tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא אישי חדש של 25.33 שניות, אחרי גרטשן וולש ששיפרה לה את השיא הלאומי והעמידה אותו על 25.11 שניות ולפני קלייר קרזן (25.74 שניות).
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי אותה שנה היא זכתה ב-4 מדליות,1 זהב, 1 כסף ו-2 ארד.
מדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר מעורב ומדליית כסף במשחה שליחות 4x100 מטר חחפשי לאחר ששחתה בהם בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 25.64 שניות.
במשחקים האולימפיים עצמם היא זכתה ב-5 מדליות, 3 זהב ו-2 כסף.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור בסוף יולי תחילת אוגוסט 2025 היא זכתה ב-4 מדליות, 2 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
נוסף לכך, היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 24.50 שניות, בשלב חצי הגמר היא קבעה תוצאה של 24.41 שניות ובמקום עשירי במשחה שליחים משולב 4x100 מטר מעורב בתוצאה שלח 3:44.50 שניות, כשחיינית שלישית היא שחתה ב"זינוק שליחים" את סגנון הפרפר בתוצאה של 58.47 שניות.
טוריאטקא (באוקראינית: Турятка, ברומנית: Tureatca) הוא כפר הנמצא במחוז המשנה צ'רנוביץ, מחוז צ'רנוביץ שבאוקראינה.
ב-1796 נבנתה בטוריאטקא כנסייה מעץ.
ב-1941 טבחו הכוחות המזוינים של רומניה ביהודים שהתגוררו בכפר.
טורטוק הוא כפר קטן בטריטוריית האיחוד ההודי של לדאק בין רכס קארקוראם להרי ההימלאיה, ואחד הכפרים הצפוניים ביותר של הודו, קרוב לקו השליטה בין הודו לפקיסטן.
טורטוק ידוע בפירות שמגדלים בו, בעיקר משמשים.
טורטוק היה בשליטה פקיסטנית עד למלחמת הודו–פקיסטן השלישית, אז כבש הצבא ההודי את הכפר.
השבט המוכר ביותר שאכלס את טורטוק היה שבט דארדיק .
בסביבות המאה ה-13 לספירה, הגיעו לטורטוק שני לוחמים בשם צ'ולי ויאנגדרונג.
הם הרגו את המלך ובסופו של דבר רוב המקומיים ברחו מטורטוק לאורך הנחל ומעבר להר, אל הכפרים הנקראים כיום האנו, דאה ודומקאר.
נכון לעכשיו, רוב האוכלוסייה בטורטוק הם צאצאים ישירים של צ'ולי ויאנגדרונג.
טורטוק נשארה נסיכות עצמאית עד כיבוש בלטסטן על ידי האימפריה הסיקהית .
אנשי טורטוק היו בונים .
האסלאם הגיע לטורטוק על ידי המטיף הפרסי סייד עלי שאה חמדני .
בתום מלחמת הודו–פקיסטן הראשונה עבר הכפר טורטוק לשליטת פקיסטן.
במהלך מלחמת הודו–פקיסטן השלישית, אזור זה היה המקום בו התקיים קרב טורטוק .
ב-1999 התקיימה מלחמת קרגיל שהשפיעה על המקום.
חלק מהמקומיים סייעו לכובשים הפקיסטנים.
באוגוסט 2010, הכפר טורטוק הושפע משיטפונות שהתרחשו בכל אזור לדאק.
טורטוק נפתח לתיירים בשנת 2010. הכפר משקיף לעמק מוריק ויש בו בית מלוכה עתיק.
זהו הכפר הגדול האחרון שבו מותרת פעילות תיירותית לפני קו השליטה.
על פי מפקד האוכלוסין של הודו מ-2011 , בטורטוק יש 384 משקי בית.
תושבי טורטוק והכפרים הסמוכים לו מדברים את שפת הבלטי יחד עם לדאקי ואורדו.
ויקטוריה אנדרסון היא שחקנית קנדית.
היא ידועה בתפקידים שונים בטלוויזיה כגון ד"ר לונדון בלייק בסדרת "Open Heart" של TeenNick, המלכה טיטאניה בסדרה של ניקלודיאון "הממלכה האחרת", ואיווי בסדרה "No Tomorrow".
מאז 2021, היא מגלמת את קייט ויסלר בסדרה "NCIS: הוואי".
אנדרסון נולדה וגדלה באדמונטון, אלברטה, קנדה.
היא סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון פרנסס קלסי במיל ביי, קולומביה הבריטית.
היא בעלת תואר באמנויות יפות מאוניברסיטת יורק, וסיימה בהצטיינות תואר במשחק ב-2011.
בשנת 2014 לוהקה אנדרסון לסדרה "Open Heart" שם גילמה את התפקיד של ד"ר לונדון בלייק, האחות הגדולה של הדמות הראשית.
היא גם שיחקה את מומחית יחסי הציבור דרו בסדרת האינטרנט "MsLabeld".
בשנת 2016 היה לאנדרסון תפקיד חוזר בסדרה של ניקלודיאון "הממלכה האחרת", שם גילמה את מלכת הפיות טיטאניה, אמה של הדמות הראשית.
ב-2016 כיכבה בתפקיד איווי בסדרה "No Tomorrow" בשנת 2017 היא החלה לשחק את התפקיד החוזר של בלייק קרופורד בסדרת הטלוויזיה "שטח מת" של NBC.
ביוני 2021, אנדרסון לוהקה לתפקיד הקבוע של סוכנת ה-FBI קייט ויסלר בסדרת הדרמה "NCIS: הוואי" של CBS.
Complexשרלוטתפקיד חוזר, 6 פרקיםFlashpointDella / Day Care Worker #1בפרק: "Keep the Peace: Part 1"; כוויקטוריה אנדרסון2013Blinkרייצ'לפיילוט שלא נמכר2014מחסן סודי 13נסיכהבפרק: "A Faire to Remember"Killing Daddyלורה רוזסרט טלוויזיה2015ממלכהLady Atleyבפרק: "Getaway"בקסטרוםאליסון קוקסבפרק: "Dragon Slayer"Open HeartDr.
Chanceסרט טלוויזיה2021–הווהNCIS: הוואיקתרין מארי "קייט" ויסלרתפקיד ראשי2021The Secret Sauceלורה גליקמןסרט טלוויזיה2022A Bridesmaid in Loveקייט ג'יימסCampfire Christmasפייטוןסרט טלוויזיה של הולמרק
טוּרַיִם צָרֵי-עָלִים (שם מדעי: Diplotaxis tenuifolia) הוא בן שיח (צמח עשבוני רב-שנתי בעל בסיס מעוצה) נדיר מאוד, קירח, גובהו עד 70 ס"מ ופרחיו צהובים, אחד מחמשה מיני הבר בישראל בסוג טוריים במשפחת מצליבים.
הוא נפוץ בעיקר באזור הים תיכוני והאירו-סיבירי, מאירופה עד המזרח התיכון והתפשט לאמריקה הצפונית והדרומית, לאוסטרליה ועוד.
לפי הדעה הרווחת טוריים צרי-עלים הובאו לישראל מאירופה בשנות 1930 לגן הבוטני בהר הצופים.
אם כי, באתר POWO מצוין שגבול תפוצתו הטבעית הדרומי ביותר היא סוריה-לבנון.
ואז אולי הוא גר תושב ותיק שחדר לישראל מצפונה או באופן בלתי ידוע.
בכל אופן, הוא נמצא בבתי גידול מופרים בסביבת הגן, רק בקרבת הגן הבוטני בהר הצופים, ירושלים.
בשנים אחרונות הוא נצפה במספר מקומות בישראל ליד עמיקם, בכפר נטר, ביישוב הראל אשר ביהודה, ברחוב חרל"פ, וברחוב פלמ"ח פינת חרל"פ בירושלים ובשולי גינה קהילתית בגליל ים, הרצליה.
סימני הזיהוי הם: פרח בעל ארבע עלי כותרת צהובים, 4 עלי גביע ושש אבקנים מפורדים וצלקת מעוגלת.
העלים מסורגים, חסרי לוואים, צרים, דמויי כינור (מפורצים עמוקות), גזורים פעם אחת ושפת האונות תמימה (סימן היכר).
הפרי תרמיל גלילי פחוס במקצת מהצדדים וזקוף.
הפרחים ערוכים בקצות הגבעולים ורובם חונטים פרי, כך שמורד גבעול התפרח מלא בתרמילים.
צמח עשבוני רב-שנתיים בעלי בסיס מעוצה (בן שיח), מסועף, גבוה יחסית (עד 70 ס"מ) וקירח.
הצמח בעל ריח עז, מכיל גליקוזינולטים (אלקלואידים) הנמצאים בתאים מיוחדים (תאי מירוזין) אשר הופכים לשמני חרדל בבואם במגע עם האוויר.
הגבעולים זקופים אורכם 10 עד 70 ס"מ לעיתים 100 ס"מ, רְבוּעִים, קירחים או מכוסה בדלילות בשערות בבסיסם.
עלי הבסיס, דמויי כינור, (מפורצים עד מפורצים עמוקות), גזורים פעם אחת באופן לא סדיר ושפת האונות תמימה.
בכל צד 2 עד 5 אונות.
הטרף שמתארו אליפטי עד דמוי ביצה הפוכה, אורכו 2 עד 15 ס"מ ורוחבו 10 עד 60 מ"מ.
עלי הגבעול מסורגים ודומים במידה רבה לעלי הבסיס.
הפרחים ערוכים בתפרחת אשכול בקצות הגבעולים.
אשכול הוא תפרחת שלאורך צירה הראשי, נישאים פרחים על עוקצים.
הפרחים העליונים תמיד צעירים מהתחתונים.
הפרחים גדולים יחסית, צהובים, בעלי 4 עלי כותרת, 4 עלי גביע מפורדים והם אינם מלווים בחפים.
הפרחים פרושים ופתוחים, נכונים (העטיף בעל סימטריה רדיאלית), דו-מיניים, בעלי שחלה עילית.
המצעית נישאת על גינופור קצר שאורכו 0.5 עד 3 מ"מ.
הגביע בעל 4 עלי גביע, שווים זה לזה, מפורדים ומפושקים, ערוכים בשני דּוּרִים, לסירוגין בין עלי הכותרת.
עלי הגביע קירח או מכוסה בשערות פשוטות ואורכם 4 עד 6 מ"מ.
הכותרת בעלת 4 עלי כותרת מפורדים, כל אחד בעל טרף וציפורן קצרה.
