tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באונטריו, קנדה החוק לזכויות האדם אוסר על אפליה בגלל גובה.
עיריית ויקטוריה שבאוסטרליה אוסרת גם היא על אפליה על בסיס מאפיינים פיזיים על פי החוק לשוויון הזדמנויות משנת 1995.
אפליה כלכלית היא אפליה המבוססת על מרכיבים כלכליים.
רכיבים אלו יכולים לכלול זמינות הצעות עבודה, שכר, זמינות ומחיר של מוצרים ושירותים וכמות ההון להשקעה המוצע לקבוצות מיעוטים לצורכי השקעה בעסקיהם.
אפליות מרכזיות אפשריות הן כלפי עובדים, צרכנים ועסקים בשליטת בני-מיעוטים.
אפליה כלכלית אינה זהה לאפליית מחירים, בה משתמשים המונופולים (ובמידה פחותה יותר, האוליגופולים ומתחרים מונופוליסטים) כדי לחייב צרכנים שונים במחירים שונים בהתבסס על "נכונותם לשלם" .
יש טווח השערות נרחב באשר לסיבות השורשיות לאפליה כלכלית.
אפליה כלכלית שונה מרוב סוגי האפליות בכך שרק חלק קטן ממנה נובע מגזענות והרוב נובע מ"הבנה צינית שבני מיעוטים לרוב אינם הצרכנים הטובים ביותר שלך".
יש שלוש סיבות מרכזיות ועיקריות המוסכמות על רוב בעלי התאוריות הכלכליות כעומדות בבסיס האפליה:
גזענות, אפליה מינית, גילנות וחוסר אהדה כלפי דת, אתניות או לאום של האחר היו מאז ומעולם רכיבים באפליה הכלכלית, כמו בשאר סוגי האפליות.
נטען כי רוב האפליות בארצות הברית ואירופה הן על בסיס גזע ורדיפות אתניות.
ברוב העולם, לנשים ניתנים תפקידים פחותים משל גברים, הן מקבלות שכר נמוך יותר והזדמנויות מוגבלות בבעלות על אדמות ובתמריצים כלכליים להקמת ובעלות על עסקים.
קיימת עלות אלטרנטיבית מסוימת בקיום יחסים עסקיים עם קבוצות מיעוט מסוימות, בייחוד באומות משוסעות או אומות בהן נוהגים באפליה בסלחנות.
בחברות אסלאמיות קיצוניות, חלק מחסידי חוקת השריעה סבורים כי זה לא נאות שאישה תעבוד.
חברות שמעסיקות נשים עלולות להפסיד עסקים עם גברים שמרגישים פגועים ממדיניות זו, או לסבול חרמות ואפילו אלימות ונדליסטית מקיצוניים.
סיבה נפוצה נוספת הנכללת בסוג אפליה זה, היא כאשר העובד או הצרכן אינם כדאיים מבחינת עלות-תועלת.
לדוגמה, חנויות מזון בארצות הברית לעיתים אינן שומרות במלאי אוכל אתני למרות ביקוש שקיים בעניין, מאחר שלדעתן העלויות הכרוכות בכך כבדות מדי לעומת התקבול.
כלומר, רווח נמוך מדי לעומת טרחה רבה מדי, לדעת אותם כלכלנים.
בנוסף, דיון ציבורי בסוגיות חשובות עלול לעכב קיום יחסים עסקיים לדוגמה הדיון בהגירה בלתי חוקית בישראל ובארצות הברית גורם לחוסר רצון להעסקת אותם מהגרים, בהתבסס על הסבירות הגבוהה שהמעסיק ייקנס ויתבע לדין על העסקת עובדים זרים בלתי-חוקיים.
לעיתים קבוצות מיעוט באוכלוסייה מופלות כי זה בלתי יעיל כלכלית לערוך תכנון מכוון של הקצאה הוגנת.
לדוגמה, בארצות בהן המיעוטים מהווים אחוז קטן מהאוכלוסייה, או בעלי שיעור השכלה נמוך משל האוכלוסייה הכללית, הניסיונות להעסקה מקבוצת המיעוט הם נדירים (למשל, שיעורי ימי העיון וההעסקה-המודרכת אשר החברות מפרסמות יהיו נמוכים בקרב קבוצות המיעוט, אם יתקיימו בכלל).
קיימות כמה צורות בהן מתבטאת אפליה כלכלית.
הצורות הנפוצות הן בתנאי שכר שונים וקבלת עובדים על פי אמות מידה שונות.
עם זאת, קיימת אפליה גם כלפי קבוצות צרכנים או קבוצות מיעוט בעסקים, כאשר בבסיס אפליה זו עומדות לרוב סיבות אתניות, לאומיות או דתיות.
בישראל, מקובל כי האפליה הכלכלית המשמעותית ביותר ננקטת כלפי המגזרים החרדי והערבי וכן כלפי קבוצות עדתיות ספציפיות במגזר היהודי, מזרחיים ואתיופים.
אפליית שכר - אפליית שכר היא מצב בו עובדים שונים יקבלו שכר שונה עבור אותה עבודה או עבודה דומה.
רוב אפליות השכר אינן מתפרסמות ברבים כיוון שהן נוטות להתרחש בעבודות בעלי שכר מינימום או שכר נמוך, וקבוצת המיעוט נגדה ננקטת האפליה לא מרגישה מחוזקת מספיק על מנת להתלונן.
בעולם, מחקר הראה שמוסלמים הרוויחו בממוצע 25% פחות מהשכר של עובדים לבנים בצרפת, גרמניה ואנגליה.
בארצות הברית, קבוצות מיעוט הכוללות גברים ונשים אפרו-אמריקאיים, נשים וגברים היספאניים ונשים לבנות מרוויחים פחות מאשר גברים לבנים היו מרוויחים באותה עבודה בדיוק.
אפליית העסקה - לרוב אפליה בהעסקה היא העדפה של המעסיק להעסיק גבר במקום אישה או אדם לבן במקום בן-מיעוטים.
בעוד שסוג אפליה זה הוא הניתן ביותר לאבחנה, הוא גם לרוב סוג האפליה הכי פחות נפוץ.
חוקים נוקשים למניעת אפליה במקום העבודה הפכו אפליה זו לקשה ליישום עבור המעסיקים.
עם זאת, זה המצב עבור חברות או גופים גדולים וציבוריים.
שיעור התעסוקה אצל חרדים נמוך מאשר זה של האוכלוסייה הכללית בצורה משמעותית.
בפני המגזר החרדי עומדים חסמים הקשורים בתפיסת עולם, אפשרויות העסקה וכדאיות יציאה לעבודה.
כתוצאה, חרדים רבים עובדים במשרות חלקיות, בשכר נמוך או לא עובדים כלל.
כמו כן קיים הבדל משמעותי בין המגדרים: בעוד שאצל הנשים החרדיות שיעור היציאה לעבודה בשנת 2004 היה נמוך בכתשעה אחוזים מהשיעור באוכלוסייה הכללית, ההבדל בין גברים חרדים ללא-חרדים עמד על יותר מ-30%.
בשנת 2016 דו"ח של ניצה (קלינר) קסיר ממחלקת המחקר של בנק ישראל השווה בין נתונים על שוק העבודה בארץ ובמדינות OECD.
באותה שנה שיעור התעסוקה של גברים בגילאי העבודה העיקריים היה גבוה מהממוצע של המדינות המערביות אך השיעור בקרב הגברים הערבים ושל החרדים היה נמוך בהרבה.
גם שיעור התעסוקה של הנשים היה גבוה ובהרבה מהשיעור במדינות המערביות, אך בולט שיעור תעסוקה נמוך במיוחד, קצת מעל 30 אחוזים, בקרב הנשים הערביות.
בשנים האחרונות נעשים ניסיונות מכוונים מצד ממשלת ישראל על מנת להגדיל שיעור זה.
גם בקרב המגזר הערבי קיים פער בין שיעור המועסקים בין גברים לנשים, אך אצלו הפער הוא בולט יותר בקרב הנשים.
חלקים בחברה הערבית אינם מעודדים יציאת נשים לעבודה, בין היתר מסיבות תרבותיות, וכתוצאה שיעור עבודת נשים במגזר נמוך משמעותית מהשיעור בציבור הכללי.
מחקרים שנעשו בשנות ה-70 מצאו כי בני עדות המזרח מרוויחים בממוצע פחות מיהודים אשכנזיים.
עם זאת, נראה שבשנות האלפיים שיעור האפליה הזו ירד משמעותית.
בפני הקהילה האתיופית ניצבים חסמי תפיסת עולם ותרבות וכן גזענות ודעות קדומות מצד מעסיקים.
בשנת 2008 היה שיעור העבודה בקרב גברים אתיופים כ-33% בלבד, ואילו בקרב גברים באוכלוסייה הכללית עמד שיעור זה על כ-70%.
בקרב הנשים האתיופיות שיעור היציאה לעבודה עמד על כ-46% וזאת לעומת שיעור של 80% באוכלוסייה כולה.
בקרב הקהילה האתיופית מופעלות מגוון תוכניות שמטרתן להעצימם ולהביא לשילובם בשוק העבודה הישראלי.
ההתערות בארץ הובילה לצמצום ולסגירת הפער בשיעורי התעסוקה בין יוצאי אתיופיה והחברה הישראלית כולה, אם כי פערים בטיב התעסוקה עדיין קיימים.
אפליית צרכנים הפכה למצומצמת בעולם מאז שננקטו חוקים נוקשים המונעים כמעט לחלוטין סוג אפליה זו.
ובכל זאת, סוג אפליה זו עדיין קיים.
אפליה מבוססת מחיר היא חיוב אנשים שונים במחירים שונים על סחורות ושירותים בהתבסס על הגזע, המוצא האתני, הדת או המין שלהם.
כפי שנאמר לעיל, רעיון זה שונה מרעיון אפליית המחירים, אשר נועד להשאת רווחים מצד גורמים מונופוליסטים.
אפליה מבוססת מחיר כוללת, אך לא מוגבלת, למקרים הבאים:
מחיר גבוה יותר עבור שירותים בסיסיים (שירותי בריאות, תיקונים וכולי)
עלות גבוהה יותר לחיוב יומי (כגון חיוב אדם אחד ב-40 שקל ואדם אחר ב-100 שקל עבור אותו שירות)
חוסר הצעה של הנחות ומבצעים לקבוצות המיעוט
שיעורי ביטוח גבוהים יותר עבור קבוצות המיעוט
רוב האישומים בגין אפליה מבוססת מחיר קשים להוכחה ווידוא, בהיעדר מסמך ענייני.
