tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השתלת שיער בשיטה הבסיסית (FUE ו- FUT)
שיטה שפותחה לפני שנים רבות, השיטה הבסיסית של הוצאת שיער מחלקה האחורי של הקרקפת והעברתו לאזור הדליל משיער.
בעבר, מילוי האזור שסובל מבעיות נשירת שיער או התקרחות היה באמצעות השתלת קבוצות של שערות באופן כזה שאמנם מילא את האזור הדליל, אולם ניתן היה להבחין באופן ברור במי שעבר השתלת שיער.
בישראל החלו לבצע השתלות שיער בשיטת FUE בשנת 2002.
היום קיימות שיטות שונות ומתקדמות לביצוע השתלת שיער, המשתנות בהתאם לאופי ההשתלה המבוקשת, לכמות וגודל השתלים המושתלים, לציוד הרפואי בו נעזר הרופא, לאופן הוצאת השערות מהאזור התורם ולדרך שבה מושתלות השערות במיקומן החדש.
השתלה זו נעשית על ידי הוצאת רצועת עור עם שערות מחלקה האחורי של הקרקפת והפרדת יחידות השיער תחת מיקרוסקופ באופן מדויק ליחידות שיער של 2–4 שערות הצומחות יחד.
בזמן שהמטופל שוכב על הגב, מבצע הרופא נקבים קטנים באזור בו מתוכננת השתלת השיער ולשם מחדירים את זקיקי השיער שהופרדו והוכנו קודם על ידי צוות רפואי מיומן.
שיטה נוספת להשתלת שיער היא FUE אשר מהווה בעצם את השדרוג של שיטת ה- FUT.
בשיטה זו הרופא מוציא זקיק שיערה מהאזור התורם באמצעות מחט בעלת קוטר מיניאטורי ובאמצעות מכשיר מיוחד משתיל אותה באזור המקריח.
לעומת ה- FUT לאחר השתלת שיער בשיטת FUE לא נשארת צלקת וההחלמה אורכת כ- חמישה ימים, לפי שמחליטים לבצע השתלת שיער חשוב ליצור קשר עם רופא מומחה ולקבל מידע אודות השתלת שיער בשיטת FUE.
לפי שטח האזור הנתרם נקבעים כמות הזקיקים הנחוצה, ברור שהמטרה היא להשתיל כמות רבה ככל האפשר על מנת ליצור צפיפות, ברם, לא תמיד האזור התורם מספק כמות זאת, יתרה מכך תיתכן דחייה של עד כ 20 אחוז מהזקיקים.
ניתן לבצע יותר מהשתלה אחת, ישנם שמעדיפים צפיפות בחלק מהקרחת ולאחר משתילים שוב באזור נוסף אם האזור התורם מאפשר להוציא עוד זקיקים באופן שלא יראו קרחות.
תופעת לוואי שכיחה בקרב השתלת השער, שבדרך כלל זמנית היא "שיער דליל" (או באנגלית "shock loss").
בכל יום, ניתן לאבד בין חמישים למאה שערות, עד לקליטה מלאה של השתלים.
תופעות לוואי נוספות כוללות נפיחות של תחומים כגון קרקפת או מצח.
אם זה הופך להיות בגדר אי-נוחות, תרופות עשויות להקל על הנפיחות.
בנוסף לכך, המטופלים אמורים להיות זהירים, גירוד עלול לגרום להיווצרות גלדים.
כדי להקל על הגירוד, ניתן להשתמש בקרם לחות או שמפו עיסוי.
בזקיקי שיער התגלו תאי גזע ותאי עור ("dermal papilla cells").
מחקר על תאי זקיקים אלה עשוי להוביל להצלחות בטיפול בהתקרחות באמצעות כפל שיער (HM), הידוע גם כשיבוט שיער.
השתלטות על השוק הוא מונח מתחום המימון הפיננסי המתאר רכישה של מניות, סחורות, או נכסים מסוימים במידה המאפשרת לרוכש להשפיע על מחיר השוק, למשל בדרך של הרצת מניות.
כאשר נטען כי חברה השתלטה על השוק, הכוונה כי אותה חברה מחזיקה בנתח שוק גדול מאוד באופן יחסי.
