tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תפקידה היה לספק הנחיות ברורות וקווי מדיניות למפלגה ולעיתונות שלה בכל בעיה קולוניאלית, פוליטית וכלכלית.
בנוסף, גיבש המשרד גם תוכניות לכיבוש מחדש של המושבות הגרמניות לשעבר.
זה היה צריך להתאים למדיניות הקולוניאלית של המשטר המרכזי.
בקשתו של אפ להקצות למשרדו תפקיד כגוף הממלכתי המרכזי לגיבוש מדיניות קולוניאלית נדחתה על ידי אדולף היטלר ב-1938. המשימות שהוטלו עליה הורחבו בכל זאת.
היטלר הורה לפון אפ שהמשרד צריך להתכונן לתקופה חדשה של כיבוש קולוניאלי שלאחריה ההשתלטות על המושבות עצמה תהיה תחת תחום השיפוט של משרד החוץ ולא של המחלקה.
בקיץ של שנת 1939, שבועות ספורים לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכה ביוזמתו של פון אפ תערוכה קולוניאלית בעיר דרזדן שנקראה "התצוגה הקולוניאלית הגרמנית".
בתערוכה נטלו חלק המוזיאון לאתנולוגיה, המכון הלאומי ליחסי חוץ ומושבות ומוסדות אקדמיים.
בפתיחת התערוכה סקר פון אפ משמר כבוד של אנשי אס אס וראש העיר דרזדן נשא נאום בו קרא בגלוי להחזרתן לגרמניה של מושבותיה לשעבר מכוח הזכות ההיסטורית.
ב-1940 ההוצאות המדווחות שלו היו יותר מ-870,000 ︁רייכסמארקים, עלייה של כ-555% לעומת שנים קודמות.
בתחילת 1943, עם התגברות ההפסדים והתבוסות הצבאיות של גרמניה הנאצית במלחמת העולם השנייה, הורה הפיהרר וקנצלר גרמניה, אדולף היטלר לסגור את כל משרדי המפלגה שאינם קשורים ישירות לתחזוקת המלחמה, ב-17 בפברואר 1943 המחלקה פורקה.
משרד המשפטים הוא משרד מטה מרכזי של ממשלת בריטניה הפועל לעשיית צדק ולשירות הציבור בתחום המשפט בהתאם למדיניות ממשלת בריטניה, תוך הגנה על שלטון החוק, על זכויות האדם.
המשרד אמון על שורה ארוכה של חלקים במערכת המשפט, נושאים ותחומי פעילות משפטיים ומקצועיים שונים.
בראש המשרד עומד מזכיר המדינה לענייני משפטים.
למשרד המשפטים מספר תחומי אחריות:
הפעלת בתי המשפט – מבתי המשפט האזרחיים, בתי הדין והדיונים בדיני משפחה, ועד שירותי משפט פלילי.
הפעלת בתי הסוהר – הפעלת מוסד הענישה, מתקני הכליאה והמאסר בממלכה.
הפעלת שירותי המבחן – עידוד עבריינים להפוך את חייהם לאזרחים שומרי חוק.
+שם היחידהתפקידשירות הייעוץ ותמיכה בבתי המשפט לילדים ומשפחהדואג לאינטרסים של ילדים המעורבים בהליכים משפחתיים.
משרד הספורט (בפורטוגזית: Ministério do Esporte) הוא משרד ממשלתי פדרלי בברזיל האחראי על הספורט במדינה.
הרשות הממשלתית הראשונה בברזיל שעסקה בספורט הוקמה ב-13 בינואר 1937, עם הקמת האגף לחינוך גופני במשרד החינוך והתרבות.
ב-1970 הוקמה המחלקה לחינוך גופני ולספורט במשרד החינוך, וב-1978 שונה שמה למזכירות החינוך הגופני והספורט.
ב-1990 ביטל נשיא ברזיל פרננדו קולור דה מלו את המזכירות ובמקומה הקים את מזכירות הספורט של נשיאות הרפובליקה, שהייתה כפופה ללשכתו.
באוקטובר 1992 הוחזר תחום הספורט לאחריותו של משרד החינוך.
משרד הספורט הוקם ב-1995 על ידי פרננדו אנריקה קרדוזו בתור "המשרד המיוחד לספורט" (בפורטוגזית: Ministério Extraordinário do Esporte), ולשר הספורט הראשון מונה כדורגלן העבר פלה.
בשנת 1998 הוא התמזג עם משדר התיירות ל"משרד הספורט והתיירות", אך בשנת 2003 חזר להיות משרד עצמאי.
עם צמצום הקבינט בממשלתו של ז'איר בולסונארו ב-2019 אוחד משרד הספורט, לצד משרד התרבות והמשרד לפיתוח חברתי וכלכלי, למשרד האזרחות, אך ב-2023 החזיר לואיז אינסיו דה סילבה את משרד הספורט ומינה לתפקיד השרה את שחקנית הכדורעף לשעבר אנה מוסר.
משרד הפנים הוא משרד ממשלתי האחראי על השלטון המקומי, מדיניות האוכלוסין וההגירה במדינת ישראל.
כמו כן אחראי המשרד על בקרת ההון האנושי והתקציבים של הרשויות המקומיות, על פיתוח ההון האנושי, רישוי עסקים, חופי הרחצה, החלת שעון הקיץ ועוד.
בשנת 2008 הוקמה במשרד בהתאם להחלטת הממשלה רשות האוכלוסין וההגירה אשר באחריותה נמצא כל נושא המעמד האישי בישראל הכולל: תעודות זהות, דרכונים, אשרות כניסה ושהייה בארץ (ויזה) וביקורת הגבולות.
תכנון מדיניות לאומית בנושאי השלטון המקומי
תקצוב ופיקוח על פעילות הרשויות המקומיות והגופים הנלווים אליהן
פיתוח ההון האנושי ברשויות המקומיות
לווי והכוונת הפעילות של הרשויות המקומיות
פיקוח ובקרה על פעילות הרשויות המקומיות
קביעת גבולות מוניציפליים וחלוקת הכנסות בין רשויות
קביעת מדיניות ופיתוח שירותי החירום ברשויות המקומיות
אחראי על ייזום וקידום חקיקה ברישוי עסקים, ליווי הרשויות המקומיות בתחום ורישוי העסקים באזורים ללא שיפוט
תקצוב ופיקוח על פעילותן של העדות הלא יהודיות בישראל
4. רשות המאגר הביומטרי הלאומי:
ניהול, אבטחה והגנה על הפרטיות של מאגר הנתונים הביומטריים
תמיכה במערך הנפקת תעודות הזהות והדרכונים החכמים של רשות האוכלוסין
הודעה על מועד תחילת שעון וסיומו
סגירת חופים בשל זיהום או העדר מצילים
יישום מדיניות הממשלה בתחום האוכלוסין ובנתינים זרים
יישום סמכויות שר הפנים בתחום האוכלוסין ובנתינים זרים
תפקיד שר הפנים היה תמיד אחד התפקידים הנחשקים בממשלות ישראל, בשל סמכויותיו הרבות, כגון קביעת מדיניות הגירה והשפעה על תקציבי השלטון המקומי.
לשר הפנים מגוון סמכויות מתוקף חוקים שונים שנחקקו עם השנים ביניהם ניתן למנות:
הענקת אזרחות לאדם מכוח "הענקה" במקרים מיוחדים.
הענקת אזרחות לאנשים המבקשים לחיות בישראל, שלא מכוח חוק השבות.
סמכות לאפשר התאזרחות לאדם שנישא לישראלית ולהפך.
רשאי באישור בית המשפט לשלול אזרחות ממי שהורשע בעבירות ביטחוניות, ומפר אמונים כלפי מדינת ישראל.
לבטל אשרת כניסה בטרם הגעת הנתין הזר לישראל, ואף בעת שהנתין הזר נמצא בישראל תוך מתן נימוק ראוי להחלטתו.
להעניק אשרת שהייה לאנשים שנכנסים ארצה.
להאריך אשרות שהייה בהתאם לצורך.
להעניק אשרות שהייה לעובדים זרים.
להטיל ערובה על אדם שיש חשד שמא אם ייכנס לישראל, לא ייצא ממנה.
לגרש אנשים שנכנסו לישראל שלא כחוק, או אנשים שנשארו בישראל מעבר לתקופה שבה ניתנה להם אשרת שהייה.
לבטל אשרות שהייה, בהתאם לסעיף 11 לחוק הכניסה לישראל.
סעיף 14(א) לחוק מסמיך את שר הפנים באופן להתקין תקנות מכוחו.
למנוע עליה של יהודי אשר עלייתו יכולה לסכן את בריאות הציבור, את ביטחון המדינה, או כאשר "העולה" הוא בעל עבר פלילי שעלול גם הוא לסכן את שלום הציבור.
סעיף 5 לחוק השבות קובע כי הסמכות בהתאם לחוק, מוקנית לשר הפנים, והוא גם רשאי להתקין תקנות מכוחו של חוק השבות.
להתיר לעירייה לפעול מחוץ לתחומה לשם סיוע לרשות מקומית לפי תנאים שקבע, וזאת בהתקיים מצב חירום.
להכריז שאזור פלוני הכלול בתחום העירייה יהיה רובע עירוני.
לשנות תיאורו של תחום עירייה.
להרחיב בהכרזה את תחומה של עירייה פלונית על-ידי הכללת שטח שנקבע בצו.
לקבוע את מספר החברים של מועצה העומדת לבחירה בהתאם למספר התושבים שהיו רשומים ביום הקובע בספר התושבים המתנהל לפי פקודת מרשם התושבים.
סעיף 206 קובע שלא אישרה המועצה את תקציב העירייה בתוך שלושה חודשים מיום קבלת חוק התקציב השנתי בכנסת, ואם לא חלפו שישה חודשים מיום עריכת הבחירות לראש העירייה – בתוך שישה חודשים מיום קבלת חוק התקציב השנתי בכנסת, תסתיים כהונת המועצה או כהונת המועצה וראש העירייה, כפי שיורה שר הפנים.
למנות ועדה קרואה למילוי תפקידי המועצה וראש העירייה או תפקידי המועצה כאשר מופסקת כהונתם בהתאם סעיף 206.
להאריך את התקופה לאישור התקציב על ידי המועצה לתקופה נוספת.
לאשר תקציב עיריות - לא אישר השר את תקציב העירייה, יורה לראש העירייה להגיש לו הצעת תקציב מתוקנת בתוך תקופה שיקבע.