טרף עלה הכותרת מורחב ונעשה צר לציפורן באופן פתאומי וקודקודו מעוגל.
צבע עלי הכותרת צהוב (בדומה לטוריים קטנים, לטוריים זיפניים וטוריים שעירים).
האבקנים מפורדים, מספרם 6, מהם 4 ארוכים, מהווים את הדּוּר הפנימי ו-2 קצרים יותר המהווים את הדור החיצוני.
הצופנים (בלוטות המפרישות צוף) הם צופני מצעית טבעתיים, הם מצויים על פני המצעית בין בסיסי האבקנים.
השחלה עילית, בת 2 עלי שחלה מאוחים, עמוד השחלה אחד מפותח בעל צלקת שלמה דמוית כיפה.
השליות דופניות, בכל שחלה על פי רוב 20 עד 32 ביציות לעיתים רחוקות 46.
הפרי הבשל מפושק (ניצב לגבעול) וזקוף (נוטים כלפי מעלה) נישא על עוקץ הקצר הרבה מגוף הפרי הבשל ואורכו 8 עד 35 מ"מ.
הפרי תרמיל גלילי, מאורך דמוי סרגל, ישר או דמוי חרוט, כאשר אורכו עולה על 10 מ"מ ואורכו לפחות פי 3 מרוחבו ורחובו אינו עולה על עוביו.
התרמיל הגלילי, פחוס במקצת מהצדדים, בעל מחיצה ברורה, נפתח בהבשלה באמצעות 2 קשוות לכל אורכו, בראשו קטע קצר וקשה, דמוי מקור וחסר זרעים שאורכו 1.5 עד 3 מ"מ ובבסיסו יש גינופור (עוקץ נושא פרי).
הזרעים ערוכים ב-2 טורים בכל אחת משתי המגורות.
הזרעים, זעירים, דביקים במקצת, מחוסרי אנדוספרם.
תחום תפוצתו הטבעי של טוריים מצויים משתרע מאזור הים התיכון דרך סודן אל אתיופיה ועד למערב איראן.
הוא גדל בעיקר בבתי גידול בעלי אקלים ממוזג.
בישראל הוא גדל כמעט בכל האזורים הים תיכונים ובאזורי ספר בצפון וישראל ובמרכזה.
טוריים מצויים כוללים שלושה תת-מינים:
erucoides): תפוצתו הטבעית חופפת את תחום התפוצה הכללי של המין כולו.
תת-מין זה תואר לראשונה למדע בשנת 1821.
longisiliqua): גדל באזורים סובטרופיים באלג'יריה ובמרוקו.
תת-מין זה תואר לראשונה למדע בשנת 1981.
cossoniana): גדל באזורים סובטרופיים באלג'יריה.
תת-מין זה תואר לראשונה למדע בשנת 1991.
הגבעולים זקופים, מסתעפים בעיקר מהבסיס ונושאים שערות פזורות ודי מהודקות שעולות מגבשושים.
העלים מסורגים, חסרי לוואים ומאופיינים בטעם חרדל, תכונה אופיינית למשפחת המצליבים.
העלים התחתונים, שמרוכזים בבסיס הצמח, גדולים, מאורכים ( 5 עד 15 ס"מ), מתחדדים לפטוטרת או יושבים ומאונים עמוקות באופן לא סדיר, לפעמים כמעט תמימים.
עלי הגבעול קטנים יותר, מוארכים-אזמליים עד מלבניים-סרגליים, שסועים או כמעט שלמים.
הפטוטרות שעירות בדרך כלל, אורכן 0.5 ס"מ ומתארכות בשלבי הפרי.
התפרחת מסוג אשכול, והיא כמו הפרחים חסרי חפים.
הם ערוכים בקצות הגבעולים ורובם חונטים פרי, כך שהגבעול מתחת לפרחים הפתוחים מלא בתרמילים.
הפרחים דו-מיניים, בעלי סימטריה רדיאלית, וגדולים יחסית (5 עד 8 מ"מ) ובולטים על פי רוב.
צבע הכותרת לבן, ולעיתים רחוקות ורדרד או עם כתמים סגולים על רקע לבן.
הגביע בעל 4 עלי גביע זקופים-פרושים, שאורכם נע בין 4 ל-8 מ"מ (לעיתים רחוקות קצרים יותר).
לעיתים עלי הגביע בעלי גוון צבעוני.
הם ערוכים בשני דורים, לסירוגין בין עלי הכותרת.
שני עלי הגביע הפנימיים ארוכים יותר מהחיצוניים, ובסיסם דמוי כיס עדין.
הכותרת בעלת 4 עלי כותרת מפורדים, שלרוב פרושים ופתוחים, ואורכם כמעט פי שניים מעלי הגביע.
כל עלה כותרת מחולק לטרף רחב וציפורן קצרה.
הטרף דמויי ביצה הפוכה-אליפטיות, מורחב ונעשה צר לציפורן באופן פתאומי לציפורן.
צבע עלי הכותרת לבן, ולעיתים רחוקות ורדרד או עם כתמים סגולים על רקע לבן וללא עורקים בולטים בצבעם.
האבקנים שמספרם 6, מפורדים, מסודרים בשני דורים.
בדור הפנימי מצויים 4 אבקנים ארוכים ובדור הפנימי, 2 אבקנים קצרים יותר.
בין בסיסי הזירים מצויים צופנים.
השחלה עילית, בת 2 עלי שחלה מאוחים, עמוד השחלה אחד קצר 2 עד 6 מ"מ.
מספר הצופנים בסוג טוריים כאמור הם 4, מהם שני האמצעים גדולים וגלילים והצדדים קטנים יותר ודמוי כרית.
הפירות הם תרמילים מוארכים וישרים, פחוסים מהצדדים, זקופים-פרושים, אורכם 2 עד 6 ס"מ ובעלי מחיצה ברורה בין שתי המגורות.
הם נפתחים בהבשלה באמצעות 2 קשוות מבסיסיהם לכל אורכן.
עוקץ הפרי קצר שבבסיס הפרי קצר בהרבה מגוף הפרי, והמקור חסר הזרעים שבקודקוד באורך 2 עד 6 מ"מ ואורכו גדול מרוחב הפרי או שווה לו.
הקשוות נפוחות וצבוטות לסירוגין לאורכן.
הזרעים זעירים וערוכים על פי רוב בשני טורים בכל מגורה.
הזרעים כפופי עובר ומחוסרי אנדוספרם.
השורשון בחלקו האחד של הזרע, ואילו הפסיגים בחלקו האחר.
טורייף היא עיר במחוז אל-חודוד א-שמאליה שבצפון ערב הסעודית, בסמוך לגבול עם ירדן.
העיר נמצאת באזור מדברי וחם, בגובה של כ-827 מטרים מעל פני הים.
כביש 85 חוצה את העיר לשני חלקים: העיר הישנה והעיר החדשה.
על פי מפקד האוכלוסין האחרון של ערב הסעודית משנת 2022, התגוררו בעיר 61,395 בני אדם.
הקמת העיר הייתה בעקבות הנחת צינור הנפט הטרנס-ערבי.
העיר משורתת על ידי נמל תעופה מקומי, נמל התעופה טורייף, הממוקם כחמישה קילומטרים ממרכז העיר.
מנמל תעופה זה יוצאות טיסות יומיות ישירות לריאד.
שדות תעופה סמוכים נוספים הם נמל התעופה קורייאת בקורייאת ונמל התעופה ערער בערער.
לטורייף אקלים מדברי חם, עם קיצים ארוכים וחמים מאוד וחורפים קרירים.
כפור נפוץ בחודשי החורף במהלך הלילה, ובחודשים אלו ייתכן גם שלג, כאשר הטמפרטורה הנמוכה ביותר שתועדה בטוראיף עומדת על 12.2−.
סופת טורנדו היא סופה מערבולית, הרסנית ומקומית.
הסופה מתאפיינת במשפך צר היורד מחלקו התחתון של ענן סופה עד הקרקע.
סופת טורנדו נבדלת מסופות מערבוליות אחרות בכך שמקור הסופה הוא בענן עצמו ולא בזרמי אוויר העולים מהקרקע.
הטורנדו נפוץ בצפון אמריקה עקב התנאים הגאוגרפים והמטאורולוגים הקיימים שם.
המשפך האופייני לסופות מסוגו אינו חייב להיות נראה לעין.
מה שנראה הוא שארית ענן הסופה שבו נוצר הטורנדו וכן אבק וחפצים שונים שהטורנדו סוחף עמו.
סופת טורנדו היא תופעה מרהיבה המושכת צופים, הן למטרת מחקר והן כתחביב או כמוקד משיכה תיירותי.
אופן היווצרות הסופה לא ידוע בבירור.
קיימות מספר השערות שהמאחד אותן הוא מפגש חד בין שכבות זרמי אוויר הנעים במהירויות שונות או בכיוונים מנוגדים.
המפגש בין הרוחות יוצר מערבולות ההופכות לתת מערכת של צינורות צרים ארוכים ואופקיים של אוויר הסובבים במהירות סביב עצמם.
עקב מהירות הסיבוב של צינורות אלה נוצר במרכז הצינור חלל בעל לחץ נמוך.
הסחרור המהיר של הצינורות יחד עם חלקם הפנימי בעל הלחץ הנמוך הם יחידה יציבה יחסית היכולה להתקיים גם ללא התנאים שיצרו אותה.
משב רוח כלפי מטה מסיט את תת-המערכת לכיוון הקרקע.
בשלב זה נראה מעין בליטה היוצאת מתחתית הענן (בדרך כלל בשוליו) כלפי האדמה.
טורנדו נוצר כאשר תת-המערכת יציבה דייה ומשב הרוח מצליח לגרום לצינור להגיע לקרקע.משפכים דמויי טורנדו יכולים להיווצר מאוויר חם העולה כלפי מעלה.
תופעה זאת נקראת עלעול או נד מים ויש חילוקי דעות האם יש לכלול רוח זאת כטורנדו.
ניסיון להסבר את מכניזם הטורנדו נעשה גם על ידי נציבי בן-אמוץ.
לפיו מקור אנרגיית הטורנדו הוא אדי המים החמים יחסית מהענן שמעל לטורנדו ולא מסביבת הטורנדו.
טמפרטורת אדי המים בבסיס הענן צריכה להיות גבוהה מהסביבה בערך מינימלי מסוים, ואם כך מדידה מרחוק של טמפרטורת הענן בעזרת קרינת אינפרה אדום של הענן תוכל לנבא אם הענן עשוי ליצור טורנדו, מה שיאפשר להגדיל את זמן האזהרה.
