tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שלוש שנים עבר לקבוצת הנוער של גנק הבלגית, וערך 17 הופעות במדי קבוצת המילואים של המועדון.
לאחר מכן חזר לקבוצת הנוער של הפועל באר שבע והעפיל עמה לליגת העל לנוער.
ב-17 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של הפועל באר שבע, במשחק נגד הפועל רמת השרון.
ב-22 במרץ 2012 הבקיע את שערו הראשון בליגת העל, שער ניצחון בדקה ה-94 מול מ.ס.
ב-15 באוקטובר 2013 ערך זינו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הצעירה של ישראל, בניצחון 3–1 על נורווגיה, ובסך הכל ערך ארבע הופעות בנבחרת הצעירה.
ב-3 ביולי 2014 חתם לארבע שנים בקבוצת תון מליגת העל השווייצרית, אך שמונה ימים לאחר מכן קרע את הרצועה, ולא שיחק עד תום העונה.
בתחילת עונת חזר לשחק, וערך שש הופעות ליגה במדי הקבוצה.
בינואר 2016 חזר זינו לישראל, והושאל עד תום העונה להפועל תל אביב.
זינו לא הצליח להשתלב בקבוצה, ועד תום עונת 2015/2016 שותף בשני משחקי ליגה.
לאחר יותר משנה שלא שיחק שוחרר זינו מתון, וב-10 בספטמבר 2017 חתם בהפועל עכו.
את שערו היחיד בעונת 2017/2018 כבש בהפסד 1–3 לבית"ר ירושלים, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-17 בספטמבר 2018 חתם זינו לעונה אחת בהפועל אשקלון מהליגה הלאומית.
לוטייניים (שם מדעי: Lutjanidae) היא משפחת דגים ימיים מסדרת הדקראים.
דגים אלה חיים בים כשכמה מינים חיים בשפכי נהרות, שם הם ניזונים.
דגים אלה הם דגי מאכל חשובים, בייחוד המין Lutjanus campechanus, אך חלקם עלולים לגרום לסיגואטרה.
אלו דגים החיים באוקיינוס המסוגלים לצלול עד עומק 500 מ' או לחיות בימים רדודים, ליד שוניות אלמוגים.
הגדול במיני המשפחה הוא לוטיין קוברה שאורכו עד 160 ס"מ ומשקלו עד 57 ק"ג.
אלו דגים טורפים הניזונים מדגים קטנים יותר או דיונונים וכמה מינים הם אוכלי פלנקטון.
הם מהירים ובעלי זנבות גדולים וכן לסתות גדולות הנפערות לרווחה.
מספר מיני לוטיניים מגיעים למפרץ אילת.
סוג ומין יחיד עַרְטִילָן יְרַקְרַק (Aprion virescens)
סוג ומין יחיד לוטיין צהוב-זנב (Ocyurus chrysurus)
לוטיקה סארקאר הייתה פמיניסטית, עובדת סוציאלית, מחנכת, ועורכת דין הודית.
היא הייתה חלוצה בתחום לימודי נשים וזכויות נשים בהודו.
היא יסדה את המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, בשנת 1980, וגם את האגודה ההודית ללימודי נשים, ב-1982. החל משנת 1951, היא לימדה משפטים בפקולטה למשפטים של אוניברסיטת דלהי, עד 1983, ואז הייתה לדיקנית הפקולטה.
היא הייתה האישה ההודית הראשונה שסיימה תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג', ולאחר מכן, ב-1951 היא גם הייתה האישה הראשונה לקבל תואר דוקטור במשפטים מהאוניברסיטה.
בתנועת הנשים הייתה ידועה כ"לוטיקאדי" (Lotikadee).
לוטיקה נולדה בשנת 1923 למשפחת אצולה במערב בנגל, שם אביה, סר דרן מיטרה, היה אחד מעורכי הדין המובילים של הודו.
היא למדה משפטים באוניברסיטת קיימברידג', והייתה האישה ההודית הראשונה אישה הודית לסיים שם תואר, ולאחר מכן גם הייתה הראשונה לסיים דוקטורט במשפטים, בשנת 1951. במהלך לימודיה בקיימברידג' פגשה את צ'נצ'אל, לו נישאה ב-1957. לאחר מכן, בשנת 1960, היא נסעה לאוניברסיטת הרווארד כדי ללמוד משפט בינלאומי.
בהרווארד היא הייתה אחת מתוך ארבעה סטודנטים הודים בקמפוס.
בשנת 1953, כאשר סארקאר התחילה ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת דלהי, היא הייתה האישה המרצה הראשונה בפקולטה.
בהודו, באותה תקופה, תחום המשפטים היה חדש עבור נשים.
בהתחלה, היו רק כעשר סטודנטיות בקורס, מספר אשר גדל ל-80 עד 100 בשנות ה-60. היא לימדה בפקולטה עד 1983, שם למדו תחת הדרכתה מגדולי המשפטנים בהודו.
לאחר מכן, מונתה לתפקיד הדיקנית של הפקולטה למשפטים.
בשנת 1971, היא הצטרפה כחברה בוועדה למעמד האישה בהודו (CSWI), שם, יחד עם עמיתתה וינה מזומדר, אשר הצטרפה ב-1973 כמזכירת הוועדה, היא פרסמה את הדו"ח שנחשב לראשון מסוגו, "לקראת שוויון: הדו"ח של הוועדה למעמד האישה בהודו".
ב-1979, בית המשפט העליון של הודו זיכה שני שוטרים שהורשעו בערכאה נמוכה יותר באונס של קטינה.
החלטת בית המשפט לא גררה תגובה ציבורית, עד אשר שלוש פרופסוריות למשפטים מאוניברסיטת דלהי - רַגהונאת קֶלקאר, אוּפנדרה באקסי, וסארקאר - יחד עם ואסוּדהַא דהאגמוואר מאוניברסיטת פונה, כתבו מכתב גלוי לבית המשפט העליון אשר מחה נגד הביטויים של בית המשפט בנוגע להסכמה בפסק הדין.
בפסק הדין, השופטים העלו היפותזות שהמתלוננת הייתה "מורגלת ליחסי מין" הנחת היסוד היא שהיא הסכימה ליחסי מין עם השוטרים, ואולי אפילו "הסיתה" אותם ליחסים עמה.
ובנוסף, שהיעדר חבלות על גופה הוא סממן להסכמתה.
המכתב סחף את רגשות הציבור, והחלו לקום קבוצות פמיניסטיות וועדות נגד אונס, כאשר את הראשונה בהן הקימה סארקאר בינואר 1980, "הפורום נגד אונס", אשר הובילה מחאות ברחבי הודו.
בעקבות הרעש שנוצר, חוק העונשין ההודי תוקן.
ב-1980, הייתה סארקאר לחברה-מייסדת של המרכז ללימודי התפתחות נשים (CWDS) בדלהי, שנוסד על ידי וינה מזומדאר, ואשר היה למוסד בעל השפעה על התפתחות התחום של לימודי נשים בהודו.
במהלך שנות השמונים והתשעים, היא לימדה משפט פלילי במכון למשפט הודי בדלהי.
היא גם הייתה אחת המייסדות של האגודה ההודית ללימודי נשים, שהוקמה ב-1982.
היא פגשה את צ'נצ'אל סארקאר ב-1951, שגם הוא היה סטודנט בקיימברידג', והם נישאו ב-1957. צ'נצ'אל היה לעיתונאי בולט בהודו; הוא היה עורך המשנה של כתב העת "The Statesman", והיה המנכ"ל המייסד של מכון העיתונות של הודו, שהקים ב-1963. לזוג לא היו ילדים.
צ'נצ'אל נפטר ב-10 באוקטובר 2005 בדלהי.
סארקאר בת ה-82 חוותה את אובדנו באופן קשה במיוחד, ושקעה בדיכאון ומצב של חוסר תפקוד.
הטבחית שלה, בסיוע שוטר לו הזוג סארקאר סייע במימון לימודיו בעבר, ניצלה את המצב, ובהונאה העבירה את ביתה של סארקאר ונכסים נוספים על שמם.
כאשר התגלה דבר המרמה, הדבר דווח נרחבות בתקשורת, וקבוצת אינטלקטואלים מובילים, ביניהם משפטנים, שופטים, פרופסורים, עיתונאים, פעילי זכויות אדם וכן יותר מתריסר ארגונים ומוסדות חתמו על מכתב גלוי שדרש שייעשה עמה צדק, חלקם אפילו נפגשו עם נשיא הודו כדי לקדם את העניין.
בנובמבר 2009, בית המשפט החזיר את הבית על שמה, ואפשר לה לחיות את שנותיה האחרונות בביטחון.
סארקאר נפטרה בניו דלהי ב-23 בפברואר 2013, בגיל 90.
לוטוס סימן 6 היא מכונית ספורט, בתצורת קבריולה, רודסטר, 2 מושבים, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט "לוטוס מכוניות" הבריטית אשר יוצרו בין השנים 1952–1957.
השלדה הייתה עשויה מאלומיניום, המנוע וחלקים מהמארז נלקחו מפורד פרפקט E93A.
את הדגם תכנן, בנה ועיצב קולין צ'פמן מייסד "לוטוס מכוניות".
תאוצת ה-"לוטוס סימן 6" בין 0–100 קמ"ש היא 15 שניות ויוצרו ממנה 110 יחידות.
לוטוס סימן 2 היא מכונית ספורט 2 מושבים בתצורת קבריולה, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט "לוטוס מכוניות" הבריטית אשר יוצרה בשנת 1949. את הדגם תכנן, בנה ועיצב קולין צ'פמן, בעל חברת לוטוס מכוניות, בזמן שירותו בחיל האוויר המלכותי.
המנוע והגיר נלקחו מדגם "פורד 8" ומאוחר יותר מדגם "פורד 10".
הגוף נלקח מדגם "אוסטין 7".
לוטוס קורטינה היא מכונית סלון-ספורט, 2 דלתות, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט לוטוס מכוניות הבריטית אשר יוצרו בין השנים 1963–1970.
Colin Chapman בעל חברת "לוטוס מכוניות", פנה בשנת 1961 לחברת פורד כדי לבנות מנוע תוצרת "פורד" עבור דגם "לוטוס".
מארזים קלים הותאמו לתיבת ההילוכים ולדיפרנציאל, השינויים הפנימים היו מוגבלים לקונסולה המרכזית, המושבים שונו, ולוח המחוונים שונה.
כל המכוניות "לוטוס קורטינה" היו צבועות בלבן עם פס ירוק לאורך המכונית.