לשנות או לדחות פריט בתקציב העיריות, או להוסיף פריט אם הוספתו היא, לדעתו, חיונית לטובת הציבור.
(1902-1970)החזית הדתית המאוחדתהפועל המזרחי10 במרץ 194924 בדצמבר 1952הראשונה
העבודה3 ביוני 197430 באוקטובר 1974השבע עשרה(5)יוסף בורג
העבודה13 בספטמבר 198424 בדצמבר 1984העשרים ואחת8יצחק חיים פרץ
העשרים וארבעהעשרים וחמש31 במאי 199314 בספטמבר 199311ראש הממשלה
28 בפברואר 2003העשרים ותשע19אברהם פורז
העבודה10 בינואר 200523 בנובמבר 2005ראש הממשלה אריאל שרון (ממלא מקום)קדימה23 בנובמבר 20054 בינואר 2006ראש הממשלה בפועל אהוד אולמרט (ממלא מקום)4 בינואר 200623 בפברואר 200621רוני בר-און
הליכוד18 במרץ 20134 בנובמבר 2014השלושים ושלושהליכוד25גלעד ארדן
רשימת המנהלים הכלליים של משרד הפנים
משרד העלייה והקליטה (בעבר: המשרד לקליטת העלייה) הוא משרד ממשלתי המופקד על ביצוע מדיניות הממשלה בתחום קליטת העלייה.
הוקם ב-1968, בעקבות גל העלייה לאחר מלחמת ששת הימים.
הרקע ההיסטורי להקמת המשרד לקליטת עלייה
עד קום המדינה הסוכנות היהודית הייתה אחראית לעליית היהודים מהתפוצות וקליטתם ביישוב.
עם קום המדינה חלק מתפקיד עליית העולים הועבר לממשלת ישראל והוקם המשרד לעלייה אשר פעל בין השנים 1948–1951. המשרד עסק בכל הקשור להבאת עולים ארצה, אך לא בקליטתם שנותרה בידי משרדים אחרים, ובידי מחלקת הקליטה של הסוכנות היהודית.
בראש משרד העלייה עמד חיים משה שפירא.
באוגוסט 1948 המשרד פרסם הסדרי יציאה מהארץ.
המפנה בעקבות מלחמת ששת הימים והקמת המשרד לקליטת עלייה
המשרד הוקם בעקבות דו"ח "ועדת חורב" אשר קבע כי יש צורך להקים משרד ממשלתי לקליטת עלייה, וזאת בעקבות העלייה המסיבית לארץ ישראל אחרי מלחמת ששת הימים, 1967.
ב-1968 הגיעו למעלה מ-30 אלף עולים מארצות המערב, ובין השנים 1969–1970, הגיעו יותר מ-40 אלף עולים מארצות אלו מדי שנה.
בין השנים 1968–1973, הצליחו כמאה אלף עולים מרוסיה לעלות לארץ ישראל.
ב-1967 הקימו ממשלת ישראל והסוכנות היהודית את "הרשות המשותפת לעלייה וקליטה".
במסגרת הרשות נבנו מרכזי קליטה ומעונות דיור חדשים ברחבי הארץ, ומספר האולפנים גדל.
נושאי התעסוקה, הדיור, הבריאות וכו' טופלו על ידי משרדי הממשלה השונים.
ב-1968 הוקם המשרד לקליטת עלייה בנימוק שהגידול בכמות העולים גרם לצורך דחוף בגוף אחיד שירכז את כל הקשור בקליטתם של העולים בארץ ישראל.
אולם היו שטענו שהסיבות להקמת המשרד היו אי שביעות רצון מתפקוד מחלקת העלייה של הסוכנות והצורך לדאוג לתפקיד ליגאל אלון.
הצעתו של אריה אליאב שכל נושא העלייה והקליטה יועבר לסמכות הממשלה נדחתה, וסוכם שהסוכנות היהודית תמשיך לטפל בהעלאת היהודים מהגולה, והמשרד לקליטת עלייה יטפל בכל הקשור לקליטת העולים בארץ ישראל.
בפועל הסמכויות בין משרד הקליטה והסוכנות חולקו באופן הגורם לכפילות רבה.
המשרד הוגדר בתחילה כמשרד על, שהשר המכהן בו (אז - יגאל אלון) הוא גם סגן ראש הממשלה ולצדו סגן שר.
הגדרה זו בוטלה בסוף 1969 כשיגאל אלון עבר למשרד אחר.
המשרד לקליטת העלייה אחראי לסיוע הניתן על ידי מדינת ישראל, לעולים ולתושבים חוזרים, המגיעים ארצה.
הוא אחראי על סיוע ומעקב אחרי העולים, משלב ההתארגנות הראשונית ועד השתלבותם בכל תחומי החיים בחברה הישראלית, תוך כדי שאיפה לשיתוף פעולה מקסימלי.
המשרד לקליטת עליה מסייע בתחומי הדיור, התעסוקה, והחברה ומשתדל להקל על העולה במגעים עם מוסדות וגופים שונים במדינה.
המטרה היא לזהות את הפוטנציאל של העולה, לעזור לו להביא את הפוטנציאל לכדי מימוש, ועל ידי כך לתרום גם לעולה וגם לחברה.
המשרד לקליטת עלייה שואף לתת לעולים את הכלים הדרושים להתמודדות עם אתגרי הקליטה, שבעזרתם יוכלו להשתלב בצורה הטובה ביותר ולהגיע לעצמאות המרבית במדינה החדשה עבורם.
הוא דואג לעולה בשלוש השנים הראשונות שלו.
לכל קבוצת עולים יש את האופי המיוחד לה, אחד הדברים הבסיסיים בקליטה הוא להתאים את הסיוע הבסיסי לאופי המסוים של אותה קבוצת עולים.
יש צורך לעשות שני דברים במקביל: גם לחפש דרכים לחזק את השייכות לחברה הישראלית של נוער ומבוגרים, ויש לעשות זאת תוך כדי שמירה על הזהות הייחודית של העולים ועולמם התרבותי.
במהלך המאה ה-20 קלטה ישראל עולים חדשים בממדים גדולים, ותקציבי המשרד שימשו לקליטת עלייה מקצועית, לימוד שפה והשתלבות בשוק העבודה.
במאה ה-21 הוסטו תקציבי המשרד לחיזוק יהדות ומסורת בקרב העולים החדשים.
בינואר 2026 פורסם שעמותות המבקשות תקצוב מהמשרד נדרשות לעמוד במבחן תמיכה מקצועי, וכ-85% מהעמותות שזכו לתקצוב הן עמותות דתיות וחרדיות העוסקות בחזרה בתשובה וחיזוק הזהות הדתית בקרב העולים.
רוב העמותות האזרחיות המסייעות לעולים, כגון לובי המיליון, לא עמדו במבחן ולא קיבלו תמיכה.
+שרי העלייה והקליטה בממשלות ישראלמס'דיוקןשם
(תקופת חיים)סיעהתקופת כהונהממשלהמשרד העלייה1משה שפירא
(1902-1970)הפועל המזרחי14 במאי 19488 באוקטובר 1951הזמניתהחזית הדתית המאוחדתהפועל המזרחיהראשונההשנייההמשרד פורק ב-1951 והוקם מחדש ב-1969 כמשרד לקליטת עלייה2סגן רה"מ/רה"מ בפועל
מפ"ם10 במרץ 197420 ביוני 1977השש עשרההשבע עשרה6דוד לוי
חרות20 ביוני 19775 באוגוסט 1981השמונה עשרה7אהרון אבוחצירא
העבודה13 בספטמבר 198422 בדצמבר 1988העשרים ואחתהעשרים ושתיים10יצחק חיים פרץ
(1938-)ש"ס22 בדצמבר 198813 ביולי 1992העשרים ושלושסיעת יחידהעשרים וארבעיהדות התורה11יאיר צבן
מפ"ם13 ביולי 199218 ביוני 1996העשרים וחמשהעשרים ושש12יולי אדלשטיין
(1942-)ישראל אחתהעבודה6 ביולי 19995 באוגוסט 1999העשרים ושמונה14יולי תמיר
(1949-)ישראל ביתנו31 במרץ 200910 במאי 2015השלושים ושתייםמשרד העלייה והקליטה(20)סופה לנדבר
(1949-)הליכוד - ישראל ביתנוישראל ביתנו18 במרץ 201310 במאי 2015השלושים ושלושישראל ביתנומילוי מקום על-ידי ראש הממשלה בנימין נתניהוהליכוד10 במאי 201514 במאי 201521זאב אלקין
(1949-)ישראל ביתנו30 במאי 201618 בנובמבר 2018מילוי מקום על-ידי יריב לויןהליכוד1 בינואר 20199 בינואר 201922יואב גלנט
(1981-)כחול לבןחוסן לישראל17 במאי 202029 בדצמבר 2022השלושים וחמשהשלושים ושש24אופיר סופר
(1974-)הציונות הדתית29 בדצמבר 2022מכהןהשלושים ושבע
תמונהשם(תקופת חיים)סיעהסגן לשרתחילת הכהונהסוף הכהונהממשלהאריה אליאב
(1921–2010)העבודהיגאל אלון12 ביולי 196815 בדצמבר 1969ממשלת ישראל השלוש עשרההמערךהעבודהממשלת ישראל הארבע עשרהשלמה רוזן
(1905–1985)המערךמפ"םנתן פלד20 בנובמבר 197210 במרץ 1974ממשלת ישראל החמש עשרהאהרן אוזן
(1924–2007)תמ"יאהרן אבוחצירא5 באוגוסט 19813 במאי 1982ממשלת ישראל התשע עשרהמרינה סולודקין
(1952–2013)ישראל בעליהאהוד ברק5 באוגוסט 199911 ביולי 2000ממשלת ישראל העשרים ושמונהיולי תמיריולי אדלשטיין
(1958–)אריאל שרון7 במרץ 200128 בפברואר 2003ממשלת ישראל העשרים ותשעמרינה סולודקין
(1952–2013)הליכודציפי לבני30 במרץ 20054 במאי 2006ממשלת ישראל השלושיםקדימה
משרד הפיתוח הוא משרד ממשלתי שפעל משנת 1953 עד שנת 1974 והיה אחראי על משאבי הטבע במדינת ישראל.
משרד הפיתוח היה אחראי על החברה הממשלתית מחצבי ישראל ועל המכון הגיאולוגי לישראל, וכן על פיתוח וקידום אזורי.
