tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שיחק 235 משחקים במדי סנדרלנד וכבש 130 שערים, ממוצע של יותר משער לכל שני משחקים.
באוגוסט 2003, בעקבות הירידה של סנדרלנד, עבר פיליפס לסאות'המפטון תמורת 3.25 מיליון ליש"ט וחתם על חוזה לארבע שנים, תוך קיצוץ ניכר בשכרו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-16 באוגוסט, עלה מהספסל וכבש בנגיחה מרחוק בתיקו 2–2 עם לסטר סיטי.
השער הבא שלו היה ב ב-20 בספטמבר מול טוטנהאם הוטספר.
לאחר מכן הוא כבש את שער השוויון בתיקו 1–1 עם מועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט בסיבוב הראשון של עונת 2003/2004 בגביע אופ"א.
בשבת שלאחר מכן ספג פיליפס כרטיס אדום בסיום ההפסד 0–1 למידלסברו, לאחר שבעט במגן היריבה פרנק קודרו.
פיליפס לא הצליח להבקיע במשך יותר משלושה חודשים, עד שכבש את שערו הרביעי בניצחון 2–1 על לידס יונייטד ב-17 בינואר 2004. לאחר מכן הוא נכנס לכושר כיבושים והבקיע עשרה שערים בארבעת החודשים האחרונים של העונה, כולל צמדים מול מנצ'סטר יונייטד, וולברהמפטון וונדררס ומנצ'סטר סיטי.
פיליפס סיים את עונת עם 13 שערים ב-37 הופעות.
אף על פי שממרץ עד דצמבר 2004 שיחק פיליפס תחת ארבעה מאמנים (גורדון סטראכן, פול סטרוק, סטיב ויגלי והארי רדנאפ), פילפס הצליח להבקיע באופן קבוע בשיתוף פעולה עם ההחתמה החדשה פיטר קראוץ'.
הוא כבש עשרה שערי ליגה בעונת , כולל צמד בתיקו 3–3 עם פולהאם ב-5 בינואר, אך למרות זאת סיימה הקבוצה בתחתית הטבלה וירדה ליגה לאחר 27 שנים.
ב-29 ביוני 2005 עזב פיליפס את סאות'המפטון לאחר שנתיים ו-22 שערי ליגה, וחתם באסטון וילה מיליון ליש"ט.
פיליפס חתם על חוזה לשנתיים באסטון וילה מיליון ב-29 ביוני 2005, וכבש לאחר ארבע דקות בלבד בהופעת הבכורה שלו, תיקו 2–2 עם בולטון וונדררס.
פיליפס חלק את עמדות ההתקפה עם חואן פאבלו אנחל ומילאן בארוש, אך מחלה ופציעות נוספות שיבשו את העונה שלו, בה כבש רק חמישה שערים.
הוא פתח את עונת 2006/07 בווילה, אך ב-22 באוגוסט חתם ב מהפוטבול ליג צ'מפיונשיפ תמורת 700,000 פאונד.
פיליפס חתם בווסט ברומיץ' אלביון למרות התעניינות חזקה מסנדרלנד, שם מונה שותפו לשעבר ניאל קווין ליו"ר ולמנג'ר.
הוא ציין את חוסר הרצון להעביר את משפחתו ואת ביתו בפעם השלישית בתוך שלוש שנים כגורם מרכזי בהחלטתו להישאר.
הוא כבש 22 שערים בעונתו הראשונה בווסט ברום, כולל שני שלושערים בניצחונות 5–1 על איפסוויץ' טאון ו-7–0 על בארנסלי במחזור האחרון של העונה הסדירה.
פיליפס כבש צמד במשחק הראשון של חצי גמר הפלייאוף מול וולברהמפטון וונדררס ונגח את השער היחיד במשחק השני כדי להבטיח את העלייה לגמר, בו הפסידה 0–1 לדרבי קאונטי.
הוא החמיץ שישה שבועות בעונת 2007/08 בשל פציעה בברך מתחילת נובמבר, אך חזר לכבוש עם שובו וזכה בשחקן חודש דצמבר בצ'מפיונשיפ.
פיליפס, שתואר על ידי מנג'ר וסט ברומיץ' טוני מובריי כ"כובש שערים טבעי", כבש את שערו ה-200 בליגה בתיקו 1–1 עם קריסטל פאלאס ב-13 במרץ 2008. למשחק האחרון של העונה, בחוץ מול קווינס פארק ריינג'רס, התחפשו אוהדי וסט ברומיץ' לגיבורי עד לכבוד פיליפס, שזכה לכינוי "סופר קוו".
הקבוצה ניצחה 2–0 ועלתה לפרמייר ליג כאלופה.
פיליפס זכה בפרסים רבים במהלך העונה, כולל שחקן השנה של מועדון האוהדים של וסט ברומיץ' ושל המועדון עצמו, לאחר שכבש 24 שערים מ-30 פתיחה וסיים כסגן מלך השערים.
הוא נבחר לשחקן השנה בטקס פרסי הפוטבול ליג השנתי ולקבוצת השנה בליגה.
כאשר חוזהו עם וסט ברומיץ' הסתיים בסוף עונת 2007/08 הציע המועדון לפיליפס חוזה לשנה עם שנה נוספת אם ירשום לפחות 19 הופעות ליגה.
הוא דחה את ההצעה והעדיף לחתום על חוזה לשנתיים בברמינגהאם סיטי שירדה מהפרמייר ליג.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במחזור הראשון של עונת 2008/09 מול שפילד יונייטד, לאחר שעלה מהספסל וכבש בתוספת הזמן שער ניצחון 1–0. פיליפס המשיך לכבוש עם שערים בשני משחקיו הבאים, נגד סאות'המפטון ובארנסלי, וכבש נגד רדינג את שער העונה של המועדון.
הוא סיים העונה עם 14 שערים בכל המסגרות.
שערו האחרון, נגד רדינג במחזור האחרון של העונה, הבטיח את חזרתה של ברמינגהאם לפרמייר ליג לאחר עונה אחת בלבד בצ'מפיונשיפ.
בגיל 36 הבין פיליפס שישחק פחות ברמה הגבוהה.
בעונה בה המנג'ר אלכס מקליש הסתמך על עקביות בבחירת הקבוצה (ברמינגהאם קבעה שיא פרמייר ליג של תשעה משחקים רצופים עם אותו הרכב ושיא מועדון של 12 משחקים ללא הפסד בפרמייר ליג) הוא פתח רק פעמיים, אך נכנס כמחליף ב-17 משחקים.
הוא כבש רק ארבעה שערים, אך הם הובילו ישירות לארבע נקודות, שתרמו להישג השיא של המועדון במשך יותר מ-50 שנה.
נגד וולברהמפטון וונדררס הוא עלה מהספסל וכבש פעמיים בעשר הדקות האחרונות כדי לנצח את המשחק, וב-27 במרץ 2010 הוא כבש בדקה ה-92' את השער היחיד בניצחון 1–0 עד ארסנל לאחר הרחקה של בקארי סאניה, השער ה-250 שלו בקריירה.
פיליפס חתם על הארכת חוזה לשנה אחת לקראת עונת 2010/11, אך החמיץ את תחילתה בשל פציעה.
הוא פתח בהרכב בחמשת המשחקים הראשונים שלו, אך התרומה הגדולה שלו הייתה בגביע הליגה.
מול מועדון הפוטבול ליג הראשונה ברנטפורד כבש פיליפס שער שוויון בתוספת הזמן וכבש את הבעיטה שלו בדו-קרב הפנדלים, בו עלתה ברמינגהאם לרבע הגמר.
הקבוצה הגיעה לגמר, ופיליפס זכה בגביע הראשון שלו, אם כי לא שותף בניצחון על הפייבוריטית ארסנל 2–1. ברמינגהאם סיימה במקום ה-18 וירדה לצ'מפיונשיפ, ופיליפס היה אחד מהשחקנים שעזבו את המועדון לאחר שתוף חוזהו פג.
ב-10 ביולי 2011 פיליפס חתם על חוזה לשנה בבלקפול ממפוטבול ליג צ'מפיונשיפ.
ב-14 באוגוסט הוא כבש את שני השערים של בלקפול בניצחון 2–1 על פיטרבורו יונייטד בהופעת הבכורה שלו בבית.
הוא כבש צמד נוסף כמה ימים לאחר מכן, כולל שער שוויון בדקה האחרונה, בתיקו 2–2 מול ברייטון אנד הוב אלביון.
ב-5 בנובמבר כבש פיליפס את השער היחיד במשחק מול מילוול, שלוש דקות לאחר שנכנס כמחליף.
בחמישה משחקים בינואר ופברואר 2012, הוא עלה מהספסל וכבש שערי שוויון בשלושה משחקי ליגה, בשניים מהם המשיכה בלקפול לנצח.
בפעם הראשונה בה פתח מזה שלושה חודשים, בסיבוב הרביעי של גביע ה-FA מול שפילד ונסדיי, הוא כבש בעיטת עונשין בדקה ה-93' וכפה משחק גומלין.
פיליפס סיים את העונה כמלך השערים של המועדון, עם 17 שערים בכל המסגרות, וזכה בשער העונה על שער השוויון שלו מול קארדיף סיטי, שתואר ב כ"הקפצה מקסימה שהענישה את (השוער) דייוויד מרשל על האיגרוף הקצר.
פיליפס הוריד את הכדור על חזהו, התמקם וכבש במיומנות ודיוק מעולים".
פיליפס מימש את האופציה להארכת חוזהו בבלקפול לשנה נוספת, אך כבש רק פעמיים ב-18 הופעות לפני שעבר עם המאמן איאן הולוואי לקריסטל פאלאס.
ביום האחרון של חלון ההעברות של ינואר 2013 חתם פיליפס בהשאלה לקריסטל פאלאס מהצ'מפיונשיפ עד סוף עונת 2012/13. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו כשנכנס במחצית הניצחון 2–1 על צ'רלטון את'לטיק, ועזר במהפך של קבוצתו שפיגרה 0–1 לפני שעלה.
הוא כבש את שער הבכורה שלו בפאלאס במשחק הבא, נגד קבוצתו לשעבר ווטפורד ב.
פאלאס פיגרה 0–2 כשעלה מהספסל חצי שעה לסיום, אך פיליפס כבש את שער השוויון והמשחק נגמר בתיקו 2–2. השלושער של פיליפס תוך שמונה דקות משני צידי המחצית בניצחון 4–2 על האל סיטי, הפך אותו לכובש המבוגר ביותר בתולדות פאלאס בגיל 39 שנים ו-7 חודשים.
