tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קבוצה עשירה של שגרות נגישות אפשרה למפעיל – האסטרונאוט – להציג את תוכן מיקומי זיכרון שונים בבסיס אוקטלי או עשרוני, בקבוצות של 1, 2 או 3 אוגרים בכל פעם.
שגרות מוניטור אפשרו למפעיל ליזום משימה כדי להציג מדי פעם את תוכן מיקומי זיכרון מסוימים.
ניתן היה ליזום עבודות באמצעות שגרות אלו.
שגרות "פינבול" ביצעו את המקבילה הגולמית מאוד של מעטפת Unix .
רבים מאלגוריתמי המסלול וההנחיה ששימשו את ה-AGC, התבססו על עבודה מוקדמת יותר של ריצ'רד באטין (Richard Battin).
חבילת תוכנה בשם קורונה (Corona), שאת פיתוחה הוביל אלכס קוסמלה (Alex Kosmala), פעלה בטיסת תא הפיקוד והשירות הראשונה (AS-202 ).
משימות אל הירח השתמשו בחבילת התוכנות "קולוסוס" (Colossus) עבור תא הפיקוד, שאת פיתוחה הוביל פרדריק מרטין (Frederic Martin), וב"לומינרי" (Luminary) עבור רכב הנחיתה הירחי, שפותחה בראשותו של ג'ורג' צ'רי (George Cherry).
צוות בניהולה של מרגרט המילטון מימש את פִרטי תוכנות אלה.
המילטון התעניינה מאוד כיצד האסטרונאוטים יתַקשרו עם התוכנה וחזתה את סוגי הטעויות שעלולות להתרחש עקב טעות אנוש.
בסך הכל, פיתוח התוכנה בפרויקט כלל 1,400 שנות אדם של מאמץ, עם שיא כוח עבודה של 350 אנשים.
בשנת 2016 קיבלה המילטון את מדליית החירות הנשיאותית על תפקידה בכתיבת תוכנת הטיסה.
תוכנת מחשב ההנחיה של החללית אפולו השפיעה על תכנון מערכות תחנת החלל סקיילאב, מעבורות החלל ומטוסי קרב שונים.
בשנת 2003, החל רון בורקי לנסות לשחזר את קוד המקור שהפעיל את ה-AGC ולבנות אימולטור המסוגל להריץ אותו – VirtualAGC.
חלק מהכמות הגדולה של קוד המקור שחולץ במאמץ זה, הועלה על ידי מתמחה לשעבר של נאס"א לאתר GitHub ב-7 ביולי 2016, ומשך תשומת לב תקשורתית משמעותית.
הבדלים בין בלוק I לבלוק II
גרסת בלוק II של ה-AGC תוכננה בשנת 1966. בבלוק II נשמרה הארכיטקטורה הבסיסית של בלוק I, אך כמות הזיכרון המחיק הוגדל מ-1,024 מילים ל-2,048 מילים (2 קילו-מילים).
גם הזיכרון הקבוע הורחב – הוא הוגדל מ-24 קילו-מילים ל-36 קילו-מילים.
מספר הפקודות עלה מ-11 ל-34 והוטמעו ערוצי קלט/פלט שהחליפו את אוגרי הקלט/פלט של בלוק I.
גרסת בלוק II היא זו שהייתה בשימוש בפועל במשימות לירח.
בלוק I שימש במהלך משימות אפולו 4 ו־6 הבלתי מאוישות, והיה על סיפונה של אפולו 1, שנשרפה.
היו השלכות תכנון מעניינות להחלטה להרחיב את הזיכרון ואת סט הפקודות עבור בלוק II, אך לשמור על ההגבלה של שלוש סיביות לקוד ו־12 סיביות עבור הכתובת; נעשה שימוש בתחבולות שונות כדי לסחוט פקודות נוספות, כגון כתובות זיכרון מיוחדות שיישמו פונקציה מסוימת כאשר ניגשו אליהן.
לדוגמה, INDEX לכתובת 17 (בבסיס אוקטלי) הפעיל את פקודת RESUME שהורתה למעבד לחזור מעיבוד פסיקה אל התוכנית הראשית.
באופן דומה, TC 4 ביצעה פקודת INHINT (מניעת פסיקות), בעוד TC 3 אִפשר מחדש את קבלתן (RELINT).
לכל פעולה מסט הפקודות המורחב הוקדמה פקודת EXTEND, גרסה מיוחדת של TC (TC 6).
בלוק II כולל גם את הפקודה EDRUPT (קיצור של Ed's Interrupt, על שם אד סמלי, המתכנת שביקש אותה).
על אף שמה, פקודה זו אינה יוצרת פסיקה, אלא מבצעת שתי פעולות המשותפות לעיבוד פסיקות; הפעולה הראשונה מונעת פסיקות נוספות (ודורשת פקודת RESUME כדי לאפשר אותן שוב).
הפעולה השנייה מורה לאוגר ZRUPT לטעון לתוכו את הערך הנוכחי של מונה התוכנית (Z).
פקודה זו שימשה רק פעם אחת בתוכנת ה־AGC, על מנת להפעיל את רצף סיום מחזור הטייס האוטומטי הדיגיטלי של רכב הנחיתה הירחי.
קוד המקור המקורי של מחשב ההנחיה של משימת אפולו 11 נגיש משנת 2003 על ידי ה־Virtual AGC Project ומוזיאון MIT.
הוא תומלל ועבר דיגיטציה מרשימות קוד המקור המקוריות משנות ה-60. באמצע 2016, מתמחה לשעבר של נאס"א, כריס גארי, העלה את קוד המקור של AGC אל GitHub.
מחשב שפופרות ריק, המכונה כיום מחשב מהדור הראשון, הוא מחשב המשתמש בשפופרת ריק למעגלים לוגיים.
בעוד שההיסטוריה של חישוב באמצעות עזרים מכניים הייתה קיימת מזה אלפי שנים, ההיסטוריה של מחשבי שפופרות ריק החלה רק באמצע המאה ה-20. לי דה פורסט המציא את הטריודה, שהיא הרכיב האלקטרוני הבסיסי בשפופרות ריק, בשנת 1906.
השימוש הראשון בשפופרות ריק במכונות חישוב היה במחשב אנטסוף–ברי, שהוצג ב-1939, אולם הפעולות האלקטרוניות של המחשב היו מוגבלות לחישוב בלבד, והזיכרון, כולל התוכנות שהופעלו על גבי המחשב, אוחסנו על כרטיסי ניקוב.
בהמשך, התפתחו מחשבים שהרחיבו את השימוש ברכיבים אלקטרוניים: בסוף שנות השלושים המתמטיקאי הווארד הייקן תכנן מחשב שהחליף את המנופים וגלגלי השיניים באמצעים אלקטרוניים, שבהמשך יוצר על ידי IBM.
בשנת 1945 בנה המדען האמריקאי-הונגרי, ג'ון פון נוימן, מחשב עם יכולת לאחסון תוכנות.
בהמשך, יצא בבריטניה מחשב הקולוסוס, בו נוספה האפשרות לתכנת באופן דיגיטלי באמצעות המחשב, אם כי נדרשו לשם כך גם כרטיסי ניקוב.
בשנת 1946 תוכנן ויוצר המחשב אניאק, שפותח ונבנה על ידי צבא ארצות הברית לשימושים צבאיים.
המחשב היה גדול בהרבה מהמקובל לאותה תקופה: הוא הכיל כ-17,648 שפופרות ריק, והיה במשקל של 17 טון.
בנוסף, הוא היה מהיר פי 1,000 מהמחשבים שהיו באותה תקופה.
במחשב זה התאפשר לתכנת באופן דיגיטלי, ללא צורך בכרטיסי ניקוב לתהליך החישוב.
חלק גדול מהמחשוב הדיגיטלי הקיים היום מבוסס על התפתחות השימוש בשפופרות ריק במחשבים.
בתחילה, היתרון העיקרי של מחשבים אלו היה המהירות, שהייתה גבוהה בהרבה מהמחשבים המכניים משום שבעוד שהמנגנונים המכניים פעלו בקצב של אלפיות השנייה, שפופרות הריק פעלו בקצב של מיקרו-שניות.
בהמשך חלה התקדמות נוספת, כשפותחה היכולת לאחסן פקודות הפעלה בזיכרון המחשב יחד עם הנתונים.
בהמשך נעשה שימוש בסרט מגנטי לשם אחסון כמות גדולה יותר של נתונים, ונוספה האפשרות לאחסן נתונים על גבי דיסק קשיח.
מקורן של חלק משפות התכנות הוא מעידן שפופרות הריק, וחלק מהן נמצאות בשימוש עד היום, כגון השפות Fortran & Lisp,Algol ו-COBOL.
בנוסף, גם מערכות הפעלה, כגון GM-NAA I/O, נוצרו בעידן זה.
השפופרות, עליהן פעלו המחשבים, צרכו זרם חשמלי גבוה - קרוב ל-100 וולט, כ-700 מעלות צלזיוס ברמת החום.
דבר זה יצר מספר חסרונות: מכיוון שהיה צורך במתח גבוה, השפופרות לא הגיעו למתח הרצוי עם הפעלתן, והיה צורך לחכות עד שייכנסו לפעולה.
בנוסף, עקב החום הגבוה היה צורך במערכות קירור ענקיות, והנורות נשרפו בתדירות גבוהה.
לשם המחשה, במחשב אניאק, שהכיל כ-18 אלף שפופרות, היה צורך להחליף 2,000 שפופרות מדי חודש.
ב־21 באוגוסט 1959 רכש משרד הביטחון מחשב מחברת פילקו מדגם 211, תמורת שני מיליון דולר.
למעשה, המחשב היה למחשב הראשון בישראל.
המחשב פעל על תוכנות בשפת אסמבלר, שהוזנו למחשב באמצעות כרטיסיות מנוקבות.
מחשב קוונטי טופולוגי הוא מימוש של מחשב קוונטי.
הוא משתמש באניונים, סוג של קוואזי-חלקיק המופיע במערכות דו-ממדיות.
קווי העולם של האניונים שזורים זה בזה ויוצרים צמות במרחב-זמן תלת-ממדי (ממד זמני אחד ושני ממד מרחבי).
הצמות משמשות כהגדרה של הקיוביט עבור המחשב.
היתרון העיקרי של שימוש בצמות קוונטיות על פני חלקיקים קוונטיים לכודים הוא ביציבותם.