מחקרים מצביעים על כך שפחות מ-10% מכל מקרי האפליות מבוססות המחיר מדווחות לרשויות.
יתר על כן, למרות שקיימות קבוצת אינטרס המתעניינות בנושא, קשה להן מאוד להפחית את סוג האפליה הזה.
רוב מקרי האפליה מבוססת המחיר מתרחשים במצבים בהם אין מחירון סטנדרטי אשר אפשר להשוות מולו את המחיר המוצע.
גם כאשר צרכנים שונים משווים ביניהם מחירים, העסק יכול לטעון על חיוב שונה כתוצאה ממתן שירותים לא זהים לחלוטין, תנאים שונים, הענקת מבצעים והנחות רק לבעלי דירוג אשראי גבוה או לאנשים שקנו בעבר בחברה וכולי.
למרות שאפליה מבוססת מחיר מכלילה חלק מאפליית השירותים, הרי שאפליית שירותים מלאה היא כאשר שירותים מסוימים לא מוצעים כלל, או מוצעים בצורה חלקית ונחותה, לקבוצות מיעוט.
לפחות לפי מחקר אחד, רוב אפליית הצרכנים נכנסת לקטגוריה הזו, כיוון שהיא הרבה יותר מסובכת לאימות ולהוכחה.
הצעה של ביטוחים במחיר גבוה בלבד או סירוב לכסות בביטוח מיעוטים
עסקים בבעלותם של מיעוטים יכולים גם הם לסבול מאפליה, הן מספקים והן מבנקים או מוסדות פיננסים אחרים.
הספקים יכולים למכור סחורה במחיר גבוה יותר לאותם עסקים ואילו המוסדות הפיננסים נותנים מימון מופחת או לא נותנים מימון בכלל לאותם עסקים.
מחקרים הראו שרוב המערכת הבנקאית בארצות הברית אינה יכולה לספק הוכחות לטענה שחוסר המימון הסדרתי לקבוצות המיעוט נובעת מ"סיכון גבוה".
מצד שני, יש מוסדות פיננסים וכלכלנים אשר מרגישים כי הבנקים מואשמים שלא בצדק באפליה, מאחר שאותם עסקים לא שווים השקעה והבנקים לא היו מואשמים כלל באפליה אם העסק לא היה שייך לאדם מקבוצת מיעוט כלשהי.
ההאשמות ההפוכות הללו בנוגע לגזענות נגדית ודעות קדומות היא מוקד מחלוקת ידוע במחקרים על אפליה כלכלית.
מספר הולך וגדל של כלכלנים ותאורטיקנים של מסחר עולמי מאמינים כי אפליה כלכלית חרגה מזמן מגבולות של מספר עסקים או אנשים.
קנה המידה הגדול ביותר של אפליה כלכלית, בעל טווח הפריסה הרחב ביותר, משפיע על אומות ואזורים שלמים בכדור הארץ.
רבים חשים שהמשטר הכלכלי העולמי הפתוח, הכולל גופים כמו קרן המטבע הבינלאומית והבנק העולמי, ממקם מדינות מסוימות בסיכון לאפליה כלכלית על ידי שימוש בטכניקות מפלות כמו כיוון א-סימטרי של מסחר והשגת כוח עבודה זול.
מדיניות מסחר, המתבטאת באמנות שונות כמו הסכם הסחר החופשי של צפון אמריקה או גאט"ט, נחשבת לעיתים קרובות כאמצעי פיננסי אשר נועד לשרת את הדיכוי הכלכלי של מדינות העולם השלישי.
תנאים לא טובים לצורך מדיניות מוניטרית תומכת ממוסדות הבנקים העולמיים
דיפלומטיה אובססיבית להצרת צעדיהם של מנהיגים מקומיים, אזוריים או מדינתיים לטובת אלו אשר יפעלו כנדרש ממשקיעים חיצוניים
מחירים גבוהים לאספקת מוצרים רפואיים בסיסיים למדינות, בהתבסס על מאפיינים אתניים או דתיים
אפליברספט היא תרופה הרשומה לשימוש בישראל בשם אייליה (Eylea) המיועדת לטיפול בפגיעה בראייה הנגרמת עקב מחלות הרשתית הבאות:
בצקת מקולרית על רקע סוכרת (רטינופתיה סוכרתית): זהו אחד מסיבוכי הסוכרת השכיחים, הנגרם בשל זרימת דם מוגברת בכלי הדם ברשתית, עד כדי פגיעה בדופנותיהם.
הדופנות הפגועות מפרישות נוזלים המצטברים לכדי בצקת, שפוגעת בראייה ומהווה סיכון משמעותי לעיוורון.
בדיקות שגרה ואבחון מוקדם יוכלו להאט את קצב המחלה.
ניוון מקולרי גילי (wAMD): בניוון מקולרי תלוי גיל, כלי דם חדשים צומחים מתחת למקולה בקצב מוגבר.
אלו מייצרים מעין מסך, ובכך פוגעים בראייה שמתדרדרת עד כדי עיוורון.
בדיקות לאבחון יוכלו לאתר את תהליך התפתחות המחלה טרם הופעת הסימפטומים.
צמיחת כלי דם פתולוגיים ברשתית במטופלים הסובלים מקוצר ראייה חמור (myopic CNV).
בצקת מקולרית בעקבות חסימה בווריד הרשתית המרכזי (CRVO) או בסעיף וריד הרשתית (BRVO).
התרופה כלולה בסל המשלים של מכבי שירותי בריאות, שירותי בריאות כללית וקופת חולים מאוחדת אולם כלולה בסל הבריאות רק להתוויה של בצקת מקולרית על רקע סוכרת (DME).
הפגיעה בראייה מתרחשת כאשר נוזל וחלבון דולפים מכלי דם לא תקינים בעין ומצטברים במרכז הראייה ברשתית (מקולה).
הצטברות הנוזל ברשתית חוסמת את הראייה באופן הדרגתי ככל שכמותו גדלה.
אייליה פועלת באמצעות חסימת חלבון VEGF – חלבון המהווה "פקטור צמיחה" (vascular endothelial growth factor) ומעודד צמיחה פתולוגית של כלי הדם הלא תקינים.
על מנת לחסום את פעילותו, החומר הפעיל אפליברספט מתפקד כמלכודת לחלבון VEGF - הוא נקשר, באמצעות נוגדן כימי, אל החלבון משני צדדיו ובכך חוסם את יכולתו של החלבון להיקשר לרצפטור שלו.
האפיניות - כלומר חוזק הקישור בינה לבין החלבון שאותו היא צריכה לעכב, גבוה פי 140 מזה של לוסנטיס, ופי 500 מזה של אווסטין - הנקשרים אל החלבון רק בצד אחד שלו.
כתוצאה מעוצמת הקישור בין התרופה לבין החלבון, מתאפשר להזריק אייליה בתדירות נמוכה יותר מזו של תרופות אחרות הנקשרות אל החלבון רק ב"יד אחת".
נמצא שהזרקה במינון של 2 מ"ג היא בעלת אפקטיביות ביולוגית למשך 83 ימים, לעומת האפקטיביות של כ-30 ימים בתכשירים המקובלים עד כה.
משמע, החומר שומר על יכולת קשירת ונטרול VEGF בתוך הזגוגית למשך 10-12 שבועות אחרי זריקה אחת, ורק אחרי כעשרה שבועות הפעילות הביולוגית שלו יורדת.
ניוון מקולרי גילי (wAMD): מתן 2 מ"ג בהזרקה תוך עינית אחת לחודשיים (לאחר 3 זריקות העמסה אחת לחודש).
לאחר 12 החודשים הראשונים לטיפול, ניתן להאריך את פרק הזמן בין הטיפולים בהתאם למצב הראייה והתוצאות האנטומיות.
בצקת מקולרית על רקע סוכרת (רטינופתיה סוכרתית): מתן 2 מ"ג בהזרקה תוך עינית אחת לחודשיים (לאחר 5 זריקות העמסה אחת לחודש).
בצקת מקולרית כתוצאה מחסימת וריד הרשתית (CRVO/BRVO): מתן 2 מ"ג בהזרקה תוך עינית אחת לחודש עד להשגת שיפור מרבי בראייה או עד שלא ניתן להבחין בעדות למחלה פעילה, לאחר מכן ניתן להאריך את מרווחי הזמן בין ההזרקות תוך ניטור הראייה והתוצאות האנטומיות.
אם חלה התדרדרות במצב הראייה יש לקצר את מרווח הזמן בין הטיפולים.
צמיחת כלי דם פתולוגיים (myopic CNV): זריקה תוך עינית בודדת של 2 מ"ג.
אם זריקה בודדת לא השיגה את התוצאות הרצויות מבחינה אנטומית או מבחינת שיפור הראייה, ניתן להמשיך את הטיפול במתן זריקות נוספות.
המרווח בין הזריקות חייב להיות חודש או יותר.
ב-2015 פורסמו תוצאות מחקר בשם Protocol T שביצעה קבוצת DRCR.net (קבוצת חוקרים עצמאית בארצות הברית, הפועלת תחת ארגון-גג בשם The Diabetic Retinopathy Clinical Research Network).
המחקר בדק והשווה את תוצאות הטיפול בבצקת מקולרית על רקע סוכרת (DME) בשלוש תרופות נוגדות VEGF - אייליה, לוסנטיס ואווסטין.
את המחקר ביצעו חוקרי DRCR.net ב-89 מרכזים רפואיים שבהם טופלו 660 חולים בבצקת מקולרית על רקע סוכרת, והוא נמשך על פני שנה.
תוצאות המחקר הראו כי יעילותה של אייליה עדיפה על פני שתי התרופות האחרות, עם פרופיל בטיחות דומה.
אפקט זה ניכר במיוחד במטופלים בעלי חדות ראייה התחלתית נמוכה.
שיפור בראייה: המחקר הראה שלאחר שימוש באייליה המטופלים שכבר איבדו מראייתם, הרוויחו בחזרה את האפשרות לראות 19 אותיות.
המטופלים באווסטין הרוויחו בחזרה רק 12 אותיות, ובלוסנטיס 14. כשנבחנה אייליה מול לוסנטיס נמצא שעם אייליה היו 34% יותר חולים שהרוויחו 3 שורות של ראייה מאשר עם לוסנטיס.