זהו גם השלושער המהיר ביותר של המועדון אי פעם בליגה, ועבר את השיא הקודם של דאגי פרידמן, 11 דקות בניצחון 5–0 על גרימסבי טאון בדיוק 17 שנים לפני כן.
ב-27 במאי הוא נכנס כמחליף בגמר הפלייאוף, כבש פנדל בהארכה והבטיח את העלייה של פאלאס לפרמייר ליג על חשבון ווטפורד.
ב-20 ביולי 2013 חתם פיליפס במועדון בחוזה לשנה, אך ב-31 בדצמבר 2013 הודיעה קריסטל פאלאס כי הוא יעזוב את המועדון בהסכמה הדדית בינואר.
ב-15 בינואר 2014 חתם פיליפס בלסטר סיטי על חוזה עד תום העונה.
החלוץ ערך את הופעת הבכורה שלו ב-18 בינואר 2014 מול לידס יונייטד והחליף את ג'יימי ורדי, ועזר ליצור את שער הניצחון במשחק.
ב-1 בפברואר 2014 כבש פיליפס את שערו הראשון במועדון מול בורנמות'.
השער השני של פיליפס בלסטר, והראשון שלו בבית, הגיע בניצחון 3–1 על קבוצתו לשעבר בלקפול ב-15 במרץ.
ב-28 באפריל הוא הודיע על כוונתו לפרוש מכדורגל בתום עונת 2013/14. לאחר שלסטר הבטיחה את אליפות הצ'מפיונשים, פיליפס שיחק את משחקו האחרון בקריירה במשחק האחרון של העונה מול דונקסטר רוברס ב-3 במאי 2014, והוחלף בדקה ה-65'.
לאחר פרישתו הוצע לפיליפס תפקיד אימון, והוא נשאר בלסטר כעוזר מאמן בעונה הראשונה של המועדון בפרמייר ליג.
ב-17 בספטמבר 2015 מונה פיליפס לעוזרו של פול קלמנט בדרבי קאונטי.
ביוני 2018 מונה פיליפס למאמן סטוק סיטי, לצד גארי רואט.
ב-16 בינואר 2022 מונה פיליפס למנג'ר סאות' שילדס מהפרמייר ליג הצפונית.
למרות היותה פייבוריטית לזכייה בליגה, סיימה סאות' שילדס במקום השני והפסידה בחצי גמר הפלייאוף לוורינגטון טאון בעונתו הראשונה של פיליפס כמאמן.
פיליפס הבטיח את העלייה בעונתו השנייה במועדון, והבטיח את האליפות שני משחקים לסיום העונה עם ניצחון 1–0 על וויטבי טאון.
הוא עזב את המועדון בהסכמה הדדית ב-22 באפריל 2023.
בין אפריל 1999 לפברואר 2002 רשם פיליפס שמונה הופעות במדי , אך לא כבש.
הוא זומן לראשונה על ידי קווין קיגן למשחק ידידות ב.
פיליפס נבחר על ידי קיגן כחלק מסגל אנגליה ליורו 2000, אך הוא לא שותף בו.
בהופעתו האחרונה באנגליה הוא נכנס במחצית במשחק ידידות מול ב-13 בפברואר 2002.
פיליפס נשוי לג'ולי ויש להם ארבעה ילדים.
בן דודו של פיליפס נשוי לפוליטיקאית הלייבור ג'ס פיליפס החברה בארגון "ידידי ישראל של מפלגת הלייבור".
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1998/99
מלך השערים של הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1997/98
שחקן החודש בפרמייר ליג: אוקטובר 1999
נעל הזהב של הפרמייר ליג:
שחקן השנה של ה-FWA, צפון-מזרח: 2000
שחקן השנה בפוטבול ליג צ'מפיונשיפ: 2007/08
קווין אקסבייר פאנטר הבן (בסרבית: Кевин Ксавиер Пантер Џуниор, באנגלית: Kevin Xavier Punter Junior; נולד ב-25 ביוני 1993) הוא כדורסלן סרבי יליד-ארצות הברית המשחק בברצלונה מליגת העל הספרדית בכדורסל והיורוליג.
לאחר שסיים את בית ספר התיכון שיחק פאנטר כדורסל מכללות בקולג' הקהילתי סטייט פייר במיזורי מ-2012 עד 2014, ובאוניברסיטת טנסי מ-2014 עד 2016. בשנתו האחרונה בטנסי העמיד פאנטר ממוצעים של 22.1 נקודות למשחק ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
אף על פי שהחמיץ חמישה משחקים במשחקי אזור ה-SEC, הוא נבחר לחמישיית העונה השנייה ב-SEC לאחר שסיים עם במקום השלישי בנקודות ובמקום הרביעי באחוזי עונשין (85.3%).
לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2016 שיחק פאנטר במדי מינסוטה טימברוולבס בליגת הקיץ של ה-NBA.
הוא חתם בלאווריו מליגת העל היוונית וב-21 משחקים במדיה העמיד ממוצעים של 12.2 נקודות, 2.4 ריבאונדים ו-0.9 אסיסטים למשחק.
ב-27 במרץ 2017 הוא עזב לאנטוורפ ג'יינטס מליגת העל הבלגית עד לסיום העונה.
ביולי 2017 הוא חתם ברוזה ראדום מליגת העל הפולנית בכדורסל.
הוא שיחק ב-16 משחקים בקבוצה והעמיד ממוצעים של 20.6 נקודות, 3.4 ריבאונדים ו-1.7 אסיסטים למשחק בעונת 2017/2018 בליגת האלופות בכדורסל.
אתונה לשארית העונה, במדיה זכה ב ב-2018. ב-6 במאי זכה פאנטר גם בליגת האלופות, לאחר שבניצחון בגמר על מונקו קלע 16 נקודות.
ב-6 ביולי 2018 חתם פאנטר ב מליגת העל האיטלקית לעונת .
הוא הוביל את הקבוצה לזכייה בליגת האלופות לאחר שרשם 21 נקודות ושמונה ריבאונדים בחצי הגמר על ברוזה במברג ו-26 נקודות ושבעה ריבאונדים בגמר מול טנריפה.
הוא זכה בפרס ה-MVP של הפיינל פור ונבחר לחמישיית העונה.
ב-28 ביוני 2019 חתם פאנטר לשנתיים במועדון היורוליג היווני אולימפיאקוס.
ב-24 בדצמבר 2019 הוא שוחרר מהקבוצה ושלושה ימים לאחר מכן חתם בקבוצת היורוליג הסרבית הכוכב האדום בלגרד להמשך העונה.
ב-11 בפברואר 2020 הוא קיבל דרכון ואזרחות סרבים.
ב-18 ביוני 2020 חתם פאנטר בקבוצת היורוליג האיטלקית אולימפיה מילאנו, במדיה הופיע ב-36 משחקי יורוליג, העמיד ממוצעים של 14.3 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-1.4 אסיסטים למשחק והוביל אותה למקום השלישי בפיינל פור היורוליג .
ב-2 ביולי 2021 חתם לשנתיים בפרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית בכדורסל, הליגה האדריאטית והיורוקאפ.
בעונת הוא הוביל אותה לרבע גמר היורוליג ולזכייה באליפות הליגה האדריאטית, בה נבחר גם ל-MVP של הגמר.
ב-19 ביוני חתם פאנטר בברצלונה מליגת ה-ACB הספרדית והיורוליג.
קווין אלכסנדר פארדס הוא כדורגלן אמריקאי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת וולפסבורג מהבונדסליגה ובנבחרת ארצות הברית.
פארדס גדל במחלקת הנוער של די.
בשנת 2019 שיחק בלודון יונייטד, קבוצת המילואים של די.
הוא ערך 41 הופעות ליגה במדי הקבוצה הראשונה של די.
יונייטד במסגרת ה-MLS, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-28 בינואר 2022 חתם פארדס בוולפסבורג מהבונדסליגה.
ב-9 באפריל ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 4-0 על ארמיניה בילפלד במסגרת המחזור ה-29 בליגה לעונת 2021/2022.
פארדס היה חלק מסגל נבחרת ארצות הברית עד גיל 20 בטורניר גביע העולם עד גיל 20 בשנת 2023, וערך שתי הופעות בטורניר.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ארצות הברית, בהפסד 4-0 על נבחרת עומאן במשחק ידידות.
קווין פורד הוא היה אסטרונאוט בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה מפקד משלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית.
קווין פורד נולד בפורטלנד, אינדיאנה.
לאחר לימודי בית ספר הוא התחיל ללמוד באוניברסיטת נוטרדאם ובשנת 1982 קיבל ממנה תואר ראשון בהנדסת אווירונאוטיקה.
בהמשך הוא קיבל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת טרוי בשנת 1989, תואר שני בהנדסת אווירונאוטיקה מאוניברסיטת פלורידה בשנת 1994 ותואר שלישי במדעי החלל ממכון לטכנולוגיה של חיל האוויר בשנת 1997.
בשנת 1982 פורד התגייס לחיל האוויר של ארצות הברית ובשנת 1984 סיים קורס טיס.
הוא היה טייס "מקדונל דאגלס F-15 איגל" ובין היתר שירת בגרמניה ואיסלנד.
בשנת 1990 הוא סיים קורס לטייסי ניסוי בבסיס חיל האוויר אדוארדס.
ניסיון טיס של פורד מסתכם בכ-6,100 שעות.
בשנת 2000 פורד נבחר לצוות אסטרונאוטים.
באוגוסט 2009 פורד טס לחלל כטייס משימה ב-STS-128 במעבורת החלל דיסקברי (פרדריק סטרקו היה מפקד צוות).
משימה זו נועדה לחדש את האספקה בתחנת החלל הביו-לאומית בעזרת המודול הלוגיסטיקה הרב תכליתי "לאונרדו", להביא מקפיא נוסף לניסויים מדעיים, מסילת כושר חדשה, ומערכת לבקרת בריאות של צוות התחנה.
באוקטובר 2012 פורד היה מומחה משימה של טיסה סויוז TMA-06M (אולג נוביצקי היה מפקד טיסה).
הצוות הצטרף למשלחת מס' 33 לתחנת החלל הבין-לאומית בפיקוד של סוניטה ויליאמס.
כאשר המשלחת עזבה את תחנת החלל, פורד היה מפקד משלחת מס' 34 לתחנת החלל הבין-לאומית.
הוא חזר לכדור הארץ במרץ 2013.
פורד פרש מנאס"א בשנת 2016.
בשנים 2016/17 פורד היה מלמד במכון למדע וטכנולוגיה בטרונדהיים, נורווגיה.
