (Deathtrap), שהיא עד לימינו המחזה הוותיק ביותר המועלה בתיאטראות ברודוויי.
המחזה הוסרט ב-1982 בכיכובם של כריסטופר ריב ומייקל קיין.
שני ספריו המוכרים ביותר של לוין הם "תינוקה של רוזמרי" – סיפור אימה מצמרר על אם צעירה המסתבכת עם עוסקים בפולחן השטן, ו"הנערים מברזיל" – דרמת מתח בדיונית העוסקת בד"ר יוזף מנגלה, החי לכאורה בדרום אמריקה, ממשיך בניסוייו הגנטיים וזומם את החזרתו לחיים של הפיהרר באמצעות שיבוט.
תסריטו הנודע האחרון היה למותחן האורבני "סלייבר".
נשיקה לפני המוות: רומן מתח (עברית: בן עמי שילוני), תל אביב: הוצאת דשא, 1961.
הוסרט כסרט קולנוע בכיכובו של רוברט וגנר.
הבחורים מבראזיל: רומן (תרגום: א' לביא), הוצאת עדית, תשל"ו-1976.
הוסרט כסרט קולנוע בכיכובם של גרגורי פק וסר לורנס אוליבייה.
תינוקה של רוזמרי: רומן (עברית: מאיר ויזלטיר), תל אביב: הוצאת מזרחי, 1970.
הוסרט כסרט קולנוע בבימויו של רומן פולנסקי.
נטיף (עברית: עלינא ארשטיין), הוצאת שלגי, 1991.
אני והסרז'נט, תרגום רפאל אליעז, במאי פיטר פריי, תפאורה ארנון אדר, מוזיקה יוחנן זראי, כוריאוגרפיה יעקב, ג'וקי ארקין, המחזה הוצג בתיאטרון הקאמרי בחודש מרץ 1957.
איירון מיידן היא להקת הבי מטאל בריטית שנוסדה בשנת 1975, ממובילות תנועת הגל החדש של ההבי מטאל הבריטי.
נחשבת לאחת מהלהקות המוערכות והמשפיעות ביותר בתחום המטאל.
איירון מיידן הוקמה ביוזמתו של הבסיסט והמלחין סטיב האריס שכתב באופן חלקי או מלא את רוב שירי הלהקה.
לאיירון מיידן יש דמות של יצור מפלצתי מצויר הידוע בשם אדי, אשר הופיע על גבי עטיפות כל אלבומיה עד 2009. בשנה זו, יצא הפסקול של סרטם "Iron Maiden: Flight 666", המלווה את מסע ההופעות שלהם מ-2008 ועל העטיפה נראים חברי הלהקה בלבד.
אדי עצמו הפך לסמלה של הלהקה.
היקף מכירותיה של איירון מיידן נאמד בלמעלה ב-100 מיליוני עותקים ברחבי העולם, מה שהופך אותה לאחת מלהקות הרוק והמטאל המצליחות ביותר בהיסטוריה.
הלהקה הוציאה סך כולל של 36 אלבומים, בהם 17 אלבומי אולפן, תשעה אלבומי הופעות, חמישה מיני אלבומים ושמונה אלבומי אוסף.
אלבומיהם זכו להגיע מספר פעמים למעמד אלבום זהב ופלטינה.
חברי להקת איירון מיידן יוצרים מוזיקה כבדה, עמוקה ומלודית, הכוללת קטעי סולו אינסטרומנטליים ארוכים והרמוניות מורכבות של גיטרות חשמליות ותופים, עם דגש חזק על גיטרה בס.
הגיטריסטים של הלהקה מתחלקים ביניהם בקטעי הסולו.
יש לציין גם את אלבומם Seventh Son of a Seventh Son משנות השמונים, שעשה שימוש חדשני לאותה תקופה בקלידים ובסינתיסייזר, שלא היו מקובלים במוזיקת המטאל עד אז (אך בלהקת איירון מיידן מעולם לא נכלל קלידן כחבר להקה קבוע).
מאפיין נוסף ביצירתם הוא השימוש הנרחב שעושה סולן הלהקה ברוס דיקינסון בסולם הפנטטוני בשירתו.
המוזיקה של איירון מיידן מגוונת למדי, וסגנון הלהקה עבר שינויים רבים בין אלבומיה השונים, בהתאם לתחלופת חברי ההרכב במשך השנים.
הזאנ'ר העיקרי של הלהקה הוא מטאל קלאסי, אך בין הז'אנרים אליהן התקרבה הלהקה נכללים גם הארד רוק, רוק מתקדם, פרוגרסיב מטאל ועוד.
סגנונה של הלהקה יכול להיות מחולק לפי השינוי בעמדת הסולן.
אם בתקופה המוקדמת של הלהקה, בה פול דיאנו היה הסולן, נטו השירים לסגנון יותר "קופצני" ו"קליל" בתכנים ובמוזיקה, סגנונם העמיק והתבגר עם כניסתו של הסולן ברוס דיקינסון ללהקה.
בשנות התשעים, כשבלייז ביילי החליף את דיקנסון כסולן - סגנון הלהקה פנה עוד יותר אל תכנים פילוסופיים ומהורהרים, ואל מוזיקה שקטה יותר ופחות כבדה, סגנון זה נשאר גם לאחר חזרתו של דיקנסון אל הלהקה.
נושאי השירים של איירון מיידן מגוונים, וכוללים מוות ומלחמות, כדוגמת "Run to the Hills", "Hallowed Be "Thy Name", "Die With Your Boots On" ו-"The Trooper" (שנושאו הוא הסתערות הבריגדה הקלה), וכן נושאים היסטוריים ומיתולוגיים, כדוגמת "Alexander the Great", "Flight of Icarus", "Seventh Son of A Seventh Son" ואחרים.
שירים נוספים עוסקים בלא מודע, ובחלומותיו הפרועים של סטיב האריס, בסיסט הלהקה.
שירים רבים של איירון מיידן הם שירים פוליטיים אשר עוסקים במלחמות ובקרבות היסטוריים.
דוגמה אחת ניתן למצוא בשיר "The Trooper" (לפירוט בנושא ראו פוליטיקה במטאל - איירון מיידן והסתערות הבריגדה הקלה).
