tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אביו, נסים יושע, שירת כדיפלומט במשרד החוץ ועימו נדדה המשפחה להולנד, שוודיה, ירושלים, איטליה, חוף השנהב וקפריסין.
יושע למד בבית הספר האנגלי במילאנו, בבית הספר האמריקאי ברומא ב-lycee באבידז'אן (חוף השנהב) ובתיכון דה שליט בברחובות.
בתחילת 1975 התגייס לצבא ושובץ בשייטת ספינות הטילים, לאחר כשנה התקבל לקורס חובלים אותו סיים בהצלחה.
הוא שירת בתחילה כקצין באח"י געש בתפקיד קצין גנ"ק.
לאחר קורס קצינים מתקדם במגמת נשק שירת כקצין נשק וסגן מפקד באח"י חיפה, פלגה 45, זירת ים סוף.
בהמשך שירותו התקדם עד לדרגת רס"ן ופיקוד על אח"י חנית.
במהלך שירותו הצבאי נחשף פעמים רבות לזיהומים בנחל קישון ובנמל חיפה, שהיו הגורמים לפרוץ מחלת הסרטן אצלו, שנים אחר כך.
ב-1984 יושע סיים תואר ראשון בכלכלה ומנהל עסקים באוניברסיטת בר-אילן, במסגרת מיוחדת של לימודים לקציני צה"ל.
לאחר שחרורו ב-1986 המשיך ללימודי תואר שני בכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים אותם סיים ב-1988. את לימודי הדוקטורט עשה באוניברסיטת הרווארד לאחר שקיבל מלגה מקרן פולברייט.
יושע עבד שנתיים כחבר סגל זוטר באוניברסיטת בראון, וב-1994 חזר לישראל, והחל ללמד באוניברסיטת תל אביב.
משנת 1998 עמד בראש התוכנית ללימודים מתקדמים בחוג לכלכלה, ובשנת 2002 מונה לפרופסור חבר.
במקביל, שימש כיועץ במחלקת המחקר של בנק ישראל עד שנת 2000 ולאחר מכן כמנהל משותף של פורום ספיר למדיניות כלכלית.
מחקריו באקדמיה התרכזו בענף הכלכלה הפיננסית ושוק ההון, הוא עסק במחקר השוואתי על מערכות פיננסיות, בהפרטת בנקים ומנגנוני פיקוח.
יושע תרם להפיכת המחקר על המערכת הפיננסית לחלק בלתי נפרד מהמחקר השוטף שנעשה בבנק ישראל על המשק הישראלי, והיה בעל השפעה רבה על ועדות ציבוריות ורפורמות שנעשו בשוק ההון הישראלי.
תחום אחר בו עסק היה בחלוקת סיכונים בין מדינות ואזורים, ולמחקריו בתחום השפעה על מדיניות פיסקלית של מדינות.
לאורך השנים, פרסם כ-30 מאמרים בכתבי עת כלכלים אקדמאיים, כולל ביוקרתיים ביותר כגון: Quarterly Journal of Economics ו-Journal of Political Economy.
אצל יושע התגלה גידול סרטני מסוג קרצינומה בוושט, הוא עבר מספר ניתוחים וטיפולים אך לבסוף נכנע למחלה באוגוסט 2003. הוא נקבר בבית העלמין ירקון.
הוא הותיר אחריו רעייה אריאלה יושע, ד"ר לתקשורת, ושלושה ילדים: ירון, עדו והילה.
לאחר מותו הכיר בו משרד הביטחון כחלל צה"ל בהתאם להמלצת ועדת שמגר.
להנצחתו נחנך ב-22 בנובמבר 2010 בבית החולים קפלן ברחובות, חדר התאוששות למנותחי ושט על שמו.
החדר נתרם לזכרו על ידי הוריו.
הרבעון לכלכלה (Israel Economic Review) הקדיש לזכרו את גיליון נובמבר 2923 של הרבעון.
בספר בעריכת חיים ברקאי וניסן לויתן, שנכתב בבנק ישראל ב-2004, לרגל היובל לבנק, נכתב לזכרו פרק בנושא תחרות בין הבנקים.
פרק שהיה מבוסס על דברים שכתב אך לא הספיק לפרסמם.
בשנת 2013 פרסמה אמו, צילה יושע, לזכרו ספר על סיפור חייו.
עשור לאחר שנפטר ארגנה אוניברסיטת תל אביב ערב עיון לזכרו, בנושא סוגיות ברגולציה של השווקים הפיננסיים בישראל.
החל משנת 2024, מעניקה האגודה הישראלית לכלכלה להנצחתו פרס, אחת לשנתיים, לעבודת מ.א מצטיינת על שם פרופ' עובד יושע ז"ל.
עובד מחפוד (1971 – 7 בפברואר 2009) היה סוכן שחקנים ודוגמנים ובעל סוכנות כישרונות.
מחפוד גדל בשכונת טוברוק בנתניה, בן זקונים לעולים מתימן.
אביו לקה בהלם קרב במלחמת יום כיפור ואחיו נפצע קשה בלבנון.
מספר שנים חי בווינה ולמד תיאטרון, שרת שנתיים בצה"ל.
מחפוד החל את דרכו כסוכן כישרונות בשנות ה-90 וייצג כ-250 שחקנים ושחקניות מובילים, ובהם נטלי עטיה, אילנה אביטל, דליה שימקו, ליאון רוזנברג, מיטל דוהן, קרין מגריזו, קארין אופיר, אסי עזר, שירי מימון, אפרת בוימולד, אליענה בקייר, מיכל טראוריג, מיכל אמדורסקי, איגי וקסמן, דקלה קידר, ודני דויטש.
במהלך השנים חווה מספר נפילות עסקיות, כאשר השקיע את כספו במחזמר "לאהוב את רונה" ונקלע לחובות כבדים.
כדי לשוב לפעילות מכר את חלקו בעסק למלהקת עטרה צחור-דיין.
בשנת 2005 קנה בחזרה את חלקו ומיתג עצמו מחדש בשם "עובד מחפוד אינטרנשיונל 2005", אך גם ניסיון זה לא צלח.
אף על פי שהיה ידוע ביחסו האישי לשחקנים, עזבו אותו במהלך השנים רוב כוכביו הגדולים, וכל עזיבה כזו לוותה ברעש תקשורתי גדול.
בשנת 2006 נקלע לעימות עם הבמאי מנחם גולן, והשניים הגישו תביעות הדדיות לבית המשפט.
ב-7 בפברואר 2009 בלילה נמצא מחפוד מת סמוך לביתו שבנתניה, לאחר שנפל מדירתו שבקומה הרביעית.
איש השנה של העיתון "מעריב"
איש השנה של העיתון "ידיעות אחרונות"
עוֹבֵד הוא דמות מקראית מתקופת השופטים, הנזכרת במגילת רות כבנם של רות ובועז, אביו של ישי וסבו של דוד המלך.
רות ובועז ילדו את עובד, כאמור בסופה של מגילת רות: .
עובד, הוא צאצא של שני מעשי גנבת זרע וגילוי עריות: האחד, המתייחס אל פרץ (מצד אביו) שנולד כתוצאה ממעשה יהודה ותמר, והשני, המתייחס אל מואב (מצד אמו), כתוצאה ממעשה לוט ובנותיו.
רבים מפרשים את השם עובד במובן של: עובד את האלוהים.
ויש אומרים כי זהו שם לבן זקונים, הנשאר לטפל בהורה המזדקן, וזאת בהסתמך על הפסוק במלאכי: , וכן על מונחים מקבילים בשפות אחרות מהמזרח הקדום.
זו הסיבה שבגללה אומרות השכנות לנעמי על עובד .
בעז היה בן 80 כשנשא לאישה את רות.
הפרש הגילאים ביניהם – ארבעים שנה – מנע ממנו להציע את עצמו לרות מלכתחילה.
במדרש נאמר כי ביום בו הגיעה רות לבית לחם, מתה אשתו של בועז.
רש"י פתר את הסתירה המתוארת בפרק ד' במגילה:
השכנות אומרות כי "יולד בן לנעמי", אף על פי שרות היא שילדה אותו, זאת מאחר שנעמי, חמותהּ של רות, גידלה למעשה את עובד ושימשה לו כאומנת ().
הסנהדרין הסיקה מכך כי "כל המגדל יתום בתוך ביתו, מעלה עליו הכתוב כאילו ילדו" () ולצורך כך מפרש רש"י כי עובד היה יתום, מאחר שבועז נפטר בלילה שבו נשא לאישה את רות.
עֹבֵד אֱדֹם הַגִּתִּי, דמות מקראית, היה מבני שבט לוי בתקופתו של דוד המלך.
הוא מילא תפקידים שונים בבית המקדש, ובביתו שהה ארון הברית בדרכו לעיר דוד בירושלים.
השם "עובד" מצוי במקרא, אך השם "אדום" אינו מקובל בישראל, ואפשר שהוא רומז לקשר כלשהו שהיה לו לארץ אדום.
כינויו "הגִּתי" רומז כנראה למגוריו בעיר גת שביהודה, או גת רימון שבנחלת דן הצפונית.
על כל פנים, בשעת האירועים שנקשרו בשמו לא היה תושב גת.
יש מפרשים שקישרו בין "הגִּתי" לבין הגיתית, כלי נגינה ששימש בבית המקדש.
עובד אדום הוא צאצא של קורח, ממשפחות בני קהת משבט לוי.
כאשר העלה דוד המלך את ארון הברית מקריית יערים לעיר דוד, אירע אסון באמצע הטקס, כאשר עוזה (בכתיב אחר: עוזא), בנו של אבינדב ששמר על הארון עד כה בקרית יערים, נפטר לפתע, בעת שנגע בארון הברית.
בעקבות האסון הבין דוד שאין זו שעת כושר מתאימה להעלאת הארון לעירו, והפנה אותו לתחנה זמנית בבית עובד אדום הגִּתי.
לא מפורש במקרא היכן היה ביתו, ומשתמע שהיה בירושלים או סמוך לה.
לאחר שלושה חודשים נודע לדוד ששרתה ברכה בבית עובד אדום, והחליט שהגיעה השעה להעלותו שוב לעיר דוד.
חז"ל מתארים את גינוני הכבוד שנהג עובד אדום בארון בשעה שהיה בביתו, שהיה מטאטא את הרצפה שלצידו, ומדליק נרות מדי בוקר וערב.
הברכה שנתברך בה עובד אדום היא ריבוי צאצאיו.