בשנת 2018 הוא חזר לארצות הברית והיה טייס ב-United airlines.
הוא פרש בשנת 2022 ומאז מועסק כיועץ לנאס"א.
קווין קוזמיצ'וב (נולד ב-14 בספטמבר 2003 באשדוד שבישראל) הוא שחקן כדורעף חופים ישראלי, ולשעבר שחקן כדורעף.
קוזמיצ'וב החל את הקריירה שלו כשחקן כדורעף.
הוא שיחק במכבי אשדוד ובנבחרת ישראל בכדורעף.
בשנת 2020 החל להתחרות בכדורעף חופים יחד עם ריבר דיי.
בחודש אוגוסט 2023 זכו השניים במדליית כסף בטורניר פיוצ'ר שנערך בבוג'ומבורה שבבורונדי.
זמן קצר לאחר מכן החל להתחרות יחד עם אילון אלעזר.
השניים זכו במדליות כסף בטורניר פיוצ'ר שנערך בקוריליאנו-רוסאנו שבאיטליה בחודש ספטמבר 2023
ו בטורניר פיוצ'ר שנערך בבריסל שבבלגיה בחודש אוגוסט 2024.
בחודש אפריל 2025 זכה יחד עם אלעזר במדליית זהב בטורניר פיוצ'ר שנערך בסונגקלה שבתאילנד, ובחודש יוני זכו השניים במדליית זהב בטורניר פיוצ'ר שנערך בקרקוב שבפולין.
ב-26 ביולי 2025 הצטרף לאגודת מכבי תל אביב.
באליפות אירופה 2025 שנערכה ביולי-אוגוסט קבע יחד עם אלעזר הישג שיא עבור צמד ישראלי באליפות אירופה, כשהגיעו לשלב שמינית הגמר של הטורניר, בו הודחו נגד צמד צ'כי וסיימו במקום התשיעי.
קווין מייקל קוסגרוב היה מנהל בכיר אמריקאי בתחום הביטוח שכיהן כסגן נשיא בחברת Aon Corporation.
קוסגרוב נהרג בפיגועי 11 בספטמבר ונודע בשיחת החירום שביצע ברגעיו האחרונים, שהסתיימה בצריחותיו מתוך המגדל הדרומי כאשר קרס.
מילותיו האחרונות של קוסגרוב הגיעו לכותרות בין-לאומיות, וההקלטה שימשה במהלך העמדתו לדין של זכריאס מוסאווי (המשפט הפלילי היחיד שנבע מהפיגועים).
קוסגרוב הכיר את אשתו וונדי קוסגרוב בשנת 1980 כשהיא עבדה כמלצרית, והם נישאו מספר חודשים לאחר מכן.
קוסגרוב ומשפחתו גרו בווסט איסליפ, ניו יורק.
קוסגרוב היה סגן נשיא לתביעות בחברת Aon Corporation וגם שימש כמפקד כיבוי אש בחברה.
על פי הקלטת שיחת החירום שהושמעה במהלך משפטו של זכריאס מוסאווי, קוסגרוב היה ממוקם בפינה הצפון-מערבית של הקומה ה-105 במגדל הדרומי, המשקיפה על מרכז הסחר העולמי, כאשר התקשר ל-911 בשעה 9:53 בבוקר.
בהקלטה, קוסגרוב מספר למוקדני החירום שהוא מתקשר ממשרדו של הניצול ג'ונתן 'ג'ון' אוסטראו (קוסגרוב איית את השם בצורה שגויה כג'ון אוסטארו) וכי יש איתו שני אנשים נוספים (כולל קורבן האסון השני, דאגלס צ'רי).
קוסגרוב אומר למוקדנית "אשתי חושבת שאני בסדר; התקשרתי ואמרתי שאני עוזב את הבניין ושאני בסדר, ואז בום!"
מאוחר יותר התקשרה אליו מוקדנית 911 בחזרה; הוא ענה, "שלום.
אנחנו מסתכלים פנימה [...] אנחנו משקיפים על מרכז הסחר העולמי.
שני חלונות שבורים." אחר כך נשמע צליל רועש כשהמגדל מתחיל לקרוס, וקוסגרוב נשמע לאחר מכן צועק בבהלה "אוי אלוהים!
אוי—!" ולאחר מכן השיחה מתנתקת בפתאומיות ומסתיימת כאשר המגדל הדרומי קורס בשעה 9:59 בבוקר.
שרידיו של קוסגרוב נמצאו בין ההריסות.
הוא נקבר ב-22 בספטמבר 2001 בבית הקברות הקתולי סנט פטריק בהנטינגטון, ניו יורק.
הוא היה בן 46. הוא הותיר אחריו את אשתו, וונדי קוסגרוב, מורה בבית ספר, ואת שלושת ילדיו.
בהודעת האבל של קוסגרוב נכתב כי "לעיתים קרובות ניתן היה לראות אותו גורף שלג בחורף משבילי בתיהן של אלמנות קשישות ועוזר לזוגות קשישים במהלך כל השנה בנשיאת חבילות גדולות." קוסגרוב מונצח באנדרטה הלאומית לאירועי ה-11 בספטמבר בבריכה הדרומית שלה, על לוח S-60.
קווין פייק הוא מפיק קולנוע אמריקאי הידוע בעיקר זכות האפקטים המיוחדים שעשה לסרט "בחזרה לעתיד", ובפרט בניית הדלוריאן.
פעילותו בקולנוע החלה באפריל 1974, בזמן שעבד כמלצר במסעדה במרתה'ס ויניארד, לאחר מפגש מקרי עם צוות הצילום של "מלתעות" שהגיע לאי.
פייק נשכר לסרט כעובד מקומי שעבד על בניית תפאורה, ציור של הכריש, ובסופו של דבר עבד עם צוות האפקטים המיוחדים.
אחר כך הגיע פייק להוליווד והמשיך את עבודתו באפקטים מיוחדים עם אולפני הקולנוע, הטלוויזיה והפרסומות הגדולים.
עבודתו שימשה בפרויקטים רבים עבור סטיבן ספילברג ובמאים כמו רוברט זמקיס, ג'ון שלזינגר, דייוויד פינצ'ר, טים ברטון, וס קרייבן וג'ורג' לוקאס.
מאז 1985 הוא חבר בגילדת הבמאים של אמריקה.
כן היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע ולפרס אוסקר עבור עבודתו בסרט "בחזרה לעתיד".
עבור עבדותו בסדרת הטלוויזיה "Earth 2" זכה בפרס אמי לבידור בפריים טיים.
הוא מתגורר צפונית מלוס אנג'לס ואב לשלושה.
קווינטה היא המרווח המוזיקלי החמישי (מלטינית: quinta - חמישית).
קווינטה זכה היא המרווח הנשמע בין שני צלילים שיחס התדירויות ביניהם הוא 2:3 (בכוונון מושווה יחס התדירויות 27/12, כך שהיא מעט "צרה" יותר מקווינטה טהורה).
בסולם דיאטוני, קווינטה היא המרווח בין שני צלילים שההפרש ביניהם הוא ארבע מדרגות בסולם.
אם, לדוגמה, מתחילים בצליל רה בסולם דו-מז'ור, וצועדים ארבעה צעדים: למי, לפה, לסול וללה, מקבלים מרווח של קווינטה, בין רה ללה.
אם מתחילים בצליל סי, מתקדמים לדו, רה, מי ומגיעים לפה - גם זוהי קווינטה, אם כי מסוג אחר.
הקווינטה השכיחה ביותר, דוגמת זו שבין רה ללה, היא הקווינטה הזכה.
בדרך כלל כשלא מציינים באיזה סוג קווינטה מדובר, הכוונה היא למרווח זה.
גודל הקווינטה הזכה הוא 3.5 טון, והיא נחשבת ברוב הסגנונות המוזיקליים כקונסוננס.
קווינטה נוספת שמופיעה במערכת הדיאטונית, כמו זו המתקבלת בין סי לפה בסולם דו מז'ור, היא הקווינטה המוקטנת.
קווינטה זו מכונה גם "טריטון", היות שהיא מונה 3 טונים.
בכל סולם דיאטוני יש קווינטה מוקטנת אחת בלבד, ומכאן חשיבותה של קווינטה זו – היא מגדירה את הסולם.
קווינטה נוספת, המופיעה בסולמות המינור ההרמוני והמלודי, היא הקווינטה המוגדלת.
בסולם דו מינור הרמוני, למשל, מרווח זה מתקבל בין מי במול לסי בקר.
מרווח זה מונה 4 טונים.
אלו הם כל סוגי הקווינטות המופיעות בסולמות ובמודוסים המערביים השכיחים, אם כי בסולמות אחרים תיתכנה גם קווינטות אחרות (קווינטות מוקטנות פעמיים, מוגדלות פעמיים, וכדומה) - ובלבד שניתן לעבור בין הצלילים על ידי ארבעה צעדים בסולם.
על-פי-רוב, המרווח המשלים (או "ההפכי") של הקווינטה הוא הקוורטה.
הסולמות הדיאטוניים דומים לעצמם בהזזה של קווינטה.
כלומר, אם מתחילים לטייל על סולם דיאטוני החל מהמדרגה החמישית, מקבלים סולם דומה מאוד לראשון.
ניתן "לתקן" סולם זה ולהופכו להשאה מדויקת של הראשון על ידי הגבהה של צליל אחד בלבד.
עובדה זו הביאה להתפתחות המושג של מעגל הקווינטות.
את מיתריהם של כלי קשת ממשפחת הכינור נוהגים לכוון לפי קווינטות, מסיבות היסטוריות.
ג'וזף קווין קיגן הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל אנגלי יליד יורקשייר, לשעבר שחקן ומאמן נבחרת אנגליה.
זכה פעמיים בכדור הזהב (1978 ו-1979) לאחר חזרה מפרישה אימן את ניוקאסל יונייטד.
לאחר שהחל את הקריירה שלו כקשר סקאנתורפ יונייטד, במדיה רשם 120 הופעות, עבר קיגן לליברפול בקיץ 1971 תמורת 35,000 לירות שטרלינג.
ביל שאנקלי החליט להסב אותו לחלוץ לאחר משחק אימון בטרם התחילה העונה והוא מצידו הבקיע שער לאחר 12 דקות בהופעת הבכורה שלו בליגה מול נוטינגהאם פורסט.
ב-1972 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת במשחק נגד ויילס בקארדיף.
ב-1973 הובילו צמד החלוצים קיגן וג'ון טושאק את ליברפול לאליפות ראשונה מזה שבע שנים ולזכייה בגביע אופ"א, לאחר שקיגן הבקיע צמד במשחק הראשון מבין שני משחקי הגמר נגד בורוסיה מנשנגלדבך.