בנוסף, שירים שונים עוסקים בנשים, והבולטים שבהם הם אלה המשתייכים לטרילוגיית שארלוט.
בין הלהקות שהשפיעו על חברי הלהקה נכללות להקות הרוק הכבד הבריטיות דיפ פרפל, בלאק סבאת' ולד זפלין, שנחשבות ל"אבות המטאל".
עם תחילת דרכה איירון מיידן שיווקה עצמה באמצעות יצור מפלצתי מצויר, אשר סטיב האריס אף טרח לתת לו שם: אדי ("Eddie"), או בשמו המלא, אדי הראש ("Eddie the Head").
אף על פי שאדי מתואר מדי פעם כ"דמוי-זומבי" או כשלד של זומבי בעיתונות, הוא לובש מסווה שונה הנוגע לנושאים של אלבומים מסוימים ולסיבובי ההופעות העולמיים המקבילים להם, והופיע בין היתר בתור סייבורג (Somewhere in Time), מומיה מצרית (Powerslave) ומתמודד נפש שעבר לובוטומיה (Piece of Mind).
אמנם אדי עצמו מכוער בכוונה, אך האיור נעשה ברמה גבוהה בידי המאייר דרק ריגס כאשר הדגש הושם על פרספקטיבה ומשחקי אור וצל, כך שהאיור נראה בעל עומק.
אדי הפך לסמל המסחרי של הלהקה, ומטרתו העיקרית הייתה לשאת בלחץ התקשורתי הרב במקום חברי הלהקה עצמם.
בובה של אדי מופיעה עם הלהקה בהופעות חיות.
כמו כן אדי מופיע על כל אחד ואחד מ-15 אלבומיה, בכל פעם בצורה אחרת.
בהדפסה המחודשת משנת 1999 חולק דיוקנו של אדי מהאלבום הראשון לרצועות צרות אשר התחברו זו לזו כשכל הדיסקים הונחו, זה לצד זה, בסדר כרונולוגי.
מארז מהודר של כל הדיסקים בתצוגה תואמת על גבי מעמד בצורת ראשו של אדי יצא במהדורה מוגבלת באותה השנה.
בשנת 1975 נגן הבס סטיב האריס והגיטריסט דייב מארי הקימו להקת הארד רוק.
האריס קרא ללהקה איירון מיידן, "בתולת הברזל", על שם מכשיר עינויים מימי הביניים שהופיע בסרט האיש במסכת הברזל, בו צפה.
במשך ארבע שנים הופיעה הלהקה הצעירה במועדונים ברחבי אנגליה, אך עדיין לא הוציאה אלבומים.
אלבום הבכורה - Iron Maiden
במשך ארבע שנות קיומה הראשונות, השתנה הרכב הלהקה מספר פעמים, וב-14 באפריל 1980, עם הרכב שונה לגמרי מהמקורי, הוציאה הלהקה אלבום בכורה אשר נקרא כשמה - Iron Maiden.
סולן הלהקה היה הזמר פול דיאנו, שהגיע במקור מסצנת להקות הפאנק, אשר נוצרה באנגליה שלוש שנים קודם לכן.
סגנונו של האלבום הוא מטאל קלאסי והארד רוק, אופייני מאוד לתקופה, ומושפע במידה מסוימת מדיפ פרפל.
השירים באלבום מתמקדים בשני נושאים: רצח ומין.
אחד השירים הכי מפורסמים מהאלבום הוא "Sanctuary", בו הדובר, הרוצח, מבקש מקלט אצל אישה זרה מפני המשטרה, ובאותה הזדמנות רוצה גם לשכב איתה.
שיר מפורסם נוסף מהאלבום הוא "Running Free", שיר שמח, קליל וקליט, בו הדובר הוא נער מופרע המוצא את עצמו במעצר.
כמו כן, היצירה "Phantom of the Opera", נבדלת משאר השירים באלבום באורכה ובנגינה המהירה יחסית לשאר האלבום (היצירה מבוססת על סיפור פנטום האופרה).
האלבום "Iron Maiden" זכה להצלחה באנגליה.
כבר בשנה השנייה לצאת האלבום, יצאה הלהקה לסיבוב הופעות אשר הגיע עד יפן, שם כונה "Maiden Japan" - משחק מילים המהווה מחווה לדיפ פרפל, אשר הוציאה ב-1972 אלבום הופעה חיה בשם Made In Japan.
"Killers", עזיבתו של דיאנו והצטרפותו של דיקינסון
ב-2 בפברואר 1981 הוציאה איירון מיידן אלבום שני, אשר נקרא בהתאם לתדמית הלהקה, Killers ("רוצחים").
על עטיפת האלבום מופיע אדי כשבידו גרזן, ואת חולצתו מושכות מלמטה שתי ידיים אנושיות, ידי הקורבן הגוסס.
האלבום "Killers" דומה מאוד לקודמו בסגנון: שמח, מהיר, לא מגוון, ואף כולל שני שירים אינסטרומנטליים.
אף על פי כן, נכשל Killers במכירות ומכר הרבה פחות מקודמו.
במהלך מסע הופעות עולמי שאחרי צאת האלבום, החליטו חברי הלהקה לפטר את הסולן, פול דיאנו, כיוון שהיה עולה על הבמה כשהוא עייף ומסומם.
את מקומו של דיאנו תפס הזמר ברוס דיקינסון, סולנה של להקת ההבי מטאל האנגלית סאמסון.
דיקינסון התגלה כבעל קול חזק ועמוק.
החל מאותן השנים ואילך, מפיק הלהקה היה מרטין בירץ'.
ב-29 במרץ 1982, הוציאה איירון מיידן אלבום שלישי – The Number of the Beast ("המספר של החיה") עם הסולן החדש דיקנסון.
הצטרפותו של דיקינסון שינתה את הסגנון של איירון מיידן.
עד להצטרפותו, שיריה של איירון מיידן התאפיינו כשירים קלים, קצרים וקופצניים.
דיקינסון עצמו העריץ את איירון מיידן של דיאנו בשל דמיונה לאגדת הרוק כבד דיפ פרפל אותה העריץ גם, אך כשהצטרף בעצמו ללהקה הביא עמו רוח חדשה ואחרת לגמרי.