הקטנת עובי הבצקת ברשתית: במטופלי אייליה ירד עובי הבצקת ב-169 מיקרון.
במטופלי לוסנטיס ירד עובי הבצקת ב-147 מיקרון.
במטופלי אווסטין ירד עובי הבצקת ב-101 מיקרון.
ישראל: משרד הבריאות אישר את השימוש באייליה בארבע התוויות: ניוון מקולרי גילי (wAMD), בצקת מקולרית על רקע סוכרת (רטינופתיה סוכרתית), צמיחת כלי דם פתולוגיים ברשתית במטופלים הסובלים מקוצר ראייה חמור (myopic CNV), בצקת מקולרית בעקבות חסימה בווריד הרשתית המרכזי (CRVO) או בסעיף וריד הרשתית (BRVO).
ארצות הברית: אייליה מאושרת ורשומה לשימוש בארצות הברית.
מינהל המזון והתרופות (FDA) אישר ב-2011 את הטיפול באייליה לניוון מקולרי גילי ובמארס 2015 אישר ה-FDA את הטיפול באייליה לבצקת מקולרית על רקע סוכרתי.
אירופה: אייליה מאושרת ורשומה לשימוש באירופה.
הרשות האירופית לרישוי תרופות (EMA) אישרה ב-2012 את הטיפול באייליה לניוון מקולרי גילי ובמארס 2015 אישרה את אייליה לטיפול בבצקת מקולרית על רקע סוכרתי.
תופעות לוואי שכיחות של אפליברספט כוללות דימום של הלחמית, כאבי עיניים, קטרקט, התנתקות זגוגית, חלקיקים צפים בחלל הזגוגית ולחץ תוך עיני מוגבר.
אין אינטראקציות המתוארות עבור תרופה זו.
אייליה אינה ניתנת בחולים עם זיהומים או דלקות ליד או בתוך העין.
מחקר VIEW1 התקיים בצפון אמריקה, ובדק את יעילות התרופה אייליה ב-1,217- חולים עם ניוון מקולרי גילי רטוב.
מטרתו הראשונית הייתה הוכחת חוסר נחיתות של תרופה זו ביחס לטיפול המקובל הקיים לוסנטיס.
מסקנות המחקר היו שהזרקה של אפליברספט (אייליה) כל חודש או כל חודשיים לא הייתה נחותה מהטיפול המקובל כל חודש.
בתקופת מעקב של שנתיים במחקר, החולים שטופלו בתרופת המחקר אייליה אחת לחודשיים, הציגו תוצאות דומות מבחינת חדות ראייה ועובי רשתית, בדומה לחולים שקיבלו טיפול סטנדרטי חודשי.
תוצאות אלה הושגו עם 5הזרקות פחות בשנה, בהשוואה לקבוצת הביקורת (לוסנטיס).
מחקר VIEW2 הוא מחקר מקביל שכלל 1,240 מטופלים והתקיים מחוץ לצפון אמריקה דהיינו באירופה, ישראל, אמריקה הלטינית ואוסטרליה והדגים תוצאות דומות.
לאחר פרסום תוצאות מחקר VIEW 1 ו-VIEW 2, אושרה התרופה לשימוש על ידי ה-FDA ורשויות הבריאות באירופה.
אפלה בצהריים (בגרמנית, בה נכתב במקור: Sonnenfinsternis; באנגלית, בה ראה אור לראשונה: Darkness at Noon), הוא רומן פוליטי מאת ארתור קסטלר.
הספר, שפורסם לראשונה ב-1940 נכתב על רקע הטיהורים הגדולים שביצע סטלין בשורות המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בין 1935 ל-1938 ובפרט על רקע הודאתם של ניקולאי בוכארין ובכירים אחרים במפלגה בפשעים שלא עשו בעת משפטי מוסקבה.
הרומן בא לענות על השאלה מה הם המנגנונים המביאים אישים בעלי מעמד, אידאולוגיה וכושר עמידה שחושל בבתי הכלא של המשטרים הקפיטליסטים, להודות בפשעים כגון בגידה במולדת ובמהפכה וניסיון רצח של מנהיגיה.
הרומן אינו נוקב בשמה של ברית המועצות או כל מדינה אחרת, ואף אינו נוקב בשמו של סטלין (המנהיג מכונה "מספר אחד"), אך הרמזים שבו שקופים.
נחשב לאחד הספרים הקלאסיים ורבי ההשפעה במאה העשרים ומוקם במקום השמיני ברשימת מאה הספרים החשובים של המאה ה-20 שפרסם בית ההוצאה מודרן ליבררי ב-1998.
קסטלר כתב את הספר כחלק מטרילוגיה שנושאה הוא מוסר האלימות: האם ובאיזו מידה מצדיקה מטרה נעלה אמצעים שפלים?.
הספר הראשון בטרילוגיה, "הגלדיאטורים" נכתב בהונגרית בהונגריה בשנת 1939 ומגולל את דיכוי מרד ספרטקוס ברומא העתיקה.
הספר השלישי, "המראות ונחיתות", נכתב באנגלית בלונדון ב-1943 ודן בפליטי מלחמת העולם השנייה.
הספר "אפלה בצהריים" הוא השני מבין ספרי הטרילוגיה, המוכר והמפורסם שבהם.
קסטלר כתב אותו בגרמנית בעת שהותו פריז.
הספר תורגם לאנגלית על ידי חברתו דפנה הרדי מיד לאחר מכן, עם בריחתם מצרפת לאנגליה ובמשך עשרות שנים חשבו שהטקסט הגרמני המקורי אבד, אבל לאחרונה הוא נמצא בשווייץ.
הספר ראה אור בלונדון ב-1941. כאשר ראה הספר אור עדיין היה קסטלר עצור על ידי השלטונות הבריטים כאזרח מדינת אויב והספר סייע לידידיו במאמציהם לשחררו.
גיבור הספר והמספר הראשי והעיקרי הוא ניקולאי זלמנוביץ' רובשוב, מוותיקי המהפכה, החולק מאפיינים משותפים עם ניקולאי בוכארין.
מבחינה חיצונית (משקפי המצבט והזקן המחודד) מזכיר רובשוב את קארל ראדק ולאון טרוצקי (למרות שאין בדמות כל סממן יהודי, מרמז השם זלמנוביץ' כי ייתכן שרובשוב, כמו בולשביקים רבים מוותיקי המהפכה, הוא יהודי).
הספר נפתח עם כליאתו ומסתיים עם הוצאתו להורג מספר שבועות לאחר מכן.
באמצעות טכניקה של פלאש בק אנו מתוודעים להיסטוריה האישית של רובשוב, שהוביל בעצמו כמה מעמיתיו הסוררים למפלגה אל מותם כבוגדים וסוטים מן הקו.
דרך מחשבותיו וכתיבתו ביומנו נחשף הקורא לצורת החשיבה הבולשביקית/ מרקסיסטית-לניניסטית בה לא מתקיים כלל "אני" (מושג הנקרא בשיחותיו של רובשוב עם עצמו "הפיקציה הדקדוקית") אלא רק חובה ותפיסה בה היחיד משרת מגמה היסטורית המשנה את העולם.
גונורווי ריס מונה בהקדמה למהדורה האנגלית מ-1970 את ה"אני" של רובשוב בתור דמות נוספת ברומן, נוסף על דמותו כבכיר במפלגה.
את רובשוב חוקרים שניים, בתחילה איבאנוב, בן-דמותו, גילו ומעמדו של רובשוב, אף הוא וותיק המהפכה ובעל גישה לוגית ורציונלית.
לאחר שאיבאנוב נאסר חוקר את רובשוב בן הדור השני למהפכה, גלטקין, קומוניסט קשוח, ישר ואטום, בן כפר החב את כל השכלתו למהפכה.
שיטתו של גלטקין היא עינוי פסיכולוגי הכולל מניעת שינה וסינוור באמצעות מנורה רבת-עוצמה, אך ללא עינוי פיזי.
רובשוב מכנה את גלטקין "ניאנדרטל", הן במובן של אדם חדש הבא לרשת את הארץ והן במובן של יצור ברברי, חסר תרבות ועידון.
עם זאת, מצליח רובשוב להעריך את יכולתו של גלטקין לחלץ ממנו תובנות ומסקנות לוגיות המובילות אותו להודאה במעשים שלא עשה (קשירת קשר לרצח "מספר אחד", ריגול עבור מעצמה זרה ועוד).
בעת שהותו בתא מבודד משוחח רובשוב עם חבריו הכלואים אף הם בבידוד משני צדדיו באמצעות שיטת נקישות.
שיטת הנקישות היא אמצעי אחד מני רבים המדגים לקוראים את ההתנהלות הייחודית לעולם בתי הכלא.
קסטלר עצמו היה כלוא על ידי כוחות פרנקו בעת שנטל חלק במלחמת האזרחים בספרד, הוא מוזג ברומן את ניסיונו האישי ומקנה בכך לחוויות הכליאה תחושה עזה של מציאותיות.
רובשוב כלוא בתא 404. בתא 402 כלוא איש הצבא הלבן במאסר ארוך ובתא 406 כלוא מהפכן זקן שנכלא בארץ זרה במשך עשרים שנה וכששב למולדתו התהפכו היוצרות והוא נכלא שנית.
רובשוב מכנה אותו בינו לבין עצמו "ריפ ואן וינקל", על שם גיבור הסיפור על האיכר שנרדם לעשרים שנה ומשהתעורר לא הכיר את העולם.
בנוסף כלוא באותו כלא "שפתי ארנבת", אסיר צעיר בעל שפה שסועה, עובד מאפיה ובנו של ידיד של רובשוב, אותו כביכול הסית רובשוב להרעיל את "מספר אחד".
הספר ערוך כמחזה בשלוש מערכות ואפילוג.
כל מערכה מורכבת מחקירה (הראשונה על ידי איבאנוב והאחרות על ידי גלטקין) ושהיה אפופת-מחשבות, דיאלוג פנימי של רובשוב עם עצמו, דיאלוג הקשות עם שכניו ורישום ביומן.
חלק זה כולל תהליך פסיכולוגי וזכרונות מחייו כקומוניסט אדוק המובילים את רובשוב למסקנות בלתי נמנעות המושכות אותו לכיוון ההודאה באשמה.
האפילוג כולל את משפטו והודאתו של רובשוב והוצאתו להורג.
הודאתו של רובשוב במשפטו הפומבי מזכירה מאוד את הודאתו של בוכארין.