צמד נוסף של קיגן בגמר גביע הביא לליברפול את הגביע האנגלי ב-1974 לאחר שגברה 3:0 על ניוקאסל יונייטד.
ב-1976 שחזרה ליברפול את הדאבל של 1974 (אליפות וגביע אופ"א) והפעם הבקיע קיגן גם בבית וגם בחוץ נגד קלאב ברוז'.
עונת השיא של קיגן בליברפול הייתה עונתו האחרונה.
לאחר שהכריז באמצע העונה על כוונתו לעזוב בסופה כדי לשחק בחו"ל, עזר קיגן לליברפול לזכות באליפות ולראשונה גם בגביע אירופה לאלופות ב-1977. במשחק הגמר שנערך ברומא פגשה הקבוצה שוב את היריבה המוכרת בורוסיה מנשנגלדבך וקיגן הוכיח שוב את יכולתו במשחקים חשובים כשסחט מברטי פוגטס עברה ברחבה ובעיטת עונשין מ-11 מטר.
למגינת לבם של אוהדי הקבוצה, מכרה ליברפול את כרטיסו להמבורג תמורת חצי מילון לירות שטרלינג בסוף אותה עונה.
קיגן עזב את ליברפול כשבאמתחתו 100 שערים ב-323 הופעות.
מי שיועד להחליפו אצל האדומים היה קני דלגליש.
עם קבוצתו הגרמנית המבורג זכה קיגן לא רק בדאבל (ב-1979) אלא גם בהכרה ביכולתו האישית: שני תוארי כדור הזהב ברצף ב-1978 וב-1979. ב-1982 חזר לאנגליה ושיחק בסאות'המפטון ובניוקאסל, איתה עלה לליגה הראשונה.
מינויו של בובי רובסון לתפקיד מאמן הנבחרת לאחר גביע העולם ב-1982 בישר את קץ הקריירה שלו כשחקן הנבחרת.
לאחר ששמע מהתקשורת ולא מרובסון עצמו שהוא לא יהיה שחקן הרכב בנבחרת יותר, קיגן ביטא בפומבי את אי שביעות רצונו ולא שב יותר לשחק עבור ארצו.
בעשר שנותיו כשחקן הנבחרת צבר 21 שערים ב-63 הופעות כולל 31 הופעות כקפטן, אך הנבחרת בתקופתו כשלה בניסיונה להעפיל לשני גביעי עולם (1974 ו-1978) כמו גם לאליפות אירופה שביניהם.
הדקות הבודדות ששיחק כמחליף במונדיאל 1982, שגם בו לא עברה אנגליה את שלב הבתים השני, מהווים את סך כל הקריירה של קיגן בגביע העולם.
קיגן היה פצוע ב-1982 ועשה מאמץ מיוחד להכשיר את עצמו כדי לשחק ולו משחק אחד במסגרת הזו.
בסוף עונת 1984 פרש קיגן ממשחק פעיל (לאחר ששוב נתן הודעה מוקדמת בראשית העונה) ועבר לגור בספרד, שם חי שבע שנים.
ב-1992 חזר קיגן לאנגליה ולניוקאסל, אותה העלה ליגה בשנית, הפעם כמאמן.
בחמש השנים שלו במועדון הצליח קיגן לא רק להביא את ניוקאסל לפרמייר ליג אלא אף לסיים במקום השני ב-1996, אחרי מאבק על האליפות עם מנצ'סטר יונייטד.
המאבק האמור לווה גם במלחמה פסיכולוגית וחילופי האשמות בתקשורת בינו לבין אלכס פרגוסון.
אולי חשובה יותר אפילו מהסגנות ב-1996 הייתה רכישת כרטיסו של אלן שירר מבלקברן רוברס תמורת 15 מיליון לירות שטרלינג - הסכום הגבוה ביותר ששולם עד אז עבור שחקן בעולם כולו.
שירר הפך למנהיג הבלתי מעורער של הקבוצה ולשחקנה הגדול ביותר בכל הזמנים.
בינואר 1997 התפטר קיגן מתפקידו ומונה למנהל תפעולי של פולהאם מליגת המשנה השנייה (למעשה הליגה השלישית באנגליה).
שנה לאחר מכן, כשריי וילקינס התפטר מאימון הקבוצה לקח עליו קיגן את התפקיד.
הקבוצה שהייתה מדורגת במקום ה-18, זכתה באליפות ובמספר שיא של נקודות, אולם עזיבתו בסוף העונה על מנת לקבל עליו את אימון הנבחרת עוררה את כעסם של אוהדיה.
תקופתו של קיגן כמאמן הנבחרת לא הייתה מוצלחת.
הוא אמנם הצליח להשיג את הניצחונות הדרושים כדי להעפיל ליורו 2000 אך נכשל בטורניר עצמו.
הוא התפטר מאימון הנבחרת לאחר ההפסד לגרמניה במשחק הראשון של מוקדמות מונדיאל 2002 (המשחק האחרון ששוחק באצטדיון ומבלי הישן).
עד לחזרתו מפרישה, התחנה האחרונה בקריירת האימון שלו הייתה מנצ'סטר סיטי שם, יחד עם שחקנים כניקולא אנלקה וכאייל ברקוביץ' הצליח בעונת 2001/02 לשבור את שיאי המועדון במספר נקודות ושערי זכות ולהעלות את הקבוצה לפרמייר ליג.
בעונות שלאחר מכן הוא גם הצליח לבסס את הקבוצה בליגה ואפילו להשתתף עימה בגביע אופ"א.
הכרטיס למפעל האירופי הוענק למועדון, שסיים רק במקום התשיעי בליגה, עבור משחק הוגן (fair play).
לאחר כארבע שנים בסיטי הודיע קיגן על התפטרותו ועל פרישתו מאימון, אך בשנת 2008 הוא חזר במפתיע למשרת המנג'ר בניוקאסל, לאחר שהקבוצה פיטרה את סם אלרדייז.
קווינטוס טיניאוס רופוס , מכונה בתלמוד טוּרְנוּסְרוּפוּס הרשע) היה נציב רומא ביהודה בשנים 130–134. רופוס היה בונה העיר האלילית איליה קפיטולינה ובתקופתו פרץ מרד בר כוכבא.
קווינטוס טיניאוס רופוס שירת כנציב הפרובינקיה הקיסרית-פריטורית תראקיה, בשנים 123–126. הוא שירת כקונסול ממשיך בחודשים פברואר-מאי של שנת 127,
לאחר תום הקונסולאט שלו הוא נתמנה לנציב יהודה, כפי שעולה מכתובת הקדשה של פסל הקיסר שהתגלתה בקיסריה, ומתוארכת כנראה לכבוד ביקור הקיסר בקיסריה בשנת 130. קומתו של פסל אדריאנוס שהתנוסס מעל הכתובת הייתה אפוא גבוהה מקומת אדם.
ניתן אולי לשייך את הפסל של אדריאנוס שמצא אבי יונה לכתובת זו.
עוד מסקנה שניתן להבין מהכתובת הזו, היא שטיונוס רופוס הוא שהיה אחראי ליסוד איליה קפיטולינה – שהיום כבר ידוע לנו שנוסדה לפני המרד – ודבר זה עשוי להיות היסוד לעוינות שהובאה כלפיו במקורות היהודים.
הכתובת הזו, וכן הקדשות לאשתו ובתו שהתגלו בסקיתופוליס, הן העדויות האפיגראפיות הראשונות לתפקידו של טיניאוס רופוס כמושל יהודה.
רופוס כיהן כמושל יהודה משנת 130 ויורשו בתפקיד, יוליוס סוורוס, לא הגיע ליהודה לפני שנת 133, כאשר טיניאוס רופוס כבר כיהן כמושל לפחות שלוש שנים.
למרות שחילופי התפקידים מעידים על כישלון צבאי יש הסבורים שהיה לו חלק גדול בדיכוי היהודים בשלבי המרד הראשונים והכנת הצבא הרומי להתמודדות טובה עם המורדים.
בזמן המרד היה אחראי על הריגת רבבות יהודים ושעבוד אדמות תושבי הארץ היהודים.
אין מידע על הקורות אותו לאחר מרד בר כוכבא.
חוקרי חכמת ישראל מהמאה ה-19 זיהו את טורנוסרופוס המוזכר בדברי חז"ל כקווינטוס טיניאוס רופוס.
יצחק אייזיק הלוי טוען שרק חלק מהאזכורים של "טונוסטרופוס" מתייחסים לקווינטוס טיניאוס רופוס.
הוא מסכים שקווינטוס טיניאוס רופוס הוא המוציא להורג של רבי עקיבא ומצביע על כך שבמסכת סוטה בתלמוד ירושלמי מוזכר שמו בהקשר זה כ"טונוס טרופוס".
לעומת זאת, הוא טוען שקווינטוס טיניאוס רופוס לא יכל להיות זה שחרש את ההיכל כיוון שרבן גמליאל מת הרבה לפני שנכנס לתפקידו ומכיוון שבניית איליה קפיטולינה, היא היפך החרישה.
פרופ' רנון קצוף מפרש את הסיפור במסכת תענית על רדיפת רבן גמליאל כמתייחסת לקווינטוס טיניאוס רופוס עצמו, שמתאבד כדי להציל את רבן גמליאל.
קווין מייקל ראד הוא פוליטיקאי אוסטרלי שכיהן כראש ממשלת אוסטרליה ה-26, בשנים 2007–2010 ובשנית בשנת 2013, מטעם מפלגת הלייבור האוסטרלית.
היה שר החוץ בממשלתה של ג'וליה גילארד בשנים 2010–2012. כמו כן, ראד היה גם יו"ר מפלגת העבודה האוסטרלית וכן חבר הפרלמנט האוסטרלי בין השנים 1998–2013.
ראד נולד ב-1957 בעיירה נמבור (Nambour) שבמדינת קווינסלנד באוסטרליה וגדל בחווה של בקר לחלב ביישוב סמוך.
כמה מאבות-אבותיו הוגלו מאנגליה לאוסטרליה כעונש על עבירות רכוש שונות בשנים הראשונות להתיישבות הבריטית ביבשת, עת שימשה כמושבת עונשין.
אביו, שהיה חוואי, נפטר כאשר מלאו לו 11, והמשפחה פונתה מחוותה וידעה מצוקה.
ראד התחנך בפנימייה קתולית בבריזביין, והצטיין בלימודיו.