עקב חיכוך האדמה מהירות הרוח יורדת למהירות של כ-5 קמ"ש אך בגובה של מעל 5000 רגל הרוח מגיעה למהירות של 40 קמ"ש.
בנקודת המפגש נוצרות מערבולות שהן הבסיס לטורנדו.
תא העל הוא ספק האנרגיה והלחות למערכת המערבולות.
שילוב של תא על והפרשי מהירות הרוח יוצר טורנדו.
השערה זאת קושרת בין תא העל לבין התפתחות הטורנדו.
ההשערה גורסת שהתנאים להיווצרות תא על בהם אוויר חם ולח מטפס במהירות על גבי חזית קרה בעלת מהירות מנוגדת יחסית.
הפרשי המהירויות בנקודת המפגש בין שני גושי האוויר הם הגורם ליצירת המערבולות שמהן יתפתח טורנדו.
המילה "טורנדו" מקורה במילה הספרדית tornar, שפירושה "להסתובב".
קוטרה הממוצע של מערבולת הסופה הוא כמאה מטר הכולל את המשפך עצמו (מספר בודד של מטרים) וענן העצמים והאבק שהטורנדו שאב.
הטורנדו מתקיים במשך דקות ספורות בלבד.
החלק העליון של המשפך יוצא מתוך ענני קומולונימבוס (פעמים רבות מדובר בתא-על) או לעיתים קומולוס והתחתון נוגע באדמה.
מהירות רוח הסופה עשויה לנוע בין 115 קמ"ש (F0 בסולם פוג'יטה ) לבין 510 קמ"ש (F5 בסולם פוג'יטה).
בדרך כלל הטורנדו יסתובב נגד כיוון השעון בחלק הצפוני של כדור הארץ (הכולל את אמריקה הצפונית, אירופה, ישראל ועוד) אבל לא מעט סופות טורנדו מסתובבות גם עם כיוון השעון, (לעומת הוריקן, ציקלון ו-טייפון המסתובבים תמיד נגד כיוון השעון בחצי הכדור הצפוני).
סופת הטורנדו הרסנית ביותר (תלוי בעוצמת הסופה), הן בשל עוצמת הרוח והן בשל כח היניקה העז הנוצר במרכז מערבולת האוויר, השואבת אליה חפצים הנקרים בדרכה ומשליכה אותם לכל עבר.
לעיתים הטורנדו המרכזי מלווה במשפכים קטנים המסתובבים סביבו.
פגיעת הסופה אינה אחידה וליד בית שנהרס כליל, ניתן למצוא אחר שנותר ללא פגע משום שלעיתים המשפך "מדלג" מעל שטח קטן.
הסופה כאמור היא חלק ממערכת שלמה המחייבת מספר גורמים - שטח מישורי נרחב, גוש גדול ומשופע של אוויר יבש וקר וגוש גדול של אוויר חם ולח הנע במהירות.
תנאים אלו נדירים בשטח היבשתי של כדור הארץ.
טורנדו נפוץ בצפון אמריקה, ארגנטינה ובנגלדש אך הוא נצפה במקומות רבים אחרים.
במאי 2019 נצפה טורנדו ברומניה.
סופות טורנדו באירופה אינן כה נפוצות אך הן עשויות להופיע מספר פעמים בשנה במיקומים שונים.
בארצות הברית ישנו חבל ארץ הקרוי בשם "סמטת הטורנדו", הכולל בעיקר את אוקלהומה וטקסס, אך מתרחב אפילו עד אילינוי וקנדה, ובו מתרחשות מרבית סופות הטורנדו.
באזור זה נפגשים זרמי אוויר קר ויבש מהרי הרוקי עם זרמי אוויר חם ולח ממפרץ מקסיקו ויוצרים תבנית אקלים ייחודית המגבירה את סיכוי ההיווצרות של הסופה.
הרס בקתות עץ וחוות ופגיעות בנפש.
ניפוץ חלונות, עקירת גגות רעפים.
המשפך מסוגל לשאוב ולהעיף למרחק חפצים ועצמים גדולים כמו מכוניות, גגות, מבנים, סלעים ובעלי חיים.
חיזוק מתקנים, מבנים והגנה על החלונות.
טורנדו רב מערבולות הוא טורנדו בעל שני עמודים או יותר המסתובבים סביב מרכז משותף.
המערבולות הללו בדרך כלל גורמות לנזק קשה בשטח קטן לאורך הנתיב הראשי של הטורנדו.
סופות טורנדו זעירות-ממדים התרחשו בישראל באוקטובר 1980 בקיבוץ דליה, ב-1.4.1990 במושב פריאל, ב-4 באפריל 2006 בגליל המערבי, ב-19 בנובמבר 2007 במושבים גיאה ותלמי יפה, וב-9 בספטמבר 2018 בחוף הבונים.
לא היו הרוגים ופצועים, אך נגרם נזק לבתים ספורים, עצים ועמודי חשמל.
מערבולת רוח חלשה מהטורנדו בה ניתן לצפות בישראל מכונה עלעול (Dust Devil).
זהו בעצם חלקו התחתון של הטורנדו, המורכב מאוויר עולה מסתחרר, ללא הענן המסיבי העליון של אוויר קר יורד.
טורינו (באיטלקית: ; בפיימונטית: Turin) היא עיר ראשית בצפון איטליה ובירת מחוז פיימונטה.
משמשת מרכז תעשייתי חשוב ומרכז עסקי ותרבותי.
העיר הרביעית בגודל האוכלוסייה באיטליה.
בשנת 2012 נאמדה האוכלוסייה ב-911,823 תושבים, ובמטרופולין שלה מתגוררים כ-2.2 מיליון תושבים (2005).
שיעור הזרים באוכלוסיית העיר נאמד ב-9%.
טורינו היא העיר השלישית באיטליה בהיקף פעילותה הכלכלית, אחרי רומא ומילאנו.
העיר ממוקמת על הגדה המערבית של נהר הפו סמוך למורדות הרי האלפים האיטלקיים.
טורינו הייתה עיר הבירה הראשונה של ממלכת איטליה שנוסדה בשנת 1861.
טורינו מפורסמת בקבוצת הכדורגל יובנטוס (Juventus FC), אחת מהקבוצות הכדורגל המצליחות בעולם.
בעיר ממוקם המטה של חברת המכוניות פיאט (Fiat).
העיר אירחה את משחקי אולימפיאדת החורף בשנת 2006 ואת האירוויזיון בשנת 2022.
מקור שמה של העיר במילה Tau שפירושה בקלטית הוא "הרים".
באיטלקית שם העיר הוא Torino המתורגם כ"שור קטן" .
בעיר נותרו שרידים של כפר משבט קלטי-ליגורי ה"טאוריני" (Taurini) מהמאה ה-3 לפנה"ס.
לפי אחד המקורות עיכב שבט זה, יחד עם שבט אחר ששכן בלומברדיה, את מהלכו של צבא חניבעל בשנת 218 לפנה"ס, לאחר שחצה את הרי האלפים בדרכו לרומא.
הרומאים החלו בבנית העיר טורינו ובשנת 58 לפנה"ס הקימו במקום מחנה צבאי (castrum) לצורך מלחמתו של יוליוס קיסר בגאלים ("מחנה צבאי טאורינורום" – Castra Taurinorum).
בשנת 29 לפנה"ס שונה שם המחנה לכבוד הקיסר אוגוסטוס ונקרא "מחנה צבאי יוליה אוגוסטה" (Augusta Julia Taurinorum).
מחנה זה העניק לעיר את שמה.
אוכלוסיית העיר מנתה 5,000 תושבים בתקופה הרומאית והתגוררה כולה בין החומות.
רשת רחובות העיר הנוכחית מבוססת על הרשת המקבילה מהתקופה הרומאית.
לאחר נפילת האימפריה הרומית עברה טורינו לשליטת האוסטרוגותים (Ostrogoti), הלומברדים (Longobardi) והשבטים הפרנקים (Franchi) בהנהגת קרל הגדול.
בשנת 942 הוקמה המרקה של טורינו (Marca di Torino) או המרקה של סוזה, שנועדה למלא את החלל החסר בשלטון הפאודלי המקומי.
הייתה זו שותפות בין מלך איטליה (Regno d'Italia) לבין האימפריה הרומית הקדושה (Sacro Romano Impero), אשר החליפה שלושה שליטים – Anscarica, orbertenga, ו-Aleramica.
כך הוקמה ה"שושלת הארדואינית" (La dinastia Arduinica) שבאה לעולם כתוצאה מנישואי אדלאידה די סוזה (Adelaide di Susa) עם בנו של אומברטו ביאנקומאנו (Umberto Biancamano), מייסד שושלת בית סבויה.
בשנת 1050 עברה השליטה בטורינו לידי הנסיכים לבית סבויה.
בתחילת המאה ה-13, תחת שלטון הדוכסות של בית סבויה, הגיעה אוכלוסיית העיר ל-20,000 תושבים.
במאה ה-15 תוכננה העיר מחדש.
בתקופה זו נבנו בה ארמונות, גנים והאוניברסיטה.
בשנת 1563 בחר אמנואלה פיליברטו, דוכס סבויה (Emanuele Filiberto), שכונה "ראש הברזל", בעיר טורינו לבירת הנסיכות של סבויה אחרי שזנח את בירתו הצרפתית, שאמברי (Chambery).
בעיר הוקמה חומה מודרנית במסגרת מבנה מחומש.
באותה תקופה נבנו כיכר סן קרלו (Piazza San Carlo), רחוב פו (Via Po) וארמון המלוכה (Palazzo Reale).
בשנת 1713, עת חתימת הסכמי אוטרכט, התאחדה ממלכת סרדיניה עם דוכסות סבויה, והדוכסים לבית סבויה הוכתרו למלכים – תחילה של סיציליה ואחר כך של סרדיניה.
במאה ה-19, לאחר שלטון קצר של נפוליאון, חתרה העיר לקראת איחוד איטליה והקמת הרפובליקה האיטלקית.
בשנת 1815, עם חתימת הסכמי וינה, צורפו מחוזות פיימונטה, ליגוריה וג'נובה לממלכה החדשה.
בתקופה זו החל האדריכל פיליפו יוברה (Filippo Juvarra) לתכנן מחדש את העיר כבירתה של ממלכה אירופאית.
אותה עת מנתה אוכלוסיית העיר 90,000 תושבים.
מנהרת פרג'וס (Fre'jus Tunnel)), המקשרת בין איטליה לצרפת, נפתחה והפכה את טורינו לצומת תחבורה חשוב.