בעוד שהפרעות קטנות אך מצטברות יכולות לגרום למצבים קוונטיים להתפרק ולהכניס שגיאות בחישובים קוונטיים מסורתיים, הפרעות כאלה אינן משנות את התכונות הטופולוגיות של הצמות.
יציבות זו דומה להבדל בין חיתוך וחיבור מחדש של חוט ליצירת צמה שונה לעומת כדור (המייצג חלקיק קוונטי רגיל במרחב-זמן) שמתנגש בקיר.
הרעיון הוצעה על ידי הפיזיקאי הרוסי-אמריקאי אלכסיי קיטאייב בשנת 1997.
בעוד שהאלמנטים של מחשב קוונטי טופולוגי מקורם בתחום מתמטי טהור, ניסויים במערכות הול קוונטיות חלקיות מצביעים על כך שייתכן שיסודות אלה נוצרו בעולם האמיתי באמצעות מוליכים למחצה העשויים גליום ארסניד בטמפרטורה נמוכה מאוד של כמעט אפס מוחלט וכפופים לשדות מגנטיים חזקים.
אניונים הם קוואזי-חלקיקים במרחב דו-ממדי.
אניונים אינם פרמיונים ואינם בוזונים, אך כמו פרמיונים, הם אינם יכולים להיות באותו מצב.
לפיכך, קווי העולם של שני אניונים אינם יכולים להצטלב או להתמזג, מה שמאפשר לנתיבים שלהם ליצור צמות יציבות במרחב-זמן.
אניונים יכולים להיווצר מעירורים בגז אלקטרונים דו-ממדי קר בשדה מגנטי חזק מאוד ולשאת יחידות חלקיות של שטף מגנטי.
תופעה זו נקראת תופעת הול הקוונטי החלקי.
במערכות מעבדה טיפוסיות, גז האלקטרונים תופס שכבה דקה מאוד של מוליכה למחצה, המותקנת בין שכבות של אלומיניום גליום ארסניד.
כאשר אניונים קלועים, הטרנספורמציה של המצב הקוונטי של המערכת תלויה רק במחלקה הטופולוגית של מסלולי האניונים (אשר מסווגים לפי קבוצת הקליעה).
לכן, המידע הקוונטי המאוחסן במצב המערכת אינו חף משגיאות קטנות במסלולים.
בשנת 2005, סנקר דאס סארמה, מייקל פרידמן וצ'טן נאיאק הציעו התקן הול קוונטי שיממש קיוביט טופולוגי.
קמינו ווי ג'ואו טענו שיצרו וצפו בראיות הניסוייות הראשונות לשימוש באפקט הול קוונטי חלקי כדי ליצור אניונים אמיתיים, אם כי אחרים הציעו שתוצאותיהם עשויות להיות תוצר של תופעות שאינן כוללות אניונים.
אניונים לא-אבליים, מין הנדרש למחשבים קוונטיים טופולוגיים, טרם אושרו בניסוי.
נמצאו ראיות ניסיוניות אפשריות, אך המסקנות נותרות שנויות במחלוקת.
מחשבת הוא משחק לוח לשחקן יחיד, ובו יש לוח ועליו 33 חורים.
בתחילת המשחק יש ב-32 מהחורים כלי משחק כאשר החור האמצעי ריק.
על פי אגדה אורבנית המשחק הומצא במאה ה–17 על ידי סופר צרפתי שהיה כלוא בבית האסורים וחיפש דרך להעביר את הזמן.
בכל פעם השחקן מרים את אחד הכלים ומעביר אותו מעל הכלי הסמוך אליו (במאונך או במאוזן) לחור פנוי, כאשר הכלי שמעליו מדלגים יוצא מן המשחק.
העברה לימין העברה לשמאל העברה למטה העברה למעלה → ← ↓↑ דוגמה למהלך פתיחה (מימין לשמאל)
מטרת המשחק היא להשאיר כמה שפחות כלים על לוח המשחק באמצעות דילוג מעליהם, כשהמטרה האידיאלית היא להגיע למצב שבו יש כלי אחד בחור האמצעי של הלוח.
לפי , מחשבה פלילית (בלטינית משפטית : Mens Rea) היא היסוד הנפשי הנדרש להתקיימות העבירה הפלילית.
בשנת 1995 נכנס לתוקפו תיקון מספר 39 לחוק העונשין.
אחת התכליות העיקריות של תיקון 39 הייתה לצמצם את נוכחות הגישה התועלתנית שרווחה ערב התיקון במשפט הישראלי, ולתת את הדגש על הגישה הדאונטולוגית, כחלק מההשפעה האנגלית על מערכת המשפט בישראל.
כיצד ניתן לטעון שהמחשבות שעוברות במוחו של פלוני זהות למחשבות שראוי שיעברו במוחו, בעת עשיית פעולה כלשהי?
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי את הציבור כיצורים רציונליים, הנותנים דין וחשבון על כל מהלך ופעולה, המקיימים דיאלוג פנימי בינם לבין עצמם טרם עשיית כל פעולה ופעולה.
זאת בעוד שבמציאות, רוב המעשים שלנו הם אגביים, נעשים בלי תשומת לב.
כיצד ניתן להוכיח מבחינה עובדתית את מחשבותיו של פלוני בעת שעשה את המעשה?
הקושי נובע מהתפיסה של המשפט הפלילי להוכחת היסוד נפשי כאל הוכחה של עובדה בעולם בעוד שמבחינה מעשית אין יכולת להוכיח את הדבר מבחינה ראייתית.
על כן, לשם הוכחת היסוד הנפשי, מתבססים על חזקות משפטיות.
דרישת ההוכחה של המחשבה הפלילית
1. עבירות התנהגותיות- דרישה להוכחת מודעות לטיב המעשה, לקיום הנסיבות ולאפשרות הגרימה לתוצאות המעשה.
2. עבירות תוצאתיות- דרישה להוכחת רכיב חפצי בנוגע לתוצאה:
2.1. כוונה- עשיית מעשה במטרה לגרום לתוצאה האסורה בחוק.
ניתן להוכיח כוונה גם דרך כלל הצפיות הקבוע ב.
2.2.2. קלות דעת- נטילת סיכון בלתי סביר לאפשרות גרימת התוצאות האמורות, מתוך תקווה להצליח למנען.
הקושי בהגדרת מצב נפשי זה - מצד אחד הנאשם לא חושב שהתוצאה יכולה להתממש אך מצד שני הוא מקווה למנוע אותה.
קושי זה הביא את הפסיקה לבחון את עומק המודעות ורוחב המודעות (מידת ההסתכנות בהתרחשות התוצאה) של הנאשם בביצוע המעשה.
יש הגורסים כי ככל שרוחב המודעות ועומק המודעות מצומצמים יותר הרי שמדובר ברשלנות.
מנגד, ככל שהמודעות רחבה ועמוקה יותר ניתן להחיל את כלל הצפיות ולטעון כי הייתה כוונה לקרות התוצאה.
הרעיון של "עצימת עיניים" נוצר במשפט המקובל כדרך להתמודד עם עבריינות מתוחכמת - עבריינים שיודעים מהן הדרישות הבסיסיות של המשפט הפלילי, יודעים שאם הם יהיו מודעים הם יורשעו, ולכן מתרחקים מהעבירה ומהנוגע לה בצורה מכוונת ומודעת.
על מנת להילחם בתופעה זו, נקבע כי בחירה מכוונת להתעלם מעובדות שוות ערך למודעות.
כלומר, במשפט המקובל עצימת עיניים הוא כלל שדרוג אחריות, מ"פזיזות" ל"ידיעה".
הקושי בהשתלת רעיון עצימת העיניים במשפט הפלילי הישראלי נובע מהיחס השונה של שיטות המשפט למחשבה הפלילית - בעוד במשפט המקובל ישנן שלוש דרגות של מחשבה פלילית - כוונה, ידיעה ופזיזות - במשפט הישראלי ישנן שתי דרגות בלבד - "מודעות" או "חוסר מודעות".
יש הגורסים כי השתלת כלל "עצימת העיניים" במשפט הישראלי, על אף השוני הנ"ל בין שיטות המשפט, הביאה למצב בו רף הדרישה למחשבה פלילית הוא הנמוך ביותר מכל מדינה מערבית אחרת.
חריגים לכלל "עצימת עיניים" ולמחשבה פלילית
בעבירות בהן חלה אחריות קפידה אין צורך בהוכחת עצימת עיניים, ולא בהוכחת כוונה פלילית.
מדובר בין היתר בעבירות תנועה, גרימת זיהום אוויר או רעש, חלק מסעיפי , אי תשלום שכר מינימום ועוד.
מאז 2004 אין צורך בהוכחת מחשבה פלילית או עצימת עיניים גם בעבירת הפרת אמונים לנוכח פסיקת שופטי בית המשפט העליון בהרכב מיוחד, שקבעו כי "הפרת האמונים אינה דורשת מחשבה פלילית מיוחדת.
היא מסתפקת בעקרון הכללי של מודעות...
מודעות לטיב הפיזי של המעשה, ולא למשמעותו הנורמטיבית".
אין אפשרות להרכיב את הכלל של עצימת עיניים על גבי כלל הצפיות – חשד לא יכול לשדרג למודעות ברמה של קרבה לוודאי.
ישנן עבירות ששוללת במפורש שימוש בכלל ()
במשפט קיים עקרון המזיגה (הידוע גם כעקרון הנביעה/היעדר סימולטניות) העוסק ביחס בין ההתנהגות למחשבה הפלילית, כאשר הדרישה של המשפט הפלילי היא שהיסוד הנפשי יוליד את היסוד העובדתי, כלומר, שמתוך מחשבה פלילית יבוצע המעשה האסור.
העיקרון מבקש למנוע הרשעות מקריות - אנחנו מבקשים להרשיע רק אדם שהמעשה הפלילי שביצע נבע מהמחשבה הפלילית.
הוא משמש בעיקר כטיעון סנגוריאלי.
ישנם שני מצבים עיקריים בהם מתקיים עקרון הסימולטניות -
מקרים בהם המחשבה הפלילית קודמת למעשה - כאשר בית המשפט נוטה לדחות טענה זו על ידי ראיית שלל המעשים כרצף אחד.
מקרים בהם המעשה קודם למחשבה הפלילית - בית המשפט נוטה לדחות טענה זו על ידי קביעה כי כל ההתרחשויות סביב המעשה נחשבות כמעשה אקטיבי אחד שבשלב מסוים מצטרפת אליו המחשבה הפלילית.