הוא המשיך ללימודים גבוהים באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית, וסיים בהצטיינות תואר בלימודי אסיה, תוך התמחות בשפה והיסטוריה סינית.
ראד רכש בלימודיו שליטה במנדרינית.
ב-1981 נישא לתרז ריין, שאותה הכיר מפעילות בארגוני סטודנטים.
לזוג שלושה ילדים, וריין היא אשת עסקים בתחום משאבי אנוש.
ראד הצטרף למפלגת הלייבור כבר בגיל 15, ב-1972. ב-1980 נכנס ראד לשירות במשרד החוץ האוסטרלי, ושירת בשגרירויות בבייג'ינג ובסטוקהולם.
בני הזוג ראד שבו לאוסטרליה ב-1988 וראד החל לעבוד כראש מטהו של ווין גוֹס, מנהיג מפלגת הלייבור בקווינסלנד, שהייתה אז באופוזיציה.
לאחר שהלייבור זכו בבחירות בקווינסלנד ב-1989 המשיך ראד בתפקידו כראש מטהו של גוס, כמושל קווינסלנד, וב-1992 מינה אותו גוס למנהל כללי של משרד הקבינט.
ב-1995 הפסידה מפלגת הלייבור את השלטון בקווינסלנד, וראד עזב לזמן-מה את החיים הציבוריים והועסק כיועץ לענייני סין בתאגיד לראיית חשבון.
ב-1996 התמודד על מקום בבית הנבחרים הפדרלי של אוסטרליה, אך הפסיד.
בניסיון שני, ב-1998, נבחר לבית הנבחרים.
לאחר בחירות 2001, שבהן שוב נוצחה מפלגת הלייבור, קודם ראד לספסלים הקדמיים של האופוזיציה ושימש שר חוץ בממשלת הצללים של הלייבור.
הוא מתח ביקורת על תמיכת הממשלה בפלישה האמריקנית לעיראק, אם כי הדגיש שהוא תומך בברית הקרובה שבין אוסטרליה לארצות הברית.
התנגדותו למלחמה הפכה אותו לאחת הדמויות הבולטות במפלגה, ושמו עלה כמועמד אפשרי לתפקיד מנהיג המפלגה, שבו התחלפו באותן שנים שלושה מנהיגים.
ב-2003 הופקד בידי ראד גם נושא הביטחון הלאומי בממשלת הצללים, וביוני 2005 נעשה גם שר המסחר של ממשלת הצללים.
ראד הציג את מועמדותו להנהגת המפלגה בדצמבר 2006, לאחר שסקרים הראו שהתמיכה הציבורית בו גדולה משמעותית מזו של היושב ראש המכהן, קים ביזלי.
ב-4 בדצמבר ניצח ראד בהתמודדות הפנימית ברוב של 49 מול 39.
מערכת הבחירות באוסטרליה יצאה לדרך ב-14 באוקטובר 2007, ביוזמת ראש הממשלה המכהן (מאז 1996) ג'ון הווארד.
במוקד מערכת הבחירות עמדו נושאי כלכלה, ובפרט מיסוי, ואיכות הסביבה - ובפרט שאלת ההתחממות הגלובלית והתמודדות עמה.
לאורך כל מערכת הבחירות הובילה מפלגת הלייבור בהפרש גדול בסקרים.
בבחירות הכלליות, שנערכו ב-24 בנובמבר 2007, זכתה מפלגת הלייבור בראשותו של ראד לניצחון גדול, עם 43.7 אחוז מכלל הקולות בבחירות לבית הנבחרים, שהקנו לה 83 מתוך 150 מושבים בבית.
ראד הושבע לתפקידו על ידי המושל הכללי של אוסטרליה (המייצג את מלכת בריטניה, ראש המדינה הסמלית) ב-3 בדצמבר.
באותו יום, כצעדו הראשון בתפקיד, חתם על צו המאשרר את פרוטוקול קיוטו.
צעד נוסף שראד ביצע עם תחילת כהונתו היה הבעת ההתנצלות בפני האבוריג'ינים על פרשת "הדור הגנוב" במסגרתה רבבות ילדים אבוריג'ינים נלקחו בכפייה על ידי השלטונות ממשפחותיהם והועברו לבתי יתומים ולמשפחות מאמצות.
עם כינוס הפרלמנט החדש, ב-13 בפברואר 2008 נשא ראד נאום בפרלמנט, במעמד ראשי ממשלות קודמים ונציגים של "הדור הגנוב", בו הוא הביע את התנצלות ממשלת אוסטרליה על יחסה לאבוריג'ינים ועל העוול שבפרשה.
ממשלתו של ראד הצליחה למנוע מאוסטרליה להיכנס למיתון בעת המשבר הכלכלי העולמי ב-2008, וראד זכה לפופולריות רבה בשל כך.
ב-2009 הוא ניסה להעביר חוק להפחתת פליטת גזי החממה באוסטרליה, אולם החוק לא עבר בסנאט, וב-27 באפריל 2010 הוא הודיע שהוא דוחה את החקיקה בנושא בלפחות עד 2013. הוויתור בנושא שהיה כל כך עקרוני לו גרם לאיבוד דרסטי של הפופולריות שלו בציבור.
ב-24 ביוני 2010 איבד ראד את אמון מנהיגי מפלגתו והתפטר מתפקיד ראש הממשלה ויושב ראש מפלגת הלייבור, לאחר שהבין כי יפסיד בבחירות לראשות המפלגה.
ג'וליה גילארד נבחרה פה אחד במקומו והושבעה באותו יום לתפקיד ראש הממשלה.
בכך היה ראד לראש הממשלה הראשון והיחיד עד כה מטעם הלייבור, שלא סיים את הקדנציה הראשונה בתפקיד.
למרות ההדחה ראד לא פרש מהחיים הפוליטיים.
בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-21 באוגוסט הוא התמודד על המושב שלו בפרלמנט ולאחר שהתבקש על ידי מחליפתו גילארד השתתף גם במסע הבחירות הארצי של הלייבור.
אחרי הבחירות שהסתיימו ללא רוב לאף אחת מהמפלגות, השתתף במאמץ לשכנע את חברי הפרלמנט העצמאיים לתמוך בממשלת לייבור.
בממשלה שגילארד הצליחה להקים הוא מונה לשר החוץ.
ב-22 בפברואר 2012 התפטר מתפקידו לאחר חילוקי דעות עם ראש הממשלה.
ב-26 ביוני 2013 חזר להיות ראש ממשלת אוסטרליה לאחר הפסדה בהצבעת אי אמון של ראש הממשלה ג'וליה גילארד.
לאחר פרק זמן קצר מאוד הקדים את הבחירות הכלליות באוסטרליה.
עם תום הבחירות הכלליות וכאשר תוצאות ההצבעה התבררו כתבוסה מוחלטת של מפלגת הלייבור תחת הנהגתו למפלגה הליברלית של טוני אבוט מצאה עצמה מפלגת הלייבור בראשותו באופוזיציה.
ראד הציג עמדות כלכליות מרכזיות, והביע תמיכה ברעיון "הדרך השלישית", התומכת בשוק חופשי, אך לא באופן בלתי-מוגבל, ואינה רואה התערבות ממשלתית בכלכלה כדבר רע בהכרח.
כשר החוץ של ממשלת הצללים, קרא ראד למדיניות חוץ הנשענת על "שלושה עמודים" - היחסים עם האומות המאוחדות, היחסים עם אסיה, והברית עם ארצות הברית.
ראד תמך בהמשך נוכחותם של חיילים אוסטרלים באדמת עיראק, אך לא בהמשך פעילותן של יחידות לוחמות.
הוא תמך גם בהמשך המעורבות הצבאית באפגניסטן.
בנושא הסכסוך הערבי-ישראלי, הביע ראד תמיכה במפת הדרכים, ובמהלך מלחמת לבנון השנייה הביע תמיכה בזכותה של ישראל להגן על עצמה וגינה את התקפות חזבאללה, בניגוד לעמדתם של כמה מחברי מפלגתו, אשר קוממה כנגדה את הקהילה היהודית באוסטרליה.
ראד הוא נוצרי מאמין, שלא הסתיר את השקפותיו הדתיות.
הוא גדל כקתולי, אך לאחר מכן הצטרף לכנסייה האנגליקנית.
לדעתו, יש לאפשר לנציגי כנסייה להשתתף בדיונים ציבוריים בסוגיות פוליטיות שונות, ולתת משקל להשקפה הנוצרית בקבלת החלטות.
בכהונתו הראשונה התנגד ראד לנישואים חד-מיניים, אולם כשחזר לראשות הממשלה שינה את דעתו, והחליט לתמוך בזכותם של זוגות חד-מיניים להנשא.
קווין ג'וזף קמפבל היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
קמפבל נולד ברובע למבת' שבלונדון.
הוא הצטרף לארסנל ב-1986, בעודו תלמיד בבית הספר.
הוא החל לבלוט מעבר למשחקי נוער בזמן שהושאל ללייטון אוריינט ב-1989, והבקיע שם תשעה שערים ב-16 משחקים; מאמן אוריינט פרנק קלארק היה מעוניין להחתימו באופן קבוע, אך נתקל בסירוב של הנהלת ארסנל.
לאחר שפתח את עונת 1989/1990 בצורה לא מוצלחת הוא הושאל מארסנל בפעם השנייה, הפעם ללסטר סיטי.
אולם, בעונה שלאחר מכן (1990/1991) הוא הצליח לזכות במקום קבוע בהרכב של ארסנל, והבקיע שמונה שערים בעשרה משחקים, שסייעו לארסנל לזכות באליפות.
קמפבל המשיך לשחק פעמים רבות בארסנל למרות החתמתו של איאן רייט בספטמבר 1991, אם כי לעיתים הישגיו לא זכו לתשומת לב מספקת בעקבות הישגיו הרבים של רייט.
קמפבל הצליח להבקיע מספר שערים חשובים עבור ארסנל, כגון שערי שוויון בדקה האחרונה מול מילוול ודרבי קאונטי במהלך טורנירי גביע ה-FA וגביע הליגה של עונת 1992/1993. בעונה שלאחר מכן הוא הבקיע 19 שערים (המספר הגבוה ביותר בזמן ששיחק בארסנל) וזכה עם ארסנל בגביע המחזיקות.
באותה עונה השתתף בהפסד למילאן בסופר קאפ האירופי.
רמת המשחק שלו הייתה פחות טובה בעונת 1994/1995, ומעמדו התדרדר עוד יותר בעקבות הגעתם של ג'ון הארטסון ודניס ברגקאמפ.
