tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לעיתים קרובות, אתרים מכילים מערכות ניווט מרובות, כגון ניווט גלובלי, ניווט מקומי, ניווט משלים, ניווט לפי הקשר וניווט משני.
עיצוב ממשק משתמש כולל בחירה וסידור של רכיבים בממשק באופן המאפשר למשתמשים לקיים אינטראקציה עם רכיבי המערכת.
המטרה היא להקל על השימושיות והיעילות ככל האפשר.
רכיבים נפוצים הנמצאים בעיצוב ממשק הם לחצני פעולה, שדות טקסט, תיבות סימון, כפתורי רדיו ותפריטים נפתחים.
שׂרונה מרקט הוא השוק הקולינרי המקורה הגדול בישראל, הממוקם בפאה הדרומית של פרויקט שחזור מושבת הטמפלרים בשׂרונה, תל אביב.
שׂרונה מרקט הוקם על ידי גינדי החזקות, והוא השוק המקורה הראשון שהוקם בישראל על ידי אושר שלום מכלוף.
השוק נפתח בשנת 2015. לאחר הקמתו, הוקמו שווקים נוספים ברחבי ישראל.
בשנת 2020 שׂרונה מרקט נרכש על ידי ביג מרכזי קניות ומגה אור החזקות.
שׂרונה מרקט מתפרש על פני 8,700 מ"ר, ובו פועלים כ-90 בתי עסק, ביניהם חנויות קמעונאיות, דוכני אוכל ומסעדות.
שׂרונה מרקט הוקם בשנת 2015, כחלק מפארק שׂרונה שבדרום הקריה, בין בתיה המשוחזרים של המושבה הטמפלרית.
הפרויקט הוקם על ידי חברת גינדי החזקות.
השוק הוקם בהשקעה של למעלה מ-530 מיליון ש"ח ובהשראת שווקים בעולם בהם בורו (Borough Market) שבלונדון, צ'לסי (Chelsea Market) שבניו יורק ולה בוקריה שבברצלונה, והוא משתרע על שטח של 8,700 מ"ר.
בשׂרונה מרקט פועלים מעל ל־90 חנויות קמעוניות, דוכני אוכל, מעדניות וחנויות גורמה של יצרנים מקומיים.
המתחם, מתמחה במוצרי מזון ומהווה אטרקציה תיירותית בשל ההיצע המגוון, הפעילויות הקולינריות והפעילויות התרבותיות.
במתחם מסעדות ודוכני אוכל, מעדניות גבינות, דגים ופירות ים, חומץ בלסמי, תבלינים, בשר, פירות וירקות, יינות ובירות, מאפים בעבודת יד ובתי קפה.
בשׂרונה מרקט אפשר למצוא מגוון מסעדות שף כמו "ג'יג'י קובלה" של קבוצת מחניודה, "מיזאקי" של השף יובל בן נריה, "המזנון" של השף אייל שני, "הקוסם" של השף אריאל רוזנטל, ועוד.
נכון לשנת 2018, ביקרו בשׂרונה מרקט כ־16 מיליון מבקרים מהארץ וכארבעה מיליון תיירים מהעולם.
על אף שהשוק פועל בימי שבת וחג, פועלים בו עסקים בעלי תעודות הכשר לצד עסקים שאינם שומרים כשרות ומוכרים בין היתר בשר חזיר ומאכלי ים.
שׂרונה מרקט שוכנת בפאה הדרומית של מושבת הטמפלרים, בין רחוב הארבעה ורחוב קפלן.
המושבה שׂרונה, נבנתה בשנת 1871 של המאה ה-19 על ידי משלחת טמפלרים מגרמניה, שביקשו לבטא את רעיונותיהם החדשניים בתחום החקלאות והבנייה.
עם כיבוש ארץ ישראל על ידי הבריטים, התיישב במושבה המנדט הבריטי ובנה במתחם בתים חדשים, ששינו במעט את הצביון הכפרי שלו.
בשנת 1947, הועברה המושבה מהבריטים לידי היהודים ושימשה כבסיס הרשמי והראשון של ההגנה ובאותה התקופה ובשל המצור על ירושלים, שימשו המבנים השונים בשׂרונה את משרדי הממשלה עד שנת 1955, אז עברו לירושלים.
בשנת 2006 החליטה ממשלת ישראל לשמר ולשחזר 36 בתים בשׂרונה – חמישה מהם הועברו בעבודה מורכבת ומיוחדת למתחם שׂרונה.
שׂרונה מרקט תוכנן ועוצב על ידי האדריכלים קיקה ברא"ז, אורי בן דרור ומיכאל אנקווה מסטודיו מו.
את הליווי והייעוץ הקולינרי העניק ירון קסטנבוים.
החל משנת 2018, היועצת הקולינרית שמסייעת ביצירת תוכן קולינרי ייחודי היא אפרת אנזל.
באוקטובר 2019 מכרה גינדי החזקות את החזקותיה במתחם שׂרונה מרקט, מלבד החניון במתחם, לחברות ביג ומגה אור בתמורה ל-160 מיליון שקל.
ב־8 ביוני 2016, אירע פיגוע הירי במסעדת מקס ברנר שבשׂרונה מרקט, על ידי מחבלים פלסטינים ובו נרצחו ארבעה בני אדם ונפצעו 16 נוספים.
שרזוד נסרולייב (באוזבקית: Шерзод Насруллаев; נולד ב-23 ביולי 1998 בקוסון שבאוזבקיסטן) הוא כדורגלן אוזבקי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת נסאף מליגת העל האוזבקית ובנבחרת אוזבקיסטן.
נסרולייב גדל במחלקת הנוער של נסאף.
בשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האוזבקית.
ב-27 בינואר 2022 ערך נסרולייב את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אוזבקיסטן, בניצחון 3-0 על נבחרת דרום סודאן במשחק ידידות.
שרחביל יוסף סעד א־דין א־זעים הוא משפטן, אקדמאי ופוליטיקאי פלסטיני.
הוא מכהן בתפקיד שר המשפטים של הרשות הפלסטינית בממשלתו של מוחמד מוסטפא.
ב-1982 הוא קיבל תואר ראשון במשפטים מהפקולטה למשפטים באוניברסיטת אלכסנדריה, ולאחר מכן הצטרף ללשכת עורכי הדין בעזה.
בנובמבר 2007 קיבל תואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת אל-קודס, ובמאי 2008 קיבל תואר שני גם במשפטים מאוניברסיטת אל-אזהר בעזה.
בין השנים 1982 ל-1983 הוא עבד בחברת ביטוח אמריקאית באבו דאבי, ובין 1983 ל-1985 עבד בחברת ביטוח ערבית באבו דאבי.
בין השנים 1985–1987 עבד בחברת הביטוח המאוחדת בצנעא.
ב-1987 חזר לישראל והקים ועמד בראש משרד עורכי הדין א-זעים ושות'.
בהמשך עבד כמנהל במספר חברות ביטוח בשטחי הרשות הפלסטינית, ובמקביל, כיהן כמרצה באוניברסיטה האסלאמית בעזה ובאוניברסיטת אל-אזהר בעזה.
בשנת 2000, נבחר על ידי מדריך הדירוג של צ'יימברס גלובל כעורך הדין הטוב ביותר ברשות הפלסטינית.
א-זעים השתתף במשלחת הפלסטינית בשיחות השלום במהלך השנים 93–1992, ובהמשך הפך לחבר בוועדה המשפטית הפלסטינית-ישראלית המשותפת, וכן ליועץ משפטי של ועדות משא ומתן פלסטיניות רבות.
ב-2009 היה שותף לקבוצה א-מפלגתית שעסקה בגיוס כספים לשיקום עזה.
מאוחר יותר, הוא נבחר ליושב ראש הוועדה המשפטית בתוך המועצה.
הוא גם השתתף במספר תוכניות הכשרה, כולל בבית הספר למשפטים של הרווארד בבוסטון ובמרכז הבינלאומי לבוררות בטקסס.
בין השאר, היה גם היועץ המשפטי של אונר"א.
ב-28 במרץ 2024, נשיא הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס אישר את הרכב השרים של ממשלת הרשות התשע-עשרה בראשות מוחמד מוסטפא.
ב-31 במרץ 2024 הושבע שרחביל לתפקיד שר המשפטים בממשלה.
בפברואר 2025 האשים את ישראל בהפרה של זכויות אדם במלחמת חרבות ברזל.
שרחאן קלמורזה (בקזחית: Шерхан Қалмырза; נולד ב-15 ביוני 2007 בקזחסטן) הוא כדורגלן קזחי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קאיראט אלמטי מליגת העל הקזחית.
קלמורזה גדל במחלקת הנוער של קאיראט אלמטי.
ב-14 בספטמבר 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 0–1 על אקטובה במסגרת המחזור ה-23 בליגת העל הקזחית לעונת .
ב-18 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, בהפסד 1–4 לספורטינג ליסבון במסגרת שלב הליגה לעונת 2025/2026. הוא עצר בעיטת עונשין של מורטן יולמן במשחק זה, והפך לשוער הצעיר ביותר בהיסטוריה שעוצר בעיטת עונשין בהופעת הבכורה שלו בליגת האלופות.
שָׁרי אריסון (נולדה ב־9 בספטמבר 1957) היא אשת עסקים ופילנתרופית ישראלית-אמריקאית, הבעלים של קבוצת אריסון.
בשנת 1999 ירשה חלק נכבד מרכושו של אביה, דבר אשר הפך אותה למיליארדרית, ולפרקים שונים לאדם העשיר ביותר בישראל ובמזרח התיכון.
נודעה בעיקר כמי שהייתה בעלת השליטה בבנק הפועלים, אך עיקר הונה מקורו בהחזקותיה בחברת קרניבל קרוז ליין.
בשנת 2025 העריך המגזין פורבס את הונה ב-6 מיליארד דולר.
אריסון נולדה בשם שרון-רוז בניו יורק שבארצות הברית, למינה לבית וסרמן ולתד אריסון, ישראלי-אמריקני שעשה את הונו בחברת קרניבל קרוז ליין, המפעילה אוניות לשיט תענוגות, אותה ייסד בשנת 1972. אמה עלתה מרומניה ב-1943, ואביה שנולד וגדל בתל אביב לחם במלחמת העולם השנייה ובמלחמת העצמאות.