בעיר התגוררו כבר 250,000 תושבים.
באותה תקופה הוקמו המוזיאון המצרי, מולה אנטונליאנה שהיה לסימלה של העיר, כנסיית גרנד מדרה וכיכר ויטוריו ונטו.
בשנת 1861 הייתה טורינו לבירת איטליה המאוחדת ושמשה בתפקיד זה עד שנת 1864 כאשר פירנצה ירשה את מקומה.
טורינו הגיבה לירידת חשיבותה הפוליטית בעליית חשיבותה התעשייתית.
בשנת 1899 הוקמה חברת המכוניות פיאט (ראשי תיבות Fabbrica Italiana Automobili Torino – מפעל איטלקי למכוניות טורינו), ובשנת 1906 נוסדה בעיר חברת מכוניות נוספת בשם לנצ'יה (Lancia).
בעיר נערכו שתי תערוכות בין-לאומיות לאומנות מודרנית, בשנים 1902 ו-1911 וכך המשיכה לבסס את מעמדה התרבותי.
בשנת 1943, במשך הכיבוש הגרמני של העיר, פרץ בעיר גל המוני של שביתות במפעלי תעשייה אשר הביא לתגובות שרשרת בצפון איטליה, ונתן את האות להתגברות ההתנגדות האנטי-פשיסטית.
על כך זכתה העיר לאות הוקרה.
כמרכז תעשייתי רב חשיבות, הייתה טורינו יעד להפצצות רבות של מטוסי בנות הברית, הפצצות שגרמו לנטישה של קרוב למחצית מתושבי העיר.
ההפצצה הקשה ביותר הייתה ב-13 ביולי 1943, כשמטוסי חיל האוויר המלכותי הטילו 762 טון פצצות על העיר.
במשך כל המלחמה נהרגו 2,069 נפש כתוצאה מהפצצות בנות הברית.
אחרי מלחמת העולם השנייה חל גידול מזורז בבניה ובתיעוש העיר, בין השאר בשל תעשיית המכוניות.
גלי הגירה גדולים הגיעו לעיר, בעיקר מדרום איטליה, עד שראש העיר טען כי האוכלוסייה מדרום איטליה בעירו קטנה רק מזו שבנאפולי ופלרמו.
בשנת 1960 הגיעה אוכלוסיית העיר למיליון תושבים, ובשנת 1975 לשיאה בכל הזמנים 1.5 מיליון תושבים.
בשנת 1980 החל משבר תעשייתי, אוכלוסיית העיר פחתה ובמקביל גדלה אוכלוסיית המטרופולין.
בשנת 2005 נאמדה אוכלוסיית העיר ב-902,255 תושבים, ירידה של 40% תוך שלושים שנה.
העיר אירחה את משחקי אולימפיאדת החורף ה-20 בין בתאריכים 10–26 בפברואר 2006. לסמל האולמפידה נבחרה צללית של המולה אנטונליאנה.
בחודש מאי 2022 אירחה העיר את אירוויזיון 2022.
טורינו שוכנת בצפון מערב איטליה.
מצפון וממערב היא מוקפת בהרי האלפים ובדרום בגבעות מונפרטו (Monferrato).
ארבעה נהרות חוצים את העיר – הפו, שני יובליו דורה ריפריה (Dora Riparia) וסטורה די לנצו (Stura di Lanzo), וכן נהר הסנגונה (Sangone).
אקלים העיר טורינו שונה מהאקלים השורר ביתר חלקי איטליה.
לטורינו אקלים יבשתי, בעוד שברוב איטליה האקלים הוא ים תיכוני.
בשל כך החורף בעיר קר ויבש ובקיץ קר בגבעות המקיפות אותה וחם במרכזה.
בחודשי הסתיו והחורף רווחת תופעת ערפל האופייני לכל עמק הפו המערבי.
טורינו היא המרכז התעשייתי הגדול באיטליה.
ההנהלה הראשית של פיאט ממוקמת בעיר, והיא משמשת כמרכזה העסקי של חברת לינגוטו (Lingotto) שבעבר ייצרה מכוניות, וכיום היא קונצרן הכולל מרכז ועידות, אולם קונצרטים, גלריה לאומנות, מרכז קניות ובית מלון.
חברות נוספות הפועלות בטורינו הן לוואצה (Lavazza) למכונות קפה ומוצריו, מרטיני אנד רוסי (Martini & Rossi) למשקאות חריפים, קאפה (Kappa) לביגוד וקפארל (Caffarel) ופררו (Ferrero) לשוקולד.
גם לתעשיית החלל יש ייצוג בעיר – חברת אלניה (Alenia) מייצרת תחנות לחלל, ופרויקט החלל האירופאי הבא, "אריאנה 5" (Ariane 5), מנוהל מטורינו.
בעיר הוקמו חברות גדולות נוספות כמו חברת התקשורת טלקום איטליה (Telecom Italia), הטלוויזיה האיטלקית הרָאי (RAI) ותעשיית הקולנוע.
חלק ממטות חברות אלה עזבו את טורינו.
בעקבות אולימפיאדת החורף שאירחה העיר בשנת 2006 מבוצעים בעיר פרויקטים לשיפור התשתית התחבורתית.
ה"ספִינָה" (Spina), הכוללת הכפלת מספר מסילות הברזל העוברות את העיר.
בעבר נבנו מסילות הברזל בתעלות שנחצבו בעיר, ואילו היום הן עוברות במסלולים תת-קרקעיים הבנויים מתחת לשדרות החשובות של העיר.
בניית רכבת תחתית, המטרוטורינו (Metrotorino), המבוססת על שיטת VAL.
השלב הראשון של הפרויקט הסתיים לקראת אולימפיאדת החורף בשנת 2006. והמסלול המרכזי, מתחת לרחובה הראשי של העיר, נפתח ופועל משנת 2008. המימון למיזם ציבורי, ומבוצע רק לאחר סיום פרויקטים דומים ברומא ובמילאנו.
בטורינו חל עיכוב בעבודות הבניה מפני שפרנסי העיר סברו כי לא יהיה צורך בחידושים אלה בעיר.
טורינו נחשבת למולדת השוקולד המוצק.
בסוף המאה ה-18, "דורט" (Doret) הצליחה לייצר מכונה מהפכנית אשר אפשרה ייצור שוקולד מוצק לעומת משקה השוקולד.
במקביל, יצרני השוקולד של טורינו מייצרים שוקולטה מיוחדת המכונה (Gianduja) כשם מחזה של "קומדיה דל'ארטה".
בכל שנה נערך בעיר פסטיבל שוקולד במשך שבועיים.
משתתפים בו יצרני שוקולד מפיימונטה ומותגים בין-לאומיים מפורסמים כמו "לינד ושפרינגלי" (Lindt & Sprüngli).
בסיכומו של הפסטיבל התברר כי נמכרו 52,000 ק"ג שוקולד, 10,000 כוסות של שוקולד חם ו-800 ק"ג גלידה.
תוכנית הפסטיבל כללה בין השאר הדגמות של בישול של כל מיני סוגי בצקים, דגים ובשרים עם שוקולד נמס או מוצק.
סדנה מיוחדת התקיימה לבישולי שוקולד לילדים, ליציקת שוקולד ועריכת דפי שוקולד.
טורינו היא גם ערש הגריסיני (Grissini Torinesi) אשר הופיע לראשונה במאה ה-14. גריסיני הוא מאפה לחם יבש ופריך דומה לעיפרון בגודלו ובצורתו, והמוגש כמתאבן.
הגריסיני התפשט לכל רחבי איטליה וכיום הוא תוספת מקובלת במסעדות ובפיצריות.
היהודים הראשונים הגיעו למחוז פיימונטה במאה ה-14 מצרפת ומספרד.
הם זכו לאוטונומיה מהדוכס לבית סבויה.
הקהילה היהודית עברה תקופות קשות בין השנים 1553–1580. בשנת 1679 רוכזו 763 יהודי טורינו בגטו הגדול (Ghetto Grande) בין הרחובות : Maria Vittoria,Bogino,Principe Amedeo,San Francesco da Paola.
בעידן איחוד איטליה, בשנת 1884, נחנך בטורינו בית כנסת בדומה לבתי הכנסת שהוקמו ברומא ובפירנצה.
בין האישים המפורסמים מקרב יהודי טורינו היו הסופר פרימו לוי ופרשן המקרא אליה שמואל הרטום.
בקהילה בית ספר יסודי וחטיבת ביניים המונים 160 תלמידים, בית כנסת גדול הפתוח בחגים ולידו בית כנסת רגיל לימות חול, בית אבות וספרייה גדולה בנושאים יהודיים באיטלקית ובעברית.
כ-400 מיהודי טורינו נשלחו למחנות הריכוז בשנת הכיבוש הגרמני 1943–1944. אחרים נטלו חלק מכובד בלחימה נגד הכובש הגרמני.
להלן רשימת האתרים החשובים של העיר:
האתר המפורסם של העיר הוא המולה אנטונליאנה אשר בניתו החלה בשנת 1863 והיום הוא משמש למוזיאון הלאומי של הקולנוע ומקום תצפית על העיר וסביבותיה.
מגדל פלטין מהווה את אחד השרידים השמורים ביותר בצפון איטליה מהתקופה הרומאית.
כנסיית יוחנן המטביל ובה "תכריכי טורינו", אשר לפי האמונה היו תכריכי ישו.
המוזיאון המצרי הכולל את האוסף הגדול ביותר של עתיקות ממצרים אחרי מוזיאון קהיר.
אתרי המעונות המלכותיים של בית סבויה.
הארמון המלכותי של בית סבויה (Palazzo Reale) – ארמון מלוכה מהמאה ה-17, נבנה עבור "קריסטיאן מריה" מלכת צרפת.
העיר שימשה אתר צילום של הסרטים הג'וב האיטלקי (1969) (The Italian Job) ו"אדום עמוק" (Deep Red) 1975 של הבמאי האיטלקי "דריו ארגנטו (Dario Argento).
רחוב רומא – נחשב לאחד הרחובות הראשיים במרכז העיר העתיקה של טורינו.
טורינו נבחרה לארח את תחרות הזמר של האירוויזיון לשנת 2022.
טורינו כרתה ברית ערים תאומות עם הערים הבאות:
טורמנטום היו העינויים שהופעלו ברומא העתיקה.