דיקינסון, עם קולו הגבוה והמהדהד ועם שירתו העצובה והרצינית הפך את איירון מיידן ללהקה יותר "כבדה" בעלת שירים ארוכים יותר, כבדים יותר ואף מעט מלנכוליים יותר.
איירון מיידן ויתרה על תדמית הרחוב השמחה וה"עבריינית" של דיאנו ואימצה במקומה תדמית של להקה כבדה ואף מעט "שטנית".
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא שיר הנושא.
לפני תחילת השיר, מושמעת הקראה של הקטע מהברית החדשה, אשר אומר כי 666 הוא מספר השטן, או כמו שהוא מכונה בספר, המספר של החיה.
השיר הפך לאחד השירים המוכרים והמזוהים ביותר של הלהקה.
שיר מפורסם נוסף שהפך ללהיט בקרב מעריצי הלהקה היא "Run to The Hills" שמתאר את פלישת האדם הלבן לאמריקה וכיבושה מהאינדיאנים.
השיר נחלק לשני חלקים, כאשר הוא מציג את נקודת המבט של שני הצדדים לעניין.
שיר זה הוא אחד מהשירים פופולריים של הלהקה, והוא מנוגן, במרבית סיבובי ההופעה שלה, לרוב כהדרן.
הראשון מבוסס על סדרת טלוויזיה האסיר, ואילו האחרון מתאר את ייסוריו הנפשיים של הנידון למוות המחכה להוצאתו להורג.
השיר השני "Hallowed Be Thy Name" מנוגן גם הוא ברוב סיבובי ההופעות של הלהקה.
"The Number of the Beast" הוא האלבום הנמכר ביותר של איירון מיידן ונחשב לאלבום שבזכותו קיבלה את מעמדה.
על אלבום זה נעשה פרק בתוכנית הדוקומנטרית "האלבומים הקלאסיים" ששודרה בישראל בערוץ 8.
בשל הצלחת "המספר של החיה" החליטו חברי הלהקה "להכות בברזל כל עוד הוא חם".
האלבום הבא של הלהקה יצא ב-16 במאי 1983 ונקרא - Piece Of Mind, "חתיכת מוח" (משחק מילים על משקל Peace of mind, "שקט נפשי", ו"דעתי האישית" - Give you a piece of my mind).
זהו האלבום הראשון של הלהקה ביחד עם ניקו מק'בריין.
האלבום מכיל מספר שירים בולטים, לדוגמה "Where Eagles Dare" ("היכן שהעיטים מעזים") המבוסס על סרט הפעולה הקלאסי הנשרים פשטו עם שחר, בכיכובו של קלינט איסטווד.
הבלדה "Flight of Icarus" ("מעופו של איקרוס"), העוסק במיתוס היווני הטראגי על הנער שבנה לעצמו כנפיים וניסה לעוף.
לפי השיר, ובניגוד למיתוס, אביו של איקרוס בגד בו ובכוונה שלח אותו אל מותו.
השיר "The Trooper" ("הטוראי") מדבר על הסתערות הבריגדה הקלה.
השיר הסוגר את האלבום, שנוטה מעט לסגנון הפרוגרסיב מטאל, הוא "To Tame a Land" ("לאלף ארץ") המבוסס על הרומן הבדיוני חולית של הסופר פרנק הרברט.
עקב האשמת חברי הלהקה בשטניזם מצד בגלל האלבום הקודם, "המספר של החיה", בשיר "Still Life", לפני שהשיר מתחיל, ישנו "מסר סמוי" בהילוך אחורי שנאמר על ידי מתופף הלהקה ניקו מק'בריין, ובו הוא עושה חיקוי של אידי אמין, ואומר כתגובה למאשימים "אל תתערבו בדברים שאינכם מבינים", ומסתיים בשיהוק.
השיר "Revelations" ("התגלות") כולל סגנון התיפוף מהיר יותר מהשירים הרגילים של איירון מיידן.
שיר זה מתאר ממלכה שנמצאת במצב של מלחמה ובצורת ותושביה הגוועים מתפללים לאלוהים.
החל מאלבום זה נשאר הרכב הלהקה קבוע למשך שש השנים הבאות.
ב-3 בספטמבר 1984 הוציאה לאור איירון מיידן את האלבום "Powerslave", אשר על עטיפתו מצויר מקדש מצרי, ודיוקנו של אדי מחליף את פני הספינקס.
בשיר הנושא של האלבום, הדובר הוא אל מצרי המביע תסכול על כך שהוא בן תמותה, בדיוק כמו בני האדם.
שניים מהשירים המפורסמים מהאלבום הם השיר המהיר במקצבו "Aces High" וכן השיר "Two Minutes to Midnight" ("שתי דקות לחצות").
שניהם מדברים על מלחמה, בעוד הראשון רק מתאר אותה (הדובר בשיר הוא טייס בעת הקרב על בריטניה), השני מוקיע אותה.
שיר נוסף באלבום הוא "Rime of the Ancient Mariner" ("שירת המלח הקדמוני"), המספר על ספינה שאבדה בים משום שרבצה עליה קללה.
מילות השיר מבוססות על שירו של המשורר סמואל טיילור קולרידג'.
אורכה של יצירה זו הוא מעל ל-13 דקות, וזהו השיר השני הארוך ביותר של איירון מיידן.
בשנת 1985 התקיימה הופעה גדולה של איירון מיידן בלונג ביץ' שבארצות הברית.
הופעה זו הוקלטה לאלבום חי בשם "Live After Death", אשר יצא ב-14 באוקטובר באותה שנה.
ב-29 ביוני 1986 הוציאה איירון מיידן את האלבום "Somewhere In Time" ("היכנשהוא בזמן").
השירים הכי מפורסמים מהאלבום הם "Wasted Years" ("שנים מבוזבזות") ו-"Heaven Can Wait" ("גן עדן יכול לחכות"), אשר הדובר בו מרגיש כי הוא גוסס אך מסרב לוותר על החיים.
השיר האחרון והארוך ביותר באלבום היא "Alexander the Great" ("אלכסנדר הגדול"), המתארת את קורות חייו ומלחמותיו של אלכסנדר מוקדון.
"היכנשהו בזמן" מתאפיין בצליל גיטרות מיוחד במינו שמלווה את השירים השונים באלבום, אפקט Chorus, בשילוב דיסטורשן אשר משרה אווירה מסתורית.