בתחילת שנות ה־50 היגרו הוריה לארצות הברית עם בנם מיקי (יליד 1949), ואביה פנה לעבודה ביוזמה פרטית.
בתחילה לא זכה להצלחה רבה בעסקיו, אך בשלב מאוחר יותר התעשר בזכות הצלחתה של חברת "קרניבל קרוז ליין" שייסד בשנת 1972.
בשנת 1966 התגרשו הוריה של שרי אריסון והיא עברה להתגורר עם אמה בישראל (שני הוריה נישאו בשנית לאחר מכן).
שלוש שנים לאחר מכן, בגיל 12, שבה לארצות הברית ועברה לגור עם אביה ועם אחיה הבכור.
היא שבה לישראל בגיל 17 על מנת ללמוד לבחינות הבגרות ולהתגייס לצה"ל.
אריסון שירתה בחיל הים, לאחר שחרורה מצה"ל עברה להתגורר במיאמי לצד אביה.
למדה ניהול בתי מלון ומסעדות במכללת "מיאמי דייד".
נהגה לבקר בישראל בקביעות ואף רכשה ב-1988 דירה במגדל גן העיר בתל אביב, שהושלם באותה עת והיה מגדל מגורי היוקרה הראשון שנבנה בישראל.
בשנת 1991 החליט תד אריסון לעלות לישראל, ובנו הבכור מיקי, שנשאר בארצות הברית, לקח את הפיקוד על עסקי הספנות (הבן כיהן למעשה כמנכ"ל חברת "קרניבל קרוז" כבר מגיל צעיר).
אל תד אריסון הצטרפו בתו שרי ומשפחתה, שעברו גם הם לישראל.
תד אריסון הקים את חברת "אריסון השקעות" - חברת השקעות פרטית, וביצע רכישות גדולות במהלך שנות התשעים.
בספטמבר 1997, במסגרת תהליך מכירת נכסי הבנקים, הוביל תד אריסון את מהלך רכישת גרעין השליטה בבנק הפועלים מהממשלה, מהלך שהיווה עסקת ענק בשווי של כ-1.4 מיליארד דולר.
בסמוך למועד עלייתו לישראל הקימה שרי אריסון את "הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון", קרן פרטית משפחתית התורמת במגוון תחומים.
על פי ההערכות, לקרן נכסים והשקעות בסכומי כסף גבוהים - כיום (2022) תורמת הקרן על פי פרסומים שונים כ-25 מיליון דולר מדי שנה.
תשואת הקרן נתרמת מידי משפחת אריסון למוסדות שונים בישראל, בעיקר בתחומי הבריאות, המחקר, האמנות, ספורט מוגבלויות וחינוך.
שרי אריסון, שהקימה את הקרן בישראל, פנתה גם ליוזמה פרטית במקביל לתפקידה כראש הקרן; בשנת 1996 הקימה את חברת "שרגד אורחנים" - העוסקת בהקמת קומפלקסים לצד כבישי ישראל, ונכסים מניבים - ביחד עם נצבא (בזמנו, חברה-בת של "אגד") ועם מספר קיבוצים.
המיזם זכה להצלחה, אך נקלע לקשיים עם פרוץ האינתיפאדה השנייה.
אריסון סיפרה מספר פעמים לעיתונות שאביה מעולם לא ייעד לה קריירה בעולם העסקים ושחשב, כדבריה, שמקומה של אישה הוא לשבת בבית ולגדל ילדים, תפיסה שגרמה לשרי אריסון עצב ותסכול.
תד ייעד את בנו, מיקי אריסון, להיות מנהל עסקיו.
זה האחרון זכה במשרה ניהולית בכירה בקרניבל קרוז ליינס כבר בגיל צעיר.
בעת שהותה במיאמי עבדה אריסון לפרקים בעסקיו של אביה, אך בתפקידי ביניים בלבד.
שרי אריסון סירבה להשלים עם תפיסתו של אביה ודרשה את חלקה בירושה.
נראה שאריסון התרכך לעת זקנה, שכן הוא ציווה לבתו ירושה משמעותית בצוואתו.
באוקטובר 1999 נפטר תד אריסון.
עיקר רכושו התחלק בין שני ילדיו.
גם אשתו השנייה, לין אריסון, וגם שלמה נחמה מנהל עסקיו, זכו לנתחים מירושת המיליארדים.
בנו מיקי המשיך בתפקידו כנשיא "קרניבל קרוז" במיאמי; הוא הוביל אותה להצלחה רבה, וכבר בשנת 2007 הייתה החברה המובילה בתחומה בעולם.
שרי אריסון מונתה ליו"ר "אריסון השקעות".
ב-17 בדצמבר 2002 הודיעה הנהלת בנק הפועלים על פיטוריהם של כ-900 עובדים, שהיוו עשרה אחוזים מעובדי הבנק, וזאת כצעד של ייעול.
בנק הפועלים הציג רווחים גבוהים באותה תקופה; כוונת הבנק לפטר מאות עובדים בתקופה של מיתון, למרות הרווחים, ספגה ביקורת קשה.
את החלטת הבנק גיבתה במסיבת עיתונאים שרי אריסון, יו"ר "אריסון השקעות" ובעלת המניות העיקרית בבנק.
אריסון הייתה כמעט אלמונית באותה עת, ומסיבת העיתונאים לא הייתה צפויה; אריסון סיפרה לעיתונאים ולציבור על ההחלטה על הפיטורים, שנבעה לדבריה מאחריות כלכלית לעתיד הבנק.
היא טענה כי לעובדים המפוטרים הוצעו תנאי פרישה משופרים, מתוך דאגה כנה לעתידם.
הביקורת לא איחרה לבוא: אריסון הוצגה על ידי רבים כנציגת העשירים האטומה שמפטרת עובדים בתקופה קשה, למרות רווחים גבוהים של הבנק שבבעלותה.
לואי רוט, יו"ר ועד העובדים של בנק לאומי באותה עת, אמר לעיתונות: "לא ציפיתי לתגובה אחרת ממי שנולדה לא עם כפית זהב, אלא עם מצקת זהב".
ההסתדרות החדשה, בהנהגתו של עמיר פרץ, יצאה למאבק בפיטורים הצפויים (שהופחתו לבסוף לכ-800 עובדים).
ההסתדרות יזמה קמפיין שבמהלכו נתלו שלטי חוצות, שבהם נכתב: "שרי אריסון צוחקת, 900 משפחות בוכות".
כתוצאה מכך איימו פרקליטיה של אריסון בתביעה על סך עשרה מיליון דולר נגד חברת "פוסטר מדיה", ודרשו את הסרת המודעות לאלתר.
האופן המהיר בו הוסרו שלטי החוצות עורר ביקורת קשה מצד העיתונאית שלי יחימוביץ'.
יחימוביץ' תקפה את אריסון בפינתה בתוכנית אולפן שישי בערוץ 2, ביום שישי ה-17 בינואר 2003. היא לעגה לאריסון ש"עלבונה שווה עשרה מיליון דולר".
דוברה של אריסון, רני רהב, מיהר לשלוח ליחימוביץ' מכתב שבו הוא מאשים אותה בשנאת עשירים.
המכתב שהתחיל במילים "שלי רעה" נכתב באופן שנתפס כילדותי וזועם.
רהב שלח עותקים של המכתב למאות מראשי המשק, ולעיתונאים רבים; המכתב זכה לכותרות בעיתונים, ולתגובות מעורבות באתרי חדשות באינטרנט.
ב-1991, עת הגעתה לישראל, הקימה שרי את הקרן המשפחתית על שם תד אריסון.
כיום מכהן ג'ייסון אריסון, בנה של שרי אריסון, כיו"ר פעיל של הקרן.
בשנת 2011 נבחרה על ידי מגזין TheMarker כתורמת הגדולה בישראל בערכים מוחלטים.
על פי ההערכות, לקרן נכסים והשקעות בסכומי כסף גבוהים - כיום תורמת הקרן על פי פרסומים שונים כ-30 מיליון דולר מדי שנה.
את התשואה של הקרן תורמת משפחת אריסון למוסדות שונים בישראל, בעיקר בתחומי הבריאות, המחקר, האמנות, ספורט מוגבלויות וחינוך.
הקרן מפעילה שלושה ארגונים: "מהות החיים", "רוח טובה" ו"כולנו אחד".
הקרן המשפחתית הרימה את תרומתה הגדולה ביותר למרכז הרפואי תל אביב.
המבנה המרכזי במרכז הרפואי הוא מגדל האשפוז על שם תד אריסון, שהוא המשוכלל והמודרני בישראל.
המגדל נבנה בתרומתה של שרי אריסון בסך של למעלה מ-66 מיליון דולר, תרומה פורצת דרך למערכת הבריאות אשר העלתה את סטנדרט האשפוז.
המגדל בן 13 קומות, בהן 8 קומות אשפוז, קומה טכנית, קומת ספרייה ומנחת מסוקים.
תרומה בולטת נוספת היא הקמת אודיטוריום ואגף עיוני בבית הספר לאומנויות בתל אביב על שם תד אריסון.
בשנת 2006 יזמה שרי אריסון "יום מעשים טובים" באמצעות עמותת "רוח טובה" מקבוצת אריסון.
ב"יום מעשים טובים" שהתקיים במרץ 2018 התנדבו למעלה מ-2 מיליון ישראלים לעשות מעשה טוב למען הזולת, ועוד מיליונים ב-100 מדינות בעולם.
ביום מעשים טובים שהתקיים בשנת 2023 השתתפו מיליוני בני אדם ב-109 מדינות בעולם.
עיסוק ברוחניות וארגון "מהות החיים"
אריסון ידועה גם בשל עיסוקהּ ברוחניות.
היא נפגשה עם הפסיכיאטר ד"ר בריאן וייס, מחלוצי המטפלים שנעזר בהיפנוזה ככלי גישה לזיכרונות וגלגול נשמות אצל מטופליו, וסיפרה על השפעת החיפוש הפנימי על חייה.
ב-2001 ייסדה את ארגון "מהות החיים", ארגון שמטרתו, על-פי הפרסומים, "לעורר באנשים מודעות על יכולתו של כל אחד ואחת להגיע לשלום פנימי ולהעניק כלים להתפתחות אישית ולקיחת אחריות על אושרנו ושלוותנו".