בתקופת הרפובליקה הרומית, היה אסור לענות אזרחים רומים וגם עבדים היה מותר לענות רק במקרים מיוחדים, כדי לחשוף עניינים חשובים ביותר (כמו במקרה קשר קטילינה) או במקרה של גילוי עריות של אדונם, שכן זה נחשב פשע כנגד האלים.
בתקופות מאוחרות יותר, ניתן היה לענות עבדים כדי להעיד נגד אדוניהם במקרים של בגידה, מזימה להרוג בעל משרה (majestas) או ניאוף.
בתקופת הקיסרים, ניתן היה לענות גם אזרחים חופשיים במקרים של בגידה, על אף שהשימוש בעינויים הוגבל בדרך כלל לאנשים ממוצא נחות (אם כי ישנם מקרים שבהם שימשו עינויים גם אצל סנטורים ובני מעמד הפרשים).
טורמלין – קבוצת מינרלים ציקלוסיליקטים (סיליקטים במבנה בצורת טבעת) שיש להם מבנה כימי בין המסובכים ביותר הקיימים במשפחת המינרלים הסיליקטיים.
לטורמלין יש מבנה סיליקטי מורכב של אלומיניום ובורון, אבל בשל תהליכי החלפה איזומורפיים הרכבו משתנה בצורה נרחבת כשיסודות דוגמת נתרן, סידן, ברזל, מגנזיום, ליתיום ויסודות נוספים מצטרפים להרכב.
מבנה הגביש של הטורמלין הוא טריגונלי וצורתו מחט או פריזמה דקה עד עבה בעלת חתך שהוא בדרך כלל משולש שצלעותיו מעוגלות ועליהם משורטטים קווים לאורך הפריזמה.
צורת הקצוות של הגביש היא אסימטרית, תופעה המכונה המימורפיזם.
גבישים פריזמטיים דקים וקטנים נפוצים בסלע הגרניט הבנוי גרגרים קטנים הקרוי אפליט, כשהם יוצרים תבניות רדיאליות דמויי מרגנית.
טורמלין הוא לעיתים רחוקות אֵיאוֹהֶדרָלי (גביש שמישוריו מפותחים, גלויים ומושלמים) מושלם, למעט הטורמלין מסוג דרוויט מאזור ייניאתרה (Yinnietharra) שבאוסטרליה המערבית.
מרבץ הדרוויט התגלה בשנות ה-70 של המאה ה-20 ונוצל עד תומו.
כל הגבישים ההמימורפים הם פיאזואלקטריים ולרוב הם גם פירואלקטריים.
גביש טורמלין שעבר חימום נטען במטען חשמלי חיובי בקצה אחד ובמטען שלילי בקצה השני.
בשל תופעה זו עלולים גבישי טורמלין המצויים תחת תאורה חזקה בתצוגה להתכסות בציפוי מכוער של אבק הנמשך אל הגבישים שנטענו.
התכונות החשמליות הבלתי שגרתיות של הטורמלין הביאו לפרסומו בתחילת המאה ה-18. חברת הודו המזרחית ההולנדית ייבאה לאירופה אבני חן טורמליניות ססגוניות בכמויות גדולות מסרי לנקה.
באותה תקופה לא ידעו שהמינרל השחור שורל והטורמלין הם אותו מינרל.
הטורמלין מופיע במגוון צבעים רב.
בדרך כלל צבעו של טורמלין עשיר בברזל הוא בין שחור לכחול־שחור ועד חום עמוק.
הסוגים העשירים במגנזיום הם בגוונים מחום לצהוב, והטורמלין העשיר בליתיום מופיע כמעט בכל צבע, כחול, ירוק, אדום, צהוב, ורוד ועוד.
קיים גם טורמלין נדיר חסר־צבע.
גבישים בעלי שני צבעים או מרובי צבעים נפוצים למדי, כשהם משקפים את השינויים בכימיית הנוזל במהלך תהליך ההתגבשות.
הגבישים עשויים להיות ירוקים בקצה אחד וורודים בקצה שני.
סוגים מסוימים של טורמלין הם דיכרואיים (דו־צבעיים), כלומר נראה כאילו הם מחליפים צבע כשמסתכלים בהם מכיוונים שונים.
אִיזוּר (zoning) הוא היווצרות אזורי צבע המקבילים להתפתחות שכבות הגביש.
אזורי צבע אלה נובעים משינוי בתמיסה ממנה נוצר הגביש.
בטורמלין יוצר האזור דוגמת אבטיח: קליפה ירוקה, שכבת ביניים לבנה וחלק פנימי אדום.
הסוג הנפוץ ביותר של טורמלין קרוי שורל ותואר לראשונה על ידי יוהאנס מאתסיוס ב-1524. שורל מהווה כנראה 95% ויותר מכלל הטורמלין בטבע.
המילה טורמלין היא שיבוש של המילה הסינהלית טורמאלי שפרושה "אבן המושכת אפר" (התייחסות לתכונת הפירואלקטריות של המינרל).
משמעות המילה "שורל" אינה ידועה, אך ייתכן כי זו מילה סקנדינבית.
רובילייט - המונח "אודם סיבירי" הוא מונח מטעה המתייחס לטורמלין רובילייט – למרות שרובליט הוא סוג של טורמלין, הוא אינו אודם אמיתי, אם כי צבעו גרם בעבר לבלבול.
הכינוי "סיבירי" מתייחס למקור ההיסטורי של טורמלין אדום באיכות גבוהה, שדמה בצבעו לאודם.
ניתן למצוא טורמלין בשני מופעים גאולוגיים עיקריים: בסלעי יסוד – בייחוד בגרניט ובפגמטיטים של גרניט, ובסלעים מותמרים דוגמת צפחה ושיש.
שורל וטורמלין עשיר בליתיום מצויים בדרך כלל בגרניט ובפגמטיטים של גרניט.
טורמלין עשיר במגנזיום, דרוויט, מצוי כמעט אך ורק בצפחה ובשיש.
בנוסף לכך, כיוון שהטורמלין הוא מינרל עמיד, ניתן למצוא כמויות קטנות ממנו כגרגרים באבן חול ובקונגלומרטים.
בטורמלין נעשה שימוש בתעשיית התכשיטים, במדי לחץ, ובמיקרופונים מקצועיים.
בתעשיית התכשיטים האינדיגוליט הכחול הוא היקר ביותר, אחריו הוורדליט הירוק והרובליט הוורוד.
באופן אירוני דווקא הסוג הנדיר ביותר, האכרויט חסר־הצבע, נחשב בין הסוגים הנחותים והוא הזול ביותר מבין הטורמלנים השקופים.
בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד הטורמלין הוורוד הוא אבן ההולדת התחליפית של חודש אוקטובר.
טורמלין המשמש כאבן חן מופק בסרי לנקה, ברזיל, מדינת קולורדו בארצות הברית ובאי אלבה שבאיטליה.
בישראל ניתן למצוא טורמלין בעורקי קוורץ באזור אילת.
טוריסאס (בפינית: Turisas) היא להקת פולק מטאל ומטאל סימפוני מהעיר המנלינה בפינלנד.
מקור שמה של הלהקה הוא באל פיני טוריסאס.
סגנונם מאפיין באווירה אפית המושגת בשילוב של כלי נגינה קלאסיים (כגון אורגן, כינורות וחלילים) עם כלים מודרנית (גיטרות חשמליות, מערכת תופים וכלים אופייניים למוזיקת רוק).
בשנת 1997 החליט מתיאס ניגורד להקים להקה עם חברו יוּסי ויקסטרום.
האלבום הראשון של הלהקה הוקלט בשנת 1998, אך נגנז עקב איכות ההקלטה הנמוכה.
טוריסס הקליטו את אלבום הדמו שלהם הנקרא "ליבו של טוריסאס" בשנת 2000 והופיעו בהופעות קטנות.
בשנת 2003 חברת "סנטורי מדיה" החתימה את הלהקה על חוזה הקלטות.
האלבום "באטל מטאל" הוקלט באולפני הקלטה בצרפת.
את האולפן ניהלה טרייה רפסנס, וחלק מהאלמנטים כגון מקהלות, כלים אקוסטיים, וצינורות הוקלטו בפינלנד לאחר מכן.
בשנת 2007 הוציאו חברי הלהקה את הדיסק השני שלהם "דרכם של הורנגיים, (The Varangian Way) שיצא ב"סנטורי מדיה" ולא נפל מקודמו במקוריותו.
באותה שנה הוציאו את דיסק הסינגל שלהם, "Rasputin", הכולל בתוכו קאבר לשיר בעל שם האלבום, במקור של להקת הפופ Boney M ואת שיר הנושא של אלבומם הראשון, "Battle Metal".
בנובמבר 2011 הוציאה הלהקה את אלבום הסטודיו השלישי שלהם, "Stand Up and Fight", בסגנון דומה לשני אלבומיה הקודמים.
בנובמבר 2012 הכריזה הלהקה כי הם עובדים על אלבום הסטודיו הרביעי שלה ושמו Turisas2013; האלבום יצא לחנויות באוגוסט 2013.
באפריל 2013 הופיעה הלהקה לראשונה בישראל, במועדון הרידינג 3 בתל אביב.
ההופעה משכה אליה מאות בני אדם.
מתיאס "וורלורד" ניגורד (Mathias "Warlord" Nygård) - שירה וכלי הקשה
יוּסי ויקסטרום (Jussi Wickstrom) - גיטרה
האנס "האנו" הורמה (Hannes "Hanu" Horma) - בס
תואומס "טודה" לטונן (Tuomas "Tude" Lehtonen) - תופים
אולי ונסקה (Olli Vänskä) - כינור
נטה סקוג (Neta skog)- אקורדיון
גאורג לאקסו (Georg Laakso) - גיטרה
אנטי ונטולה (Antti Ventola) - קלידים
יאנה "ליסקו" מקינן (Janne "Lisko" Mäkinen) - אקורדיון
<small> משקל גוף הסירה (מאובזרת) <small>135 ק"ג <small>שטח המפרש הראשי המקורי <small> 15.6 מ"ר <small>שטח מפרש החלוץ המקורי<small> 5.4 מ"ר <small>שטח המפרש הראשי החדש (שנת 2000)<small>17 מ"ר <small>שטח מפרש החלוץ החדש (שנת 2000) <small> 7 מ"ר <small>שטח מפרש הספיניקר <small>25 מ"ר
הטורנדו''' היא סירת מפרש אולימפית מדגם קטמרן, עם צוות של שני אנשים.
היא משתתפת במשחקים האולימפיים מאז 1976. הסירה עוצבה ב-1967 על ידי רודני מארץ' האנגלי, ובעזרתם של טרי פירס ורג וייט, במיוחד להפיכתה לדגם אולימפי.
