tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שהחלו קידוחי הנפט באזור אזרבייג'ן של ימינו ב-1846, בבאקו, בנתה האימפריה הרוסית שני צינורות גדולים: צינור באורך 833 ק"מ להובלת נפט מהים הכספי לנמל בתומי בים השחור (צינור באקו-בתומי), שהושלם ב-1906, וצינור באורך 162 ק"מ להובלת נפט מצ'צ'ניה לים הכספי.
בארות הנפט הראשונות שנקדחו בבאקו נבנו בשנים 1871–1872 על ידי , איש עסקים ארמני המכונה אחד מ'האבות המייסדים' של תעשיית הנפט של באקו.
בתחילת המאה ה-20, תפוקת הנפט של רוסיה הקיסרית, כמעט כולה מחצי האי אפשרון, היוותה מחצית מהייצור העולמי ושלטה בשווקים הבינלאומיים.
כמעט 200 בתי זיקוק קטנים פעלו בפרברי באקו עד 1884. בשנת 1846 הציגה באקו את הבאר הראשונה אי פעם שנקדחה לעומק של 21 מטר לחיפושי נפט.
ב-1878 וחברת שלו "חוללו מהפכה בהובלת נפט" על ידי הזמנת מכלית הנפט הראשונה ושיגורה בים הכספי.
הקים את בית הזיקוק הראשון באמריקה בפיטסבורג בשדרה השביעית ליד רחוב גרנט ב-1853. איגנצי לוקשביץ' בנה את אחד מבתי הזיקוק המודרניים הראשונים ליד יאסלו (אז בממלכת גליציה ולודומריה התלויה באוסטריה), פולין של ימינו, בשנים 1854–1856. בתי הזיקוק בגליציה היו בתחילה קטנים, מכיוון שהביקוש לדלק מזוקק היה מוגבל.
המוצרים המזוקקים שימשו באספלט מלאכותי, שמן מכונות וחומרי סיכה, בנוסף למנורת הנפט של לוקשביץ'.
ככל שמנורות נפט צברו פופולריות, תעשיית הזיקוק האזורית גדלה.
באר הנפט המסחרית הראשונה בקנדה החלה לפעול ב-1858 ב.
איש העסקים חפר כמה בארות בין השנים 1855 ל-1858, לפני שגילה מאגר נפט עשיר בעומק של ארבעה מטרים מתחת לפני האדמה.
ויליאמס הפיק 1.5 מיליון ליטר נפט גולמי עד 1860, וזיקק חלק גדול ממנו עבור מנורות נפט.
כמה היסטוריונים טוענים כי המפורסמת בפנסילבניה הייתה הראשונה ביבשת.
הנקודה השנויה במחלוקת עשויה להיות בטענה שויליאמס מצא נפט מעל הסלע בעוד הבאר של אדווין דרייק איתרה נפט בתוך מאגר סלע.
התגלית באויל ספרינגס עוררה תנופת נפט שהביאה מאות יזמים ועובדים לאזור.
הבאר הזורמת הראשונה של קנדה התפרצה ב-16 בינואר 1862, כאשר איש הנפט המקומי ג'ון שו פגע בנפט בעומק של 48 מטרים.
במשך שבוע זרם הנפט ללא מעצורים בהיקף של עד 3,000 חביות ביום.
קידוחי הנפט המודרניים הראשונים בארצות הברית החלו במערב וירג'יניה ובפנסילבניה בשנות ה-50 של המאה ה-19. הבאר של אדווין דרייק משנת 1859 ליד שנחשבת בדרך כלל לבאר הנפט המודרנית האמיתית הראשונה, גרמה לשגשוג גדול בתחום.
ברבע הראשון של המאה ה-20 עקפה ארצות הברית את רוסיה כיצרנית הנפט הגדולה בעולם.
עד שנות ה-20 של המאה ה-20 נחפרו שדות נפט במדינות רבות, כולל קנדה, פולין, שוודיה, אוקראינה, ארצות הברית, פרו וונצואלה.
בתחילת שנות ה-30 של המאה ה-20 פיתחה את דוברות הפלדה הניידות הראשונות לקידוח באזורי החוף המליחים של מפרץ מקסיקו.
ב-1937 השתמשו חברת הנפט הטהור (כיום חלק מתאגיד שברון) ושותפתה חברת הנפט סופריור (כיום חלק מתאגיד אקסון מוביל) בפלטפורמה קבועה לפיתוח שדה בעומק של 4.3 מטרים, 1.6 ק"מ מול חופי .
בתחילת 1947 הקימה סופריור אויל בלואיזיאנה פלטפורמת נפט לקידוח והפקה בעומק של 6.1 מטרים.
תעשיות נפט, כמפעילה של השותפות ו-, השלימה את הבאר ההיסטורית שלה Ship Shoal Block 32 בנובמבר 1947. זה הפך את הבאר של קר-מקגי במפרץ מקסיקו, קרמאק מס' 16, לתגלית הנפט הראשונה שנקדחה הרחק מטווח הראייה של היבשה.
בהמשך נמצאו במפרץ מקסיקו 11 שדות נפט וגז טבעי עד סוף 1949.
במהלך מלחמת העולם השנייה השליטה על אספקת הנפט מרומניה, באקו, המזרח התיכון ואיי הודו המזרחיים ההולנדיים מילאה תפקיד עצום באירועי המלחמה ובניצחון הסופי של בעלות הברית.
הפלישה הבריטית-סובייטית לאיראן הבטיחה את שליטת בעלות הברית על ייצור הנפט במזרח התיכון.
התפשטותה של יפן הקיסרית דרומה נועדה בעיקר להגיע לשדות הנפט של איי הודו.
לאחר סיום מלחמת העולם השנייה ב-1945, מדינות המזרח התיכון לקחו את ההובלה בהפקת נפט מארצות הברית.
התפתחויות חשובות מאז כוללות קידוחים במים עמוקים, הכנסת וצמיחה של רשת ספנות נפט עולמית - תוך הסתמכות על מכליות נפט וצינורות.
ב-1949 קידוח הנפט הימי הראשון בסלעי נפט (Neft Dashlari) בים הכספי מול אזרבייג'ן הביא בסופו של דבר לבניית עיר על עמודים.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20, ארגונים רב-ממשלתיים של מדינות מפיקות נפט - אופ"ק ואועפ"ק - מילאו תפקיד מרכזי בקביעת מחירי הנפט.
דליפות נפט וניקיונן הפכו לנושא בעל חשיבות פוליטית, סביבתית וכלכלית גוברת.
שדות חדשים של ייצור פחמימנים התפתחו במקומות כמו סיביר, סחלין, ונצואלה וצפון ומערב אפריקה.
עם הופעת השבירה ההידראולית וטכניקות קידוח אופקיות אחרות, תעשיית פצלי השמן צמחה משמעותית.
אזורים של פצלי שמן כמו הפכו לחממות ענק של הפקת נפט עבור תאגידי הנפט הגדולים בארצות הברית.
מחלק את תעשיית הנפט לחמישה מגזרים:
במעלה הזרם (חיפוש, פיתוח והפקה של נפט גולמי או גז טבעי)
במורד הזרם (מכליות נפט, בתי זיקוק, קמעונאים וצרכנים)
חברות נפט סווגו בעבר לפי מכירות כ'סופר-גדולות' (BP, שברון, אקסון מוביל, , של, וטוטאלאנרז'י), 'גדולות' ו'עצמאיות'.
עם זאת, בשנים האחרונות, חברות נפט לאומיות (NOC, בניגוד ל-IOC - חברות נפט בין-לאומיות) החלו לשלוט בזכויות על עתודות הנפט הגדולות ביותר.
לפי מדד זה, עשר החברות המובילות הן כולן NOC.
הטבלה הבאה מציגה את עשר חברות הנפט הלאומיות הגדולות ביותר, כשהן מדורגות לפי עתודות ולפי תפוקה בשנת 2012.
רוב העבודות במעלה הזרם בשדה הנפט או בבאר נפט מועברות לקבלני קידוח ולחברות שירותי שדות נפט.
מלבד ה-NOCs הגדולות, ישנן חברות בין-לאומיות רבות שיש להן נתח שוק, ובהן BHP, שברון, אקסון מוביל ואחרות.
פעולות אמצע הזרם מסווגות לפעמים במגזר במורד הזרם, אך פעולות אלו מהוות מגזר נפרד של תעשיית הנפט, כולל:
איסוף: תהליך האיסוף משתמש בצינורות צרים בלחץ נמוך לחבר בארות להפקת נפט וגז לצינורות גדולים יותר למרחקים ארוכים או למתקני עיבוד.
עיבוד/זיקוק: פעולות עיבוד וזיקוק הופכות נפט גולמי וגז למוצרים סחירים.
במקרה של נפט גולמי, מוצרים אלה כוללים נפט לחימום, בנזין לשימוש בכלי רכב, דלק סילוני וסולר.
תהליכי זיקוק נפט כוללים זיקוק, זיקוק ואקום, רפורמה קטליטית, פיצוח קטליטי, אלקילציה, איזומריזציה וטיפול הידרו.
עיבוד גז טבעי כולל דחיסה, התייבשות גליקול, טיפול באמין, הפרדת המוצר לגז טבעי באיכות צינור וזרם של נוזלי גז טבעי מעורבים, ופיצול, המפריד את זרם נוזלי הגז הטבעי המעורבים למרכיביו.
תהליך הפיצול מניב אתאן, פרופאן, בוטאן, איזובוטאן ו.
תחבורה: נפט וגז מועברים למתקני עיבוד, ומשם למשתמשי הקצה, בצינור, מכלית או דוברה, משאית ורכבת.
צינורות הם שיטת ההובלה החסכונית ביותר והם מתאימים ביותר להובלה למרחקים ארוכים, למשל, בין יבשות.
מכליות ודוברות משמשות גם להובלה למרחקים ארוכים, לרוב בין-לאומיים.
ניתן להשתמש ברכבת ובמשאית גם למרחקים ארוכים יותר, אך הם חסכוניים יותר עבור מסלולים קצרים.
אחסון: ספקי שירותי אמצע הזרם מספקים מתקני אחסון במסופים בכל מערכות חלוקת הנפט והגז.
מתקנים אלה ממוקמים לרוב ליד מתקני זיקוק ועיבוד ומחוברים למערכות צנרת כדי להקל על המשלוח לפי הביקוש.
בעוד שמוצרי נפט מוחזקים במכלי אחסון, גז טבעי מאוחסן לרוב במתקנים תת-קרקעיים.
יישומים טכנולוגיים: ספקי שירות באמצע הזרם מיישמים פתרונות טכנולוגיים לשיפור היעילות.