משרד הפיתוח יזם את הקמת הקרן לשיקום מחצבות.
שר הפיתוח היה הממונה על חוק הנפט ועל מפעלי ים המלח.
ממשלת ישראל הרביעית שהוקמה ב-24 בדצמבר 1952 הקימה את משרד הפיתוח ב-15 ביוני 1953. המשרד הוקם כדי שדב יוסף ממפלגת פועלי ארץ ישראל יוכל לכהן בממשלה.
ממשלת ישראל השש עשרה ביטלה את משרד הפיתוח והעבירה את סמכויותיו למשרד המסחר והתעשייה בתחום החשמל, הנפט ואוצרות הטבע, למשרד האוצר בתחום הדלק.
יורשו של משרד הפיתוח הוא משרד האנרגיה.
משרד הפנים של רוסיה (רוסית: Министерство внутренних дел, מבוטא: מיניסטֵרסטבו ונוּטרֶניח דֶל; שמו המקוצר של המשרד: МВД, נהגה: אֶם.וֵה.דֵה) הוא המשרד הפדרלי הממשלתי ברוסיה (וקודם לכן, גם בתקופת האימפריה הרוסית וברית המועצות) האחראי על ענייני פנים וביטחון הפנים.
המשרד קיים ברציפות החל מ-2 במרץ 1802 כמשרד ממשלתי לביטחון פנים, למרות שינויי שם רבים ומגוונים.
מוטו המשרד הוא "משרת את רוסיה, משרת את החוק" , הלקוח מתוך שבועת השוטר הרוסי.
משרד הפנים של האימפריה הרוסית
המשטרה הרוסית במאה ה-19 הייתה מורכבת מבעלי רמה נמוכה, לעיתים קרובות לא יודעי קרוא וכתוב, אשר שימשו מנגנון יעיל לדיכוי בשל חוסר הכרותם עם החוק כהלכתו וצייתנותם לפקודות כפי שניתנו להם.
בסוף תקופת שלטונו של הצאר אלכסנדר השני, הוקם גוף של "שוטרי כפר", שבסמכותם היה לעצור כל חשוד באופן מיידי, וכונו "אימת הכפר".
בערים, היה בכל בניין דירות שוער (דְבוֹרְניק) אשר היה למעשה בלש חשאי שתפקידו לדווח על כל פעילות חשודה או חתרנית בבניין.
ב-1810, בשל חילוקי דעות על סמכויות הארגון הוא פורק והוחלף במשרד המשטרה הרוסי שהתקיים עד 1819, עת הוקם אם.וה.דה מחדש והמשיך להתקיים במשך כמאה שנים, עד לשנת 1917 כשפורק והוחלף על ידי הקומיסריון העממי לענייני פנים.
משרד הפנים של ברית המועצות
אחרי מהפכת אוקטובר פורקה המשטרה הצארית לטובת המנגנונים המהפכניים והוקם משרד הפנים בראשות אלכסיי ריקוב.
הצ'קה הוקמה ב-20 בדצמבר 1917 על ידי פליקס דזרז'ינסקי ופעלה בראשותו כשירות הביטחון הסובייטי; במרץ 1919 הוא מונה, במקביל לתפקידו כראש הצ'קה - גם כשר הפנים.
ב-1922, הצ'קה הפכה לג.פ.או והוכפפה ל"קומיסריון העממי לענייני פנים" (נ.ק.ו.ד.), ביחד עם המיליציה.
ב-1934 בוצעה רפורמה ארגונית של המשרד והוקמה המנהלת הראשית לענייני מחנות עבודה (גולאג).
ב-1946 הוקם ה-אם.וה.דה (МВД) מחדש, הפעם כמשרד הפנים הסובייטי, בהמשך להפיכת "הקומיסריונים העממיים" למשרדי ממשלה; כך הפך גם שירות ביטחון הפנים (ה-אן.קה.וה.דה) לאם.וה.דה.
ב-1960 פורק ה-אם.וה.דה ונוסד משרד הפנים וביטחון הציבור; ב-1968 ה-אם.וה.דה הוקם מחדש.
ב-1990 משרד הפנים הסובייטי פורק והפך למשרד הפנים של רוסיה.
ב-1990 נערך ארגון מחדש בזרועות הממשל, ולזמן קצר האם.וה.דה הפך לאם.בה.וה.דה (משרד הביטחון והפנים); ואולם, האם.וה.דה המשיך להתקיים כזרוע שיטור לאומית.
ב-1995 הופרדו שירותי הכבאות והועברו אל המשרד למצבי חירום של רוסיה.
במשך אותן שנים ניכרה ירידה בפופולריות של הארגון וביכולתו לאכוף את החוק.
משטרת רוסיה, צברה לעצמה מוניטין בקרב אזרחי המדינה כארגון אכיפת חוק מושחת, מה גם שהמשטרה הרוסית פעלה על פי חוק מאפריל 1991 - חוק שלא הסדיר את פעילותה המודרנית, מאחר שהסתמך בעצם על החוק הסובייטי הישן.
באוגוסט 2010 העלה הנשיא דמיטרי מדבדב רעיון לחוקק חוק חדש בנוגע למשטרה הרוסית, חוק שיגדיר מחדש את מטרות המשטרה.
היסטורית, המשטרה הסובייטית הוקמה בנובמבר 1918 בשם "מיליציה", והייתה יורשת המשטרה של משרד הפנים הקיסרי.
מדבדב ביקש לשנות את שם המשטרה ולהחזיר לה את שמה הקיסרי, זאת כחלק ממאבקו בשחיתות; כך יצאה לדרך התוכנית לרפורמה מקיפה בזרועות השיטור, כשבמרכזה התמקצעות של כוחות המשטרה הרוסיים.
רק ב-2011 הרפורמה יצאה לדרך הלכה למעשה, תוך ביצוע רה-ארגון במשטרה הרוסית.
במסגרת החוק החדש שנכנס לתוקף במרץ 2011, נאסר על כל מפקדי המשטרה הרוסית לכהן בתפקיד אחד יותר מ-5 שנים.
האם.וה.דה שולט על מספר כוחות לביטחון הפנים, ואחראי בין השאר גם על המאבק בסחר לא חוקי בסמים, המלחמה בפשע מאורגן, המלחמה בשחיתות, המלחמה בטרור ופיקוח על ההגירה.
ב-2016 הועברו תפקידי הפיקוח ורישוי כלי הירייה לידי המשמר הלאומי של רוסיה שנטל לידיו את גם את האחריות על כל היחידות המשטרתיות המיוחדות ללוחמה בטרור.
משטרת הפדרציה הרוסית או פשוט משטרת רוסיה הוא המשטרה הלאומית של רוסיה שמאז 1918 ידועה בשם "מיליציה" (Милиция).
ב-1 במרץ 2011 משטרת רוסיה הפכה למשטרה, כשמה הצארי.
המינהל הראשי לענייני הגירה (לשעבר שירות ההגירה הפדרלי של רוסיה; Федеральная миграционная служба) הוא זרוע האכיפה של המשטרה בנושאי הגירה.
המינהל הראשי לביטחון כלכלי ומלחמה בשחיתות (Главное управление экономической безопасности и противодействия коррупции), לשעבר המחלקה לביטחון כלכלי (Департамент экономической безопасности МВД России) היא הארגון העיקרי ברוסיה שאחראי למאבק בהונאות כלכליות שונות, החל בזיופי כספים וכלה בפשעי הלבנות הון.
המחלקה הוקמה ב-16 במרץ 1937 בשם "המחלקה למאבק בגנבת רכוש סוציאליסטי" (ОБХСС, Отдел по борьбе с хищениями социалистической собственности) ומאז 1991 ידועה כמחלקה ראשית למאבק בפשעי כלכלה.
ב-2003 המחלקה חוזקה ב-16,000 עובדי משטרת המס הרוסית שפורקה כשבמסגרת המחלקה פועל המינהל לפשעי מס (управление по налоговым преступлениям, УНП).
המחלקה הוקמה ב-15 בנובמבר 1988 בתור המינהל הראשי השישי של משרד הפנים הסובייטי.
מאז 2004 עוסקת גם בלוחמה בטרור.
המינהל הראשי לביטחון פנים, לשעבר המחלקה לביטחון פנים (Департамент собственной безопасности МВД России) היא המחלקה לחקירות פנים העוסקת בחקירת שוטרים ברוסיה ומהווה המקבילה הרוסית למח"ש הישראלית ופועלת בשיתוף פעולה עם פס"ב ומשרד התובע הכללי הרוסי.
הוקמה בדצמבר 1995 כמינהל ראשי לביטחון פנים.
המינהל להגנת עדים (Управление по обеспечению безопасности лиц, подлежащих государственной защите (УОГЗ) МВД России) הוקם לראשונה ב-1 בינואר 2005. אחראי על התוכנית הרוסית להגנת עדים והוא המקבילה הרוסית לרשות להגנת עדים הישראלית.
פיקוח כלי הרכב הממלכתי (Главное управление по обеспечению безопасности дорожного движения МВД России, ГУ ОБДД; בעבר פיקוח הרכב הממלכתי; Государственная Автомобильная Инспекция) היא משטרת התנועה הרוסית האחראית על התנועה בדרכים, ביצוע בדיקות שנתיות של כלי רכב והנפקת רישיונות נהיגה.
הוקמה לראשונה ב-1907 בסנקט פטרבורג.
במרץ 1918 הוקמה המיליציה הסובייטית ומשטרת התנועה הייתה למחלקה בה.
ב-3 ביולי 1936 משטרת התנועה קיבלה את השם "גה-אי" (פיקוח הרכב הממלכתי) ועסקה במניעת תאונות דרכים וחקירת תאונות שכאלה בכבישי המדינה.
באזורים שונים ברוסיה עדיין קוראים לה בשמה הסובייטי "גה-אי".
ישנן יוזמות ותוכניות להוביל למיזוגה עם שירות הסיור של המשטרה.
הלשכה לפעולות טכניות מיוחדות (Бюро специальных технических мероприятий) מטפלת בפשעים בתחום המחשוב והוקמה בשנת 1992. מבצעת ציתות באמצעות המערכת לפעולות חקירה מבצעיות.
המרכז למומחיות קרימינולוגית (Экспертно-криминалистический центр МВД России) הוא המרכז לרפואה משפטית המרכז את כל המעבדות לזיהוי פלילי ברוסיה.