הגדרה מקובלת אחרת למונח "השתלטות על השוק" היא: "להחזיק בנתח השוק הגדול ביותר בתחום תעשייתי מסוים מבלי להחזיק במונופול.
חברות שהשתלטו על השוק בו הן פועלות הן בעלות השפעה רבה יותר באותו תחום שוק; כך לדוגמה, הן יכולות לגבות מחירים גבוהים יותר על מוצריהן ללא חשש כי יאבדו חלק משמעותי מנתח השוק שבו הן מחזיקות.
חברת ענק, דוגמת וולמארט או מיקרוסופט, נחשבות כחברות שהשתלטו על השוק." בכל הגדרה שהיא המשתלט על השוק מקווה לרכוש שליטה מספקת על ההיצע של סחורה כדי להיות מסוגל להשפיע על מחירה.
השתלטות על השוק ניתנת לביצוע במספר מנגנונים.
המנגנון הישיר והפשוט ביותר הוא רכישה ישירה של נתח גדול דיו מן הסחורה המצויה למכירה בשוק המיידי (spot market) ואגירתו.
עם התרחבות השימוש בחוזים עתידיים ניסיונות השתלטות על השוק עשויים להיות כרוכים אף ברכישה נרחבת של חוזים עתידיים של סחורה מסוימת ומכירתם של התייקרות המחיר.
אף שלאורך השנים בהן פועלים שוקי סחורות מוסדרים, היו ניסיונות רבים להשתלטות על שוקי סחורות באמצעות רכישות ענק, מעטים מן הניסיונות הללו הצליחו.
כבר בשנת 1923 כתב העיתונאי והמדינאי האמריקאי אדווין לפברה כי "מעטים מאוד מניסיונות ההשתלטות היו רווחיים למי שתכננו אותם." המנסה להשתלט על השוק נעשה פגיע יותר ככל שהיחס בין רמת התחייבותו הכספית לבין הרזרבות הכספיות שלו קטן (position), במיוחד במקרים שבהם ניסיון ההשתלטות נודע ברבים.
במידה והשוק חש בחולשה, הוא עשוי להתנגד לכל ניסיון להעלאת מחיר באופן מלאכותי על ידי ביצוע התחייבויות נוגדות.
במידה ורמת המחיר מתחילה לנוע בניגוד למגמה הרצויה למתכנן ההשתלטות, כל ניסיון מכירה מצד המנסה להשתלט יניב בדרך כלל נפילה חדה במחיר.
במקרים כאלה, משתתפים רבים אחרים בשוק עשויים להניב רווחים מן הצורך של מתכנן ההשתלטות לשפר את הרזרבות הכספיות שלו.
הצלחה רבה יותר בהשתלטות על השוק באה לגופים אשר השיגו מעמד של כמעט-מונופולין, כך בתחום יצור מחשבים (חברת IBM) ובתחום תוכנות המחשב (מיקרוסופט).
בספרו פוליטיקה מתאר אריסטו תכנון השתלטות על השוק של תאלס איש מילטוס:
העיתונאי אדווין לפברה מביא בספרו "זכרונות סוחר מניות" (Reminiscences of a Stock Operator) מספר דוגמאות בולטות לניסיונות השתלטות על השוק החל ממחצית המאה ה-19. לפברה מבחין בין ניסיונות השתלטות כתוצאה ממניפולציה של השוק לבין אלה שבאו כתוצאה מקניה תחרותית.
אחד ממתכנני ניסיונות ההשתלטות על השוק בארצות הברית אשר ההיגיון אשר עמד מאחורי מעשיו פורסם ואף הוצדק, היה זה של קורנליוס ואנדרבילט אשר החל בשנת 1862 לאגור מניות של חברת מסילות הברזל הארלם לאחר שחזה את ערכן האסטרטגי.
הוא הצליח להשתלט על חברת המסילות הארלם ומאוחר יותר הסביר כי הוא רצה להראות שיוכל להפוך חברה זו שנחשבה כחסרת ערך ולהפכה לחברה בעלת ערך.
"יום שישי השחור" של שנת 1869, בו אחזה בהלה בשוק הכספים האמריקאי, נגרם כתוצאה מניסיונם של ג'יי גולד וג'יימס פיסק להשתלט על שוק הזהב בבורסת הזהב של ניו יורק.