אולם, למרות הקושי בהוכחת טענה זו, עיקרון זה שימש כהגנה במקרים רבים, כשהבולט בהם הוא פס"ד ורטר.
יוסי ורטר, עיתונאי, השיג תשליל שמקורו בפעולות חקירה מאת סנגורית, ופרסם את התמונה שמקורה בתשליל.
השופט ברק זיכה אותו בשל כך שלא הוכחה מזיגה בין היסוד הנפשי למעשה, שכן כאשר השיג את התשליל לא הייתה כוונה.
מחשבון (ידוע גם בשם מחשב כיס) הוא מכשיר אלקטרוני שנועד לביצוע חישובים.
קדמו למחשבון מכונת החישוב, שהיא מכשיר מכני לביצוע חישובים, סרגל חישוב ששימש בעיקר אנשי מדע ומהנדסים, בעיקר לפעולות כפל וחילוק והחשבונייה, ששימשה במשך אלפי שנים כשיטה לביצוע ארבע פעולות החשבון.
המחשבון משמש לפתרון בעיות חישוביות פשוטות שאינן מצריכות שימוש במחשב.
תלמידים וסטודנטים משתמשים במחשבונים לצורך לימודיהם, ומותר להכניסם לבחינות הבגרות.
בתחילת שנות ה־60 של המאה ה־20 החלו להופיע מכונות חישוב אלקטרוניות, כתחליף למכונות החישוב המכניות שהיו אז מכונה משרדית נפוצה.
המכונה הראשונה, ANITA, של חברת Bellpunch, הופיעה באוקטובר 1961. המכונה הייתה מבוססת על טכנולוגיה של שפופרות ריק, והייתה גדולה, יקרה וכבדה.
תוך שנים ספורות הופיעו מכונות חישוב אלקטרוניות מבוססות טרנזיסטורים, של Bellpunch ושל יצרנים נוספים.
היצרנים הראשונים היו, כמו Bellpunch, יצרני מכונות חישוב מכניות, אך במהרה נכנסו יצרנים נוספים.
לקראת סוף שנות ה־60 המכונות עברו מטכנולוגיה של טרנזיסטורים למעגלים משולבים, אך עדיין נדרשו רכיבים רבים כדי לממש את הלוגיקה הנחוצה למכונת חישוב, משום שהמעגלים המשולבים עדיין לא הכילו מספיק טרנזיסטורים ושערים.
התצוגה התבססה בדרך כלל על שפופרות Nixie (Nixie Tube ), או על שפופרת קרן קתודית.
משנה לשנה צפיפות המעגלים המשולבים המשיכה לעלות , וב־1968 אפשר היה לממש מכונת חישוב בעזרת ערכת שבבים עם ארבעה שבבים או פחות, וטכנולוגיית התצוגה עברה משפופרות Nixie לטכנולוגיות מתקדמות יותר, בעיקר Itron.
ב־1970 הופיעה מכונת החישוב הראשונה המופעלת בעזרת סוללה חשמלית, אולי המתקן הראשון שמתאים לכינוי "מחשבון" כפי שהוא מוכר היום, אם כי עדיין לא "מחשבון כיס".
המכונה, Sharp QT-8B , של חברת שארפ היפנית, הייתה מבוססת על ערכת שבבים של חברות Rockwell, והכילה סוללה נטענת של 7.5 וולט.
ותצוגה של שפופרות Itron – טכנולוגיה קומפקטית וחסכונית יותר מאשר Nixie.
כשהמכונה הוצגה בארצות הברית ב־1971, המחיר המומלץ לצרכן היה כ־500 דולר.
חברות נוספות ייצרו ערכות שבבים למכונות חישוב, ובפרט חברת טקסס אינסטרומנטס שהציעה ערכה של 3 שבבים.
בשנת 1970 פנתה יצרנית מכונות החישוב היפנית ביזיקום (Busicom ), לשתי יצרניות שבבים אמריקאיות, אינטל ומוסטק (Mostek ), כדי שיפתחו עבורה שבבים למכונת חישוב אלקטרונית.
בחברת אינטל, המהנדס טד הוף הציע לפתח מיקרו מעבד כדי לענות על הדרישה, ולעומת זאת במוסטק הוחל בפיתוח שבב ייעודי.
הפיתוח של אינטל, מעבד 4 סיביות 4004 (למעשה מדובר במשפחה של שבבים – כדי לממש את הפונקציונליות הדרושה יש צורך במספר שבבים מהמשפחה) יצא מפס הייצור באמצע 1971, והחל (או המשיך) את מהפכת המחשוב.
לעומת אינטל, מוסטק פיתחה שבב ייעודי, MK6010 המממש את כל הפונקציונליות של מכונת חישוב.
השבב נרכש גם הוא על ידי ביזיקום, שייצרה מכונות חישוב המבוססות עליו, כמו ה־Junior, מכונת החישוב הראשונה שהתבססה על שבב יחיד.
מכונה זו לא הייתה עדיין "מחשבון כיס" – היא שקלה כ־1.6 ק"ג ודרשה מקור כוח חיצוני.
מאוחר יותר, ביזיקום פיתחה מחשבון כיס , שהיה מבוסס על גרסה מתקדמת מעט של השבב (MK6010L).
מחשבון זה היה מחשבון הכיס האלקטרוני הראשון בעולם, והמחשבון הראשון שעשה שימוש בטכנולוגיית תצוגה של דיודות פולטות אור, או LED, טכנולוגיה ששלטה בתחום המחשבונים עד שתצוגת גביש נוזלי הופיעה בצורה ובמחיר שהתאימו לשוק זה.
מוסטק לא נותרה היצרנית היחידה שייצרה מחשבון על שבב – תוך זמן קצר חברות נוספות, ובראשן טקסס אינסטרומנטס הציעו גם הן שבבים שמממשים פונקציונליות מלאה של מחשבון, ולזמן מה שוק המחשבונים היה שוק "חם", וחברות רבות נכנסו לשוק זה.
תוצאת לוואי אחת הייתה העלמות כמעט מיידית של שוק מכונות החישוב המכניות – יצרניות מכונות חישוב נעלמו כמעט בין לילה.
חברת Bowmar האמריקאית ייצרה תצוגות LED, וניסתה לשכנע יצרני מחשבונים להשתמש בתצוגות מתוצרתה, וכשהלקוחות בוששו לבוא, החליטה לייצר את המחשבונים בעצמה, בשימוש בשבבי טקסס אינסטרומנטס.
תוך זמן קצר הפכה Bowmar לאחת מיצרניות המחשבונים המובילות, אולי הגדולה מכולן.
מחשבון מדעי הוא מחשבון שבנוסף לארבע פעולות החשבון, יכול לחשב חזקות, לוגריתמים, פונקציות טריגונומטריות.
בשנת 1972 הציגה חברת היולט פקארד את המחשבון המדעי הראשון – HP-35. מחשבון זה היה מבוסס על שבב של מוסטק שפותח עבור HP, והשתמש ב־RPN, כמו המחשבונים המדעיים ש־HP הציגה אחריו, תכונה שהפכה סימן ההיכר של מחשבוני HP.
המחשבון הכיל 35 מקשים (נהוג לחשוב שזה מקור השם HP-35).
חברת HP הייתה למובילה בשוק המחשבונים המדעיים, וב־1974 הציגה את מחשבון הכיס המדעי הראשון הניתן לתכנות, HP-65, עם 9 אוגרים, וזיכרון פנימי של עד 100 לחיצות מקש, כך שהמשתמש יכול לחזור באופן אוטומטי על סדרת פעולות, תוך הזנת קלט שונה.
את ה"תוכנית", או סדרת הפעולות, ניתן לשמור על פס מגנטי שהמחשבון יכול לכתוב ולקרוא, ואפשר היה לרכוש פסים מגנטיים עם "תוכניות" מוכנות לצרכים שונים, כמו ניווט, או חישובים הנדסיים מסובכים.
מחשבון זה היה מחשבון הכיס הניתן לתכנות הראשון בחלל, במשימת אפולו־סויוז, כגיבוי למחשב הניווט.
מחשב הניווט עבד ללא תקלה ולא נעשה שימוש במחשבון.
המחשבון היה יקר – כ־$800, וב־1975 הציעה החברה גרסה בשם HP-25, שעדיין ניתנה לתכנות, אך ללא קורא הפסים המגנטיים.
חברת טקסס אינסטרומנטס, אחת היצרניות הראשיות של שבבים למחשבונים ומכונות חישוב, החליטה להיכנס לשוק המכשירים בעצמה.
ב־1972 החברה הציגה מספר מכונות חישוב שולחניות ומיטלטלות, במחירים שיצרנים אחרים, שלא ייצרו את השבבים בעצמם, התקשו להתחרות בהם, כמו ה־TI-2500 שנמכר ב־$120. היצרנים האחרים של מכונות חישוב האלקטרוניות החלו לעזוב את השוק הזה, לטובת מוצרים אחרים, או בהפסקת פעילות.
מגמת ירידת המחירים המשיכה, גם בשוק המחשבונים, וגם משוק זה נפלטו חברות שונות.
למשל, חברת Bowmar, אחת היצרניות המובילות של מחשבונים ב־1972, חדלה להתקיים ב־1976. תוך זמן קצר נותרה טקסס אינסטרומנטס היצרנית האמריקאית היחידה של מחשבונים פשוטים, כשלצידה HP עם מחשבונים מדעיים.
מתחרותיה של טקסס אינסטרומנטס היו החברות היפניות, ובראשן שארפ.
מגמת המזעור וההוזלה נמשכה: ב־1975 הציגה Pulsar (מיזם משותף של HP וחברת השעונים השווייצרית המילטון) מחשבון מוטמע בשעון יד, ובמהרה יצרנים נוספים הציעו מוצרים דומים.
לקראת סוף שנות ה־70 של המאה ה־20 החלו להופיע מחשבונים עם תצוגה מבוססת גביש נוזלי (LCD), שדורשת הרבה פחות הספק מ־LED.
גם השבבים, יחד עם ירידה בגודל ועלייה ביכולת, צרכו פחות ופחות הספק חשמלי, כך שניתן היה להשתמש בפחות סוללות, ובסוללות קטנות יותר.
הופיעו מחשבונים קטנים יותר ויותר, שצורכים פחות ופחות הספק, במחיר זול יותר ויותר.