הארגון מפעיל אתר אינטרנט, רדיו אינטרנטי, מקיים סדנאות ברחבי הארץ, ואף פתח מרכז מבקרים בתל אביב - מהותי.
באפריל 2010 נבחרה על ידי מגזין פורבס העולמי למקום השני ברשימת המיליארדרים הירוקים בעולם, בשל מסעה "להצלת כדור הארץ".
באוקטובר 2010 הוענק לה פרס הליגה לידידות אמריקה-ישראל, על תרומתה לקידום הכלכלה בארה"ב ובישראל.
באוגוסט 2011 אריסון דורגה במקום 57 על ידי מגזין פורבס העולמי ברשימת הנשים החזקות בעולם.
אריסון היא הישראלית היחידה שהצליחה להתברג לדירוג היוקרתי של העיתון.
בשנת 2016 זכתה בעיטור האור בכנס ישראל על תרומתה ותרומת הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון למען ניצולי שואה ועל פעילותה של אריסון למען החברה הישראלת.
רחבת כניסה על שמה כהוקרה על תרומתה למרכז הרפואי תל אביב.
אריסון פועלת באמצעות קבוצת אריסון לה יש שתי זרועות:
הזרוע הפילנתרופית, "הקרן המשפחתית על-שם תד אריסון", הכוללת בין היתר גם את
בספטמבר 2017 הודיעה אריסון על כוונתה למכור מחצית מהחזקותיה באריסון החזקות, דרכה היא מחזיקה ב-20% ממניות בנק הפועלים, לחברת השקעות וגופים מוסדיים מצפון אמריקה תמורת כ-3.25 מיליארד שקל.
בחודש אוגוסט 2018 מכרה אריסון את השליטה בחברת שיכון ובינוי שבבעלות אריסון השקעות לאיש העסקים נתי סיידוף בעבור 1.1 מיליארד ש"ח.
בתחילת ספטמבר 2018 הודיעה אריסון כי אריסון השקעות תמכור את מניותיה בבורסה בתוך ארבע שנים.
משמעות המכירה, שקיבלה את אישורה של המפקחת על הבנקים, היא כי אריסון כבר איננה בעלת שליטה בבנק הפועלים.
ביולי 2024 ירדה החזקתה בבנק הפועלים ל-2.47%.
באוקטובר 2024 השלימה אריסון את מכירת כלל מניותיה בבנק הפועלים.
בשנת 2019 מכרה אריסון את חברת מלח הארץ לקרן פורטיסימו קפיטל, ואת חברת המים שהקימה, מיה, לקרן הבינלאומית ברידג'פוינט.
מאז אריסון ממשיכה ליצור השקעות מבוססות-ערכים ולפתח את הפורטפוליו של הזרוע העסקית, אריסון השקעות.
אריסון נישאה שלוש פעמים, והיא אם לארבעה ילדים.
היא נישאה לקצין שעבד באחת האוניות של אביה, חוזה אנטוניו סווארס, אמריקני ממוצא קובני.
לאחר שש שנות נישואים ולידת שלושה ילדים התגרשו השניים.
בעת ביקור בישראל פגשה אריסון את מיקי דורסמן, אז סטודנט במכון וינגייט הצעיר ממנה בשבע שנים.
השניים נישאו בשנת 1988 בטקס במיאמי ונולד להם בן.
הם התגוררו ביחד עם שלושת ילדיה של אריסון מנישואיה הקודמים באי היוקרתי "בל הרבור", בסמוך לביתו של תד אריסון.
הם שבו לישראל בשנת 1991. בעת שהותם של בני הזוג במיאמי, עסק דורסמן באימון כדורסל.
בהמשך יזם השקת בושם, שהופץ באוניות השעשועים של קרניבל קרוז והמיזם זכה להצלחה.
במאי 2003 נישאה אריסון בשלישית לאיש העסקים האילתי עופר גלזר.
חודשים ספורים לאחר נישואיהם הועלו האשמות נגד גלזר על הטרדה מינית.
ההאשמות פורסמו באמצעי התקשורת וזכו לכותרות.
גלזר הכחיש בתוקף את ההאשמות וטען שהן עלילות שווא; אריסון תמכה בו.
בספטמבר אותה שנה עזבו אריסון וגלזר את ישראל, ביחד עם ילדיה של אריסון, ועברו להתגורר במיאמי.
מקורבים לאריסון מסרו לתקשורת שאריסון "שָבעה" מההתייחסות אליה בישראל.
לתקשורת נמסר כי אריסון מתכוונת לסגור את קרן אריסון רני רהב שלח מכתב נוסף לשלי יחימוביץ' ובו הטיח בה כי היא "ניצחה" והצליחה להרחיק את אריסון ממדינת ישראל.
רבים ניסו לשכנע את אריסון לשוב לישראל: אהוד אולמרט, שר התמ"ת באותה עת, נפגש עם אריסון במיאמי וניסה לשכנעה לשוב.
כאשר עזבה אריסון את ישראל היא לקחה עמה גם את בנה הצעיר, בנם המשותף שלה ושל דורסמן.
דורסמן פנה לבית משפט פדרלי במיאמי ודרש שבנו יוחזר לישראל; התנהל משפט, ובמהלכו אמרה אריסון לשופט כי ישנה סכנה לירושת ילדיה אם יעזבו את ארצות הברית.
הפרשה הגיעה לסיומה לאחר שאריסון בישרה כי תשוב עם משפחתה לישראל לאחר שבנה הצעיר יסיים את שנת הלימודים בקיץ אותה שנה, וכך אכן קרה.
באוקטובר 2004 הוגש נגד גלזר כתב אישום על הטרדה מינית ומעשים מגונים.
ביולי 2005 הורשע גלזר בביצוע מעשים מגונים בשתי נשים ובאותה שנה נגזר עליו עונש של חצי שנת מאסר בפועל, שנת מאסר על תנאי וכן קנס ופיצוי המתלוננות נגדו.
גלזר ערער לבית המשפט המחוזי ולאחר מכן לבית המשפט העליון, אך ערעוריו נדחו.
בפברואר 2007 התייצב גלזר לרצות את עונשו בבית הסוהר מעשיהו.
הוא שוחרר ארבעה חודשים לאחר מכן, לאחר שוועדת שחרורים ניכתה לו שליש בגין התנהגות טובה.
במאי 2009 התגרשו אריסון וגלזר.
אריסון פרסמה את הספרים הבאים בישראל ומחוצה לה: "לידה: כשהרוח והחומר נפגשים", "לממש את הטוב שבך", "חומר למחשבה", "מודל עשיית הטוב", "מי אני באמת", וספרי הילדים: "יום של מעשים טובים", "המסע של אור"' ו"מסע בארץ האור".
ביוני 2009 יצא לאור, בהוצאת כנרת זמורה ביתן, ספרה של אריסון, "לידה", המשלב אוטוביוגרפיה ואת השקפותיה הרוחניות.
אריסון כותבת בספר שזכתה לחזיונות נבואיים אודות העתיד, ושתפקידה לעזור ולהביא את הגאולה.
הספר תורגם לאנגלית ולשפות רבות נוספות.
בשנת 2013 יצא לאור ספרה "לממש את הטוב שבך", אשר הפך לרב מכר של הניו יורק טיימס, בו אריסון מציגה רצף של עשייה ערכית חיובית במהלך השנים במטרה להניע אנשים לחולל שינוי חיובי בעולם.
הספר יצא לאור בלמעלה מ-17 שפות ב-40 ארצות.
בשנת 2014 הוציאה אריסון לאור ספר אמנות בשם "חומר למחשבה".
בשנת 2015 יצא לאור ספרה הרביעי של אריסון "מודל עשיית הטוב", שהפך מיד לרב מכר בארצות הברית ובישראל.
בשנת 2016 הוציאה לאור את ספר הילדים "יום של מעשים טובים", בשנת 2019 את ספר הילדים "המסע של אור", ובשנת מ-2021 את הספר "מי אני באמת?".
שָׂרִי רימה אלפי-ניסן (נולדה ב-16 בינואר 1981) היא שחקנית וזמרת ישראלית.
אלפי, ילידת רמת גן, היא בתו של מספר הסיפורים יוסי אלפי, ואחותו הצעירה של השחקן והבמאי גורי אלפי.
כבר בגיל צעיר השתתפה בחוגים של צעירי תיאטרון הבימה ותיאטרון הקאמרי, ושיחקה בהצגות שונות בתיאטרון.
בשנת 2001, לאחר שירות צבאי בלהקה הצבאית, סיימה תואר ראשון בפסיכולוגיה באוניברסיטת תל אביב, סיימה תואר שני בהצטיינות יתרה בפסיכולוגיה חברתית ודוקטורט מאוניברסיטת בר-אילן.
במקביל ללימודיה, בשנת 2001 שיחקה בסרט הטלוויזיה "שחקנית ספסל" בתפקיד סתווית.
ובשנת 2002, השתתפה במערכונים שונים בתוכנית של אחיה, גורי אלפי, והקומיקאי אסי כהן, "שידורי המהפכה" בערוץ 2.
בשנת 2004 השתתפה בתוכנית המערכונים "חכמולוגי" בערוץ לוגי, וב-2005 הנחתה את "סברס- תקרא תצליח" בטלוויזיה החינוכית.
בשנת 2006 זכתה לחשיפה משמעותית כשהשתתפה בטלנובלה של הוט, "האלופה", לצד לירון וייסמן, עפר שכטר ומירב גרובר בדמותה הקומית של אשלי קרינגטון.
הגישה פינה בתוכניתה של עינב גלילי "באה בטוב".
ב-2015 הוציאה את האלבום "ימים חמים".
המוזיקה שלה מוגדרת "אלקטרו-חפלה" והיא משלבת מוזיקה עיראקית ומוזיקה אלקטרונית.
ב-2018 יצא לאור ספר הביכורים שלה, "כדאי שתשבי" בהוצאת מודן.
שרי (בספרדית: Jerez; באנגלית: Sherry) הוא סוג של יין מחוזק המיוצר, במקורו, בסביבות העיר חרס דה לה פרונטרה (Jerez de la Frontera) במערב אנדלוסיה שבספרד, בקרבת מצר גיברלטר.