לוטוס קרלטון היא מכונית סלון - ספורט, 4 דלתות, מתוצרת יצרנית מכוניות המרוץ והספורט לוטוס אשר יוצרו בין השנים 1990–1992 יוצרו 950 יחידות מהם 320 יחידות מסוג "קרלטון" ו-630 יחידות מסוג "אומגה".
דגם הלוטוס קרלטון קרוי גם אופל לוטוס אומגה או ווקסהול לוטוס קרלטון.
תאוצת הלוטוס קרלטון מ-0-97 קמ"ש היא 5.2 שניות.
למנוע 6 הצילינדרים של הלוטוס קרלטון יש מגדש טורבו כפול מסוג Garrett T25.
באוקטובר 1986, 4 שנים לאחר מותו של בעל חברת "לוטוס מכוניות" קולין צ'פמן, חברת ג'נרל מוטורס רכשה 91% ממניות "לוטוס מכוניות" תמורת 22,700,000 לירות שטרלינג.
ב-28 באוגוסט 1993 מכרה ג'נרל מוטורס את מניותיה תמורת 30,000,000 לירות שטרלינג לאיש העסקים רומנו ארטיולי, בעל חברת מכוניות היוקרה בוגאטי.
לוטיין קוברה (שם מדעי: Lutjanus cyanopterus) הוא מין דג גרם ממשפחת הלוטייניים שבסדרת הדקראים החי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה.
זהו המין הגדול ביותר במשפחת הלוטייניים, והוא יכול להגיע לאורך 160 סנטימטר (אך נפוץ יותר באורך 90 ס"מ), ולמשקל מרבי של 57 קילוגרם.
הדג בעל צבעים תכלת-ירקרק עם פסים אפורים אופקיים והבטן לבנה.
לדג ראש גדול ולסתות חזקות המעוצבות לנשיכה חזקה.
זהו דג טורף הניזון מדגים קטנים יותר ומסרטנים וחסילונים לאורך שוניות אלמוגים ומצעי סלעים במים רדודים עד לעומק 50 מטר.
הדג מצוי בין נובה סקוטיה לשפך נהר האמזונאס בברזיל, אך רק לעיתים רחוקות יצפין מעל פלורידה.
האזור העיקרי בו הוא נצפה הוא הים הקריבי, בו שוניות טרופיות בהם טרף רב.
דגים אלה מתקהלים כדי להתרבות לאורך הקריבים ומשריצים בתיאום את הביצים והזרע.
עקב גודל הדג הוא ניצוד כדיג ספורט, אך אכילת בשרו עלול לגרום לסיגואטרה בדומה לדגי שונית אחרים.
לוטיין בשר-כבש (שם מדעי: Lutjanus analis; באנגלית: Mutton snapper) הוא מין דג גרם גדול ממשפחת הלוטייניים החי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה בין מסצ'וסטס לדרום ברזיל ובעיקר במימי הים הקריבי ובמפרץ מקסיקו.
הצעירים חיים בין עשבי ים ומנגרובים והבוגרים מעדיפים שוניות אלמוגים וקרקעית סלעית.
הלוטיין מגיע לאורך ממוצע של 50 סנטימטר, אך נמצאו פרטים באורך 94 ס"מ ובמשקל 15.6 ק"ג.
צבעו זית עם פלג גוף תחתון אדמדם, פסים בהירים על צידיו ומעל הראש פסים כחולים.
לדג סנפיר גבי גדול דמוי-רעמה הנוטה אחורה וסנפירים אדומים.
הוא בעל לסתות חזקות המעוצבות לריסוק טרף ובעל עיניים כתומות.
הוא צד בשעות היום ובלילה דגים קטנים יותר, סרטנאים, חסילונים ורכיכות שונות.
דגים אלה חיים בבדידות, אך מתקהלים בעונת הרבייה, אז הם שוחים מעל הים הקריבי ופולטים ענני זרע וביציות לתוך המים.
לדגים אלה בשר משובח מאוד המזכיר טעם של בשר יונקים כמו כבשים.
לוטיין כלבי (שם מדעי: Lutjanus jocu) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים החי במי האוקיינוס האטלנטי.
הוא קיבל את שמו עקב ניביו הגדולים המזכירים ניבי כלב.
הוא נפוץ במזרח האוקיינוס האטלנטי בין ארכיפלג פטרוס הקדוש למפרץ גינאה ובמערב האוקיינוס האטלנטי בין מסצ'וסטס לדרום ברזיל, בעיקר במימי הים הקריבי.
אורכו של לוטיין זה עד 128 סנטימטר, אך נפוץ יותר באורך 60 ס"מ והוא יכול לשקול עד 28.6 קילוגרם.
הוא בעל צבעים חומים עם צידיים בצבע ברונזה.
פני הלוטיין אפורים ולאורך הלחי עובר פס משולש בהיר הממשיך לאורך קו הצד של הדג.
כמו ששם הדג מציין הוא בעל שיניים חדות וארוכות העוזרות לו למחוץ את הטרף.
הדג חי בשוניות אלמוגים ובאזורי סלעים רדודים לאורך תפוצתו ופעיל בבדידות.
הוא יוצא לצוד בלילות מדגים אחרים, רכיכות וסרטנאים, אותם הוא מוחץ עם שיניו.
הלוטיין מתקהל בשביל להתרבות כשהזכרים פולטים זרע והנקבות ביציות לתוך הים הפתוח.
את הביצים הצפות צדים טורפים רעבים שונים.
לוטיין (שם מדעי: Lutjanus) הוא סוג של דגי גרם ממשפחת הלוטייניים שבסדרת הדקראים והסוג הגדול ביותר במשפחה.
הלוטיינים נפוצים במימי שוניות אלמוגים בכל האוקיינוסים וחלקם נפוצים גם בים סוף.
הצעירים מתפתחים בין שורשי מנגרובים סמוך לחופים, ואצל כמה מינים הצעירים חיים גם במים מליחים או אף בנהרות שונים.
דגים אלה הם טורפים גדולים הצדים במהירות טרף קטן יותר כמו דגים אחרים, סרטנאים ורכיכות.
הם פועלים לבד, אך מתרבים בהשרצה בקבוצות גדולות, פולטים תאי זרע וביציות לים הפתוח.
אלה דגי מאכל פופולריים בעלי בשר משובח, אך אלה מהם החיים בשוניות עלולים לגרום לסיגואטרה.
לוטיין צהוב-זנב (שם מדעי: Ocyurus chrysurus) הוא מין יחיד בסוגו של דג גרם ממשפחת הלוטייניים המצוי במערב האוקיינוס האטלנטי לחופי אמריקה בעיקר סביב מפרץ מקסיקו והים הקריבי.
למרות שלעיתים הוא נמצא גם לחופי מסצ'וסטס הטווח העיקרי שלו הוא באזורים הטרופיים בין פלורידה לברזיל, לרבות באיי הודו המערבית.
זהו לוטיין קצר יחסית שאורכו 40 ס"מ בממוצע ומשקלו עד 4.1 ק"ג.
הפרטים הגדולים ביותר הגיעו לאורך 86.3 ס"מ.
הלוטיין בעל צבעים כסופים-בהירים עם זנב גדול וצהוב ופס צהוב לאורכו.
הראש והעיניים גדולות וסנפירי הגב והחזה קטנים יחסית.
הלוטיין נפוץ עד לעומק 180 מ' אך בעיקר סביב עומק של 10–70 מטרים סביב שוניות אלמוגים ולגונות.
זהו דג מהיר הרודף אחרי דגים קטנים יותר, תולעים, דיונונים, סרטנים וחסילונים לאורך השונית.
הוא ניזון בשחייה מעל האלמוגים בלהקות קטנות אשר יתפזרו ויברחו אם יתקרבו אליהם טורפים כמו כרישים או דולפינים.
עם זאת בכמה אזורים צוללנים ושחיינים יכולים להתקרב אליהם.
הלוטיין נפוץ הן כדג מאכל שלעיתים מגודל בחקלאות ימית והן כדג נוי באקוורימים ציבוריים.
לוטי דוטי מיני היא סדרת טלוויזיה לילדים המשודרת בערוץ לולי החל משנת 2017.
פרויקט לוטי דוטי (ששמו במקור "גלינה פיטג'יניה" בפורטוגזית) החל את דרכו מיוטיוב בשנת 2006, כאשר ג'וליאנו פראדו ומרקוס לופוריני התחילו לעלות לאתר סרטוני הנפשה קצרים.
הקליפים נחלו הצלחה מסחררת ברחבי העולם, עד שחלקם הוכנסו לפרקים ומופיעים במהלך הסדרה.
לוטי דוטי היא סדרה שמלאה בסיפורים, פעילויות ומשחקים חינוכיים.
הפרקים מורכבים מקטעים קצרים, חלקם לימודיים וחלקם סיפוריים.
בכל פרק ישנה "" בה חבוי דבר מה שלצורך זיהויו מוצגים רמזים, במטרה ללמד את הילדים אות ומילה חדשה.
דמויות הסדרה הן לוטי דוטי התרנגולת וחבריה, אפרוח צהוב ותרנגול סגול, המשחקים יחד.
מטרתם למשוך את תשומת לבם של ילדים עד גיל ארבע.
לוטו–סודאל (בהולנדית: Lotto–Soudal) היא קבוצת אופני כביש מקצוענית בלגית, השייכת לדרג UCI Pro Teams של האיגוד הבין-לאומי לאופניים (UCI).
לוטו נחשבת לאחת הקבוצות הבלגיות הבולטות כיום והיא מצטיינת בעיקר בתחום המרוצים החד יומיים ומרוצי קטעים קצרים.
לקבוצה גם קבוצת נשים שנקראת "לוטו–סודאל ליידיז".
במהלך השנים שינתה הקבוצה פעמים רבות את שמה, אך השם לוטו נשאר איתה כמעט תמיד.
בשנת 2015 עד שנת 2018, נקראה קבוצת לוטו אנ.אל יומבו ההולנדית בשם זה, דבר אשר גרם לבלבול מסוים בין הקבוצות, עד בשנת 2019 הקבוצה הזו הורידה את "לוטו" מהשם הזה.
במהלך מרוצים מסוימים משנת 2016, כולל ג'ירו ד'איטליה 2018, שם הקבוצה שונה ל"לוטו–פיקס אול"(FixAll) וצבע המדים של הקבוצה שונה לאפור בשביל לקדם חלק ממוצריה של סודאל.
הקבוצה נתמכת כלכלית על ידי הלוטו בבלגיה.