ניתן להשתמש בטכנולוגיה במהלך דחיסת דלקים כדי להקל על הזרימה בצינורות, לאיתור טוב יותר של נזילות, ולהפוך את התקשורת לאוטומטית לצורך ניטור טוב יותר של צנרת וציוד.
מגזר האמצע נשלט על ידי מספר חברות המתמחות בשירותים הללו, כולל שמות של חברות פחות מוכרות באופן יחסי.
תעשיית הנפט והגז מוציאה רק 0.4% מהמכירות נטו שלה על מחקר ופיתוח, הנמוך ביותר בהשוואה למגוון תעשיות אחרות.
ממשלות כמו ממשלת ארצות הברית מספקות סובסידיה ציבורית כבדה לחברות נפט, עם הקלות מס משמעותיות בשלבים שונים של חיפוש והפקת נפט, כולל עלויות חכירת שדות נפט וציוד קידוח.
בשנים האחרונות, טכניקות של שיוב נפט מוגבר - בעיקר קידוחים רב-שלביים וסדיקה הידראולית - עברו לחזית התעשייה.
חלק מפעולות תעשיית הנפט היו אחראיות לזיהום מים באמצעות תוצרי לוואי של זיקוק ועל ידי דליפות שהובילו לזיהום נפט.
למרות שסדיקה הידראולית הגדילה משמעותית את הפקת הגז הטבעי, יש ראיות התומכות בכך שנגרמה עלייה בזיהום מתאן עקב כך.
דליפות ממכלים תת-קרקעיים ובתי זיקוק נטושים עלולות גם לזהם את מי התהום באזורים הסמוכים.
פחמימנים המרכיבים נפט מזוקק עמידים בפני פירוק ביולוגי ונמצאו נוכחים בקרקעות מזוהמות במשך שנים.
כדי להאיץ את התהליך, משתמשים לעיתים בטיפול ביולוגי באמצעות פירוק אירובי.
תעשיית הנפט היא המקור התעשייתי הגדול ביותר לפליטת תרכובות אורגניות נדיפות (VOCs), קבוצה של כימיקלים התורמים להיווצרות אוזון בגובה הקרקע (ערפיח).
שריפת דלקים מאובנים מייצרת גזי חממה ומזהמי אוויר אחרים כתוצרי לוואי.
המזהמים כוללים תחמוצות חנקן, דו־תחמוצת הגופרית, תרכובות אורגניות נדיפות ומתכות כבדות.
גזי חממה הנגרמים משריפת דלק מאובנים מניעים את שינוי האקלים.
ב-1959, בסימפוזיון שארגן מכון הנפט האמריקאי לציון מאה שנה לתעשיית הנפט האמריקאית, הזהיר הפיזיקאי אדוארד טלר מפני הסכנה בשינויי האקלים העולמיים.
טלר הסביר כי "פחמן דו-חמצני באטמוספירה גורם לאפקט חממה" וכי שריפת דלקים מאובנים נוספים עלולה "להמיס את כיפות הקרח ולהטביע את ניו יורק".
הפאנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים, שנוסד על ידי האו"ם ב-1988, הגיע למסקנה כי גזי חממה שמקורם בבני אדם אחראים לרוב עליית הטמפרטורה שנצפתה מאז אמצע המאה העשרים.
כתוצאה מהחששות משינוי האקלים, אנשים רבים החלו להשתמש בשיטות אנרגיה אחרות כמו שמש ורוח, מה שמעלה שאלות לגבי עתיד התעשייה.
תִּפְאֶרֶת יִשְׂרָאֵל הוא אחד מספריו של המהר"ל מפראג, מראשוני האחרונים, שחובר על מעלת התורה והמצוות ועוסק בעיקר בענייני מחשבת ישראל.
הספר כולל שבעים (ע') פרקים, מלבד ההקדמה.
כהרגלו של המהר"ל בספריו הוא פותח בהקדמה ובה הוא כולל העניינים ופסוקים הקשורים לקדושת ומעלת התורה וכן מדבר במעלת ברכות התורה, כמו כן הוא מסביר בהקדמת הספר את הטעם שקרא כך לספרו: .
הספר נפתח בהסבר מהות האדם כייצור שִׂכְלִי, שייעודו - לשמור את מצוות התורה.
המהר"ל דוחה את דעתם של הפילוסופים הלא-יהודים שגורסים כי אדם יכול להגיע לכלל הבנת העולם על ידי מחשבה עצמאית וטוען שרק דרך לימוד-התורה וקיום מצוותיה האדם ממלא את ייעודו בחיים, כלומר קיום רצונו של הקב"ה; זוהי הגדרתו למושג ההצלחה.
המהר"ל בספרו נסמך ומבוסס על קשת רחבה של ספרי מחשבת ישראל מכל הדורות - התנ"ך ומפרשיו, תלמוד, מדרשים, ספרי הקבלה וכן הראשונים, בייחוד הרמב"ן והרמב"ם.
על אף שהרמב"ן נחשב לאחד הרבנים המשפיעים ביותר על המהר"ל, בספר זה המחבר לעיתים גם חולק על דעתו, למשל בנושא טעמי המצוות.
הספר עוסק בנושאים רבים, בהם כמה נושאים בולטים:
תעתיק הוא מונח בבלשנות המתאר תהליך התאמת מלל בשפה אנושית לשיטת כתב שאינה שייכת לשפה, תוך שימוש בכללים מסוימים, כך שניתן יהיה לשחזר את הגיית המלל מקריאת הכתוב גם מבלי לדעת לקרוא את השפה שבה המילה מדוברת.
הפעלים גזורי השם תִּעְתֵּק וכן תֻּעְתַּק הם חידושיו של המילונאי ראובן אלקלעי, לפי הכתוב במילונו.
סוג אחד של תעתיק הוא תעתיק אותיות, או טרנסליטרציה, שבו כל אות או סימן בכתב של שפת המקור מוחלפים באות או סימן תואמים קבועים בכתב היעד.
ניתן לראות סוג זה של תעתיק כהתאמת שיטת כתיבה אחת לאחרת.
סוג שני של תעתיק הוא תעתיק הגאים, או טרנסקריפטציה, שבו המילה נכתבת בשפת היעד בהתאם לאופן ההגייה.
תעתיק מסוג זה שואף לכך שקורא התעתיק יוכל לבטא את המילה המתועתקת בצורה שתהיה ככל האפשר דומה לצורת המקור.
בדרך כלל מועדף תעתיק הגאים, משום שתעתיק אותיות גורם להגייה הרחוקה לעיתים מהביטוי המקורי.
בתרגומים הראשונים לעברית לספריו של הסופר מייקל קרייטון (Michael Crichton), תועתק שמו בטעות כ"מייקל קריצ'טון", וזו תוקנה בתרגומים מאוחרים יותר.
הוא הדין באשר לסופר סטיבן קינג (Stephen King), ששמו תועתק בחלק מהספרים "סטפן קינג".
פחות שפר גורלו של הסופר האיטלקי איטלו זבבו (Italo Svevo), שבתרגום הראשון לספרו, שנעשה מאנגלית (ולא משפת המקור, איטלקית), נכתב שמו "סבבו", וכך נכתב השם גם בכל תרגומיו הבאים.
לעיתים תעתיק האותיות הופך לדומיננטי.
את שם משפחתו של נשיא ארצות הברית אברהם לינקולן (Abraham Lincoln) מבטאים דוברי אנגלית "לינקן", אך דוברי עברית מבטאים זאת בהתאם לתעתיק האותיות, "לינקולֶן".
כיוון שלשיטות כתב שונות ולשפות שונות יש מאפיינים פונולוגיים שונים, במקרים רבים לא ניתן לבצע תעתיק "מושלם", דהיינו, כזה שיאפשר לקורא בשפת היעד לבטא את המילה המתועתקת כמו בשפת המקור.
לכן, העוסקים בתיעתוק נאלצים "להתפשר" מדי פעם ולוותר על הדיוק הלשוני, במקרים שבהם דיוק זה גורם להגייה פחות קרובה למקור על ידי קורא בשפת היעד.
תעתועים, או בשמו המלא תעתועים, הרפתקאותיו של משיח בעל כורחו, הוא ספר מאת ריצ'רד באך העוסק באופן בו אנו רואים את המציאות.
תעתועים הוא ספרו השישי של באך, אשר ראה אור בשנת 1977, שבע שנים לאחר צאת ספרו המצליח "ג'ונתן ליווינגסטון השחף".
באך מתאר בספר את מפגשו עם דונלד שימודה.
באך ושימודה, שניהם טייסי מטוסים קלים, נפגשים בשדה במרכז ארצות הברית המשמש אותם להטסת אזרחים מעל שמי האזור בו נחתו, עיסוק בו מוצאים שניהם את פרנסתם.
שימודה הוא משיח אשר מואס בתפקידו כמשיח, לאחר שהבין כי בני האדם מעוניינים בעיקר בהופעה ובשעשוע שמאחורי עשיית הנסים ופחות בהבנת המסר שמביא המשיח במעשיו.
שימודה פוגש בריצ'רד ומעביר אליו את הידע שרכש במהלך השנים בעשיית נסים.
הוא עושה זאת תוך שימוש בספר בשם "המדריך למושיע" שנמצא עמו, בו מופיעים משפטים אשר אמורים לכוון את הקורא אל ראייה מסוימת של המציאות, התואמת את היותו משיח.
המיוחד בספר הוא שעמודיו אינם ממוספרים.
הסיבה לכך, על פי שימודה, היא שהספר יפתח בעמוד בו ימצא הקורא את התשובה לשאלות ולספקות אותם העלה בראשו באותו הרגע.
בהמשך עובר הספר לרשותו של ריצ'רד.
בספר משולבים ציטוטים רבים אשר לקוחים מתוך "מדריך למושיע".
בעזרת ציטוטים אלו נגלה ריצ'רד לעולמו של המשיח.
הקורא יכול למצוא בציטוטים אלו אמרות לגבי בחינת המציאות הקיימת ואופן ההתבוננות של אדם על חייו.
ציטוטים אלו המובאים בספר מעניקים לו נופך פילוסופי ורוחני.
הספר תורגם לעברית בידי נורית יהודאי.
ראה אור בארץ בשנת 1983, בהוצאת כנרת.
תַּפְאוּרָה היא כלל המרכיבים המשמשים לעיצוב חלל ההתרחשות בהצגת תיאטרון – איורים, מבנים ואביזרים בשולי הבמה ועליה.