בסך הכל הוא השתתף ב-224 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם 59 שערים.
בקיץ 1995 הוא הועבר לנוטינגהאם פורסט תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג, ושיחק שם במשך שלוש עונות.
הוא היה חלק מהסגל שלא הצליח למנוע את הירידה לליגת המשנה ב-1997, אך 23 השערים שלו בעונה שלאחר מכן סייעו לפורסט לחזור לפרמייר ליג בניסיון הראשון.
אולם, הוא עזב את פורסט בסיום אותה עונה והצטרף למועדון הטורקי טרבזונספור, שם שיחק במשך זמן קצר בלבד; הוא עזב את המועדון הטורקי לאחר שבעה חודשים בעקבות תקרית גזענית.
מחמט עלי ילמאז, נשיא טרבזונספור, כינה את קמפבל "קניבל חסר צבע" ומתח עליו ביקורת כשאמר "קנינו אותו כמכונת שערים, אך התברר כי הוא מכונת רחיצה".
במרץ 1999 הוא חתם במועדון האנגלי אברטון, שנאבק כנגד ירידה מהפרמייר ליג.
הוא השפיע על מצב המועדון מיד עם הגעתו לאחר שהבקיע תשעה שערים בשמונה משחקים, ולמרות ששיחק שם במשך חודש אחד באותה עונה הוא היה למלך השערים של המועדון.
הוא זכה בתואר "שחקן החודש של הפרמייר ליג" לחודש אפריל לאחר שהבקיע שישה שערים בשלושה משחקים, והיה השחקן המושאל הראשון שזוכה בתואר.
בקיץ 1999 רכשה הנהלת אברטון את כרטיס השחקן שלו תמורת 3 מיליון לירות שטרלינג.
הוא היה מלך השערים של אברטון בשתי העונות שלאחר מכן, שבהן הבקיע 12 ו-9 שערים בהתאמה.
בעונת 2001/2002 הוא הבקיע ארבעה שערים בלבד, אך בעונה שלאחר מכן הבקיע עשרה שערים והיה פעם נוספת למלך השערים של אברטון.
הייתה זו עונתו האחרונה כשחקן קבוע בהרכב של אברטון, כיוון שלאחר מכן נאלץ להתמודד עם מספר פציעות ועם פריחתם של חלוצים אחרים, כגון ויין רוני.
בזמן ששיחק באברטון הוא ערך את הופעתו ה-500 בכדורגל האנגלי במשחק מול ארסנל.
קמפבל עזב את אברטון בינואר 2005 והצטרף בהעברה חופשית למועדון וסט ברומיץ' אלביון, שנאבק כנגד הירידה מהפרמייר ליג.
זמן קצר לאחר הגעתו הוא התמנה לקפטן המועדון, והוביל אותו להישארות בליגה.
הייתה זו הפעם הראשונה שבה המועדון שהיה במקום האחרון בחג המולד לא ירד ליגה.
בעונה שלאחר מכן הוא הגיע לשתי אבני דרך בקריירה שלו - 450 משחקים בפוטבול ליג/פרמייר ליג ו-600 משחקים בכל הקריירה.
קמפבל שוחרר מאלביון במאי 2006 לאחר הירידה לליגת המשנה.
הוא חתם בקארדיף סיטי בהעברה חופשית ב-2 באוגוסט 2006. הוא הבקיע את שערו היחיד במשחק טורניר גביע התאחדות הכדורגל הוולשית ב-13 בפברואר 2007, אך שוחרר מהמועדון במאי 2007 ולאחר מכן פרש כליל מכדורגל ועבר לעולם העסקים.
הוא השתתף במשחק אחד של נבחרת אנגליה עד גיל 21, ובארבעה משחקים של נבחרת אנגליה ב'.
בשנת 2003 הכריז קמפבל כי הוא השקיע בחברת תקליטים בשם "2 Wikid", הנמצאת בבעלותו, וכי האמן הראשון שהוחתם בחברה הוא הראפר מארק מוריסון.
בדצמבר 2004, בזמן שמוריסון עדיין היה חתום ב-"2 Wikid", נאלץ קמפבל להוציא צו מניעה כנגד החברה היריבה Jet Star על מנת למנוע ממנה להוציא לאור את האלבום Innocent Man של מוריסון.
צו המניעה בוטל תוך זמן קצר, והאלבום עצמו יצא ב-1 במאי 2005.
קמפבל היה בעלים-שותף של חברת אבטחה בשם "T1 Protection", שהעסיקה שומרי ראש לידוענים ששהו בחו"ל.
בשנת 2008 הופיע קמפבל בסדרה "Where are They Now?" של סקיי ספורטס.
כמו כן, הוא עבד בערוץ הטלוויזיה האסייתי "TEN Sports", שם הוא שימש פרשן במשחקי הפרמייר ליג וליגת האלופות.
קווין ריצ'רדסון הוא כדורגלן עבר אנגלי.
ריצ'רדסון נולד בניוקאסל, והחל את הקריירה שלו כשחקן נוער במונטגיו ובנורת' פרנהאם בויז.
הוא הצטרף לקבוצת הנוער של אברטון ב-1978, וחתם על חוזה המקצוען ב-1980. הוא היה קשר בעל יכולת תיקול גבוהה ויכולת לשחק במגוון עמדות קישור, אך לרוב נאלץ להיות המחליף של שחקנים כגון פול ברייסוול, פיטר ריד וקווין שידיי.
בין המשחקים שבהם הוא כן שיחק היה גמר גביע ה-FA של 1984, ובאותה שנה זכה גם במגן הצדקה.
בשנה שלאחר מכן (1985) הוא זכה בגביע המחזיקות ובמדליה המוענקת לשחקני המועדון שזכה באליפות.
בסך הכל הוא השתתף ב-113 משחקים במדי אברטון, והבקיע בהם 16 שערים.
בתחילת עונת 1986/1987 הוא עבר לווטפורד, ושיחק שם במשך עונה אחת לפני שעבר לארסנל תמורת 200,000 לירות שטרלינג.
ריצ'רדסון החליף את הקשר השמאלי גרהאם ריקס, אך בעונת 1988/1989 (שבה זכה באליפות עם ארסנל) עבר לעמדת הקשר הימני על מנת להחליף את פול דייוויס הפצוע.
בעונה שלאחר מכן הוא כבר שיחק בקביעות בארסנל: אולם, הוא לא הסתדר היטב עם המאמן ג'ורג' גרהאם, ובקיץ 1990 הועבר לריאל סוסיאדד תמורת 750,000 לירות שטרלינג.
הוא השתתף ב-121 משחקים במדי ארסנל, והבקיע בהם שמונה שערים.
הוא לא זכה להצלחה רבה בזמן הקצר שבו היה בריאל.
הוא חזר לאנגליה בקיץ 1991, חתם באסטון וילה של המאמן רון אטקינסון תמורת 450,000 לירות שטרלינג, והשתתף ברוב המשחקים בעונתו הראשונה שם.
ריצ'רדסון זכה לענוד את סרט הקפטן של אסטון וילה, והוביל את המועדון למקום השני בעונה הראשונה בתולדות הפרמייר ליג, ולניצחון על מנצ'סטר יונייטד בגמר גביע הליגה של 1994. בזמן שהיה בווילה הוא השתתף במשחקו היחיד בנבחרת אנגליה, שהיה בניצחון 5 - 0 במשחק הידידות מול נבחרת יוון ב-17 במאי 1994.
ב-1995 הצטרף ריצ'רדסון לאטקינסון בקובנטרי סיטי, ושיחק שם במשך שנתיים וחצי שבמהלכן המועדון נאבק כנגד ירידה מהליגה.
הוא עזב את קובנטרי בספטמבר 1997, ושיחק בסאות'המפטון, בארנסלי ובלקפול.
הוא פרש ממשחק פעיל ב-2000, כאשר במשחקו האחרון בבלקפול נקבע כי המועדון יירד לליגה השלישית.
לאחר פרישתו הוא עסק באימון, והתמנה לתפקיד מאמן הנוער בסנדרלנד.
בשנת 2001 הוא התמנה לתפקיד העוזר של קרלטון פאלמר בסטוקפורט קאונטי.
ב-2004 הוא חזר לסנדרנלנד בתפקיד מאמן קבוצת המילואים, והתמנה לתפקיד המאמן המשני של הסגל הבכיר בעקבות רכישת המועדון על ידי קונסורציום בראשותו של ניאל קווין.
המאמן הראשי החדש רוי קין השאיר את ריצ'רדסון בתפקיד זה, אך מאוחר יותר החליף אותו בניל ביילי ששיחק עמו (קין) במנצ'סטר יונייטד.
לאחר מכן הוא החל לעבוד באקדמיית הנוער של ניוקאסל יונייטד.
קווינטוס טרנטיוס קוּלֶאוֹ (לטינית: Quintus Terentius Culleo) היה מגיסטראט רומאי, בן למשפחה פלבאית, שעיקר פעילותו בעשורים הראשונים של המאה ה-2 לפנה"ס.
קולאו לחם במלחמה הפונית השנייה (218-201 לפנה"ס) ובמהלכה נפל בשבי הקרתגים.
נסיבות האירוע אינן ידועות, והוא השתחרר משביו רק בסיומה של המלחמה, כחלק מתנאי השלום שכפה סקיפיו אפריקנוס על הקרתגים המנוצחים.
את הוקרתו למצילו הביע קולאו בדרך מיוחדת.
הוא צעד בטריומפוס של סקיפיו אחר מרכבתו כשלראשו פּילֶאוּס – "מצנפת החירות", אותו כובע לֶבֶד מחודד שחבשו עבדים משוחררים ביום בו הוענקה להם חירותם.
קולאו הוסיף לחלוק כבוד רב לסקיפיו לא רק בחייו אלא גם אחרי מותו.
בהלווייתו הלך לפני המיטה חבוש אותו פילאוס, וליד קברו בפּוֹרְטָה קָאפֶּנָה חילק למלווים האבלים מוּלְסוּם, יין מומתק בדבש.
ב-195 לפנה"ס היה קולאו אחד משלושה לגאטים (שליחים דיפלומטיים) שיצאו בשליחות הסנאט אל קרתגו.
משימתם הייתה לבדוק אם נכונות טענות יריביו הפוליטיים של חניבעל, כי רקם קשר עם המלך אנטיוכוס לצאת במלחמה נוספת נגד רומא.
ב-187 לפנה"ס נבחר קולאו לפראיטור פרגרינוס (praetor peregrinus), המגיסטראט שפיקח על ענייני המשפט שבין אזרחים רומיים לשאר תושבי איטליה שהיו בעלי ברית לרומא.