השרי מיוצר משלושה סוגי ענבים: העינב העיקרי הוא פאלומינו הגדל בקרקע נקבובית ולבנה (המשמש גם כעינב מאכל איכותי), אליו חוברים פדרו חימנס (Pedro Ximénez) ומוסקט (Muscat, או Moscatel).
יינות בסגנון השרי המיוצרים מאזורים אחרים עושים שימוש, לרוב, בזני ענבים אחרים.
היין מתחיל את דרכו כיינות אחרים ועובר תסיסה עזה ביותר במשך ארבעה עד שבעה ימים וממשיך לתסוס בנחת כחודשיים ולאחר מכן הוא מובל לבודגה (מרתפי היין) של הסוחרים.
בשלב הזה השרי הוא יין יבש לחלוטין שעבר תסיסה מלאה, כך שהסוכר בתירוש המקורי מומר על ידי השמרים לאלכוהול.
השרי נבדל מיינות אחרים הודות לטיפול בו לאחר תהליך התסיסה.
ראשית הוא מחוזק בברנדי, ולאחר מכן, אם הוא נועד להיות מסוג הפינו (בספרדית: עדין; סוג שרי יבש וחיוור במיוחד) יינתן לשמרים מסוג פלור (בספרדית: פרח; שמרים ייחודיים הגדלים באנדלוסיה בלבד) לגדול ולכסות את פני הנוזל, כך שהוא יתפתח ללא מגע עם חמצן.
סוג האולורוסו (בספרדית: מבוסם; סוג שרי כהה, עשיר ומיושן) מחוזק עד למידה בה הפלור אינו יכול לגדול.
שמו של היין נגזר משמה המודרני של העיר (חרס), שמקורו בערבית شريش (שריש).
היות שהאנגלים התקשו לאיית שם זה הם כינו את המשקה Sherry שרי.
השם הוא שם רשום בידי יצרני השרי הספרדיים ועל פי חוק מקורו (D.O.
- Denominacion de Origen) צריך להיות השטח המשולש במחוז קדיס התחום בין הערים חרס דה לה פרונטרה, סנלוקר דה ברמדה (Sanlúcar de Barrameda) ואל פווארטו דה סנטה מריה (El Puerto de Santa María) וכולל גם חלקת אדמה דרומית לאל פווארטו וצפונית לסנלוקר.
באזור זה נמצא השילוב הייחודי של קרקע לבנה, שבהחזירה את אור השמש היא תורמת לאחוזי סוכר גבוהים למדי בענבים, הגדלים בסמוך לקרקע, וזאת מבלי להביא להתחממותם, בשל הרוח הקרירה הנושבת מהים הקרוב.
ספרד הצטרפה ב-1986 לשוק האירופי המשותף, והחל מה-1 בינואר 1996 השיג אזור חרס זכויות קניין רוחני על השם שרי בגבולות האיחוד האירופי, לאחר ששנים רבות היה שם גנרי שנמצא בשימוש גם במדינות אחרות, בעיקר בריטניה ואירלנד.
הישג זה צלח בידי הספרדים על אף ניסיונות בריטניה ואירלנד למנוע זאת.
אף על פי כן משמש השם שרי כשם גנרי למחצה בארצות הברית, אך עליו להיות מסומן במקום מוצאו, דוגמת "שרי קליפורניה", על מנת שלא לבלבל בינו ובין המקור הספרדי.
מיד לאחר תהליך התסיסה, נדגם היין ומבוצע הסיווג הראשוני.
החביות מסומנות בהתאם לפוטנציאל של היין: קו אחד (/) מסמן יין בעל טעם וארומה מובחרים ביותר, הראוי לפינו, מנסאנייה או אמונטייאדו, היינות המשובחים ביותר.
יינות אלו מחוזקים עד לרמה של 15% אלכוהול, על מנת לאפשר את גדילת הפלור; קו ולצידו נקודה (./) מסמנים יין כבד יותר, בעל גוף מלא יותר.
יינות אלו מחוזקים עד לרמה של 17.5% אלכוהול על מנת למנוע את גדילת הפלור, והם מיושנים על ידי חימצון על מנת להפוך לסוג האולורוסו; שני קווים (//) מציינים כי על היין להתפתח זמן ממושך יותר בטרם יקבע אם יעשה בו שימוש לאמונטייאדו או אולורוסו.
יינות אלו מחוזקים עד לדרגה של 15% אלכוהול; שלושה קווים (///) מסמנים יין שהתפתח בצורה גרועה
היין ממולא אל תוך חביות יין מאלון אמריקאי או קנדי, שהן נקבוביות יותר מאלון ספרדי או צרפתי.
החביות ממולאות רק עד לכדי חמש שישיות מנפחן, באופן המשאיר מרווח של "שני אגרופים" בחלקן העליון על מנת שהפלור יתפתח מעל ליין.
את היין מיישנים בשיטת הסולרה (solera), (בספרדית - על הארץ), בה יין חדש מוסף לחביות יין בתחילת סדרה של 3 עד 9 חביות, המסודרות זו על גבי זו בצורת פירמידה (בנות 110 גאלון או 500 ליטר).
כל שורת חביות קרויה criadera.
מזמן לזמן מועברת מנה קצובה מהיין לשורת החביות הבאה בתור, באמצעות כלי הקנואה (canoa, סירה) והמזלף (ociador).
כלים אלו משמשים להעברת היין בצורה עדינה, מבלי לפגוע בשכבת הפלור בכל חבית.
בשכבה התחתונה רק חלק מהיין מבוקבק ונמכר.
המנה המועברת בכל פרק זמן יכולה לנוע בין 5 עד לכדי 30 אחוזים מכל חבית, מותנה בסוג היין.
תהליך זה מכונה "טיפוס בסולם", משום שכל חבית בסדרה קרויה "סולם".
לפני הביקבוק השרי השונים עוברים שישה עד שבעה שלבים והמורכבים שבהם עוברים שנים עשר עד ארבעה עשר שלבים בשיטת הסולרה.
בימינו, מתוך סיבות מעשיות שוב אין החביות השונות בשיטת הסולרה מונחות זו מעל זו, כי אם בנפרד ולעיתים אף במרתפים שונים.
כתוצאה משיטת יישון זו היין הצעיר ביותר המגיע, בסופו של דבר, לבקבוק, נקבע לפי מספר החביות בסדרה, וכל בקבוק מכיל מידה מסוימת של יין ישן יותר.
מכיוון שכך, ליינות שרי, כמו ליינות אחרים המיוצרים בשיטת הסולרה, אין שנת בציר מוגדרת.
התאריכים על גבי חביות היין הגדולות בבודגה מתייחסים לשנה שבה החבית הראשונה הונחה לפי שיטת הסולרה.
על דפנות חביות השרי בבודגה כתובים שמותיהן של מזקקות ויסקי, החביות מובאות לאנגליה עם השרי בתוכן ולאחר ריקונן לבקבוקים הן נשלחות לסקוטלנד לשימוש בתי הויסקי.
למרות שייצור השרי מבוקר בקפדנות, כל יצרן עושה שרי בהתאם לסטנדרטים שלו ולטעמם של הלקוחות.
בשנת 1100 לפני הספירה ייסדו הפיניקים את גדיר (Gadir), היא קדיס דהיום.
במהרה הם נטשו את האזור עקב החום היוקד והרוח העזה, וייסדו עיר מרוחקת יותר מן הים שנקראה בשם Xera, שהיסטוריונים אחדים מזהים אותה עם חרס דה לה פרונטרה של ימינו.
בימי הביניים הציגו המורים המוסלמים את האלמביק alembic, מזקקה פשוטה שבה אנשי חרס יכלו להפוך את תוצרת היין העודפת שלהם לכוהל, אותו הם הוסיפו ביחד עם ה-arrope וה-vino de color, למה שנהפכו להיות יינות השרי הראשונים.
שמם של יינות אלו נפוץ ברחבי העולם המערבי בעיקר הודות לסוחרים אנגליים שיסדו תחנות סחר באנדלוסיה בסוף המאה ה-13. לאחר שהנרי השמיני פרש מן הכנסייה הקתולית, היו הסוחרים האנגליים באיום מתמיד מפני האינקוויזיציה.
ברם, הסוחרים האנגליים גילו כושר הישרדות רב, שעמד להם גם כשפרנסיס דרייק הבעיר את הצי הספרדי במפרץ קדיס ב-1587 וכששב לאנגליה הוא לקח עמו כשלל 2,900 חביות של שרי, ששווין מוערך בכ-150,000 ארגזים או 1,800,000 בקבוקים, משלוח היין הגדול ביותר בהיסטוריה.
מאז אותו זמן אנגליה הייתה השוק העיקרי של שרי בעולם, בתחילה היה משקה האצולה ומאוחר יותר עבר לנחלת העם.
ב-1688 לאחר המהפכה הבריטית שהעלתה את ויליאם השלישי לכס המלכות, הוחלט להפסיק כליל את יבוא היינות והברנדי מצרפת ולעבור ליבוא ממדינות החסות ספרד ופורטוגל.
שיטת הסולרה ראשיתה במחצית השנייה של המאה ה-19, כשהיבואנים האנגלים של השרי דרשו מיצרני חרז לספק יין בעל טעם אחיד.
עד אז השרי התיישן לפי שנת בציר ששמה anada, כיום שנת הבציר היא נדירה.
ב-1901 בריטניה הייתה נתונה בקשיים פיננסיים ואדוארד השביעי החליט להוציא למכירה פומבית שישים אלף בקבוקי שרי ופורטו.
אחד מהידועים שבסופרי התקופה שאל בחימה לו לא היה עדיף למכור את עדר הפילים הלבנים שקיבלה המלכה ויקטוריה ממלך סיאם (תאילנד דהיום).
שמה של העיר - פרונטרה, גבול - כשמן של ערים רבות באנדלוסיה, מקורו בכינוי שהוצמד לערים נוצריות שהיו על סף הספר בין בספרד נוצרית לזו המוסלמית, גבול שהלך ונסוג דרומה במרוצת הרקונקיסטה עד לכיבוש גרנדה בשנת 1492.