התפאורה יכולה להכיל כל מערך עיצוב, מאביזר בודד על הבמה כגון כיסא או סולם (בדרך כללי בהצגות תיאטרון מודרני) ועד מערכות מתחלפות של חדרים ונופים (בדרך כלל בהצגות אופרה).
כמו כן התפאורה משמשת מקום מסתור לשחקנים כאשר אינם על הבמה וכלי ליצירת הפתעות לקהל כגון הגחת שחקנים ממקומות בלתי צפויים.
אמנות יצירת התפאורה, כמו גם התלבושות ואמצעים נוספים, נקראת עיצוב במה.
תפאורה לקולנוע וטלוויזיה נקראת לרוב "סט" (set).
בתיאטרון השייקספירי ובתקופתו התפאורה הייתה מבוססת על מבנה תקני של שתי קומות ומרפסת.
בקומה התחתונה נבנו חדרים אחדים שאחד מקירותיהם חסר – וכך הוצג תוכנם לקהל.
כך, למשל, בתיאטרון הגלוב היו בקיר האחורי של הבמה שלוש דלתות בקומה הראשונה שנפתחו לאחורי הקלעים ומרפסת בקומה השנייה.
מאז המאה ה-17 האופרה החדירה תחכום רב לתחום התפאורות, והציגה תפאורות מתחלפות הנעות על ציר ונמשכות מעלה ומטה באמצעות חבלים וכדומה.
התפאורה חרגה מתחום אחורי הבמה, ואביזרים שונים תפסו את שטח הבמה, כגון כורסאות של חדרי-אורחים ומתקני גן.
החלפת התפאורה בין תמונות שונות הצריכה לעיתים הפסקה ממושכת.
התפאורות המפוארות ביותר עוצבו במאה ה-19 עבור פסטיבל ביירוית, חלקן על ידי ריכרד וגנר עצמו.
השאיפה לריאליזם הגיעה לשיאה בשנים 1910–1920. באותן שנים התווספו לתפאורה מרכיבים שאפשרה הטכנולוגיה, כגון משחקי תאורה, מאווררים שייצרו רוח, הקרנת קטעי סרטים ושימוש בהם כחלק בלתי-נפרד מהתפאורה והשמעת קולות מוקלטים.
בד בבד התפתח גם זרם מופשט, סימבולי ומינימליסטי שבו פיסת בד כחול יכולה לייצג ים ודלת בודדת על במה חשופה מאפשרת מעבר בין שני חדרים, ללא תיאור פרטני של תכולתם.
אחת מנקודות הציון של הזרם המופשט היא הצגת הכיסאות של אז'ן יונסקו בה כל התפאורה אינה אלא כיסאות, הנוספים לבמה על ידי השחקנים עצמם.
גם מחזותיו של סמואל בקט (למשל מחכים לגודו) מוצגים כמעט ללא תפאורה.
עם התפתחות הטכנולוגיה התווספו לתפאורה המסורתית מרכיבים כמו אקרני טלוויזיה על הבמה, שליטה ממוחשבת בתזוזת פריטי תפאורה, העלאת מוצגים אמתיים על בימת התיאטרון (כגון מכונית נוסעת) ועוד.
תפאר (שם מדעי: Cheilinus) הוא סוג של דג ממשפחת השפתוניים.
צבעו ירוק-כחלחל, והוא מעוטר בדגמי קווים או נקודות.
לסוג תפאר 24 מינים, ורובם בעלי גוף גבוה, מכוסה קשקשים גדולים.
הסוג נפוץ בעיקר במימי הימים הטרופיים, וכמה ממיניו נפוצים גם בצפון ים סוף ובסביבות מפרץ אילת.
הדג שוכן בשוניות אלמוגים, הן במים רדודים והן בעומק של 20-30 מטר.
בשעות הלילה נחבא הדג בין סלעי השונית, וביום הוא ניזון מן האלמוגים והאצות שעליהם.
תפאר סהרוני (Cheilinus lunulatus) - נפוץ בין היתר במפרץ אילת.
תפאר תלת אונתי (cheilinus trilobatus) - מגיע לאורך של מטר אחד.
הזכרים ניכרים בסנפיר זנב ארוך המחולק לשלוש אונות.
תִּפְאָר עֲנָק (שם מדעי: Cheilinus undulatus, באנגלית: Wrasse humphead) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים.
הדג מכונה גם "תפאר נפוליאון" ו"תפאר המאורי" (Māori wrasse).
נפוץ בעיקר באזור שוניות אלמוגים באזור האוקיינוס השקט.
תפאר ענק הוא המין הגדול ביותר ממשפחת השפתוניים.
הזכרים מגיעים לאורך של כשני מטרים והנקבות מגיעות לאורך של כמטר אחד.
גופו פחוס וגבוה, בעל שפתיים עבות ובשרניות, גבנון המופיע מעל העיניים שגדל עם ההתבגרות.
הזכרים בעיקר בצבעי ירוק-תכלת-כחול בוהקים ואילו הנקבות בעלות צבע אדום-כתום בחלקן העליון וכתום-לבן בחלקן התחתון.
התפאר הענק הגדול ביותר שתועד עד היום הגיע לאורך של 2.29 מטרים ולמשקל של 190.5 ק"ג.
המין נפוץ בעיקר במדרונות תלולים של שוניות אלמוגים בעומק 1 עד 100 מטרים.
הפרטים הצעירים מעדיפים אזורים סבוכים באצות ואילו הבוגרים מעדיפים שטחים פתוחים בשוניות.
הם טורפים אופורטוניסטים הניזונים מרכיכות, סרטנים ובעיקר מחלזונות, דגים וקווצי עור.
נוסף לכך, הם טורפים של מספר בעלי חיים רעילים כמו: ארנבת ים (Aplysiomorpha), קופסינוניים (Ostraciidae) וכוכבן קוצני.
לרוב המין חי בזוגות של זכר ונקבה או בקבוצות של 2-7 פרטים.
הדג מגיע לבגרות מינית בגיל 5-7. אורך חיי הזכרים הוא כ-25 שנה ושל הנקבות הוא כ-30 שנה.
הוא בעל חיים דיכוגומי הרמאפרודיטי כאשר חברי האוכלוסייה הופכים לזכרים בסביבות גיל 9. הגורמים השולטים בעיתוי שינוי המין אינם ידועים.
הם משריצים בתחתית שונית האלמוגים בזמנים קבועים.
מספר הפרטים צנח בשל מספר גורמים:
שיטות דיג הכוללות ציאניד ודינמיט
חוסר בבתי גידול וצמצום מקומות המחיה
ביות פרטים צעירים לשם הופעה בציבור
הדג נמצא במצב שימור של סכנת הכחדה ולכן ננקטו מספר פעולות ברחבי העולם על מנת להציל את המין:
באוסטרליה, דצמבר 2003, נאסר על אחזקת המין אלא לשם מטרות לימודיות או הצגה בפני ציבור.
במחוז גואנגדונג, בדרום מדינת סין יש צורך באישור מיוחד על מנת לסחור במין זה.
באינדונזיה יש אפשרות לדוג את המין רק עבור מחקר או חקלאות ימית.
באיים המלדיביים אסרו על מסחר חוץ במין בשנת 1995.
פפואה גינאה החדשה אסרה על מסחר חוץ בדגים מעל אורך של 65 ס"מ.
ניואה אסרה על מכירת מין זה.
חברת תפארת ירושלים הוא ארגון שהוקם בירושלים בראשית שנת 1873. הארגון היה משותף לספרדים ולאשכנזים כאחד, ובין מטרותיו היו סיוע לעניים מקופחי ה"חלוקה" של הפרושים, בני היישוב הישן, וקידום והפצת ההשכלה בקרב בני ירושלים.
החברה הוקמה בכ"ד בכסלו תרל"ה, וחודש לאחר מכן פורסם דבר קיומה, וכן מטרת ותקנות החברה, מעל גבי עיתון החבצלת..
מקימי החברה היו ישראל דב פרומקין (עורך החבצלת), חיים פרס, אברהם זוסמן, מיכל הכהן, בן ציון שלעז, אליעזר מוולאזין ואחרים.
סקירה של פעולות החברה הופיעה דרך קבע מעל דפי עיתון החבצלת.
כחלק מפעילות החברה לקידום ההשכלה והתרבות בקרב בני ירושלים, הקימה החברה בשנת 1875 ספרייה בירושלים, עם החזון לעשותה ספריית העם היהודי.
הספרייה נקראה בשם "בית אוסף ספרים אשר למונטיפיורי", והיא הנציחה את דמותו של משה מונטיפיורי שסייע ליושבי ירושלים היהודים, ואף תרם לספרייה.
הספרייה לא האריכה ימים, זאת משום שבני היישוב הישן עד מהרה פעלו לסגירתה, בתואנה כי היא מחזיקה "ספרי מינות", והספרייה נסגרה.
תעתוע (בשמו המלא באנגלית: IAI Ghost Rotary Mini UAS) הוא כטב"מ בתצורת מסוק, מתוצרת התעשייה האווירית לישראל.
משקלו ארבעה קילוגרמים, והוא נועד לספק לכוחות לוחמים תמונה מודיעינית בזמן אמת בשטח בנוי.
ה"תעתוע" נועד, בין היתר, לסייר לפני כוחות הנמצאים בפעילות ביטחון שוטף (בט"ש) ולהעביר צילומים של מוקשים ומכשולים אחרים המונחים על הציר או בצדו.
ה"תעתוע" נוחת וממריא אנכית, ומסוגל לבצע טיסה וריחוף תוך שמירה אוטומטית על מיקום וגובה.
יש לו חתימה אקוסטית נמוכה ויכולת שהייה באוויר של כחצי שעה.
הוא בעל יכולת נשיאה של מטע"ד (מטען ייעודי) לתצפית יום או לילה – ציוד צילום חוזי אלקטרו-אופטי.
"התעשייה האווירית" חשפה את ה"תעתוע" במסגרת השתתפותה בתערוכת AUVSI בוושינגטון, באוגוסט 2011.
זמן שהייה מרבי – 30 דקות
תפאר סהרוני (שם מדעי: Cheilinus lunulatus) הוא מין של דג ממשפחת השפתוניים החי בשוניות טרופיות באוקיינוס ההודי ובימים סביבו, בעיקר בים סוף.
תפוצת התפאר היא מהים האדום ודרומה לאורך מפרץ עומאן לחופי ג'יבוטי, אריתריאה, סומליה וכן באיי סיישל.
הוא מגיע מזרחה עד קו הגבול עם האוקיינוס השקט באזור אינדונזיה.
הוא מצוי במים רדודים בעומק 2-30 מטר לאורך קרקעיות של שוניות, ערוגות אצות ואזורי חוליות.