הספר דיבר עם צאתו לאנשי שמאל שלא היו קומוניסטים ולמאוכזבי הקומוניזם, כקסטלר עצמו.
קסטלר לא היה ריאקציונר ימני, אלא אדם שהכיר היטב ואף העריך את הסוציאליזם וביקר את הגישה הסטליניסטית, מתוך ניסיון להבנה שיטתית ועמוקה שלה.
שנתיים לאחר צאתו בבריטניה ראה הספר אור בארצות הברית וזכה להצלחה ניכרת.
לאחר מכן תורגם הספר לעשרות שפות והיה בעת המלחמה הקרה לאחד מעמודי התווך של הביקורת האנטי-סובייטית, מצד חוגים ליברליים וסוציאל-דמוקרטיים.
בצרפת הודפס הספר ב-1946, תקופה בה זכתה המפלגה הקומוניסטית הצרפתית לשגשוג והצלחה ככוח המאורגן האנטי-פשיסטי הגדול ביותר.
הקומוניסטים הצרפתים לא יכלו לבטל את הספר כתעמולה ולכן ניסו לאיים על המו"ל (המתרגם לצרפתית נרשם מרוב פחד תחת שם עט).
כאשר נכשלו רכשו מלאים שלמים של ספרים מן החנויות על מנת להשמידם.
כך הודפס הספר בצרפת במספר שיא של 400,000 עותקים.
לעברית תורגם הספר לראשונה ב-1947 על ידי יוסף נדבה ולאחר מכן ב-1983 על ידי צבי ארד.
בשנת 2011 ראתה אור מהדורה מחודשת עם אחרית דבר מאת המחבר שפורסמה במקור בניו סטייטסמן ב-1978 ומאמר פרשנות ("אפלה בצהריים והפיקציה הדקדוקית") מאת גונורווי ריס, בו הוא כותב בין היתר כי:
בשנת 1952 בוצע טיהור סטאליניסטי בצ'כוסלובקיה שהגיע לשיאו במשפטי פראג, שהיוו גרסה חוזרת של משפטי מוסקבה.
בין הנאשמים היה גם ידידו של קסטלר, אוטו כץ (שנודע גם בשם אנדרה סימון), הודאתו הפומבית הייתה ציטוט פארודי של הודאתו של רובשוב, איתות ליודעי ח"ן שהודאתו מזויפת.
אפלה בצהרים, עברית: יוסף נדבה, מו"ל: ערי ז'בוטינסקי, ירושלים תש"ז
אפלה בצהריים מאת ארטור קסטלר, עברית צבי ארד, זמורה ביתן, 1983
אפלה בצהריים מאת ארתור קסטלר, מגרמנית: צבי ארד; עם אחרית דבר מאת המחבר, מחברות לספרות, 2011
אפלול אמריקאי (שם מדעי: Eptesicus fuscus, בשפות רבות הוא מכונה "עטלף חום גדול") הוא מין של עטלף ממשפחת הנשפוניים שתחום תפוצתו הטבעי הוא באמריקה הצפונית, אמריקה המרכזית, האיים הקריביים והשוליים הצפוניים של אמריקה הדרומית.
העטלף מוגדר על ידי ארגון ה-IUCN בעל חיים שאיננו בסיכון.
אפלול אמריקני הוא עטלף בגודל בינוני בעל גוף מוצק וראש גדול, אף גדול ושפתיים בשרניות.
אורכו הכולל 138-87 מילימטרים ומשקלו 23-11 גרם.
הנקבות גדולות במעט מהזכרים (דו-צורתיות זוויגית).
אוזניו קצרות וכאשר הוא משתמש בהן הן עוברות במעט את קצה אפו.
אפרכסת האוזן רחבה ונוטה מעט קדימה בקצה.
כנפיו קצרות ורחבות, מוטת הכנפיים בין 28 ל-33 סנטימטרים.
פרוותו חומה, רכה ומבריקה, ועובייה כ-10 מילימטרים בגבו.
הגוון של האפלול משתנה בין חום בהיר לחום שוקולד, כשלצפק גוון בהיר יותר מאשר לגב.
האפלול האמריקני שונה מנשפוניים אחרים בתחום תפוצתו בראשו הגדול והרחב, בגוף הקצר המוצק, באוזניו המעוגלות ובכנפיו הקצרות הרחבות.
בנוסף יש למין זה ארבע שיניים חותכות עליונות.
זהו המין היחיד של הסוג אפלול באמריקה הצפונית והמין הגדול ביותר באמריקה המרכזית והדרומית.
כמו מרבית העטלפים, גם האפלול האמריקני הוא בעל חיים הפעיל בלילה.
במהלך היום הוא ישן בחללים בעצים, מתחת לקליפה רופפת של גזעי עצים, בחרכים בסלעים או במבנים כמו עליות גג, אסמים, בניינים ישנים, מרזבים, ותריסי חלונות.
בעת התעופה בלילה משתמש האפלול באיכון באמצעות קול להתמצאות בשטח ולציד.
הוא מסוגל ליצור קולות בספקטרום רחב בתום 45-10 קילוהרץ.
האפלול עוסק בציד כל לילה במשך כ-100 דקות ובשאר הלילה הוא נח במחבוא, שאיננו המקום שבו הוא נוהג לישון במשך היום.
האפלול הוא אוכל חרקים וניזון מעשים, חיפושיות, יתושים וצרעות.
מחקרים הראו שאפלול בוגר אוכל עד 2.7 גרם חרקים לשעה.
מהירות תעופתו היא 18-13 קילומטרים לשעה במקומות סגורים, אבל הוא עשוי להגיע למהירות תעופה של 33 קילומטרים לשעה באוויר הפתוח.
בזמן התעופה האפלול מנפנף בכנפיו בקצב העולה על תשע פעמים בשנייה.
בתחילת נובמבר האפלול נכנס לתרדמת חורף.
המקום אותו בוחר האפלול לתרדמת החורף הוא קר, יבש ובדרך כלל שוכן בבניינים, מכרות ומערות.
במקומות אלו זוחל האפלול לסדקים צרים, לבד או בקבוצות קטנות.
לפני שהוא שוקע בתרדמת החורף ניזון האפלול מעתודות השומן.
משקלו הממוצע לפני תרדמת החורף 21 גרם, ובהגיע אפריל הוא מאבד כרבע ממשקל זה.
בקובה האפלול לא נכנס לתרדמת חורף, אם כי בלילות קרים הוא נכנס למצב של נמנום ומטבוליזם מואט (torpor).
אפלול אמריקני יכול לחיות עד 19 שנים.
הטורפים העיקריים של האפלול כוללים: Quiscalus quiscula (באנגלית common grackle), עוף ממשפחת הפזאיים, בז אמריקני, סמורים, חולדות, חתול בית וצפרדע שור אמריקנית.
לאחר שהן מתעוררות מתרדמת החורף יוצרות הנקבות מושבות בנות 5 עד 700 פרטים, בעוד שהזכרים מתבודדים או שוהים בקבוצה של זכרים בלבד.
יותר מ-90% מהנקבות במושבה נכנסות להיריון במהלך עונת הרבייה.
במהלך השלב הראשון של ההיריון מגדילות הנקבות את עתודות השומן, שיתמכו בגידול של העובר במהלך השלבים האחרונים של ההיריון.
משך ההיריון של האפלול האמריקני הוא כ-60 יום.
במערב אמריקה הצפונית כולל השגר ולד אחד בעוד שבמזרח ארצות הברית ובקובה כולל השגר שני ולדות.
הלידה מתרחשת בין מאי ליולי.
הוולדות נולדים חסרי פרווה, אבל עם עיניים ואוזניים פקוחות ושוקלים כ-20% ממשקל אפלול בוגר.
הגורים נגמלים מחלב אם בין 32 ל-40 ימים אחרי הלידה ומתחילים לעוף אחרי 18 עד 25 ימים.
בין 7 ל-10 אחוזים מהגורים מתים לפני תום תקופת הגמילה.
אם הגורים נפרדים מאימם הם משמיעים קולות מצוקה, שלהם האם מגיבה בציוץ בתחום העל קולי ומסוגלת לזהות את צאצאיה.
fuscus שוכן בכל המחצית המזרחית של ארצות הברית מלבד פלורידה.
אפליה קניינית מוגדרת כדחייה או סירוב, על ידי אדם או תאגיד, לבצע עסקה קניינית כלשהי עם אדם אחר, ממניעים פסולים, כגון: מגדרו, דתו, מוצאו, נטייתו המינית, גילו ואף העדפות האכילה שלו.
בדומה לאפליה בשוק העבודה, גם אפליה קניינית היא סוג של אפליה כלכלית.
האפליה הקניינית יכולה להתבצע בכל סוגי עסקאות הקניין, כגון: שכירות, מכר, ביטוח, הלוואות ומשכנתאות.
אפליה קניינית תחת בחינה משפטית
בית המשפט העליון קיבל תביעות בגין אפליה קניינית כנגד מדינת ישראל ואף כנגד רשות מקרקעי ישראל וזאת על בסיס ערך השוויון, שאינו מעוגן בצורה רשמית בחוקי היסוד של מדינת ישראל.
בתי המשפט בארץ קיבלו גם תביעות של פרטים בגין אפליה קניינית כנגד תאגידים, במגזר הפרטי, וזאת תוך שימוש בחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, מלבד סעיפי השסתום: תום לב ותקנת הציבור, המופיעים בחוק החוזים ומתייחסים אך למישור החוזי.
עד לפסק הדין רע"א 10011/17 מי-טל הנדסה ושירותים בע"מ נ' חאלד סלמאן בשנת 2019 לא הייתה בפסיקה הישראלית התייחסות למקרה בו חוק איסור הפליה חסר (לערך מורחב - לקונה), אולם פסק הדין בעניין מי-טל הנדסה, היווה נקודת מפנה בנושא.
בפסק הדין נדון מקרה בו קבלן סירב למכור לזוג ממוצא ערבי דירה בפרויקט חדש שנבנה על קרקע שהוקצתה על ידי רשות מקרקעי ישראל, זאת בטענה שאינו מוכר דירות לערבים, ובכך למעשה הפלה את בני הזוג מחמת לאום.
הקבלן טען שאינו מחויב לשוויוניות במכירת דירות משום שדירה אינה מוצר, שכן היא הוחרגה במפורש בהצעת החוק (בחוק עצמו אין לכך התייחסות).