שרי מוזכר ומהולל בכתבי שייקספיר: "לו היו לי אלף בנים, הכלל האנושי הראשון אותו הייתי מלמדם היה ללגום מעות קטנות ולהקדיש עצמם לשרי" (הנרי הרביעי, חלק שני) ופלסטף מאוד אהבו ונהג להוריקו אל חיכו.
פינו - (בספרדית: fino; עדין) הוא סוג השרי היבש, הקל והחיוור ביותר מכלל סוגי השרי המסורתיים, המעורבב במידה מועטה.
מנסאנייה - (בספרדית: Manzanilla; חליטת פרחי בבונג) הוא סוג של שרי המיוצר בסביבות נמלה של סנלוקר דה ברמדה על החוף, ורוח הים העזה מעודדת את התפתחות שכבת הפלור העבה.
זהו סוג השרי העדין מכל.
בהיר, חיוור ומלא ניחוח, קליל וחביב על הספרדים.
הן פינו והן מנסאנייה מהנים יותר בעודם צעירים, פריכים ורעננים ומצוינים כמתאבנים (אפריטיפים).
אמונטייאדו - (בספרדית: Amontillado) הוא סוג של שרי שיושן תחילה תחת מעטה שמרי פלור, ולאחר מכן נחשף לחמצן, וכתוצאה הוא כהה יותר מפינו, אך בהיר מאולורוסו.
אולורוסו - (בספרדית: Oloroso; מבושם) הוא סוג של שרי המיושן על ידי חימצון לפרק זמן ארוך יותר מהפינו או האמונטייאדו, תהליך היוצר יין זהוב-כהה, מתקתק ועשיר יותר, עם ניחוח שקדים ואגוזים ושמרים.
אהוב מאוד על בני חרז.
בדרך כלל שיעורו הוא 18% עד 20% אלכוהול ולעיתים הוא מגיע ל-22% אלכוהול.
פאלו קורטאדו - (בספרדית: Palo Cortado; עץ חתוך) הוא סוג נדיר של שרי יבש, עדין ומורכב.
המחוזק ומיושן עם פלור כמו האולורוסו, אך מפתח מאפיינים דומים לאמונטייאדו, וממזג בתוכו את עושרו של האולורוסו עם פריכות האמונטייאדו.
תהליך התבגרותו אורך לפחות עשרים שנה.
שרי מתוק - (בספרדית: Jerez Dulce) הוא סוג שרי הנוצר מהמתקת אחד מסוגי השרי היבשים הקודמים על יין מענבי פדרו חימנס או מוסקט.
זן נפוץ של השרי המתוק הוא שרי מוקרם, הכולל בתוכו "שרי מוקרם חיוור", "שרי בינוני" (המכונה גם "יבש למחצה"), "אמורוסו" (amoroso) ו"שרי מזרח הודי" (East India sherry).
זן זה של שרי אינו שכיחו בספרד והוא נועד עבור השווקים הצפוניים, בעלי האקלימים החמים יותר וחובבי המתיקות.
סוג זה של שרי נעשה לראשונה בבריסטול אנגליה, מחביות חרז שהובאו מספרד והומתקו על ידי הסוחרים הבריטיים.
את השרי יש לשתות צונן או קר, בכוס מיוחדת לשם כך, דמוית צבעוני מוארכת ואין למלאה עד גדותיה, על מנת שהבוקה יוערך כיאות.
שרי יבש שותים כמתאבן לפני הארוחה (על אף שבמקומות חמים נהוג לשתותו במהלך כל הארוחה) ושרי מתוק גם כמתאבן וגם כקינוח בסיום הסעודה.
את שרי הפינו העדין והקליל יש לקרר קלות והוא יחדל להיות במיטבו תוך יום יומיים מפתיחת הבקבוק.
את היינות המתוקים יותר יש לשתות תוך שבעה עד עשרה ימים על מנת שיהיו במיטבם.
בשאריות הבקבוקים ניתן להשתמש לבישול.
Croft (יקב זה נקנה בידי יקב גונסלס בייאס.
אף על פי כן הוא עדיין מותג עצמאי)
אל פווארטו דה סנטה מריה
שרלוט אליאס-גולד (נולדה ב-27 בנובמבר 1955), הידועה בשם הבמה "שֶׁרִי", היא זמרת ומדבבת ישראלית.
שרי נולדה וגדלה בטירת כרמל להורים שעלו מעיראק.
שנות ה-70: להקת פיקוד צפון, Let's Go Wild, זה הרגע, I'm Free
בצבא שירתה תחילה כפקידת מבצעים בחיל התותחנים ולאחר מכן עברה ללהקת פיקוד צפון.
צביקה כגן התוודע לשרי כשהפיק את התקליט של חבורת הזמר של פיקוד הצפון "בלילה על הדשא".
יחד עם המלחין והמעבד המוזיקלי רוני וייס הקימו את החברה "הפקות 2001 בע"מ" שהפיקה את התקליטים: "Let's Go Wild", "זה הרגע", "I'm Free", "דם חם" ויזמה את הקשר עם CBS (בשנות האלפיים, "NMC") שהפיקה את התקליט "פסיעה אחת קדימה" עם המנהל המוזיקלי ירוסלב יעקובוביץ.
צביקה כגן הפך למפיק, למנהל האישי וליחצ"ן של שרי ורוני וייס למנהל המוזיקלי והמלחין של רוב להיטיה ("Let's Go Wild", "למה לא", "זה הרגע לאהוב", "לעולם בעקבות השמש", "ילדיסקו", "אתה מבטיח").
בתקופת עבודתם המשותפת הוציאו לאור חמישה תקליטים במשך כחמש שנים.
שרי הקליטה שירים באנגלית בהשפעת הדיסקו שפרח בעולם במחצית השנייה של שנות ה-70. הקהל הישראלי התוודע אליה לראשונה בפסטיבל הזמר והפזמון בפברואר 1978, כשביצעה את השיר "למה לא" (מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס) שהגיע למקום הרביעי.
לאחר מכן הוציאה את השיר "Let's Go Wild" והוציאה אלבום באנגלית שזכה להצלחה בארצות הברית וספרד.
בדצמבר 1978 זכתה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים התשיעי עם השיר "ילדיסקו" (מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס).
בינואר 1979 השתתפה בפעם השנייה ברציפות בפסטיבל הזמר והפזמון עם "לעולם בעקבות השמש" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: רוני וייס) שהגיע למקום החמישי.
בהמשך השנה הוציאה בישראל את האלבום "זה הרגע..." בו נכללו שיריה מפסטיבל הזמר והפזמון, וכן "זה הרגע לאהוב", "גלגל הזמן (בשניהם - מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס), ו"אתה מבטיח" (מילים: אפרים סידון), שהוקלט לפסקול הסרט "בלפר".
בהקלטות האלבום השתתפו רוני וייס בפסנתר, פסנתר חשמלי וקלרינט, ננסי ברנדס בסינטיסייזר, חיים רומנו בגיטרות, אוהד אינגר ועמי פרנקל בבס, מאיר ישראל בתופים וכלי הקשה, אהרל'ה קמינסקי בכלי הקשה ונגנים נוספים.
ב-1979 יצא אלבומה בשם "I'M FREE" שהושר כולו בשפה האנגלית ויועד לשוק הבינלאומי.
ובקיץ באותה השנה השתתפה במופע שירי הילדים פסטיזמר כזמרת אורחת עם השיר "שירו ביחד" (מילים: אליעוז רבין, לחן ועיבוד: רוני וייס).
שנות ה-80: דם חם, פסיעה אחת קדימה, אוסף שירי שבת
בקיץ 1980 לאחר 3 אלבומים בלבד, יצא אלבום אוסף משיריה ובו שיר אחד חדש שהפך ללהיט גדול – "דם חם", למילים של מירית שם אור, לחן, עיבוד, ונגינה של צביקה פיק (ביחד עם להקת "ברוש").
בשנת 1982 הוציאה את האלבום "פסיעה אחת קדימה", שהיה אחד מאלבומי הרוק 'הנשיים' הראשונים.
לאלבום גם הופקה גרסה אנגלית (עם טקסטים של מוטי דיכנה).
האלבום הופק מוזיקלית על ידי המפיק החם באותה תקופה ברוק הישראלי – ירוסלב יעקובוביץ', שגם עיבד את מרבית השירים, שאר השירים עובדו על ידי חיים רומנו, וצביקה פיק (שיר אחד).
בין שירי האלבום בלטו: "אני והוא על ענן" (מילים: דורי בן-זאב, לחן ועיבוד: ירוסלב יעקובוביץ'), "לילות לבד" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: ירוסלב יעקובוביץ') "רוצה לשכוח" (מילים: קובי לוריא, לחן: מוטי דיכנה), ו"אל תגידו לי" (מילים: אהוד מנור, לחן ועיבוד: צביקה פיק).
האלבום לא הצליח מסחרית, ושרי החליטה להוריד הילוך בקריירה הבימתית, ולהתרכז במשפחתה ובגידול ילדיה.
באותה השנה שרה בתקליט שירי הילדים ביחד עם חיים פנירי, מוטי דיכנה ואסתי כץ.
בדצמבר 1982 השתתפה בפסטיגל מס' 2 עם השיר "כשבא החופש" (מילים: אבנר קנר, לחן: מוטי דיכנה, עיבוד: אבנר קנר).
שנות ה-90: תקליטונים, אוסף אמנים לעולם בעקבות השמש, אוסף דם חם
ב-1990 הוציאה את השיר "אהובי הלא ידוע" (מילים: חנה גולדברג, לחן ועיבוד: עובד אפרת).
בתחילת 1995 הוציאה את השיר "שמור על השמיים", שכתבה חנה גולדברג והלחין דורון פיקר.
בשיר השתתף יובל מסנר בצ'לו, אך גם הוא לא זכה להצלחה.
בשנת 1996 עם גל הנוסטלגיה לשנות השבעים ובעקבות אלבום האוסף "לעולם בעקבות השמש", הוציאה חברת אן.אם.סי לראשונה על גבי דיסק את האוסף "דם חם - הלהיטים הגדולים של שרי" שכלל גם רמיקס של יועד נבו לשיר הנושא.
בעקבות כך חזרה לתודעת הקהל הישראלי.
היא חזרה להופיע וב-2002 החלה במופע נוסטלגי לשירי שנות ה-70 יחד עם עוזי פוקס ועם הזמן הצטרף אליהם גם גבי שושן.