ב-11 באפריל 1988 הוציאה איירון מיידן את האלבום "Seventh Son of a Seventh Son" ("הבן השביעי של הבן השביעי"), אשר עוסק באגדה, לפיה היה מלך ולו שבעה בנים.
גם לבנו השביעי היו שבעה בנים, והשביעי שבהם נועד להיות נביא זעם ופורענות עוד לפני שנולד.
מבחינה רעיונית, השיר "The Prophecy" ("הנבואה"), אשר ממוקם אחרי שיר הנושא, הוא למעשה שיר המשך לשיר הנושא.
הדובר בשיר הוא הבן השביעי, הנביא, אשר זועק לבני עירו שיקשיבו לו.
המוטיב של נביא אמת שנוא, המוכיח את בני עירו על חטאיהם ומנבא פורענות, ובני העיר מסרבים להקשיב לו - מקורו בתנ"ך, בסיפורו של הנביא ירמיהו.
השירים המפורסמים ביותר מהאלבום הם "Can I Play With Madness" ("האם אני יכול לשחק בשיגעון"), "The Evil That Men Do" ("הרוע שאנשים עושים") ו-"The Clairvoyant" ("מגדת העתידות").
מבחינה מוזיקלית, "הבן השביעי" הוא אלבום שקט ומורכב יחסית, איטי ועדין בהרבה מקודמיו.
אחרי יציאת "הבן השביעי" עזב הגיטריסט אדריאן סמית' את הלהקה לאחר שמונה שנים של שיתוף פעולה ופנה לקריירת סולו, במסגרתה הוא השתתף בפרויקטים של אומנים אחרים.
את מקומו תפס גיטריסט חדש בשם יאניק גרס, שנוהג לקפוץ ולהתפרע על הבמה, תוך כדי פעלולים עם הגיטרה, כגון נגינה בעזרת הרגליים וכדומה.
גרס הגיע מלהקת הליווי של איאן גילן, סולנה של דיפ פרפל.
ב-1 באוקטובר 1990 הוציאה איירון את האלבום "No Prayer for the Dying" ("אין תפילה עבור המתים"), לראשונה ללא סמית' מאז אלבום הבכורה.
שיר הנושא הוא שיר פילוסופי מבחינת הליריקה, ואיטי ושקט מבחינת המלודיה.
השיר הכי מפורסם מהאלבום הוא השיר "Bring Your Daughter...
אל השחיטה"), שהיה לשיר הרוק הכבד הראשון אי פעם שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי ונכלל בפסקול הסרט "סיוט ברחוב אלם 5".
שיר בולט נוסף הוא השיר הסוגר את האלבום, "Mother Russia" (אמא רוסיה), המפאר את עוצמתה האימפריה הרוסית ובשורה האחרונה מברך על שחרור העם מידי השלטון הטוטליטרי של ברית המועצות.
ב-11 במאי 1992 הוציאה איירון מיידן את האלבום "Fear of the Dark" ("פחד מהחושך").
השיר המפורסם ביותר מהאלבום הוא שיר הנושא שהפך לאחד מהשירים המפורסמים ביותר של איירון מיידן.
הדובר בשיר הוא פרנואיד הלוקה בפוביה לחושך.
שיר מפורסם נוסף מהאלבום היא השיר "Afraid to Shoot Strangers" ("מפחד לירות בזרים").
השיר נכתב על רקע מלחמת המפרץ והוא מביע סלידה מזוועות המלחמה אך בד בבד את העובדה שלפעמים אין ברירה אלא להילחם ("The reign of terror corruption must end").
חלקה הראשון של היצירה מורכב משירה איטית, שקטה ונוגה של דיקינסון, על רקע ליווי שקט ומינורי.
החלק השני הוא אינסטרומנטלי, טכני, מהיר ורועש.
שני השירים האלו הם היחידים מהאלבום שמבוצעים בהופעות חיות אחרי 1993. שירים מפורסמים נוספים מתוך האלבום השיר "Be Quick or Be Dead" ("היֵה מהיר או שתהיה מת"), וכן הבלדה רוק "Wasting Love" ("אהבה מבוזבזת").
בשנת 1992 התקיים פסטיבל רוק ליד הטירה דונינגטון שבאנגליה.
להקות רבות הגיעו מארצות רבות להופיע בדונינגטון.
המופע המרכזי היה ההופעה של איירון מיידן, אשר היווה את גולת הכותרת של הפסטיבל.
בהופעה זו הייתה אחד השיאים בקריירה של איירון מיידן.
ההופעה הוקלטה ויצאה לאור בתור אלבום לא רשמי (בוטלג) בשם Live at Donington.
מכאן ואילך חלה ירידה בפופולריות של הלהקה, כחלק מהירידה בפופולריות של הרוק בכלל במהלך שנות ה-90.
אחרי ההצלחה של "פחד מהחושך" ושל ההופעה בדונינגטון, החליטו חברי הלהקה לקחת הפסקה, מה שלא מנע מהם לשחרר אוסף חדש.
בשנת 1993 הוציאה הלהקה שני אוספי הופעות אשר נקראים בשם הכולל "A Real Live/Dead One", ואשר כוללים מספר שירים מדונינגטון.
עזיבתו של דיקינסון, הצטרפותו של ביילי ו-The X Factor
בשנת 1994, אחרי 12 שנים כסולן הלהקה, החליט ברוס דיקינסון לנסות קריית סולו ועזב את הלהקה.
לתפקיד הסולן החדש של איירון מיידן נבחר הזמר בלייז ביילי, סולנה של להקת המטאל האנגלית וולפסביין.
ב-2 באוקטובר 1995 הוציאה איירון מיידן אלבום ראשון עם הסולן החדש: "The X Factor".
בניגוד לסגנון הקצבי והאנרגטי של דיקינסון, ביילי הביא עמו לאיירון סגנון שקט יחסית, עצוב, מאופק וסולידי.
השיר המפורסם ביותר מ-"The X Factor" הוא "Sign of the Cross"("סמל הצלב), שיר בן יותר מ-11 דקות, העוסק ברומן של אומברטו אקו, "שם הוורד".