בשנות ה־80 של המאה ה־20 ניתן היה למצוא מחשבונים בגודל כרטיס אשראי, עם תא סולארי כמקור כוח, שחולקו חינם כמוצר פרסומי לקידום מכירות, מעין "מחזיק מפתחות" אלקטרוני.
ב־2017, מחיר אופייני של מחשבון מדעי בארצות הברית, הוא כ־$8.
לדוגמה, מחירים של מחשבונים בין 1973 ל־1978, מתוך הקטלוג של רשת "רדיו שק":
הבחנה נוספת בין סוגי מחשבונים היא ההבחנה בין מחשבון מדעי למחשבון רגיל.
מחשבון רגיל מסוגל לבצע את ארבע פעולות החשבון, ולעיתים פעולות פשוטות נוספות, כגון חישוב באחוזים והוצאת שורש ריבועי.
מחשבון מדעי מסוגל לבצע גם פונקציות טריגונומטריות, חזקה, לוגריתם ועוד.
סוג נוסף הוא מחשבון פיננסי, שכולל פונקציות לחישובים פיננסיים: חישובי ריבית, היוון וכדומה; ועוד סוג הוא מחשבון גרפי, אשר היכולת הראשית שלו בין שלל יכולותיו היא לשרטט את גרף הפונקציה.
מערכות הפעלה רבות כוללות תוכנת מחשבון, המחקה את פעולתו של מחשבון רגיל או מדעי.
כיום, מחשבונים משולבים בטלפונים סלולריים או בעזרי PDA.
ישנם שעוני יד שכוללים בתוכם מחשבון.
תצוגה של מספרים גדולים, כתיב מדעי וכתיב הנדסי
גודל התצוגה ברוב המחשבונים מוגבל מאוד, והצגת מספרים גדולים מספיק או קטנים מספיק בערכם המוחלט לא אפשרית בצורה פשוטה: במחשב בן 8 ספרות, המספר הגדול ביותר שניתן להצגה בצורה פשוטה הוא מאה מיליון פחות 1, משום שלהצגת 100 מיליון נחוצות 9 ספרות.
בדומה, בהצגת מספרים קטנים בערכם המוחלט, מפסידים דיוק, ומתחת גודל מסוים מוצג 0. כדי להתגבר על המגבלה הזו, משתמשים בצורת הרישום המדעית – כתיב חזקות.
כיוון שלרוב התצוגה היא חד־ממדית (שורה אחת), ולא ניתן לשלב כתיב עילי (superscript) של מעריך החזקה ( בביטוי ), משתמשים (בדרך כלל) באות האנגלית הגדולה E (אין להתבלבל עם הקבוע המתמטי e או עם פונקציית האקספוננט !), להפרדת המספר לשני חלקים – החלק שנמצא אחרי ה־E והחלק שנמצא לפני ה־E.
כדי לקבל את המספר המיוצג בצורת כתיבה זו, יש לכפול את המספר שנמצא לפני ה־E במספר שנמצא אחרי ה־E ומייצג את מעריך החזקה שבסיסה 10. באופן כללי, המספר מייצג את המספר .
בהנדסה לא מקובל להשתמש ביחידות הביניים, כמו סנטימטר ודצימטר.
במדעים, נהוג להשתמש ביחידה אחת לכל גודל – פעמים רבות במערכת היחידות הבין-לאומית.
מחשבונים מדעיים בדרך כלל מאפשרים למשתמש לבחור בין הצגת תוצאות החישוב בכתיב מדעי וכתיב הנדסי.
מודים (אופני פעולה), מקשים רב־שימושיים
מחשבונים מדעיים בדרך כלל מאפשרים למשתמש לבחור בין אופני פעולה שונים, במספר צורות.
להלן המודים הנפוצים, ויש מחשבונים שתומכים במודי פעולה נוספים:
רישום זוויות: באופן מסורתי, המעגל מחולק ל־360 מעלות (מסומן 360°).
לעומת זאת, בשיטה המדעית, החלוקה המקובלת היא לרדיאנים.
שיטה שלישית, מקובלת פחות משתי הראשונות היא חלוקת המעגל ל־400 גראדים (מקורה של שיטה זו במהפכה הצרפתית, יחד עם המטר והקילוגרם, שנקלטו בהצלחה).
מחשבונים מדעיים בדרך כלל מאפשרים למשתמש לבחור באיזו שיטה להציג זוויות (מחשבונים רבים תומכים במעלות ורדיאנים בלבד).
בחירה זו חשובה לפונקציות הטריגונומטריות.
כתיב מדעי מול כתיב הנדסי – כפי שמתואר בסעיף הקודם
בסיס ספירה – כל המחשבונים המסחריים תומכים בכתיב עשרוני, ויש מחשבונים שתומכים בבסיסי ספירה נוספים – בדרך כלל בסיס בינארי, בסיס אוקטלי (בסיס 8), ובסיס הקסדצימלי.
במחשבונים שתומכים בבסיסי ספירה שונים, יש בדרך כלל מקש נפרד לכל בסיס ספירה, כך שלחיצה עליו מעבירה את המחשבון לבסיס ספירה זה, עד שהמשתמש בוחר בבסיס ספירה אחר.
מחשבון כיס מוגבל בגודלו, וכדי שיהיה נוח להפעלה, מספר המקשים מוגבל גם הוא.
כדי לתמוך ביותר פונקציות, רוב המחשבים מצוידים במקש אחד או יותר, שבדרך כלל אם כי לא תמיד, מסומנים Shift או 2nd.
לחיצה על מקשים אלו משנה את תפקיד המקשים האחרים, ובאופן כזה, מחשבון עם 40 מקשים יכול לתמוך ביותר מאשר 22 פונקציות (11 מקשים מוקדשים לספרות ולנקודה עשרונית, חמישה לפעולות החשבון ולמקש =, ועוד שני מקשים לניקוי).
לדוגמה, במחשבון HP-65, יש שלושה מקשים כאלו: , , ו־.
באופן זה, המקש של הספרה 4 משמש גם לחישוב מספר הופכי, פונקציית סינוס ופונקציית Arcsin, כשלוחצים על המקש המתאים לפני לחיצה על 4.
מחשבת ישראל הוא תחום במדעי היהדות שעוסק ביצירות המופת של המחשבה והתרבות היהודית לדורותיה, הבנתה ומיפויה.
התחום גם עוסק בקשר, בהקבלה ובהשפעה ההדדית בין דפוסי החשיבה היהודיים לבין הפילוסופיה הכללית.
הישיבה התיכונית מדרשית נעם הייתה הראשונה שלימדה מחשבת ישראל בצורה שיטתית, על-פי תוכנית לימודים שיצר הרב שאול ישראלי.
בעקבות הספר שהוציא לאחר מכן ("פרקים במחשבת ישראל") - משרד החינוך הכיר בתחום כמקצוע שאפשר להיבחן בו לתעודת בגרות כחלופה לספרות.
וכיום רוב הישיבות התיכוניות מלמדות זאת.
פרופ' אליעזר שביד ומורה מצפון הארץ, יזמו שינוי רעיוני ומקצועי מקיף, שבמסגרתו אוחדו באוניברסיטה העברית "החוג לפילוסופיה יהודית וקבלה" ו"החוג לתולדות המחשבה היהודית", והוסיפו לכך גם את "המדור לספרות המחשבה והמוסר" שהיה שייך קודם לכן לחוג לספרות עברית.
ביסוד שינוי זה עמדה ההכרה בצורך לחקור במכלול המחשבה היהודית מן המקרא ועד ימינו, בבחינת רצף (לעיתים שבור) אחד.
הכרה זו מומשה רק בחלקה ומחשבת המקרא מעולם לא נכללה רשמית בתחומי עיסוקו של חוג זה.
מאז הוקמו באוניברסיטאות נוספות חוגים בשם זה, או שתכני ההוראה באקדמיה מוגדרים בשימוש במונח.
בישיבות הגבוהות בזרם הציוני דתי מקובל ללמוד מחשבת ישראל ולרוב קוראים ללימוד זה לימוד אמונה.
הלימוד כולל לימוד ספרי פילוסופיה יהודית כגון הכוזרי וחובות הלבבות, לימוד ספרי המהר"ל וכתבי הרב קוק.
ההכנסה של תחום לימוד זה לתוכנית הלימוד בישיבה נעשתה על ידי הרב קוק כשהקים את ישיבת מרכז הרב.
מחשבות על המהפכה בצרפת הוא חיבור של הפוליטיקאי הבריטי השמרן, אדמונד ברק המבקר בחריפות את המהפכה הצרפתית.
אדמונד ברק החל בכתיבת הספר בפברואר 1790, בחודשים הראשונים למהפכה כשהמלך הצרפתי לואי השישה עשר עדיין ישב על כיסאו, מבחינה רשמית המלוכה עדיין לא בוטלה ועוד לא החל שלטון הטרור הגדול של היעקוביניזם.
ההדפסה הראשונה של הספר נעשתה בנובמבר 1790.
מהדורה עברית של הספר בתרגומו של אהרן אמיר יצא לאור על ידי מרכז שלם ב-1999.
הספר כתוב כמכתב אל בנו של ידיד צרפתי של ברק.
במהלך המכתב מנסה ברק להסביר לבן של ידידו את הטעות המרכזית ואת הנזק של המהפכה הצרפתית.
ברק חזה בחיבור שהמהפכה הצרפתית תתפתח בכיוון של טרור ודיקטטורה מסוג חדש, ושעלייה של דיקטטור או קיסר חדש הוא עניין של זמן.
ברק למעשה חזה במדויק את שעתיד לקרות - עליית שלטון הטרור של היעקוביניזם ורובספייר ומיד לאחריו עלייתו לשלטון של נפוליאון בונפרטה כדיקטטור.
ספרו של ברק התקבל באהדה רבה אצל מתנגדי המהפכה והריאקציונים ובבוז ניכר אצל תומכיה.
תומאס פיין, שהיה אחד ממתנגדיו העיקריים, כתב ב-1791 את הספרון "זכויות האדם" כתגובת נגד לחיבורו של ברק.
עם השנים הפך הספר לספר רב-השפעה ולחיבור היסטורי חשוב בשל תרומתו להבנת האידאולוגיה השמרנית, והוא נחשב לאחד מהמסמכים האינטלקטואלים שמציגים את הדעה השמרנית ברהיטות ובצורה מנומקת.