ובאותה השנה שרי דיבבה את דמותה של בת הפאוורפאף הקשוחה באטרקאפ ב"בנות הפאוור פאף", ומכאן ואילך הופיעה בתפקידי אורח בסדרות שדובבו על ידי אולפני נ.ל.ס, שבבעלותו של פוקס.
בשנת 2003 שיחקה במחזמר המצליח "מרי לו" בתיאטרון הבימה, לסירוגין עם אילנה אביטל.
בשנת 2010, שרה את השיר "אותך לעולם לא אשכח" בגרסה המדובבת לעברית של הסרט ה-12 בסדרת סרטי "פוקימון", "פוקימון: ארקאוס ותכשיט החיים".
בינואר 2018 פרסמה שיר חדש בשם "פסיפס" למילים של דודי בר-דוד, לחן של לירון לב, ועיבוד והפקה מוזיקלית של פטריק סבג.
השיר הוא מתוך מופע באותו שם ובו עיבודים חדשים למיטב להיטיה לצד שירים אחרים אהובים עליה, וכן ושירים מהבית העיראקי בו גדלה.
נשואה לשלומי גולד, שהיה מתופף להקת פיקוד הצפון, ולהם שלושה ילדים בהם הזמרת אדר גולד והזמר והמפיק המוזיקלי יובל גולד, וליטל גולד.
שרה (שרי) אנסקי (נולדה בירושלים ב-1957) היא עיתונאית, בשלנית ומחברת ספרי בישול ישראלית.
שרה אנסקי נולדה וגדלה בשכונת נווה שאנן בירושלים, בבית שומר מסורת להורים ממוצא צ'כי.
אביה היה חוקר התנ"ך פרופ' חיים גבריהו (במקור: חיים גוטסמן); ואימה הייתה חנה (דוידוביץ) מורה לחקלאות שגידלה ירקות ופירות בערוגות ופיתחה את סקרנותה של אנסקי לסביבה, לשווקים ולמטבחים השונים.
למדה בבתי הספר הדתיים "במעלה" ובבית הספר לבנות "אוולינה דה רוטשילד", במלחמת יום הכיפורים שכלה את אחיה , ואת ספרה "המטבח של שרי אנסקי" הקדישה לו.
אחרי עשר שנים בהן עבדה כגרפיקאית במעריב, החלה אנסקי לכתוב ב-1992 טור בנושאי אוכל בעיתון מעריב.
בכתיבתה היא משלבת לעיתים קרובות סיפורים אישיים מילדותה והתבגרותה בירושלים.
באמצע 2011 הפסיקה לכתוב במעריב ופתחה דוכן לכריכי דג מלוח בשם "שרי הרינג" בשוק הנמל המקורה שבמתחם נמל תל אביב.
אנסקי הייתה נשואה לשחקן ושדר הרדיו אלכס אנסקי.
לזוג שני ילדים: הגסטרונומית ואשת הטלוויזיה מיכל אנסקי, והצייר הלל אנסקי.
לאחר גירושיה הייתה בת זוגו של הצלם אלכס ליבק (שגם צילם חלק גדול ממתכוניה) ויש להם בן משותף חיים ליבק, צייר שחי ועובד בלייפציג, גרמניה.
בנוסף, ניהלה אנסקי מערכת יחסים קצרה עם המשורר יהונתן גפן.
"אוכלים בירושלים: רשמים, מרשמים, תעודות, סעודות" (צילומים: נלי שפר), בהוצאת מודן, תל אביב, 1992.
"המטבח של שרי אנסקי" (צילומים – נלי שפר), בהוצאת "מודן", תל אביב, 1998.
"חמין" (צילומים – אלכס ליבק), בהוצאת "כתר", ירושלים, 2008.
"האוכל מוכן" (צילומים – אלכס ליבק), בהוצאת "כתר", 2021.
שרטון הוא שטח בקרקעית ים, אגם או נהר, הבולט מעבר לפני המים שסביבו.
שרטון נוצר על ידי זרמי מים המניעים וסוחפים חול ואדמה המצטברים ונערמים עד שנוצר שטח יבשתי חדש, הבולט מעל לקרקעית, ולעיתים אף מעל לפני המים.
לעיתים שרטון משנה את צורתו ולעיתים עשוי גם להיעלם כפי שנוצר.
לרוב שרטון נמצא מתחת לפני המים ואינו נראה לעין ובנוסף הוא אינו מופיע במפות ימיות ובכך הוא עלול להיות מסוכן.
שרטון גבוה מהווה מכשול לכלי שיט שהשוקע שלו גדול.
לא אחת קורה שכלי שיט עולים על שרטון בתוואי ימי פתוח.
לעיתים יחלצו את עצמם ולעיתים יידרש סיוע של כלי שיט נוסף.
שרטונים המתגלים בנתיבי שיט מדווחים, ואזהרה יוצאת לחברות ספנות ושיט.
שרטון יכול להוות סכנה גם לדגים או יונקים ימיים גדולים, למשל לווייתנים, שיכולים להיקלע לשרטון ולמצוא את מותם.
שרי ג'ונס היא שחקנית טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאית, זוכת פרס טוני ופרס אמי.
ג'ונס נולדה לג'ואן, מורה לאנגלית, ולג'ק ג'ונס, בעל חנות פרחים בפריס, טנסי.
היא החלה לשחק בגיל צעיר, ובעידוד המשפחה והמורה לדרמה, נרשמה לתוכנית משחק באוניברסיטת קרנגי מלון.
בשנת 1978, היא סיימה את לימודיה בקולג' לאמנויות בדרמה באוניברסיטת קרנגי מלון.
בשנת 1980, ג'ונס החלה את דרכה בתיאטרון כשהייתה בין החברים המייסדים של התיאטרון הרפרטוארי האמריקני בקיימברידג', מסצ'וסטס.
בשנת 1983 גילמה את ליז בהפקת המחזה "הנדבן", אשר הועלתה בבמה 73. באותה שנה השתתפה בסרט הטלוויזיה "או'מלי" בתפקיד מזכירה.
בשנת 1986 ביצעה את הופעת הבכורה שלה בברודוויי כשגילמה את לין בהפקה המקורית של המחזה "Stepping Out", אשר הועלתה בתיאטרון ג'ון גולדן.
היא הופיעה במחזה עד לירידת ההפקה בשנת 1987. באותה שנה, ג'ונס גילמה את סינדי מונטגומטרי בסרט "לאור היום", ואת ג'ינג'ר מקדונלד בסרט "The Big Town".
בשנת 1988 גילמה את ליידי מקדף בהפקה המחודשת של המחזה "מקבת'" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון מארק הלינגר.
בשנת 1991 גילמה את דמויותיהן של ליז מורדן ורוורנד ג'ונסון בהפקה המקורית של המחזה "מדינתינו הטובה" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון נדרלנדר.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזה.
בין השנים 1991–1992 גילמה את פרנקי בשבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "Loving".
בשנת 1992 גילמה את פטי בסרט "Housesitter", בכיכובם של סטיב מרטין וגולדי הון.
באותה שנה גילמה את אנה במחזה "ואלס בולטימור", ואת קונסטנס לדבלי במחזה "לילה טוב דסדמונה (בוקר טוב יוליה)".
על תפקידה במחזה "ואלס בולטימור" זכתה בפרס אובי להופעה יוצאת מהכלל.
בשנת 1993 גילמה את ביאנקה בהפקת המחזה "דסדמונה", אשר הועלתה על ידי להקת סירקל רפרטורי.
בין השנים 1993–1994 גילמה מגוון תפקידים בהפקות המקוריות של המחזה "מלאכים באמריקה" בברודוויי, אשר הועלו בתיאטרון וולטר קר.
בשנת 1995, ג'ונס גילמה את קתרין סלופר בהפקה המחודשת של המחזה "היורשת", המבוסס על הרומן "כיכר וושינגטון" מאת הנרי ג'יימס, בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון קורט.
על תפקיד זה זכתה בפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזה ובפרס דרמה דסק לשחקנית יוצאת מהכלל במחזה.
בשנת 1996 גילמה את האנה ג'קלס בהפקה המחודשת של המחזה "ליל האיגואנה"בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון מרכז הבמה הימנית קריטריון.
בשנת 1997 גילמה את לוסי בסרט "ג'וליאן פו".
בשנת 1998 גילמה את ליז האמונד בסרט "הלוחש לסוסים".
בשנת 1999 גילמה את היילי פלנגן בסרט "לנענע את העריסה", ואת מימי בסרטי הטלוויזיה "Murder in a Small Town" ו-"The Lady in Question" בכיכובו של ג'ין ויילדר.
בשנת 2000, ג'ונס גילמה את פמלה דאנקן בסרט "ארין ברוקוביץ'", ואת אדי ביילי בסרט "הסערה המושלמת".
באותה שנה גילמה את ליזבת סטודוונט בסרט הטלוויזיה "קורה לא מתביישת".
כמו כן, גילמה את ג'וזי הוגאן בהפקה המחודשת של המחזה "A Moon for the Misbegotten" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון וולטר קר.
בשנת 2001 גילמה את סנדי קטלדי בסרט הטלוויזיה "קשר משפחתי", ודיבבה את ג'נט בפרק בסדרת הטלוויזיה "פרייז'ר".
באותה שנה גילמה את ברברה אנדרשאפט בהפקה המחודשת של המחזה הקומי "מייג'ור ברברה" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון אמריקן איירליינס.
בשנת 2002, היא הופיעה בסרט "סיינס" בתפקיד השוטרת פאסקי.
באותה שנה שימשה כמספרת בפרק "מיס אמריקה" בסדרת הטלוויזיה "American Experience".
בין השנים 2002–2003 גילמה את מרי מקרתי בהפקה המקורית של המחזה "חברים דמיוניים" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון אתל ברימור.
בשנת 2004, הליגה ההומו-לסבית נגד השמצה העניקה לה את פרס ויטו רוסו.
באותה שנה גילמה את גברת קלאק בסרט "הכפר", ואת מולי סטאר/ גב' קולדוול בסרט "אושן 12".
כמו כן, הופיעה בתפקיד ברברה לייטון בפרק בסדרת הטלוויזיה "הבית הלבן".