דג זה גדול יחסית למשפחתו ומגיע לאורך 35-50 ס"מ.
זהו דג ססגוני בעל ראש גדול ירוק, שפתיים עגלגלות בצבע כחול ועט אפור, מצח בולט בצבע כחול עד סגול עם כתמים לאורכו, גוף ירוק-בהיר, סנפירי חזה צהובים, סנפירי שת וגב כחולים כהים עד שחורים, פלג גוף אחורי כחול-כהה וזנב בעל מספר אונות כחולות.
לנקבות ולצעירים מספר פסים לאורך גופם.
התפאר בעל מבנה פה מגודל וגמיש היכול לתפוס חסרי חוליות שונים כמו רכיכות מהקרקעית ולמחוץ את קונכיותיהם.
תעשיית תעופה הוא ענף תעשייתי חשוב בכלכלת רוסיה, המעסיק כ-355,300 עובדים.
פירוק ברית המועצות הביא למשבר עמוק בענף, במיוחד עבור מגזר המטוסים האזרחיים.
המצב החל להשתפר באמצע העשור הראשון של המאה ה-21 עקב גידול בתובלה אווירית והגברת הביקוש.
תוכנית איחוד שהושקה ברוסיה בשנת 2005 הובילה את ממשלת רוסיה להקים את חברת ההחזקות של "תאגיד המטוסים המאוחד", הכוללת את מרבית חברות המפתח בתעשייה.
ענף המטוסים הרוסי מציע תיק עבודות של מטוסים צבאיים תחרותיים בינלאומיים כמו מיג-29 וסוחוי Su-27, בעוד פרויקטים חדשים כמו סוחוי סופרג'ט 100 ו-MC-21 מקווים להחיות את הונו של פלח המטוסים האזרחיים.
בשנת 2009 חברות השייכות לתאגיד המטוסים המאוחד מסרו ללקוחותיה 95 מטוסים חדשים, בהם 15 דגמים אזרחיים.
בנוסף, התעשייה ייצרה מעל 141 מסוקים.
ברוסיה הקיסרית היו עשרים וארבעה יצרני מטוסים עם פרוץ המלחמה, אך לא היו להם החומרים או היכולת להחליף מטוס שאבד.
בפרט הם היו תלויים במנועים זרים.
הייצור ירד בחדות לאחר מהפכת פברואר והופסק למעשה כאשר רוסיה עזבה את המלחמה בשנת 1918. ללא עוררין המטוס המפורסם ביותר שנוצר בתקופה זו היה הסיקורסקי איליה מורומץ, המפציץ הראשון בעל ארבעת המנועים שצייד יחידת הפצצה אסטרטגית ייעודית.
מפציץ כבד זה היה ללא תחרות בשלבים הראשונים של המלחמה, מכיוון שלמעצמות המרכז לא היו מטוסים דומים עד לשלב מאוחר יותר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, רוסיה איבדה רק מטוס אחד של סיקורסקי איליה מורומץ בפעולת אויב בלמעלה מ-400 גיחות אוויריות.
במערכת הכלכלית המתוכננת הסובייטית, תחרות בשוק החופשי בין חברות נתפסה כבזבזנית, במקום זאת המערכת הסובייטית הייתה מערכת רב שכבתית שהמרכיבים העיקריים שבהם היו לשכות עיצוב, המכונות OKB ומתחמי ייצור.
לאנשי ה-OKB לא היו האמצעים לייצור מטוסים באופן המוני וגם לא היו מיועדים לכך, וגם לא היו מתחמי הייצור שמסוגלים לתכנן מטוסים מיוזמתם, במקום זאת הם יצרו לפי הזמנות הממשלה.
דרישות תפעוליות למטוסים המוצעים נוצרו על ידי חיל האוויר הסובייטי שיצרני ה-OKB יועדו ליצור ולתכנן שכלי טיס באמצעות מכוני המחקר הממלכתיים, שסיפקו להם מחקר על אווירודינמיקה ומערכות זמינות וכן בחנו את עיצוביהם במנהרות הרוח; מכיוון שהם תוכננו לדרישות דומות כאשר עיצובים מתחרים היו לעיתים קרובות מאוד דומים במראה.
עיצובים מתחרים אלה הושוו ונבחר זוכה.
באופן אידיאלי ייבחר עיצוב מנצח יחיד שיוקצה אז לייצור.
הייצור הסדרתי יוקצה למפעל או מפעלים, לרוב מפעל ממשלתי בברית המועצות, עם זאת, כמה קווי מוצרים הוזמנו מבעלות ברית בתוך ברית ורשה.
בעתות שלום לרוב מפעלים לייצור מטוס זה או אחר נבחרו תוך תמרון פוליטי בין מנהלי לשכות העיצוב, מנהלי המפעלים הממשלתיים וחברי הוועדות הממשלתיות השונות.
לכן לרוב למכוני העיצוב היו מספר מפעלים איתם היה להם יחסים קיימים ולרוב הם ייצרו את מטוסיהם.
אם כי היו מצבים בהם גם מפעלים איתם מכון העיצוב היה ביחסי עבודה היו מסרבים אם תוכנית ייצור המטוסים הייתה לא כדאית להם מבחינת המשאבים המוקצים לטובת הייצור על ידי הממשלה הקומוניסטית, או אם היה להם סדר עדיפות אחר.
בעתות מלחמה הממשלה הייתה מחליטה על כל שלב בתוכנית הייצור והחופש לתמרון פוליטי בשרשרת הזאת היה מאוד מוגבל.
בין השאר משיקולים פוליטיים, הפצת הייצור הייתה מפוזרת באופן נרחב, מה שיוצר שרשראות אספקה בהן תפקיד תכנון המדינה היה עליון.
כאשר ייצוא כלי טיס מצד שלישי היה קיים במדינות המובילות חברות ייצוא, לא לשכות עיצוב ולא חברות הייצור היו אחראיות ישירות לשיווק מוצריהן מעבר לים ואף לא נהנו ישירות ממכירת מוצריהן, במקום זאת הקציבו יחידות עיצוב וייצור אלה משאבים שנועדו לעמוד ביעדי ייצור שנקבעים באופן מרכזי.
ההכנסות משיווק מוצריהם הגיעו ישירות לתקציב המדינה.
עם התמוטטות ברית המועצות, ברית ורשה וקומקון התפרקו וחברות יצוא, חברות OKB, מפעלי הרכבה ויצרני רכיבים (שחלקם כיום במדינות עצמאיות ולעיתים עוינות).
תעופה וחלל הייתה תעשייה מפותחת בברית המועצות.
בסוף שנות ה-80, ברית המועצות היוותה 25% מתעשיית המטוסים האזרחים ברחבי העולם ו-40% מייצור המטוסים הצבאיים ברחבי העולם.
השלכות פירוק ברית המועצות בשנת 1991 היו קטסטרופליות.
כל ענף הייצור חוסל כמעט בשל ייבוא, ואילו תעשיות התעופה והחלל בקושי הצליחו לשרוד תחת מסי המכס הגבוהים.
בצד החיובי, תעשיית המטוסים הצבאיים הצליחה ליהנות משיפור אפשרויות הייצוא והרוויח ממלאי גדול של רכיבים וחלקים שנוצרו בתקופת ברית המועצות.
ענף המטוסים האזרחיים היה הרבה יותר גרוע: בעוד שבשנת 1990 ייצרה המדינה 715 מטוסים אזרחיים, בשנת 1998 המספר ירד ל-54 ובשנת 2000 נוצרו רק 4 מטוסים אזרחיים.
מאחר שמבנה התעשייה התפצל בצורה עמוקה, הקונצנזוס היה שצריך לגבש איחוד.
לצורך כך הקים הנשיא בוריס ילצין את VPK-MAPO (מתחם תעשייתי צבאי - איגוד ייצור המטוסים במוסקבה), שכלל כמה חברות מפתח כמו מיקויאן.
מאוחר יותר הפכה MAPO לחברת המטוסים הרוסית 'MiG'.
אולם שלב זה של איחוד לא היה מוצלח במיוחד, ומאוחר יותר התמזגה MAPO עם סוחוי.
סך התפוקה של ענף התעופה והחלל בשנת 2000 היה 2.7 מיליארד דולר, עם רווח נקי של 600 מיליון דולר.
יצוא המטוסים הצבאיים בשנת 2000 הסתכם ב-1.3 מיליארד דולר.
בסוף המאה ה-20, תעשיית המטוסים האזרחיים נקלעה למשבר פיננסי אדיר.
רק כמה מטוסים נבנו והתחזוקה לאחר המכירה הייתה זעומה.
מטוסים רבים, חדשים וותיקים כאחד, לא הצליחו לקבל אישורי בטיחות וסביבה בינלאומיים.
שתי חברות מפתח, Aviastar-SP ואיגוד ייצור המטוסים של וורונז', כמעט פשטו רגל.
הרווחים של ענף המטוסים האזרחיים הסתכמו בשנת 2001 ב-300 מיליון דולר בלבד.
עם זאת, באוגוסט 2000 החל המצב להשתפר משמעותית.
בשנת 2001 הענף החל סוף סוף לקבל הזמנות חדשות מחברות ליסינג.
התובלה האווירית גדלה בכ-8% בשנה, ובשנת 2004 עלה הביקוש המקומי לכלי טיס חדשים.
חברות מפתח הצליחו לשלם את חובותיהן או לגרום להם לארגון מחדש, ורמות הייצור עלו שוב.
תעשיית המטוסים הצבאיים שרדה את 15 שנות המשבר כמעט אך ורק באמצעות יצוא.
רק בשנת 2005 החל הענף לקבל מימון משמעותי מתקציב המדינה.
בשנת 2005 הממשלה תחת הנשיא ולדימיר פוטין יזמה תוכנית התבססות בתעשייה כדי להביא את החברות העיקריות המייצרות מטוסים תחת ארגון אחד: תאגיד המטוסים המאוחד (UAC).
המטרה הייתה לייעל את קווי הייצור ולמזער הפסדים.
התוכנית חולקה בשלושה חלקים: ארגון מחדש וניהול משברים (2007–2010), פיתוח פרויקטים קיימים (2010–2015) והתקדמות נוספת במבנה החדש שנוצר (2015–2025).
תאגיד המטוסים המאוחד, אחת החברות הלאומיות שנועדו לקידום האינטרסים של המדינה ואשר משווים אותו ל-EADS באירופה, נהנה מתמיכה כספית רבה מצד ממשלת רוסיה, ששפכה כסף לחברות שרכשה כדי לשפר את מצבן הכלכלי.