בעבר, נתמכה, בין היתר, על ידי חברת סודאל , חברה בלגית שעוסקת בעיקר בסיליקון ובתחום האיטום.
הקבוצה התחילה את דרכה ב-1985 בתור "לוטו", היא נחשבה בשנותיה הראשונות לקבוצה קטנה ולא צברה הישגים בכירים וגדולים.
אך ב-1990 צירפה את הרוכב הבלגי יוהאן מוזיאו שניצח עבורה את E3 פרייס פלנדרן בשנת 1992 והרבה מרוצים נוספים במשך השנים, באותה עונה ניצח הנריק רדאן בפריז–טור.
ב-1994 השיגה את ההישג הגדול ביותר שלה עד עתה, כשניצחה עם אנדריי צ'מיל את מונומנט פריז–רובה.
צ'מיל המשיך להיות רוכב דומיננטי במשך השנים, וניצח גם במילאנו – סן רמו ב-1999. ב-2000 צ'מיל ניצח בעוד מונומנט, הפעם ברונדה ון פלנדרן.
ב-2001 צ'מיל ניצח ב-E3 פרייס פלנדרן, וחברו לקבוצה, ריק ורברוח ניצח בלה פלש ואלון.
מריו ארטס שיחזר את ההישג של ורברוח, וניצח ב-2002 את המרוץ.
באותה עונה, פטר ואן פטגם ניצח את האומלופ הט פולק ובשנה הבאה את הרונדה ון פלנדרן.
עוד ניצחון של הקבוצה במרוץ גדול הגיע ב-2008, כשרובי מקיואן ניצח את קלאסיקת ואטנפול.
ב-2009, פיליפ ז'ילבר, רוכב הקבוצה, רשם עונה גדולה שבסופה ניצח במונומנט האיטלקי ג'ירו די לומברדיה.
ז'ילבר שיחזר את ההישג בעונה הבאה, וגם ניצח במרוץ אמסטל גולד.
ז'ילבר המשיך להראות עליונות מוחלטת כשב-2011, ניצח עבור לוטו את לייז'–בסטון–לייז', סטראדה ביאנקה, מרוץ אמסטל גולד, לה פלש ואלון, קלאסיקה סן סבסטיאן וגרנד פרי קוויבק, בעונה שהפכה אותו לרוכב אגדי ואת לוטו לקבוצה מעוטרת בניצחונות.
ב-2015 ניצח טים ולנס את גרנד פרי מונטריאול, באותה עונה נכנסה סודאל כספונסרית הקבוצה, ושם הקבוצה שונה לשמה הנוכחי.
ב-2018, ניצח רוכב הקבוצה טיש בנוט בסטראדה ביאנקה.
ב-2019, ניצח ילה וואלייס בפריז–טור.
לוטוס אתרוג (נולדה ב-13 באוקטובר 1982) היא יוצרת ושחקנית ישראלית, ממייסדי אנסמבל ציפורלה, בו היא כותבת, משחקת ומלמדת.
אתרוג גדלה ברמת השרון ובתל אביב.
אימה היא אומנית פלסטית, ואביה יפני.
הוריה הכירו במהלך טיול של האם במזרח הרחוק.
האב עזב את המשפחה כאשר לוטוס ואחותה התאומה היו בנות חודש.
בגיל 18 החלה לחפש אחר אביה ולנסות ליצור עימו קשר.
לאחר מספר שנים הוא הגיב, וכאשר סיימה אתרוג את לימודי המשחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב, היא נסעה לפגוש אותו.
כשפגשה את אביה גילתה שפרט לה ולאחותה, לאביה יש עוד תשעה ילדים באיטליה, בארצות הברית וביפן.
מתגוררת עם בן זוגה ושתי בנותיהם בתל אביב.
החל מגיל צעיר נמשכה אתרוג לתחומי האמנות: ציור, צילום, ריקוד, משחק ועוד.
היא למדה בבית הספר התיכון לאמנויות עירוני אלף בתל אביב.
כשהייתה בת 14 הוציאה יחד עם חבריה לבית הספר עיתון עצמאי, וכשהייתה בת 17 הפיקה הצגה בה גם השתתפה כשחקנית בפסטיבל עכו.
לאחר סיום לימודיה בניסן נתיב הקימה ביחד עם חבריה ללימודים, בין היתר: דאנה איבגי, אפרת אביב, תמרה קלינגון ובן פרי, את אנסמבל ציפורלה, שמעביר סדנאות בארגונים ובבתי ספר ומופיע ברחבי העולם.
מאנקיז- סדרת נוער בטין ניק.
הנחלה - קומדיית מצבים ישראלית
מר עגבנייה - סדרת טלוויזיה לילדים, בערוץ הופ!
פולמון - הוט בידור ישראלי
המשרד - עונה 2 - בתפקיד טינה.
הבור- סרט קצר, פסטיבל הקולנוע לוקרנו
ספיידרז - סדרת נוער בטין ניק.
לוטיין דנטלוס (שם מדעי: Lutjanus dentatus) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים, החי במזרח האוקיינוס האטלנטי לחופי מערב אפריקה.
מין זה תואר לראשונה ב-1861, לאחר שנחשב בתחילה לשם נרדף למין Lutjanus endecacanthus.
הלוטיין הוא דג גרם גדול באורך 50 ס"מ כשפרטים גדולים נצפו באורך 150 ס"מ ומשקל 50 ק"ג.
הוא בעל סנפיר גבי וסנפיר שת גבוהים היוצרים רעמה עד הזנב.
הראש גדול ומעוגל והשפתיים עבות.
הוא בעל גוונים אפורים כהים עד אפור-ורדרד בסנפירים.
הצעירים בעלי פסים אנכיים כהים לאורך גופם.
מין זה מצוי לאורך החופים הטרופיים של מערב אפריקה בין סנגל לאוגנדה לרבות באיים הקנריים, בביוקו, בסאו טומה ובפרינסיפה.
הוא מצוי עד לעומק 50 מטרים בסביבות חופי סלעים ובשוניות אך נמצא גם בשפכי נהר וחופי מנגרובים.
הוא ניזון מדגים קטנים וסרטנים.
מין זה נמצא בירידה עקב דיג יתר סביב חופי מערב אפריקה.
עם זאת לא ידוע על מידת פגיעותו והוא לא מוגדר כמין בסכנת הכחדה.
לוטיין אגנס (שם מדעי: Lutjanus agennes) הוא מין של דג גרם ממשפחת הלוטייניים, החי במזרח האוקיינוס האטלנטי שלחופי אפריקה.
מין לוטיין זה הוא מהגדולים שבמשפחתו כשהוא מתחרה גם בלוטיין קוברה מהים הקריבי.
הוא יכול להגיע לאורך 139 סנטימטרים ולמשקל 60 קילוגרם, אף נפוץ יותר באורך 50 סנטימטרים.
צבע הקשקשים שלו חום אדמדם עם סנפירים כהים ולעיתים גם ורודים, כשהצעירים מכילים מספר נקודות בהירות לאורך הגוף וצידי החזה.
הראש רחב ומחודד עם עיניים כחולות גדולות ולסתות בולטות בעלות שיניים חדות.
סנפיר הגב פרוק ומחודד וסנפירי השת והחזה ארוכים.
לוטיין זה יכול לחיות עד 20 שנה בטבע.
הלוטיין שוכן לחופי אפריקה בעומק של עד 80 מטרים בין סנגל לאנגולה ומופיע גם באיי כף ורדה ובאיי מפרץ גינאה.
לרוב הוא נפוץ במים רדודים סלעיים או מכוסי אצות, אך הוא מצוי גם בשפכי נהרות ולגונות בקרבת החוף, בהם גדלים בעיקר הצעירים.
בדומה למינים קרובים זהו דג טורף שניזון מדגים אחרים ומסרטנים.
הלוטיין נידוג כדג מאכל לאורך חופי מערב אפריקה ובייחוד במפרץ גינאה וכף ורדה כשחלק מהדגים נמכרים בשווקים באירופה.
עם זאת לא נראית ירידה גדולה באוכלוסייה ורוב הפרטים שנמכרים כבר הגיעו לאורך 60 סנטימטרים ולבגרותם המינית ואינם נפגעים לפני שהם השריצו צאצאים.
לוטן דויד אמסלם (נולד ב-19 בנובמבר 2001) הוא כדורסלן ישראלי, המשחק בעמדת הסמול פורוורד בעירוני נס ציונה.
אביו הוא כדורסלן העבר שמעון אמסלם.
אמסלם החל את דרכו בכיתה ב' כששיחק במחלקת הילדים של הפועל תל אביב.
לאורך שנותיו בקבוצות הנוער של המועדון, אמסלם השתייך לקבוצות השניות של השנתון, עד שבכיתה יב' קיבל הזדמנות בקבוצת הנוער על.
ב-20 בדצמבר 2018, הגיע אמסלם יחד עם תיכון חדש תל אביב לגמר ליגת העל לתיכונים, שם הוביל יחד עם דני אבדיה את נבחרת התיכון שלו לאליפות, כשקלע 17 נקודות והוריד 6 ריבאונדים בניצחון על תיכון כצנלסון.
ב-19 באפריל 2019 הוביל אמסלם את התיכון לזכייה באליפות העולם לתיכונים כשקלע 19 נקודות בגמר על המארחת מיוון, תוך כדי שהוא נבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
בקיץ 2019, על אף הצעות מהליגה הלאומית, בחר אמסלם לחתום במכבי שוהם מהליגה הארצית.
אמסלם היה חלק חשוב מהקבוצה, עד שנפסקה העונה בעקבות מגפת הקורונה.
בעקבות הקורונה התארכה עונת 2019/2020 בליגת העל ואמסלם הצטרף להפועל תל אביב עד תום אותה עונה.
ב-21 ביולי 2020, הוא שיחק את משחקו הראשון בקבוצה, כשקיבל דקה בהפסד 82-72 למכבי תל אביב ברבע גמר הפלייאוף.
ב-30 באוגוסט 2020, חתם אמסלם ל-4 שנים בקבוצה.
עונה לאחר מכן אמסלם קיבל קרדיט גדול יותר ברוטציה של הקבוצה תחת המאמן דני פרנקו, כשב-24 משחקים, הוא העמיד ממוצעים של 3.0 נקודות ו-2.4 ריבאונדים ב-10.2 דקות.
ב-26 בנובמבר 2022 עבר אמסלם בהשאלה להפועל גליל עליון, בין היתר בגלל הרוטציה הרחבה של הפועל תל אביב באותה עונה ורצונו של אמסלם לצבור דקות משחק.בקיץ 2023 חתם לעונה נוספת בפועל גליל עליון.