"The X Factor" נכשל במכירות ביחס לקודמיו, אם בשל אי שביעות רצון של המעריצים מהשינוי בסגנון הלהקה, אם בשל ההרגשה כי אין תחליף לדיקינסון, אם בשל ההרגשה שהלהקה מיצתה את עצמה ואם בשל הירידה הכללית בפופולריות של הרוק באמצע שנות התשעים.
במהלך סיבוב ההופעות הופיעה הלהקה בישראל כשקיימה שלוש הופעות ברחבי הארץ ואף הקליטה קליפ לשירים "Man on The Edge" ו-"Lord of the Flies" בפסגת מצדה.
בשנת 1996 שחררה איירון מיידן את האוסף הכפול The Best of the Beast, "המיטב של החיה", שכלל 27 שירים של איירון מיידן מכל התקופות.
כמות העותקים של דיסק זה הוא כמאה אלף עותקים, מה שהקנה לדיסק הזה את הכינוי "דיסק האוסף הנדיר ביותר".
ב-23 במרץ 1998 הוציאה איירון מיידן אלבום שני עם ביילי- Virtual XI, אשר נעשה גם הוא בסגנונו העצוב והמאופק יחסית של הסולן החדש.
אחד השירים הבולטים ביותר באלבום "The Clansman", המגלגל את סיפורו של ויליאם וולאס, מנהיג השבטים הסקוטים שלחמו למען עצמאות סקוטלנד מן הבריטים בסוף המאה ה-14. אחד החלקים הבולטים ביצירה הוא סולו מלודי של גיטרה חשמלית, המנוגן על ידי שני הגיטריסטים, גרס ומאריי, במקביל.
בדומה ל-"X Factor", גם "Virtual XI" לא הצליח במכירות.
שובם של סמית' ודיקינסון ו"Brave New World"
הזמר דיקינסון והגיטריסט סמית' הלחינו ביחד רבים מהשירים של איירון מיידן, וכאמור, זמן קצר אחרי שסמית' עזב, גם דיקינסון עזב.
גם כשדיקינסון החל בקריירת הסולו, אשר זכתה להצלחה פחותה מסולן איירון מיידן, סמית' הלחין ביחד איתו חלק מהשירים, ואף ניגן בהם.
בשנת 1999 החליטו שניהם לחזור ללהקת האם שלהם.
בלייז ביילי עזב את איירון מיידן, והלהקה הוציאה אלבום חדש ב-29 במאי 2000, בשם "Brave New World".
כשחזר דיקנסון ללהקה, הביא איתו את הסגנון בו התמקד בקריירת הסולו - סגנון עצוב ושקט יותר.
למרות העובדה שסמית' חזר, יאניק גרס נשאר בלהקה.
הסגנון של "עולם חדש מופלא" (על שם ספר פופולרי מאת אלדוס האקסלי, שחלק מהשירים נכתבו בהשפעתו) שונה בתכלית מכל מה שאיירון מיידן עשו עד אלבום זה.
האלבום מכיל 10 שירים, ארוכים במיוחד ומפותחים מבחינה מלודית.
האלבום חורג לא רק מהסגנון הכללי של איירון מיידן, אלא אף מסגנון המטאל המסורתי כולו לכיוון הפרוגרסיב מטאל.
גם מבחינת התוכן, זהו אלבום קודר ושונה בתכלית מקודמיו: במקום שירים בנושאים היסטוריים ומיתולוגיים, המספרים על גיבורים נועזים וקרבות עקובים מדם - האלבום מכיל שירים פילוסופיים ועמוקים.
שיר הנושא של האלבום הוא יצירה ארוכה, מינורית ושקטה יחסית, עם מילים על משמעות החיים.
בהתאם, גם העטיפה של האלבום מצוירת בצבעים קרים של כחול-סגול כהה, בניגוד לעטיפות הצבעוניות והססגוניות אשר אפיינו את האלבומים הקודמים.
בציור, נראה אדי כשהוא משקיף על לונדון עתידנית מבעד לעננים.
הפופולריות של איירון מיידן החלה לרדת עוד מאז השיא בהופעת דונינגטון, וחזרתם של סמית' ודיקינסון לא שינתה את המצב.
גם "Brave New World" לא זכה להצלחה שלה זכו האלבומים משנות השמונים.
ההתעקשות של חברי הלהקה להוציא אלבומים נוספים בסוף שנות התשעים נראתה בעיני רבים כמאולצת ולא במקום, וחלק גדול ממעריצי הלהקה חשו שהלהקה מיצתה את עצמה.
אף על פי כן, בשנת 2001 הוזמנה איירון מיידן להופיע בפסטיבל הרוק השנתי רוק בריו בריו דה ז'ניירו, שבברזיל.
בריו הופיעה הלהקה מול קהל גדול של כ-250 אלף איש.
ההופעה הוקלטה לאלבום כפול בשם "Rock in Rio".
ב-8 בספטמבר 2003 הוציאה איירון מיידן את האלבום "Dance of Death" ("ריקוד המוות").
בעוד שהאלבום הקודם, "עולם חדש מופלא", היה שונה באופן משמעותי מכל קודמיו ובלט בחוסר המסחור שלו, ובמנגינות הקודרות והמינוריות, הרי שב"ריקוד המוות" ישנה חזרה ברורה אל הסגנון הישן והמוכר של הלהקה.
בדומה לאלבומים הקלאסיים שלה, "ריקוד המוות" הוא אלבום מלא אנרגיה, המאופיין במוזיקה מהירה בהרבה מ"עולם אמיץ חדש"; עם זאת, עדיין אפשר לראות באלבום "שאריות" של מלודיות עמוקות מהאלבום הקודם.
אחד הדברים שמיוחדים באלבום הזה הוא השינוי העיקרי בסאונד: "הזזת" הבס והתופים לעמדות פחות מרכזיות לטובת שלוש הגיטרות.
אחת היצירות החשובות באלבום הוא שיר הנושא את שם האלבום - "Dance of Death".
זהו שיר עם מילים הומוריסטיות המתארות מצב מתוחכם ועצוב: אדם שיכור ומכור לאלכוהול ש"רוקד עם המוות".
מבחינה מוזיקלית, היצירה מהווה שילוב בין הסגנון הקלאסי האנרגטי של איירון לסגנון הקודר של "עולם אמיץ חדש".