בין השנים 2005–2006, ג'ונס גילמה את האחות אלויסיוס בהפקה המקורית של המחזה "ספק: משל" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון וולטר קר.
על תפקיד זה זכתה בפרס אובי להופעה יוצאת מהכלל, בפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזה, ובפרס דרמה דסק לשחקנית יוצאת מהכלל במחזה.
בשנת 2006 גילמה את גרייס הארדי בהפקה המחודשת של המחזה "Faith Healer" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון בות, לצד רייף פיינס ואיאן מקדרמיד.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס דרמה דסק לשחקנית יוצאת מהכלל במחזה.
בשנת 2008, ג'ונס גילמה את הנשיאה אליסון טיילור בסרט הטלוויזיה "24: גאולה".
בשנת 2009 גילמה את אלינור רוזוולט בסרט "אמיליה", ואת האחות ג'ואן בסרט "אמהות וילדים" בבימויו של רודריגו גרסיה ובכיכובן של נעמי ווטס וקרי וושינגטון.
בין השנים 2009–2010, היא שבה לגלם את דמותה של הנשיאה אליסון טיילור בסדרת הטלוויזיה "24".
על תפקיד זה זכתה בפרס אמי לשחקנית משנה יוצאת מהכלל בסדרת דרמה.
בשנת 2010 גילמה את גברת קייטי וורן בהפקה המחודשת של המחזה הקומי "Mrs.
Warren's Profession" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון אמריקן איירליינס, לצד אדם דרייבר וסאלי הוקינס.
בשנת 2011 גילמה את סגנית הנשיא בסרט "החיים הכפולים של וולטר", בכיכובו של מל גיבסון.
באותה שנה גילמה את גברת רוז אהרן בסרט "סילבסטר בניו יורק".
בשנת 2012 גילמה את דוקטור ג'ודית אוונס בסדרת הטלוויזיה "להתעורר".
בין השנים 2013–2014 גילמה את אמנדה בהפקה המחודשת של המחזה "ביבר הזכוכית" בברודוויי, אשר הועלתה בתיאטרון בות.
על תפקיד זה זכתה בפרס מעגל המבקרים החיצוני לשחקנית יוצאת מהכלל במחזה, והייתה מועמדת לפרס טוני לביצוע הטוב ביותר על ידי שחקנית ראשית במחזה.
בשנת 2014, היא גילמה את מרי בסרט "יום וליל" בבימויו של כריסטיאן קמרגו.
באותה שנה, נכנסה לעולם התהילה של התיאטרון בברודוויי.
בשנת 2015 גילמה את רות בסרט "אביר הגביעים", בכיכובם של כריסטיאן בייל, קייט בלאנשט ונטלי פורטמן.
כמו כן, היא גילמה את לילי ויליאמס בסרט הביוגרפי "ראיתי את האור" על חייו של האנק ויליאמס, בכיכובם של טום הידלסטון ואליזבת אולסן.
בין השנים 2015–2019 גילמה את לזלי מקינו בסדרת הטלוויזיה "טרנספרנט".
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך לאנסמבל השחקנים הטוב ביותר בסדרה קומית, ולפרס איגוד מבקרי הקולנוע האמריקאי לשחקן האורח הטוב ביותר בסדרת קומדיה.
בשנת 2016, ג'ונס גילמה את סוזן בפרק "תגובת שרשרת" בסדרת הטלוויזיה "מראה שחורה", ואת מרגריט אוסוואלד במיני סדרה "נובמבר 1963".
באותה שנה השתתפה בתפקיד גרי טאוב בסרט "כתבת אמריקאית", בכיכובה של טינה פיי.
בשנת 2017 גילמה את מרתה בסרט הבריטי "המסיבה", ואת לורי אן הסבי בארבעה פרקים בסדרת הטלוויזיה "פשע אמריקאי".
באותה שנה שבה לגלם את אמנדה בהפקה המחודשת של המחזה "ביבר הזכוכית" בווסט אנד, אשר הועלתה בתיאטרון הדוכס מיורק.
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר.
בשנת 2018, היא גילמה את ד"ר מולדון בסרט "ילד מחוק", ואת מנהלת הגשר בפרק "Rose Route" בסדרת הטלוויזיה "פורטלנדיה".
כמו כן, גילמה את אמילי בהפקה המקורית של המחזה "The Lifespan of a Fact" בברודוויי, אשר הועלתה בסטודיו 54, לצד דניאל רדקליף ובובי קנאבלי.
בין השנים 2018–2019 הופיעה בתפקיד הולי מדוקס בשלושה פרקים בסדרת הטלוויזיה "סיפורה של שפחה".
על תפקיד זה זכתה בפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית אורחת יוצאת מהכלל בסדרת דרמה.
בשנת 2019, היא גילמה את ליידי סנשיין בסרט "טיול לנאפה", את אמו של גטסבי בסרט "יום גשום בניו יורק" בבימויו של וודי אלן.
בנוסף, גילמה את גבי הורוביץ בסרט "עיר יתומה", ואת פיית פרואט בסרט "החבר שלנו".
באותה שנה גילמה את מל קינקייד בארבעה פרקים בסדרת הטלוייזיה "צ'ימאריקה", ואת נאן פירס בשני פרקים בסדרת הטלוויזיה "יורשים".
בשנת 2020, ג'ונס גילמה את ג'ואנה קליין במיני סדרה "להגן על ג'ייקוב".
בשנת 2021 גילמה את רייצ'ל גרובר בסרט "העיניים של תמי פיי", בכיכובם של ג'סיקה צ'סטיין ואנדרו גארפילד.
בשנת 2022 גילמה את סוזן מולדריק במיני סדרה "חמישה ימים בממוריאל", ואת פיונה בסרט "The Sky Is Everywhere".
בשנת 2023, היא שבה לגלם את נאן פירס בפרק "The Munsters" בסדרת הטלוויזיה "יורשים", על הופעה זו הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית אורחת יוצאת מהכלל בסדרת דרמה.
כמו כן, גילמה את לורה בפרק "The Orpheus Syndrome" בסדרת הטלוויזיה "פוקר פייס".
בין השנים 2023–2024, היא דיבבה את ויקטוריה באחד עשר פרקים בסדרת הטלוויזיה "ולמה".
בשנת 2024 גילמה את מא ג'וד במחזה "The Grapes of Wrath", אשר הועלה בתיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון.
בין השנים 2005–2009, הייתה בזוגיות עם השחקנית שרה פולסון.
בשנת 2015 נישאה לשחקנית סופי הובר.
Warren's Professionגברת קייטי וורןתיאטרון אמריקן איירליינס2013–2014ביבר הזכוכיתאמנדהתיאטרון בות2017תיאטרון הדוכס מיורק, וסט אנד2018The Lifespan of a Factאמיליסטודיו 542024The Grapes of Wrathמא ג'ודהתיאטרון המלכותי הלאומי, לונדון
שרטון דוגר הוא שרטון המשתרע על שטח נרחב בקרקעית הים הצפוני, כ-100 קילומטרים מחופי אנגליה.
אורכו של השרטון 260 קילומטרים מצפון לדרום ו-95 קילומטרים ממזרח למערב.
עומק המים נע בין 15 ל-36 מטרים, כעשרים מטרים פחות מהים המקיף.
מקור השם הוא מן המילה ההולנדית הישנה Dogge, שפירושה ספינת דיג.
מבחינה גאולוגית, דומה השרטון למורנה, שנוצרה בתקופת הפליסטוקן.
במהלך עידן הקרח האחרון היה האזור מחובר ליבשה, או אי; בשלב מסוים היה האזור חלק מגוף יבשתי שקישר בין האי הבריטי ליבשת אירופה.
לקראת סוף עידן הקרח האחרון שקע כל האזור מתחת לים הצפוני.
ספינות דיג הפועלות באזור העלו כמויות גדולות של כבול, הנוצר בביצות, וכן שרידים של ממותות וקרנפים, ולעיתים גם שרידים של חפצים הקשורים לציד, מתקופת האבן הקדומה.
משערים שהשרטון מהווה את החלק הגבוה של דוגרלנד.
ב-1931 נמדדה מתחת לשרטון דוגר רעידת האדמה החזקה ביותר שנמדדה אי פעם בבריטניה, בעוצמה של 6.1 בסולם ריכטר.
מוקד הרעידה היה 23 קילומטרים מתחת לשרטון, והרעידה הורגשה בכל רחבי המדינות הגובלות בים הצפוני.
אזור שרטון דוגר היה זירה לכמה קרבות ימיים.
ב-5 באוגוסט 1781 התרחש בים מעל השרטון קרב בין הצי המלכותי הבריטי לצי ההולנדי.
קרב זה היה חלק מהמלחמה האנגלית-הולנדית הרביעית והשיק למלחמת העצמאות של ארצות הברית, מכיוון שההולנדים תמכו במושבות המורדות.
הקרב הסתיים ללא הכרעה, אך בהיבט האסטרטגי היה זה ניצחון בריטי.
במלחמת העולם הראשונה, ב-24 בינואר 1915, התרחש במקום קרב שרטון דוגר בין סיירות המערכה של צי הים הפתוח הגרמני וסיירות המערכה של ה"גרנד פליט" הבריטי.
בספטמבר 1966 טבעה באזור צוללת גרמנית, ו-19 מלחיה וקציניה נספו באסון הימי הכבד ביותר שאירע לצי הגרמני מאז מלחמת העולם השנייה.
שרטון דוגר הוא אזור עשיר בדיג, במיוחד בדגי בקלה ומליח.
הים שמעל השרטון זוהה כסביבה ימית שבה מתפתחת כמות גדולה של פיטופלנקטון.
האזור הוצע כשמורת טבע ימית.
שרי המאה היא סדרה בת שישה כרכים (בהוצאת מוסד הרב קוק, תש"ב - תשט"ז) שנכתבה בידי הרב יהודה לייב הכהן פישמן מימון.
הסדרה מכילה סיפורים על גדולי ישראל האשכנזים החשובים והבולטים שחיו בין השנים ת"ר - ת"ש (1840–1940).
בסדרה מוזכרים גם רבנים שקדמו לשנים אלו, כגון החת"ם סופר והגר"א, וזאת על מנת לתת לקוראים רקע על התקופה אותה הספר בא לתאר.