ב-27 ביוני 2024 עזב אמסלם את גליל עליון וחתם בהפועל הפועל גלבוע גליל.
ב-18 ביולי 2025, לאחר שלוש שנים בצפון, חתם בעירוני נס ציונה הדרומית.
ב-2021 זומן אמסלם לסגל נבחרת העתודה לטורניר הצלנג'ר 2021 (שהחליף את אליפות אירופה דרג א' בשנה זו).
בחמשת משחקי הטורניר העמיד אמסלם ממוצעים של 3 נקודות, 1.8 ריבאונדים ואסיסט אחד ב-12.5 דקות.
לוטן פישר (נולד ב-7 בנובמבר 1990) הוא שחקן ברידג' ישראלי שדורג בעבר בדרגת "רב-אמן עולמי" על ידי איגוד הברידג' העולמי .
כיום פישר מורחק מכל פעילות לאומית ובינלאומית על ידי איגוד הברידג' הישראלי, האמריקאי, והאירופי בעקבות שערוריות רמאות בברידג' שונות בהן הורשע.
פישר הופיע לראשונה בתחרויות בינלאומיות באליפות אירופה ה-18 לנבחרות נוער בטורקי בשנת 2002, בה סיימה קבוצת בית הספר שלו במקום הראשון.
עד 2008 התחרה בעיקר בתחרויות לנוער, ואז החל להתחרות עם שותפו רון שוורץ וזכה עימו בתחרויות רבות.
בשנת 2011 זכו פישר ושוורץ באליפות העולם הפתוחה לקבוצות, ובהמשך השתתפו גם בתחרויות קבוצתיות פתוחות באירופה במסגרת נבחרת הברידג' של ישראל.
השניים סיימו בין עשרת הראשונים בשש תחרויות, ופישר עצמו זכה במספר מדליות עולמיות ואירופיות בתחרויות נוער בין השנים 2009 ל-2013.
באוגוסט 2015 השתתפו פישר ושוורץ בתחרות ה"ספינגולד" הבין-לאומית של איגוד הברידג' האמריקאי (ACBL) בשיקגו.
ברבע הגמר שיחקו מול אלוף העולם הנורווגי, בויה ברוגלנד, וקבוצתו, ניצחו אותם ולבסוף זכו באליפות כולה.
לאחר התחרות האשים אותם ברוגלנד ברמאות והעברת אינפורמציה בדרך לא חוקית שסייעה להם לנצח.
בעקבות ההאשמות נחקרו פישר ושוורץ ועברו בדיקת פוליגרף.
למרות שיצאו דוברי אמת בבדיקת הפוליגרף, הם הועמדו לדין והורשעו על ידי איגודי הברידג' הישראלי, האמריקאי והאירופי.
במאי 2016 הרחיק איגוד הברידג' האירופי את השניים לתקופה של חמש שנים בגין רמאות.
ביולי 2016 איגוד הברידג' האמריקאי הרחיק לצמיתות את השניים בגין רמאות ושלל מהם את כל התארים בהם זכו במסגרת תחרויות האיגוד.
באוגוסט 2016 מצא אותם איגוד הברידג' הישראלי אשמים ב"העברת סימנים על ידי הזזת לוחות המשחק".
בפברואר 2017 הרחיק אותם לכל החיים בגין רמאות.
בתקופת הקורונה תחרויות רבות עברו למשחק אינטרנטי שגם בהן לא הורשה פישר לשחק.
על אף האיסור, עבר פישר עבר על החוקים, שיחק בתחרויות ואף זכה באחת מהן כששיחק תחת שם של אחד מחבריו.
לאחר שזכה התגלה המעשה וגם חברו הורחק למספר שנים.
בנובמבר 2021 יצא ביס ובסטינג טיוי (כיום סטינג פלוס) סרט דוקומנטרי על השערורייה בשם "קלף מלוכלך".
הסרט, שנוצר על ידי הבמאי דניאל סיון, "מנסה לפצח אם פישר הוא רמאי סדרתי או קורבן."
אליפות אירופה לנבחרות נוער - נבחרות בתי ספר (1) 2002
אליפות העולם - קבוצות נוער (1) 2010
אליפות אירופה לנבחרות נוער (1) 2011
אליפות העולם בנבחרות - נבחרות בין-לאומיות (1) 2011
אליפות אירופה לנבחרות - נבחרות פתוחות (1) 2014
אליפות הברידג' הצפון אמריקאית (1)
ספינגולד (1) 2014, 2015; (האחרון נשלל ממנו בעקבות הרחקתו על ידי ה-ACBL)
אליפות אירופה לנבחרות נוער (1) 2009
אליפות העולם לנבחרות נוער (1) 2012
לוטציום הוא יסוד כימי מסדרת הלנתנידים שסמלו הכימי Lu ומספרו האטומי 71. הוא נמנה עם משפחת היסודות הנדירים, אם כי למעשה הוא אינו נדיר, אלא מפוזר בדלילות ולכן יקר להפקה.
לוטציום הוא מתכת בצבע לבן כסוף, עמיד בפני קורוזיה ויציב באוויר.
הפקת כמויות שימושיות של היסוד כרוכה במאמץ ובמחיר גבוה, ובשל כך שימושיו מוגבלים מאוד.
לוטציום (על-פי שמה הלטיני הקדום של "פריז" - לוטטיה) זוהה ב-1907 באופן בלתי תלוי על ידי המדען הצרפתי ז'ורז' אירבן (Georges Urbain) ועל ידי המינרלוג (מומחה למינרלים) האוסטרי קרל וולסבך (Carol Auer von Welsbach).
שני החוקרים מצאו לוטציום כזיהום במינרל איטרביה.
תהליך הפרדה של לוטציום מאיטרביה תואר לראשונה על ידי אירבן.
הוא בחר שני שמות ליסוד החדש: "ניואיטרביום" ("איטרביום חדש") ו"לוטסיום".
ב-1949 השם "ניואיטרביום" נזנח לטובת "לוטציום".
לוטציום אינו מופיע בטבע בצורתו החופשית, אלא יחד עם מתכות אחרות.
תהליך הפרדתו ממתכות אחרות הוא קשה במיוחד, מה שהופך אותו (יחד עם נדירותו) לאחד היסודות היקרים ביותר בעולם (מחירו גבוה פי שישה מזהב).
לוטציום מופק מסחרית בעיקר מהמינרל מונזיט (0.003% בקירוב).
לוטציום מתכתי טהור בודד שנים רבות לאחר זיהויו בזכות התפתחות טכניקות טיהור כמו חילוף יונים.
אין לו תפקיד ביולוגי, אך מסוגל להאיץ מטבוליזם.
לוטרה מצויה (שם מדעי: Lutra; נקראת לעיתים כלב הנהר) הוא סוג של לוטרות שהן חיות קטנות ממשפחת הסמוריים המותאמות למים.
גופה של הלוטרה המצויה מארך וגלילי, אורכו 55–85 ס"מ.
הזנב גדול יחסית, 30-60 ס"מ אורכו, חלקו האחורי שטוח מעט, והוא
משקלה של הלוטרה המצויה 5–16.5 ק"ג.
הפרווה חומה כהה, בקיץ מעט יותר בהירה מאשר בחורף.
הגורים נולדים כשהם עיוורים וחסרי שיניים, פרוותם חומה כהה עד שחורה.
מזונה של הלוטרה כולל בעיקר דגים ומינים אחרים החיים במים.
לעיתים רחוקות, טורפת הלוטרה גם בעלי חיים יבשתיים.
מוחה של הלוטרה מפותח ביותר, כמו רבים מן היונקים החיים במים (דולפינים, לווייתנים וכדומה).
גופה של הלוטרה מותאם ביותר לחיים במים, יתרון שעזר לה להמשיך ולהתקיים גם באזורים בהם כבר לא חיים סוגים אחרים בני משפחת הסמוריים, ואף לא טורפים דומים אחרים.
ראשה של הלוטרה משוטח מעט, והעיניים והנחיריים שלה ממוקמות בגובה הראש.
הדבר מיועד לתת ללוטרה אפשרות להביט מתוך המים או לנשום, מבלי לחשוף חלק ניכר מגופה.
התאמה זו לחיים במים, אופיינית גם לסוגים אחרים לגמרי הגרים בסביבה דומה - צפרדעים, היפופוטמים, תנינים ועוד.
פתחי אוזניה ונחיריה של הלוטרה מותאמים אף הם בצורה מושלמת לתנאי סביבת המגורים - בשעה שהלוטרה נכנסת למים, הם נאטמים על ידי מכסים מיוחדים.
עיניה של הלוטרה מותאמות להשתברות קרני האור במים.
השריר המכווץ את קשתית עינה, דוחף אותה גם כלפי חוץ - דבר המאפשר לה לראות היטב גם בתוך המים.
תכונה זו של העין, אופיינית אף היא לבעלי חיים שוכני מים, ביניהם ידועים הקורמורן וכלב הים.
בנוסף, מצוידת הלוטרה בזיפים ארוכים סביב אפה, המאפשרים לה לחוש תנועות קלות ביותר בתוך מים אפילו בחשיכה.
פרוותה של הלוטרה עשויה משתי שכבות: העליונה עשויה זיפים ארוכים וקשים המגינים על גופה של הלוטרה מחבלות, ואילו התחתונה מורכבת משערות צמריות ורכות השומרות על חום גופה.
השערות החיצוניות מתכסות תדיר בשומן המופרש מבלוטות מיוחדות, וכאשר הלוטרה שוחה, הופכת שכבת השערות החיצוניות לשכבה צפופה, חלקה ואטומה - מה שמפחית את החיכוך ועוזר ללוטרה לשמור על חום יציב.
ראותיה של הלוטרה מתאימות במיוחד לצלילות ארוכות; מדידות שנעשו בטבע מראות כי אורכה של צלילה ממוצעת הוא כשלוש דקות, אך לעיתים עשויה הלוטרה שלא לעלות אל פני המים משך שבע דקות ואף יותר, בעומק של כ-10 מטרים.
אצבעות רגליה של הלוטרה מחוברות בקרום שחייה.
הלוטרה שוחה על פני המים בעזרת רגליה בלבד, כשרק קצה ראשה, חלק מגבה וקצה זנבה בולטים מעליהם, ואילו בתוך המים, במהירות גבוהה, מותחת הלוטרה את גופה ושוחה בעזרת תנועות גליות של הגוף והזנב, בדומה לשחייתו של דולפין.