בפדרציית השיט העולמית (IYRU), מוקדמות המשחקים האולימפיים מדגם קטמרן, ניצחו את המשתתפים האחרים.
כדי להגביר עוד יותר את ביצועי הסירה, ה"טורנדו" שונתה שוב בשנת 2000, עם עיצוב מפרש חדש שאפשר שימוש במפרש ספינקר ומוט ספיניקר, וכמו כן הגדלת שטח המפרשים המקוריים.
הוסיפו גם כן טרפז נוסף, ושינו את החלוץ כך שבסיבובים יעבוד באופן אוטומטי.
הטורנדו באופן טיפוסי שטה כאשר בידון אחד בלבד נמצא במים, והצוות מאזן את הסירה עם משקלם ובעזרת כיוון המפרשים.
כאשר בידון אחד בלבד נמצא במים, החיכוך קטן במידה רבה.
לטורנדו יש גם תורן מתכוונן ומסתובב, דבר שלא רק מגביר באופן משמעותי את האווירודינמיקה של החלק הקדמי החשוב של המפרש, אלא גם מוסיף שליטה במידת כיפוף התורן, מה שמוסיף למידת השטיחות של המפרש.
עבור המהירות הגבוהה ומידת הרוח המדומה שמייצרת הסירה הזאת, נחוץ מפרש שטוח לעיתים קרובות.
הטורנדו מסוגלת לשוט במהירות מעל 30 קשר (56 קמ"ש) ברוח צד, ו-18 קשר (33 קמ"ש) ברוח קדמית.
היא מכונה "הפורמולה 1 של השיט".
מועדון הכדורגל טורינו 1906, הידוע בשם המקוצר טורינו, הוא מועדון כדורגל מקצועני איטלקי מהעיר טורינו שבפיימונטה.
המועדון הוקם ב-1906 ולאורך רוב שנות קיומו שיחק בליגה הבכירה של איטליה (כיום הסרייה א').
המועדון זכה שבע פעמים באליפות הסרייה א', האחרונה שבהן בעונת 1975/1976. הוא גם זכה חמש פעמים בגביע האיטלקי והגיע שמונה פעמים נוספות לגמר הגביע האיטלקי.
ההישג הטוב ביותר של המועדון בטורניר אירופי היה העפלה לגמר גביע אופ"א בעונת 1991/1992. מבחינת הישגים מדורג המועדון במקום החמישי בכדורגל האיטלקי.
אחד האירועים הבולטים בהיסטוריה של המועדון הוא האסון האווירי בסופרגה ב-1949, בו מצאו את מותם רוב אנשי הסגל והצוות המקצועי.
הקבוצה נחלשה מאוד בעקבות האסון, ולא הצליחה לשחזר את יכולתה הטובה מאז.
טורינו היא יריבתה העירונית של יובנטוס באופן מסורתי והיסטורי – והדרבי בין הקבוצות נקרא הדרבי של טורינו (באיטלקית: Derby della Mole)
כדורגל הגיע לעיר טורינו (Turin) בסוף המאה ה-19, דרך אנגליה ושווייץ המתועשות.
עד 1887 הוקם בעיר מועדון לכדורגל וקריקט – המועדון העתיק ביותר בכדורגל האיטלקי – שכבר הוקם בעיר הבירה פיימונטה, ומיד אחריו הוקם מועדון "נובילי טורינו" ב-1889. בשנת 1891 שני המועדונים התאחדו למועדון אחד שנקרא "אינטרנציונאל פ.צ.
טורינו", שמתוכו הוקם גם "מועדון הכדורגל טורינז" ב-1894. המשחק אט אט צבר מעריצים ופופולריות, דבר שהוביל להקמת המועדונים "ר.ס.
ב-1898 נוסדה האליפות האיטלקית על ידי המועדונים אינטרנציונל טורינו, מ.כ.
המשחק הרשמי הראשון של הקבוצה היה ב-16 בדצמבר 1906 נגד פרו ורצ'לי, וטורינו ניצחה בו 1–3. הדרבי הראשון של טורינו התקיים ב-13 בינואר 1907 בו הפסידה טורינו 1–2 ליובנטוס.
טורינו, לעומת זאת, ניצחה את יובנטוס 1–2 ו-1–4 חודש לאחר מכן, בסוף העונה, בשלבי הנוקאאוט של העונה והביסה 2–6 את יובנטוס בסיכום.
טורינו נעצרה בעונה זו רק בשלב האחרון כשסיימה כסגניתה של מילאן שזכתה באליפות.
טורינו לא השתתפה באליפות 1908 לאחר שהושת חוק המגביל את השימוש בשחקנים זרים.
במקום זאת, התחרה המועדון ב-2 תחרויות פופולריות אחרות: גביע ה-"Palla Dapples" שבו זכתה אחרי שניצחה את פרו ורצ'לי, וטורניר גביע בינלאומי שאורגן על ידי עיתון לה סטמפה, ונקרא "הטורניר הבינלאומי של עיתונות הספורט" שהתקיים בעיר טורינו.
בטורניר הפסידה טורינו בגמר לקבוצה השווייצרית סרבט ז'נבה.
בעונת 1914/1915 נמנעה מטורינו האפשרות לזכות באליפות הראשונה שלה בגלל פריצת מלחמת העולם הראשונה ובעקבות זאת הפסקת הליגה, וזאת משחק אחד לפני סיומה, כאשר טורינו הייתה במקום השני, 2 נקודות אחרי גנואה.
במשחק האחרון יכלה הקבוצה לזכות באליפות כשהייתה אמורה לשחק נגד גנואה ראש בראש על התואר, לאחר שהביסה אותה 1–6 במשחק הראשון ביניהן.
לבסוף, לאחר הפסקת הליגה, הוכרזה זכייתה של גנואה באליפות, מכורח הנסיבות (סיימה את הליגה לפני הפסקתה במקום הראשון), על ידי ההתאחדות האיטלקית.
טורינו זכתה בתואר שנה לאחר מכן בעונת 1927/1928, שנרשם כאליפות הראשונה שלה בהיסטוריה, כאשר ה"טריו המופלא" (ג'ינו רוזטי, ג'וליו ליבונאטי ואדולפו באלונצ'ירי) כבשו ביחד 89 שערים עונה זו.
בהמשך התפטר הנשיא קינזאנו, והמועדון החל לאבד גובה בתחילת שנות ה-30, וסיים באמצע הטבלה בעונות הבאות.
בעונת 1935/1936 חלה התעוררות מסוימת, כאשר טורינו סיימה במקום השלישי וזכתה ב"קופה איטליה" בפעם הראשונה בתולדותיה.
בשנים אלו שינה המועדון את שמו ל-"Associazione Calcio Torino" (בתרגום: "התאחדות הכדורגל של טורינו") בהשפעת המשטר הפשיסטי באיטליה בתקופה זו.
טורינו סיימה כסגנית של בולוניה האלופה פעם נוספת בעונת 1938/1939 תחת המנהל הטכני ארנסט ארבשטיין.
בעונת 1939/1940 סיים המועדון במקום השישי בליגה, ובמהלך העונה הגיע הנשיא פרוצ'ו נובו שנתן תמיכה כלכלית נרחבת למועדון, כמו גם את יכולותיו הניהוליות.
ביחד עם אנטוניו ג'אני, ג'יאקינטו אלאנה ומריו ספרונה, נובו בנה את הקבוצה שכינוייה ההיסטוריה הוא "Grande Torino".
בעונה לאחר מכן סיים המועדון במקום השביעי, וב-1941/1942 סיימה הקבוצה כסגניתה של רומא שזכתה באליפות הראשונה בהיסטוריה שלה.
תקופת הזהב של המועדון מטורינו החלה בעונת 1942/1943 והסתיימה בעונת 1948/1949 – 5 שנים ברציפות שבהם טורינו נכנסה לרצף מסחרר של הצלחה כבירה כשזכתה ב-5 אליפויות, תוך כדי שבאליפות הראשונה משלימה הקבוצה דאבל היסטורי שלה עם זכייה שנייה שלה ב"קופה איטליה".
הקבוצה נחשבה לאחת הקבוצות הטובות בעולם בתקופתה.
הקבוצה המעוטרת הורכבה משחקנים כגון: ולנטינו מאצולה הקפטן (לימים שני בניו פרוצ'יו מצולה וסנדרו מאצולה הפכו גם הם לכדורגלנים מפורסמים), ואלריו באקיגאלופו, אלדו באלארין, וירגיליו מארסו, ג'וזפה גרזאר, מריו ריגמונטי, אוסביו קסטליניו, רומיאו מנטי, אזיו לואיק, גוגליאלמו גאבטו, ופרנקו אוסולה.
הצלחת הקבוצה נקטעה עם אחד האירועים הטרגיים בהיסטוריה של המועדון ובהיסטוריה של הכדורגל בכלל – האסון האווירי בסופרגה ב-4 במאי 1949. באסון זה התרסק מטוס שהוביל את רוב שחקני הסגל ואנשי הצוות המקצועי של המועדון חזרה ממשחק ידידות מול בנפיקה ליסבון בפורטוגל.
לא היו ניצולים מההתרסקות, ובסך הכל נהרגו 18 משחקני המועדון וחמישה חברי הנהלה, פרט לצוות המטוס ומספר עיתונאים שליוו את המועדון.
הקבוצה, שנחשבה לפני האסון לאחת הקבוצות החזקות בעולם, נמחקה כמעט כליל בעקבות האסון.
לאחר האסון שפקד את הקבוצה החלה ירידה דרסטית ביכולתה בתחילת שנות ה-50, ובשנים הבאות חלה ירידה הדרגתית ביכולת הקבוצה, שנאבקה על חייה בליגה בחלק גדול מהעונות וסיימה בחלק התחתון של הטבלה.
שנים אלו הובילו את המועדון לתקופה הרעה בהיסטוריה שלו, עד שבעונת 1958/1959, ירדה הקבוצה לסרייה ב' לאחר שסיימה במקום האחרון בטבלה עם 6 ניצחונות בלבד מתוך 34 משחקים.
בליגה השנייה בילתה טורינו עונה אחת בלבד ועלתה בעונה לאחר מכן לליגה הבכירה.
ב-1963 אורפיאו פיאנלי נבחר לנשיא המועדון.
הוא מינה את נראו רוקו למאמן, והחתים את הסמל האיטלקי לואיג'י "ג'יג'י" מרוני שכונה גם "הפרפר בצבע רימון" (La Farfalla Granata).