שמונת בניו נמנו במקרא, וכן מקצת מנכדיו, ובסך הכל היו במשפחתו שישים ושניים "אנשי חיל בכח לעבודה" שהיו שוערים בבית המקדש.
ברכה זו היוותה מופת ועדות לכך שהקשר עם ארון הברית כשלעצמו אינו גורם כל נזק, אלא יחסו של האדם, מצוותיו ועוונותיו, הם הקובעים האם נוכחותו לצד הארון תביא עליו את הברכה.
תפקידי עובד אדום ומשפחתו בבית המקדש
בשעת העלאת הארון מביתו לעיר דוד נמנה עובד אדום בין הלויים שהיו "שוערים" לארון, כלומר, משגיחים לבל יגע בו מי שאינו ראוי לכך, ו"משוררים" ומנגנים במהלך המסע.
לאחר שהוצב הארון במקומו בעיר דוד, באהל שבנה דוד לשם כך, היה עובד אדום מן הלויים שעמדו וניגנו שם בנבל ובכינור.
דוד המלך עסק בהכנות לבניין בית המקדש הראשון (שנבנה בפועל בימי בנו, שלמה המלך), ובכלל זה מינה את הכהנים והלויים לתפקידים השונים הנדרשים בו.
בין השאר, מינה את עובד אדום ומשפחתו ל"שוערים" במקדש, כלומר, אחראים על שמירתו, פתיחת השערים והגפתם, וכדומה.
נערכה הגרלה על חלוקת הגזרות במקדש, ועל פיה נקבע שעובד אדום ישמור על צידו הדרומי ועל "בית האסופים".
משמעות המונח, כנראה, מחסן ובו רוכזו כלים שונים שהיו במקדש, או ש"אסופים" נגזר מלשון סף השער, כלומר, מבנה הצמוד לשער.
משפחה זו שמרה על תפקידה במשך מאות בשנים.
כמאתיים שנה אחרי בניין בית המקדש הראשון, מסופר על כך שיואש מלך ישראל שדד את אוצרות המקדש: "כל הזהב והכסף ואת כל הכלים הנמצאים בבית האלהים עם עובד אדום".
עובד אפרת (נולד ב-1 באפריל 1956) הוא מוזיקאי, מלחין ומעבד מוזיקלי ישראלי.
מאז 2011 מכהן כיו"ר דירקטוריון אקו"ם.
אפרת נולד בתל אביב והחל את דרכו המוזיקלית בנגינה על גיטרה בהיותו ילד.
לאחר שירותו הצבאי בשייטת 13, הצטרף ללהקת הקליק כנגן גיטרה בס.
במהלך עבודתו בלהקה, התפרסם תחת הכינוי "אובי פפר".
במהלך שנות השמונים ניגן אפרת בהרכבים שונים ועם אמנים רבים, בהם אהוד בנאי, סי היימן וגבי שושן.
לעיתים קיבל קרדיט בשם "עובד פפר".
לקראת סוף שנות השמונים, התגלה כישרונו כמלחין, בעבודתו עם הזמרת ליליה, לה הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה הראשון, וכן את הלהיט "גבר באמבטיה".
הפיק את "קת תום", אלבום הבכורה של טובה גרטנר, ועיבד יחד איתה את שיריו.
החל משנת 1989 פרץ אפרת בפעילות מוזיקלית ענפה, הפיק וניגן בתקליטו של אהוד בנאי - "קרוב", הלחין עבור סי היימן, הפיק מוזיקלית את אלבומה של להקת נוער שוליים, "ציירי לך שפם" והלחין לה מספר שירים.
אפרת אף הפיק עבור סיון שביט, יעל לוי וחוה אלברשטיין וכמו כן עיבד עבורה.
במהלך שנות ה-90 המשיך להפיק ולעבד עבור אומנים רבים, עם חלקם עבד בעבר וחלקם חדשים כגון גידי גוב, דפנה דקל, אדם, טל פרידמן, דני בסן ונורית גלרון, ניגן בלהקתו של רמי קלינשטיין "המועצה", עיבד והפיק עבור להקת גן חיות ורפי פרסקי.
ב-1992 כתב את המוזיקה לסרט "ללקק ת'תות" בהשתתפות אורי בנאי.
ב-1995 כתב את המוזיקה והלחין את השירים לקלטת הילדים "בוא אלי פרפר נחמד" בהשתתפות מיקי קם, איתי שגב, ואביגיל אריאלי.
בהמשך דרכו, הלחין, ניגן, עיבד והפיק אפרת עבור אמנים רבים נוספים, בהם ריטה, אתי אנקרי, יהודית רביץ, ורד קלפטר, זקני צפת ודני סנדרסון.
במהלך עבודתו המוזיקלית הפיק ועיבד, בנוסף, עבור מספר מופעי פסטיגל, כמו כן השתתף בהפקה המוזיקלית של מספר סרטים והלחין עשרות נוספים.
רבים מלחניו זכו לפופולריות רבה, כגון "אמסטרדם", "אינך מבקש דבר", "בדיוק כמו אז", "הרווח בין הגבר לחולצה", "נאחז באוויר" ועוד.
אפרת נשוי לפרופסור דפנה אפרת, ולהם שני בנים, שאחד מהם הוא המחזאי והשחקן דניאל אפרת.
עובד סוציאלי הממונה על פי חוק, להגנה על אנשים עם מוגבלות שכלית התפתחותית (עד דצמבר 2010 "פקיד סעד להגנה על אנשים עם פיגור שכלי"), הוא עובד סוציאלי שעבר הכשרה מיוחדת בתחום החוק ותקנותיו, ועוסק בהגנה על אנשים הלוקים במוגבלות שכלית התפתחותית.
חוק חסרי הישע (טיפול במפגרים) תשכ"ט 1969, מסדיר את הגדרתו של אדם הלוקה בפיגור שכלי, את זכויותיו ואת דרכי הטיפול בו.
החוק מגדיר עובד סוציאלי שתפקידו לרכז דיווחים על אנשים הסובלים מפיגור שכלי, ולוודא שהם מטופלים על ידי שירותי הרווחה.
לצורך בדיקת דיווחים, רשאי העובד הסוציאלי לבקש ידיעות הנוגעות לאדם הלוקה בפיגור מכל אדם בעל ידע לעניין, ועל הנשאל להשיב לו תשובות כנות ומלאות, זולת תשובה העלולה להפלילו.
בנוסף רשאי העובד הסוציאלי להיכנס, על פי צו של בית המשפט, לכל מקום שבו נמצא אדם הלוקה בפיגור, או שיש לעובד הסוציאלי יסוד להניח שהוא נמצא שם, ולבדוק את התנאים בהם הוא מטופל.
במקרה שהעובד הסוציאלי סובר שיש סכנה מיידית ללוקה בפיגור או שהוא מהווה סכנה, הוא רשאי לפעול מיידית לצורך מניעת הסכנה, ללא צורך בפנייה לוועדת אבחון ואף ללא הסכמת הלוקה בפיגור או האחראי עליו.
החוק קובע עונש מאסר למי שמפריע לפקיד סעד בביצוע תפקידו, ועונש של קנס כספי למי שאינו מוסר מידע נדרש אודות האדם הלוקה בפיגור.
עם זאת, על העובד הסוציאלי להודיע מיידית לבית המשפט על התערבותו, ובית המשפט רשאי לשנותה או לבטלה.
העובד הסוציאלי עצמו מחויב בסודיות, ונאסר עליו בחוק לדווח על המידע שהתגלה לו במסגרת תפקידו.
אף על פי כן חלה עליו חובת דיווח במקרים של עבירות מין, התעללות, או גרימת חבלה חמורה.
חובת הדיווח גוברת על חובת החיסון המקצועי של העובד הסוציאלי.
עובד סוציאלי המקבל דיווח בנושא חייב להעבירו למשטרה, בצירוף המלצותיו הטיפוליות.
באפשרות העובד הסוציאלי להמליץ למשטרה להימנע מלפעול.
קיימת לעובד הסוציאלי אפשרות לפנות ל"ועדת פטור" ולבקש שתפטור אותו מחובת הדיווח למשטרה.
סמכות העובד הסוציאלי באה מתוקף החוקים הבאים:
חוק חסרי ישע (תיקון מס' 26 לחוק העונשין - חובת הדיווח 1989).
חוק הכשרות המשפטית והאפוטרופסות 1975, בתיאום עם פקיד סעד לסדרי דין
חוק הליכי חקירה והעדה (התאמה לאנשים עם מוגבלות שכלית או נפשית), בשיתוף עם חוקים אחרים.
בישראל עובד סוציאלי לפי חוק, שכונה בעבר פקיד סעד, הוא עובד סוציאלי במקצועו, אשר מתמנה על ידי המדינה, על פי חוק מסוים או קבוצת חוקים מסוימת, וניתן בידו הכוח החוקי לצורך הפעלתם.
על העובד הסוציאלי לחוק להיות עובד סוציאלי באחת המחלקות לשירותים חברתיים בישראל, ונדרש לוותק, ניסיון טיפולי בתחום הספציפי (בהתאם לחוק אותו הוא בא ליישם), והמלצות הממונים.
קיימים מספר חוקים המסמיכים עובדים סוציאליים להפעיל את החוק:
עובד סוציאלי לחוק הנוער (טיפול והשגחה) עובר הכשרה בת שנת לימודים, הנוספת על לימודי העבודה הסוציאלית אותם סיים בעבר.
ההכשרה מתקיימת בבית הספר המרכזי להכשרת עובדים לשירותי הרווחה השייך למשרד הרווחה.
לאחר תום לימודיו מקבל עו"ס לחוק הנוער מינוי לתפקיד זה משר הרווחה.
עובד סוציאלי לחוק ההגנה על חוסים: מדינת ישראל רואה עצמה כמחויבת להגן על אנשים שהם חסרי ישע, ולדאוג לרווחתם.
עובדים סוציאליים בתפקיד עו"ס לחוק זה מתערבים במקרים בהם מעורב אדם שהוא חסר ישע לפי הגדרת החוק, במצבים של סיכון וחוסר שיתוף פעולה של מטופל ו/או משפחתו.
האוכלוסייה, שעליה נדרש עו"ס לחוק להגן, בהתאם לצורך, היא:
חסרי ישע, במקרים בהם, לפי הגדרת המחוקק, אינם יכולים לדאוג לעניינם ולהגן על עצמם עקב פיגור שכלי, אוטיזם, מחלת נפש פעילה, תשישות נפש, דמנטיה ועוד.
לצורך קיום תפקידו, מוסמך פקיד הסעד לבדוק ולקבל כל דיווח על סיכון לכאורה לחסרי הישע מידי האחראים עליהם.