התקציב הראשון של התאגיד בשנת 2007 היה כ-2 מיליארד רובל, ובשנה שאחריה הוא גדל ל-24 מיליארד רובל (כ-770 מיליון דולר).
משלוחי המטוסים האזרחיים גדלו ל-6 בשנת 2005 ובשנת 2009 מסר הענף 15 מטוסים אזרחיים, בשווי של 12.5 מיליארד רובל, לרוב ללקוחות מקומיים.
למרות המשבר הפיננסי העולמי, ענף ייצור המטוסים ברוסיה בכללותה הצליח להגדיל את הייצור והמכירות ב-19.5% בשנת 2009.
בשנת 1998 ביקש חיל האוויר הרוסי מהתעשייה לפתח מטוס חזית רב-תכליתי.
בשנת 2001 שודרגו הדרישות למערכת מטוסים שכזו, שהפכה לימים למפציץ הדור החמישי סוחוי Su-57, שנחשב כתגובת רוסיה לתוכנית מפציץ תקיפה משותף האמריקנית.
ה-Su-57 ביצע את טיסת הבכורה בשנת 2010, ושבר את המונופול המלא של אמריקה על פיתוח וייצור מטוסי דור חמישי.
בדו"ח ההגנה במוסקבה בצעד הזה תואר כהפיכה משמעותית בתעשיית התעופה הרוסית ונטען כי:
ראש ממשלת רוסיה ולדימיר פוטין הודיע שהממשלה תגדיל את המימון של הענף בתעשייה הביטחונית הרוסית.
המטוס האזורי סוחוי סופרג'ט 100 הוא המטוס האזרחי הרוסי הגדול הראשון שפיתוחו החל לאחר 1991. המטוס, שטס לראשונה בשנת 2008, תואר כתוכנית המטוסים האזרחיים החשובה והמצליחה ביותר בתעשיית התעופה הרוסית.
כל גרסאות המטוס עוצבו על ידי חברת הבת של תאגיד המטוסים המאוחד, סוחוי בשיתוף פעולה עם שותפים זרים, ומורכבות על ידי התאחדות ייצור המטוסים של קומסומולסק על אמור (KnAAPO) במזרח הרחוק הרוסי, ואילו איגוד ייצור המטוסים של נובוסיבירסק (NAPO) מתמקד ברכיב הפקה.
שתי החברות השקיעו רבות בשדרוג המתקנים שלהן וייצרו 70 כלי טיס עד שנת 2012.
פיתוח מטוס הנוסעים Irkut MC-21 החל בראשית שנות האלפיים.
המטוס, שיש לו קיבולת נוסעים בין 150–200 וטווח של 5,000 ק"מ, מתוכנן על ידי חברת אירקוט בשיתוף עם שותפים זרים.
הוא ממוקד לפלח הפופולרי ביותר בתעשיית התעופה המקומית, ונועד להחליף מטוסים ישנים יותר כמו טופולב Tu-154. התוכנית נמצאת בשלב הייצור.
ההסמכה והמסירה של המטוס תוכננו בתחילה עד 2016, אך המסירה עוכבה לשנת 2017. היזמים שואפים למכור 1,200–1,500 מטוסים בסך הכל, המהווים נתח של 12–15% מהשוק הבינלאומי.
מטוסים חדשים אחרים שפותחו בתקופה האחרונה כוללים את מטוס האימון המתקדם יאק - 30 ומטוס תקיפה קל, ה-Tu-204 SM המודרני והמטוס האזורי An-148, שיוצר ברובו בוורונז' לדע ופני החמרה ביחסי אוקראינה-רוסיה.
יצרנית המטוסים הימיים Beriev מתכננת גם מספר מטוסי נוסעים חדשים.
רשימה של יצרני המטוסים ברוסיה:
בשנת 2008 כלל ענף המטוסים 106 עסקים, 18 מהם שייכים לתאגיד המטוסים המאוחד.
אחת החברות המצליחות ביותר היא סוחוי, המחזיקה בקו רחב של מטוסים צבאיים תחרותיים בינלאומיים, כולל דגמי Su-27, Su-30 ו-Su-35. בתחום האזרחי, הפרויקט החשוב ביותר של החברה הוא Superjet 100. איגוד ייצור המטוסים בקומסומולסק על אמור, מפעל המטוסים הגדול ברוסיה, אחראי על ייצור מוצרי סוחוי.
טופולב מתמקדת בשוק התעופה האזרחי עם מטוסי 204 ו-214, אבל הוא גם אחראי על פיתוח מטוסים על בסיס מפציץ 160. ייצור המוני של מטוסי Tu-204 נעשה על ידי אוויהסטאר SP, הממוקם באוליאנובסק, ואילו 214 מיוצר על ידי איגוד ייצור המטוסים של קאזאן.
איליושין מתמקדת בתחום המטען וההובלה הצבאיים.
לאירקוט תיק עבודות של מטוסי אימונים ומטוסים אמפיביים ומתחרה בנישת האלקטרוניקה והאוויוניקה המשולבת.
תאגיד המטוסים המאוחד חברת מסוקי רוסיה יצרניות גדולות אחרות: ברייב
איגוד ייצור המטוסים של וורונז'
איגוד ייצור המטוסים של קומסומולסק על אמור
איגוד ייצור המטוסים של נובוסיבירסק
איגוד ייצור המטוסים של קאזאן קמוב
מפעל תעופה של אולן-אודה אביאקורמיאישצ'בטכנואוויה
תעשיית התוכנה בישראל כוללת פעילות ענפה, שבה מועסקים עשרות אלפי עובדים, בתחומים שונים של ייצור תוכנה.
בתעשייה חברות המכוונות לשוק הישראלי, חברות המכוונות לשוק הגלובלי ומרכזי פיתוח של תאגידים רב-לאומיים.
בתחילת שנות ה-60 של המאה ה-20, עם תחילתו של המחשוב בישראל, פיתוח תוכנה נעשה בעיקר לצריכה עצמית: ארגונים שרכשו מחשבים (ממשלת ישראל, בנקים וכו') פיתחו תוכנה לצורכי ארגונים אלה.
באמצע שנות ה-60 החלה הקמתן של לשכות השירות, שהן צעד ראשון בהקמתה של תעשיית תוכנה.
מחירם הגבוה של המחשבים והידע המיוחד שנדרש לתפעולם הביאו לכך שרק גופים גדולים מעטים רכשו מחשבים לשימוש עצמי, וחלק ניכר מהמשק העדיף להשתמש בשירותיהן של לשכות שירות שהוקמו למטרה זו, וסיפקו שירותי מחשב באמצעות תוכנה שפיתחו לשירות לקוחותיהם (שיטה שלימים נקראה SaaS).
תוכנה זו כללה תוכנה כללית, לשימושם של לקוחות רבים, כגון תוכנת שכר והנהלת חשבונות, ותוכנה ייעודית, לפי צרכיו של לקוח מסוים.
במחצית השנייה של שנות ה-60 הוקמו לשכות שירות על ידי נציגים של חברות המחשבים שפעלו בישראל:
בנוסף קמו לשכות שירות פרטיות אחדות, ובהן (לא בהכרח בסדר זה): דטה מיכון, מ.ל.ל (נוסדה ב-1963) ניקוב, קופל ראם (נוסדה ב-1962) וחילן (נוסדה ב-1968).
במהלך השנים אחדות מלשכות השירות נסגרו, התמזגו או שינו את אופי פעילותן, ואחרות ממשיכות לפעול עד עצם היום הזה, לעיתים תוך שהן מרחיבות את היקף פעילותן בזכות המגמה להוציא נושאי מחשוב מסוימים למיקור חוץ.
נושא עיקרי בפעילותן של לשכות שירות במאה ה-21 הוא מחשוב שכר, נוכחות בעבודה וניהול משאבי אנוש.
חברות עיקריות בתחום זה הן חילן, מלם שכר, סינאל מלל פייוויי והחברה לאוטומציה במנהל השלטון המקומי.
בשלהי שנות ה-60 החלו לפעול בישראל בתי התוכנה הראשונים: חברות שנתנו שירותי ניתוח מערכות, תכנות וייעוץ לגופים שבבעלותם מחשבים, כתהליך של מיקור חוץ של טכנולוגיות מידע.
בנוסף הוקמו בישראל סניפים של בתי תוכנה עולמיים: יבמ גלובל סרוויסס (ישראל) כסניף של IBM Global Services וסניף של חברת EDS .
בתי תוכנה אלה עסקו בדרך כלל במתן שירותי פיתוח תוכנה (ושירותי מחשוב נוספים) "לפי מידה", כלומר לפי צרכיו של לקוח ספציפי, ולא כמוצר הנמכר ללקוחות רבים.
פריצת דרך בתחום זה הושגה עם פיתוחם של מיני-מחשבים ומחשבים אישיים, שהביאו לתפוצה גוברת של מחשבים בארגונים רבים.
שינוי זה הוביל בשנות ה-80 להקמתן של חברות העוסקות בייצור תוכנת מדף ומכירתה למשתמשים רבים, בשוק המקומי וגם בשוק העולמי.
מג'יק תעשיות תוכנה: נוסדה ב-1983, עוסקת ביצירת כלי פיתוח תוכנה, שראשיתם במחולל היישומים "מג'יק", והיא חברת התוכנה הישראלית הראשונה שהונפקה בנאסד"ק.
חשבשבת: נוסדה ב-1985, החלה כמערכת להנהלת חשבונות למחשבים אישיים מבוססי מערכת ההפעלה DOS, ובהמשך הותאמה למערכת ההפעלה "חלונות" ולאינטרנט.
הרגל פתרונות שכר וכוח אדם: פיתחה מערכת שכר למחשבים אישיים.
בינואר 2004 נרכשה על ידי חילן.
בתחילת שנות ה-80 החלו צעדים ראשונים של ייצוא תוכנה מישראל.
להבדיל ממרבית מוצרי התעשייה, שהם חפצים פיזיים, תוכנה אינה חפץ פיזי.
מאפיין זה גרם לכך שלא היה קל לבתי תוכנה הכרה כתעשייה, לעניין הפטור ממס מעסיקים שהעניק חוק מס מעסיקים למפעלי תעשייה.
בשנת 1987 קיבלה נציבות מס הכנסה לפי ייצור תוכנה בבתי תוכנה הוא פעילות תעשייתית (להבדיל מפעילותן של לשכות שירות, שהיא שהיא חלק ממגזר השירותים.