מַחְשֶׁבֶת שָׁוְא או רַעְיוֹן שָׁוְא (בלועזית: דֵּלוּזְיָה, באנגלית: delusion, בצרפתית: idée délirante) היא סוג של הפרעת חשיבה, ביתר דיוק בתוכן החשיבה, המתבטאת בקיומן של מחשבות מקובעות, שבדרך כלל אין להן אחיזה במציאות ושאי אפשר לשכנע את הלוקה בהן באי-נכונותן על ידי שכנוע הגיוני או הוכחות.
למחשבות שווא מקור חולני והן נוצרות תוך כדי מצב פסיכוטי מתוך העולם הפנימי של החולה על ידי מנגנונים כמו דמיון או פירושי שווא.
מחשבות שווא מבוססות על פירוש פרטי או פירוש שוא (misinterpretation) של המוח למציאות הסובבת או לחוויה נפשית כלשהי הנקלטות בחושיו של האדם השרוי בסוג של פסיכוזה.
בדרך כלל מחשבות השווא אינן תואמות את הרקע התרבותי או החברתי של האדם הסובל מהן.
מחשבות שווא הן חלק מן "הסימנים החיוביים" של סכיזופרניה אך יכולות להופיע גם בהפרעות פסיכוטיות אחרות.
קיימים מספר סוגים של מחשבות שווא:
מחשבות שווא של רדיפה (פרנויה): האדם משוכנע כי מישהו רוצה ברעתו או מנסה לפגוע בו ובסביבתו.
לדוגמה: "אבא מכניס כל ערב רעל אל תוך האוכל שמגיש לי".
פחדי שווא קולקטיביים כמו עלילות דם או עלילות הרעלת הבארות נגד היהודים, ציד המכשפות מסיילם או מגפת הסדקים בשמשות של סיאטל אינם עונים לקריטריון של מחשבות שווא מכיוון שאינם נובעים ממחלה של המאמינים בהם והם תואמים את הרקע התרבותי, הדתי או החברתי של האוכלוסייה באותה תקופה.
אולם אמונות קולקטיביות כאלה יכולות לצבוע מחשבות שווא של חולים במצב פסיכוטי.
מחשבות שווא של יחס: מתן משמעות מיוחדת לגירויים נייטרליים.
למשל: "הקריין בטלוויזיה פונה אליי", או: "מכונית שנסעה ברחוב אותתה - זהו אות מאלוהים שאני דובר אמת!".
ויקטור מיזאן, רוצחה של רחל לוין, לקה בסוג זה של מחשבות שווא, כאשר חשב שמעילה האדום הוא אות מן האל.
להבדיל מאנשים אחרים שאינם לוקים במחלה הרואים אותות שונים או סימנים שונים באירועים שמתרחשים, החולים שבהם יעשו מעשים קיצוניים או ידווחו על גירויים משונים.
מחשבות שווא סומאטיות: האדם משוכנע שיש לו בעיה גופנית כלשהי, ולא ניתן לשכנעו בטעותו.
לדוגמה מחשבת שווא על טפילים הרוחשים מתחת לעורו.
הדבר שונה מחולה היפוכונדריה אשר חושש שמא יש לו בעיה גופנית, אך אינו משוכנע בכך.
מחשבות שווא ארוטומניות: האדם משוכנע שמישהו, בדרך-כלל אישיות מפורסמת, מאוהב בו.
מחשבות שווא של גַדְלות: האדם משוכנע שיש לו יכולות מופלאות ומעל אנשים אחרים, ללא כיסוי במציאות, או הוא משוכנע שיש לו תפקיד מיוחד ללא כיסוי במציאות (למשל: "אני שליח מטעם ראש הממשלה למשא ומתן עם סוריה").
גם סינדרום ירושלים הוא דוגמה למחשבות שווא כאלה.
מחשבות שווא ביזאריות מחשבות שאין להן ראיה מדעית או שלא ניתן לאשש מדעית כמו "אני בן של חייזר", "בגב שלי זוג עיניים.
הן מאפשרות לי לראות את המתרחש מאחור מבלי להפנות ראש או להסתובב", "אני שור" וכן המחשבה על "גנבת מחשבות" על ידי מישהו או "החדרת מחשבות" על ידי מישהו, או מחשבות שוא של שליטה - להיות נשלט ומופעל מרחוק על ידי גורם חיצוני.
מחשבות היה כתב עת להגות ולמדע שיצא לאור בהוצאתה של חברת יבמ ישראל ובעריכתו של צבי ינאי.
כתב העת החל לצאת לאור בשנת 1961, ובראשית דרכו היה בעל אופי שיווקי-מסחרי, ונועד לקדם את פעילותה העסקית של IBM בישראל.
את ארבעת הגיליונות הראשונים ערך אהרון לוין, ואת גיליונות 5–15 ערך דניס שיפרין.
החל מגיליון 16 ערך את כתב העת צבי ינאי, שגם כתב חלק ניכר מהמאמרים בו, והחל מגיליון 18 החל כתב העת, ביוזמת ינאי ובעידודו של דוד כהן, לשנות את אופיו והפך בהדרגה לכתב עת העוסק בנושאי הגות ומדע.
בכמה גליונות שימש ד"ר אילן עמית כעורך-שותף.
שמו של כתב העת נובע מדרישה של תומאס ווטסון להציג בכל חלל עבודה בחברת IBM שלט עם המילה "Think" ("חשוֹב!").
ביטאון החברה באנגלית נשא אף הוא את השם Think, ובהסבתו לעברית נקרא "מחשבות".
בכתב העת, שיצא לאור באופן לא סדיר בתדירות של גיליון או שניים בשנה, התפרסמו ראיונות ושיחות עם בכירי החוקרים בישראל, בהם הפרופסורים ישעיהו ליבוביץ, מישל רבל, אסא כשר, מיכאל רבין, ישראל אומן ויהושע בר-הלל, ועם אנשי רוח בולטים כחיים גורי ודליה רביקוביץ ורבים אחרים.
ראיונות ושיחות אלה התפרסמו בשנות השבעים והשמונים, והיו במה חשובה להבאת הגותם של הוגים אלה לציבור הרחב.
אוסף מאמרים שפורסמו ב"מחשבות" יצא לאור בחמישה כרכים בשנת 1978, ושמותיהם משקפים את עושר הנושאים בהם עסק כתב העת:
בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים ערך צבי ינאי, עורך כתב העת, מפגשים אחדים בשם "מחשבות בעל פה" שהתקיימו במוזיאון תל אביב.
תוכן ההרצאות שנישאו במפגשים פורסם בגיליונות כתב העת.
בשנת 1996, לאחר שיצאו לאור 68 גיליונות, חדל כתב העת להופיע.
כתב העת, שזכה לביקוש רב, לא נמכר בחנויות, אלא חולק חינם לעובדי חברת יבמ ישראל, ללקוחותיה, וכן למי שפנה למערכת בבקשה לקבל אותו.
ביוני 2015 הועלו כל גליונות "מחשבות" לרשת על ידי בת זוגו של צבי – דליה בר הוכברג, והם פתוחים לצפייה חופשית.
מחשוב DNA עושה שימוש ב-DNA ובביולוגיה מולקולרית, במקום במחשב סיליקון מסורתי.
תחום זה פותח לראשונה על ידי לאונרד אדלמן מאוניברסיטת דרום קליפורניה.
בשנת 1994, אדלמן הדגים שימוש ב-DNA לצורך מציאת מסלול המילטוני בגרף עם שבעה צמתים.
מאז ניסוייו של אדלמן חלה התקדמות והוכח כי ניתן לבנות מספר מכונות טיורינג.
ב-28 באפריל 2004 הכריזו פרופ' אהוד שפירא, יעקב בננסון, בנימין גיל, אורי בן-דור ורבקה אדר ממכון ויצמן, בכתב העת Nature, שהם הצליחו לבנות מחשב DNA.
הביו-מחשב מאפשר לאבחן פעילות סרטנית בתוך תא.
לאחר האבחון משחרר הביו-מחשב תרופה נוגדת סרטן בהתאם לאבחון.
ב-28 ביוני 2007 פרופסור אהוד קינן מהטכניון ועמיתיו הכריזו במאמר בכתב העת המדעי ChemBioChem כי פיתחו מחשב ביולוגי, אשר בנוי ממולקולות DNA ואנזימים ויכול לגרום לתופעות ביולוגיות.
זו הפעם הראשונה שבה תהליך חישוב מולקולרי מוביל לתכונה נראית של בעל חיים.
במהלך המחקר הזה, קבע המחשב את צבעם של חיידקים: כחול או לבן.
מחשוב DNA זהה ביסודו למחשוב מקבילי בכך שהוא מנצל הרבה מולקולות שונות של DNA כדי לנסות אפשרויות רבות בו זמנית.
פרופ' קינן מגדיר את היתרון העיקרי של מחשבים ביומולקולריים כנובע בעיקר מיכולתם לתקשר ישירות עם מערכות ביולוגיות ואפילו עם יצורים חיים.
זאת מכיוון שכל מרכיבי המחשב הביולוגי, כולל חומרה, תוכנה, קלט ופלט, הם מולקולות אשר משתתפות בשרשרת של אירועים כימיים מתוכנתים מראש.
עבור בעיות מיוחדות מסוימות, מחשבי DNA מהירים וקטנים מכל מחשב אחר שנבנה עד כה.
מחשוב ה-DNA לא מאפשר יכולות חדשות מנקודת המבט של תורת הסיבוכיות - המחקר של סוגי הבעיות החישוביות שקשה לפתור.
המונח מחשוב DNA חופף לננוטכנולוגית DNA אך גם נבדל ממנו.
המונח האחרון עושה שימוש בצמד הבסיסים של ווטסון-קריק כדי לייצר מבנים חדשים מ-DNA.
המבנים הללו יכולים לשמש במחשב DNA אך אין זה הכרחי.
תחום המִחשוּב עוסק בשימוש בטכנולוגיית מחשבים לביצוע משימה מסוימת, כגון חישוב השטח של אזור מסוים, או יצירת מערכת אשר אליה מוזנים נתונים מסוימים והיא מספקת פלט מסוים.
תחום המחשוב עשוי לכלול את התכנון והפיתוח של מערכות התוכנה (ובפרט אלגוריתמים) ומערכות חומרה עבור מגוון רחב של מטרות.
מחשוב הוא מרכיב אינטגרלי וחשוב במיוחד בטכנולוגיה התעשייתית המודרנית.
תחומי המחשוב העיקריים כוללים הנדסת מחשבים, הנדסת תוכנה, מדעי המחשב, מערכות מידע וטכנולוגיית מידע.