הבדיקה יכולה להיות גלויה, סמויה או סמויה באופן חלקי.
במסגרת תפקידו יכול פקיד הסעד לפנות לכל אדם שיש לו מידע על חסר הישע הנתון בסיכון והוא זכאי לקבל כל מידע.
זכותו על פי חוק גוברת על חיסיון רפואי ואחר, ובמידת הצורך יוכל לקבל מידע, על פי חוק, מרופאים, פסיכולוגים, פסיכיאטרים ובעלי מקצוע אחרים.
לאחר איסוף המידע, ולאחר שפקיד הסעד ששוכנע כי האדם חסר הישע נמצא בסיכון לעיתים נדרש פקיד הסעד להתערב.
במסגרת תפקידו הוא נדרש לפעול בעזרת הידע המקצועי שרכש, ניסיונו המקצועי אותו רכש במהלך הזמן, רגישותו האישית, גמישות מחשבתית, וכן בעזרת הסמכויות שמקנה לו החוק.
כל זאת במטרה למצוא דרכים להפחתת הסיכון כלפי האדם המוגדר כחסר ישע ולשיפור מצבו.
פקיד הסעד לעולם אינו פועל על דעת עצמו, ובמסגרת נוהלי התפקיד עליו להתייעץ עם ממונים ולקבל אישורם, ולקיים דיונים בוועדות (לפי התחום הספציפי) הבוחנות ושוקלות את צעדיו.
במידה שנסיונותיו של פקיד הסעד להשפיע במהלך טיפולי אינם צולחים, בסמכותו להפעיל חוקים שונים, לפי המקרה, שנועדו להגן על חסר הישע.
לצורך כך יש ביכולתו לפנות לבית המשפט בבקשה לחייב את האחראים על חסר הישע בטיפול.
במסגרת חוקים שונים הנוגעים לאוכלוסיות חסרות ישע ולמטפלים בהם, בית המשפט אינו פוסק או פועל לפני קבלת תסקיר מפקיד הסעד.
מתוקף תפקידו, כרוך תפקיד עו"ס לחוק בקשר הדוק עם רשויות החוק: משטרה, בתי המשפט, פרקליטות, הסניגוריה הציבורית, גורמים מתחום בריאות הנפש, שירות המבחן לנוער, ועוד.
עובד אייזנברג (13 ביוני 1896 – 17 ביוני 1956) היה איש ציבור ופעיל ציוני ביישוב.
עובד אייזנברג נולד ברחובות, בנם של בלהה ואהרון אייזנברג, ממייסדי העיר, ואחיו של בן כרמי אייזנברג.
למד בבית מדרש למורים בירושלים והחל את דרכו בפעילות ציבורית מקומית ברחובות ובעבודת חקלאות.
בעשור הראשון של המאה ה-20 היה מנהל חוות סג'רה שבגליל התחתון.
רעייתו הייתה מיכל כהן, בתו של המורה יצחק כהן, ממקימי העיר.
אייזנברג כיהן כחבר ויו"ר הנהלת אגודת הפרדסנים "פרדס" ברחובות.
ממייסדי תנועת המכבי ברחובות, יו"ר הסתדרות החקלאים בעיר, חבר מועצת העיר ומחזיק תיק החינוך.
מ-1943 היה חבר נשיאות ועד האיכרים.
היה ממייסדי בית הספר התיכון החקלאי בפרדס חנה ושימש כחבר הוועד המנהל שלו.
היה גם חבר הוועד המנהל של בית הספר הריאלי בחיפה.
כן היה חבר מועצת אורט.
כיהן גם כחבר המועצות הממשלתיות לכוח האדם ולחקלאות בישראל.
בקונגרס הציוני ה-21 שהתקיים בז'נבה השתתף כציר.
כתב מאמרים על תולדות היישוב החקלאי במספר כתבי עת, בהם "בוסתנאי", "הארץ" ו"הבוקר".
אייזנברג הקים לזכר אביו מושב ליד רחובות - רמת אהרן אייזנברג, שמאז התרחבה ולימים הפכה לשכונה בתוך העיר.
הוא גם הוציא את ספר זיכרונותיו של אביו, "ספר אהרן איזנברג".
עובד אייזנברג נפטר בשנת 1956 ונקבר בבית קברות תר"ן המייסדים.
עובד ידע הוא עובד שהידע שלו הוא המרכיב המשמעותי בתפקידו בארגון.
במאה ה-21, חלק ניכר מהעובדים בארגונים הם עובדי ידע.
המונח "עובד ידע" נטבע לראשונה על ידי פיטר דרוקר בשנת 1959 בספרו Landmarks of Tomorrow, אך הדיון המרכזי הראשון בו הוא בספרו "Management Challenges for the 21st Century" שפורסם בשנת 1999. בספרו זה דן דרוקר במשמעויות השונות הנובעות מעבודת ידע.
בתקופה זו דובר על כ-25% מהעובדים בארגונים שהם עובדי ידע.
נטייה שלא לקבל מרות, בעיקר לגבי דרך ביצוע העבודה.
הגדרת תהליך העבודה מסובכת יחסית.
ניתן ללמוד רבות על התפקיד על ידי צפייה בו.
דרך הפעולה נבחרת באופן מחושב.
מחויבות לתפקיד ולארגון משמעותית לביצועים.
הערכת ידע עצמי, לעיתים אין נכונות לחלוק בו.
גורמי הצלחה של עובד ידע
בספרו "Drive" משנת 2009 מתייחס דניאל פינק להתפתחות ההנעה (מוטיבציה) למה שהוא מכנה כיום הנעה 3.0.
הגורמים המניעים עובדי ידע, בעידן זה, הם:
עצמאות - בביצוע המשימות, בבחירת הזמן לביצוע, בשיטת הביצוע ובצוות.
מומחיות - פיתוח מומחיות אישית בפעילויות.
משמעות - קיום משמעות לתפקיד: לא רק עבודה לצורך משכורת.
עובד ידע עושה שימוש במקורות שונים לביצוע עבודתו.
מקורות הידע העיקריים בהם עשוי להעשות שימוש הם:
מידע מעמיתים באמצעות: שיחות, כנסים, רשתות חברתיות ופורומים.
עובד משק בית הוא נותן שירות בשכר בבית המעסיק שתפקידו לדאוג לעבודות משק הבית, כולן או בחלקן.
מאז 1880 ובמיוחד מסוף שנות ה-50 קיימת עליה מתמדת בשיעור הנשים היוצאות לעבוד בשכר, כולל נשים נשואות ואמהות.
במשפחות בהן המצב הכלכלי מאפשר זאת, עוברות מטלות הבית בחלקן או במלואן לעובדי משק הבית.
עובדי משק הבית, רבים מהם מהגרי עבודה, מונים נכון ל-2011 כמאה מיליון ברחבי העולם, מעל 80% מהם נשים.
במדינות דוגמת אינדונזיה והפיליפינים ייצוא עובדי משק בית הוא חלק חשוב מהתוצר המקומי הגולמי.
פן נוסף של המקצוע הוא עבודת ילדים.
ההערכה היא כי בעולם לפחות 10 מיליון ילדים עובדים במשרות עזרה במשק בית, רבים מהם במדינות אמריקה הלטינית ואסיה, במיוחד הודו ובנגלדש.
ביוני 2011 אושרה אמנה בינלאומית בחתימת 127 מדינות, המגינה על עובדי משק בית זרים ומעניקה להם זכויות.
תופעת העסקת אדם אחר בביצוע עבודות הבית מוכרת עוד מימי העולם העתיק.
בתקופה הטרום תעשייתית באירופה, ביטויה הנפוץ ביותר היה המשרת.
כבר במאה ה-16 החלו להעסיק באנגליה פרט למשרתים גם משרתים זמניים בשכר, וכן עובדות ניקיון, שהיו נשים נזקקות שהועסקו לזמן מוגבל על מנת לבצע את עבודות הניקיון הקשות והבזויות ביותר.
עם התפשטות המהפכה התעשייתית במערב אירופה במאה ה-19, הלך וגדל הביקוש לעוזרות בית.
לקראת סופה הועסקו באנגליה ובצרפת קרוב ל-3 מיליון עובדי משק בית, כמעט כולן נשים.
שלוש סיבות היו לתופעה זו:
תהליך העיור - ההגירה מהכפרים הובילה לחיפוש תעסוקות חלופיות.
שינויים שחלו בסטנדרטים של תחזוקת הבית הבורגני.
התרחבות מעמד הביניים שבאפשרותו להעסיק עובדי משק בית.
בשנת 1823 נחקק בבריטניה חוק אדונים ומשרתים (1823 Master and Servant Act), שהסדיר את עבודתם של עובדי משק בית.
חוק זה היה ראשון מסוגו, ובעקבותיו נחקקו חוקים דומים במדינות נוספות.
בסוף המאה ה-19 נשים עבדו כעוזרות בית יותר מבכל עבודה אחרת.
בין עוזרות הבית נכללו גם נשים מהגרות בנות זרמי ההגירה הבינלאומית של אותה התקופה, שיועדו לרוב לעבודה זו.
לאחר מלחמת העולם הראשונה השתנו דפוסי ההעסקה.
בארצות הברית התקיים מעבר משיכון עוזרת הבית בבית, לעבודה על בסיס יומי, כשהעובדת מתגוררת מחוץ לבית מעסיקתה.
רוב עוזרות הבית היו אפרו-אמריקאיות.
החל משנות ה-80 של המאה העשרים התחזקה בארצות הברית העבודה היומית החד שבועית בבית המעסיקה.
כמו כן חלה עלייה בהיקף הסוכנויות וחברות כוח האדם שתיווכו בהעסקת עובדי ניקיון למוסדות ולמשקי בית פרטיים.
מרבית עובדי משק הבית בעשורים האחרונים משתייכים למיעוטים גזעיים ואתניים או שהם מהגרי עבודה.
בעשורים הראשונים של המאה העשרים עבד בארץ אחוז לא מבוטל של נשים יהודיות כעוזרות בית, מזרחיות ואשכנזיות כאחד.
נשים תימניות עבדו במשקי בית בשכר כבר בסוף המאה ה-19. השכר היומי היה נמוך ועמד ב-1928 על 4 גרושים ליום עבודה.
עבודת משק הבית הבלתי שוויונית במהותה, עוררה תרעומת בקרב החלוצות בנות העליות הראשונות ממזרח אירופה.
בשנות ה-30 התגברה תעסוקת נשים מזרחיות במקצוע וכן העסקת נערות וילדות.