זנבה הארוך והכבד, מאפשר ללוטרה לבצע סיבובים חדים תוך כדי שחייה, והיא מסוגלת להסתובב לאחור תוך כדי שחייה מהירה, כך שרדיוס הסיבוב קטן מאורך גופה.
על אף היות הלוטרה חית מים מובהקת, יכולה היא לרוץ על היבשה במהירות רבה, ואף לטפס על עצים או מכשולים.
הלוטרות מזדווגות בתחילת החורף - מדצמבר עד סוף מרץ.
בתקופת הייחום, עשויים הזכרים להשמיע צווחות תוך כדי מאבקיהם על הנקבות.
לאחר ההזדווגות, נשארים הזכר והנקבה יחד משך מספר חודשים.
ההריון נמשך כשבעה שבועות, הגורים כאמור נולדים כשהם עוורים ובעלי פרווה שחורה דלילה.
על פי רוב נולדים בהמלטה שניים או שלושה גורים, אך לעיתים ממליטה הלוטרה עד שישה גורים בשגר.
גדילתם של הגורים מהירה, בגיל ארבעה ימים משקלם מגיע לחצי קילוגרם, בגיל שבעה שבועות כבר לכקילוגרם.
היניקה נמשכת 50–70 יום, אך הגורים נשארים קרובים לאמם עוד כשבעה חודשים.
בגיל שנה, הלוטרה כבר גדולה כבוגרת, אך לבגרותה המינית היא מגיעה רק בגיל שנתיים.
הלוטרה היא חיה טריטוריאלית; הטריטוריה של פרט בודד מגיעה ל-5–10 ק"מ לאורך חופו של נהר, נחל או אגם.
בדרך כלל, מסתתרת הלוטרה במחסות מזדמנים, כגון מאורות נטושות של בעלי חיים קטנים אחרים.
לקן קבוע, נזקקת הלוטרה רק בעונת הרבייה.
בתקופה זו, בונה הלוטרה את קינה במאורה שפתחה תחת המים, ורק מסדרון אוורור צר יוצא ממנה ליבשה.
את קינה, לא בונה הלוטרה על גדתו של הנהר או האגם עצמו, ככל הנראה מחשש להצפה, אלא על גדתה של ברכה קטנה ושקטה או נחל שקט.
את פנים המאורה, מרפדת הלוטרה בעשבים, עלים וטחב.
את גלליה, מטילה הלוטרה בדרך כלל על אבן בחוף או בתוך הנהר - במקומות בהן היא בולטת במיוחד.
לעיתים עשויה ערימת הגללים להגיע למשקל של מספר קילוגרמים, ונראה שיש לה תפקיד בקביעת גבולותיה של טריטוריית הלוטרות.
הגללים בצבע ירוק-חום כהה, והם מכוסים תמיד בריר, המגן על המעי הגס מפני חלקים בלתי נעכלים, והמפיץ ריח עז של שומן דגים, להבלטת הגבול בין הטריטוריות.
בדרך כלל, הלוטרה פעילה וצדה בעיקר בשעות הלילה.
מחקרים חדשים מראים, כי תכונה זו אינה טבעית ללוטרה, והיא נובעת מהסכנה הנשקפת לה מן האדם.
במקומות בהם הלוטרה יכולה לחוש עצמה מספיק בטוחה, פעילה הלוטרה גם במשך היום.
הלוטרה היא חיה קולנית ופעילה ביותר, ועורכת דרך קבע מסעות ציד.
על פי רוב נודדת הלוטרה לאורך הנהר או החוף בו היא חיה.
היא שוחה בדרך כלל נגד הזרם, תוך חציית הנהר מגדה לגדה, ומניחה לעצמה להיסחף במורד הזרם, בדרך חזרה לביתה.
במקרים אחרים, שוחה הלוטרה במורד הנהר, ואילו את הדרך חזרה עורכת על היבשה.
לפעמים, עוברת הלוטרה גם ממקור מים אחד למשנהו; כשהן עוברות על פני היבשה מרחקים גדולים.
בזמנים אלו, ניזונה הלוטרה מציד חיות יבשתיות, ואף מצמחים.
רוב הזמן הלוטרה חיה בבדידות, אך בעונות מסוימות מצטרפות הלוטרות לקבוצות קטנות ומשחקות יחד.
משחקן העיקרי של הלוטרות מתמקד בהחלקה על גדתו הבוצית של הנהר.
הלוטרות משתטחות על גחונן ופורשות את רגליהן, או שוכבות על גבן בראש מוגבה ורגליים מקופלות.
תוך כדי החלקה, צווחות הלוטרות צווחות שמחה, ודוחפות זו את זו בתור למגלשה.
הלוטרה מרבה ללמד את גוריה שחייה, צלילה ודיג.
בראשונה היא מלמדת את גוריה לאכול אוכל מוצק; היא מושיטה להם דגים, ואם הגורים לא אוכלים היא לועסת אותם מעט ומחזירה, מספר פעמים ככל שיידרש.
הלוטרה גם לוקחת את גוריה למרכז הנהר, שם היא עוזבת אותם בהשגיחה עליהם ממרחק בטוח.
את הציד מתחילה הלוטרה ללמד לגוריה על ידי שהיא נותנת להם דג חי, כדי שיתאמנו בתפיסתו.
מספר פעמים, נצפו לוטרות כשהן שורקות לגוריהן, ומיד אחר כך צוללות בהזמינם להצטרף אליה לצלילה.
רוב מזונה של הלוטרה המצויה מורכב מדגים ומבעלי חיים אחרים החיים במים.
על אף היות הלוטרה המצויה שחיינית מצוינת, היכולה לצוד דגים גם במרדף, פיתחה לה הלוטרה מספר שיטות דיג קלות יותר ומעודנות יותר.
לעיתים, בשעה שמי הנהר או האגם צלולים, עשויה הלוטרה לארוב על אבן על שפת המים, ולזנק בהפתעה על דג חולף.
פעמים אחרות, צוללת הלוטרה בעומק המים, ומתקרבת לטרפה מאחור, מעט מלמטה, בכיוון בו אין הדג מסוגל לראות.
יש גם שהלוטרה נצפית כשהיא שוחה במהירות בסיבובים חדים מעל קרקעית האגם, כדי לערבב את הבוץ, ולהחריד ממנוחתם בעלי חיים הגרים בו.
את הדגים הניצודים, אוכלת הלוטרה מחוץ למים; דגים קטנים נאכלים החל מהראש, ואילו גדולים יותר נאכלים בדרך כלל מהגב, והם עשויים להספיק ללוטרה למספר ימים.
הלוטרה מצויה ברוב חלקי אירופה, אסיה ובצפון אפריקה.
בישראל הלוטרה הייתה מצויה בעבר באגן הירדן ובנחלי מישור החוף עד נחל שורק בדרום.
בשל זיהום המים ובשל צייד הצטמצם מקום מחייתה וכיום מצויה רק באגן הירדן, בחולה ובעמק עכו.
היא נמצאת בסכנת הכחדה חמורה.
בכל מקומות חיותה, ניצודה הלוטרה בכמויות רבות, לצורך שימוש בפרוותה המשובחת.
הציידים ראו להסביר את מעשיהם בכך שהלוטרה טורפת דגים, ובכך פוגעת בכלכלתם של הדייגים.
וורתינגטון הראו כי לא זו בלבד שאין הלוטרה מזיקה לדגה, אלא שהעובדה כי הלוטרה צדה צפרדעים וצלופחים הטורפים דגיגים והעובדה כי היא טורפת בעיקר דגים חלשים, מסייעות לאוכלוסיית הדגים להתרבות, ועם זאת מגבילות את מספר הדגים ומשפרות את בריאותם הכללית.
כיום, עם התגברות המודעות לפיקוח על הצייד, לשימור בעלי החיים ולמניעת זיהום המים, שבה הלוטרה אט אט גם למקומות בהם ישנה פעילות אינטנסיבית של האדם.
לוטרה יפנית (Lutra nippon) - נכחדה
לוטננט קולונל (Lieutenant Colonel) היא דרגת קצונה צבאית במרבית צבאות העולם.
זו דרגה בכירה, מעל דרגת מייג'ור ומתחת לקולונל.
היא מקבילה לדרגת הסגן-אלוף הצה"לית.
סימון הדרגה על פי תקנות נאט"ו הוא OF-4.
השימוש המודרני בדרגת קולונל התחיל בסוף המאה ה-16, שעה שיחידות צבא התחילו להתארגן כרגימנטים.
קולונל הייתה דרגה שניתנה לאציל שרכש את הפיקוד על רגימנט מהמפקד הקודם, והוא בתורו ימכור את המינוי לסגנו, אציל אחר, המחזיק בדרגת לוטננט-קולונל (סגן קולונל) (Lieutenant Colonel).
אוברסט-לויטננט (צבאות המדינות הדוברות גרמנית)
דרגת לוטננט קולונל בצבא יבשה וחיל אוויר (OF-4)
לוטופלה "לוטפי" מנסורי (בפרסית: لطفی منصوری, באנגלית: Lotfi Mansouri, 15 ביוני 1929 - 30 באוגוסט 2013) היה במאי ומנהל אופרה איראני.
משנת 1960 הוא ניהל להקות אופרה והתפרסם בעיקר כמנהל הכללי של להקת האופרה הקנדית ושל האופרה של סן פרנסיסקו משנת 1988 עד 2001. ב-1992 קיבל את אות ההוקרה אביר מסדר האמנויות והספרות של צרפת וביוגרפיה נכתבה עליו בשנת 1998.
מנסורי הביא לאופרה את כתוביות-העל - supertitles - כתוביות המוקרנות מעל הבמה ומאפשרות לקהל לעקוב אחרי הלברית בשעת ההצגה.
מנסורי נולד בטהראן, בירת איראן.
הוא נשא לאישה את מרג'ורי אן תומפסון ב-18 בספטמבר 1954; לזוג יש בת, שירין מלינדה.
מנסורי למד פסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס וקיבל תואר בשנת 1953. בהמשך שימש שם מרצה בכיר בשנים 1957 - 1960. את קריירת הבימוי שלו החל בהפקה של כך עושות כולן של מוצרט בסיטי קולג' של לוס אנג'לס ובכמה הפקות תיאטרון מוזיקליות במרימאונט קולג'.
משנת 1960 עד 1966 עבד כבמאי הבית של האופרה של ציריך.
בשנתו הראשונה שם ביים הפקות חדשות של "אמאל ואורחי הלילה" של מנוטי, לה טרוויאטה, דון פסקואלה ושמשון ודלילה.