באותה שנה בחר הסנאט בקולאו לחקור האשמות לשחיתות שהעלו יריביהם הפוליטיים של הסקיפיונים, ובראשם קאטו הזקן, נגד סקיפיו אפריקנוס ונגד אחיו לוקיוס קורנליוס.
ב-185 לפנה"ס הציג קולאו את מועמדותו לקונסולאט, אך נכשל.
ב-171 לפנה"ס שוב יצא קולאו בשליחות דיפלומטית לאפריקה.
הוא נשלח עם שני לגאטים נוספים אל מסיניסה ואל קרתגו, כדי לגייס פרשים נומידים ופילים לניהול המלחמה נגד פרסאוס, מלך מוקדון.
קווינטוס טיטוריוס סבינוס , לגאטוס בשירות יוליוס קיסר במהלך מלחמת גאליה.
הוא נזכר לראשונה במערכה שניהל קיסר כנגד שבט רמי בשנת 57 לפנה"ס.
בשנת 56 לפנה"ס נשלח בידי קיסר עם שלושה לגיונות להילחם נגד שבטים גאלים בצפון מערב גאליה, וניצח אותם ניצחון מזהיר.
בשנת 54 לפנה"ס הוצב עם לוקיוס אאורונקוליוס קוטה בשטחי האבורונים בלוויית לגיון אחד וחמש קוהורטות.
צבא זה הושמד בקרב אטואטוקה.
קווין דילאני קליין הוא שחקן קולנוע ותיאטרון אמריקאי ממוצא יהודי.
רק בגיל 35 החל בקריירה קולנועית (בסרט "בחירתה של סופי").
קליין הוא זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על תפקידו בסרט "דג ושמו וונדה" (1988), כמו גם שלושה פרסי טוני ופרס אובי.
קליין נולד בסנט לואיס שבמיזורי, לאב יהודי (אברהם קליין) ולאם קתולית, הוא גדל וחונך כקתולי עם שני אחיו ואחותו.
סיים את לימודיו בבית הספר הקתולי בסנט לואיס ב-1965. לאחר מכן למד באוניברסיטת אינדיאנה בלומינגטון בעיירה בלומינגטון, אינדיאנה, ושאף להיות פסנתרן.
במהלך לימודיו לתואר ראשון, התאהב במורה למשחק של האוניברסיטה ובחר לשנות את מקצועו לשחקן.
ב-1970 סיים את לימודיו בהצלחה.
באותה שנה קיבל קליין מלגה על לימודיו בחוג דרמה בבית הספר ג'וליארד בניו יורק.
קליין הקים את חברת התיאטרון "חברת השחקנים", תחת חסותו של השחקן זוכה פרס האוסקר ג'ון האוסמן.
החברה הופיעה ברחבי ארצות הברית והציגה מופעים מתוך מחזות של שייקספיר, מחזות קלאסיים נוספים וכן מופעי שירה.
החברה היוותה את אחת מקבוצות התיאטרון הרווחיות ביותר בהיסטוריית התיאטרון האמריקאית.
ב-1976 עזב קליין את חברת התיאטרון ועבר להשתקע בניו יורק, הוא השתתף באופרת הסבון "חיפוש אחר המחר".
קליין חזר לבימת התיאטרון ב-1978 והשתתף בתפקיד הקטן בהצגה "ברוס גרנית".
כן השתתף בהצגה "על המאה ה-20", הופעה אשר זיכתה את קליין בפרס הטוני.
ב-1981 הופיע קליין בפסטיבל שייקספיר בניו יורק בהצגה "שודדי פנזסנס", הופעה אשר זיכתה אותו בפרס טוני השני שלו.
ב-2017 זכה בפרס טוני לשחקן הראשי הטוב ביותר ובפרס דרמה דסק על תפקידו במחזה "Present Laughter".
ב-1982 קיבל קליין את תפקידו הקולנועי הראשון, בסרט של אלן ג'יי פקולה "בחירתה של סופי", והיה קליין מועמד לפרס גלובוס הזהב.
ב-1983 שיחק קליין בגרסת הסרט של ההצגה "שודדי פנזסנס", כמו כן שיחק באותה שנה בסרט "החברים של אלכס".
ב-1988 שיחק בסרט הקומדיה של הבמאי צ'ארלס קריצ'טון "דג ושמו וונדה"; תפקיד זה זיכה את קליין במועמדות בפרס גלובוס הזהב ובזכייה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
על תפקידו בסרט "בועות של אהבה" מ-1991 היה קליין מועמד בפעם שלישית לפרס גלובוס הזהב.
באותה שנה שיחק גם בסרט "גרנד קניון".
ב-1993 שיחק ב"דייב", והיה מועמד על תפקידו בפעם רביעית לפרס גלובוס הזהב.
ב-1995 שיחק בסרט הקומי "נשיקה צרפתית".
בסרט האנימציה "הגיבן מנוטרדאם" מ-1996 דיבב קליין את דמותו של קפטן פיבוס.
ב-1997 שיחק קליין בסרט הדרמה של הבמאי אנג לי "סופת קרח".
באותה שנה הופיע בסרט "בפנים ובחוץ", והיה מועמד לגלובוס הזהב על תפקידו.
קליין הופיע במערבון הקומי "פרוע על המערב" ב-1999, וב-2001 שיחק בסרט הדרמה "החיים כבית".
ב-2004 היה קליין מועמד שוב לפרס גלובוס הזהב, על תפקידו בסרט "יום ולילה".
ב-2006 שיחק בסרט הקומדיה "הפנתר הוורוד".
באותה שנה השתתף גם בסרט "כטוב בעיניכם".
ב-2010 שיחק בסרטו של רוברט רדפורד "הקנוניה", אודות ההתנקשות באברהם לינקולן, ושיחק בסרט "הגבר הנוסף".
ב-2011 שיחק בסרט "קשר לא מחייב" בכיכובם של נטלי פורטמן ואשטון קוצ'ר.
ב-2013 כיכב בסרט "סוף סוף וגאס" לצידם של רוברט דה נירו, מורגן פרימן ואחרים.
ב-2014 שיחק בסרט "דירה בפריז".
ב-2015 השתתף בסרט "ריקי והפלאש" לצדה של מריל סטריפ.
בשנת 2017 שיחק בסרט הפנטזיה "היפה והחיה" לצד אמה ווטסון, לוק אוונס ויואן מקגרגור.
הסרט המבוסס על סרט האנימציה של חברת וולט דיסני "היפה והחיה" מ-1991. ושיחק לצד מרי סטינבורגן בסרט הדרמה "Dean" בבימויו של דימיטרי מרטין.
בדצמבר 2021 לוהק לצד קייט בלאנשט וסשה ברון כהן לגלם את אחת הדמויות הראשיות בסדרה Disclaimer "כתב ויתור" של אלפונסו קוארון באפל TV פלוס; הסדרה מבוססת על ספר באותו שם מאת רנה נייט.
בשנת 2022 כיכב לצדה של סיגורני ויבר בסרט הדרמה-קומי "הבית הטוב" המבוסס על הרומן באותו שם מאת אן לירי.
קליין נשוי לשחקנית הקולנוע האמריקאית-יהודייה פיבי קייטס.
השניים מתגוררים בניו יורק ולהם שתי בנות.
אחת מהן היא הזמרת גרטה קליין, הידועה בשם הבמה "פרנקי קוסמוס".
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גלובוס הזהב2025השחקן הטוב ביותר במיני-סדרה, סדרת אנתולוגיה או סרט טלוויזיהכתב ויתור
קווין סקוט ריצ'רדסון הוא זמר אמריקאי, הידוע בעיקר בגלל חלקו בלהקת הבנים "בקסטריט בויז".
ריצ'רדסון נולד בלקסינגטון, קנטקי שבארצות הברית.
בצעירותו עבר לפלורידה כדי לנסות את מזלו בעולם הבידור.
ריצ'רדסון עבד כדוגמן ושחקן, והופיע במופעים שונים בדיסניוורלד.
ב-1993 הצטרף ללהקת בקסטריט בויז, אליה צירף את בן דודו, בריאן ליטרל.
ביוני 2006 עזב את הלהקה, כדי לנסות תחומים אחרים.
ריצ'רדסון נשוי לקריסטין וויליטס, אותה הכיר במהלך עבודתו בדיסניוורלד, ולשניים בן, מייסון, שנולד ב-2007.
באפריל 2012 חזר ריצ'רדסון לבקסטריט בויז.
ב-2013 הוציא עם חבריו לבקסטריט בויז את האלבום השמיני שלהם In A World Like This.
בנוסף לפעילותו המוזיקלית, ריצ'רדסון עוסק גם בפעילויות צדקה ובמודעות סביבתית, והוא ידוע כתומך בארגונים לשמירה על הסביבה.
קווינטוס טוליוס קיקרו היה אחיו הצעיר של המדינאי והנואם הידוע מרקוס טוליוס קיקרו.
אביו של קווינטוס קיקרו שלח את בניו להתחנך ברומא, באתונה וככל הנראה גם ברודוס בין 79 ל-77 לפנה"ס.
קווינטוס קיקרו נשא לאשה את פומפוניה, אחותו של טיטוס פומפוניוס אטיקוס, ב-70 לפנה"ס.
הנישואים לא עלו יפה, ובני הזוג התגרשו ב-45 לפנה"ס, אחרי שנולד להם בן שנקרא על שם אביו.
קווינטוס קיקרו נבחר לאיידיל בשנת 66 לפנה"ס ולפראיטור בשנת 62 לפנה"ס.
לאחר מכן כיהן כפרו-פראיטור בתפקיד נציב באסיה בין 61 ל-59 לפנה"ס.
בעת מלחמת גאליה שירת בדרגת לגאטוס בצבאו של יוליוס קיסר.
הוא לא בלט בכישוריו הצבאים, אך הפגין אומץ לב ותושיה כשהנרווים הטילו מצור על המחנה המבוצר שלו בחורף שנת 54 לפנה"ס.
בעת מלחמת האזרחים תמך באופטימאטים וקיבל חנינה מידיו של קיסר לאחר מכן.
בשנת 43 לפנה"ס עלה לשלטון הטריומווירט השני, שחתר לנקמה במתנגדיו הפוליטיים ולחיסולם.
ברשימת הפרוסקריפציות של הטריומווירט – מנודים שרכושם וחייהם הותרו – נכללו מרקוס וקווינטוס קיקרו.
שני האחים החליטו להימלט למזרח, שם יחברו לברוטוס, שבאותו זמן ביסס את שלטונו במוקדון.