הייתה זו אחת מן השערוריות הרבות שאפיינו את ממשלו של הנשיא יוליסס ס.
כאשר הממשל האמריקאי שחרר זהב לשוק מתוך יתרותיו, מחיר הסחורה צנח בתוך דקות ורבים מן המשקיעים ידעו הפסדים כבדים.
גולד ופיסק לעומת זאת לא ניזוקו באופן משמעותי.
ניסיון השתלטות על שוק הסחורות בתחום מיץ תפוזים מתואר בסרט משנה מקום משנה מזל (1983) .
גיבורי הסרט (אדי מרפי ודן אקרויד) מצליחים לסכל ניסיון של יריביהם להשתלט על השוק על ידי מכירה בחסר של חוזים עתידיים ובכך גורמים הפסדים אדירים למתכנני ניסיון ההשתלטות.
השתלת יד היא הליך ניתוחי, שבו מחובר חלקה של יד (בדרך כלל כף יד), הנלקח מתורם מת, אל גופו של אדם אשר איבד את ידו.
ניתוח זה הוא מן המסובכים בניתוחי השתלות האיברים ונערך במקרים מעטים יחסית ובמרכזים רפואיים מעטים בעולם בלבד.
ניתוח השתלת יד נחשב לאחד המורכבים בתחום השתלות האיברים משום שהוא מערב חיבור של מבנים אנטומיים רבים ורקמות מסוגים רבים.
חיבור הרקמות נעשה בסדר הבא: קיבוע העצמות, תפירת גידים ורצועות, חיבור העורקים, איחוי עצבים וחיבור הוורידים.
משך הניתוח הוא 12 עד 16 שעות (לשם השוואה, השתלת לב אורכת שש עד שמונה שעות).
לאחר ההתאוששות מהניתוח על המנותח לעבור טיפול פיזיותרפי אינטנסיבי על מנת לרכוש תפקוד מוטורי ותחושתי ביד המושתלת.
כמו כן עליו ליטול למשך כל חייו תרופות המדכאות את מערכת החיסון על מנת למנוע את דחיית היד המושתלת.
ניתוחי השתלת יד נערכים במקרים מעטים יחסית, מן הסיבות הבאות:
מורכבותו של הניתוח, כמתואר לעיל, המביאה לכך שמרכזים רפואיים מעטים בעולם עורכים אותו ;
היות ההשתלה והטיפול מדכא החיסון שאחריה טיפולים הכרוכים בסיכון מחד, שמאידך אינם נדרשים לשם הצלת חיים (כהשתלת איברים פנימיים), אלא לשם הטבת איכות החיים בלבד ;
התוצאות המוגבלות יחסית המושגות מבחינת השגת תפקוד ותחושה ביד המושתלת.
השתלת היד הראשונה בעולם נערכה באקוודור בדרום אמריקה בשנת 1964, אך האיבר המושתל נדחה לאחר שבועיים.
בראשית שנות השמונים חלה התקדמות בעולם בתחום השתלות האיברים בעקבות הכנסתה לשימוש של התרופה מדכאת מערכת החיסון ציקלוספורין, אך במשך שנים לאחר מכן לא חלה התקדמות בהשתלות ידיים.
בספטמבר 1998 הושתלה יד בגבר בבית חולים בעיר ליון שבצרפת.
בינואר 1999 הושתלה לראשונה יד בארצות הברית, בניתוח שנערך בבית החולים היהודי (Jewish Hospital) בעיר לואיוויל שבקנטקי.
היה זה לאחר שלוש שנים של הכנות שנערכו בבית החולים בשיתוף עם אוניברסיטת לואיוויל, שכללו מחקר בסיסי, ניסויים בבעלי חיים, דיונים אתיים ועריכת פרוטוקול טיפול מפורט.
המושתל והיד המושתלת שרדו מאז ועד כה.
ב-1999 נערכו שתי השתלות ידיים בסין.
בינואר 2000 נערך לראשונה בליון שבצרפת ניתוח להשתלת שתי ידיים במטופל אחד.