מחשוב ענן הוא מודל המאפשר גישה נוחה, על גבי רשת תקשורת ועל פי דרישה, למאגר שיתופי של משאבי מחשב.
המשתמש במחשוב ענן עשוי להיות ארגון גדול, ארגון בינוני או קטן או אדם בודד.
הספק הוא בדרך כלל חברה גדולה, שפיתחה תשתיות מתאימות ומספקת שירותים למספר גדול של משתמשים.
המשתמש משתמש בשירותי הספק באמצעות האינטרנט מבלי צורך לדעת על הסביבה הטכנולוגית בה ממומשים שירותים אלה.
מתן הגישה למאגר השיתופי של משאבי המחשב נעשה בדרך כלל באמצעות ריכוז המשאבים בחוות שרתים המקושרת לרשת תקשורת והקצאתם למשתמשים באופן וירטואלי.
השירות למשתמשים יכול להינתן באמצעות ענן מקומי הנמצא ברשת הארגונית, או באופן מרוחק במרכז מחשבים חיצוני שהגישה אליו נעשית דרך רשת האינטרנט.
לחוות שרתים המספקת מחשוב ענן דרך האינטרנט מקובל לקרוא דאטה סנטר.
הביטוי "ענן" הוא דימוי לרשת האינטרנט המבוסס על הצורה הגרפית בה מתארים את הרשת בתרשימי זרימה.
בענן המחשוב נמצאים הנתונים והלוגיקה העסקית של מערכות המחשוב על גבי משאבים וירטואליים המנצלים את השרתים הפיזיים של מרכז המחשבים והם מופעלים מיחידות קצה מרוחקות.
כתוצאה מכך אין המשתמשים צריכים לרכוש ולנהל משאבים ומערכות מחשוב ספציפיים לכל יישום.
מאפיין זה מאפשר להימנע מהוצאות גדולות על רכישת ציוד ותוכנות תשתית ומהצורך לנהל אותן.
מחשבות פולשניות או טורדניות הן מחשבות, דימויים או רעיונות לא רצויים שעשויים להפוך לאובססיות.
הן מצערות ומעוררות מצוקה, וקשה לנהל אותן ולהשתחרר מהן.
מחשבות, דחפים ודימויים חודרניים עוסקים בתכנים "לא הולמים" בזמנים לא מתאימים, ומשתייכים לעיתים קרובות לאחת משלוש הקטגוריות:
מחשבות אגרסיביות לא ראויות, מחשבות מיניות לא ראויות או מחשבות של ניאוץ וחילול הקודש בתחום הדתי, אם כי ישנם עוד סוגים רבים, ולכן המחשבות הפולשניות יכולות לעסוק בנושא אחר.
מרבית האנשים חווים מחשבות כאלה בהקשר של הפרעה טורדנית כפייתית (OCD), הפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD) או דיכאון.
הן עלולות להיעשות משתקות, מעוררות חרדה ועקשניות.
אנשים רבים חווים את סוג המחשבות ה"רעות" והלא-רצויות מהן סובלים אנשים עם הפרעה יותר חמורה, אבל רובם מסוגלים להשתחרר מהן ולסלקן.
בעבור מרבית האנשים, מחשבות רעות הן "מטרד חולף".
מחשבות רעות כאלו הן אוניברסליות בין בני אדם, והן היו "כמעט בוודאות תמיד חלק מהמצב האנושי".
כאשר מחשבות פולשניות מתרחשות יחד עם אובססיה כפייתית, הסובל מהן לא מסוגל להתעלם מהמחשבות הלא-נעימות, והוא עשוי להעניק להן תשומת לב מיותרת, ובכך הוא גורם להם להיות יותר תדירות ומציקות.
המחשבות יכולות להפוך לאובססיות חמורות שמשתקות ונמצאות באופן מתמיד, והן עשויות לעסוק בנושאים שונים כמו אלימות, מין וחילול הקודש.
בשונה ממחשבות פולשניות נורמליות, הנחוות על ידי אנשים רבים, מחשבות פולשניות שקשורות ל-OCD עשויות להיות מעוררות חרדה, מתמידות וקשות להדחקה.
התגובה של אדם למחשבות רעות עשויה לקבוע האם המחשבות יחמירו, יהפכו לאובססיה ויצריכו טיפול.
מחשבות פולשניות יכולות להתרחש עם או בלי קומפולסיות (=מעשים כפייתיים); ביצוע המעשה הכפייתי עשוי להוריד את החרדה שהאדם חווה, אבל זה מחזק את הדחף לבצע את המעשה בפעמים הבאות ובכך מחזק את המחשבות הפולשניות.
לפי לי באר (מומחה בטיפול ב-OCD מהקליניקה ל-OCD בבית החולים במסצ'וסטס), הדחקת המחשבות רק מחזקת אותן, ואילו ההכרה כי מחשבות רעות אינן מלמדות על כך שהאדם הוא "רע" היא אחד הצעדים להתגברות עליהן.
ישנן ראיות בנוגע לתועלת וליתרון שיש בקבלת המחשבות הפולשניות, בניגוד להדחקתן.
מחקר הראה, כי הנבדקים שהורו להם להדחיק את המחשבות הפולשניות חוו יותר מצוקה לאחר ההדחקה, בעוד הנבדקים שהורו להם לקבל את המחשבות חוו פחות חוסר נעימות.
תוצאות אלו עשויות להיות קשורות לתהליכים הקוגניטיביים הנמצאים בבסיס ה-OCD.
אולם, קבלת המחשבות עשויה להיות יותר קשה עבור אנשים עם OCD.
במאה ה-19, OCD הייתה ידועה בתור "מחלת הספקנות"; ה"ספק הפתולוגי" שמלווה את ה-OCD עשוי להקשות על אדם עם OCD להבחין במחשבה פולשנית "נורמלית" – כפי שהיא נחווית על ידי רוב בני האדם.
עובדה זו גורמת להם "לסבול בשקט, כאשר הם נבוכים מדי, או מודאגים מדי שיחשבו שהם משוגעים".
הסיכוי שהסובלים יפעלו לפי המחשבות הפולשניות הוא נמוך מאוד; הסובלים שחווים אשמה עצומה, חרדה, בושה ודאגה בנוגע למחשבות רעות, הם שונים מאלו שפועלים לפי מחשבות כאלו.
ההיסטוריה של פשעים אלימים נשלטת על ידי אלו שאינם מרגישים אשמה או חרטה; עצם העובדה שאדם מתייסר בגלל המחשבות הפולשניות, ואף פעם לא פעל על פיהן, היא סימן מצוין לכך שהוא לא יפעל לפי מחשבות אלו בעתיד.
אצל מטופלים שהמחשבות לא מפריעות להם או מביכות אותם, שלא רואים אותן באור שלילי, או שנקטו פעולה ממשית על פיהן, יש לבדוק את קיומם של מצבים חמורים יותר, כגון פסיכוזה והתנהגות קרימינלית.
לפי בר, מטופל צריך לדאוג שמא המחשבות הפולשניות שלו הן מסוכנות אם הן לא מפריעות לו אלא גורמות לו הנאה; אם הוא אי פעל לפי מחשבות או דחפים אלימים או מיניים; אם הוא שומע קולות או רואה דברים שאחרים לא רואים; ואם הוא מרגיש זעם בלתי נשלט.
מחשבות פולשניות עשויות לכלול אובססיות אלימות בדבר הפגיעה באחרים או בעצמך.
הן עשויות לכלול מחשבות רעות כמו: פגיעה בילד תמים, קפיצה מגשר/צוק/בניין גבוה, דחף לקפוץ לפני רכבת או רכב נוסע או דחף לדחוף מישהו אחר לפניהם.
בסקר של סטודנטים בריאים נמצא שכמעט כולם חוו מחשבות פולשניות מפעם לפעם, ובכלל זה מחשבות בדבר:
דמיונות או משאלת לב של פגיעה במישהו קרוב או באדם מסוים, או בעצמך.
דחף לתקיפה אלימה, להכות, לפגוע או להרוג אדם, ילד קטן או בעל חיים.
דחפים לצעוק או להתעלל במישהו, לתקוף ולהעניש באלימות מישהו, או לומר משהו חצוף, גס, מרושע או אלים למישהו.
מחשבות אלו הן חלק מהיותנו בני אדם.
הן אינן צריכות לפגוע באיכות החיים של האדם.
ישנו טיפול למצבים בהם המחשבות קשורות ל-OCD, ונעשות עקשניות, קשות או מעוררות מצוקה.
אובססיות מיניות כוללות מחשבות פולשניות, או דימויים של "נישוק, נגיעה, גיפוף, יחסי מין, מין אוראלי, מין אנאלי, ואונס" עם "זרים, מכרים, הורים, ילדים, חברי משפחה, חברים, חברים לעבודה, בעלי חיים, ודמויות דתית", עם "תוכן הטרוסקסואלי או הומוסקסואלי" ועם אנשים מכל גיל.
כמו לגבי מחשבות ודימויים פולשניים אחרים, גם כאן לכולם יש לפעמים מחשבות מיניות לא ראויות, אבל אנשים עם OCD עשויים להעניק משמעות וחשיבות למחשבות המיניות הלא-רצויות, ובכך לעורר חרדה ומצוקה.
הספק שמלווה OCD, מוביל לספקות ביחס לשאלה האם ייתכן שהמחשבות יובילו למעשים, ואלו גוררים ביקורת ושנאה עצמית.
אחת המחשבות הפולשניות הנפוצות מתרחשת כאשר אדם אובססיבי מטיל ספק בזהותו המינית.
כבמרבית המקרים של אובססיות מיניות, הסובלים חשים בבושה וחיים בבדידות.
הם מתקשים לדבר על פחדיהם, ספקותיהם, ודאגותיהם ביחס לזהותם המינית.
אדם שחווה מחשבות מיניות פולשניות עשוי להרגיש "בושה, אשמה, מצוקה, ייסורים, פחד שהוא עלול לפעול על פי המחשבה או הדחף, וספק שמא הוא כבר פעל באופן זה".
השנאה העצמית שעשויה להתפתח יכולה להוביל לדיכאון, בהתאם למידה בה ה-OCD פוגע בתפקוד היומיומי וגורם למצוקה.
הדאגה סביב המחשבות הרעות עשוי לגרום לאנשים לבדוק ולבחון את גופם כדי לקבוע האם המחשבות גורמות להם להתעוררות מינית.