בעונת 1964/1965 סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה.
ב-15 באוקטובר 1967 פקד את המועדון טרגדיה נוספת, כאשר מרוני, שהיה שחקן מפתח בקבוצה, חצה את הכביש לאחר חזרתו ממשחק ליגה ונהרג מרכב חולף.
למרות הטרגדיה, הצליחה הקבוצה לזכות בקופה איטליה בפעם השלישית בתולדותיה.
בעונות אלו הצליחה הקבוצה לסיים רק במרכז הטבלה ולא הצליחה להתרומם בליגה האיטלקית.
בעונת 1970/1971 זכתה פעם נוספת בקופה איטליה, בפעם הרביעית.
בתחילת שנות ה-70 הצליחה הקבוצה לשפר מעט את מעמדה כשסיימה במקומות שבחלק העליון של הטבלה: 3, 6, 5 ו-6 בהתאמה בעונות העוקבות.
בעונת 1975/1976 חזרה הקבוצה לצמרת הכדורגל האיטלקי.
27 שנים לאחר הטרגדיה שמחקה את רוב אנשי המועדון, הוא הצליח לשחזר את הצלחתו וזכה באליפות איטליה נוספת, נגד היריבה המרה יובנטוס.
למעשה, במהלך העונה טורינו נקלעה לפיגור של 5 נקודות בטבלה אחרי יובנטוס, אבל הצליחה לצמצם את הפער ואף להפוך אותו ולסיים 2 נקודות מעליה.
עונה לאחר מכן 2 הקבוצות התחרו עוד פעם על תואר האליפות, אך הפעם ידה של יובנטוס הייתה על העליונה, והיא סיימה נקודה אחת מעל טורינו הסגנית.
בעונה לאחר מכן סיימה טורינו במקום השלישי.
את העשור סיימה טורינו בחלק העליון של הטבלה, אך לא הצליחה לזכות בתארים נוספים והדרדרה לאיטה לכיוון תחתית הטבלה.
בסוף עונת 1988/1989 ירדה טורינו לסרייה ב' בפעם השנייה בהיסטוריה, אולם לאחר עונה אחת חזר לליגה הבכירה, ולאחר רכש משמעותי שביצעה, הצליחה להעפיל לגביע אופ"א, תחת המאמן אמיליאנו מונדוניקו.
בעונה לאחר מכן הדיחה טורינו את ריאל מדריד בחצי גמר גביע אופ"א לעונת 1991/1992, אך הפסידה בגמר לאייאקס ביתרון שערי חוץ, ובליגה האיטלקית סיימה במקום השלישי.
בעונת 1992/1993 טורינו אומנם סיימה במקום התשיעי בליגה בלבד, אבל זכתה בפעם החמישית בקופה איטליה אחרי ניצחון בגמר על רומא.
המועדון החל להדרדר מפאת קשיים כלכלים בתזרים המזומנים, ובשנים הבאות הוא החליף את הנשיאים והמאמנים מספר פעמים, אך ללא הועיל, כאשר הקבוצה המשיכה בהידרדרות שלה, ובעונת 1995/1996 ירדה הקבוצה לסרייה ב' בפעם השלישית בהיסטוריה.
אחרי הפסד שלה בפלייאוף העלייה בעונת 1997/998 בסרייה ב', הצליחה לעלות חזרה לסרייה א' בעונת 1998/1999, אבל ירדה חזרה בעונה שלאחר מכן, עונת 1999/2000. בסיום עונת 2000/2001 עלתה טורינו חזרה לסרייה א', ובעונת 2001/2002 סיימה אומנם במקום ה-11, אבל העפילה לסיבוב הראשון בגביע האינטרטוטו.
אחרי שהודחה מהמסגרת האירופית על ידי ויאריאל בפנדלים סבלה טורינו מיכולת רעה בליגה, וירדה ליגה פעם נוספת מהמקום האחרון בסרייה א'.
המועדון ניצל חוק בשם "Petrucci law" שהכניס אותה ישירות לסרייה ב' במקום א.ס.
טורינו שפשטה רגל, והקבוצה החדשה לקחה את כל הזכויות על ההיסטוריה והתארים של הקבוצה הישנה.
ב-19 באוגוסט הכריזה טורינו על אורבנו קיירו כנשיאה החדש.
ההכרזה נעשתה בפאב שנקרא "פאב נורמן" (שידוע גם כ"מבשלת וויגט") הזכור עד היום לאוהדי הקבוצה, והמועדון שינה את שמו ל"מועדון הכדורגל טורינו".
בסוף עונת 2005/2006 עלתה טורינו חזרה לליגה הבכירה, לאחר ניצחון בפלייאוף העלייה.
בעונה העוקבת ניצלה טורינו מירידה נוספת לליגת המשנה בסיבוב האחרון, אולם בסיום עונת 2009/2010 ירדה הקבוצה שוב לליגת המשנה, ובשנים הבאות כשלה שוב ושוב לעלות חזרה לליגה הבכירה.
ב-6 ביוני 2011 מונה ג'יאן פיירו ונטורה למאמן החדש לקראות עונת 2011/2012 בסרייה ב'.
לאחר עונה ארוכה, שבה חוותה הקבוצה עליות וירידות ביכולת, הבטיחה טורינו עלייה חזרה לסרייה א' כאשר בסיבוב האחרון ניצחה 0–2 את מודנה.
בעונת 2012/2013 הצליחה הקבוצה לשרוד והבטיחה עונה נוספת בליגה הבכירה.
עונת 2013/2014 סימנה את השינוי עבור הקבוצה, שהצליחה להשיג את המקום השביעי בליגה ולהעפיל לליגה האירופית.
כוכבי העונה היו אלסיו צ'רצ'י וצ'ירו אימובילה, שאף זכה בתואר מלך השערים של הליגה האיטלקית בסיום עונה זו.
בעונת 2014/2015 העפילה הקבוצה לשלב 16 האחרונות בליגה האירופית, והודחה על ידי זניט סנקט פטרבורג, ובליגה סיימה הקבוצה במקום התשיעי, כאשר בדרך היא מנצחת את יובנטוס בדרבי, לראשונה מזה 20 שנים.
ב-2015/2016 סיימה הקבוצה במקום ה-12, ובסיום העונה עזב ונטורה את המועדון לאחר 5 עונות, כאשר סינישה מיכאילוביץ' מונה למחליפו.
את עונת 2016/2017 סיימה הקבוצה במקום התשיעי פעם נוספת.
בינואר 2018 עזב מיכאלוביץ' את הקבוצה ובמקומו מונה וולטר מצארי, שסיים עם הקבוצה במקום התשיעי אף הוא בעונת 2017/2018. בעונת 2018/2019 סיימה הקבוצה במקום השביעי והעפילה לליגה האירופית לאחר 5 שנות היעדרות ממפעלים אירופיים.
את עונת 2019/2020 הקבוצה פתחה טוב בזירה האירופית עם ניצחון 1–7 בסיכום על דברצן ההונגרית ו-1–6 בסיכום על שחטיור סליהורסק הבלארוסית, אך הפסידה 3–5 בסיכום 2 המשחקים לוולברהמפטון וונדררס האנגלית.
בליגה סיימה במקום ה-16 לאחר שהליגה הוקפאה ולא הוחזרה לפעילות עקב התפרצות נגיף הקורונה.
בעונת 2020/2021 סיימה הקבוצה עמוק בתחתית הטבלה, במקום ה-17. בשתי העונות שלאחר מכן סיימה במרכז הטבלה, במקום העשירי.
לטורינו ואוהדיה יריבות ארוכת שנים עם יובנטוס.
למרות היותה של יובנטוס קבוצה בעלת אוהדים רבים יותר באיטליה כולה, בעיר טורינו עצמה טורינו היא השלטת.
כאמור, טורינו התפלגה מיובנטוס דבר שהוסיף ליריבות.
בשנת 1927 מנעה יובנטוס מטורינו זכייה בתואר.
משחקי הדרבי של טורינו החלו כבר ב-1906 והם מכונים דרבי דלה מולה.
מנגד, אוהדי טורינו מקניטים אותם אודות אסון הייזל.
טורין פרנסיס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בספירו שרלרואה.
משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר.
פרנסיס שנולד וגדל בבוסטון, מסצ'וסטס, החל לשחק מילדותו כדורסל בקבוצת בית ספרו התיכון, "אקדמיית טאבור".
לאחר סיום לימודיו התיכוניים, שיחק ארבע שנים במדי אוניברסיטת נוטרדאם.
בשנת 2006 נרשם פרנסיס לדראפט ה-NBA, אך לא נבחר.
בשל כך עבר לאירופה, וחתם במועדון הכדורסל האיטלקי, קאפו ד'אורלנדו.
במועדון שיחק עונה אחת בה קלע 7 נקודות והוריד כ-5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק ועזר למועדון להישאר בליגה הבכירה.
עונה לאחר מכן, עבר לקאנטו ועזר למועדון להעפיל למשחקי הפלייאוף של הליגה, לראשונה מזה זמן רב.
את העונה סיים עם ממוצעים של כ-10 נקודות וכ-7 כדורים חוזרים בנוסף ל-2.5 אסיסטים בממוצע למשחק.
פרנסיס עזב את המועדון כבר לאחר עונה בעקבות סכסוך פרטי עם הנהלת הקבוצה.
את עונת 2008/09 פתח במדיה של אא"ל לאריסה היוונית, ולאחר שלא הרשים, חתם בקבוצה הישראלית, הפועל ירושלים בפתיחת חלון ההעברות של ינואר.
את עונת 2009-2010 יפתח פרנסיס בקבוצת אא"ק אתונה מליגת העל היוונית.
טורנגה לילה היא דמות בדיונית בסדרת האנימציה פיוצ'רמה, המדובבת על ידי קייטי סגל.
לילה היא המפקדת של ספינת החלל פלנט אקספרס ומושא אהבתו העיקרית של הדמות הראשית בסדרה, פיליפ ג'יי פריי.
בתחילה האמינה לילה כי היא חייזרית חד-עין שננטשה מסיבות לא ידועות על כדור הארץ, אבל בפרק "Leela's Homeworld" היא מתגלה כמוטצית-ביוב.
במקור הייתה לילה יועצת קריירה למופשרים במעבדה הקריוגנית בשנת 2999, אך התפטרה כשפגשה את פיליפ ג'יי פריי, מופשר משנת 1999, ובנדר, רובוט-מכופף מסרב-עבודה.