באותה שנה נערך ניתוח דומה באינסברוק שבאוסטריה ובמלזיה הושתלו לראשונה בעולם אמה ויד בתינוקת בת חודש (האיבר נלקח מאחותה התאומה, שנפטרה).
עד לסתיו 2008 נערכו בעולם 44 השתלות ידיים, ועד למרץ 2011 נערכו בסך הכל 70 השתלות ב-52 מטופלים במדינות שונות ברחבי העולם, ובהן (מלבד צרפת, ארצות הברית, סין, אוסטריה ומלזיה שנמנו לעיל) גם איטליה, בלגיה, גרמניה, אוסטרליה ומקסיקו.
רוב ההשתלות בארצות הברית נערכו בבית החולים היהודי בלואיוויל והיתר נערכו בשבעה מרכזים רפואיים אחרים.
השתיקה הוא מחזה פרי עטם של אילנה וייזר-סנש וניב כהן, שהוצג בתיאטרון חיפה (2006-2004).
צבי קורן, פרופסור לספרות עברית ומשורר, ואשתו דפנה, מורה בבית ספר יסודי- הם זוג למופת והורים אוהבים לבתם הקטנה תום.
המחזה נע בין הווה שהוא למעשה כעבור שנים, כשתום הבוגרת מתכוננת למפגש עם אביה אותו לא ראתה זמן רב, לבין העבר.
אט-לאט נחשף סיפורן הקשה והמכאיב של תום ודפנה, הנתונות לאיום מתמיד בשל אלימותו של צבי, אבי המשפחה.
איש לא חשד שבית משפחת קורן הוא גיהנום.
אפילו חבריהם הקרובים לא תארו לעצמם מה מתרחש שם.
כשמנהל בית הספר בו עובדת דפנה מציע לה אהבה, היא מסרבת, אולם לרגע מתבהר לה שניתן לחיות אחרת.
כשהיא חושפת באוזני חברתה הקרובה דליה את סודה, דליה מספרת לבעלה והסכר נפרץ.
כשצבי מבין שהמציאות סוגרת עליו הוא מגיב כפי שהוא יודע.
ההצגה הציגה במשך שלוש עונות בתיאטרון חיפה (2006-2004), בבימויו של איציק ויינגרטן.
תפקיד שם בימוי איציק ויינגרטן עיצוב תפאורה פרידה קלפהולץ שהם מלחין מוזיקה אלדד לידור
שחקן תפקיד דליק ווליניץ צבי קורן אביגיל אריאלי דפנה קורן ליאת הר לב תום הבוגרת מאיה קורן תום הילדה יעל הדר דליה יואב בר-לב יורם מיטל סלקמון-רטן גלית הסטודנטית רוברטו פולק מנהל בית הספר
השתלת צואה (באנגלית - Fecal Microbiota Transplantation - FMT) היא טיפול רפואי לדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה נשנית.
טיפול זה נבחן גם במחלות מעי דלקתיות.
שינויים במיקרוביוטה של המעי הגס עקב טיפול אנטיביוטי והפרת שיווי המשקל בין החיידקים השוכנים דרך קבע למחוללי מחלות, עלולים לגרום לשגשוג של החיידקים מחוללי המחלות, בהם Clostridioides difficile, העלול להביא לדלקת מעי בדרגות חומרה שונות.
ב-25% מהאנשים הלוקים בדלקת מעי מקלוסטרידיואידס דיפיצילה חלה הישנות גם לאחר טיפול אנטיביוטי מתאים במספר קווי טיפול.
מטרת השתלת הצואה היא לבנות מחדש את המיקרוביוטה של החולה על ידי השתלת מיקרוביוטה מצואת אדם בריא, ולהשיב את האיזון בין החיידקים שוכני הקבע לחיידקים שבתנאים מסוימים עלולים לגרום למחלה.
לוקחים צואה מאדם בריא, רצוי מקרוב משפחה שיש לו מיקרוביוטה דומה, אבל זה אינו הכרחי.
בודקים את הצואה לשלילת זיהומים, ואז מכינים מהצואה תרחיף להחדרה הנעשית בארבע דרכים:
דרך זונדה למערכת העיכול העליונה
דרך קולונוסקופ למעי הגס (הדרך המומלצת).