הוקם לראשונה בתור המועצה הרפואית של משרד הפנים, ב-1803. מאז הקמתה ועד היום מנהלת את המעבדות לזיהוי פלילי.
ב-1917 הייתה למשרד הרפואה המשפטית כחלק מהבולשת וב-1991 קיבלה את שמה הנוכחי.
המינהל לאבטחת התחבורה (Департамент обеспечения правопорядка на транспорте МВД России) אחראי לאבטחת הסדר וביטחון במתקני תחבורה ימית, אווירית ומסילות הברזל.
המכון הכל-רוסי למחקר מדעי של משרד הפנים הרוסי (Всероссийский научно-исследовательский институт МВД России), מכון מחקר פדרלי העוסק בפיתוח שיטות פעולה ומחקר עבור המשטרה לצורך ייעול פעולות המשטרה.
זהו מרכז המחקר והפיתוח של המשטרה ברוסיה.
המינהל הראשי לשליטה בסמים הוקם לראשונה בשנת 1991 כגוף משטרתי למלחמה בסמים שהתקיים עד 2003 משפורק והפך לסוכנות הפדרלית למלחמה בסמים.
באפריל 2016 פורק פסק"ן ובעקבות כך תפקידיו הועברו למינהל הראשי לשליטה בסמים שהוקם מחדש.
במסגרת היחידה פועלת יחידת עילית ללוחמה בסמים.
לשכה רוסית של אינטרפול היא חלק מהמשרד ובראשה עומד אלכסנדר פרוקופצ'וק.
שר הפנים הרוסי הוא ראש המשטרה הרוסית.
שר הפנים הנוכחי מאז 2012 הוא ולדימיר קולוקולצב.
משרד פנים (לעיתים: משרד לענייני פנים; משרד לענייני "בית") הוא משרד ממשלתי האחראי בדרך כלל על שיטור, ביטחון לאומי ונושאי הגירה.
בראש המשרד עומד בדרך כלל שר הפנים.
במדינות פדרליות יש לעיתים משרדי פנים הן ברמת הפדרציה והן ברמת המדינות; קיימים משרדי פנים לעיתים קרובות גם באזורים אוטונומיים ובשטחי חסות שלהם אין עצמאות.
משרדי פנים היוו חלק מן הקבינט ה"קלאסי" שהיה קיים גם בתקופת המונרכיה האבסולוטית, לצד משרד ביטחון (או: משרד מלחמה; משרד הגנה), משרד אוצר, משרד משפטים ומשרד החוץ.
כמו ששמו מרמז, מתמקד משרד הפנים בנושאי מדיניות פנים.
קיימים משרדי ממשלה נוספים, אשר מתמקדים בהיבט אחד של מדיניות פנים, ולמעשה צמחו מתוך תחום הפעילות של משרד הפנים, כמו משרדים ממשלתיים העוסקים באיכות הסביבה ובסעד ורווחה.
קיימים יוצאי דופן, אשר אינם עוסקים במדיניות פנים בהיבטה הרחב.
מחלקת הפנים של ארצות הברית עוסקת בנושאי קרקעות פדרליות ונושאים מצומצמים אחרים, בעוד שהמחלקה לביטחון המולדת ומחלקת המשפטים עוסקות בתחום פעילותם המסורתית של משרדי פנים ברחבי העולם.
גם בשווייץ, עוסקת המחלקה הפדרלית לענייני פנים בענייני תרבות, בריאות ומחקר, בעוד שנושאי שיטור נמצאים תחת המחלקה הפדרלית לענייני משפט ומשטרה.
בישראל הופרדו בחלק מן הממשלות הסמכויות של משרד הפנים ואלו של משרד הקליטה (העוסק בקליטת הגירה); המשרד לביטחון הפנים; ומשרד המשטרה.
משרד הפנים הסרבי (בסרבית: Mинистарство Унутрашњих Послова, בראשי תיבות: MУП) הוא המשרד הממשלתי האחראי לביטחון פנים, הגנת הגבולות ומופקד למעשה על המשטרה הלאומית.
המשרד הוקם לראשונה ב-1804 אך פורק והוקם מספר פעמים עד שהוקם לבסוף בינואר 1811 והמשיך להתקיים עד הקמת ממלכת יוגוסלביה.
משרד הפנים הסרבי במתכונתו הנוכחית הוקם מחדש ב-2002.
משרד הפנים של אזרבייג'ן (באזרית: Azərbaycan Respublikasının Daxili İşlər Naziri) הוא משרד ממשלתי באזרבייג'ן האחראי לביטחון פנים ועל המשטרה הלאומית של אזרבייג'ן וסוכנויות ביטחון פנים אחרות.
בניגוד למשרדי פנים של מדינות אחרות, הוא אינו מכיל סוכנות מרשם אוכלוסין או כל סוכנות אחרת שאינה קשורה בביטחון פנים.
המשרד הוקם לראשונה בעקבות עצמאותה של אזרבייג'ן בשנת 1918. החל משנת 1920, בעקבות כיבוש אזרבייג'ן על ידי ברית המועצות, הוכפף המשרד למרותו של המשרד לענייני פנים הסובייטי.
במהלך מלחמת העולם השנייה כ-800 מעובדי המשרד קיבלו עיטורים על פעילותם במלחמה.
במלחמת נגורנו קרבאך נהרגו כ-932 מעובדי המשרד.
עם שחרורה של אזרבייג'ן משליטת ברית המועצות קיבל המשרד עצמאות מלאה.
בשנת 1992 הצטרפה אזרבייג'ן לאינטרפול.
ב-30 ביוני 2001 אושרו סמכויות ומבנה המשרד על ידי צו מטעם נשיא אזרבייג'ן.
המינהל הראשי למלחמה בסמים (Baş Narkotiklərlə Mübarizə İdarəsi), הוקם ב-16 בפברואר 1992
המחלקה למאבק בזיופי כספים ומסמכים
משרד הפנים של רפובליקת בלארוס (בבלארוסית: Міністэрства ўнутраных спраў Рэспублікі Беларусь) הוא המשרד הממשלתי בבלארוס המופקד על המשטרה וביטחון הפנים במדינה, בעיקר בנושאי פלילים, כאשר את תפקיד ביטחון המדינה מבצעת הוועדה לביטחון המדינה.
המשרד הוקם לראשונה ב-4 במרץ 1917, בתקופת הרפובליקה הבלארוסית קצרת הימים והוקמה מחדש ב-1991 לאחר שהתקיימה במסגרת האגף הבלארוסי של משרד הפנים הסובייטי.
בראש המשרד עומד שר הפנים הממונה לתפקיד על ידי נשיא בלארוס.
בהתאם לרפורמה שבוצע בשנת 2011 יחידות החקירה של משרד הפנים הועברו לוועדת החקירות של בלארוס החדשה.
אלמאז - היחידה המיוחדת ללוחמה בטרור
המינהל ללוחמה בסחר בסמים ובני אדם
המינהל הראשי ללוחמה בשחיתות ובפשע המאורגן (GUBOPiK)
המינהל לפיקוח ממלכתי על הרכבים - משטרת התנועה הבלארוסית
כוחות הפנים של משרד הפנים הבלארוסי
הפיקוד המבצעי של היחידות המיוחדות המשטרתיות
שוטרים סדיריםשוטרים זוטרים דרגות המיליציה דרגות למדים יומיומיים דרגותשוטר
(צוער) שוטר סרג'נט זוטר סרג'נט סרג'נט בכיר סטרצ'ינה פרפורצ'יק פרפורצ'יק בכיר
קציניםקצינים בכירים קציני מטהדרגות מיליציה דרגות למדים יומיומיים דרגותלויטננט זוטרלויטננטלויטננט בכירקפיטןמאיורפודפולקובניקפולקובניקגנרל-מאיורגנרל-לויטננטגנרל-פולקובניק
משרד הפנים הפדרלי לבנייה ולקהילה הוא המשרד הממשלתי בגרמניה המופקד על שירותי שיטור ואכיפת חוק בתוככי הרפובליקה הפדרלית של גרמניה.
זהו אחד מארגוני ביטחון הפנים הממשלתיים הוותיקים באירופה, אם כי תחת שמו הנוכחי הוקם רק ב־1949. שר הפנים נכון ל-2025 הוא אלכסנדר דוברינדט.
שר הפנים אחראי על המשטרה הגרמנית וענייני ביטחון הציבור בגרמניה כולה.
הוא ממונה על סוכנויות הביון השונות, הוא אחראי על זרועות השיטור ואכיפת החוק כמו גם לארגוני ההגנה האזרחית של גרמניה לטיפול באזרחים במקרי אסון לאומיים, כמו גם במאבק בהברחות כלי נשק וחומרי נפץ ואכיפת חוקי האזרוח וההגירה.
במסגרת המשרד פועל גם המרכז המשולב ללוחמה בטרור שהוקם ב־2004.
מחלקה P - מחלקה פ' (Abteilung P): מחלקת המשטרה של משרד הפנים.
מחלקה IS - מחלקת ביטחון פנים למאבק בימין הקיצוני.
המחלקה נאבקה בריגול וחבלה ובהגנה על סודות מדינה.
הארגון משתף פעולה עם BfV ועוסקת גם בהגנה אזרחית.
מחלקה B - ניהול מבצעים של המשטרה הפדרלית
מחלקה M - טיפול בהגירה ופליטים
מחלקה Z - משרד המנהלה
מחלקה G - מדיניות, התפתחויות בינלאומיות ושיתוף פעולה אירופי
מחלקה D - שירות אזרחי
מחלקה O - ארגון ומודרניזציה
מחלקה SP - אבטחת אירועי ספורט
מחלקה V - אחראית על החוק האירופי, האדמיניסטרטיבי, המדינתי והחוקה
משרד ההגירה והפליטים הפדרלי (BAMF)
האקדמיה הפדרלית לניהול ציבורי (BAköV)
הנציב הפדרלי להגנת מידע וחופש המידע (BfDI)
המשרד הפדרלי להגנת החוקה (BfV)
המכון הפדרלי לחקר האוכלוסייה (BiB)
המכון הפדרלי למדעי הספורט (BISp)
המשרד הפדרלי לקרטוגרפיה וגיאודזיה (BKG)
הסוכנות הפדרלית המרכזית לחינוך אזרחי (FACE)
המשרד הפדרלי לטכנולוגיית מידע (BSI)
המשרד הפדרלי להגנה אזרחית וסיוע באסונות (BBK)
הוועדה המדעית המייעצת במשרד הפנים (SchK)
המכללה הפדרלית לניהול ציבורי (HS Bund)
המתאם הממשלתי הפדרלי לטכנולוגיית מידע (KBSt)
הסוכנות הפדרלית לתגובה טכנית (THW)
הוועדה העצמאית לביקורת והערכת מפלגות וארגונים המוניים של גרמניה המזרחית (UKPV)
נציג האינטרסים הפדרליים בבית המשפט האדמיניסטרטיבי הפדרלי (VBI)
הסוכנות הפדרלית לרדיו דיגיטלי וארגוני בטיחות (BDBOS)
משרד הפנים של בולגריה (בבולגרית: Министерството на вътрешните работи) הוא משרד ממשלתי בבולגריה האחראי בין היתר על ביטחון הפנים, לחימה בפשע ושמירה על הסדר הציבורי במדינה.