הסדרה בנויה בצורה עלילתית ואסוציאציבית כשכל סיפור מתקשר לסיפור הבא אחריו, דבר העוזר להבין את הקשר שבהשתלשלות הרבנים והשפעת התקופה על היהדות.
הסדרה נוגעת גם בחיכוכים הפנימיים ביהדות ובעיקר בוויכוח הגדול בין החסידים למתנגדים.
עם זאת, מצליח המחבר להראות בכל ויכוח את הצדדים היפים והאמיתיים שבכל צד תוך גילוי חיבה לרבנים משני הצדדים, מבלי שהקורא יקבל רושם שצד אחד צודק מחברו.
המחבר כותב את ספרו מנקודת מבט של בן למשפחת רבנים ענפה המיוחסת לפלג המתנגדים.
עם זאת כיוון שאביו הירבה בהכנסת אורחים זכה המחבר עוד בהיותו צעיר בימים לפגוש רבנים ועסקנים חשובים מכל המגזרים ביהדות האורתודוקסית.
לאחר שהמחבר נכנס לעסקנות הציבורית, בהיותו אחד ממנהיגי תנועת המזרחי, הוא הכיר מאות רבנים במזרח אירופה.
מפגשים אלה היוו את הבסיס לספרו, בו כתב שזכה להיפגש עם אלף וחמש מאות רבנים.
כמו כן, היה הרב מימון אספן גדול של ספרי קודש (הוא החזיק בספרייתו למעלה מ-40,000 ספרים), מה שתרם לקשריו המרובים עם רבנים בני דורו והביא לבקיאותו הרבה בתולדותיהם של מחברי הספרים.
דבר נוסף שהיווה רקע לספרו הוא שעוד בהיותו צעיר הרגילו אביו לקרוא סיפורי צדיקים, ודבר זה גרם לו להכיר סיפורים רבים ולהבין את החשיבות שבפרסומם.
כמה פעמים חוזר המחבר בספרו על עצם חשיבות הקריאה בספר.
בהקדמה לספרו הוא מביא את דבריו אביו, שאמר
בכרך השישי מוסיף על כך המחבר את קנאת הסופרים שיחווה הקורא, וקנאה זו תגרום לו מתוך התפעלות לרצות גם הוא ללכת בדרכיו של הצדיק עליו מסופר, וגם אם לא יצליח לחקותו חיקוי שלם, מכל מקום אי אפשר שלא יושפע מכך כלל להתעלות אל מדרגתו של הצדיק.
הספר 'שרי המאה' מיוחד מרוב סיפורי הצדיקים בכמה נקודות:
בכל סיפור שנכתב בספר קיים הקשר לסיפור שנכתב לפניו ולסיפור שיבוא אחריו.
דבר זה נותן את הרושם שהעלילה בכל ששת הכרכים אינה אלא שרשרת ארוכה המורכבת חוליות חוליות.
דבר זה גם עוזר במידה רבה להבנת הדמות על ידי הכרת הרקע אליו נולדה הדמות.
הסיפורים אינם מתמקדים רק בפועלה של הדמות המסופרת אלא גם בדברי התורה שלה.
המחבר מקדיש חלקים נכבדים מספרו ומתאר את תורתו של הרב המדובר, כך שהקורא זוכה ליהנות לא רק מסיפורים על צדיקים מופלאים אלא גם מתורתם, דבר העוזר במידה רבה להבנת הדמות.
אין המחבר מתמקד אך ורק בגדולי ישראל במושג התורני.
דמויות רבות בספר הן דמויות של עסקנים שמכוח מעמדם השפיעו רבות לטובת עם ישראל, אנשים כמשה מונטיפיורי וכברון רוטשילד.
הרושם שנוצר לקורא הוא שדמות מופת יכולה גם להיות דמות עסקנית, ובתנאי שיש בה גם תורה ומעשים טובים.
המחבר בעצמו היה רב ובנוסף לכך עסקן ציבורי ומראשי תנועת המזרחי.
הספר מתמקד במידה רבה לכל ארכו בנושא הציונות.
מגדולי הרבנים שבדורות עברו ועד לרב קוק החותם את הספר מתאר המחבר מה היה יחסם של גדולי הדורות לארץ ישראל ולצורך לעלות אליה, וכן לתנועה הציונית.
בתחילת הכרך השישי מספר הרב מימון שהתעכב בהוצאת כרך זה בעקבות הקמת מדינת ישראל ופעולותיו הרבות בתקופה זו (הוא עצמו נעצר בשבת השחורה ולאחר מכן כיהן כשר הדתות).
בכרך אחר הוא מביא במשך שלושה עמודים רצופים רשימה של רבנים מכל רחבי אירופה שתמכו בציונות.
חוקרים רבים פקפקו באמינות של הסיפורים שהובא בסדרת הספרים, ובקשר בין נושא הסיפור למעשה עצמו.
גרשם שלום כתב בהערותיו לכרך העוסק בחסידות "כרך זה מוקדש כולו ל"זכרונות" על החסידות הקדומה (ח"ב הוקדש להגר"א וחוגו), קצת פולקלור, קצת היסטוריה והרבה שקר".
למעשה, מטרת הספר היא להביא את דמותם של גדולי ישראל בפי העם כפי שסיפרו לו היהודים שפגש במהלך פעילותו הציונית באירופה.
במצב כזה ייתכן שסיפורים שונים שסופרו בפי יהודים לא התקיימו, או לא היו כפי שסופרו, וייתכן שהסיפורים היו אצל רבנים אחרים מאלו שסיפרו עליהם.
אך אין כאן שקרים מכוונים.
ביתו של הרב מימון, הסופרת גאולה בת יהודה כתבה בהקדמתה למהדורה החדשה של הספר כי
שרי טרקל היא סוציולוגית ופרופסור למדעי החברה של המדע והטכנולוגיה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT).
מחקריה עוסקים בהשפעת הטכנולוגיה על הזהות האישית ועל מערכות היחסים של הפרט.
היא גם בוחנת את ההשפעה הפסיכולוגית והחברתית של "חפצים", כגון רובוטים חברתיים, על האנשים, וכיצד טכנולוגיות אלה ואחרות משנות עמדות ותפיסות על החיים ועל הכישורים החברתיים של הפרט.
טרקל נולדה בברוקלין שבניו יורק.
ב-1969 למדה במכון ללימודי פוליטיקה בפריז שבצרפת.
ב-1970 סיימה תואר ראשון במדעי החברה בקולג' רדקליף שבקיימברידג' (מסצ'וסטס), וב-1973 סיימה תואר שני בסוציולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
בשנים 1975–1976 עבדה כעמיתת מחקר בסוציולוגיה ב-MIT.
ב-1976 סיימה תואר דוקטור בסוציולוגיה ופסיכולוגיה של האישיות; עבודת הדוקטור שלה נקראה "Psychoanalysis and Society: The Emergence of French Freud".
מאז היא עובדת במחקר ב-MIT; ב-1991 קיבלה דרגת פרופסור לסוציולוגיה של המדע באוניברסיטה זו.
הספר עוסק בקשר בין תחומים כגון היסטוריה של הפסיכואנליזה, חברה, קולנוע, תקשורת וביקורת ספרותית עכשווית.
בספרה "The Second Self: Computers and the Human Spirit" משתמשת טרקל בתיאוריו של ז'אן פיאז'ה כדי לדון כיצד ילדים לומדים על מחשבים ואיך זה משפיע על דעותיהם.
ב"העצמי השני", טרקל מתבוננת על המחשב לא כ"כלי", אלא כחלק של חיי הפרט החברתיים והפסיכולוגיים; כיצד המחשב משפיע על המודעות מעצמי אחד לאחר, ועל מערכת היחסים עם העולם.
לטענתה, טכנולוגיה מזרזת שינויים לא רק במה שהפרט עושה אלא גם באופן שבו הוא חושב.
טרקל טוענת כי חוויות הפרט עם מחשבים הן על הגבול בין דומם לבין הנפש; היא מנסה לבחון מדוע האדם חושב על דרכי פעולה של מכונה במונחים פסיכולוגיים, ומה משמעות הדבר עבור החברה.
ספרה "Life on the screen", שיצא ב-1995, דן ב"זהות" ברשת.
טרקל גילתה במחקרה כי למרות מיעוט הזהויות הבדויות ברשת, רוב המשתמשים מציגים מעין זהות מזוקקת, המדגישה פן חיובי יותר שלהם.
נוצר קושי כשילדים קטנים מציגים את עצמם כמבוגרים, או מבוגרים כילדים, דבר המוביל למצב בעייתי של יחסים של אנשים מבוגרים עם ילדים שמתחזים למבוגרים וההפך.
נושא נוסף בו דנה טרקל בספרה זה הוא הגישה של נשים אל הטכנולוגיה, שהיא אינה ליניארית.
מחברת כינתה אותה "שליטה רכה" לעומת "שליטה קשה" של חשיבה ליניארית ומופשטת על מחשבים.
בספרה "Alone Together: Why We Expect More from Technology and Less from Each Other", שיצא בינואר 2011, מתבססת טרקל על 15 שנות מחקר ומאות ראיונות, במטרה לבדוק את השפעת הטכנולוגיה על הזהות האישית ועל היחסים של הפרט עם הסובבים אותו.
הספר מציג את הפרדוקסליות של ניתוק האדם לנוכח הרחבת קשרים וירטואליים על ידי שימוש באמצעים כמו טלפונים חכמים או רשתות חברתיות מקוונות.
לטענתה רגשי האינטימיות והקרבה משתנים, והולכים ונעלמים מהחברה האנושית.
נושא נוסף אליו היא מתייחסת בספרה הוא היחסים המתפתחים בין בני אדם לרובוטים או לתוכנות מחשב, כאשר במקרים רבים בני האדם שוכחים שבן זוג לשיחה מעין זה לא יכול להוות תחליף לאדם, כיוון שהוא מבוסס על בינה מלאכותית ואינו מסוגל לחוש הזדהות או אמפתיה אמיתיים וכנים.
טורקל מזוהה עם מסורת מחקר איכותנית במדעי החברה, הנשענת על ראיונות עומק, תצפיות, ניתוח תיאורי מקרה ושיח פרשני.