אך מיקוד תשומת הלב בכל אבר בגוף עשויה לגרום לתחושות באותו אבר, ולפיכך פעולה זו רק מפחיתה את הביטחון ומגבירה את הפחד בדבר הסיכוי שהדחפים והמחשבות יובילו להתנהגות לא מתאימה.
הטיפול במחשבות מיניות פולשניות כולל תרפיה שנועדה לעזור לסובלים לקבל את המחשבות הפולשניות, ולהפסיק לנסות להרגיע את עצמם על ידי התמקדות בגופם.
מחשבות ניאוץ הן מרכיב נפוץ של OCD, והן תועדו לאורך ההיסטוריה.
ידוע כי דמויות דתיות בולטות כמו מרטין לותר ואיגנטיוס מלויולה (St.
Ignatius) סבלו ממחשבות ודחפים פולשניים בעלי תוכן דתי.
למרטין לותר היו דחפים לקלל את אלוהים ואת ישו, ודימויים של "האחוריים של השטן" טרדו את מחשבתו.
לאיגנטיוס היו אובססיות רבות, בכללן הפחד מלדרוך על חתיכות קש שהיו מונחות בהצלבה, מחשש שזה מראה זלזול בישו.
במחקר של 50 מטופלים עם אבחון ראשי של OCD נמצא כי ל-40% היו מחשבות וספקות בעלי אופי דתי.
נתון זה היה גבוה מהאחוז שסבל ממחשבות אובססיביות סביב לכלוך וזיהום (38%) – שנהוג יותר לקשור אותם ל-OCD.
אחד המחקרים מציע כי התוכן של המחשבות הפולשניות משתנה בהתאם לתרבות, ושמחשבות לגבי ניאוץ עשויים להיות יותר נפוצים אצל גברים מאשר נשים.
מחשבות פולשניות ואובססיות דתיות כוללים בין השאר:
מחשבות מיניות שקשורות לאלוהים, לקדושים ולדמויות דתיות כמו מרים, אם ישו.
מחשבות רעות, או דימויים, בזמן תפילה או מדיטציה.
חששות סביב חטאים, עבירה על חוק דתי, או ביצוע פגום של טקס דתי.
חששות שמא החסרת חלק מהתפילה, או אמרת אותם בצורה לא נכונה.
מחשבות פולשניות חוזרות של ניאוץ.
דחפים לומר מילות נאצה או לבצע מעשים של ניאוץ בזמן פעילות דתית.
הסבל עשוי להיות גדול יותר, והטיפול מורכב יותר, כאשר למחשבות הפולשניות יש משמעות דתית.
מטופלים עשויים להאמין כי נחה עליהם רוח השטן, והם עשויים לחשוש מעונש מאלוהים.
הם עשויים לחוות בושה ואשם מוגדלים מאחר שהם רואים את עצמם כחוטאים.
הסימפטומים יכולים לעורר יותר מצוקה עבור מי שיש לו אמונה חזקה.
בר סבור כי מחשבות ניאוץ שכיחות יותר בקרב קתולים ופרוטסטנטים-אוונג'ליקנים, מאשר בקרב דתות אחרות, ושאצל יהודים ומוסלמים יש יותר אובססיות לגבי העמידה בדרישות החוקים והטקסים של הדת, וביצועם באופן מושלם.
הוא הציע תזה להסביר מצב זה.
לפי התזה, מה שנחשב כ"לא ראוי" משתנה בין התרבויות והדתות, והמחשבות הפולשניות מייסרות את הסובלים מהם עם מה שנחשב כ"לא ראוי" בתרבות הסובבת.
תופעת המחשבות הפולשניות קשורה לטורדנות כפייתית (OCD), אך היא יכולה להופיע במצבים אחרים כגון: תסמונת-פוסט-טראומטית (PTSD), דיכאון קליני, דיכאון שלאחר לידה, וחרדה.
אחד מהמצבים הנ"ל קיים כמעט בכל מקרה בו המחשבות הפולשניות מגיעות לרמה קלינית של חומרה.
במחקר גדול שפורסם ב-2005 נמצא שאובססיות בעלות תוכן אלים, מיני, או דתי, קשורות באופן רחב להפרעות המשלבות חרדה ודיכאון.
המחשבות הפולשניות המופיעות במצב של סכיזופרניה שונות מהמחשבות המופיעות ב-OCD או דיכאון, בכך שמדובר במחשבות שווא או בהזיות.
ההבדל העיקרי בין OCD לבין PTSD הוא, שהמחשבות הפולשניות ב-PTSD הן של אירועים טראומטיים שהתרחשו במציאות, בעוד שב-OCD מדובר במחשבות על אסונות מדומיינים.
הסובלים מ-PTSD שיש להם מחשבות פולשניות, צריכים להבחין בין המחשבות האלימות/מיניות/דתיות לבין הזיכרונות של האירוע הטראומטי.
כאשר מטופל עם מחשבות פולשניות לא מגיב לטיפול, על המטפל לחשוד בקיומה בעבר של התעללות פיזית, רגשית או מינית.
אנשים עם דיכאון קליני עשויים לחוות מחשבות רעות באופן חריף יותר, ולראות בהן הוכחה שהם אנשים רעים וחסרי-ערך.
יש להבחין בין המחשבות האובדניות ששכיחות במצב של דיכאון לבין מחשבות פולשניות, שכן מחשבות אובדניות (בשונה מהמחשבות המיניות, האלימות והדתיות – שהן בלתי מזיקות) עשויות להיות מסוכנות.
המחשבות הבלתי פוסקות בדיכאון נקראות רומינטיביות ("טחינה מחשבתית") והן לרוב אגו-סינטוניות, כשהאדם מזדהה במידה רבה עם תוכנם.
מחשבות האשם עלולות במקרים קיצוניים להגיע לרמה של מחשבות שוא (בדיכאון הפסיכוטי).
מחשבות לא-רצויות בנוגע לפגיעה בתינוק הן שכיחות במצב של דיכאון סב לידתי.
במחקר של 65 נשים עם דיכאון חמור שלאחר לידה, נמצא כי המחשבה האגרסיבית השכיחה ביותר בקרב נשים אלו הייתה הפגיעה בתינוקן.
במחקר בקרב 85 הורים חדשים נמצא כי 89% מהם חווה דימויים פולשניים של, לדוגמה, התינוק נחנק, נפגע בתאונה, נפגע על ידי מישהו או נחטף.
נשים עשויות לפתח סימפטומים של OCD בזמן ההיריון או לאחר הלידה.
OCD שלאחר הלידה מתרחש בדרך כלל אצל נשים שיש להן כבר OCD, אם כי ייתכן שבצורה קלה או לא-מאובחנת.
דיכאון ו-OCD שלאחר הלידה עשויים להתרחש יחד.
הרופאים נוטים להתמקד יותר בסימפטומים של הדיכאון, אך באחד המחקרים נמצא כי מחשבות אובססיביות ליוו את הדיכאון שלאחר הלידה ב-57% מהמקרים.
מאחר שהן לא רוצות לחלוק מחשבות אלו עם רופא או עם בן-משפחה, הן סובלות בשקט תוך שהן מפחדות כי הן "משוגעות", והדיכאון שלהן עשוי להחמיר.
חששות פולשניים לגרימת נזק לילד עשויים להימשך מעבר לתקופה שלאחר הלידה.
במחקר של 100 נשים עם דיכאון קליני נמצא ש-41% מהן סבלו עדיין מחששות אובססיביים שהן עלולות לפגוע בילדן, וחלקן חששו לטפל בילדיהן.
בקרב נשים לא מדוכאות, נמצא במחקר כי ל-7% יש מחשבות של פגיעה בילד – כך שיש גם 280,000 אימהות לא-מדוכאות בארצות הברית שיש להן מחשבות פולשניות בנוגע לפגיעה בילדיהן.
לפי בר, מרבית האנשים שסובלים ממחשבות "רעות" או "לא-ראויות" לא זיהו את עצמם כסובלים מ-OCD, מאחר שאין להם את התסמינים הקלאסיים של OCD כמו שטיפת-ידיים כפייתית אשר נועדה להימנע מהידבקות למשל.
אך, לדבריו, מחקרים אפידמיולוגים מראים כי מחשבות פולשניות הן הסוג הנפוץ ביותר של OCD ברחבי העולם.
אם כל האנשים עם מחשבות פולשניות בארצות הברית היו מתאספים יחד, הם היו יוצרים את העיר הרביעית בגודלה בארצות הברית (אחרי ניו-יורק, לוס-אנג'לס ושיקגו).
שיעור מקרי ה-OCD בכל תרבות שנחקרה הוא לפחות 2% מהאוכלוסייה, כאשר מרביתם סובלים מאובססיות, או מחשבות רעות, בלבד; עובדה זאת מובילה להערכה השמרנית של מעל 2 מיליון סובלים בארצות הברית בלבד (נכון לשנת 2000).
יש מי שהעריך כי 1 מכל 50 מבוגרים סובלים מ-OCD כאשר 10-20% מהם סובלים מאובססיות מיניות.
במחקר עדכני נמצא כי ל-25% מ-293 מטופלים עם אבחון ראשי של OCD הייתה היסטוריה של אובססיות מיניות.
הטיפול במחשבות פולשניות הוא חלק מהטיפול ב-OCD.
הוא כולל טיפול פסיכולוגי ותרופתי.
אחד הטיפולים הפסיכולוגיים האפשריים הוא טיפול התנהגותי בחשיפה ומניעת תגובה (exposure and response prevention – ERP), שקרוי גם "הרגלה" (habituation) או "הורדת רגישות" (desensitization), הוא יעיל בטיפול במחשבות פולשניות.
ניתן לטפל במקרים קלים גם בעזרת טיפול קוגניטיבי, אשר עוזרת למטופל לזהות ולנהל מחשבות לא-רצויות.
כל טיפול מותאם אישית לכל מטופל.
טיפול בחשיפה הוא בעצם תרגול של הישארות במצב המעורר חרדה, עד שהחרדה וחוסר הנוחות פוחתים.
המטרה היא להפחית את תגובת הפחד בכך שלומדים לא להגיב למחשבות הרעות.
זוהי הדרך האפקטיבית ביותר להפחית את התדירות והחומרה של המחשבות הפולשניות.
המטרה היא "לחשוף את עצמך לדבר שמעורר את הפחד או את חוסר הנוחות למשך שעה או שעתיים כל פעם, מבלי לעזוב את המצב ומבלי לעשות כל דבר אחר שמטרתו להסיח את דעתך או להרגיע את עצמך".