המשרד אחראי על מספר גופים העוסקים בביטחון פנים ובכללם משטרת בולגריה, משטרת הגבולות, יחידות ללחימה בפשע המאורגן ושירותי כיבוי האש.
שר הפנים הנוכחי (2011) הוא צבטאן צבטאנוב ממפלגת השלטון, אזרחים למען פיתוח אירופי של בולגריה.
משרד הפנים הבולגרי הוקם ב-5 ביולי 1879 על ידי אלכסנדר בטנברג, נסיך בולגריה כשטודור בורמוב מונה לראש הממשלה ושר הפנים של הנסיכות.
ב-1925 הועבר מנגנון ביטחון הפנים לאחריות הד"ס (השירות החשאי לשעבר של בולגריה).
ב-10 בספטמבר 1944, לאחר ההפיכה במדינה ועליית חזית המולדת הבולגרית לשלטון הוקמה יחידת "המיליציה העממית" והיא שימשה זרוע ביצועית משטרתית של הקומוניסטים בתהליך השתלטותם על בולגריה ורדיפת מתנגדיהם.
ב-1991 לאחר נפילת השלטון הקומוניסטי בוצעה רפורמה במשרד, בוטלו צווי חירום אשר מכוחם התנהל המשרד וחוקקו חוקים ותקנות המסדירות את התנהלותו.
ב-1993 אושר חוק שהסדיר את פעילותה של המיליציה העממית ובכלל זה שינוי שמה למשטרה הלאומית.
משרד הפנים והתקשורת (ביפנית: 総務省, תעתיק: סוֹמוּ-שוֹ) הוא משרד ממשלתי בממשלת יפן.
המשרד שוכן ברובע צ'יודה שבטוקיו, והוא מפקח על המערכת המנהלית של יפן, ומסדיר את פעילות הממשלות המחוזיות, את הבחירות, את אמצעי התקשורת, את הדואר ואת הלשכה לסטטיסטיקה.
המשרד נוסד ב-6 בינואר 2001 על ידי מיזוג בין המשרד לענייני פנים, המשרד הדואר והתקשורת והסוכנות לתיאום ולניהול.
שר הפנים והתקשורת הוא חבר בדיאט של יפן.
החל מ-1 באוקטובר 2024 ממלא סיצ'ירו מורקמי תפקיד זה.
תחומי האחריות של משרד הפנים והתקשורת הם:
טיפול באסונות טבע וצמצום נזקיהם.
שירותי הדואר (על אף ההפרטה בענף).
הלשכה למשאבי אנוש ולפנסיה (人事恩給局)
הלשכה לניהול מנהלי (行政管理局) – אחראית על המערכת המנהלית, ברמה המקומית והארצית.
הלשכה להערכת המנהל (行政評価局) – אחראית על הערכת המדיניות וייעוץ למנהל המקומי.
הלשכה למנהל מקומי (自治行政局) – פועלת לביזור הממשלה ולסיוע לרשויות מקומיות.
כוללת גם את מחלקת הבחירות.
הלשכה לכלכלה מקומית (自治財政局) – אחראית למנהל הכלכלי התקין של הרשויות המקומיות והעברת משאבים אליהן.
הלשכה למיסוי מקומי (自治税務局) – אחראית למערכת המיסוי ברשויות המקומיות.
הלשכה לאסטרטגיית טכנולוגיות מידע ותקשורת (情報通信国際戦略局) – אחראית על תחום אמצעי התקשורת.
הלשכה למידע ולתקשורת (情報流通行政局) – אחראית על תחום התקשורת.
משרד הפנים הוא משרד בממשלה הבריטית המופקד על תחומי אכיפת חוקי ההגירה, חוק וסדר, משטרה וענייני ביטחון הפנים בממלכה המאוחדת, בנוסף עומד המשרד בראש זרועות השיטור ומופקד על שירותי החילוץ וההצלה, גופי הכבאות, ושירות הביטחון הבריטי.
המשרד גם אחראי על ניהול המדיניות הממשלתית בנושאי מלחמה בסמים, מלחמה בטרור ורישום אזרחי.
בעבר היה המשרד אחראי גם על שירות בתי הסוהר לפני העברתו לאחריות משרד המשפטים.
המשרד הוקם ב-27 במרץ 1782 והיה אחראי על כל ענייני הפנים בממלכה המאוחדת.
בשנת 1794 הוקם משרד המלחמה כאחראי על צבא בריטניה.
בשנת 1823 שירות בתי סוהר הפך לחלק ממשרד הפנים ובשנת 1829 גם גופי המשטרה.
ב-27 במרץ 1782 הוקם משרד הפנים (Home Office) לאחר שינוי שמה של המחלקה הדרומית וכל הצוות שעבד בה עבר לעבוד במשרד החדש.
באותו היום, המחלקה הצפונית שינתה את שמה למשרד החוץ (Foreign Office).
על מנת להתאימם לשמות החדשים, חולקו התפקידים בין שני המשרדים החדשים, כך שכל ענייני הפנים היו באחריות משרד הפנים, בעוד כל ענייני החוץ היו מענייניו של משרד החוץ.
ברם, לאורך השנים, הלכו סמכויותיו של משרד הפנים והצטמצמו משהוקמו משרדים חדשים, שיועדו לטפל בעניינים ספציפיים בתוככי המדינה, עד שמשרד הפנים הצטמצם והפך למשרד האחראי לענייני ביטחון פנים.
עד ה-11 ביולי 1794 היה המשרד מופקד גם על ניהול הצבא הבריטי (באות יום הוקם משרד המלחמה).
משנת 1823 ועד 2005 היה משרד הפנים אחראי גם על אחזקת בתי הכלא ומתקני המאסר.
ב-1829 החל לטפל בכל ענייני השיטור במדינה.
בשנת 1875 נוספו לו תפקידי הפיקוח על חומרי נפץ וב-1920 גם הפיקוח על כלי ירייה.
בשנת 1914 החל לעסוק גם במאבק בסחר לא חוקי בסמים ובשנת 1935 נוספו לו גם תפקידי הגנה אזרחית ומאז מופקד גם על טיפול במצבי חירום ושירותי הגנה אזרחית.
בשנת 1938 שירותי הכבאות הוכפפו לאחריות המשרד.
בשנת 2007 נוספו לו תפקידי המלחמה בטרור בעוד ענייני המשפט הפלילי, אחזקת בתי הכלא וענייני משפט הועברו לאחריות משרד המשפטים.
משנת 1972 משרד הפנים פועל אך ורק באנגליה ובוויילס בלבד.
קודם לכן פעל בצפון אירלנד עד 1972 ובסקוטלנד עד הקמת משרד סקוטלנד (ובראשו מזכיר המדינה לענייני סקוטלנד) בשנת 1885.
מענה לעתירות וכתבים הנשלחים למלכי אנגליה
הנפקת הוראות מטעם המלך לקציני הכתר, סגני הלורד ושופטים, בעיקר בכל הנוגע לחוק וסדר
הפעלת השירות החשאי בתוך בריטניה
שמירה על זכויות וחירויות האזרח
משרד הפנים אחראי למדיניות ביטחון הפנים של אנגליה וּוויילס, אך סמכויותיו אינן משתרעות באופן זהה על פני כל חלקי הממלכה המאוחדת.
בעקבות תהליכי הדה־ולוציה (Devolution) שהתרחשו משנות ה־90 ואילך, סמכויות השיטור, מערכת המשפט הפלילי וביטחון הפנים נחלקו בין ממשלת בריטניה בלונדון לבין הממשלות האזוריות באדינבורו ובקרדיף.
באנגליה ובוויילס משרד הפנים משמש הגורם המרכזי המופקד על ניהול כוחות המשטרה והמדיניות הפלילית הארצית.
הוא מפקח על כלל כוחות השיטור האזוריים, מתקצב אותם, ומפרסם הנחיות מחייבות באמצעות גופים מקצועיים הכפופים לו – בהם המכללה לשיטור (College of Policing) והמפקח העליון לשירותי המשטרה והכבאות (HMICFRS).
עם זאת, מאז כניסת חוק הרפורמה במשטרה ובאחריות הציבור (Police Reform and Social Responsibility Act 2011), קיימת מידה של ביזור ניהולי באמצעות נציבי משטרה ופשע (Police and Crime Commissioners) הנבחרים בכל מחוז שיטור, הפועלים במסגרת מדיניות־העל של המשרד.
בסקטולנד סמכויות השיטור והמשפט הפלילי הועברו (Devolved) באופן מלא לידי ממשלת סקוטלנד ולפרלמנט הסקוטי.
לפיכך, משרד הפנים הבריטי איננו מחזיק בסמכות ישירה על משטרת סקוטלנד (Police Scotland) או על רשות הפיקוח העצמאית שלה – הרשות המשטרתית הסקוטית (Scottish Police Authority).
המגעים בין הממשלות מתמקדים בשיתופי פעולה בעניינים חוצי־גבולות – בעיקר טרור, הגירה, סמים מאורגנים, פשיעה קיברנטית וביטחון לאומי, בהם נדרש תיאום בין שירותי הביטחון של שתי הממשלות.
בצפון אירלנד, הסמכויות בנושא שיטור וביטחון פנים הופקדו בידי מחלקת המשפטים של ממשלת צפון אירלנד (Department of Justice), הפועלת באופן עצמאי במסגרת הסכם יום שישי הטוב.
לכן, שירות המשטרה של צפון אירלנד (Police Service of Northern Ireland – PSNI) איננו כפוף למשרד הפנים, אף שקיים שיתוף פעולה קבוע בתחומי ביטחון, לוחמה בטרור והעברת מידע מודיעיני.