משנת 1966 עד 1976 עבד כבמאי ראשי באופרה של ז'נבה.
במהלך תקופה זו עבד מדי פעם בבתי אופרה רבים בארצות הברית, ביניהם המטרופוליטן אופרה ולהקות רבות קטנות יותר.
בין הפקותיו הזמינות על גבי DVD "בת הגדוד" של דוניצטי (עם בוורלי סילס, 1974) ו"האפריקאית" של מאיירבר (עם שירלי ורט ופלאסידו דומינגו, 1988).
משנת 1971 עד שנת 1988 עבד מנסורי כמנהל כללי של להקת האופרה הקנדית בטורונטו.
מנסורי שילב כתוביות-על בהצגת "אלקטרה" של ריכרד שטראוס בינואר 1983, וזה נחשב בדרך כלל לשימוש הראשון שנעשה בשיטת תרגום זו.
בשנת 1988 התמנה מנסורי למנהל הכללי הרביעי של האופרה של סן פרנסיסקו, במקום טרנס מקיואן..
צעד זה בנה את המוניטין של בית האופרה כאחד החדשניים ביותר בארצות הברית, ומוניטין אלה נשמרים עד היום.
לקראת סוף עונת 2001 הודיע מנסורי על פרישתו ואת מקומו תפסה פמלה רוזנברג, שבאה מן האופרה של שטוטגרט בגרמניה.
לוטפי כרם משעור היה עיתונאי ערבי-ישראלי.
הוא למד בגימנסיה כרמיה (בבניין בית הספר אליאנס, שהפך מאוחר יותר לבית הספר רנה קסין) בירושלים, סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה באוניברסיטת חיפה ולמד עיתונאות במכללה בתל אביב.
בשנת 1970 ייסד את "משרד הפרסום של נצרת", משרד הפרסום הראשון במגזר הערבי, באותה שנה נישא לוידא חזינה-משעור מהעיר בית לחם.
בשנות השבעים פרסם כתבות ורשימות ב"העולם הזה" ובעיתונים שונים בעברית ובערבית.
בשנת 1983 ייסד והחל להוציא לאור את העיתון "א-סנארה".
במקביל הגיש לוטפי פינות בקול ישראל בערבית, בגלי צה"ל ובערוץ 2, וכן בערוצים הקהילתיים של חברת הוט.
בשנת 2000 ייסד והוציא לאור את הירחון "לילכ" שהיה לירחון הראשון במגזר הערבי, ויזם את הקמתה של תחנת הרדיו הפרטית הראשונה במגזר הערבי, "רדיו 2000".
בפברואר 2004 הוזמן משעור ללוות את מסעו של הנשיא משה קצב לצרפת כעיתונאי.
בנמל התעופה בן-גוריון הופרד משעור משאר חברי המשלחת ועבר בדיקה ביטחונית שאותה תיאר כ"משפילה".
להבנתו, עבר בדיקה זו בשל היותו ערבי.
כתוצאה מכך משעור ביטל את נסיעתו וחזר לביתו.
הנשיא משה קצב וראש השב"כ אבי דיכטר התנצלו בפניו לאחר מכן.
משעור הלך לעולמו ב-2006 לאחר מחלה קשה.
לאחר פטירתו החליפה אותו אלמנתו וידא משעור כעורכת ראשית של העיתון עד לפטירתה ב-2023. לזוג נולדו שתי בנות והם נקברו בבית הקברות בכפר ראמה.
לוטפיסק (בנורווגית: Lutefisk; בשוודית: Lutfisk) הוא מאכל מהמטבח הנורווגי, השוודי והפיני העשוי מדג מומלח ומיובש וממי בורית.
לרוב המאכל מיוצר מדג בקלה.
הדגים מושרים במים קרים למשך 5–6 ימים (המים מוחלפים מדי יום), לאחר מכן מושרה הדג בתמיסה המורכבת ממים קרים וממי בורית למשך יומיים נוספים.
בסיום התהליך הדגים מתנפחים ומרקמם הופך למקפא, וכן הם הופכים לבסיס בעל ערך הגבה של 11–12. לאחר מכן משרים את הדג למשך שישה ימים נוספים במים על מנת להפחית את הבסיסיות של המאכל.
בתום התהליך מבשלים את הדגים.
בפינלנד משתמשים בתמיסה המכילה אפר עצי תרזה, וזאת בשל הכמות הגבוהה של אשלגן פחמתי וזרחן פחמתי באפר זה מחד, והבסיסיות הנמוכה יותר מאשר זו של מי הבורית מאידך.
השריה ארוכה מידי בתמיסה הבסיסית עשויה לגרום לסבוניזציה של השומן בדגים.
הדגים מבושלים במשך זמן קצר.
בחלק משיטות הבישול מכוסים הדגים במלח זמן קצר לפני הבישול, וזה מוסר מהדגים טרם הבישול; הליך זה יוצר מרקם קשיח יותר בשל הוצאת הנוזלים מהדגים.
הבישול מבוצע בסיר מכוסה, כשהדג מאודה במשך כ-20 דקות, או נאפה בתנור בחום של 225 מעלות במשך של כ-45 דקות.
המאכל פופולרי במדינות הנורדיות וכן בארצות הברית ובקנדה בקרב מהגרים ממדינות אלה, ונאכל לרוב בסמוך לחג המולד.
המאכל מוגש כתוספת לצד בייקון, מחית אפונה, ותפוחי אדמה מבושלים או אפויים, וכן לצד רוטב לבן או חמאה מומסת.
מקורו של המאכל בימי הביניים, והוא עושה שימוש בדגים מיובשים – שהיו אמצעי השימור המרכזי של דגים בארצות הנורדיות (בשל מחירו הגבוה של המלח).
המאכל נאכל בחג המולד כשריד למנהג הקתולי שלא לאכול מאכלי בשר בערב חג המולד.
מאחר שבתקופה זו, בשל סערות בים, לא יצאו דייגים אל הים, מקור המזון העיקרי היה דגים מיובשים, שאותם היה צריך להשרות ולבשל.
ההתייחסות ראשונה למאכל זה קיימת ברשומות שוודיות משנת 1540.
לוטרה ימית (שם מדעי: Lontra felina) היא יונק ימי ממשפחת הסמוריים.
הלוטרה הימית נמצאת באזור דרום אמריקה, לאורך החוף של צ'ילה ודרום ארגנטינה ולעיתים אף באזור איי פוקלנד.
לוטרה זו היא היונק הימי השני הקטן ביותר בעולם.
הלוטרה הימית היא מהקטנות שבלוטרות, אף שלוטרה חסרת טופר אסייתית קטנה ממנה.
צבע פרוותה חום כהה בחלק העליון וחום בהיר בחלק התחתון.
כמו כן, פרוותה קשה יותר מהפרווה של לוטרת הים.
לסתותיה התחתונות כוללות שמונה זוגות שיניים והעליונות כוללות תשעה זוגות.
הלוטרה הימית שוכנת על קו חוף סלעי בדרך כלל והטרף העיקרי שלה הוא סרטנים, שרימפס, דגים ורכיכות.
הלוטרה חיה באזורים קרובים לחופי דרום-אמריקה - בחופי דרום פרו, כל צ'ילה, וגבול תפוצתה הדרומי הוא ארגנטינה.
היא נצפית לעיתים גם באזורים מרוחקים כמו איי פוקלנד.
דו הצורתיות הזיווגית של הלוטרה הימית כוללת הבדלים מעטים, והזכר והנקבה דומים.
הלוטרה הימית מוגנת תחת חוק בצ'ילה, פרו וארגנטינה, אך עדיין נצודה באיי פוקלנד ובאופן לא חוקי בארגנטינה.
לוטרה אירופית או לוטרה מצויה (שם מדעי: Lutra lutra) המוכרת גם בשם לוטרת הנהר, היא מין לוטרה ממשפחת הסמוריים החיה באגמים ונהרות שונים באירופה, אסיה, המזרח התיכון וגם בישראל.
גופה של הלוטרה מוארך וגלילי, אורכו 55–85 ס"מ.
הזנב גדול יחסית, 30–60 ס"מ אורכו, חלקו האחורי שטוח מעט, והוא עבה ושרירי ביותר.
גופה של הלוטרה מותאם ביותר לחיים במים, יתרון שעזר לה להמשיך ולהתקיים גם באזורים בהם כבר לא חיים סוגים אחרים של בני משפחת הסמוריים, ואף לא טורפים דומים אחרים.
הדבר מאפשר ללוטרה להביט מתוך המים או לנשום, מבלי לחשוף חלק ניכר מגופה.
התאמה זו לחיים במים, אופיינית גם לסוגים אחרים לגמרי הגרים בסביבה דומה – צפרדעים, היפופוטמים, תנינים ועוד.
פתחי אוזניה ונחיריה של הלוטרה מותאמים אף הם בצורה מושלמת לתנאי סביבת החיים: כאשר הלוטרה נכנסת למים, הם נאטמים על ידי מכסים מיוחדים.
השריר המכווץ את קשתית עינה, דוחף אותה גם כלפי חוץ – דבר המאפשר לה לראות היטב גם בתוך המים.
פרוותה של הלוטרה עשויה משתי שכבות: העליונה עשויה זיפים ארוכים וקשים המגינים על גופה מחבלות, ואילו התחתונה מורכבת משערות צמריות ורכות השומרות על חום גופה.
השערות החיצוניות מתכסות תדיר בשומן המופרש מבלוטות מיוחדות, וכאשר הלוטרה שוחה, הופכת שכבת השערות החיצוניות לשכבה צפופה, חלקה ואטומה – מה שמפחית את החיכוך ועוזר ללוטרה לשמור על חום יציב.
ריאותיה של הלוטרה מתאימות במיוחד לצלילות ארוכות.
מדידות שנעשו בטבע מראות, כי אורכה של צלילה ממוצעת הוא כשלוש דקות.
אך לעיתים עשויה הלוטרה שלא לעלות אל פני המים במשך שבע דקות ואף יותר, בעומק של כ-10 מטרים.
על אף שהלוטרה היא חיית מים מובהקת, היא יכולה לרוץ על היבשה במהירות רבה, ואף לטפס על עצים או מכשולים.
הלוטרה מצויה ברוב חלקי אירופה, אסיה ובצפון אפריקה, כולל בישראל.
הציידים הצדיקו את מעשיהם בכך שהלוטרה טורפת דגים, ובכך פוגעת בפרנסת הדייגים.