במאמר שפורסם בכתב עת ניו אינגלנד ג'ורנל אוף מדיסין נבדקו חולים שסבלו מזיהומים חוזרים בקלוסטרידיואידס דיפיצילה, והקבוצה שטופלה בהשתלת צואה היו תוצאות טובות יותר מאלה שטופלו בוואנקומיצין.
במחקר אחר שנערך בראשותה של פרופ' אליזבט הוכמן מבית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד, באמצעות בליעת קפסולות של צואה קפואה, מתוך עשרים מטופלים שחלו בקלוסטרידיואידס דיפיצילה נרפאו 18 אנשים בתוך מספר ימים.
במחקר נוסף שנעשה ל-80 אנשים מדוכאי חיסון שלקו בזיהום בקלוסטרידיואידס דיפיצילה, נמצא כי שיטה זו בטוחה ויעילה גם כלפיהם, ושיעור הריפוי עמד על 89%.
השיטה נבדקת ונחקרת גם במחלות מעי דלקתיות כמו קוליטיס כיבית ומחלת קרוהן.
במחקר בעכברים משנת 2019 התגלה שהשתלות צואה תורמות לתוחלת החיים.
ביוני 2019 הזהיר מנהל המזון והתרופות האמריקאי מפני הסיכונים שבהשתלת צואה, ודיווח על מקרים של זיהום בעקבותיה, כולל מקרה מוות.
השתלת פנים היא הליך רפואי להשתלת חלקים בפניהם של אנשים בעלי עיוותים קשים.
בתהליך זה נלקחות רקמות מפניו של אדם מת ומושתלות על פניו של המטופל.
במקרים מסוימים, כאשר ישנו צורך בהשתלת פנים מלאה, נלקחות פני התורם בשלמותן ומושתלות על פני המטופל.
השתלת הפנים הראשונה שבוצעה על אדם חי הייתה בשנת 2005 בצרפת.
בשנת 2010 נעשתה השתלת הפנים המלאה הראשונה.
המדינות המובילות בעולם בתחום השתלות הפנים הן טורקיה, צרפת, ארצות הברית וספרד, על פי אחוזי ההצלחה במדינות אלו.
נכון לשנת 2015 בוצעו כ-23 השתלות פנים חלקיות ומלאות ברחבי העולם.
היסטוריה של השתלות פנים באדם
בעבר, כדי לתקן עיוותים בפנים נעשו השתלות עור בריא בחלק הפגוע בפנים.
השתלות עור אינן אסתטיות ולא מאפשרת תחושה זהה לזו המוכרת בפנים.
התוצאה הנראית של השתלות פנים היא ריאליסטית ואסתטית יותר מאשר שתלי עור.
עם זאת, למרות העובדה שהשתלות הפנים מניבות תוצאות אסתטיות עבור אנשים רבים, ישנן בעיות רפואיות ואתיות רבות.
כדי שיוכלו לצבור ניסיון וטכניקה בתחום, ביצעו המנתחים פעמים רבות ניסויים על בעלי חיים וגוויות.
הליך ההשתלה מצריך מספר שלבים אותו עובר המטופל המועמד לניתוח.
מועמדים להשתלת פנים עוברים תהליך מקדים לניתוח שנמשך מספר חודשים.
התקופה הקודמת לניתוח כוללת תמיכה סוציאלית ופסיכיאטרית וסדרת הערכות ומבחנים העוזרים להסיק את מוכנותו הפיזית והמנטלית של המטופל.
לאחר מציאותו של המטופל כשיר להשתלת הפנים, מתחיל תהליך של איתור תורם המתאים לרקמות המטופל על פי טווחי גיל, סוג דם וכו'.
במהלך הניתוח צוות רפואי אחד מטפל בהסרת הרקמות הנתרמות מפני התורם המנוח.
כמו כן, בעת הסרת רקמות עור פניו של התורם ובהתאם לרמת הפגיעה אצל המטופל, יוסרו גם רקמות שומן, רקמות שריר, סחוס, עצבים, עורקים וורידים.
במקביל צוות נוסף מכין את האזורים הפגועים על פניו של המטופל לקראת ההשתלה.