+הסוכנותתיאור תפקידסוכנות הפשע הלאומיתסוכנות לאומית לאכיפת חוק, מודיעין משטרתי ושיטור בממלכה המאוחדת.
הסוכנות נחשבת לסוכנות המובילה בבריטניה למאבק בפשע המאורגן, בסחר לא חוקי בנשק, סמים ובבני אדם, לוחמת סייבר, ביקורת גבולות, ופשע כלכלי ואחראית לחקירת כל סוגי פשע בבריטניה.משטרת המטרופוליןגוף המשטרה האחראי על אכיפת החוק בלונדון רבתי.
תחומי האחריות של הסוכנות כוללים, מעקב אחר שוהים בלתי חוקיים והגברת הציות לחוקי ההגירה.
השוטרים בה מופקדים כקציני הגירה, בעלי סמכויות מעצר ומעצר שונות.המשרד לביטחון ומלחמה בטרוראחראית על הובלת העבודה למלחמה בטרור בבריטניה, בשיתוף פעולה הדוק עם המשטרה ו שירותי הביטחון.
מזכיר הפנים של בריטניה (Home Secretary) הוא שר הפנים הבריטי.
המזכיר הוא חבר הקבינט של בריטניה ומופקד על ענייניהן הפנימיים של אנגליה וויילס וענייני הגירה ואזרחות בבריטניה.
המזכיר גם אחראי על ענייני השיטור באנגליה וויילס וענייני ביטחון לאומי כמו שירות הביטחון הם באחריותו הישירה.
משרד הפנים של צרפת הוא המשרד הממשלתי המופקד על ביטחון הפנים, אזרחות, הגירה והפיקוח על השלטון המקומי במדינה.
ככזה הוא אחד מהמשרדים החשובים ביותר בממשלת צרפת.
ממאי 2022 מכהן ז'ראלד דרמנן (Gérald Darmanin) כשר הפנים של צרפת.
המשרד נוסד ב-7 באוגוסט 1790. במהלך השנים חלו שינויים רבים בתחומי אחריותו, שחלקם הועברו למשרדי ממשלה אחרים.
כיום הם כוללים את הנושאים הבאים:
ביטחון הפנים של המדינה, לרבות התמודדות עם פשיעה ואסונות טבע.
במסגרת זאת כפופים למשרד משטרת צרפת, הז'נדרמריה הצרפתית, שירות ההגנה האזרחית (Sécurité Civile) ושירות הכבאות.
גם שירות ביטחון הפנים של צרפת, DGSI, כפוף למשרד.
המשרד איננו מוסמך לפקח על החקירות הפליליות.
הנפקת מסמכים מזהים (תעודות זהות ודרכונים) ורישיונות נהיגה
טיפול במהגרים חוקיים ומניעת הגירה בלתי-חוקית
ניהול היחסים שבין הממשלה המרכזית לגופי השלטון המקומי.
במסגרת זאת כפופים למשרד הממונים על מחוזות צרפת (Prefect)
ארגון וניהול לוגיסטי של בחירות במדינה (המועצה החוקתית מפקחת על קביעת תוצאות הבחירות).
תפקיד נוסף של שר הפנים הוא של שר ליחסים עם הדתות (ministre des Cultes), משרת שר שבוטלה ב-1912. במסגרת זאת מתייעץ עמו הוותיקן לפני מינוי הבישופים הקתוליים במדינה (לפי הסכם בריאן-סרטי (Briand-Ceretti) מ-1926).
במטה הראשי של המשרד בפריס מועסקים כ-6,000 עובדים, ו-28 אלף עובדים של המשרד פועלים בשלוחותיו ברחבי צרפת.
הבניין הראשי של משרד הפנים שוכן בכיכר בו-וו (Beauvau) ברובע השמיני של פריז.
כשרי פנים כיהנו בעבר מספר דמויות בולטות בפוליטיקה הצרפתית, לרבות הנשיאים לשעבר ז'אק שיראק וניקולא סרקוזי, וראשי הממשלה לשעבר מנואל ואלס וברנאר קזנב.
משרד הפנים של אוקראינה (באוקראינית: Міністерство внутрішніх справ України, בראשי תיבות МВС України) הוא משרד ממשלתי באוקראינה, של קבינט השרים, האחראי לניהול המדיניות הממשלתית בתחום ביטחון הפנים.
זהו הגוף הממשלתי העיקרי במדינה האחראי לביטחון הציבור והוא מאגד בתוכו גופים למלחמה בהגירה לא חוקית, לוחמה בטרור וכוחות הגנה אזרחית.
בראש המשרד עומד שר הממונה על ידי הראדה העליונה.
שר הפנים מפקח על המשטרה האוקראינית וענייני ביטחון הציבור במדינה.
הוא ממונה על המודיעין המשטרתי, זרועות השיטור ואכיפת החוק כמו גם על ארגוני ההגנה האזרחית של אוקראינה לטיפול באזרחים במקרי אסון לאומיים, כמו גם במאבק בהברחות כלי נשק וחומרי נפץ ואכיפת חוקי האזרוח וההגירה.
ליישום המדיניות הממשלתית בתחום המלחמה בפשיעה;
תיאום בין גופי הממשל בנושאי ביטחון הציבור;
מניעת פשיעה, חקירה ופענוח פשעים;
רישוי עלי ירייה ופיקוח עליהם;
חיסול תוצאות אסונות טבע, ניהול צוותי כיבוי אש וכוחות ההגנה האזרחית;
ניהול מערך הגיוס של המשמר הלאומי של אוקראינה, בעת שלום ובעת מלחמה;
שם מטה אתר רשמי המשטרה הלאומית קייב, רחוב האקדמאי בוהומולץ 10 www.npu.gov.ua שירות משמר הגבול הממלכתי קייב, רחוב ולדימיר 26www.dpsu.gov.ua השירות הממלכתי למצבי חירום קייב, רחוב גונצ'אר 55аwww.dsns.gov.ua המשמר הלאומי קייב, רחוב המרי העממי 9аwww.ngu.gov.ua שירות ההגירה הממלכתי קייב, רחוב ולדימיר 9 www.dmsu.gov.ua
בנוסף משרד הפנים משתף פעולה עם גופי אכיפת חוק נוספים באוקראינה, כדוגמת שירות בתי הסוהר הממלכתי, לשכת החקירות הלאומית של אוקראינה ושירות הביטחון האוקראיני.
משנת 1991 ועד 2014 שרי הפנים של אוקראינה עמדו במקביל גם בראש מועצת שרי הפנים של חבר המדינות.
משרד הפנים של מצרים הוא משרד ממשלתי מקצועי שאמון על טיפול בנושאי הפנים של מצרים כגון השלטון המקומי, שרותי הביטחון, המשטרה וההצלה וברשות ההגירה.
המשרד הוא חלק מהמשרדים הקבועים בממשלת מצרים.
משרד הפנים המצרי מתעסק בביטחון פנים ומעסיק את רוב עובדיו בתחומי הביטחון.
משטרת מצרים (כולל כוחות כיבוי ורשות ההגירה) הכוללת 500,000 עובדים
כוחות הביטחון המרכזי הכוללים 410,000 עובדים
הביטחון הלאומי המצרי הכולל 200,000 עובדים
משמר הגבול המצרי הכולל 25,000 עובדים (בעבר היה תחת משרד ההגנה)
גופים אלו פועלים תחת משרד הפנים בתחומים אזרחיים ומשטרתיים.
משרד הפנים והביטחון של רוסיה היה הגוף המרכזי של הרשות המבצעת ברוסיה, אשר תוכנן לאחד את כל גופי ביטחון המדינה והמשטרה למשרד ממשלתי אחד, אך בשל מחאות הפרלמנט פורק.
המשרד התקיים זמן קצר בין דצמבר 1991 לינואר 1992.
המשרד הוקם ב-19 בדצמבר 1991 על פי צו של נשיא הפדרציה הרוסית מספר 289 ממיזוג משרד הפנים של הפדרציה הרוסית עם סוכנות הביטחון הפדרלית.
בתחומי המשרד היו גם מחלקות שהועברו ממשרד הפנים הסובייטי שפורק ושירות הביטחון הבין-רפובליקני של ברית המועצות.
טיוטת הצו הוכנה על ידי משרד הפנים של ברית המועצות ולא נבחנה על ידי ממשלת הפדרציה הרוסית.
באותו יום מונה לשר הביטחון והפנים, איש הקג"ב ויקטור בראניקוב, שכיהן קודם כשר הפנים של ברית המועצות.
תוכנן לבצע שורת מינויים ורפורמות מינהליות, אך נערכו רק 2 מינויים לאורך כל תקופת קיומו של המשרד.
ב-26 בדצמבר 1991 מונה לסגן הראשון של השר — הגנרל יירין (שקודם כיהן גם כסגן שר הפנים הסובייטי) וא.
אולייניקוב (שאף הוא כיהן קודם כסגן ראש שירות הביטחון הבין-רפובליקני).
יצירת המשרד גרמה למחאה בסובייט העליון, קבוצת חברים בפרלמנט אף הגישו מחאה רשמית לבית המשפט החוקתי של הפדרציה הרוסית, על הפרה חוקתית.
ב-14 בינואר 1992, בית המשפט החוקתי הכריז כי הצו להקמת המשרד לא תואם את החוקה, בהקשר זה הנשיא הוציא צו רשמי לפירוק המשרד ולפיטוריהם של ו.
איוואננקו (מתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית), א.
דונאייב (מתפקיד שר הפנים) ו.
בראניקוב התמנה לתפקיד מנכ"ל סוכנות הביטחון הפדרלית, בעוד סגנו יירין — לתפקיד שר הפנים של הפדרציה הרוסית.
ויקטור פאבלוביץ' בראניקוב (19 דצמבר 1991 - 14 בינואר 1992) — שר ביטחון הפנים
משרד הפנים האסטוני (באסטונית: Siseministeerium) הוא משרד ממשלתי באסטוניה, הנחשב למשרד הממשלתי הגדול ביותר, המעסיק כ-14,000 איש ואחראי על אכיפת חוק, שמירת הסדר הציבורי, הגנת גבולות, מתן אזרחות ופיקוח על הגירה ותפעול כוחות חילוץ בעת חירום.
בעבודתו היומיומית המשרד מפתח ומכוון שני תחומים: ביטחון פנים ועניינים אזוריים.