בשנים האחרונות, עם התגברות המודעות לפיקוח על הצייד, לשימור בעלי החיים ולמניעת זיהום המים, שבה הלוטרה אט אט גם למקומות שיש בהם פעילות אינטנסיבית של האדם.
בשל זיהום המים ובשל ציד הצטמצם מקום מחייתה וכיום מצויה רק באגן הירדן, בעמק החולה ובעמק זבולון.
נכון ל-2021, אוכלוסיית הלוטרות בישראל נמצאת בסכנת היכחדות חמורה, ונותרו ממנה רק 100 פרטים.
ב-2025 רשות הטבע והגנים דיווחה כי אוכלוסיית הלוטרות בישראל נותרת יציבה ומצויה בעיקר בעמק החולה, במקורות הירדן והירדן הצפוני, ובאזור בקעת הבטיחה בצפון הכנרת, אך לא היה ניתן להעריך את גודל האוכלוסיה במדויק.
לוטרה מלאית (שם מדעי: Lutrogale perspicillata) ידועה גם בשם לוטרה חלקת-פרווה, היא מין של לוטרה.
הלוטרה המלאית מצויה בעיקר בתת היבשת ההודית ומזרחית לשם בדרום מזרח אסיה.
למין זה יש גם אוכלוסייה מבודדת בעיראק.
בהתאם לכינויה, ללוטרה המלאית יש פרווה חלקה וקצרה יותר משל שאר הלוטרות.
הלוטרות המלאיות הן גדולות יחסית למיני לוטרה אחרים, ומשקלן נע בן 7 ל-11 ק"ג, ואורכן נע בין 59 ל 64 ס"מ.
בניגוד לזנבי לוטרות אחרות, זנבן משוטח, ולא מעוגל.
רגליהן קצרות וחזקות, ויש להן טפרים חזקים.
ראשן מעוגל יותר מזה של לוטרות אחרות ואפן חסר השיער בצורת יהלום.
צבע הגב חום אדמדם, וצבע הבטן חום בהיר עד אפור.
הלוטרות המלאיות חיות ברוב תת היבשת ההודית, ובחלקים גדולים מדרום מזרח אסיה.
ללוטרה המלאית יש אוכלוסייה מבודדת שנמצאת בביצות בדרום עיראק.
הלוטרות חלקות הפרווה חיות באזורים עשירים במים מתוקים, דוגמת נהרות, אגמים, שלוליות חורף, ביצות, ואפילו שדות אורז.
באזורים בהן אין מיני לוטרות אחרים, הלוטרות חלקות הפרווה ימצאו בכל סביבת מחיה עם מים מתוקים, אך באזורים בהן הן חולקות את השטח עם מיני לוטרות אחרים, הן יעדיפו מקווי מים גדולים כמו אגמים, ולא נחלים ושלוליות חורף, בהם חיות הלוטרות הקטנת יותר.
הלוטרות מותאמות לחיים בסביבת מחיה מימית, אך הן יכולות לחיות גם באזורים יבשים ולעיתים נודדות מרחקים גדולים על היבשה כדי להגיע למקורות מים חדשים.
למרות שלעיתים קרובות הלוטרות חלקות הפרווה מצויות באזורי מחיה של מים מלוחים, בעיקר חופים ואיים קטנים, הלוטרה המלאית חייבת מקווה מים מתוקים קרוב לסביבת מחייתה.
perspicillata - מצוי בהודו, נפאל, רוב דרום מזרח אסיה, יונאן, סומטרה, וג'אוה.
maxwelli - מצוי בדרום עיראק.
הלוטרות המלאיות הן חיות חברתיות שצדות בקבוצות.
הלוטרות פעילות בעיקר ביום עם הפסקה קצרה בפעילותן בשעות הצהריים.
הן מבלות את לילותיהן במחילות שנחפרות בתוך צמחייה צפופה, מתחת לשורשי עצים, או ליד סלעים.
הן משתמשות בריח כדי לתקשר עם מיני לוטרות אחרים ועם בעלי חיים אחרים.
לכל לוטרה ישנן שתי בלוטות ריח בבסיס זנבן, בהן הן משתמשות לסימון אדמה או עצמים כגון סלעים וצמחים ליד אתרי מזון.
הלוטרות אף משתמשות בתקשורת קולית הכוללת שריקות, ציוצים ויללות.
חלקן עשויות לבנות מחילות קבועות ליד המים, בצורה הדומה לסכרי בונה, עם כניסה תת-מימית למנהרה שמובילה לקן מעל פני המים.
בעת ציד בערוץ נחל, קבוצת הלוטרות תיצור מעין מבנה תקיפה בצורת ראש חץ המצביע לכיוון השחייה, ורוחבו כרוחב ערוץ הנחל עצמו.
הפרטים הגדולים יותר יהיו באמצע.
בצורה הזאת הן שוחות ומבהילות את הדגים, שמנסים להתרחק מהן.
ואז, באופן פתאומי הן צוללות ותופסות דג אחד כל אחת.
לאחר מכן הן שוחות אל החוף ובולעות את הדג שלם, עם הראש תחילה.
קבוצת ציד של לוטרות יכולה לכלול עד 11 פרטים.
שטח הציד של קבוצת לוטרות נע בין 7 ל 12 קילומטרים רבועים.
70% מתזונתן של הלוטרות חלקות הפרווה מורכבת מדגים, אך הן אוכלות גם זוחלים, צפרדעים, חרקים, סרטנים, ויונקים קטנים.
הלוטרות מעדיפות לאכול דגים גדולים, בעיקר באזורים בהן הן חולקות את שטח המחיה שלהן עם מיני לוטרות אחרים.
גודל הדגים שהן מעדיפות נע בין 5 ל-30 סנטימטר.
לוטרה בוגרת בשבי צורכת כקילוגרם אחד של מזון ליום.
הלוטרות חלקות הפרווה יוצרות קבוצות משפחתיות קטנות אשר כוללות זוג הורים ועד ארבעה צאצאים מעונות קודמות.
ההזדווגות מתרחשת במים ונמשכת פחות מדקה.
כשיש מזון בשפע, הלוטרות יתרבו במהלך כל השנה, אך במקומות בהן תלויות הלוטרות במונסונים בשביל מזון, הן יתרבו בעיקר בין החודשים אוקטובר ופברואר.
לאחר הריון של חודשיים נולדים עד חמישה גורים.
האמהות ממליטות ומגדלות את גוריהן במאורה סמוך למים.
לרוב הלוטרות בונות את המאורה בעצמן, אך לעיתים הן משתמשות במאורות עזובות.
לאחר ההמלטה, הגורים עיוורים ותלויים לחלוטין בהוריהם, אך לאחר 10 ימים עיניהם נפקחות, והם נגמלים כעבור שלושה עד חמישה חודשים.
הם מגיעים לגודל של בוגרים כעבור שנה, ולבגרות מינית כעבור שנתיים או שלוש.
האיום העיקרי על לוטרות אלה הוא אובדן בתי גידול: איבוד שטחי ביצות בגלל הקמת תחנות כוח הידרואלקטריות, ייבוש ביצות לשם בנייה וחקלאות ועוד.
כמו כן, הן סובלות מחוסר במקורות מזון (בגלל מוות של דגים), ציד בלתי חוקי והרעלת מקווי מים על ידי חומרי ריסוס ושפכים תעשייתיים.
ברוב מדינות דרום מזרח אסיה הגידול המסיבי של האוכלוסייה במאה ה-20 וחוסר ההצלחה של תוכניות פיתוח של אזורי מגורים חקלאיים גרמו לאנשים להיות תלויים יותר ויותר במשאבי טבע.
על כן, רוב מקווי המים לא מהווים מקור מזון מספיק בשביל אוכלוסיית הלוטרות.
מקווי מים מזוהמים על ידי חומרי הדברה ושפכים המגיעים מחקלאות לא מבוקרת.
השימוש המוגבר בחומרי הדברה מסכן את כל הטורפים הניזונים מבעלי חיים מימיים באזור.
בכל דרום ודרום מזרח אסיה מתנהל מאבק בין המקומיים ללוטרות.
העוני והגידול בפעילויות הקשורות במים הביא להרג לא מוצדק של לוטרות רבות.
אזורי מחיה רבים של הלוטרות חלקות הפרווה נהרסו בגלל בנייה לא מבוקרת.
בדרום מזרח אסיה אמנם אין הרבה לכידה והרג מכוון של לוטרות, אך פעילות זו נפוצה בהודו, נפאל ובנגלדש.
בגלל ייבוש ביצות בעיראק בעת כהונתו של סדאם חוסיין נראה שהאוכלוסייה העיראקית של הלוטרות נכחדה, אך ב-2009 נמצאו ממצאים המעידים כי מספר פרטים שרדו.
מאז שנת 1977, הלוטרה המלאית היא מין מוגן תחת אמנת וושינגטון לחיות מוגנות, כלומר שכמעט בכל מדינות המוצא שלה הלוטרה המלאית מוגנת בחוק ואסור להרוג אותה.
למרות זאת, רוב מדינות התפוצה הטבעיות של הלוטרה לא מצליחות לאכוף את החוק ולהשתלט על הציידים הלא חוקיים ועל הסחר הלא חוקי בלוטרות.
הלוטרות חלקות הפרווה מוגדרות כמין פגיע, בגלל שאוכלוסייתן ותפוצתן קטנה כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה וזיהום על ידי חומרי ריסוס.
רוב מדינות המוצא של הלוטרות לא מצליחות להשתלט על הסחר הלא חוקי הנרחב בלוטרות, שמוביל לציד בלתי חוקי.
מאז 1972 הלוטרות מוגנות בהודו, שם הן מוגדרות בסכנת הכחדה.
בבנגלדש משתמשים בלוטרות חלקות הפרווה לדייג.
הלוטרות מרובות בשבי, מאומנות, ומשתמשים בהן כדי להבריח דגים לתוך רשתות דייג.
טכניקת דיג זו מופעלת כיום על ידי כ- 300 דייגים כ-2000 בני אדם נוספים תלויים באספקת הדגים הזו.
בספרו של גאווין מקסוול טבעת של מים זוהרים, מתאר מקסוול כיצד גידל לוטרה מלאית מתת-מין, שבזמנו לא היה ידוע למדע, בבקתה מבודדת בסקוטלנד.
הספר מכר למעלה משני מיליון עותקים ברחבי העולם, והכיר לקוראים את עולמן הפנימי של הלוטרות ואת התנהגותן הטבעית.