תנאי ההעסקה של נשים מזרחיות היו ירודים משל האשכנזיות.
תנועת הפועלות ניסתה לאגד את עוזרות הבית, ולמנוע העסקה לא מאורגנת שלהן, אך ללא הצלחה יתרה, בנוסף, ברוח התקופה, הופעל לחץ על המעסיקות להעסיק עובדות עבריות בלבד.
העלייה היהודית בסוף שנות ה-40 ובשנות ה-50 הביאה גל של עולות חדשות למקצוע.
בארץ התפתחו שוקי עוזרות בית.
בת"א התקיים שוק עוזרות בית ליד שוק בית לחם (היום שוק בצלאל).
"הן מציעות עצמן לעקרת הבית בקול צורמני ובמלחמות ידיים".
ב-1960 החליט משרד העבודה למסד את המקצוע ולהקים לשכת עבודה לעוזרות בית, וכן לקבוע שכר אחיד לעבודתה.
המחיר לשעת עבודה היה לירה אחת.
למרות מיסוד התחום לא נעלמו שווקים אלה מהנוף.
החל מאמצע שנות השישים עולה הביקוש לעוזרות בית ומשתפרים תנאי עבודתן.
שכרן עולה, וחל שיפור בתנאים הסוציאליים.
בשנות השישים והשבעים נשים מזרחיות רבות נטשו את המקצוע לתעסוקות חלופיות, ופינו מקום לנשים ערביות, ששכרן נמוך יותר.
כמו כן נכנסו לשוק עולות חדשות, בעיקר מהודו והונגריה,וכן סטודנטיות.
בשנות השמונים והתשעים חלו שינויים מרחיקים לכת בשוק ניקיון משקי הבית שמקורו במספר סיבות: עלייה גדולה במשרד החברות הקבלניות המעסיקות עובדים, כניסת העובדים הזרים לשוק העבודה וחדירת נשים רבות מגל ההגירה הגדול מברית המועצות לשעבר.
ענף ניקיון הבתים הוא היחידי שבו חדירת עובדים זרים לא הורידה את השכר.
הסיבה היא שבענף זה חלים כללי היצע וביקוש, בניגוד לענפים אחרים בהם העובדים הזרים כבולים למעסיקים.
ב-2003–2004 נוצר מחסור חמור בעובדי משק בית עקב הקמת משטרת ההגירה ב-2002 וגירוש כ-100,000 עובדים זרים בתקופה של שנתיים.
בעקבות החמרת הענישה שינו רבים מהישראלים את דפוסי ההעסקה שלהם, כשליש מהישראלים נמנעו מלהעסיק עובדים זרים.
ב-2003 העסיקו 370,000 משפחות או יחידים עוזרות בית.
כ-18% מהמנקים במשקי בית היו עובדים זרים וכ-40% מהם עולים חדשים.
את מקומם של העובדים הזרים תפסו ישראליות, מתוכן גם סטודנטיות כעבודה זמנית, ערביות ועולות מרוסיה.
על-פי סקר של משרד התמ"ת 16.4% מהנשים בישראל העסיקו ב-2006 עוזרת בית.
השכר המשולם לעוזרות בית (ישראליות וזרות) היה 35–40 ש"ח לשעה, כפול משכר המינימום.
עוזרת בית עובדת בממוצע 4.4 שעות בבית הלקוחה, לרוב פעם בשבוע.
ככל שעולה רמת ההשכלה של האשה, עולה שיעור העסקה של עוזרת הבית.
84% מהמעסיקות עוזרת בית עובדות מחוץ לבית.
לפי נתוני הלמ"ס, עמד ממוצע ההוצאה החודשית לנפש בישראל ב-2010 על תשלום לעוזרת בית: 108 ש"ח.
בעשירון העליון הוא הסתכם ב-456 ש"ח לנפש, ובתחתון ב-7 ש"ח נטו.
בדרך כלל מתקיימים יחסי עובד-מעביד בין עובד משק בית ובין מעסיקו, אך מקובלת גם העסקה דרך קבלני כוח אדם וקבלני שירות.
קיום יחסי עובד-מעביד מקנה לעובד משק בית את כל הזכויות הנובעות מכך.
עם זאת, יחיד המעסיק עובד במשק בית פטור מהחובה לתת תלוש משכורת לעובד זה.
לעניין ביטוח לאומי חלים כללים מיוחדים להעסקת עובד משק בית.
בשני מקרים בולטים עלתה לדיון השאלה מי הוא מעסיקו של עובד במשק בית: האם המעסיק הוא שני בני הזוג המתגוררים בבית זה, או האישה בלבד?
בשני מקרים אלה, של עובדים זרים שהועסקו ללא היתר בבתיהם של אהוד ברק ויהודה וינשטיין, הוטל האשם הפלילי רק על נשותיהם.
כיום הרוב המוחלט של המועסקים בעבודות הניקיון והתחזוקה בבתים פרטיים הן נשים, וכינויין בישראל "עוזרות בית".
מרבית עוזרות הבית מועסקות על בסיס יומי בתכיפות משתנה (בדרך כלל חד שבועית).
יש גם עוזרות בית הלנות בבית המעסיק.
עובד נור (נולד ב-26 במאי 1971) הוא פוליטיקאי ישראלי.
שימש ראש המועצה האזורית הגלבוע.
נור נבחר לראשות המועצה האזורית הגלבוע בבחירות המוניציפליות שנערכו בשנת 2015, כאשר התמודד תחת הדגל של מנהיגות אחרת בגלבוע, והציג אלטרנטיבה שעיקרה: השקעה מסיבית בחינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, שיפור השירות והקשר הישיר עם התושבים, העצמה וחיזוק היישובים והנהלותיהם, בדגש על ניהול תקין, שקיפות ושיתוף הציבור בכל הנעשה.
במהלך כהונתו שם נור דגש רב על השקעה במערכת החינוך תחת האמירה כי החינוך הוא התשובה לכל השאלות.
במסגרת זו גיבשה המועצה בראשותו חזון חינוך מקיף, בשיתוף התושבים, ומיישמת חזון זה בכל התחומים.
כמו כן הוקם בית ספר יסודי דמוקרטי ראשון בשטח המועצה, ובספטמבר 2018 החל לפעול בית ספר יסודי חדש בבית אלפא וזאת לאור הצמיחה ביישובי המועצה וצרכי החינוך.
בנוסף, הוקם מרכז לגיל הרך בגלבוע לאבחון, טיפול והעשרה לילדים ולמשפחותיהם.
החקלאות היא מרכיב חיוני ומנוע צמיחה מרכזי במועצה, ולאור זאת הוביל נור את המאבק הארצי כנגד העלאת מחירי המים לחקלאים, וכנגד הוזלת היבוא על דגה - אשר פוגע במגדלי הדגים.
נור פועל בתחום זה מול משרדי הממשלה.
במקביל הוקמה במועצה ועדה חקלאית המסייעת לחקלאי הגלבוע ומקדמת את צורכיהם ברמת המועצה וברמה הממשלתית.
בנוסף, גובשה וקודמה תוכנית הפרוגרמות המבססת את האחיזה של תושבי הגלבוע באדמותיהם ואף מגדילה את נחלותיהם החקלאיות.
המועצה האזורית גלבוע זוכה בתקופתו של נור באותות ופרסים בתחום החינוך, החינוך הבלתי פורמלי והספורט, המרכזי בהם הוא אות הנשיא לתקווה ישראלית לחינוך לשנת 2017. הפרס מוענק לרשויות המובילות בעשייתן למען קידום וביסוס החינוך לשותפות בין המגזרים השונים בחברה הישראלית.
מתן הפרס מהווה הכרה בפעילות למען החיים המשותפים בגלבוע מאת נשיא המדינה.
נור אף נבחר לשאת דברים באירוע בשם הרשויות המקומיות.
בנוסף זכתה המועצה בפרס ההגינות בספורט ובפרס הספורט לפעילות ילדים ונוער במועצות האזוריות.
כמועצה חקלאית וירוקה, פעל נור לקידום החקלאות ושמירה על איכות הסביבה והשטחים הפתוחים.
לאור זאת מקדמת המועצה, בשיתוף התושבים, תוכנית אב לשטחים פתוחים על מנת לשמר את אופייה הכפרי והירוק גם לדורות הבאים.
כמו כן מקיימת המועצה פרויקט של התייעלות אנרגטית במסגרתו הוחלפה כל התאורה ביישובים לתאורת לד חסכונית.
תוך כך, הגדירה המועצה - בשיתוף נרחב של הציבור - מסמך מקיף בנושא הקמת מיזמי אנרגיות חדשות, לפיו יועדפו במועצה מיזמים של אנרגיה מתחדשת תוך שמירה על עקרונות ההשפעה המצטברת והזהירות המונעת, כאשר איכות חיי התושבים ואיכות הסביבה עומדים מעל לכל.
במסגרת פעילותו הנרחבת בתחום איכות הסביבה הוביל נור את מניעת הקמת מפעל פרוטרום בגלבוע לאחר משאל תקדימי וראשון מסוגו בישראל, שנערך בקרב תושבי הגלבוע, במסגרתו הצביעו 99.8% מהתושבים נגד הקמת המפעל.
לאור מסמך המדיניות שגובש, מוביל נור מאבק אזורי כנגד הקמת תחנות לייצור חשמל באמצעות גז.
בתחום התשתיות גויסו משאבים ממשרדי הממשלה לשדרוג תשתיות ביישובי המועצה ובוצעו עבודות תשתית בכל היישובים במועצה בהם הוקמה הרחבה ובכלל זה הוחלפו תשתיות ביישוב הוותיק.
הישג משמעותי שהוביל נור היה הכללת היישובים הערבים במועצה בהחלטת הממשלה 922 המעגנת בעבורם השקעות תקציביות משמעותיות.
הכללת היישובים התקבלה בעקבות פנייתו של נור לראש הממשלה, היות שבתחילה נמסר כי כפרי הגלבוע לא ישולבו בתוכנית מכיוון שמדובר במועצה מעורבת ולא ברשויות מקומיות נפרדות.
כמו כן יזמה המועצה תוכנית עומק למיפוי והגדרת הבנייה בכפרים הערביים בשטחי המועצה על מנת להסדיר את הבנייה בהם בעתיד אל מול גורמי התכנון הממשלתיים בהתאם לחוק.
בשלב ראשון החל פיילוט ליישום התוכנית בכפרים טייבה ונאעורה, והוא יורחב בהמשך לכל הכפרים במועצה.