בתחום הביטחון הפנימי, מטלות משרד הפנים ומחלקותיו הן להבטיח את ביטחון הפנים של המדינה ולהגן על הסדר הציבורי, לשמור ולהגן על גבולות המדינה ולהבטיח את בקרת הגבולות.
במקביל, משימה נוספת של משרד הפנים ומחלקותיו היא פעולות לניהול משברים וחילוץ, כמו גם פיקוח על הגירה.
עובדי המשרד עוברים הכשרה באקדמיה להגנת הפנים של המשרד.
בתחום העניינים האזוריים, תפקידו של משרד הפנים הוא פיתוח ממשלות מקומיות, ניהול אזורי, כמו גם תכנון ותיאום של פיתוח אזורי, ניהול המדינה ופיקוח על פעילויות תכנון מרחביות, סוגיות של מצב המשפחה וארגון העניינים הקשורים לכנסיות וקהילות.
משרד הצי הוקם בשנת 1802, במקביל להקמת משרדים אחרים, בשם משרד כוחות הים.
זה היה המשרד הממשלתי הממונה על ניהול הצי הקיסרי.
המשרד נוצר במסגרת רפורמה ממשלתית שיזם הקיסר אלכסנדר הראשון כאשר משרד כוחות הים החליף את מנהלת האדמירליות.
הוא קיבל את השם "משרד הצי" בדצמבר 1815. בתחילה, במשרד הוקם רק מחלקת שר כוחות הים ולשכת הצי (1803).
בשנת 1805 פורקה מנהלת האדמירליות הראשית והוחלפה במחלקת האדמירליות, כאשר צורפו אליה נציגויות ולשכת שר כוחות הים.
בשנת 1804 הוקם מנהלת כללית לענייני הצי, שבוטלה עד מהרה עקב שחזור גוף ניהול כללי לכוחות הימיים והיבשתיים, בו היה אמור להיות שני חברים מהמחלקה הימית.
בשנת 1812 הוקמו מחלקת הביקורת והמינהל הרפואי הראשי של משרד הצי, שהייתה מיוצגת על ידי רופא מטה עם עוזר והרופא הראשי של המטה הכללי.
במסגרת המשרד, מוקם משרד הרמטכ"ל לענייני הצי, בשנת 1821, בניסיון לתאם בצורה מיטבית יותר את פעילות הצי.
בשנים 1827 ו-1828 חולק המשרד לשני חלקים עצמאיים: מטה הצי של הוד מלכותו הקיסרי, כאשר בראש המטה עמד מפקד המטה, שבשנת 1831 הוחלף שמו למטה הראשי של חיל הים ומשרד הצי, שהיה כפוף לשר.
בשנת 1836 אוחדו שני החלקים למוסד אחד, בשם משרד הצי.
מאז 1855, המשרד היה כפוף למפקד בדרגת גנרל אדמירל, ששימש לצד שר הצי.
מפקד זה קיבל את הניהול על ארגון חדש, מועצת האדמירליות, שבעבר הייתה בעלת אופי של מוסד מייעץ והפכה כעת למוסד העצמאי הגבוה ביותר לענייני הצי.
בשנת 1860 אושר מבנה חדש של המשרד כניסיון למשך 5 שנים, אך התקיים בפועל עד 1885 .
גנרל האדמירל היה המפקד הראשי של הצי ומשרד הצי עם זכויות שר, אך ראש משרד הצי היה האחראי על החלק הכלכלי.
המשרד כלל לשכה, פיקוח, מחלקות בנייה, ספינות, קומיסריון ומחלקה הידרוגרפית, בניית ספינות, ועדות מדעיות טכניות וימיות, מחלקות ארטילריה, בנייה ורפואה.
בשנת 1867 בוצעה רפורמה חדשה: גנרל האדמירל הפך רק לראש משרד הצי ללא סמכויות ניהול בעוד שר הצי ניהל את המשרד הממשלתי.
עם עליית כוחם של המפקדים הראשיים ומחלקות הנמל, תפקידי הגופים הכלכליים המרכזיים פחתו; לפיכך בוטלו מחלקות בניית הספינות והקומיסריון, ארטילריה ובנייה ובמקומם הוקמה במקומה הוועדה הטכנית הימית, שכללה גם שלוש ועדות לשעבר (מדעי בניית ספינות, טכנאים ומחלקת ים).
הוועדה הטכנית ימית הייתה מופקדת על ניהול נמל סנקט פטרבורג.
בשנת 1884 החלה ניסוח תקנה חדשה לניהול המשרד הממשלתי לענייני צי.
ב-3 ביוני 1885 אושרה, עם שינויים קלים אותה תקנה שנותרה בתוקף עד ראשית המאה העשרים.
בראש המשרד עמד המפקד הראשי של הצי (בדרגת גנרל-אדמירל) שתפקידיו הוגדרו בחוק ובקוד התקנות הימיות.
נאמר שהוא מדווח ישירות לקיסר ולנשיא מועצת אדמירליות.
שר הצי, אף שאינו פועל באופן עצמאי, נהנה מזכויות שר כלליות ושימש כסגן יו"ר מועצת האדמירליות.
בשנת 1905, לאחר ההפסד במלחמה הרוסית-יפנית, בוצעו מספר שינויים במשרד.
ב-2 ביוני 1905 שוחרר גנרל האדמירל מתפקידיו כראש הצי וב-29 ביוני מונה שר צי שקיבל זכויות שוות לשרים אחרים.
באפריל 1906 הוקם שוב המטה הכללי של חיל הים.
במקביל פורק הפיקוד המבצעי במטה חיל הים הראשי.
מטה הצי היה כפוף לשר ופעל כגוף המנהל המרכזי של הצי במשרד.
לאחר 1917, תחת שלטון הבולשביקים, משרד הצי פורק.
הדוכס הגדול קונסטנטין ניקולאייביץ' (1855–1881)
הדוכס הגדול אלכסיי אלכסנדרוביץ' (1881–1905)
שרי כוחות הים ושרי הצי
ניקולאי מורדווינוב (8 בספטמבר – 28 בדצמבר 1802)
דמיטרי ורדרבסקי (30 באוגוסט – 25 באוקטובר 1917)
משרד הפנים של הרפובליקה של קרים היא רשות השיטור העליונה של חצי האי קרים במחוז הפדרלי הדרומי ומאז 2014 כפופה למשטרת הפדרציה הרוסית.
השר הנוכחי הוא סרגיי אביסוב (מאז 1 במרץ 2014).
מטה המשרד ממוקם בסימפרופול, רחוב חמלניצקי 4.
הבטחת הגנה על זכויות האדם וחופש;
מניעה, גילוי, דיכוי וחקירת פשע, מניעה ודיכוי עבריינות
הבטחת הגנה על הסדר הציבורי בחצי האי קרים
בטיחות בדרכים בחצי האי קרים
ארגון ובקרה על נשק וחומרי נפץ בחצי האי קרים
פיקוח על עבודות אבטחה ובילוש פרטיות בקרים
ניהול גופי המשטרה בחצי האי קרים
הפעלת יחידת ברקוט לפיזור הפגנות ומהומות
גוף אכיפת החוק העצמאי הראשון בחצי האי קרים הוקם ב-9 באפריל 1921 עם הקמת הוועדה המחוזית לענייני חירום של קרים (Крымская областная Чрезвычайная комиссия) על פי צו מספר 332 של הוועד המהפכני של קרים, שתפקדה כממשלת חצי האי קרים.
קודם לכן גופי המשטרה בחצי האי חולקו למשטרות עירוניות וגוף המשטרה של משטרת סבסטופול עבד צמוד למחלקת המשטרה של האימפריה הרוסית.
לאחר הקמתה של המיליציה הסובייטית, הוועדה כונתה המיליציה של קרים (Крыммилиция) והייתה לגוף אכיפת החוק המרכזי של חצי האי.
ב-4 במרץ 1922 שונה שם הוועדה לצ'קה המקומי ופעל תחת השם המינהל הפוליטי של קרים (Крымское Политуправление) עם 390 קצינים.
בשנת 1922 כל גופי השיטור בחצי האי קרים הפכו לחלק מהנ.ק.ו.ד.
של הרפובליקה הסוציאליסטית הסובייטית האוטונומית של קרים (Управление НКВД СССР по Крымской АССР).
במרץ 1946 (כחלק מהרפורמות השלטוניות) שונה שם הנ.ק.ו.ד.
בנובמבר 1962 שונה שמו של המשרד שוב והוא כונה המנהל להגנת הסדר הציבורי (Управление охраны общественного порядка, УООП Крыма) וזמן קצר לאחר הפך למנהל לענייני פנים תחת הוועדה המבצעת של חצי האי קרים (Управление внутреннихе дол).
לאחר התפרקות ברית המועצות משרד הפנים של קרים אורגן מחדש במאי 1994 והפך למינהל הראשי לענייני פנים של הרפובליקה האוטונומית של קרים (ГУМВД Украины в АР Крым) והיה כפוף למשרד הפנים האוקראיני.
במרץ 2014 המינהל הראשי הפך למשרד לענייני פנים של רפובליקת קרים ואורגן מחדש כחלק ממערכת השיטור הרוסית.
משרד העתיקות, רשמית משרד התיירות והעתיקות הוא הארגון הממשלתי המצרי המשמש להגנה ולשימור המורשת וההיסטוריה העתיקה של מצרים.
המשרד אחראי להגדרת הגבולות סביב אתרים ארכאולוגיים והיא גם הגוף האחראי על שחזור או שימור מונומנטים מצריים.
הארכאולוגים הזרים שעובדים במצרים נדרשים לדווח על כל התגליות והמציאות למשרד לפני פרסומם.
אי קיומה בעבר אף הובילה בעבר לגירושם של ארכאולוגים ממצרים.
המשרד גם מפקח על שחזור ומציאת עתיקות גנובים והוא האחראי הבלעדי להוצאת עתיקות ממצרים.
ככלל החוק המצרי אוסר על הוצאת עתיקות ממצרים.
המשרד מעורב כיום בסכסוך עם המוזיאון המצרי בברלין על השבת פסל ראשה של נפרטיטי, שלטענתו הוצא מהארץ במרמה ושלא כחוק.
בעבר המשרד כבר דרש להחזיר את אבן רוזטה מהמוזיאון הבריטי וגלגל המזלות של דנדרה (Dendera zodiac) מהלובר.