היצירה אמנם ארוכה, מלודית ושקטה יחסית, אך עם זאת מלאת רגש.
ב-28 באוגוסט 2006 הוציאה איירון מיידן את האלבום "A Matter of Life and Death", הדומה בסגנונו העצוב והעמוק ל-"Brave New World".
על אף שאין מדובר באלבום קונספט, כל השירים באלבום (וכן עטיפתו) עוסקים בדת ובמלחמות.
בסיבוב ההופעות הנלווה האלבום נוגן בשלמותו על הבמה.
בדצמבר 2006 השתתפו איירון מיידן בתוכנית "Live from Abbey Road" במהלכה מקליטים אומנים שונים שני שירים באולפני אבי רוד (איירון מיידן ביצעו את "Hallowed Be Thy Name" ואת "Brighter Than a Thousand Suns").
החלק השני של סיבוב ההופעות כונה "A Matter Of The Beast" ונועד לחגוג 25 שנה לצאתו של האלבום "The Number of the Beast".
במהלך ההופעות ביצעו איירון מיידן חמישה שירים מ-"A Matter Of Life And Death" וחמישה נוספים מ-"The Number of The Beast".
הם הופיעו במספר פסטיבלים גדולים באירופה וכמו כן ביקרו גם בהודו ובמזרח התיכון.
הופעה גדולה במסגרת סיבוב ההופעות הייתה בפארק דונינגטון, בפעם הרביעית בקריירה שלהם.
ב-12 במאי 2008 שחררה הלהקה אוסף בשם Somewhere Back in Time שמלקט שירים מ"תקופת הזהב" של הלהקה, כלומר מהשנים 1980–1989. במשך שנה וחודשיים הייתה הלהקה בסיבוב הופעות ברחבי העולם בו ניגנה שירים שלה משנות ה-80 שלא נוגנו בהופעותיה במשך זמן רב.
מטרת סיבוב ההופעות הייתה, לדברי חברי הלהקה, לתת הזדמנות למעריצים הצעירים לשמוע את החומר על הישן של הלהקה אותו היא כבר לא מבצעת בהופעות חיות.
סיבוב ההופעות זכה להצלחה ברחבי העולם (למעלה מ-90 הופעות בהם צפו למעלה משני מיליון איש) וחלקו הראשון צולם לסרט שיצא בשם "Flight 666".
כמו כן, יצא אלבום הופעה נוסף בשם "Flight 666 – The Original Soundtrack" שמכיל שירים מההופעות בחלק הראשון של סיבוב ההופעות.
אלבומם ה-15 במספר של איירון מיידן, "The Final Frontier", יצא ב-16 באוגוסט 2010. ב-9 ביוני יצא הסינגל הראשון מהאלבום, "El Dorado", והיה זמין להורדה בחינם מהאתר האינטרנט של איירון מיידן.
שיר זה זכה בפרס גראמי לשנת 2011 על "ביצוע המטאל הטוב ביותר".
זהו האלבום הארוך ביותר של איירון מיידן שנעשה עד כה, כאשר אורכו הוא 76 דקות ו-35 שניות.
בשנת 2011 הלהקה הוציאה את האוסף "From Fear to Eternity" שמכיל שירים של הלהקה שנכתבו בשנים 1990–2010 (מ-"No Prayer for the Dying" ועד "The Final Frontier").
ב-2014 יצאה הודעה מטעם הלהקה כי לדיקינסון התגלה גידול סרטני בלשונו, ועכשיו מתאושש.
נמסר שהוא קרוב להחלמה ונעשו הקלטות לאלבום חדש.
ב-18 ביוני 2015 פורסמו שמו ועטיפתו של האלבום החדש אשר ייקרא "Book of Souls".
זהו אלבומה הכפול הראשון של הלהקה, והוא כולל את האפוס "The Empire of Clouds" אשר עולה על אורכו של "Rime of the Ancient Mariner", כשאורכו הוא 18 דקות.
השיר "Tears Of a Clown" הוקדש לזכרו של רובין ויליאמס.
באוגוסט 2015 יצא סינגל מהאלבום בשם "Speed Of Light" ("מהירות האור"), שכלל קליפ בו דמותו של אדי מגלמת דמויות ממשחקי מחשב שונים.
ב-4 בספטמבר יצא האלבום להפצה.
ב-15 ביולי 2021 יצא לאור הסינגל "The Writing on the Wall" מתוך אלבום האולפן החדש של הלהקה, שצפוי לצאת לאור ב-3 בספטמבר.
פרישתו של ניקו מק'בריין מהופעות
ב- 7 בדצמבר 2024 הודיע ניקו מק'בריין על פרישתו מהופעות בהודעה מסודרת לתקשורת הודה ללהקה על 42 שנים של עשיה מוזיקלית, ושמעתה ימשיך בפרויקטים אישיים עם הלהקה וימשיך להשתתף באלבומים עתידיים.
בתאריך ה-8 בדצמבר הודיעה הלהקה על צירופו של המתופף הבריטי סיימון דוסון.
דוסון בעיקר ידוע כאמן הקלטות וכמתופף בפרויקט של סטיב האריס, בריטיש ליון.
איירון מיידן נחשבת לאחת מלהקות הרוק והמטאל המשפיעות ביותר, שהגדירו את המושג "הבי מטאל", ובפרט את ההבי מטאל הקלאסי.
הלהקה זוכה להערצה ברחבי העולם, אף בקרב אנשים שטרם נולדו בתקופה בה כתבה את יצירותיה המפורסמות.
גם בעשור השני של המאה ה-21 נמכרים מיליוני חולצות, פוסטרים ואביזרים דומים של הלהקה ברחבי העולם.
ערוץ המוזיקה VH1 דירג את איירון במקום ה-24 ברשימת "100 הגדולים ברוק הכבד".
הלהקה זכתה במספר פרסים והוקרות במשך שנות קיומה, והם:
2009 ביצוע הופעה חיה הטוב ביותר בידי להקה בריטית
2005 היכל התהילה של מגזין קראנג!