אולם לפני שהצליח להימלט מאיטליה נבגד קווינטוס קיקרו על ידי משרתיו, שהסגירו אותו ואת בנו והביאו לרציחתם.
קווינטוס ולריוס אורקה היה פראיטור רומי, מושל הפרובינקיה של אפריקה ולגאט תחת פיקודו של יוליוס קיסר במלחמתו נגד פומפיוס וסיעת האופטימאטים.
המקורות העיקריים אודותיו הם המכתבים ששלח אליו קיקרו וספרו של יוליוס קיסר "מלחמת האזרחים".
רוב החוקרים סבורים, כי אביו של אורקה הוא קווינטוס ולריוס סוראנוס, מתומכיו של גאיוס מריוס, אשר הוצא להורג במהלך הפרוסקריפציות של סולה ב-82 לפנה"ס באשמה כי הפר איסור דתי וגילה ברבים את שמה הסודי של רומא.
מוצא משפחתו מן המוניקיפיום של סורה בלאטיום, לא הרחק מארפינום, עיר הולדתו של קיקרו.
הלה מחשיב את בני משפחת ולריוס סוראנוס כידידיו ושכניו.
על ראשית הקריירה הפוליטית והצבאית של אורקה לא ידוע כמעט דבר.
ב-57 לפנה"ס, בהיותו פראיטור, היה מראשי התומכים בהחזרת קיקרו מגלותו, וב-56 לפנה"ס, בעת שכיהן כמושל הפרובינקיה אפריקה, קיבל ממנו שני מכתבי המלצה.
יחסי אורקה וקיקרו היו קרובים מאוד, והשניים השתמשו בסימן מיוחד כדי לציין שמכתביהם זה לזה אותנטיים ואינם מזויפים.
מאז ובמשך שנים אחדות שותקים המקורות אודותיו.
משך כהונתו כמושל אינו ידוע; המושל הבא הידוע לנו הוא פובליוס אטיוס וארוס, שהגיע אל הפרובינקיה בשנת 52 ואולי עוד קודם לכן.
מכאן ניתן להסיק, אם כי לא בוודאות, שהוא היה בין אלה שנכחו באפריל 56 לפנה"ס בוועידת לוקה בין יוליוס קיסר, פומפיוס מגנוס ומרקוס ליקיניוס קראסוס, בה חוזקה הברית הפוליטית ביניהם הקרויה הטריומווירט הראשון.
באותה ועידה סיכמו השלושה כי פומפיוס וקראסוס יציגו את מועמדותם לקונסולאט בפעם השנייה וכי כהונת קיסר כמושל הפרובינקיה גאליה תוארך בחמש שנים נוספות.
אורקה שב ומופיע במקורות ההיסטוריים כאחד מן הלגאטים של יוליוס קיסר במהלך מלחמת האזרחים הקרויה על שמו.
בתחילת 49 לפנה"ס הוטל עליו לצאת בראש לגיון אחד אל סרדיניה ולהשתלט עליה.
קיסר כותב בספרו, כי כאשר נודע לתושבי קרליס, בירת האי, כי אורקה נשלח להכניעם, גירשו מיוזמתם את המושל מרקוס אורליוס קוטה, מאנשיו של פומפיוס, עוד לפני שיצא אורקה מאיטליה, וקוטה עצמו נמלט אל אפריקה.
ההיסטוריון היווני אפיאנוס סבור כי לסרדיניה נודעה חשיבות אסטרטגית בסכסוך הפוליטי-צבאי בין קיסר לפומפיוס בשל היותה מקור אספקת תבואה חשוב לאיטליה.
לדברי דיו קסיוס נכבשה סרדיניה על ידי אורקה וחייליו של קיסר ללא כל התנגדות.
ב-46 לפנה"ס, אחרי שנבחר קיסר לדיקטטור, הוטל על אורקה התפקיד להחרים אדמות בשטחים הסובבים את וולאטראי (Volaterrae) שבאטרוריה, אותן הועיד קיסר לחייליו הוותיקים כגמול על שירותם.
ידיעותינו אודות חלוקת האדמות אינן שלמות ואיננו יודעים עד כמה הצליח אורקה במשימתו.
במלחמת האזרחים הקודמת, בין מריוס וסולה, הייתה וולאטראי בצדו של מריוס, אשר תמך בהענקת זכויות רחבות יותר לבעלות בריתה של רומא בהשוואה לסולה השמרני.
אנשיו של סולה הטילו מצור על העיר בשנת 80 לפנה"ס, היא נכנעה להם ובעקבות התבוסה איבדה חלק מזכויותיה ואדמותיה.
מאורע זה חתם את התקופה האטרוסקית בתולדות עיר־המדינה, אך עד 63 לפנה"ס לא חולקו האדמות שהוחרמו ממנה קודם.
קיקרו הצליח למנוע את הצעת החוק לחלוקת האדמות ושב ובלם הצעה נוספת בשנת 60 לפנה"ס.
העניין נותר ללא הכרעה משך חמש־עשרה שנים נוספות עד החלטת קיסר ב-45 לפנה"ס להקים על אדמות אלה קולוניה.
אומנם השתמרה לימינו כתובת המעידה כי לוולטאראי היה מעמד חוקי של קולוניה בתחילת תקופת הפרינקיפאט, אך השרידים הארכאולוגיים המרמזים כי חיילים משוחררים אכן קיבלו חלקות והתיישבו במקום מעטים מאוד.
אחת הסברות היא כי תושבי וולאטראי שנשאו ונתנו עם אורקה ניצלו קשרי משפחה וידידות שראשיתם עוד בימי אביו של אורקה וחברו קיקרו, וכך הצליחו להקטין את רוע הגזירה.
איימון קווין רוש היה אדריכל אמריקאי-אירי זוכה פרס פריצקר.
תכנן יותר מ-200 פרויקטים, שנבנו בארצות הברית ומחוץ לה.
פרויקטים אלה כוללים שמונה מוזיאונים, 38 מטי חברות, שבעה מתקני מחקר, מרכזים לאמנויות במה, תיאטרון ומבני קמפוס לשש אוניברסיטאות.
בשנת 1967 הוא יצר את תוכנית האב למוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ומאז תכנן אגפים חדשים למוזיאון.
היה חבר במכון האדריכלים האמריקאי.
רוש קיבל את פרס פריצקר בשנת 1982, את מדליית פרס הזהב מהאקדמיה לאמנות ולספרות האמריקנית בשנת 1990, ואת מדליית הזהב של AIA בשנת 1993.
בשנת 2012, רוש נכנס להיכל התהילה של המגזין אייריש אמריקה (Irish America).
רוש נולד בדבלין, אבל גדל במיטשלסטון, מחוז קורק.
הוא בוגר טריניטי קולג' בשנת 1945. לאחר מכן הוא עבד עם מייקל סקוט בשנים 46–1945. מהקיץ לסתיו של שנת 1946, הוא עבד עם מקסוול פריי בלונדון.
בשנת 1947 הוא הגיש בקשה ללימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד, ייל, ובמכון הטכנולוגי של אילינוי והתקבל בכל שלושת המוסדות, ועזב את אירלנד בשנת 1948 כדי ללמוד תחת לודוויג מיס ואן דר רוהה במכון טכנולוגי של אילינוי.
בשנת 1949, הוא עבד במשרד התכנון של מטה האומות המאוחדות בעיר ניו יורק.
בשנת 1950, הוא הצטרף למשרד של אירו סארינן.
בשנת 1954, הוא הפך לעוזר הראשי של סארינן וסייע לו בכל הפרויקטים מאז ועד מותו של סארינן בספטמבר 1961. רוש סיים 12 פרויקטים גדולים לא גמורים אצלו, הכוללים חלקים מעבודותיו הידועות ביותר של סארינן, כמו: קשת השער, מרכז TWA בנמל התעופה הבינלאומי ג'ון פ.
קנדי בניו יורק, נמל התעופה הבינלאומי דאלס מחוץ לוושינגטון די.
סי., והמטה CBS Corporation בניו יורק.
בשנת 1966, רוש וג'ון דינקלו הקימו משרד משלהם עם השלמת הפרויקטים של סארינן.
נפטר בקונטיקט ב-1 במרץ 2019.
קווינולין צהוב הוא צבע מאכל צהוב.
קווינולין צהוב משמש כצבע מאכל צהוב ירקרק במדינות מסוימות, ומסומן באמצעות מספר E באירופה כ-E104. באיחוד האירופי ואוסטרליה מותר להשתמש בו במשקאות ומאכלים כמו רטבים, וקישוטי מאכלים.
בארצות הברית וקנדה הוא נאסר לשימוש במאכלים, אך נמצא בשימוש ברפואה וקוסמטיקה.
קווינולין צהוב לא נקשר להשפעות ארוכות טווח או לסרטן ולא נמצא ראיות שהוא משפיע על מערכת הרבייה או קצב ההתפתחות.
אך הוא חשוד כגורם להיפראקטיביות.
קווינטון פורצ'ן הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק בעמדות הקשר והמגן השמאלי.
פורצ'ן נולד בדרום אפריקה וייצג את נבחרת דרום אפריקה בקרוב לחמישים הופעות, בין היתר בשני טורנירי מונדיאל.
עם זאת, הוא שיחק באירופה לאורך כל הקריירה המקצועית שלו, לאחר שהחל את דרכו בקבוצת הנוער של טוטנהאם הוטספור כשהיה בן 14. במהלך הקריירה שיחק פורצ'ן גם בספרד, איטליה ובלגיה, אך הקבוצה בה שיחק לאורך רוב הקריירה היא מנצ'סטר יונייטד, עמה זכה בין היתר בשלוש אליפויות אנגליה ובגביע אחד.
פורצ'ן, יליד קייפטאון, הגיע לאקדמיית הנוער של טוטנהאם הוטספור באנגליה ב-1991, כשהיה בן 14 בלבד.
הוא בילה ארבע שנים בקבוצות הנוער של המועדון, תוך שהשלים את לימודיו, אך כשהגיע לגיל בוגרים התקשה להשיג אישור עבודה, אשר הכרחי עבור שחקן הרוצה לשחק בפרמייר ליג.
עקב בעיות אלו פורצ'ן לא ערך ולו הופעת ליגה אחת בקבוצה הבוגרת של טוטנהאם.
בהיעדר רישיון עבודה, עבר פורצ'ן לספרד והצטרף למיורקה מליגת המשנה.
פורצ'ן, אז בן 18 בלבד, השתלב כשחקן מחליף בקבוצה, וערך במדיה 12 הופעות בלבד, מתוכן שמונה בליגה.