מטה המשרד (כמו כל גופי העתיקות הקודמים) ממוקם בשכונת זמאלכ בקהיר.
עד ינואר 2011 גוף העתיקות העיקרי היה המועצה העליונה לעתיקות שהפכה למשרד עצמאי בשם המשרד לענייני עתיקות וביולי אותה שנה שוב נקראה בשם המועצה העליונה לעתיקות, אך לאחר מכן אורגן מחדש כמשרד ממשלתי לענייני עתיקות.
בדצמבר 2019 הוא מוזג למשרד התיירות ובראשו ח'אלד אל-ענאני.
עד אמצע המאה ה-19 לא הייתה חקיקה בנושא הסחר בעתיקות במצרים ואלפי חפצים של תכשיטים, פסלים, תחריטים ואפילו מונומנטים שלמים הוסרו כדי להצטרף לאוספים פרטיים או לאוספים שונים של מוזיאונים ברחבי העולם.
החיבה המערבית לעתיקות מצריות החלה בזמן המעורבות הצבאית הצרפתית (1798–1801) ופרסום כרכים רצופים של "תיאור מצרים", שיצר עניין עולמי במצרים ובמונומנטים העתיקים שלה.
הצעד הראשון לצמצום תופעת גניבת העתיקות המצריות מחוץ למדינה התקיים ב-15 באוגוסט 1835, כאשר מוחמד עלי פאשה, מושל מצרים, הוציא צו האוסר לחלוטין על ייצוא וסחר בעתיקות המצריות, שכללו גם בניית מבנה בגן אזבקיה בקהיר ששימש כבית שימור.
חפצים אלה ניתנו בדרך כלל למנהיגי אירופה על ידי שליטי מצרים כמתנות, ועד אמצע המאה ה-19 אוסף החפצים הצטמצם לאולם קטן.
ב-1855, כאשר הארכידוכס האוסטרי מקסימיליאן (בן משפחת המלוכה האוסטרית) ביקר באולם זה בזמן שהיה בקהיר, הוא העריץ את האוסף הארכאולוגי וזה ניתן לו על ידי מושל מצרים עבאס פאשה כשי והועבר לווינה.
במהלך 1858 תמך השלטון בהקמת מחלקת עתיקות והמדען הצרפתי אוגוסט א.
מריאן מונה למנהל הראשון של מחלקה זו.
המחלקה הממשלתית הייתה אחראית להקמת מוזיאונים, מתן אישור ופיקוח על משימות ארכאולוגיות זרות.
באישור ח'דיב איסמעיל בנה מריאן את המוזיאון הלאומי הראשון במזרח התיכון והוא נפתח בשנת 1863 עם בניין ממשלתי זמני בבולאק (אנקח'אן).
ב-1956, עם פינוי כוחות הכיבוש הבריטיים, הפכה רשות העתיקות לגוף ממשלתי.
המנהל המצרי הראשון היה מוסטפא עאמר, שנכנס לתפקידו ב-1953 ושימש כשלוש שנים.
המחלקה לעתיקות פעלה על פי הסדר עם משרדי העבודות הציבוריות, החינוך וההכוונה הלאומית ובמהלך 1960 הועברה המחלקה לאחריות משרד התרבות.
בשנת 1971, הפכה רשות העתיקות לרשות העתיקות המצרית והשם שונה מסמכות העתיקות המצרית למועצה העליונה לעתיקות במהלך 1994 ופרופסור ד"ר מוחמד עבדאל חלים נודין הפך למזכ"ל הראשון של המועצה העליונה לעתיקות.
בשנת 2011 המועצה העליונה לעתיקות הפכה למשרד עצמאי בממשלתו של אחמד שפיק ומונה שר ראשון של משרד המדינה לענייני עתיקות.
במהלך 2015 הפך המשרד למשרד העתיקות תחת ממשלתו של ראש הממשלה שריף איסמעיל.
בתקופת נשיאותו של חוסני מובארק לטיפול באבטחה וגניבת עתיקות מצריות.
בשנים 2009–2014 המשרד עבד עם מכון גטי לשימור, לצורך ניהול ושימור קבר תות ענח' אמון.
שודדי קברים מצריים קדומים קיימה מזה מאות שנים.
משרד העתיקות פועל להחזרת הפריטים למצרים, במידת האפשר.
במהלך השנים אלפי עתיקות גנובות עשו את דרכן חזרה למצרים.
למשל, בסוף 2016, השיב המשרד שניים מארבע מנורות העידן האסלאמי שנגנבו בשנת 2015. בשנת 2018 הוחזר גילוף בצורת אוזיריס שהוסתר ברהיטים ונשלח לכווית, למשרד העתיקות במצרים.
ב-2016 הצהיר השר, חאלד אל-ענאני, כי ההתמקדות העיקרית שלו תהיה בפתרון הגירעון התקציבי של המשרד, בהתחשב בכך שפרויקטים רבים נתקעו מחוסר מימון.
משרד הפנים של האימפריה הרוסית היה גוף הכוח המבצע של מועצת השרים של האימפריה הרוסית, שביצע תפקידים מינהליים בתחומי ביטחון המדינה, ביטחון הציבור, אכיפת החוק, ניהול הרשויות המקומיות, מאבק בפשע, הפעלת שירותי הכבאות, אבטחת מתקני מאסר, מערכת הרישוי, צנזורה בתקשורת המונים והוצאות ספרים.
משרד הפנים של האימפריה הרוסית ריכז בידיו את המשימות המגוונות ביותר הן של משטרת הביטחון והן של משטרת ביטחון הציבור.
מטה המשרד שכן בבניין בסוללת פונטנקה בסנקט פטרבורג.
הבניין הוקם בשנות 1830 על פי פרויקט של האדריכל האיטלקי קארלו רוסי בהשתתפות יוסף שרל והוא חלק מקטעים מככר אוסטרובסקי ותיאטרון אלכסנדרינסקי, רחוב האדריכל רוסי וכיכר לומונוסוב.
מאז 1925 שוכן בבניין בית הדפוס לניזדאט.
ב-8 (20) בספטמבר 1802 אושר המניפסט של אלכסנדר הראשון "אודות הקמת משרדים (מיניסטריונים)".
יחד עם משרדי ממשל אחרים נוצר גם משרד הפנים של רוסיה.
הרוזן ויקטור פאבלוביץ' קוצ'וביי מונה לשר הראשון לענייני פנים.
הרוזן פאבל אלכסנדרוביץ' סטרוגנוב הפך לעוזרו של השר.
מתחילה נועד המשרד לייעל את אופן ניהול התפוקה והייצור בשלטון המקומי ולא היה לו אופי משטרתי.
אופי זה השתנה עם הוספת משרד המשטרה בשנת 1819.
שינויים בניהול המשרד הרחיבו וצמצמו את יכולתו של משרד הפנים, בכפוף להלך הרוח בממשלת הצאר.
בשנת 1826 הוקמה "הלשכה המיוחדת" של שר המשטרה לשעבר והוקמה המחלקה השלישית בלשכת הוד מעלת הקיסר כגוף לביטחון פנים.
הטיפול בכלכלה הועבר בחלקו לתחום שיפוטם של משרדי האוצר ומשרד רכוש המדינה.
מאידך, בשנת 1832, המשרד קיבל לידיו את סמכות הטיפול בענייני דת, בשנת 1862 הועברה הצנזורה לתחום שיפוט משרד הפנים, בשנת 1865, במהלך רפורמה במשרד הרכבות, המשרד קיבל לידיו את ענייני בניית תשתיות משטרתיות ובשנת 1868 הוא כלל את משרד הדואר והטלגרף שבוטל והנהלתו הייתה גם חלק ממשרד הפנים לפני 1830.
בשנת 1880 צורפה המחלקה השלישית למשרד לענייני פנים והשר הופקד על ראש חיל הז'נדרמים כראש הז'נדרמים.
מאז שנת 1843 היה אחראי משרד הפנים על המחלקה הסטטיסטית הממשלתית ובשנת 1861 הוקמה תחתיה מחלקת זמסטבו מיוחדת; התקנה ב-12 ביולי 1889 על ראשי מחוז זמסטבו העניקה לשר הפנים את תפקידי הפיקוח השיפוטי.
משרד הכלא הועבר בשנת 1895 ממשרד הפנים לידי משרד המשפטים.
בשנת 1880 הוקם משרד מיוחד, המשלב כשלעצמו חלקים מהדואר וענייני דת; אך ב-1881 הוא בוטל וחזר לאחריות משרד הפנים.
עמדתו המיוחדת של משרד הפנים בקרב שאר המשרדים נקבעת לא רק על פי ריבוי, גיוון וחשיבות תפקידיו, אלא גם על ידי העובדה שהוא בעיקר היה ממונה על המשטרה ועל ביצוע חובה של כל צווי הממשלה בכלל, לא משנה לאיזה משרד הוא שייך.
לשר לענייני פנים ניתנו שני עוזרים, שזכויותיהם נקבעו בצווים מיוחדים.
מועצת השר כללה ראשי מחלקות, פקידים שמונו במיוחד על ידי הקיסר וכן ראשי המחלקות, למעט מחלקת הדת.
המחלקה לעניינים כלליים בלשכת השר.
עסקה בעבודת משרד של אנשי משרד הפנים; טיפול בתיקים על בחירות אצילים, זכויות המדינה, בניית אנדרטאות ועל פתיחת מכרזים לכך; ניהול ארכיוני המשרד ועוד.
מחלקת המשטרה ריכזה בעצמה את הגוף העיקרי לענייני המשטרה; כל גופי המשטרה במדינה היו כפופים לה.
במקביל, השירותים העיקריים של מחלקה זו היו מחלקות בילוש וביטחון.
מחלקת משק הייתה אחראית על ענייני המזון הלאומי, רווחת הציבור, המינהל הציבורי העירוני וכלכלת זמסטבו, על פי אישורן של חברות כנסיות, אחווה ונאמנות, דאגה לסלק חברים אכזריים מחברות בורגניות, מתן אישור לקונגרסים מדעיים, ועוד.
בשנת 1894 הוקמה מחלקת ביטוח מיוחדת עם ועדת ביטוח במסגרת המחלקה.
המחלקה לעניינים רוחניים, וידויים זרים הייתה מחלקת הדת האחראית, כמוסד מרכזי, על ענייני האמונה הקתולית, הארמנית-גרגוריאנית והפרוטסטנטית, וכן על ענייניהם הרוחניים של מוסלמים, יהודים, קראים ולמאים.