2004 הביצוע הטוב ביותר בבריטניה
2008 הלהקה הטובה ביותר בבריטניה, פרס אייקון לעיצוב של אדי
2009 הביצוע הטוב ביותר בבריטניה, פרס "אלי הזהב"אמה-גאלה (פינלנד):
2006 אלבום ההבי מטאל הטוב ביותר - A Matter of Life and Death
פסטיבל הסרטים של סאות' ביי סאות' ווסט:
2009 הסרט התיעודי Flight 666
האריס מציין כהשפעות להקות הבי מטאל, הארד רוק ורוק מתקדם של שנות ה-70: "בלאק סבאת'", "דיפ פרפל", "אמרסון, לייק ופאלמר", "ג'נסיס", "ג'טרו טאל", "לד זפלין", "פינק פלויד", "ת'ין ליזי", "UFO", "Wishbone Ash" ו"ייס".
הגיטריסטים של הלהקה מציינים גיטריסטים שונים כשהשפעות.
מארי מציין את ג'ימי הנדריקס.
סמית מציין את ג'וני ווינטר ופט טרוורס, גרס מציין את ריצ'י בלקמור.
דיקינסון שידוע כבעל קול אופראי עוצמתי, הושפע מזמרים כמו: ארתור בראון, פיטר האמיל, איאן אנדרסון ואיאן גילן.
האריס מתאר את הסגנון של הלהקה שהפך יותר פרוגרסיבי, כ"לא פרוגרסיבי כמו בסצנה המודרנית, אך יותר כמו "דרים ת'יאטר" בסגנון שנות ה-70".
עדות להשפעה הגדולה של המוזיקה של איירון מיידן על להקות מטאל מכל הסגנונות ניתן למצוא במספר אלבומי המחווה שנעשו לאיירון מיידן.
אלבומי המחווה שנעשו לאיירון מיידן באים משלל תת-סגנונות במטאל, מהבי מטאל מלודי (בסגנון המקורי של איירון מיידן) ועד בלאק מטאל אגרסיבי.
להקות מפורסמות רבות מקדישות שירים ומבצעים גרסאות כיסוי לשיריהם של איירון מיידן.
A Call to Irons - בשנת 1998 יצא אלבום המחווה "A Call to Irons" בקליפורניה, ארצות הברית, על ידי חברת Dwell Records.
באלבום זה מושמעים 11 שירים של מיידן המבוצעים על ידי להקות מטאל אמריקאיות צעירות.
הסגנון הכללי הוא דת' מטאל ודוּם.
בשנת 1999 חברת התקליטים האמריקאית Dwell Records הוציאה אלבום מחווה נוסף, בעקבות הצלחת האלבום הראשון, ובשנת 2001 איחדה חברת Dwell את שני האלבומים והחלה במכירתם המשותפת.
Transilvania 666 - ב-2001 הופק בספרד אלבום המחווה הכפול "Transilvania 666", עליו עבדו חברי 16 להקות מטאל ספרדיות צעירות ולא מוכרות מאירופה, רובן הגדול להקות פאוור מטאל (מלבד להקת גראס, אשר כתבה גרסת ניו מטאל לשיר Wrathchild מהאלבום Killers).
כל אחת כתבה גרסת כיסוי לאחד משירי הלהקה.
A Tribute To The Beast - בשנת 2002 הוציאה חברת התקליטים Nuclear Blast Records אלבום מחווה לאיירון מיידן בשם "A Tribute to the Beast" ("מחווה לחיה"), הכולל ביצועים של להקות מטאל מכל העולם לשירים של איירון מיידן.
האלבום כולל להיטים של איירון מיידן לצד שיריה פחות מוכרים.
בניגוד לאלבומי המחווה הקודמים, סגנונות הלהקות ב"מחווה לחיה" נעים לכל אורך קשת סגנונות המטאל, מפאוור והבי ועד דת' ובלק.
נוסף לביצועים החדשים, כולל האוסף גם את הקאבר של להקת הפאוור הספרדית טיארה סנטה לשיר Flight of Icarus, אשר מופיע בטרנסילבניה.
בשנת 2003 הוציאה חברת התקליטים Nuclear Blast Records את אלבום המחווה השני שלה לאיירון מיידן: A Tribute To The Beast Vol.
באלבום נאספו להקות מטאל ידועות, כמו להקת הת'רש אנתרקס ודסטרקשן, להקת ההבי המודרנית פריימל פיר, להקת הפאוור איירון סייבייר, להקת המטאל סימפוני ת'ריון וזמר הרוק סבסטיאן באך.
הפעם האומנים נמנו על גדולי הרוק והמטאל של שנות השמונים, אשר שרו וניגנו ביחד, בהרכבים מעורבים, גרסאות כיסוי לאיירון.
בין עשרות המוזיקאים אשר השתתפו באלבום: די סניידר (הסולן של טוויסטד סיסטר), אלכס סקולניק (הגיטריסט של טסטמנט), ג'ימי ביין (הבסיסט של דיו ושל ריינבו), מיקי די (המתופף של מוטורהד), ואף פול דיאנו עצמו (סולן הלהקה בין 1980 ל-1982) עשה גרסת כיסוי לשיר של עצמו- Wrathchild.
Maiden Heaven - בשנת 2008 יצא אלבום מחווה לאיירון מיידן בשם "Maiden Heaven".
בין האומנים המשתתפים הם מטאליקה, מאשין הד, דרים ת'יאטר, אוונג'ד סבנפולד וטריביום.
30 בספטמבר 1995 - שלוש הופעות בישראל - בירושלים, בחיפה ובתל אביב - אשר פתחו את מסע ההופעות "The X Factor Tour".
30 במאי 2020 - הופעה שנקבעה בישראל באצטדיון בלומפילד בתל אביב, במסגרת מסע ההופעות "Legacy of the Beast", התבטלה עקב התפרצות נגיף הקורונה.
סטיב האריס - גיטרה בס (1975–היום)
דייב מארי - גיטרה חשמלית (1976–היום)
יאניק גרס - גיטרה חשמלית (1990–היום)חברי הלהקה בעבר:
האיירדיל טרייר הוא כלב בית מקבוצת הטריירים.
מקורו של האיירדייל באמצע המאה ה-19 בעמק אייר שבחבל יורק (יורקשייר) שבאנגליה.
הגזע החדש פותח למטרת ציד ארנבות, גיריות ולוטרות, החיות בקרבת מים.