בתחום קשרי הממשל גייסה המועצה בשלוש השנים הראשונות לכהונתה כ-300 מיליון ₪ ממשרדי הממשלה לפרויקטים, פעילויות ותוכניות לאומיות לרווחת תושבי הגלבוע.
בתחום התעסוקה המועצה מקדמת חמישה אזורי תעשייה בשטחה.
מלבד זאת, במקום מפעל פרוטרום תחל בקרוב הקמת מפעל תדיראן בגלבוע.
כמו כן הוקמו מרכז מעברים בגלבוע לפיתוח תעסוקתי קהילתי במגזר הכפרי ומרכז עוצמה לתעסוקה וחיזוק משפחות, הכוונה, ייעוץ ושילוב בקהילה.
המועצה בראשותו של נור פועלת בשקיפות מרבית ובשיתוף התושבים.
כך הוקמו צוותים מקרב התושבים לגיבוש חזון החינוך ויישומו, התקיים הליך שיתוף נרחב בתחומים הסביבתיים - מיזמי אנרגיה ושמירה על שטחים פתוחים, בחינת הצטרפות לחברה למתנ"סים, בחינת אופן ניהול הפעוטונים ועוד.
מטה המועצה מקיים מפגשים שוטפים עם הנהגות היישובים, בשיתוף ושילוב התושבים, על מנת להגדיר את הצרכים ולבצע תוכניות לפיתוח והעצמת היישובים.
כל ישיבות המועצה פתוחות ציבור, וישיבות המליאה והוועדה המקומית, אף מצולמות ומתועדות ועולות לאתר המועצה.
נור מייצג ערכים של מנהל תקין, ואף זכה להערכה על כך בדו"ח מבקר המדינה.
בדו"ח נכתב כי נור סיים את מערכת הבחירות לראשות המועצה בעודפים גבוהים, כלומר הוציא סכום קטן באופן ניכר מהסכום שהקצתה לו המדינה לשם מימון הבחירות והשיב למדינה את העודפים על אף שיכול היה להשתמש בהם על פי החוק.
בכך, על פי המבקר, נהג נור בחיסכון ובזהירות בכספי ציבור.קודם להיבחרו שימש נור כמנהל הישוב הקהילתי תמרת, הוביל את פיתוח היישוב, קידם את ההרחבה, ניהל פרויקטים בתחום הבינוי והתשתיות, ניהל את מיסוד והרחבת מערכת החינוך ביישוב, פיתוח חיי הקהילה, ניהול כספי, תאום ויצירת ממשקים מול גופים ממשלתיים ומוניציפליים.
נור שימש כיו"ר ועד מקומי וועד אגודת גן נר (בהתנדבות).
הוביל תוכנית הבראה וצמצום הגרעון, טיפח ויזם פעילות חינוך בלתי פורמלי ונוער, הקים את סיירת ההורים היישובית ויזם צמיחה דמוגרפית, כל זאת תוך שמירה על כללי מינהל תקין ושקיפות.כיהן בשתי קדנציות כיו"ר אגודת הסטודנטים במכללת בית ברל, והיה ממובילי המאבק להפחתת שכר הלימוד.
ניהל את בית ספר שדה הר הנגב של החברה להגנת הטבע, במצפה רמון וכן ניהל ופיתח את מערך השיווק של אגד תיור.
נור, נשוי לדורית ואב לשלוש בנות, הוא תושב היישוב הקהילתי גן נר, יליד קיבוץ עין חרוד איחוד.בהשכלתו, בעל תואר ראשון בחינוך ולימודי ארץ ישראל, את שירותו הצבאי מילא כקצין ומפקד ביחידה מובחרת (רב-סרן במילואים).
עובד מיכאלי (עָבֶּד) (15 בנובמבר 1921 - 25 בפברואר 2001) היה מראשוני המתגייסים לפלמ"ח, במסגרתו נלחם ונפצע בקרבות באזור ירושלים.
מהדמויות המרכזיות ב"ילקוט הכזבים", בו הוא מאוזכר בכינוי "עבד".
עסק לאחר פרישתו בתיעוד פרקים בהיסטוריה הציונית.
מיכאלי נולד בעיר קישינב שבמולדובה לשרה ויצחק מיכאלי, הבכור מבין חמישה בנים (שמות אחיו: שֵׁם (ג'ים) יעקב (ג'ק), יוסף וחנן).
ב-1922 עלתה המשפחה ארצה והתיישבה בעין חרוד, שם גדל ולמד.
ב-1941 התגייס לפלמ"ח וצורף לפלוגה א'.
ב-1942 סיים מיכאלי קורס מ"כים וב-1944 סיים קורס מ"מים וחזר לשרת כמ"מ בפלוגה א'.
במסגרת תפקידו השתתף במספר פעולות מטעם ההגנה, כמו הסזון ופריצת מחנה עתלית.
בהמשך עבר לתפקיד מ"מ בפלוגה ה' ועסק בגיוס ואימון חברי פלמ"ח חדשים.
בתקופת מלחמת העצמאות מונה מיכאלי למ"פ בגדוד החמישי של חטיבת הראל, נלחם בקרבות ירושלים ונפצע בקרב סן סימון.
לאחר המלחמה חזר לקיבוצו אולם המשיך לשרת במילואים בצה"ל והשתתף בפעולות התגמול ובמלחמות ישראל עד פרישתו ב-1976.
בשנת 1956 נסע מיכאלי לאיראן, שם עסק בהכשרת יהודים לעלייה (חזר ב-1958).
מיכאלי שהמשיך לגור בעין חרוד כל חייו נישא לשולמית ולהם שלוש בנות, יעל, ענת ותמר, שנפטרה בגיל צעיר.
בערוב ימיו ייסד תערוכת ציוד חקלאי בשטח הקיבוץ, ונדד בין הקיבוצים ברחבי ישראל לאסוף ממצאים לאוסף.
נפטר בשנת 2001 ונקבר בקיבוצו.
"ילקוט הכזבים" הוא אוסף צ'יזבאטים, מתקופת הפלמ"ח, שליקטו דן בן אמוץ וחיים חפר ופרסמו, לראשונה, בשנת 1956. מיכאלי (בשם החיבה שלו "עבד") הוא אחד מגיבורי הספר, הכולל שמונה אזכורים שלו.
עובד מיכאלי, הדסה אביגדורי אבידוב, עלילות "גדוד העבודה", הוצאת קיבוץ עין חרוד, 2004
עובד מיכאלי, הקרב על ירושלים במלחמת העצמאות, הוצאת אריאל, 1994
עֻבאדה א-סאמִת היה אחד מבני לווייתו של מוחמד.
הוא השתייך לקואליציית השבטים שכותנה האנצאר, ולחם כמעט בכל מלחמותיו של מוחמד בימי ראשית האסלאם.
בהמשך, שירת א-סאמת תחת שלושת הח'ליפים הראשונים מבין הראשידון, וסייע להם במלחמות הכיבוש כנגד האימפריה הביזנטית.
המסע לכיבוש קפריסין בראשותו, הפך את א-סאמת לאחד מהמצביאים הנודעים והמצליחים ביותר בתולדות ח'ליפות הראשידון.
לצד זאת, השתתף א-סאמת בלפחות שבע מערכות צבאיות בתקופת שירותו בצבא הראשידון.
לאחר פרישתו, התיישב בארץ ישראל והפך לקאדי תחת שלטונו של מושל סוריה, מועאויה, ואף סייע לו בשנותיו האחרונות.
לצד שירותו הצבאי, שירת א-סאמת כמורה הלכה, מופתי ושופט, וכן פיקח על המרות הדת בקרב האוכלוסייה שחיה בשטחים שנכבשו על ידי הראשידון, והיה גם שותף בבנייתם של מספר מסגדים במצרים ובסוריה.
עובד סוציאלי בתחנת משטרה, הקרוי גם עו"ס משטרה הוא עובד סוציאלי בהכשרתו, בעל ידע וניסיון בתחום איבחון וטיפול במצבי אלימות בין זוגית ואירועי טראומה למיניהם.
העובד הסוציאלי אינו שוטר, אלא עובד משרד הרווחה.
השילוב של איש טיפול מתחום עבודה סוציאלית ורווחה בתוך תחנת המשטרה היינו ייחודי והוא נובע מהבנה שהתגבשה בין המשרד לביטחון פנים ומשרד הרווחה לגבי החשיבות שיש לשיתוף הפעולה ואיגום המשאבים של גורמי הטיפול וגורמי האכיפה בהתמודדות מהירה, מקצועית ויעילה במצבי אלימות בין זוגית ואירועים משבריים המגיעים לפתחה של המשטרה.
רשימה חלקית מאוד של מאפייני האירועים: אובדנות, הזנחה, פגיעה בקטינים, דרי רחוב, פגיעה בקשישים ועוד.
עובד סוציאלי בתחנת משטרה, במסגרת מומחיותו, עורך אבחון ראשוני, והערכת מסוכנות ראשונית של המופנים, ובמידת הצורך בונה עבורם תוכנית טיפולית.
הוא יוצר קשר ראשוני עם המעורבים באירועי אלימות במשפחה ומסייע בהפנייתם לשירותי הטיפול בקהילה.
במסגרת תפקידו ולפי הצורך, הוא מקבל את מגישי התלונה במשטרה לשיחה ראשונית בתחנת המשטרה, ולפי הצורך מקיים התערבות בשעת משבר.
כאשר יש נשים וגברים שצריכים המשך ליווי פרטני, לצורך שילובם בטיפול ארוך טווח במרכזים לטיפול ומניעת אלימות במשפחה, הוא מלווה אותם אישית למסגרות אלה לצורך המשך טיפול.
עובד סוציאלי משטרה ואלימות בין זוגית
עובד סוציאלי משטרתי נפגש לעיתים קרובות באירועים של אלימות במשפחה ובאלימות זוגית.
האלימות הזוגית עשויה להתבטא במגוון צורות ורמות סיכון, חלקן עומדות ברף פלילי וחלקן לא.
חשיבות שיתוף הפעולה בין עו"ס המשטרה וגורמי האכיפה משמעותית לצורך איתור והבחנה ראשונית של צורת האלימות וההתערבות המתאימה ביותר.
ישנם מקרים בהם עולה צורך למפגש עם המעורבים בסמוך לפניה למשטרה או תוך כדי הטיפול המשטרתי, הדבר ניתן ליישום על ידי זמינות עו"ס המשטרה בתחנה.
המפגש עם עו"ס המשטרה כגורם טיפול בעל ידע וניסיון באבחון והתערבות במקרי אלימות מסייעת למעורבים לזכות במענה וכלים אופרטיביים לטיפול והתמודדות עם ובעת המשבר.