בשנות האלפיים והעשור השני של המאה ה-21, ככל שעלה הצורך בפיתוח תוכנה בארגונים רבים בישראל, התרחבה פעילות בתי התוכנה, לפיתוח תוכנה מותאמת אישית, בעיקר בתחומי פיתוח בענן, יישומי מובייל, אוטומציה ובינה מלאכותית, עבור גופים ממשלתיים, חברות פיננסיות, ארגונים גדולים וחברות הזנק.
עם חברות אלה נמנות את גלובלביט, אלעד מערכות תוכנה, לוג-און, מלם תים וחברות נוספות.
תחילתו של עידן האינטרנט, באמצע שנות ה-90 של המאה ה-20, הביאה לפריחה גוברת והולכת של תעשיית התוכנה בישראל, עם הקמתן של חברות הזנק רבות, שפיתחו תוכנה בשלל תחומים.
חלוצה בתחום זה הייתה חברת מיראביליס, שנוסדה בשנת 1996 ופיתחה את ICQ - תוכנת מסרים מיידיים, שזכתה להצלחה עולמית.
ביוני 1998, פחות משנתיים מיום הקמתה, נקנתה מיראביליס על ידי AOL, ענקית אינטרנט אמריקאית, תמורת 407 מיליון דולר.
חברות ההזנק בתחום התוכנה (כחברות הזנק בתחומים אחרים) מתבססות בשנים הראשונות לקיומן בעיקר על גיוסי הון מקרנות הון סיכון וממענקים של רשות החדשנות.
בהמשך דרכן הן פועלות בשתי דרכים:
הנפקה בבורסה לניירות ערך, בעיקר בבורסת נאסד"ק.
דוגמה בולטת לדרך זו היא חברת אבטחת המידע צ'ק פוינט, שנוסדה בשנת 1993, ובשנת 1996 הונפקה בנאסד"ק.
אקזיט: מכירה של החברה (או של פעילותה) לחברה אחרת.
דוגמה לכך היא חברת הגיימינג פלייטיקה, שהוקמה בשנת 2010, וביולי 2016 נרכשה בידי קונסורציום סיני, לפי שווי של 4.4 מיליארד דולר.
מרכזי תעשיית ההיי-טק הישראלית, שתעשיית התוכנה היא מרכיב חשוב בה, קיבלו את הכינוי סיליקון ואדי.
תעשיית הסייבר בישראל מהווה חלק חשוב מתעשיית התוכנה בישראל, וכוללת קשת רחבה של חברות העוסקת בפיתוח ובשיווק של תוכנה המשמשת להגנה מפני לוחמת סייבר ופשעי סייבר.
טכנולוגיה פיננסית, המוכרת בשם פינטק, היא טכנולוגיה מבוססת תוכנה למתן שירותים פיננסיים.
הפינטק בישראל הוא בין המובילים בשוק העולמי.
בשנת 2017 פעלו בישראל יותר מ-500 חברות הזנק בתחום זה.
פיוניר: נוסדה ב-2005, עוסקת שירותי העברת כספים אלקטרונית וביצוע תשלומים במסחר אלקטרוני.
מטה החברה נמצא בניו יורק, ולה סניפים במדינות נוספות, אך מרבית עובדיה מועסקים במרכז המחקר והפיתוח של החברה בישראל.
נסחרת בנאסד"ק, שווי השוק שלה בספטמבר 2021 הוא 3.6 מיליארד דולר.
ריסקיפייד: נוסדה ב-2015, מספקת תוכנה כשירות (SaaS) למניעת הונאה וביטול חיוב במסחר מקוון.
נסחרת בבורסה לניירות ערך בניו יורק, שווי השוק שלה בספטמבר 2021 הוא 5.8 מיליארד דולר.
Rapyd: נוסדה ב-2015, מפתחת ומפעילה פלטפורמת תשלומים בינלאומית לעסקים וצרכנים, שמאפשרת לבצע העברות בנקאיות, העברות לארנק אלקטרוני, תשלום מזומן ועוד.
מליו: נוסדה ב-2018, עוסקת בהעברת תשלומים בין עסקים (B2B).
eToro: נוסדה ב-2007, מפעילה פלטפורמה למסחר בשוק ההון המבוססת על רשת חברתית מקוונת.
במאה ה-21 התפתחה בישראל תעשיית גיימינג ענפה - פיתוח של משחקי וידאו להפעלה במחשב, בטאבלט ובסמארטפון.
בתחילת 2021 פעלו בתחום זה יותר מ־300 חברות, שהעסיקו כ־10,000 עובדים.
פלייטיקה: נוסדה בשנת 2010, וביולי 2016 נרכשה בידי קונסורציום סיני, לפי שווי של 4.4 מיליארד דולר.
פלאריום: נוסדה ב-2009, ומפתחת משחקי אסטרטגיה ומלחמה.
באוגוסט 2017 נמכרה לחברה האוסטרלית Aristocrat Leisure תמורת 500 מיליון דולרים.
CrazyLabs: נוסדה ב-2010 (בשם TabTale), ובאוגוסט 2021 נרכשה על ידי חברת הגיימינג השוודית Embracer.
Overwolf, שפיתחה פלטפורמה המסייעת למפתחים ליצור תוספות למשחקים קיימים.
SciPlay: חברה אמריקאית הנסחרת בנאסד"ק, חברה בת של חברת האמריקאית, נוסדה ממיזוג של חברת דרגון פליי הישראלית ורכישה של חברת משחקי הסוליטייר במובייל Come2Play.
החברה עוסקת בסושיאל גיימינג ומרכז הפיתוח שלה שוכן ברמת גן.
פאפאייה גיימינג: נוסדה בשנת 2016 ומתמחה במשחקי רשת מבוססי יכולת נושאי פרסים כספיים.
ביץ' בם (Beach Bum): נוסדה ב-2015 ומפתחת משחקי רשת המבוססים על משחקי לוח ומשחקי קלפים פופולריים.
סופרפלאי (SuperPlay): נוסדה ב-2019 ופיתחה שני משחקי רשת מצליחים.
בספטמבר 2024 נמכרה לחברת פלייטיקה תמורת 700 מיליון דולר, ובנוסף תמורת 1.25 מיליארד דולר שמותנים בעמידה ביעדים בתחום ההכנסות והרווח בשנים 2025–2027.
מראשית ימי המחשוב בצה"ל, בתחילת שנות ה-60, פיתח צה"ל בעצמו תוכנה לצרכיו, במסגרת ממר"ם והיחידות המסונפות אליו.
כיום פועל בצה"ל בית תוכנה גדול משלו, יחידת לוטם, ופיתוח תוכנה נעשה גם בייחידות נוספות (יחידת אופק, יחידת מפת"ח ועוד).
בנוסף לכך מצטייד צה"ל בתוכנה שמקורה בחברות תוכנה אזרחיות.
אלביט מערכות: מפתחת ראשית של מיזם צבא יבשה דיגיטלי.
אמפרסט מערכות: נוסדה בשנת 2000, עוסקת בפיתוח תוכנה, ובפרט תוכנה לשליטה ובקרה (שו"ב).
TSG IT Advanced Systems: נוסדה כחטיבה הביטחונית של חברת נס טכנולוגיות, ובינואר 2016 נמכרה לפורמולה מערכות והתעשייה האווירית.
Waze: אפליקציית ניווט GPS חינמית ושיתופית לטלפונים חכמים, שפותחה על ידי חברת "Waze Mobile" ונמכרה לחברת גוגל ביוני 2013.
Gett: אפליקציה לשירות הזמנת מוניות ושליחויות דרך טלפון חכם.
Moovit: אפליקציה חינמית ושיתופית, לטלפונים חכמים ולדפדפנים, לניווט בתחבורה ציבורית, מבוססת GPS.
חברת אוטונומו טכנולוגיות עוסקת באיסוף נתונים ממיליוני כלי רכב המתקשרים עם שרתיה.
חברת ארגוס, שמרכזה בתל אביב, מפתחת הגנת סייבר לרכב.
שוק התוכנות לניהול ארגוני נשלט על ידי תאגידים רב-לאומיים גדולים (אורקל, מיקרוסופט, SAP ועוד).
עם זאת, בתחומי נישה שונים פועלות בשוק העולמי חברות ישראליות, ובהן:
אמדוקס: נוסדה ב-1982, מפתחת תוכנה ושירותים למערכות חיוב לקוחות (בילינג) וניהול קשרי לקוחות (CRM).
נסחרת בנאסד"ק, שווי השוק שלה בספטמבר 2021 הוא 9.9 מיליארד דולר.
נייס: נוסדה ב-1986, מפתחת מערכות מחשוב ענן ומערכות מקומיות המבוססות על ניתוח נתונים מתקדם, לשם שיפור איכות שירות הלקוח, שמירה על חוקים ונהלים במהלך הטיפול בלקוחות ומניעת הונאות פיננסיות.
נסחרת בנאסד"ק, שווי השוק שלה בספטמבר 2021 הוא 18.6 מיליארד דולר.
סאפיינס אינטרנשיונל קורפוריישן: עוסקת בתוכנה לתחום הביטוח.
monday.com: מפתחת יישום אינטרנט ומובייל לניהול צוותים, ניהול פרויקטים, שירות לקוחות, תקשורת פנים-ארגונית, אופרציה משרדית וניהול אסטרטגי.
בפברואר 2020 שירתה החברה כ-100,000 ארגונים ברחבי העולם.
המוצר החל את דרכו בשנת 2010 ככלי פנימי בחברת וויקס.קום, ובפברואר 2012 הוקמה חברה נפרדת המתבססת עליו.
מניותיה נסחרות בנאסד"ק, ושווי השוק שלה בספטמבר 2021 היה 16.6 מיליארד דולר.
טיפלתי פתרונות: נוסדה ב-2010, עוסקת באוטומציית תשלומים בארגון.
ברינגג טכנולוגיות שילוח: נוסדה ב-2013, עוסקת בתוכנה לניהול לוגיסטיקה ושילוח מטענים.
גונג.אייאו: נוסדה ב-2015, מספקת תוכנה כשירות מבוססת בינה מלאכותית לניתוח פעילותם של אנשי מכירות.
פאפאיה גלובל: נוסדה ב-2016, מספקת שירותי מחשוב בתחומי שכר וניהול משאבי אנוש לתאגידים רב-לאומיים.
מג'יק תעשיות תוכנה: נוסדה ב-1983, עוסקת ביצירת כלי פיתוח תוכנה, שראשיתם במחולל היישומים "מג'יק".
מניותיה נסחרות בנאסד"ק, ושווי השוק שלה בספטמבר 2021 היה מיליארד דולר.
וויקס.קום: נוסדה ב-2006, מפתחת פלטפורמה לבניית אתרי אינטרנט.