בני הזוג תבעו את הקבלן על אפליה קניינית וזכו בבית המשפט השלום, ערעור הקבלן בבית המשפט המחוזי נדחה, וכך גם ערעורו בבית המשפט העליון.
פסק דין זה מהווה הלכה מחייבת שאוסרת על אפליה במכר דירות בין פרטים ליזמים, ובכך הרחיב את איסור ההפליה ממערכת יחסים של מדינה-פרטים למערכת יחסים של יזמים-פרטים, אולם עדיין אין הלכה למקרה בו ההפליה תהיה בקרקע פרטית (להבדיל מעניין מי-טל בה הקרקע הייתה של המדינה).
פסק הדין ניתן טרם כניסתו לתוקף של חוק יסוד: ישראל מדינת הלאום של העם היהודי, ולפיכך ההלכה עוד עשויה להתהפך בעתיד בשל סעיף 7 לחוק היסוד שמגדיר התיישבות יהודית כערך לאומי.
בארצות הברית קיים חוק המאפשר טענת תביעה לאדם אשר הופלה על ידי אדם אחר, ממניעים פסולים, הנקרא: חוק הדיור ההוגן.
המשרד לדיור הוגן והזדמנויות שוות, הוא הממונה על אכיפת החוק.
אפלה מוחלטת, אין כוכבים הוא אוסף של ארבע נובלות מאת הסופר סטיבן קינג, שכולן עוסקות בנושא של שכר ועונש.
האוסף זכה בפרס "בראם סטוקר עבור האוסף הטוב ביותר" לשנת 2010 והיה מועמד ל"פרס הפנטזיה הבריטי עבור האוסף הטוב ביותר" לשנת 2011. כמו כן, 1922 היה מועמד ל"פרס הפנטזיה הבריטי עבור הנובלה הטובה ביותר" לשנת 2011.
1922 - מתרחשת בהמינגפורד הום, נברסקה.
עיירה דמיונית המופיעה בסיפורים אחרים של קינג: עירה של אמא אביגייל מן הרומן האפי של קינג העמדה (1978), העיר אליה עובר בן הנסקום הבוגר בזה (1986), וכן מיקום ההתרחשות של הסיפור הקצר "השלב האחרון בסולם" (1978).
השמות של הנובלות ותקצירי הסיפור הוכרזו באתר הרשמי של המחבר ב-2 באפריל 2010. זה אוסף הארבע הנובלות השלישי של קינג, לפניו הוציא את "עונות מתחלפות" (1982) ו"ארבע אחרי חצות" (1990).
הספר הוכרז באתר הרשמי של קינג ב-16 בפברואר 2010, ויצא לאור ב-9 בנובמבר 2010. הוצאת סמנטרי דנס פרסמה מספר מהדורות מוגבלות של הספר: מהדורה קופסאת מתנה, מהדורה מוגבלת חתומה, ומהדורה ממוספרת שיצאו לאור זמן קצר לאחר המהדורה המקורית בכריכה קשה.
המהדורה בכריכה רכה ששוחררה ב-24 במאי 2011, מכילה סיפור קצר חדש נוסף "תחת מזג האוויר", שנכתב ב-2011 ().
ה"וושינגטון פוסט", בסקירה של הספר, כינה את "אפלה מוחלטת, אין כוכבים" כספר "עגום, מטריד ומרתק".
אמזון דירג את הספר במקום ה־25 מתוך 100 ברשימת "הספרים הטובים ביותר של 2010".
"נישואים טובים" ו"ביג דרייבר" עובדו על ידי סטיבן קינג לתסריטים.
ב-2014 "נישואים טובים" עלה לתיאטרון ו"ביג דרייבר" שודר בטלוויזיה.
אֶפְֿלַטוּן פִּינאר (בטורקית: Eflatunpınar שמשמעותו "המעיין של אפלטון") הוא שמו של אתר בטורקיה הכולל מבנה עתיק מונומנטלי ובריכה מלבנית שמימיה מקורם במי מעיין הנובע בסמוך לבריכה.
בצד הבריכה נבנה בתקופת האימפריה החתית מקדש קטן ממנו שרד קיר מונומנטלי המגולף בדמויות שונות.
האתר שוכן בתחומו של הפארק הלאומי אגם ביישהיר בנפת קוניה, 22 ק"מ צפונית לעיר ביישהיר (Beyşehir) ו-85 ק"מ מערבית לעיר קוניה.
המבנה באתר פורש על ידי הסלג'וקים כמקדש לפילוסוף אפלטון, ומכאן שמו.
מי המעיין מתנקזים לאגם ביישהיר (Lake Beyşehir) במרכז אנטוליה באזור העתיק של פיסידיה (Pisidia) בצפון ליקיה.
בתקופת הברונזה המאוחרת נבנתה באתר בריכה קדושה מאבני גזית מטרכיט המוקדשת לפולחן המעיין, כת שהתקיימה בתקופה החתית.
גודלה של הבריכה הוא 34 על 30 מטר.
קיר המקדש ששרד נמצא בצידה הצפוני של הבריכה.
הקיר בנוי מאבנים גדולות, על גבי האבנים במרכז הקיר, סותתו דמויות של אל הסערה ואלת השמש, כשמעל כל אחד מהם מסותת דיסק שמש מכונף.
מסביבם עשר דמויות התומכות בשתי דיסקאות השמש המכונפות.
מעל כל הדמויות נמצא עוד דיסק שמש גדול מכונף.
בבסיס הקיר נמצאות חמש דמויות של אלי ההר, הנראות כיוצאות ממי הבריכה.
בשלוש הדמויות המרכזיות של אלי ההר מופיע חור בבטנן, חור זה הביא לפרשנות שמדובר באלי המעיין.
גודלו של הקיר הוא שבעה מטר לגובה לערך, כולל אלי ההר בבסיס, ושבעה מטר לאורך.
הבריכה עצמה מוקפת בקיר נמוך ומימין ומשמאל לקיר המונומנטלי נמצא פסל של אל.
מסביב לבריכה נמצאים שברים של פסלים שונים.
הגדול שבהם הוא קיר עם שלושה ראשים של שור, שנמצא בצידה הדרומי של הבריכה, לא במקומו המקורי.
הקיר עם הראש המשולש שימש כמלוי בקיר של סכר שנבנה בתקופה הרומית, שנבנה בצידה בדרום מערבי של הבריכה.
באתר לא נמצאו כל כתובות, אבל בהתבסס על אתרים קרובים, האתר מתוארך למחצית השנייה של המאה ה-13 לפנה"ס.
במרחק 37 ק"מ מאפלטון פינאר, נמצא תבליט פסילאר.
באתר זה נמצא פסל גדול הכולל את אל הסערה האנטולי עומד מעל אל ההר ומשני צידיו שני אריות.
הארכאולוג ג'יימס מלארט הציע שמונומנט זה, שפיסולו לא הסתיים ונמצא לא באתרו הסופי, היה מיועד במקורו להיות חלק מהאתר של אפלטון פינאר, וכי מספר שברים שנמצאו באפלטון פינאר, יש להם דמיון לפסלי האריות בפסילאר, וכי פסל זה היה מיועד במקורו לעמוד מעל דיסק השמש הגדול המכונף.
האתר נבדק קצרות על ידי הארכאולוגית לוסיה ניקסון (Lucia Nixon) מאוניברסיטת אוקספורד בתוך מאמרה על צ'טלהויוק.
במאמר השתמשה בעבודתו מתחילת המאה ה-20 של הארכאולוג הבריטי פרדריק ויליאם הסלוק (Frederick William Hasluck).
האתר ברובו לא נבדק ולא נחקר.
אפליה נגד אתאיסטים (בהווה ובעבר) היא רדיפה של אלה המזהים את עצמם או מתויגים על ידי אחרים כאתאיסטים, ואפליה נגדם.
אפליה נגד אתאיסטים מתייחסת גם לעמדות שליליות, דעות קדומות, עוינות, שנאה, פחד, או אי-סובלנות כלפי אתאיסטים או אתאיזם, וביטויי אתאופוביה אחרים.
נכון לשנת 2015, ב-19 מדינות יש עונש על כפירה, כאשר ב-13 מהן כפירה היא עבירה שעונשה מוות.
ניצנים לחשיבה אתאיסטית היו גם בעולם העתיק, אם כי לא במובן המודרני, בעיקר משום שהשפה לחוסר אמונה עוד לא הייתה מפותחת.
אמונות תאיסטיות לא שיחקו בתפקיד מרכזי בעיצוב החיים הציבוריים ביוון העתיקה, בעיקר מפני שהפוליתאיזם הקשה לבסס ריכוזיות של האמונות, שהיו שונות בכל אזור או תרבות.
ההיסטוריון צרפתי לוסיאן פבר התייחס לחוסר ההיתכנות של אתאיזם חזק לפני המאה השש-עשרה, בעיקר משום שהדתיות העמוקה שלטה ברוב חלקי העולם.
קארן ארמסטרונג גורסת, שמכיוון שהדת שלטה בכל פן של החיים, החל מטקסי לידה, טבילה, ועד לקבורה, גם אם אדם יוצא דופן היה בעל האובייקטיביות הנדרשת על מנת להטיל ספק בדת ובאמונותיה, הוא לא היה מוצא שום תימוכין בפילוסופיה ובמדע של תקופתו.
הרשויות השלטוניות ביססו את כוחם על טענה של זכות אלוהית, ולכן הכחשת קיומו של האל המקומי נתפסה כאיום לסמכויותיהם.
כתוצאה מכך, אלו שתויגו כאתאיסטים נרדפו על ידי השלטונות.
במהלך המאה התשע עשרה, אתאיסטים בריטים היו קורבנות לאפליה, על אף מספרם המועט.
המשורר פרסי ביש שלי גורש מאוניברסיטת אוקספורד וילדיו נלקחו ממנו לאחר שפרסם עלון שכותרתו הצורך באתאיזם .
אלו שמיאנו להישבע בנוסח הנוצרי במהלך הליכים משפטיים לא היו רשאים לתת עדות בבתי המשפט, עד שבוטלה דרישה זו בשנת 1869 ו-1870.
בשנת 1933 (בתקופה הנאצית) יצא בגרמניה צו שקבע כי "אף נציונל-סוציאליסט לא יפגע...
על בסיס זה שהוא אינו מקיים פולחן דתי כלשהו".
למרות זאת, השלטון התנגד ל"קומוניזם חסר האל", וכל התארגנות של אתאיסטים, אנשי גישת "המחשבה החופשית", וארגוני שמאל אחרים נאסרו באותה שנה.