ביחד הם מוצאים עבודה בפלנט אקספרס, חברת משלוחים בין-גלקטית שמנוהלת על ידי פרופסור יוברט פארנסוורת'.
לילה משרתת כמפקדת ספינת פלנט אקספרס, כשהוכיחה שהיא עובדת מוכשרת שתדיר מצילה מסכנה את העובדים הפחות-מוכשרים.
מערכת היחסים של פריי ולילה הוא קו מרכזי בסדרה.
פריי תדיר מחפש את אישורה, ולילה מסרבת בקביעות ליציאה איתו בגלל אי-בגרותו.
עם זאת יש רגעים שלילה נופלת לרגליו אך לזמן קצר, במיוחד כשהוא מסכן את חייו למענה.
היא רואה בו חבר טוב מאוד ולא רוצה ממנו יותר, אך לעיתים קרובות נראה כי היא מסתירה (או מונעת מעצמה) רגשות עמוקים יותר כלפיו.
בסרט "Into the Wild Green Yonder", כשהאנסיקלופד מופיע, לילה מודה בגלוי שהיא מאוהבת בפריי.
על אף שבתחילת הסדרה מוצגת לילה כחייזרית בעלת עין אחת שננטשה על כדור הארץ כתינוקת, יוצר הסדרה מאט גריינינג והמפיק הראשי דייוויד אקס.
כהן אמרו שאפילו לפני שהם הציגו את הסדרה לרשת הם תכננו שלילה תתגלה כמוטציית-ביוב.
בהמשך הסדרה נחשף שהוריה נתנו אותה לבית יתומים כדי שיהיה לה סיכוי לחיים רגילים מעל הביוב.
הוריה הצליחו להציג אותה כחייזרית ולהכניסה לבית היתומים בגלל שהשינוי היחיד בגופה הוא עין אחת גדולה.
לדברי גריינינג, גופה הנאה (למעט עינה האחת) נועד לתאר את האישה המושלמת האופיינית בסדרות מדע בדיוני.
טיוטה מוקדמת של גריינינג על הדמות מפרטת את התכונות של לילה: "רצון חזק, דעתנית, עדינה (כשהיא לא נלחמת), מסודרת, חסרת מזל עם אהבה, אוהבת נשק, אוהבת חיות".
קייטי סגל מתארת אותה כ"קשוחה, ילדת קריירה שלא מצליחה להחזיק ביחד את שאר חייה...
היא רגישה וקשה באותו הזמן".
השם של לילה הוא משחק מילים מהעבודה המוזיקלית הידועה "Turangalîla-Symphonie" של אוליבייה מסייאן.
מלבד העין, מאפיינים חיצוניים אחרים של לילה כוללים קוקו עגול ואף גדול (ביחס לדמויות קומיקס אחרות).
הקוקו נכלל כדי שלילה, כמו שאר הדמויות הראשיות בפיוצ'רמה ובקומיקס של גריינינג משפחת סימפסון, תזוהה גם כצללית.
גריינינג החליט לתת לילה אף גדול רק בשביל הכיף, אבל המנפישים התנגדו לרעיון וטענו שהתוצאה אינה טבעית.
המנפיש גרג ונזו אמר שבתחילה הם התקשו לצייר ללילה הבעות פנים ומצבי רוח בגלל שיש לה רק עין אחת.
הביגוד הרגיל של לילה כולל עליונית לבנה ללא שרוולים עם מחשוף נמוך, חוֹתֶלֶת ומגפיים.
למרות שגריינינג תכנן שדמותה של לילה תהיה מושכת וסקסית, בסופו של דבר הוא הורה למנפישים להפחית מהמראה של מאפיינים מסוימים, ואמר ש"למנפישים יש הרגל להגזים עם דמויות נשיות".
מה שלילה קוראת "הדבר הזה על היד שלי" מסוגל להרבה דברים ואפילו לבדוק אם הצמחים רעילים או לא.
קייטי סגל מדובבת את לילה.
סגל מיד רצתה את הדמות כשהיא נשאלה למבחן-במה לפני גריינינג.
היא מהיחידים בקאסט של פיוצ'רמה שמשחקים גם בחי ולא רק באנימציה.
בראיון, סגל אמרה: "זה משחק, אבל סוג שונה של משחק.
את לא משתמשת בכל הכלי שלך כאן - הגוף שלך - אבל זה מאתגר בדרך הזאת.
העבודה באנימציה היא מאוד לא רגילה.
אין לך את אותו הניסיון כמו האנשים שאני עובדת איתם".
החינוך של לילה כיתומה והמוצא המסתורי שלה עזר לתדלק את הדמות שלה לאורך הסדרה.
למרות הרצון-החזק הטבעי שלה, היא תדיר מרגישה בשוני הגופני שלה, ובשלב מסוים היא בוחרת בניתוח (שאחרי זה החזירה למצב הקודם) שייתן לה שתי עיניים רגילות.
בפרק "A Bicyclops Built For Two", היא נכנסת למערכת יחסים גרועה עם אלקזר, החייזר חד-עין היחיד ביקום, שמאוחר יותר מתגלה כחייזר מחליף-צורה רמאי.
היא פוגשת את הוריה, מוטציות-ביוב המתגוררים בביוב בפרק "Leela's Homeworld".
הוריה נתנו אותה לבית היתומים כדי שיהיה לה סיכוי לחיים טובים יותר ממוטציות ביוב ממוצעת, שמתייחסים אליהם כזבל.
למרות שהעין היחידה מונעת ממנה ראיית-עומק ולפעמים מנוצל לאפקט היתולי, זה כרגיל לא מונע ממנה להטיס את ספינת פלנט אקספרס או להפגין שליטה באמנויות הלחימה.
היא מאוד אתלטית ובמצב גופני מצוין, ומרבית הגברים (של כל הגזעים) לא מסוגלים לנצח אותה בקרב פיזי.
לילה קיימה יחסי-מין-מרחמים עם השחצן, האדיוט קפטן זאפ בראניגן בפרק "Love's Labours Lost in Space"; לדברי גריינינג, הפרק סימן נקודת שינוי בסדרה, שהראה שכותבים יכולים להנמיך את גיבורי הסדרה והצופים עדיין אוהבים את הסדרה.
במשך הסדרה, בראניגן מתרברב בלילה שבילה עם לילה ותדיר מנסה להגביר את הקשר ולמשוך אותה לדייטים ולמצבים רומנטיים, שהיא מתעבת.
המזל הרומנטי הרע של לילה נמשך לאורך הסדרה, אפילו כשחברה פריי מתחיל להתעניין בה ברצינות.
בסרט האחרון לילה מתוודה לפני פריי על אהבתה אליו ושניהם מתנשקים.
מחויבות לטבע ואהבה לחיות, גורמים ללילה לעבור על ההוראות של בראניגן במטרה להציל את ניבלר מעולם קורס, ומאמצת את ניבלר כחיית מחמד; בהמשך הסדרה ניבלר חושף את עצמו כשייך לגזע עתיק, נבון ומתחכם הידועים כ"ניבלונים".
טוּרֵן היא פרובינציה-לשעבר בצרפת וחבל ארץ היסטורי ומסורתי באזור עמק הלואר, כ-200 ק"מ מפריז, בחבל סאנטר-עמק הלואר.
בירת הפרובינציה הייתה העיר טור.
עקב השינויים האדמיניסטרטיביים של 1790, חולק שטח הפרובינציה בין המחוזות אנדר, אנדר ולואר, ולואר ושר (Loir-et-Cher).
טורן נודעה במיוחד בשל ריכוז הטירות המרשימות, בהן כמה מהמפורסמות ביותר בצרפת, ובשל תעשיית היין שלה.
מקור השם טורן הוא משמו של שבט הטורונים הקלטי, שאכלס את האזור סביב ראשית הספירה הנוצרית.
בשנת 1044 עבר השלטון בחבל לידי שושלת אנז'ו (מקורו של בית פלנטג'נט ממנו באו מלכי אנגליה).
בשנת 1205 הפכה טורן לדוכסות.
במאות ה-15 וה-16 היא הייתה לאזור המגורים החביב על מלכי צרפת, שהקימו בה טירות מפוארות (כגון טירת שנונסו, טירת אמבואז ועוד).
באותה תקופה כונה האזור "גנה של צרפת" ונכתבו עליו שירים כגון O beau pays de la Touraine ("הו הארץ היפה של טורן").
ב-1584 הפכה הדוכסות לפרובינציה, וזו פורקה ב-4 במרץ 1790 במהלך התיקונים שנעשו בעקבות המהפכה הצרפתית.
בחלד טורן מתרחשת עלילת רוב היצירות של רנה בואלב.
טוריקו (ביפנית: トリコ) היא סדרת מאנגה יפנית, שנכתבה ואיירה על ידי מיצוטושי שימאבוקורו.
המאנגה עוקבת אחר הרפתקאותיו של טוריקו, צייד גורמה, כשהוא מחפש מאכלים נדירים ומגוונים להשלמת ארוחה מלאה.
במסע שלו הוא מלווה בשף ביישן שרוצה לשפר את כישוריו.
טוריקו זכה למקום במגזין שונן ג'אמפ השבועי, ממאי 2008 ועד נובמבר 2016, עם פרקיו שנאספו לכדי 43 כרכים של טנקון.
המאנגה עובדה גם לסדרת טלוויזיה אנימה שהופקה על ידי טואי אנימציה, ששודרה ביפן מאפריל 2011 עד מרץ 2014. בנוסף, פיתח טואי סרט אנימציה תלת־ממדי בשנת 2011 ועוד סרט בשנת 2013.
סדרת המאנגה תורגמה לאנגלית על ידי ויז מדיה בצפון אמריקה.
נכון לנובמבר 2020, המאנגה של טוריקו מכרה מעל 25 מיליון עותקים.
העלילה מתרחשת בעולם שבו טעם ומזון נמצאים בראש סדר החשיבות, ואנשים אוהבים לטעום טעמים חדשים.
בשל כך קיימים אנשים המוכרים בתור ה"בישוקויה" - ציידי טעמים אשר צדים בעיקר מפלצות וטועמים את טעמן - בעיקר עבור מסעדות או מוסדות מחקר.
העלילה עוקבת אחר טוריקו - אחד ממלכי השמיים - תואר שניתן ל-4 ציידי טעמים חזקים ומפורסמים במיוחד.
כמו גיבורים ראשיים רבים מסדרות אנימה מסוג שונן, גם טוריקו חזק במיוחד ומתאפיין באהבה רבה לאוכל.