מניותיה נסחרות בנאסד"ק, ושווי השוק שלה בספטמבר 2021 היה 13.2 מיליארד דולר.
איירון סורס: נוסדה ב-2008, עוסקת בפיתוח כלים להפצת תוכנה, למוניטיזציה ולפרסום למפתחי אפליקציות, מפתחי תוכנה, ספקי מכשירים ניידים ויצרני מכשירים.
בשלהי המאה העשרים, וביתר שאת במאה ה-21 הפכה התוכנה לרכיב חשוב במוצרי אלקטרוניקה ובמוצרים נוספות שלהם רכיב אלקטרוני.
בהתאם לכך, פיתוח תוכנה הוא מרכיב חשוב בפיתוחם של מוצרים בתחומים אלה.
מובילאיי: נוסדה בשנת 1999 ועוסקת בפיתוח, ייצור ושיווק מערכות סיוע מתקדמות לנהג (ADAS), המבוססות על טכנולוגיות עיבוד תמונה.
החברה עוסקת גם בפיתוח מכונית אוטונומית.
אורקם טכנולוגיות: נוסדה בשנת 2010 ומפתחת ומייצרת התקן מבוסס ראייה ממוחשבת, המסייע לכבדי ראייה, עיוורים ובעלי מוגבלויות נוספות.
מרכזי פיתוח של חברות רב-לאומיות
בנוסף לחברות רבות שהוקמו על ידי ישראלים, פועלים בישראל מרכזי פיתוח תוכנה גדולים של חברות רב-לאומיות, מהם שהוקמו מראשיתם על ידי חברות האם, ומהם שנוצרו כתוצאה מרכישה של חברות ישראליות (או שילוב של שתי הדרכים).
מעבדת המחקר של IBM בחיפה: בשנת 1972 הקימה חברת IBM בישראל מרכז מדעי, ראשון מסוגו בישראל.
המרכז המדעי התפתח למעבדת המחקר של IBM בחיפה, שהיא כיום מעבדת המחקר הגדולה ביותר של IBM מחוץ לארצות הברית, ובה כ-350 עובדים, והיא שוכנת בקמפוס אוניברסיטת חיפה.
בנוסף מפעילה חברת IBM מעבדת תוכנה, לתוכנה מוזגו חברות תוכנה אחדות שנרכשו בישראל.
מיקרוסופט ישראל מחקר ופיתוח: מרכז פיתוח תוכנה של חברת מיקרוסופט בישראל.
סאפ לאבס ישראל: מרכז הפיתוח של חברת SAP הגרמנית הוקם בשנת 1998 ומהווה חלק חשוב מרשת הפיתוח הגלובלית של SAP.
SAP Labs Israel מעסיקה (נכון לשנת 2020) יותר מ-700 עובדים במרכזים ברעננה ובתל אביב.
גוגל ישראל: באוגוסט 2006 הוקם מרכז מחקר ופיתוח של חברת גוגל בפארק מת"ם שבחיפה.
מרכז מחקר ופיתוח נוסף הוקם בתל אביב.
בנוסף רכשה גוגל חברות הזנק ישראליות אחדות ושילבה אותן במרכז המחקר והפיתוח.
כוח האדם העיקרי לתעשיית התוכנה מגיע מהאוניברסיטאות ומהמכללות (בעיקר מהחוגים למתמטיקה, מדעי המחשב, הנדסת תוכנה, מערכות מידע, ותעשייה וניהול) מהיחידות הטכנולוגיות של צה"ל (ממר"ם, יחידה 8200, יחידה 81, מצו"ב, מצפ"ן ועוד) ומבתי ספר למפתחי תוכנה (ג'ון ברייס הדרכה, סלע מעבדות תוכנה, האקריו ועוד).
מתוך צורכי התעשייה במתכנתים צמחו גם מסלולי הכשרה אינטנסיביים, הידועים גם בשם בוטקאמפ (Bootcamp).
ההכשרות מתקיימות במקרים רבים על ידי חברות תוכנה, אורכן הוא כמה חודשים מרוכזים, לאחר תקופת ההכשרה התלמידים משתלבים בשורות החברות בתפקידי מפתחים.
בשנת 2018 יצאה רשות החדשנות בתוכנית סיירות תכנות, מתוך מטרה לענות על חוסר בכוח אדם בהייטק הישראלי.
הסיירות הן הכשרות חוץ אקדמיות שבהן מכשירים מתכנתים ועובדים בתחום מדעי הנתונים, הן מתקיימות בשיתוף עם עמותות וחבורת הכשרה, מרביתן מיועדות לאקדמאים בתחומי מדעי המחשב, מדעים והנדסה.
מוסדות לימוד אלה מכשירים עובדים בשלל המקצועות הנחוצים לתעשיית התוכנה: מנתחי מערכות, מתכנתים, בודקי תוכנה, מעצבי ממשק משתמש ועוד.
מקור נוסף הוא העלייה לישראל, במסגרתה מגיעים גם עובדים לתעשיית התוכנה (בלטה בתחום זה העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90).
הגידול המהיר של תעשיית התוכנה יצר בתקופות מסוימות מחסור בכוח אדם, שהוביל לעלייה ניכרת בשכרם של העובדים בתחום, וכן לפתרונות של מיקור חוץ - העברת משימות של פיתוח תוכנה לבתי תוכנה בחו"ל.
תעתועי שחור הזקן הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1968 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם דין ג'ונס, פיטר יוסטינוב וסוזן פלשט בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על הספר "רוחו של שחור הזקן", מאת בן סטאהל (1965) שמתבסס על דמותו של הפיראט הידוע קפטן אדוארד טיץ' שהיה מוכר יותר בכינויו שחור הזקן.
זה סרט פנטזיה, סוגה הנפוצה בסרטי וולט דיסני.
הפיראט המפורסם שהוצא להורג, מופיע כאן בתור רוח רפאים שרק גיבור העלילה יכול לראותו ומכאן כל האירועים המשעשעים בעלילה.
סטיב ווקר (דין ג'ונס) מגיע לעיירה גודולפין כדי לשמש כמאמן אתלטיקה בקולג' המקומי.
הוא משתכן במלון המקומי הנקרא על שם שחור הזקן ומנוהל בידי נשים מבוגרות שטוענות שהן צאצאיות של פיראטים מאוניית שחור הזקן.
בראשן עומדת מיס סטוקרופט (אלזה לנצ'סטר).
לנשים אין כסף לשלם את המשכנתה על המלון ופרופסור ג'ו אן בייקר (סוזן פלשט) מארגנת מכירה פומבית של חפצים עתיקים כדי לאסוף כסף לתשלום המשכנתה אך הן מצליחות לאסוף רק 900 דולר.
סילקי סימור (ג'ובי בייקר) עומד בראש קבוצת עבריינים הרוצה להשתלט על הבית ולהפוך אותו לקזינו.
סטיב פוגש בג'ו אן והיא מוצאת חן בעיניו.
הוא רוכש מחמם מיטה עתיק ב-200 דולר.
המחמם נשבר ובתוכו מוצא סטיב את פתק מילות הקסם של אלדיטה אשתו העשירית של הפיראט שהייתה מכשפה ושלחה אותו ללימבו ובעזרת מילות הקסם הוא יחזור להיות נראה רק למי שלחש אותן.
סטיב אומר את מילות הקסם ושחור הזקן (פיטר יוסטינוב) מתייצב מולו.
סטיב נוהג ושחור הזקן תופס בהגה ונוהג בשיגעון, סטיב נעצר על ידי שוטר ומושלך לכלא וגם שם אינו יכול להיפטר מרוח הרפאים של הפיראט שרק הוא רואה.
הוא מדבר לפיראט וג'ו אן ודיקן הקולג' חושבים שיצא מדעתו.
שחור הזקן אומר שרק אם יעשה מעשה טוב, תוסר מעליו קללת אשתו.
נערכת תחרות אתלטיקה בין ארבע מכללות.
שחור הזקן לוקח מארנקה של ג'ו אן את 900 הדולר ומהמר 1:50 על גודולפין שינצחו.
במהלך התחרות מסייע במרמה שחור הזקן לאתלטי גודולפין.
גודולפין מנצחים אבל סימור מוכן להחזיר להם רק את 900 הדולרים ולא רוצה לתת להם את 45,000 הדולרים שמגיעים להם.
שחור הזקן מבקש מסטיב שיקבל את 900 הדולר ויהמר בהם על הרולטה.
סימור מסכים והם זוכים בשל התערבותו של שחור הזקן.
הם לוקחים את הכסף אבל העבריינים שולפים אקדחים.
כאן מתערב שוב שחור הזקן, לוקח מהם את האקדחים ומכה בהם נמרצות.
סטיב וג'ו אן ממהרים למלון וברגע האחרון מוסרים את הכסף לנציג הבנק.
כעת קורא סטיב את מילות הקסם וכולם חוזרים אחריו.
הקללה הוסרה, שחור הזקן נראה לכל הנוכחים, מברך את כולם וחוזר בסירה לים ולספינת הפיראטים שלו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדין ג'ונססטיב ווקרמאמן אתלטיקהסוזן פלשטג'ו אן בייקרפיטר יוסטינובשחור הזקןאלזה לנצ'סטראמילי סטוקרופטמנהלת פונדק שחור הזקןג'ובי בייקרסילקי סימורעברייןריצ'רד דיקוןרולנד ויטוןדיקןמייקל קונרדפרביסמאמן פוטבול
ב-2 בספטמבר 1968 אישרה המועצה לביקורת סרטים ומחזות לחברת פורום פילם להפיץ את הסרט בישראל.
תעתועי נפש הוא מותחן אימה גותי שמבוסס באופן כללי על הסיפור הקצר "The System of Doctor Tarr and Professor Fether" ומככבים בו קייט בקינסייל, ג'ים סטרג'ס, דייוויד ת'יוליס ובן קינגסלי.
הסרט מתרחש בסוף המאה ה-19, ועוקב אחר פסיכיאטר צעיר שמבקר בבית חולים לחולי נפש.
חדור מוטיבציה, הוא מוקסם מאחת השוהות במקום ובמקביל מנסה ללמוד על שיטות הטיפול הייחודיות של מנהל המוסד.
תוך כדי נדמה שמתחת לפני השטח מתנהלים קרבות ומאבקים בין המטפלים למטופלים.
הסרט מתחיל בשנת 1899 אז פרופסור מאוניברסיטת אוקספורד מדגים מקרה של "היסטריה נשית" לפני כיתתו.
אף על פי שהמטופלת מוחה וטוענת שהיא שפויה הפרופסור מציין שכל חולי הנפש טוענים שהם שפויים.