בעת התערבות עו"ס המשטרה באירוע של אלימות בין זוגית הוא נעזר ב"נוהל טיוב ואיתור נשים בסיכון לפגיעה", הכוללת רשימה של קורבנות לאלימות, אשר נמצאו ברף הגבוה של הערכת המסוכנות של המשטרה.
הדיון המשטרתי על סוגיות של אלימות במשפחה, בשיתוף עו"ס המשטרה, מאפשר מבט נוסף על כל מקרה ואפיון המסוכנות, כדי לבנות תוכנית הגנה מתאימה.
לרוב מודל ההתערבות מבוסס על הפרקטיקה של התערבות במשבר.
זאת בשל הקרבה בין האירוע המשברי והמפגש עם הקורבן או המקרבן, לרוב בתחנת המשטרה.
במסגרת ההתערבות נעשית הערכת סיכון וכוחות של קורבן האלימות.
במצבים קיצוניים כאשר עולה חשש לפגיעה, מוצע לנפגעת מסגרת מוגנת כגון מקלט לנשים שחוו אלימות.
במצבים בהם רמת המסוכנות נמוכה יותר מתחיל הליך של הפניית המעורבים לטיפול של המרכז לטיפול באלימות במשפחה ברשות העירונית.
קיום המשבר נובע לרוב מניסיון התמודדותן כושל של האדם עם אירוע חיים משברי.
חלק מהמשברים עשויים להשאיר צלקות שנשארות זמן רב יותר, אך אחרים יכולים להוביל דווקא ללמידה, לצמיחה ולהתפתחות אישית.
ניתן לחלק את התפתחות המשבר ל-4 שלבים מרכזיים:
שלב ראשון - הצפה רגשית: ההיתקלות הראשונית עם מצב המשבר מובילה להצפה רגשית הכוללת תחושות של חרדה, בלבול קוגניטיבי, חוסר אונים, כישלון ועוד.
לעיתים, תוך כדי המשבר ואף לאחריו, עושה האדם שימוש במנגנוני הגנה של הכחשה או הדחקה.
שלב שני - מאמץ חירום לפתרון בעיה: בשלב זה האדם מנסה לגייס את משאביו כדי לנסות להתמודד בהצלחה עם מצב החירום.
ההתמודדות יכולה להוביל לפתרון מוצלח כמו השלמה או תהליך בריא של אבל, או לחלופין להעמקת ההימנעות וההכחשה.
שלב שלישי - בלבול קוגניטיבי: בשלב זה מגיעים לשיא מאפיינים של חוסר ישע, אי שקט מוטורי, חרדה מציפה, בריחה מהמציאות ועוד.
שלב רביעי - עבודה מנטלית: בשלב זה נפתח הפתח לפורקן מילולי ורגשי בעקבות המשבר.
ישנו שיפור מסוים ביכולת ההסתגלות, המאפשר להתחיל בתהליך הבריא של הערכה מחודשת של הבעיה וחיפוש סוגים שונים של פתרון.
על פי עקרונות אלה התערבות של עובד סוציאלי בתחנת המשטרה עם קרבנות או אנשים שפגעו, מכוונת ליצור חוויה של שליטה וסדר.
הדבר נעשה באמצעות שיחה אמפתית הנותנת את האינפורמציה החשובה.
בהמשך, במידת הצורך, נעשה ניסיון לגיוס לתהליך טיפולי וקשר עם גורם טיפולי מתאים.
מעגלי התערבות בין גורמי אכיפה וגורמי טיפול
עובד סוציאלי בתחנת משטרה מטפל במגוון של מקרים המתחילים כאירוע משטרתי וממשיכים כפנייה לגורמי טיפול במחלקות הרווחה השונות.
לעיתים מתקיימים הליכים משיקים של טיפול משטרתי וטיפול רווחתי.
עו"ס המשטרה מקבל את פרטי העבירה והמעורבים ועל סמך הפרטים מקיים את הקשר בין גורמי הטיפול וגורמי האכיפה.
לדוגמה כאשר נשוא הטיפול הוא קשיש או חסר ישע ויש צורך במעורבות של גורמי טיפול בהשמה למסגרת או אבחון או במקרה בו אישה מופנית למקלט לנשים נפגעות אלימות וקיים צורך להשלמת חקירה.
ביכולתו של עו"ס המשטרה להשלים חלקים בפאזל ולהעניק לראיה הפורנזית מימד נוסף.
הדבר משמעותי כשמדובר בקורבנות של עבירת אלימות על סוגיה השונים, זאת בשל ההשלכות הרגשיות שנלוות למעשה העבירה.
האפשרות לפגוש את קורבן העבירה בתחנת המשטרה בסמוך להגשת התלונה מאפשרת התערבות ראשונית, עם חשיפת דבר הפגיעה והחוויה הטראומטית הנלווית אליה.
ארגון החוויה הרגשית מסייע לקורבן האלימות לבטא את שעבר עליו באופן קוהרנטי יותר ומסייע לחוקר לקבל תמונה מאורגנת יותר של אירוע הפגיעה.
הערכת סיכון מבוססת על שאלונים אשר מטרתם להגיע להערכה אודות הסיכוי שהתוקף יפגע בקורבן באופן חמור.
זהו תהליך הנעשה עם קורבן העבירה, על סמך ראיון ישיר ובחינה של אופי האלימות, חומרתה ומאפיינים אישיים ונפשיים של מבצע העבירה.
לאורך השנים נעשו ניסיונות להרכיב שאלון ברמת מהימנות גבוה יחד עם שימוש נגיש לאנשי מקצוע מתחומים מגוונים.
מטרת ההערכה היא שמירה על הקורבן מפני פגיעה חוזרת ולסייע למקבלי החלטות (שופטים, עובדים סוציאליים, שוטרים ופקידי סעד) לקבל החלטה מתאימה לרמת הסיכון.
עו"ס המשטרה מקיים את הליך הערכת הסיכון כחלק מהתערבויות של המשטרה באירועים בהם עולה חשש לפגיעה.
במצבים בהם מתקבלת תוצאה המעידה על רמת סיכוי גבוהה לפגיעה חמורה חוזרת, הוא חולק את המידע עם צוות החקירה ובהתאם מציעים לקורבן האלימות תוכנית הגנה.
הערכת הסיכון מתייחסת לזמן הביצוע של ואינה קבועה.
יש לבסס אותה על סמך כמה שיותר מידע.
זהו תהליך שנשען רבות על הניסיון הקליני של עו"ס המשטרה.
נכון לשנת 2019 פעילים כמה עשרות בודדות של עו"ס משטרה מטעם הרשויות המקומיות המקיימים קשר עם תחנת המשטרה העירונית או האזורית.
רק אחדים מבין העשרות מתפקדים באופן מלא בתפקידם, זאת אומרת שמשרתם מחולקת ליותר מתפקיד אחד ובדרך כלל הם חלק מהצוות הטיפולי של המרכזים לטיפול באלימות במשפחה.
המשמעות היא שאינם פנויים או חשופים לעבודת גורמי האכיפה באופן שיספק מענה זמין ולעיתים מיידי.
בתחנות בהם יש נוכחות גבוהה של עו"ס המשטרה ונוצרה הכרות עם בעלי התפקידים בתחנה יש דיווחים על עלייה בקשר וברציפות הטיפולית בין גורמי אכיפה לגורמי הטיפול.
רמת האמון והקשר המוצלח נבנית על רצף של עבודה משותפת באירועים משטרתיים בהם יש רקע של מצבים סוציאליים מורכבים ואירועי חיים משבריים.
נקודה נוספת נוגעת לנושא ההכשרה של עו"ס המשטרה.
כחלק מהאוריינטציה לתפקיד המורכב נדרשת הכשרה שתכין את עו"ס המשטרה לקליטה נכונה וטובה בתוך מבנה התחנה.
התייחסות לבעלי תפקידים, נוהלי עבודה, הליך החקירה ושרשרת הפעולות עד להגשת כתב אישום.
בהיבט הטיפולי נדרשת העמקה במיומנויות של התערבות במשבר והערכת סיכון.
להערכתי הכנה טובה תאפשר לעו"ס המשטרה לשמור על מקומו הייחודי במרווח שבין עבודת המשטרה וגורמי הטיפול.
להוות גשר בין הפרספקטיבות השונות ולעיתים מנוגדות שבין גורמי האכיפה לגורמי הטיפול.
כיום ישנה מגמה לגייס למשטרה עובדים סוציאליים כחלק מצוות מחלק משפחה שמתהווה בחלק מהתחנות.
משרד הרווחה האמון על ההכשרה וההעסקה דרך הרשויות נכון לו לבחון את הרחבת התפקיד ולהעניק לו מעמד מקצועי ייחודי.
זה יאפשר לעו"ס המשטרה להרחיב את הכלים המקצועיים שלו ולתת מענה ראוי יותר.
עובד המדינה העירום הוא סרט ביוגרפי משנת 1975, המבוסס על ספרו של קוונטין קריספ משנת 1968 באותו שם, בכיכובו של ג'ון הרט.
את הסרט ביים ג'ק גולד, על פי תסריט מאת פיליפ מאקי.
את הסרט הפיקה וריטי למברט.
סרט טלוויזיה זה, אשר שודר בהקרנת בכורה ב-17 בדצמבר 1975, הופק על ידי Thames Television עבור ערוץ הטלוויזיה הבריטי ITV.
הסרט, 77 דקות אורכו, מתאר את חייו של קריספ החל מגיל ההתבגרות ועל לגיל העמידה.
על הופעתו בסרט, זכה הרט בפרס באפט"א עבור השחקן הטוב ביותר לשנת 1976. ההפקה זכתה בפרס איטליה (Prix Italia) לשנת 1976. בשנת 1976 הסרט הוקרן בערוץ הטלוויזיה האמריקאי WWOR-TV ומאוחר יותר גם בערוץ PBS.
בשנת 2000 הסרט דורג במקום הרביעי בסקר שנערך בין אנשי מקצוע בתעשייה לצורך יצירת רשימה 100 הסרטים הטובים ביותר של המאה ה-20 של מכון הסרטים הבריטי.
סרט זה היה הגבוה ביותר ברשימה מבין סרטי ITV.
בשנת 2005 הסרט הופץ למכירה בפורמט DVD.
בשנת 2009, הרט שב לגלם את דמותו של קריספ בסרט "אנגלי בניו יורק", שתיאר את השנים האחרונות בחייו של קריספ, אותן העביר במנהטן.