לאחר בדיקה זואולוגית קפדנית הוכרה הלוטרה המתוארת בספר כתת-מין חדש של לוטרה מלאית, שקיבלה את השם הלטיני Lutrogale perspicillata maxwelli, "הלוטרה של מקסוול".
לוטרה מנוקדת-צוואר (שם מדעי: Hydrictis maculicollis) היא מין של לוטרה קטנה יחסית החיה בטבע בביצות ונהרות באפריקה שמדרום לסהרה ומהווה מין יחיד בסוגה.
אורכן של הלוטרות 71–76 סנטימטרים ומשקלן 5.7–6.5 קילוגרם אצל הזכרים.
אורכן של הנקבות 57–61 סנטימטרים ומשקלן 3.0–4.7 קילוגרם.
זנבן ארוך ושרירי באורך של 39–44 ס"מ וכמו שאר הלוטרות יש להן קרומי שחייה בין ידיהן ורגליהן.
פרוות הלוטרה בדרך כלל בצבע אדמדם עד חום-שוקולד ומנוקדת בכתמים בצבע קרם או לבן על הגרון והחזה, מה שנתן להן את שמם.
ראשן ושיניהן מותאמים לתפיסת דגים וכרית האף חסרת שיער.
הלוטרות נפוצות לאורך אגמים ונהרות באפריקה שמדרום לסהרה.
הן נפוצות בעיקר באגם ויקטוריה ובזמביה.
הן נמצאות רק במים מתוקים ולא ליד הים.
טרפן הוא בעיקר דגים קטנים ובינוניים וגם צפרדעים, סרטנים ורכיכות.
הן עצמן מסתכנות מטורפים כמו תנינים או עיטמים כשהן עסוקות בדיג.
מצבה של הלוטרה היא ללא חשש, אך היא ניצודה בכמה מדינות באפריקה לשם בשרה.
לוטננט גנרל היא דרגה צבאית בכירה, מקבילה לדרגת רב-אלוף בצה"ל.
בצבאות חבר העמים הבריטי וארצות הברית לוטננט גנרל הוא קצין ("גנרל שלושה כוכבים") הנמצא בין דרגת מייג'ור גנרל (הנמוכה ממנה) לדרגת גנרל (הבכירה ממנה).
בדרך כלל בצבאות אלה זוהי דרגתו של מפקד גיס (קורפוס) או פיקוד.
בצבא צרפת הדרגה המקבילה, Général de corps d'armée, היא מינוי בכיר במטה הכללי.
במספר מדינות (בהן ישראל) זוהי הדרגה הגבוהה ביותר בפועל.
לוטפיה א-נאדי , הייתה הטייסת המצרית הראשונה.
ילידת קהיר, בת למשפחה מן המעמד הבינוני.
למדה בקולג' האמריקאי לנערות והתקבלה, ללא ידיעת אביה, לקורס הטיס הראשון שפתחה חברת התעופה המצרית מִצר אייר.
בתמיכתו של מנכ"ל החברה, וכדי לכסות את דמי הלימוד, הועסקה בבית-הספר לטיסה כמזכירה וכטלפונאית.
ב-27 בספטמבר 1933, והיא בת 26, אחרי הכשרה שנמשכה 67 ימים, קיבלה את רישיון הטיס, ובכך הייתה לטייסת הראשונה בעולם הערבי.
לוטפיה א-נאדי השתתפה במרוץ הטיס הבינלאומי בקו קהיר–אלכסנדריה, שנערך ב-19 בדצמבר 1933, בהטסת מטוס דו-כנפי חד-מנועי (דה הבילנד ג'יפּסי מוֹת').
אף שהגיעה אל היעד ראשונה מבין עשרות המתחרים, לא הוענק לה הפרס הראשון משום שהחמיצה את המעבר מעל פני אחת מנקודות השיפוט של נתיב הטיסה.
עם זאת שלח לה המלך פואד את ברכותיו והעניק לה פרס ניחומים בסך 200 לירות מצריות (סכום לא מבוטל באותם זמנים).
חלוצת הפמיניסטיות המצריות, הודא שעראווי, שבירכה אותה על הישגה במילים "הסבת כבוד למולדתך, זקפתְּ את ראשינו, והכתרתְּ את תקומתנו בעטרת גאון", אף יזמה רכישת מטוס פרטי ללוטפיה א-נאדי.
עשר נשים מצריות הלכו בעקבותיה ולמדו טיס באותו עשור, ובהן לִנדא מסעוד, מדריכת הטיס המצרית הראשונה, אולם מאז מלחמת העולם השנייה לא הוכשרו עוד נשים מצריות לטיס.
על פי ידיעות שפורסמו בארץ ישראל ביום 15 בינואר 1936 – בדואר היום ובדבר – הייתה לוטפיה א-נאדי אמורה להגיע לתל אביב במטס מיוחד מטעם קלוב התעופה המצרי.
במטס זה היו אמורים להשתתף גם שני ארצישראלים שלמדו באותם חודשים בבית-הספר לטיסה אלמאזה בקהיר – שולמית גורנגוט ואבישלום דרורי.
הביקור נדחה בשל תנאי מזג אוויר ובסופו של דבר לא התקיים.
לוטפיה המשיכה להשתתף בתחרויות תעופה, ובהן המירוץ בקו שבין קהיר לנאת המדבר חארגה ב-1937 בהשתתפות טייסים מארצות שונות, שבו הגיעה שלישית (במקצה הנשים).
לוטפיה כיהנה תקופה מסוימת כמזכירה הכללית של מועדון התעופה המצרי.
בעקבות תאונת טיס בראשית שנות החמישים נסעה להתרפא בשווייץ, התאזרחה שם והתגוררה מחוץ למצרים שנים רבות.
מאז פציעתה לא שבה לטוס.
לוטפיה א-נאדי מעולם לא נישאה ולא הקימה משפחה.
בשנת 2002 נפטרה בקהיר בגיל 95.
בשנת 1996 נעשה במצרים סרט תיעודי על אודותיה בשם "המְרָאָה מן החולות" (الإقلاع من الرمل).
יום הולדתה ה-107 נחגג בעולם בשרבוט גוגל, ושבועון אלאהראם במהדורתו האנגלית הקדיש לה מאמר מקיף.
דברים לא מעטים לזכרה ראו אור בכתובים שבערבית.
לוטרה חסרת-טופר אפריקאית (שם מדעי: Aonyx capensis) היא מין של לוטרה גדולה החיה באפריקה שמדרום לסהרה.
היא הלוטרה השנייה בגודלה במים מתוקים (לאחר לוטרת ענק) ונפוצה בנהרות וביצות באפריקה, מיערות ועד לסוואנה, אך לא באזור קונגו.
לוטרה זו בעלת רגליים חזקות אך חסרות טפרים, תופעה שהעניקה לסוג את שמו.
יש לה פרווה ארוכה חומה-אפורה.
הבטן, הגרון והחלק התחתון של הפנים בהירים יותר.
הגולגולת מוארכת ומלאה שיניים חדות שנועדו לתפוס וללעוס את הטרף.
יש לה זנב ארוך ועבה, המסייע לרדיפה מהירה במים וגם קרומי שחייה בין האצבעות.
למין זה נמצאו 6 תת-מינים:
congica'' נחשב לעיתים למין עצמאי.
הלוטרות חיות בבדידות יחסית, אך לעיתים נעות בזוגות עם צעיריהן.
הן מאוד טריטוריאליות ויתקפו כל לוטרה שתיכנס לתחומן.
הן נמצאות רוב הזמן במים, ובלילות נחות במאורות תת-קרקעיות.
עוד בתפריט: סרטנים, מכרסמים, עופות ודו-חיים קטנים.
רוב הטרף ניצוד בתוך המים.
הטורפים המאיימים עליהן הם פיתונים, תנינים, אריות, צבועים ועיטמים.
לוטרה חסרת-טופר אסייתית או לוטרה גמדית' (שם מדעי: Amblonyx cinerea'') היא מין הלוטרה הקטנה ביותר בעולם.
היא חיה בביצות וביצות מנגרובים ברחבי דרום, מזרח ודרום-מזרח אסיה במדינות: בנגלדש, בורמה, הודו, דרום מזרח סין, לאוס, סינגפור, הפיליפינים, תאילנד, וייטנאם, מלזיה ואינדונזיה.
כמו שנרמז משמה היא חסרת טפרים ויכולה במקום זה למשש ולאחוז בטרפה.
זו הלוטרה הקטנה ביותר ומגיעה לאורך 70–100 סנטימטרים ולמשקל 1-5.4 קילוגרם.
פרוותה חומה אפורה ולבנה מלמטה עד לתחתית הפנים, והיא דומה ללוטרה חסרת-הטופר האפריקאית הגדולה ממנה בהרבה.
זוהי לוטרה גמישה בעלת מבנה גוף מוארך ורגליים קצרות והיא חיה ומתחבאת בין סלעים ושיחים נמוכים.
המזון העיקרי של הלוטרה הוא חסרי חוליות מימיים קטנים כמו סרטנים, תולעים ורכיכות אך היא ניזונה גם מבעלי חוליות, בעיקר מצפרדעים, שפמנונים, עכברים ונחשים.
את טרפה היא חושפת מתחת לבוץ בעזרת רגליה הקדמיות ותופסת אותו במהירות.
היא מסוגלת גם לפצח צדפות בצורה דומה לצורה של לוטרת הים.
לוטרה זו נמצאת בסכנת הכחדה עקב ציד, הצטמצמות ביצות המנגרובים וכן בגלל זיהום סביבתי.
לוטרה נאוטרופית (שם מדעי: Lontra longicaudis) היא מין של לוטרה החיה בטבע בביצות ונהרות באמריקה הדרומית והמרכזית וגם בטרינידד והיא קרובת משפחתה של הלוטרה הצפון האמריקאית.
לוטרה נאוטרופית חיה במגוון בתי גידול - מנהרות זורמים, לביצות, יערות נשירים וטרופיים ואף לאזורי מליחה ובאופן כללי מקיפות את האזור הנאוטרופי - מקור שמה.
כרוב הלוטרות הם בעלת פרווה קצרה, אפרפרה-חומה וכן רגליים ארוכות בעלות קרומי שחייה וזנב גדול וארוך העוזר לה לנוע במים.
יש להם אוזניים קטנות ולסת קצרה עם שיניים חדות.
הזכרים גדולים מהנקבות במעט ושני הזוויגים חיים יחד רוב הזמן.
הם טורפים מיומנים הצדים טרף מיימי ובעיקר דגים (המהווים 67% מהתזונה) וסרטנים (28% מהתזונה) ולעיתים הם תופסים את השלל שציידים דגו.