אחד הסטודנטים שנכחו בשיעור מגיע לבית החולים לחולי נפש "Stonehearst" ומציג עצמו כד"ר אדוארד ניוגייט מאוקספורד שבא ללמוד על השיטות במקום.
את ביקורו מלווה מיקי פין המנהל האדמיניסטרטיבי של המוסד וד"ר סילס לאמב מנהל המוסד.
ניוגייט מופתע מהשיטות הלא שגרתיות של לאמב לפיהן מעודד לאמב את האשליות של מטופליו בהבנה שזה יביא להם אושר גדול יותר.
ניוגייט מתאהב בגברת גרייבס, אותה נערה עליה הדגימו את ה"היסטריה הנשית" בסצנה הראשונה.
במהלך משתה, ניוגייט ופין מתווכחים, וכהפוגה פין מציע שירימו כוסית.
גרייבס גורמת לניוגייט לשפוך את המשקה ואומרת בשקט שהוא חייב לברוח מהמוסד, ניוגייט מסרב לעזוב בלעדיה.
ניוגייט מגלה שצוות המוסד המקורי נעול בחדר הדוודים.
והם מסבירים לו שלאמב ופין הם מטופלים שסיממו את המשקאות שלהם ועשו מרד.
עוד מתברר שלאמב הוא משוגע מסוכן, מנתח שרצח את מטופליו בזמן מלחמה ופין משוגע גם כן שהרג את אמו ואחותו.
כאשר ניוגייט מתגנב למשרדו של לאמב כדי להסתכל במסמכים של מנהל המוסד, הוא שומע את לאמב ופין זוממים להרוג את כולם בעזרת רעל.
לאמב מאלץ את ניוגייט לבצע טיפול בהלם חשמלי באחד המטופלים, לאמב מכריז שהוא נרפא מאשלייתו.
במהלך חגיגת השנה החדשה, פין רוצח מטופלת וניוגייט מנסה להשמיד את השמפניה המורעלת.
הוא נתפס ולאמב מכין את ניוגייט לטיפול בהלם חשמלי.
ניוגייט מגלה לגרייבס שהוא הגיע לבית המקלט כדי לחלץ אותה כי הוא התאהב בה מרגע שראה אותה באוקספורד.
לאמב מעניק לניוגייט בקשה אחרונה: לראות תמונה של גרייבס שהוא שומר בכיסו.
כעת מתברר שניוגייט החליף את התמונות ובידו של לאמב מונחת תמונה של אחת מקורבנותיו, ההלם גורם ללאמב לברוח החוצה מהחדר בטירוף.
פין מנסה להשתלט, אבל גרייבס וניוגייט מובילים מרד נגדו.
פין מתחשמל למוות על ידי אחד האסירים ואז פורצת שריפה.
גרייבס מוביל את המטופלים אל מחוץ לבניין, וניוגייט עוזב כדי למצוא את לאמב, שנמצא בהלם תוך הזיות על מעשיו בעבר.
פלאשבקים חושפים שלאמב, בלחץ, הוציא להורג את מטופליו כסוג של הרג רחמים.
לאחר שהם חילצו את האחרים, ניוגייט מבקש מגרייבס לעזוב אתו, אבל היא אומרת שהיא לא יכולה להיות איתו כי הוא נורמלי.
ניוגייט אומר שהוא לא נורמלי, מכיוון שהוא מאוהב בה, ויש לו סוד לספר לה.
זמן מה לאחר מכן, בעלה של גרייבס והפרופסור מאוקספורד מגיעים למוסד.
הפרופסור מבקש את שחרורה של גברת גרייבס, אבל נמסר לו שניוגייט כבר שחררה אותה.
הפרופסור באוקספורד טוען שהוא ד"ר אדוארד ניוגייט, והאיש שהם הכירו הוא חולה נפש נמלט.
בסצנת הסיום נראים צמד המשוגעים הבורחים מציגים עצמם בטוסקנה, איטליה, בתור ד"ר וגברת לאמב.
השניים רוקדים בשמחה ומתחבקים בגן.
קייט בקינסייל בתור ליידי (אליזה) גרייבס
ג'ים סטרג'ס בתור אדוארד ניוגייט
מייקל קיין בתור ד"ר בנג'מין סולט
בן קינגסלי בתור ד"ר סילס לאמב
דייוויד ת'יוליס בתפקיד מיקי פין
שינייד קיוזאק בתור גברת פייק
אדמונד קינגסלי בתור סר צ'ארלס גרייבס, Bt.
גיום דלוני בתפקיד ארתור טימבס
סופי קנדי קלארק בתור מילי
תפארת לפשיץ היא יזמית, אשת עסקים ומומחית לפיתוח אישי וארגוני.
מייסדת פיקסייר (FixAir) חברת ייעוץ מובילה לסטארט-אפים, ושותפה להקמה של שתי פלטפורמות השקעה בינלאומיות Hanaco Ventures ו-Aurelius Capital.
ליפשיץ היא בוגרת לימודי אמנות וצילום, קאמרה אובסקורה (2001–2004), ב-2019 סיימה לימודים כמאמנת מוסמכת ליחסים, זוגיות, הורות ועסקים דרך מכון אדלר שנה לאחר מכן נסמכה כמגשרת מוסמכת, דרך אותו מכון.
ב-2021 הוסמכה כ-Master Practitioner ב־NLP, עם התמחות בטיפול בטראומה ופוסט-טראומה.
ב-2021 למדה לימודי פסיכולוגיה חיובית, באוניברסיטת רייכמן.
למדה לתואר ראשון בחינוך וחברה עם התמחות בקרימינולוגיה, בקריה האקדמית אונו.
החלה את דרכה המקצועית בגיל 28, כאשר הקימה יחד עם בעלה אלון ליפשיץ, את החברה הראשונה שבבעלותם - סיילס גייט אינטרנשיונל (SGI) שסייעה לחברות ישראליות להיכנס לשווקים באירופה וביפן.
במהלך השנים יזמה והקימה עסקים מגוונים, וליוותה ארגונים בתהליכים של שינוי וצמיחה – הן בצד העסקי והן בצד האנושי.
ליפשיץ היא מייסדת ובעלים של חברת Fixair, המתמחה בליווי אישי ועסקי ליזמים בשלבים הראשוניים של הקמת מיזם.
החברה פועלת על פי גישה אינטגרטיבית, המשלבת בין תודעה, זהות אישית, חזון ופעולה.
Fixair מלווה יזמים בתחילת הדרך, second-time founders, ואנשי מקצוע שמעוניינים להפוך מומחיות לעסק עצמאי מצליח.
התהליך כולל כלים מעולמות האימון, NLP, גישור ופסיכולוגיה חיובית.
בין לקוחות החברה נמנים השף ירון קסטנבוים, המהנדס הרפואי דוד אדלר, חברת הכנסת סתיו שפיר, וחברות רבות, בהן: מכון היצוא, homage ועוד.
בהמשך דרכה, השתתפה יחד עם בעלה אלון בייזום וניהול קרן ההון סיכון Hanaco Ventures, בהתמחות בתחום של קשרי משקיעים וניהול ארגוני.
הקרן היום מנהלת מעל ל-2 מיליארד דולר.
בשנת 2025 יזמה תפארת יחד עם אלון ליפשיץ את הקמת אורליוס קפיטל, קרן השקעות נוספת אשר משקיעה בטכנולוגיות דואליות והגנתיות.
נשואה לאלון ליפשיץ מ-2002, לזוג שתי בנות והם מתגוררים בתל אביב.
תפוז (ראשי תיבות של תפוח זהב; שם מדעי: Citrus × sinensis) הוא מין של עץ מסוג הדרים.
התפוז הוא אחד מפירות ההדר הנפוצים ביותר.
לרוב, השם "תפוז" יתייחס לפרי, והעץ ייקרא "עץ התפוז".
עצי תפוז הובאו לארץ ישראל לפני מאות שנים, ככל הנראה בידי סוחרים פורטוגליים, ומכאן נגזר שמם הערבי "בֻּרתֻקאל" (برتقال) - שיבוש של המילה פורטוגל.
בראשית המאה ה-20 כונה הפרי בעברית בפי ראשוני המתיישבים תפוח זהב בשל דמיונו לתפוח עץ וצבעו הזהוב.
השם ניתן לו גם בהשראת הכתוב: "תַּפּוּחֵי-זָהָב בְּמַשְׂכִּיּוֹת כָּסֶף" () אף שבמקור הכוונה היא לתפוחים מלאכותיים העשויים זהב.
בשנות ה-30 הציע הבלשן יצחק אבינרי לאמץ את ראשי התיבות תפו"ז – תפוח זהב.
חידוש המילה תפוז גרר אחריו התנגדות רבה בקרב מחדשי השפה העברית.
במקרה זה ההתנגדות לא נבעה בגלל משמעות המילה, בדומה לעגבנייה, אלא בגלל השימוש בהלחם בסיסים (צירוף של שתי מילים למילה אחת כגון מחזמר ורמזור) ביצירת המילה - דרך תצורה שלא הייתה מקובלת אז, והחידוש נתפס כבלתי טבעי לשפה העברית.
מקור השם Orange, "אורנג'" באנגלית הוא משם הפרי בספרדית Naranja, שמגיע מן השם נה ראנג'י בסנסקריט.
לדעת רוב החוקרים מקורו של התפוז בהכלאה בין פומלה (Citrus maxima) לבין מנדרינה (Citrus reticulata).
שני פירות הדר אלה מקורם בסין.
השערה אחרת למוצא התפוז טוענת כי פרי החושחש, החמוץ והמריר למדי יחסית לזני תפוז מודרניים, הוא פרי התפוז המקורי.
לא ברור לחלוטין האם החושחש הוא אכן הפרי המקורי, וייתכן כי לא קיים זן מקורי של תפוז בר.
גידול התפוז זקוק לאקלים חמים.
החשש המרכזי הוא מפגיעת קור שעשויה להביא לחיסול מטע תפוזים שלם.
דבר זה עשוי להתרחש לקראת סיום תקופת גידול הפרי מכיוון שהתפוז מסיים את התפתחותו בזמן הסתיו או החורף.
עצי תפוז גדלים באקלים סובטרופי ובאקלים ים-תיכוני ונפוצים בכל רחבי העולם.
לפי נתוני , המגדלות המרכזיות של תפוזים בעולם בשנת 2005 היו (בטונות):
האקלים הים תיכוני מתאים ביותר לגידול תפוזים ואכן הגידול נפוץ במדינות הים התיכון ובמדינות אחרות בהן יש אקלים מסוג זה.