עובדיה טוב (נולד ב-1956), שנודע בעבר בשם עובד טובי ובשם הבמה עובד, הוא זמר, מוזיקאי, מלחין ופזמונאי ישראלי.
תחת שם הבמה עובד התפרסם בזכות שירו "ברווזים" מ-1982, שהפך ללהיט גדול, ובזכות האלבום בו נכלל, "גגות אדומים".
טוב נולד בתל אביב וגדל בכרם התימנים.
אביו היה עמוס טוב, ממייסדי קבוצת הכדורגל שייצגה את השכונה, שמשון תל אביב.
עוד בילדותו הושפע מרוק, במיוחד מהביטלס.
בגיל 11 עבר ללמוד בפנימיית "נווה הדסה" בתל יצחק, ולאחר שהצטיין בלימודיו קיבל מאביו גיטרה ולמד בעצמו לנגן בה.
עם חבריו לפנימייה הקים להקה בשם "המזעזעים", שניגנה גרסאות כיסוי לשירי רוק מוכרים לצד שירים מקוריים שטוב כתב והלחין.
בהמשך נעוריו עבד בחברת "הגר", חברת ההפקות של אריק איינשטיין.
את שירותו הצבאי עשה במשטרה הצבאית.
ב-1977, עם שחרורו מצה"ל, התחתן ופתח בכרם התימנים את מסעדת "טוב בכרם".
הוא נודע אז בשם עובד טובי.
הצייר יורם לוקוב שהיה לקוח קבוע במסעדה שמע אותו מנגן משיריו והמליץ לחברו דורי בן זאב לשמוע אותם.
בן זאב ביקר בביתו שמע את השירים שכתב, והמליץ להקליט את השיר "ברווזים" שכתב לבנו, בטענה שיהפוך ללהיט גדול.
בעזרת בן זאב גייס בהתנדבות להקלטת השיר מוזיקאים מהשורה הראשונה: קובי רכט עיבד את השיר, וניגנו בו ארז נץ (גיטרה), מיקי שביב (בס), ז'אן פול זימבריס (תופים) ומשה לוי (קלידים) שגם הפיק מוזיקלית את השיר.
השיר הוקלט תוך זמן קצר, כששם המבצע הוא "עובד והאפרוחים".
השיר יצא כסינגל בסוף 1982.
"ברווזים" אכן הפך תוך זמן קצר ללהיט גדול, הושמע רבות ברדיו, והביא לטובי חוזה בחברת "הד ארצי".
בהמשך השנה הוציא טובי, תחת שם הבמה "עובד", את האלבום "גגות אדומים" בהפקתו המוזיקלית של משה לוי, כשמלבד "ברווזים" הצליחו ממנו גם "פיתות חמות" ושיר הנושא "גגות אדומים".
מרבית שירי האלבום עסקו בחוויות הילדות של טובי בכרם התימנים.
עם זאת, הצלחתו של "ברווזים" האפילה על שאר שירי האלבום, ובזכות כך מוכר טובי במידה רבה כ"זמר של להיט אחד".
לאחר שהאלבום "גגות אדומים"יצא לאור טובי המשיך לעבוד ולנהל את המסעדה שלו ומדי פעם ערך בה הופעות.
הצלחתו הגדולה של "ברווזים" הילדותי וההומוריסטי תסכלה את טובי, ששאף להצליח בעזרת שירים רציניים יותר.
במחצית השנייה של שנות ה-80 פרש מעסקי המוזיקה והתרכז בניהול מסעדתו.
במקביל חזר בתשובה, חזר לשמו המקורי עובדיה טוב, ומאז מיעט להתראיין ונעלם במידה רבה מהעין הציבורית.
רק ב-2007 הוציא את אלבומו השני, "הכל באהבה", בחברת מי"ם (מוזיקה יהודית מקורית) ו"נענע דיסק" ובהפקתם של ניצן זעירא ופיטר רוט, ששילב מוזיקת פופ ומוזיקה חסידית.
זמן קצר לאחר מכן סגר טוב את מסעדתו, ומאז התרכז במוזיקה ובלימוד תורה.
עובד המדינה (בסרבית: Државни службеник, Državni službenik) היא סדרת טלוויזיה סרבית מז'אנר הפשע שנוצרה על ידי פרדראג גאגא אנטוניג'ביץ' ודימיטריאה וויינוב.
שידור פרק הבכורה נערך ב-24 במרץ 2019 ברשת הטלוויזיה Superstar TV.
את התפקידים הראשיים גילמו מילאן מריץ', נבוישה דוגליץ' וזארקו לאושביץ'.
הסדרה מגוללת את קורותיהם של סוכני סוכנות הביון והביטחון של סרביה (BIA), אשר הרחק מעיני הציבור מסירים מדי יום את האיומים המסוכנים ביותר על סרביה ונלחמים במבוך של תככים מקומיים וזרים, בנסיבות המצב הגאופוליטי המשתנה.
הגיבורים הם אנשים צעירים הנלחצים בנטל האחריות העצומה הנובעים בעיקר מלחץ של המנהלים שלהם.
הדמות הראשית היא לזר, סוכן עולה צעיר שמנסה למצוא איזון בין חיי המשפחה ועבודתו.
כשסכנה גדולה מאיימת על סרביה, וכשהוא כבר לא יודע על מי לסמוך, לזר מבין שהוא יצטרך להקריב הקרבה גדולה ולעבוד מחוץ לכללים כדי להציל את האזרחים, את משפחתו ואת עצמו.
אף על פי שהסדרה מגוללת אירועים ודמויות בדיוניות, הסדרה מוקדשת לכל אלה שהקריבו את חייהם כדי לשמור על ביטחון המדינה, שהקרבתם לעולם לא תיוודע משום שנשבעו לסודיות, ללא אפשרות להשיג אנדרטה או מעמד של גיבור לאומי למרות שמגיע להם.
מילאן מריץ' בתפקיד לזר סטנוייביץ'
נבוישה דוגליץ' בתפקיד סטאנוחה מילויביץ'
זארקו לאושביץ' בתפקיד איליה פומרק
מרתה בייליקה בתפקיד קרל קרסטיץ'
ליובומיר בולאיץ' בתפקיד ליובה קולאריץ'
ואיה דוז'וביץ' בתפקיד אנה סטנוייביץ'
מרקו בוז'יץ' בתפקיד מילוטין סטנוייביץ'
סוניה קולאצ'אריץ' בתפקיד מיליקה וראנש
נינה נסקוביץ' בתפקיד מאיה סבטליץ'
אלכסנדר ברצ'ק בתפקיד סמיליאן ווצ'טיק
"עובד הרציף" או "הסַוָּר" (בהולנדית: De Dokwerker) הוא פסל ואנדרטה על כיכר יונאס דניאל מאייר באמסטרדם לזכר שביתת פברואר 1941.
הפסל עוצב ונוצק על ידי הפסל מארי אנדריסן מטעם מועצת העירייה של אמסטרדם.
הנגר בן הארלם וילם טרמץ (Termetz), שהכיר את אנדריסן לפני המלחמה, שימש כמודל לפסל ב-1951. ככל הידוע, הם פעלו יחד בהתנגדות לנאצים.
המבנה הכבד של גופו של טרמץ היה המראה שמארי אנדריסן חיפש.
טרמץ לא היה להוט להיות מונצח כדימוי, כי הוא ראה את שביתת פברואר כמשהו קדוש ולא היה משוכנע בצורך לעשות ממנה דימוי ויזואלי.
גודפריד בומאנס שכנע אותו לשמש כמודל.
לאחר מספר עיצובים בדגם גבס, הגרסה הסופית אמורה הייתה להיות מוכנה באמצע 1951. בפועל, היא הייתה מוכנה שנה לאחר מכן.
פסלו של פועל הרציף נוצק בשנת 1952 במפעל הארד בינדר בהארלם.
ב-28 במרץ 1952 כתב העיתון "הארלמס דאגבלד": "מארי אנדריסן לקח עובד רציף רגיל כדי לסמל את השביתה, ובשום אופן לא דמות אידיאלית של עובד".
המלכה יוליאנה חנכה את הפסל ב-19 בדצמבר 1952. מאז היה הפסל המקום המרכזי לטקס השנתי לציון שביתת פברואר ב-25 בפברואר.
האנדרטה שימשה גם כנקודת ההתחלה או הסיום של הפגנות נגד גזענות במספר הזדמנויות.
הפסל "עובד הרציף" לא תמיד עמד במיקומו הנוכחי.
בראשיתו פנה הפסל לכיוון וטרלופליין.
בשנת 1970 הועבר לכיוון בית הכנסת לצורך עבודה במטרו ובסטופרה.
ביום השנה ה-24 לשביתת פברואר העניקה עיריית אמסטרדם דגם מוקטן של הפסל למוזיאון יד ושם.
כיום מאוחסן הדגם במוזיאון ואינו מוצג לקהל.
דגם ברונזה קטן נוסף של הסוור, שנוצר על ידי אנדריסן בשנת 1951 כטיוטה לדגם הגדול המוצב באמסטרדם, הוצב במרץ 1997 במכון ון ליר בירושלים, באירוע בהשתתפותו של ראש עיריית אמסטרדם לשעבר, וים פולק - פסל זה מוצב במקום עד היום.
עובד חקלאות הוא מי שמועסק כשכיר בעבודה חקלאית, בעיקר באזורים כפריים ובחוות חקלאיות.
בדרך כלל תחת ניהולו של חקלאי.
עובדי חקלאות מוגדרים באופן שונה בחוקי העבודה של כל מדינה.
מדינות מסוימות מגבילות את ההגדרה למי שמבצע משימות חקלאיות ספציפיות, בעוד שאחרות כוללות עובדים נוספים המבצעים משימות שונות באזורים כפריים, בין אם משימות חקלאיות ובין אם לא.
בעקבות המהפכה התעשייתית, ירד חלקה של התעסוקה בחקלאות ייעור ודיג בסך התעסוקה בעולם, מ-40% בשנת 2000 ל-27% בשנת 2021. עם זאת, החקלאות נותרה מקור התעסוקה השני בגודלו בעולם אחרי מגזר השירותים.
העבודה החקלאית משתנה מאוד בהתאם למידת המיכון של הייצור וסוג היבול.
גידולי ירקות ופירות שונים דורשים לעיתים קרובות עבודה זמנית, שאינה דורשת מיומנות, אך זוהי עבודה עונתית בלבד, בעונת הקטיף.
זה מוביל למהגרי עבודה רבים בענף החקלאות, ובדרך כלל העבודה היא בשכר נמוך מאוד.