במהלך המשא ומתן להסכם בין הנאצים לוותיקן ב-26 באפריל 1933, הצהיר היטלר כי "לא תהיה סובלנות כלפי בתי ספר חילוניים" בגלל נטייתם נגד הדת.
בנאום מאוחר יותר בשנת 1933, הכריז היטלר שהוא מוקיע את התנועה האתאיסטית.
היינריך הימלר לא אפשר את גיוסם של אתאיסטים לשורות האס אס, בטענה כי "סירובם להכיר בכוחות עליונים" עלול להיות "פוטנציאל לחוסר משמעת".
סעיף 18 בהצהרת זכויות האדם העולמית נועד להגן על הזכות לחופש המחשבה, המצפון והדת.
ב-1993 הכריזה הוועדה לזכויות האדם של האו"ם כי סעיף 18 של האמנה הבינלאומית לזכויות אזרחיות ופוליטיות "מגן על אמונות תאיסטיות, נונתאיסטיות ואתאיסטיות, וגם על הזכות שלא להצהיר על דת או אמונה כלשהי".
הוועדה אף הצהירה כי "החופש להיות חלק או לאמץ דת או אמונה טומן בחובו בהכרח את החופש לבחור את הדת או האמונה, ובכלל זה את הזכות להחליף את הדת הנוכחית של אדם לדת או אמונה אחרת, או לאמץ ראיית עולם אתאיסטית".
על החותמים על האמנה נאסר "השימוש בכוח פיזי או עונשים שנועדו להכריח מאמינים או לא-מאמינים" להכחיש את האמונות שלהם או להמירן.
למרות זאת, מיעוטים דתיים עדיין נרדפים בחלקים רבים של העולם.
לא ידוע על אפליה כנגד אתאיסטים בסקטור הציבורי ברוב מדינות אירופה.
בממלכה המאוחדת שליש מבתי הספר הממלכתיים הם בעלי זיקה דתית.
למרות זאת, לא ידועה אפליה בקבלה למשרות ציבוריות - סגן ראש ממשלת בריטניה ניק קלג העיד על עצמו שאינו מאמין באלוהים.
מנגד, יחס שלילי כלפי אתאיסטים הוא תופעה נרחבת בציבור האירופאי.
סקר משנת 2012 בקרב המיעוט הטורקי בגרמניה מצא ש-25 אחוזים מהם מאמינים ש"אתאיסטים הם בני אדם נחותים".
אפליה נגד אתאיסטים בארצות הברית מתרחשת במישור החברתי, פוליטי, חוקי ומקצועי.
אתאיסטים אמריקאים משווים את מצבם לאפליה כנגד מיעוטים אתניים שונים במדינה, קהילות הלהט"ב, ונשים.
בחוקות של שבע מדינות בארצות הברית ישנם סעיפים אשר מכילים מבחן לדתיותם של מועמדים לתפקידים, בצורה אשר בפועל מדירה את חסרי הדת מקבלה לתפקידים אלו.
בשנת 2015 בעיר מדיסון שבמדינת ויסקונסין עבר ב-2015 חוק האוסר על אפליית אתאיסטים מכל סוג ובכך הפכה לעיר הראשונה בארצות הברית שאוסרת לחלוטין אפליה על רקע חוסר אמונה או חוסר דת.
אתאיסטים ואחרים המואשמים בכפירה באסלאם הם מושא לאפליה ורדיפה במדינות אסלאמיות רבות.
על פי האיגוד ההומניסטי והאתי הבינלאומי, ביחס למדינות אחרות, במדינות איסלמיות אתאיסטים סובלים מהמידה הכי גבוהה של אפליה וסכנה לחייהם.
אתאיסטים וספקנים דתיים הם תחת סכנה לגזר דין מוות בלפחות 13 המדינות הבאות: אפגניסטן, איראן, מלזיה, האיים המלדיביים, מאוריטניה, ניגריה, פאקיסטן, קטר, ערב הסעודית, סומליה, סודאן.
אפליה סטטיסטית (בהקשרים ביטחוניים נקראת גם פרופיילינג) היא אפליה הנובעת מכך שהאדם או הגורם המפלה, מודע לכך שלקבוצה א' באוכלוסייה (קבוצה אתנית, גזעית, מגדרית וכו') יש תכונות שונות בממוצע מאשר לקבוצה ב', וכתוצאה מכך מפלה בין הקבוצות.
כך אפליה סטטיסטית תעסוקתית תיווצר באופן טבעי על ידי כוחות השוק על סמך התאוריה הכלכלית.
אפליה סטטיסטית היא סוג של גזענות ממסדית.
אף על פי שאפליה זו היא "רציונלית", עדיין נהוג להתייחס גם אליה כאל בעיה חברתית וכאל דבר שיש לנסות להימנע ממנו כמה שניתן, שכן היא מקשה על לכידות חברתית ועל יצירת שוויון הזדמנויות, במיוחד בחברות הטרוגניות.
המושג "אפליה סטטיסטית" (Statistical Discrimination) הוצג לראשונה בתור תאוריה בתחום הכלכלה, על ידי הכלכלנים אדמונד פלפס וקנת' ארו, במאמרים אקדמיים אותם פרסמו בשנים 1972 ו-1973.
השניים פיתחו תאוריה כלכלית לפיה במציאות של היעדר מידע ישיר לגבי עניין עובדתי מסוים, עשוי מקבל החלטות רציונלי להשתמש בממוצע במקום בערך עצמו, שאינו ידוע לו.
למשל, אפליה בשוק העבודה עשויה להיגרם מכך שהמעסיקים לא יודעים בוודאות את כישוריהם של העובדים, ולפיכך אין להם ברירה אלא לבסס את החלטתם לגבי אילו עובדים להעסיק על תכונות הנראות בקלות בעין, כגון שיוך לקבוצה אתנית, דתית או חברתית מסוימת.
המעסיקים במקרה זה ישתמשו בכך שיש קורלציה מסוימת בין התכונות הרצויות למעסיק לבין השיוך לקבוצה זו או אחרת, על מנת לקבל החלטה מושכלת ככל האפשר, בהיעדר מידע לגבי העובד הספציפי.
באופן כללי, במדינות המפותחות אפליה סטטיסטית מחמת שיוך לקבוצה אתנית או דתית, מחמת מין, גיל, נטייה מינית, עמדה פוליטית וכו' היא אסורה, למעט במקרים חריגים בהם האפליה הגיונית ויעילה (כמו תחום הביטוח), או במקרים בהם יש צורך ביטחוני שלא ניתן לספקו באופן אחר.
התחום בו האיסור על אפליה סטטיסטית הוא כנראה הרופף ביותר, הוא תחום הביטוח.
חברות ביטוח רשאיות בדרך כלל להפלות בין מבוטחים שונים במחירי הפוליסה אותם הם נדרשים לשלם, וזאת על סמך הערכת סיכונים עבור כל מבוטח לפי ניתוח סטטיסטי המתחשב בגילו, מינו, מקום מגוריו ועוד.
ישנן גישות שונות לגבי השימוש באפליה סטטיסטית.
גורמים מסוימים, בהם האו"ם, האגודה לזכויות האזרח בישראל ועוד, מחזיקים בדעה שאפליה על בסיס שיוך אתני, גזעי או דתי, גם אם יש לה הצדקה סטטיסטית, היא פסולה מיסודה ולעולם לא ניתן להצדיקה.
גישה אחרת היא שאמנם אין להפלות בהקשרים כלכליים (הפליה של לקוח, צרכן או עובד שכיר), אך מותר לעשות זאת על מנת להתמודד עם פשיעה, במיוחד כשמדובר במניעת פשיעה אלימה ופעולות טרור, והאפליה עשויה לאפשר הצלת חיי אדם.
כך במדינת ישראל חוק איסור הפליה במוצרים אוסר על אפליה בהקשרים כלכליים, אבל חוקים אחרים מאפשרים שימוש בפרופיילינג בהקשרים ביטחוניים.
גם בבריטניה קיימים חוקים המאפשרים לשוטרים במקרים מסוימים להתחשב בלאום או במוצא אתני של אדם, אם כי בארצות הברית אין חוק המאפשר זאת.
יש הגורסים כי כשיש קשר כמעט הדוק בין קבוצה מסוימת לבין תכונה שהמעסיק לא מעוניין בה, השימוש באפליה סטטיסטית עשוי להיות מוצדק.
מאידך יש הגורסים כי דווקא במקרה שכזה הפגיעה בכבוד האדם היא קשה ביותר, עקב ייחוס התכונה באופן אוטומטי לכל חברי הקבוצה, ולכן לדעתם אפליה סטטיסטית על ידי מעסיקים אסורה בכל מצב.
עם זאת, ישנה הסכמה גורפת שבמקרים בהם הקשר בין הקבוצה לבין התכונה לא הדוק במיוחד, מדובר באפליה אסורה.
אחת הביקורות על השימוש באפליה סטטיסטית היא שעל אף שהמשתמשים בה אינם מונעים על ידי רצון להפלות, כלומר הם אינם בהכרח מונעים מגזענות, שוביניזם או דעה קדומה אחרת, עדיין התוצאות בפועל אינן שונות מכל סוג אחר של אפליה.
האנשים המופלים לרעה עדיין סובלים את אותו הנזק כמו של אפליה רגילה, ומרגישים פגיעה, השפלה והדרה חברתית באותה המידה.
ביקורת נוספת על אפליה סטטיסטית היא שהיא יוצרת מעגל קסמים המקשה על צמצום פערים בין קבוצות באוכלוסייה ועל הקטנת אי השוויון.
אנשים המשתייכים לקבוצות אוכלוסייה בעלות השכלה (אקדמית או מקצועית) נמוכה יותר יתויגו על ידי מעסיקים כעובדים פוטנציאליים פחות טובים עקב השתייכותם לקבוצה שלהם, וכך ימנעו מהם להתקדם ולשנות את המצב.
בישראל חברות הביטוח מנמקות אפליה סטטיסטית על בסיס גיל ומין, וכן על בסיס מקום המגורים המשקף בעקיפין את השיוך האתני, בכך שלפי חוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים אין אפליה "כאשר הדבר מתחייב מאופיו או ממהותו של המוצר".
עם זאת, תחום הביטוחים הפנסיוניים מבוסס על מודל אקטוארי אחיד המשקלל גיל ומין בלבד, וגם בתחום ביטוחי הרכב לפגיעות גוף קיימת רגולציה המונעת מחברות הביטוח לתמחר את הסיכון שבמקום מגוריו של המבוטח.