שורשי הגזע מתחילים בכלב האוטרהאונד, גזע שכמעט נכחד.
אלה כלבי ציד גדולים בעלי פרווה זיפית אפורה, שהתמחו בעיקר בציד במים.
הזדווגויות בין שני גזעי כלבי הציד הביאו לצאצאים בעלי יצר ציד מפותח וידידותיים מאוד כלפי האדם.
הייתה להם גם פרווה קשה, המתאימה לציד בתוך צמחייה סבוכה על גדות נהרות.
הציידים האנגלים התחילו לזווג בין הצאצאים במטרה לחזק את התכונות הרצויות.
התוצאה הייתה כלב בעל רגליים ארוכות ומהירות ותכונות של צייד.
בהדרגה שודרג הגזע והותאם לציד חיות גדולות יותר, כמו זאבים וחזירי בר.
משתמשים באיירדייל טריירים (בקבוצה) אפילו לציד אריות.
האיירדיילים הראשונים היו שונים מאוד מאלו של היום: היו להם אוזניים כבדות, ראש גס, עיניים קטנות מאוד, פרווה זיפית יותר, מבנה גוף מסיבי יותר, והם גם היו חסרים את השפם והזקן ה"איירדיילי" הטיפוסי.
את הציידים עניינו מזג הכלב ויכולת העבודה שלו, ולכן היה שוני רב במראה החיצוני בין הכלבים.
רק כשנכנסו לתמונה מגדלים מדרום אנגליה, שהתעניינו בגזע ככלב תערוכות, הושם דגש גם על שיפור המראה החיצוני של הגזע.
אחד משמותיו הראשונים היה "טרייר המים".
בהמשך כונה גם "בינגלי טרייר", על שם העיירה בינגלי בבריטניה, בה היה נפוץ מאוד.
רק ב-1886 קיבל לבסוף את שמו הנוכחי - איירדייל טרייר, צירוף המילים "אייר" - שם נהר ביורקשייר, ו"דייל" - עמק באנגלית.
ב-1892 נוסד מועדון האיירדייל טרייר הראשון, והגזע הפך לאופנתי בקרב אנגלים משכבות מבוססות.
במלחמת העולם הראשונה התגלה הגזע כשליח מצטיין להעברת הודעות.
האיירדייל שירת גם בצבא הרוסי כקשר, ובחיל ההנדסה.
הוא אולף לרוץ ולמשוך אחריו כבלי טלפון בשעת הקרבות או לשאת על גבו תיק עזרה ראשונה, לחפש פצועים בשדה הקרב, להשאיר להם אמצעי עזרה ראשונה, ולרוץ להזעיק עזרה.
גם בימי מלחמת העולם השנייה עבדו איירדיילים כמעט בכל רחבי אירופה בתפקידים דומים.
השימוש באיירדיילים בלוחמה נגד טנקים היה רעיון חדש, שפותח ברוסיה בזמן המלחמה.
הכלבים, אשר נשאו על גבם תיקים מיוחדים עמוסים בפצצות, אומנו להתקרב לטנקים, לזחול תחתיהם, להסיר מעל גבם את הפצצות ולברוח.
בדרך זו הושמדו טנקים רבים של האויב.
עם שוך הקרבות הסתבר שהגזע האמיץ כמעט ונכחד מאירופה.
הגזע ניצל מהכחדה בזכות מאמץ ניכר שהושקע בבריטניה, ללקט את האיירדיילים הבודדים שנותרו ולהרבות אותם.
לאחר המלחמות, הפך האיירדייל לכלב השירות העיקרי של משטרות רבות באירופה, עד שהרועה הגרמני תפס את מקומו.
סמלי ההיכר של האיירדייל טרייר הם הזקן והשפם, שבזכותם הוא מזכיר שנאוצר גדול.
לכלב גוף שרירי, גב קצר וחזק, חזה צר ועמוק וכתפיים ארוכות.
הרגליים הקדמיות שלו ארוכות יחסית לטריירים אחרים, ישרות ומאוד שריריות.
האוזניים קטנות, מקופלות בצורת V, ומכוונות לצדי הראש ולא קדימה.
האף שחור ולא קטן מדי.
הפרווה זיפית, קשה ועבותה, ומכסה את כל הגוף.
יש לו גם פרווה רכה יותר בבטן.
הראש והאוזניים, הרגליים, החזה והחלק התחתון של הגוף בצבע חום.
החלק העליון של הגוף מהצוואר ועד הזנב - שחור.
לעיתים מופיעים כתמים לבנים על החזה.
הגובה הממוצע של כלב זכר הוא 58–61 ס"מ.
תוחלת החיים ממוצעת של איירדייל היא 10–13 שנה, אך ידוע גם על איירדיילים שהגיעו לגיל 17. אחת הדרכים לזיהוי איירדייל זקן היא הלבנת הזקן.
בהמלטה ממוצעת נולדים 8–11 גורים.
האיירדיילים הראשונים הגיעו לארץ בזמן המנדט הבריטי, אך במשך שנים רבות נותר הגזע באלמוניותו, עד לעלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90.
איירון באטרפליי (Iron Butterfly) היא להקת רוק אמריקאית ששילבה בשירה אלמנטים של רוק פסיכדלי, אסיד רוק והארד רוק.
הלהקה נודעת במיוחד בזכות להיטה המפורסם In-A-Gadda-Da-Vida.
הלהקה נוסדה בשנת 1966 בסן דייגו, קליפורניה, ארצות הברית על ידי דאג אינגל ורון בושי.
בתחילת דרכה חיממה הלהקה את להקת הדלתות.
בשנת 1967 הוציאה הלהקה את אלבומה הראשון שנקרא Heavy.
מספר חודשים לאחר צאת אלבומם הראשון הוציאה הלהקה את אלבומה השני In-A-Gadda-Da-Vida אשר זכה להצלחה עצומה בייחוד בזכות השיר In-A-Gadda-Da-Vida שנקרא על שם האלבום.
למעשה האלבום הצליח כל כך במכירות עד שהומצא בשבילו מושג חדש שנקרא אלבום פלטינה.
בשנת 1969 הוציאה הלהקה את אלבומה השלישי שנקרא Ball שבו נגינת הגיטרה הייתה כבדה בהרבה מהאלבומים הקודמים שלהם.