טיפול בחשיפה לא יעלים לחלוטין את המחשבות הפולשניות – לכולם יש מחשבות רעות – אבל מרבית המטופלים מוצאים, שהטיפול מפחית את המחשבות באופן כזה שהן כבר אינן מפריעות לחייהם.
טיפול קוגניטיבי התנהגותי (cognitive behavioral therapy – CBT) הוא טיפול חדיש יותר, ומי שלא מסוגל, או לא רוצה, לעבור טיפול בחשיפה, יכול להיעזר בו.
מחקרים הראו כי טיפול קוגניטיבי הוא יעיל בהפחתת המחשבות הפולשניות, אך לשם כך חשוב לפתח מערכת המְשָׂגה (קונספטואליזציה) של האובססיות והקומפולסיות של המטופל.
טיפול פסיכואנליטי בעיקרו, הוא טיפול שהנחת העבודה שלו היא שהמחשבות הטורדניות הגלויות הן תוצאה של התרחשויות נפשיות לא מודעות.
הופעתן של המחשבות הטורדניות קשורה לדבר או דברים שהתחוללו אצל האדם ולהיבטים במבנה הנפשי שלו.
התרחשויות נפשיות לא מודעות ושינויים כאלה יכולים לקרות בהדרגה ולעיתים אף יהיה קושי להצביע על שינוי משמעותי שהתחולל בחיים של האדם.
יחד עם זאת, במקרים רבים הדבר קורה בהמשך לאירועי חיים ברורים כמו מצב דחק, משבר אישי, שימוש בסמים או שינוי משמעותי בחיים.
אחד מהשינויים הבסיסיים שמתרחשים במערך הנפשי הוא היחלשות של מנגנוני הגנה, אשר מאפשרים לחומרים מודחקים לעלות למודע בצורות שונות.
מחשבות טורדניות הן ביטוי אפשרי לכך.
בהתאם לכך, בטיפול פסיכואנליטי תהיה מטרת הטיפול לגלות אלו רכיבים נפשיים רלוונטיים להופעת המחשבות הטורדניות ואילו רכיבים נפשיים משפיעים על המשך קיומן.
גילויים כאלה יאפשרו מתן מענה תרפויטי הולם בשדה של המודע.
ניתן להיעזר בתרופות נגד דיכאון מסוימות או לפעמים גם בתרופות אנטי-פסיכוטיות, במקרים בהם הטיפול בחשיפה או טיפול קוגניטיבי אינם מספיקים לבד.
בין אם הגורם למחשבות הפולשניות הוא OCD, שילוב של OCD ודיכאון, או תסמונת פוסט-טראומה, התרופות שבדרך כלל ניתנות הן תרופות אנטי-דיכאוניות מהסוג שפועל לפי מנגנון מניעת ספיגה חזרה של סרטונין (selective serotonin reuptake inhibitor – SSRI)..
מחשבות פולשניות עשויות להופיע אצל אנשים עם תסמונת טורט (Tourette syndrome – TS) שיש להם גם OCD.
גם האובססיות ב-OCD שקשור ל-TS מגיבות היטב לתרופות מסוג SSRI.
התרופות האנטי-דיכאוניות שהוכחו כיעילות בטיפול ב-OCD כוללות:
על אף שידוע כי תרופות מסוג SSRI יעילות בטיפול ב-OCD באופן כללי, היו פחות מחקרים לגבי יעילותן לגבי מחשבות פולשניות.
בסקירה רטרוספקטיבית של מטופלים עם סימפטומים מיניים שטופלו בעזרת SSRI נמצא כי השיפור הגדול ביותר חל בקרב אלו שסבלו ממחשבות פולשניות מיניות שמאפיינות OCD.
במחקר של עשרה מטופלים עם אובססיות דתיות נמצא כי רובם הגיבו לטיפול בעזרת פרוזק או אנאפראניל.
במקרים רבים, נשים עם דיכאון שלאחר הלידה סובלות גם מחרדה, וניתן להתחיל בטיפול בהם במינונים נמוכים יותר של SSRI; הן עשויות שלא להגיב באופן מלא לתרופות, ותוספת של טיפול קוגניטיבי-התנהגותי, או חשיפה ומניעת תגובה, עשויה לעזור להן.
ניתן לרשום תרופות אנטי-פסיכוטיות (קלאסיות או מהדור השני) למטופלים עם מחשבות רעות חריפות שאינן מגיבות ל-SSRI או לתרופות אנטי דיכאוניות אחרות, בכללן:
היו מחקרים שהראו כי מינון תרפויטי של אינוזיטול (inositol) יעיל יותר מפלצבו בטיפול ב-OCD.
"מחשבות אחדות אודות החינוך" הוא ספר מאת הפילוסוף האנגלי ג'ון לוֹק אשר פורסם בשנת 1693 והיה לאחד החיבורים המשפיעים ביותר בתחום החינוך.
משך למעלה ממאה שנה נחשב ספרו של לוק כחיבור החשוב ביותר בתחום החינוך בבריטניה.
במהלך המאה ה-18 תורגם הספר כמעט לכל השפות האירופיות, ולאחר פרסומו הכיר כמעט כל מחבר אירופאי בתחום החינוך בהשפעתו של הספר, כולל ז'אן-ז'אק רוסו.
בספרו "מסה על שכל האדם" לוק הניח את היסודות לתפיסה חדשה של תורת ההכרה: הוא טען כי שכלו של הילד בעת הולדתו הוא בבחינת "לוח חלק" (tabula rasa) ואינו מכיל כל רעיונות טבועים.
בספרו "מחשבות אחדות אודות החינוך" מסביר לוק כיצד יש לחנך את הילד בעזרת שלוש שיטות שונות: פיתוח גוף בריא; יצירת אישיות טובה; ובחירה נכונה בתוכנית לימודים.
הספר מבוסס על אסופת מכתבים שלוק כתב לחבר אציל, אולם עצתו מצאה אוזן קשבת אצל רבים מאחר שרעיונותיו בתחום החינוך אפשרו לנשים ולבני המעמדות הנמוכים לשאוף לפיתוח אותה אישיות שזכו לפתח בני המעמדות הגבוהים, אשר היו קהל היעד המקורי לעבודתו של לוק.
עבודתו של לוק אינה בונה פילוסופיה של חינוך מן היסוד אלא נשענת על יסודות מקובלים של המהפכה בחינוך מן המאה ה-17, בשילוב רעיונותיו של לוק.
מחברים בריטים אחרים כגון ג'ון אבלין, ג'ון אוברי, ג'ון איצ'ארד וג'ון מילטון קדמו ללוק בתמיכה בשינויים דומים בתוכנית הלימודים ובשיטות הלימוד, אולם הם לא הצליחו להגיע לקהל רחב כל כך שספרו של לוק זכה להגיע אליו.
על רקע העובדה כי אחרים קדמו לו ברעיונות חינוכיים דומים, לוק עצמו, לאורך ספרו, מתייחס לחיבורו כחיבור מהפכני; כפי שציין החוקר ניית'ן טרקו, "לוק מעמיד באופן מפורש את המלצותיו בניגוד לחינוך 'הרגיל', 'המקובל', 'הנפוץ', או 'הכללי'"
ככל שאנגליה הפכה מרקנטיליסטית יותר וחילונית יותר, הערכים של חינוך הומניסטי מימי הרנסאנס, אשר הפכו את הסכולסטיקה לערך עליון, הלכו ונעשו בלתי רלוונטיים בעיני רבים.
במקום לדרוש כי ילדיהם יבלו את כל זמנם בלימוד חיבורים ביוונית ובלטינית, מספר גדל והולך של משפחות החלו לדרוש תוכנית לימודים מעשית לילדיהם; זאת על ידי חשיפת הילד לחידושי המהפכה המדעית, מתמטיקה ושפות מודרניות.
בכך קיוו הורים אלה להכין את ילדם לכלכלה המשתנית באנגליה ולעולם החדש שהתהווה סביבם.
אחת מן המשפחות הללו הייתה משפחת קלארק מצ'יפלי שבמחוז סאמרסט באנגליה.
בשנת 1684 ביקש אדוארד קלארק את עצת חברו, ג'ון לוק, באשר לדרך שבה יש לחנך את בנו ויורשו, אדוארד הצעיר.
לוק הגיב לפניה זו בסדרת מכתבים אשר שימשו כבסיס לחיבור "מחשבות אחדות אודות החינוך"; אולם רק בשנת 1693, לאחר שזכה לעידודו של קלארק וחבר נוסף בשם ויליאם מולינו, פרסם לוק את החיבור.
לוק, אשר היה "ביישן" ככל שהדבר נגע לחשיפה ציבורית, החליט לפרסם את החיבור באופן אנונימי.
אף שלוק ערך מחדש והרחיב את החיבור המקורי פעמים רבות בטרם מותו.
הוא מעולם לא שינה באופן מהותי את "הסגנון המוכר והידידותי של העבודה".
ההקדמה הביאה לידיעת הקורא את תחילתו הצנועה של הספר כסדרת מכתבים, ולפי החוקר ניית'ן טרקו, עובדה זו אפשרה לקורא לקבל ביתר קלות את עצותיו של לוק בספר, אשר בנסיבות אחרות היו עשויות להצטייר כהתערבות בענייניה הפנימיים של המשפחה.
טרקו טוען כי לוק התייחס לקוראיו כאל ידידיו, והם השיבו לו באותו מטבע.
לשתיים מטענותיו המרכזיות של לוק ב"מסה על שכל האדם" וכן ב"מחשבות אחדות אודות החינוך" היה תפקיד מרכזי בגיבוש התאוריה החינוכית במאה ה-18.
הראשונה, כי חינוך הוא שיוצר את האדם; כפי שכותב לוק בפתיחת חיבורו: "אני חושב שניתן לומר כי מכל האנשים שאנו פוגשים, תשעה חלקים מתוך עשרה ממה שהם, טובים או רעים, מועילים או לאו, נוצרו הודות לחינוכם".
בהעלאת טענה זו יצא לוק כנגד ההשקפה האוגוסטינית על האדם, המבוססת על תפיסת האנושיות כמעוגנת בחטא הקדמון, ובגישה הקרטזיאנית, הטוענת כי האדם נולד עם תובנות לוגיות בסיסיות.
ב"מסה על שכל האדם" לוק טוען כי האדם נולד עם נפש "ריקה" – לוח חלק – אשר "מתמלא" בידע באמצעות הניסיון.