בישראל קיים חוק שוויון ההזדמנויות בעבודה, האוסר על אפליה בשוק התעסוקה על רקע מין, נטייה מינית, מעמד אישי, הריון, טיפולי פוריות, טיפולי הפריה חוץ גופית, הורות, גיל, גזע, דת, לאומיות, ארץ מוצא, מקום מגורים, השקפה אידאולוגית, השתייכות למפלגה, או שירות מילואים.
על אף קיומו של החוק, סקרים שונים שנעשו לאורך השנים מראים שעדיין קיימת אפליה בהיקף מסוים בשוק התעסוקה הישראלי, דבר אותו ניתן לייחס להיעדר אכיפה, לקושי בהוכחת אפליה, לאריכות תהליך הגשת תלונה נגד מעסיק מפלה, וכן ליכולתם של מעסיקים לעקוף בצורה מתוחכמת פסיקות בית משפט בנושא אפליה.
האפליה יכולה לבוא לידי ביטוי בקבלה לעבודה, בפיטורים, בגובה השכר או בקידום בעבודה.
כשנדרשו להתייחס לכך, קבעו בתי המשפט בישראל שאסור לבצע אפליה סטטיסטית על בסיס מין, כגון על סמך העובדה שלנשים בממוצע יש פחות כוח פיזי מאשר לגברים, וכן אסור לבצע אפליה סטטיסטית על סמך גיל (גילנות), על סמך העובדה שיש מתאם בין גיל לבין יופי חיצוני וכוח פיזי.
מקומות עבודה עם דרישה לסיווג ביטחוני
הסיכוי של אזרח ערבי בישראל לעבור סיווג ביטחוני נמוך משמעותית מזה של אזרח יהודי בישראל.
לכן מעסיקים הדורשים סיווג ביטחוני מסוים, וצריכים לשלם על בדיקת רקע ביטחונית יקרה עבור כל מועמד, יעדיפו לשלוח לבדיקות מועמד אשר סיכוייו לעבור בהצלחה את הבדיקה גבוהים יותר, ולא מועמד אשר סיכוייו לעבור בהצלחה נמוכים.
תופעה זו יוצרת אפליה כנגד ערבים בישראל במקומות בהם יש צורך בסיווג ביטחוני, וכן במקומות אשר החליטו להטיל מגבלות של סיווג ביטחוני על משרות מסוימות, לעיתים ללא הצדקה מספקת.
מרכיב האפליה הסטטיסטית הוא רק הימנעות של מעסיק מלבצע בדיקה ביטחונית עבור מועמד שסיכוייו לעבור את הבדיקה בהצלחה נמוכים; אפליה הנובעת מעצם הדרישה של סיווג ביטחוני היא עניין בפני עצמו.
לפי סעיף 3(ד)(1) לחוק איסור הפליה במוצרים, בשירותים ובכניסה למקומות בידור ולמקומות ציבוריים, מותר לבצע אפליה (ובפרט אפליה סטטיסטית): "כאשר הדבר מתחייב מאופיו או ממהותו של המוצר, השירות הציבורי או המקום הציבורי".
על מנת שאפליה סטטיסטית בבידוק ביטחוני תהיה חוקתית, עליה לעמוד ב-3 מבחנים מצטברים:
השימוש באפליה משפר את הבדיקה הביטחונית
לא ניתן להשיג תוצאה דומה תוך שימוש באמצעים אחרים שהנזק החברתי שהם גורמים קטן יותר
התועלת שבשימוש באפליה עולה על הנזק הנגרם ממנה
במקומות רבים בישראל בהם מתבצע בידוק ביטחוני, כגון בכניסה לקניונים, בכניסה לתחנות רכבת ואוטובוס, וכן בשדות תעופה, מתקיימת אפליה סטטיסטית כנגד אוכלוסיות אשר סטטיסטית הסיכוי שלהן להיות מעורבות בפיגועי טרור גבוה יותר (בעיקר האוכלוסייה הערבית).
נהוג לקרוא לאפליה מסוג זה, אשר מפלה קבוצה בגלל שיש לפרטיה סיכוי גבוה יותר להיות מעורבים בפעילות פלילית או טרוריסטית, "פרופיילינג" (או "אפיון גזעי").
הפרופיילינג בישראל כנגד האוכלוסייה הערבית מהווה מוקד לדיון ולחילוקי דעות רבים, במיוחד בנושא הבידוק בשדות תעופה.
מספר פעמים עוכבו אזרחים ערבים בשדות תעופה לפרקי זמן ממושכים במיוחד על אף שלא היה כל חשד ספציפי נגדם, וכן מספר פעמים פסקו בתי המשפט פיצויים לנוסעים שנפגעו כתוצאה מהבידוק בין היתר על בסיס חוק איסור הפליה במוצרים.
בשנת 2007 עתרה האגודה לזכויות האזרח לבג"ץ בעניין אפליית ערבים בבידוק בשדות התעופה.
על אף תעודת חיסיון שהוטלה על נוהלי וכללי הבידוק הביטחוני בשדות תעופה, במהלך הדיונים בבית המשפט הוצג מידע לגבי הנהלים לשופטים במעמד צד אחד.
בשנת 2011 בעת הצגת הנהלים, טען השב"כ בפני בג"ץ כי מאז הגשת העתירה שופרו הנהלים על מנת להקטין את הפגיעה בנוסעים, אם כי עדיין ישנו הכרח בשימוש מסוים בפרופיילינג.
לאורך הדיונים המשפטיים התברר כי עוד טרם הגשת התביעה החלו מאמצים למען הקטנת האי-שוויון בבידוק הביטחוני ולמען הקלת הבדיקות, זאת תוך הטמעת אמצעים טכנולוגיים חדשים.
על מנת לאפשר את סיום הטמעת הטכנולוגיות, דחה בית המשפט את פסיקתו מספר פעמים, ולבסוף בשנת 2015 החליט שהשיפורים שנעשו משמעותיים מספיק ולכן העתירה מתייתרת, אך הותיר לאגודה לזכויות האזרח את הזכות לעתור שוב אם השינויים לא יביאו בעתיד ל"תוצאה הרצויה".
בית המשפט לא אסר על שימוש בפרופיילינג, בניגוד לתביעת האגודה לזכויות האזרח שדרשה שהשימוש בפרופיילינג ייאסר לחלוטין.
קיימות טענות רבות שקיימת אפליה סטטיסטית כנגד מוסלמים ובעלי חזות ערבית בבידוק ביטחוני של שדות תעופה בארצות הברית.
עם זאת, העמדה הרשמית של רשויות ארצות הברית היא שאפליה כזו לא נהוגה, ובדיקה שנעשתה פעם אחת על ידי עיתון שעקב אחרי יותר מ-1,000 נוסעים, העלתה שכ-5% עד 10% מהנוסעים נבחרים לבידוק מקיף, ורק 2 מתוך עשרות שהיו בעלי חזות "מזרח תיכונית" נבחרו לבידוק מקיף.
אפלול הנגב (שם מדעי: Eptesicus bottae) הוא עטלף חרקים ממשפחת הנשפוניים בעל חוש אקולוקציה מפותח מאוד.
האפלול הוא מעופף פעיל מאוד וחילוף החומרים שלו מהיר ביותר, לכך מסייע לב גדול במיוחד הגדול פי שלושה משל עכבר מצוי (הקרוב אליו בגודל).
אפלול הנגב קטן מן האפלול המצוי ובהיר ממנו.
ממדי גופה של נקבה מיטבתה (לפי הריסון): אורך הגוף 6 ס"מ, אורך הזנב 4 ס"מ, אורך האמה 4.2 ס"מ, אורך אפרכסת- האוזן 1.6 ס"מ ואורך כף- הרגל 0.9 ס"מ.
תפוצתו בעולם מתפרסת על מספר מקומות כמו במזרח התיכון, בקווקז ומזרחה, עד טורקסטן.
ישנם תת-מינים נוספים הקיימים בעיראק ובחצי האי ערב.
בארצנו הוא מצוי בערבה, ליד יטבתה, ואינו נדיר בעין- גדי.
התרבות אפלול הנגב היא כ-2-1 ולדות בשגר.
שימוש בקוטלי-חרקים בשטחים חקלאיים הם אחד מגורמי הסיכון וההפרעה של אפלול הנגב.
גודל האוכלוסייה אופייני מאוד באזור בו הוא נפוץ.
הוא יוצא לציד בשעות המאוחרות, שוכן בסדקי מצוקים במדבר.
אוסף מזון ליד מקורות מים, בשולי מצוקים ומעל צומח נחלים עמוקים; ניזון בעיקר מדבוראים.
אפליה מעמדית היא אפליה על בסיס מעמד חברתי, שעדיין מתרחשת בחברות רבות ברחבי העולם כיום.
אפליה מעמדית כוללת מדיניות ונהלים שונים שנקבעו על מנת להטיב עם המעמד העליון על חשבון המעמד הנמוך.
אפליה אינה מעשה יחיד אלא תוצאה של תהליך הנפרס על פני מעשים רבים.
ממצא המעיד על כך שמעסיק אינו מפלה בשכירת עובדים אינו מעיד בהכרח על כך שהוא אינו מפלה בקידומם, ולהפך.
לא פעם אפליה אינה מופיעה בתצורה של אמירה בוטה מהסוג של "לא נעסיקך משום שאת אישה"; אפליה נשזרת בתוך המבנה הארגוני המורכב אשר נפשות רבות לוקחות בו חלק, והחלטות רבות נשזרות זו בזו כדי לייצר את האפקט המפלה.
המונח אפליה מעמדית יכול להתייחס לדעות הקדומות האישיות נגד המעמדות הנמוכים, כמו גם לאפליה מעמדית מצד מוסדות, כפי שמונח הגזענות יכול להתייחס גם לדעות קדומות אישיות או גם לגזענות מצד מוסדות.
המונח הוא מונח במדעי החברה, והוא אחד מכמה סוגי אפליה שונים.
אפליה מעמדית מתבטאת בהבדלים ביחס של בעלי עוצמה לקבוצות חברתיות בעלות סטטוס חברתי שונה.
הבידול מעניק לקבוצה, קטגוריה או פרט מסוימים יתרונות או חסרונות יחסיים ללא הצדקה עניינית.