וישנם עובדים קבועים, מקצועיים יותר, בעיקר בחוות המייצרות כל שנה, כגון בתעשיית החלב או הבקר, כשבדרך כלל השכר גבוה יותר.
עובדי חקלאות פגיעים במיוחד להפרות בזכויות האדם שלהם, ותנאי העסקה הולמים.
עבודה באזורים מרוחקים, אי ידיעת השפה, ותנאים חברתיים של פגיעות ועוני, גורמים לפעמים להפרת זכויותיהם על ידי המעסיקים.
העבודה החקלאית גם רגישה להשפעות בריאותיות הקשורים לחקלאות, כגון השפעות בריאותיות משימוש בחומרי הדברה או חשיפה למחלות שונות המועברים דרך בעלי חיים, ולפציעות שונות בעבודה.
במחקר שנעשה על ידי ה"מכון הלאומי לבטיחות ובריאות תעסוקתית" בארצות הברית, מגלה כי אצל עובדי חקלאות היו 18.6 מקרי מוות ל-100,000 עובדים ובהשוואה ל-3.7 מקרי מוות ל-100,000 עובדים בכל התעשיות האחרות בארצות הברית.
בישראל עבדו בשנת 2019 כ-45,000 איש בענף החקלאות והייעור, כולל עובדים עונתיים, ועובדים במשרה חלקית.
והם מהווים כ-3% מסך עובדי התעסוקה בישראל.
רוב העובדים הם מהגרי עבודה, בעיקר תאילנדים, וחלק גדול נוסף הם עובדים פלסטינים.
העבודה בחקלאות נחשבת בישראל כעבודה מועדפת, וקיימים זכויות מיוחדות ומענקים לעובדים בענף זה.
עובד עונתי זכאי לפיצויי פיטורים אם עבד שתי עונות בשתי שנים רצופות, כשעונה נחשבת 60 יום לפחות במשך שלושה חודשים רצופים.
"עובד בכפר" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אודיה.
את השיר הוציאה ב-20 באוגוסט 2024 לאור, יחד עם שני סינגלים נוספים בשם "לילה טוב" ו"בן אדם", חברת התקליטים הליקון ארומה מיוזיק, כחלק מאלבום האולפן השלישי של אודיה, "ילדה של אמונה".
"עובד בכפר" נכתב והולחן על ידי אודיה, רון ביטון ומאור שטרית, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
השיר מציג מערכת יחסים מורכבת, מתוחה ומלאת תשוקה, שבה הכאב והאהבה שזורים יחד.
הנרטיב מתאר אהבה סוערת בין שניים שעברו יחד תקופות טובות ורעות, אך הקשר מתפורר על רקע חוסר התאמה ומאבקים רגשיים.
השיר נפתח בזיכרונות משותפים – רגעי שתייה וצחוק, לצד ויכוחים ותשוקה, שממחישים את הדינמיקה הסוערת של הקשר.
הפזמון והבית המרכזי מביעים את הקושי להיפרד, למרות שהשניים ניסו לשמר את הקשר.
הדוברת מתארת את ה"קסם" ביניהם, כשלמרות האהבה הגדולה, הם טועים ומתנגשים שוב ושוב.
השיר מסתיים בהבנה כואבת של סיום – כל אחד פונה לדרכו עם משקעי העבר ולב שבור.
שם השיר, "עובד בכפר", שאוב מרשת מסעדות בשרית בישראל.
"עובד בכפר" הפך ללהיט עם יציאת האלבום.
הוא דורג במקום החמישי בהיטליסט, הבנוי על פי נתוני הסטרימינג השבועיים בישראל.
עובדיה הוא ספר בתנ"ך, המתאר את נבואתו של הנביא עובדיה.
ספר זה הוא הקצר מבין ספרי התנ"ך.
הוא כולל פרק אחד ובו 21 פסוקים.
זהו הספר הרביעי בתרי עשר, אחרי הושע, יואל ועמוס ולפני ספר יונה.
ככל הנראה הספר סודר במקום זה כיוון שנבואתו, העוסקת באדום, משלימה את נבואתו האחרונה של עמוס.
כמו כן, מיקום הספר לפני ספר יונה תואם את דברי חז"ל, הגורסים כי נבואת עובדיה קודמת לספר יונה בסדר הכרונולוגי.
בנוסף, מופיעה בו נבואה לגויים בדומה לנבואת יונה אשר הוקדשה כולה לגויים.
ספר עובדיה נקרא בהפטרה של פרשת וישלח.
ספר עובדיה מתרכז בחזון נבואי המתאר את נפילת מלכות אדום.
מלכות אדום שכנה על תוואי שטח הררי, והשתרעה על שטחים נרחבים בארץ ישראל המקראית.
צדה המערבי של אדום הוא כל מדבר הנגב עד אילת, וצדה המזרחי כולל חלקים נרחבים ממדינת ירדן המודרנית.
בשל מיקום זה היא היוותה ציר מרכזי בדרך המקשרת בין בבל למצרים.
רוב האדומים גרו על מצוקים בהרי ים המלח, ועל כן רבים התיאורים המתייחסים לאזור טופוגרפי זה.
מלכות אדום מיוחסת על פי המקרא לעשו אחי יעקב.
בהתאם לקרבה זו, בין ישראל לאדום, ישנם ציווים רבים המורים לישראל לשמור על יחס ייחודי לאדום כמו - דין המשפיע על אופן גיורם.
עם זאת, לאורך רוב ההיסטוריה של מלכות יהודה אדום הייתה עוינת לישראל; ואכן הנביא מלאכי מגלה, למרות האחוה, את הבדל בין ישראל לאדום:
בגוף נבואתו, מאשים הנביא עובדיה את אדום כי עמדה מנגד ולא עזרה לישראל בשעת מפלתם:
מפלה שניתן לשייך לכיבוש ירושלים על ידי נבוכדנאצר השני, בשנת 597 לפנ"הס, שנתמכה על ידי אדום.
בכל ספר עובדיה, מלבד שמו לא נזכרו פרטים נוספים על הנביא כמו ייחוסו המשפחתי או קורות חייו.
אחדים טענו כי בשל חוסר הפרטים לא ניתן לדעת בוודאות באיזה דור מתנבא עובדיה וכל מה שיגידו יהיה בגדר השערות רעועות.
אחרים טענו כי ניתן לצמצם את הזיהוי לתקופות עיקריות כיוון שהנבואה באה בעקבות התעלמות אדום מכיבוש ירושלים והטבח ביהודים, ובזמן התנ"ך ניתן לראות שתי תקופות עיקריות העונות לתיאור זה.
התקופה הראשונה היא פלישת הערבים והפלשתים למלכות יהודה בתקופת המלך יהורם המוזכרת ב.
בתקופה זו התנבא אליהו, ומצינו כי התייחס לאדם בשם עובדיהו ב.
התקופה השנייה היא בסוף ימי בית המקדש הראשון כאשר נבוכדנצר השני, מלך בבל, הגלה את ישראל כמתואר בתהילים קל"ז.
בתקופה זו התנבא ירמיהו ומפרשים רבים מוצאים הקבלות רבות בין שני הנביאים (עיין לעיל), הן בסגנון והן בתוכן הנבואות ואף ניתן לראות פסוקים כמעט זהים בין שניהם (עיין למטה) מה שהביא חלק מהחוקרים לטעון כי שניהם מושתתים על מקור קדום.
לדעת התלמוד הבבלי, הנביא עובדיה הוא 'עובדיהו אשר על הבית', אשר התנבא בימי אחאב, כאפשרות הראשונה.
בנוסף לכך התלמוד מדגיש כי עובדיה היה גר אדומי, ועל כן באופן יוצא מן הכלל נבחר הוא לנבא על אדום ומפלתה, על אף אי־התאמתם העקרונית של גרים לנבואה (והזוהר מרחיב על חשיבות הדבר):
ספר עובדיה הוא מקטע אחד שלם המתחלק לשש חטיבות המהוות יחדיו את נבואת עובדיה:
הצגת החזון וקריאת הגויים למלחמה
יום ה' על אדום והגויים וגאולת ישראל.
הפסוק הראשון הפותח במילים חֲזוֹן עֹבַדְיָה כֹּה אָמַר אֲדֹנָי ה' לֶאֱדוֹם וכו'.
מהווה את החטיבה הראשונה בספר – הצגת החזון.
בהצגה זו מתוארת שמועה בין גויי הארצות הקוראת לצאת למלחמה על אדום, וכן מופיע בפעם היחידה בספר שם הנביא הדובר.
לאחר הצגה זו עובר הנביא לתאר את אדום כעם בזוי וחלש, אשר לא מודע לעצמו וליכולותיו.
הנביא משתמש במטאפורה המקבילה בין הגובה הגאוגרפי בה שוכן אדום, לבין אופי יהירותו.
בשל כך מתוארת תבוסת אדום בידי אלוהי ישראל באמצעות אירוניה של הורדת אדום אף אם יגביה לגובה נשרים וכוכבים וכך נחתמת החטיבה השנייה.
בחטיבה השלישית מתאר הנביא את אופן גנבת השלל מאדום.
בנבואה מתואר כי גנבת אוצרות אדום תתרחש דווקא על ידי בני בריתם של אדום, אשר מתוארים כשודדים הבאים בלילה.
אך שודדים אלה בניגוד לשודדים מצויים שלוקחים כפי שהם צריכים ומשאירים את עוללות הגפן בעודם חוששים מפני בעל הבית הישן, יחשפו את אוצרותיו המוטמנים בקלות, יבזזו את השדות ולא ישאירו דבר.
לאחר תיאור בזיזת השלל מתחילה החטיבה הרביעית-מפלת אדום.
הנביא מתאר כי בתחילת המפלה יבגדו בעלי הברית של אדום, אך מילותיו סתומות.
לכן נחלקן הפרשנים על טיב המפלה יש פרשנים המפרשים בגידה זו בצורה מינורית המתבטאת בחוסר נתינת עזרה בעת צרה בניגוד להסכמים קודמים, אך אחרים מתארים בגידה זו כתמיכה ונתינת עזרה מפורשת לאויבי אדום תוך הצגת מצג שווא של השתתפות בצער אדום המותקפת.
לאחר מכן מתואר הרס האומה האדומית ביום הדין, שיתבטא באובדן החכמים האדומיים ואיתם התבונה.
אובדן זה יגרום לאומה להיות אובדת עצות ללא הנהגה מוכשרת, וכן כל איש גיבור, כלומר מומחה בלחימה, יאבד בתוך ההרג שיבא בעם האדומי באותו היום.