לפי קרל מרקס היחסים המעמדיים שהתקיימו מבוססים על ניגוד אינטרסים בין המנצלים והמנוצלים וקונפליקט זה הוא הכוח המניע בהיסטוריה.
על-פי הגישה הזו תתקיים אפליה מעמדית: מערכות חברתיות שונות כמו רשויות המס והרווחה משמשות לשימור המבנה החברתי הבלתי-צודק הקיים בחברה, למשל, על ידי הקלת נטל המס על המעמד השליט והכבדתו על מעמד הפועלים.
הגישה המרקסיסטית גורסת שמוסדות תקשורת ההמונים משרתים את הערכים, האידאולוגיה והאינטרסים של המעמד השליט שכן מעמד זה הוא לרוב הבעלים של מוסדות תקשורת.
באופן זה תורמים אמצעי התקשורת לשימור אפליה מעמדית.
בין הגורמים הקובעים להשגת מעמד בחברה המערבית, מובחן המוצא האתני (הדתי, הלשוני, הלאומי, הגזעי) כגורם חשוב.
שיוכו העדתי של אדם יכול להשפיע באופן ישיר (כמנגנוני אפליה) ובאופן עקיף (כחלק ממארג מאפיינים אחרים של האדם).
את הגורמים לאי-שוויון עדתי בקביעת מעמד של אדם ניתן לחלק לשתי קטגוריות עיקריות.
האחד הוא אי-שוויון במשאבים להשגת מעמד, כמו יכולות סוציו-אקונומיות, מין, משכל והשכלה ומקום מגורים.
השני הוא אי-שוויון עדתי בהמרות של משאבים להשגת מעמד.
כך, למשל, בן לעדה בעלת מעמד נמוך בחברה, לעיתים רבות יותר מבן לעדה בעלת מעמד גבוה, יעדיף לצאת בגיל צעיר לשוק העבודה בשל מחסור באמצעים אישיים ומשפחתיים להשקיע בבניית קריירה ארוכת-טווח.
אפליה מעמדית על רקע מגדרי
אפליה על רקע מין (מגדר) באה לידי ביטוי בשוני בקידום והעדפה של גברים על פני נשים במגזר הפרטי והציבורי, למשל שוני במתן הזדמנויות שווה והבחנה בין עובדים/ות או מועמדים/ות לעבודה, שאינה מתבססת על שיקולים רלוונטיים לאופיו ומהותו של התפקיד, אלא על פי מינו/ה בלבד.
לאור זאת בשנת 1988 נחקק "חוק שוויון הזדמנויות בחברה" וקבע נורמה חקיקתית ברורה של איסור אפליה בכל שלב בעבודה, החל ממודעות דרושים וכלה בזכויות הנוסעות מפיטורין.
אפליה מעמדית על רקע דתי
אפליה מסוג זה מתבטאת בהבחנה בין פרט או קבוצה בעקבות אמונתם הדתית, לרוב כאשר מאמיני דתות שונות (או זרמים בהן) מטופלים באופן לא שווה.
אפליה מעמדית דתית מתייחסת גם לעמדות שליליות, דעות קדומות, עוינות, שנאה, פחד או אי-סובלנות כלפי איש המאמין בדת שונה או איש השונה בדעותיו הדתיות מקבוצה אחרת.
אפליה על רקע דת היא הבחנה בין עובדים/ות או דורשי/ות עבודה על רקע דתם/ן.
היא באה לידי ביטוי בהחלטה על העסקה או אי העסקה של עובד/ת וכן בפיטוריו/יה על רקע דתו/ה.
אפליוטס (פירוש שמו מיוונית: השמש העולה) היה האל היווני של הרוח הדרום-מזרחית.
מכיוון שהיוונים חשבו שרוח זו גורמת גשם מרענן המועיל במיוחד לחקלאים, הוא מתואר לעיתים קרובות כשהוא נועל מגפיים גבוהים ונושא פרי, עטוף בבד בהיר שמתחתיו יש מספר פרחים או תבואה.
הוא מגולח, עם שיער מתולתל והבעה ידידותית.
מכיוון שאפיליוטים היה אל מינורי, הוא מזוהה לפעמים עם יורוס, אל הרוח המזרחית.
המקביל הרומאי לאפליוטס היה סובולנוס.
אפליוטס הוא בנו של אוס ואסטרויס.
הוא אחיו של יורוס, נוטוס, זפירוס, בוראס, ליפס, קאיקס וסקירון.
אפלטוקסינים הם קבוצה של שישה רעלנים: AFB1, AFB2, AFM1, AFM2, AFG1, AFG2 השייכים לקבוצת ה המיוצרים על ידי עובשים בתנאי עקה סביבתיים.
המטבוליטים של האפלטוקסינים בעלי רעילות לגוף האדם.
הם משפיעים על התכונות האפיגנטיות של התאים ובעלי תכונות קרצינוגניות.
האפלטוקסינים מיוצרים על ידי עובשים השייכים לסוג אספרגילוס בשל יכולתם ליצר אפלטוקסינים וקרויים בשל כך עובשים אפלטוקסינוגניים.
שלושה מינים של עובשי אספרגילוס מסוגלים ליצר אפלטוקסינים: , ו- .
בחצי כדור הארץ הדרומי נפוץ המין .
שימוש בכלי אחסון לא מתאימים אף הוא יכול לגרום לתנאי אחסון לא נאותים.
קטיף בעונות הגשם מאפשר אף הוא תנאי לחות יחסית ולחות גרעינים המאפשרת התפתחות אפלטוקסינים.
הרעלנים עלולים להימצא במוצרי יסוד, כגון: חיטה, שעורה, תירס, זרעי כותנה, דוחן, בוטנים, אגוזים, קסבה, אורז, קפה, קקאו ותה ובמגוון תבלינים.
כאשר חומרי הגלם עוברים עיבוד תעשייתי, האפלטוקסינים חודרים לשרשרת המזון של בני אדם ובעלי חיים.
הזנת בעלי חיים במזון המזוהם באפלטוקסינים היא מקור לאפלטוקסינים במוצרי מזון שונים.
האפלטוקסינים מועברים למוצרים מוגמרים מהחי: ביצים, מוצרי חלב, בשר ודגים ומשך למוצרים מוגמרים המגיעים על שולחנו של האדם.
האפלטוקסינים הם רעלנים בעלי רעילות גבוהה ובעלי עמידות אפלטוקינים לטמפרטורות גבוהות ולכן, טיפולים תרמיים אינם יכולים לפתור את בעיית הזיהום באפלטוקסינים.
ילדים פגיעים במיוחד לאפלטוקסין, בגלל גרימת מומים, עיכוב בהתפתחות, נזקים לכבד וסרטן הכבד.
למבוגרים עמידות גבוהה יותר לחשיפה בהשוואה לילדים אך גם אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון.
לא התגלה מין בעל-חי החסין לאפלטוקסינים אפלטוקסינים הם בין החומרים המסרטנים ביותר.
לאחר חדירה לגוף, הם יכולים לעבור שינויים מטבולים בכבד לחומרי ביניים, כגון , או לעבור תהליך של הידרוקסילציה ההופך את האפטלטוקסין לפחות מזיק.
רמת הרעילות של האפלטוקסינים השונים היא:
בתקנות בריאות העם שפורסמו על ידי משרד הבריאות בשנת 1996 נקבע שהרמות המרביות המותרות של סך כל האפלטוקסינים: B2, B1, G1, G2 יכול להגיע עד 15 מיקרוגרם לק"ג (ppb) במוצרי מזון שונים, מתוכם אפלטוקסין B1 אינו יכול להוות יותר מ-5 מיקרוגרם לק"ג.
כמו כן, נקבעו הרמות המרביות של אפלטוקסין M1 בחלב ואבקת חלב של עד 0.05 מיקרוגרם לק"ג, בהתחשב בטוקסיות הגבוהה של אפלטוקסין זה ובהתחשב בעובדה שהצרכנים הגדולים בחלב ואבקת חלב המשמש להכנת תחליפי חלב, הם תינוקות וילדים.
תקנות אלה אף מחמירות יותר מתקנות ה-FDA המתירה רמות מרביות של סך כל האפלטוקסינים B2, B1, G1, G2 עד 20 מיקרוגרם לק"ג מוצר.
אימוץ שיטות חקלאות נכונות במטרה להפחית התפתחות של עובשים אפלטוקסינוגניים בשטחים חקלאיים ובתי אחסון של תוצרת החקלאית.
פיקוח על ייצור ויבוא מזון לבעלי חיים, על מנת למנוע הזנת בעלי חיים במזון נגוע
ניטור תקופתי אחר המצאות אפלטוקסין במוצרי מזון מבוצע מדי תקופה על-ידי משרד הבריאות ומועצת החלב.
אפלדורן היא עיר ורשות מקומית במחוז חלדרלנד שבמרכז הולנד.
הרשות היא מרכז אזורי הכוללת מספר כפרים ויישובים נוספים באזור.
אוכלוסיית הרשות המקומית מנתה נכון ליולי 2021, 165,181. בינואר 2021 מנתה העיר אפלדורן 138,945 תושבים.
אפלדורן התפתחה עם פרויקטים גדולים של בנייה בתחילת המאה ה-19 ובהמשך בתקופה שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הכנסייה הפרוטסטנטית נבנתה מחדש לאחר שרפה בשנת 1890
הט לו, שבעבר היה ביתם של בני משפחת המלוכה ההולנדית, משקף את הקשרים ההיסטוריים בין בית אוראניה-נסאו להולנד.
החלק המרכזי של הארמון והביתנים הרוחביים מראים כיצד הארמון היה מאוכלס על ידי בית האורנז' במשך שלוש מאות שנה, החל מהמלך ויליאם השלישי, מלך אנגליה, ועד וילהלמינה, מלכת הולנד.
בנובמבר 1684 רכש הנסיך ויליאם השלישי מאורנז', אז מחזיק העיר שטאדולדה, את הט לו, על מנת לבנות בית מגורים במקום.
ב-5 באפריל 1685, נחתם החוזה הראשון, ובספטמבר של אותה השנה הושלמו עבודות הגימור של החלק האמצעי.
בשנת 1686, השנה שכתובה עד היום בחזית הבניין, נגמרו העבודות במקום והמכירה הושלמה.
הט לו הפך למושב הציד והארמון הכפרי האהוב על ויליאם השלישי ואשתו, הנסיכה מרי השנייה, ועד מותו, בשנת 1702 ריהוט וקישוטים בפנים ובחוץ עברו תכופים.