בזמן ההשתלה יחוברו למטופל עצבים וכלי דם במטרה שיוכל לחוש מגע מסוים באזור המנותח, ובהמשך לתפקד כפי שעשה לפני ההשתלה.
לאחר הניתוח המטופל מועבר למעקב וטיפול אינטנסיבי לצורך תצפיות.
לפני ביצוע הניתוח ישנה חשיבות רבה לבחירת המטופל ומציאת התאמתו להשתלה.
ישנה עדיפות למטופלים שהנזק בפניהם לא יכול להיות משוחזר בטכניקות ניתוח מורכבות פחות.
קריטריונים נוספים למועמדותו של מטופל:
על המטופל להיות מעל גיל 18.
מועמדים שאיבדו למעלה מ-25% מרקמות פניהם, תוך דגש על מועמדים שזקוקים להשתלת אף ושפתיים.
מטופל אשר מועמד לניתוח ההשתלה מחויב להסכים ליטול תרופות אשר ימנעו מהגוף לדחות את ההשתלה למשך כל חייו.
נשים לאחר לידה צריכות להמתין כשישה שבועות לפחות לפני ביצוע ניתוח.
ישנה חשיבות לפער הגילאים בין התורם למטופל.
צבע ומרקם עורו של התורם צריך להיות זהה למטופל.
טווח השעות מרגע הסרת הרקמות ועד להשתלת הרקמות על פני המטופל לא יעלה על 4 שעות.
התורם צריך להימצא ברדיוס המאפשר את תחילת הניתוח.
דחייה- קיימת האפשרות שהשתלת הפנים תידחה על ידי המערכת החיסונית של המטופל.
אם מצב זה חל, ישנו צורך בהסרת השתל מפני המטופל וכי תימצא חלופה להשתלה שהוסרה.
תופעות לוואי מנטילת התרופות שלאחר הניתוח- נטילת התרופות המסייעות לגוף לקבל את ההשתלה לאחר הניתוח עלולות להגדיל את הסיכון של המטופל לחטוף זיהומים, לפתח סוכרת, נזק בכליות ולחלות בסוגים שונים של סרטן.
בעיות זהות- קיים חשש לתחושת תסכול של המטופל לאחר קבלת השתלים לאור המראה החדש שלו.
כמו כן, החשש גדל בעת השתלות פנים מלאות בהן המטופל מקבל את פניו של התורם.
דבר זה יכול להוביל למשברי זהות משמעותיים.
התמודדות המשפחה וקשיים פסיכולוגיים- קיים חשש לגבי נזק פסיכולוגי העלול להיגרם למשפחות המטופל והתורם, שכעת עליהם להתמודד עם מראה חדש לגמרי או לחלופין מראה ישן של אדם שמת.
עקב השתלות הפנים עולות בעיות אתיות רבות.
הראשונה מתייחסת לתורם, שמשפחתו נאלצת להסכים לנתקו ממכשירי ההחייאה.
כלומר, ישנה דילמה מוסרית בקביעת גורלו של בן המשפחה.
הבעיה השנייה מתייחסת למורכבותו של ההליך הרפואי, בו לוקחים אדם שאינו בסכנות חיים ומכניסים אותו לניתוח מורכב בעל סיכונים רבים.
כמו כן, ישנן ספקולציות הטוענות כי בעתיד, עם הקדמה הרפואית, יהפכו ניתוחי השתלת הפנים לעניין קוסמטי בלבד, ללא צורך מקדים עקב עיוותים או פגיעות בפנים.
בשנת 2003, הקולג' המלכותי לרופאים בבריטניה הוציאה דוח בו הזהירו את הרופאים שלא לבצע ניתוח השתלת פנים, עד שידעו על הסיכונים האפשריים וההשלכות האתיות הנגזרות מעשיית ניתוח זה.
שנה לאחר מכן, ועדת האתיקה הארצית בצרפת הוציאה אזהרה נגד ביצוע ההליך, ולמרות חששות אלו החלו השתלות פנים חלקיות והכנות לקראת השתלות פנים מלאות.
ניתוח ההשתלה החלקי הראשון בוצע בנובמבר 2005 בצרפת.
את ההשתלה עברה איזבל דינואר בת ה-38, שפניה הושחתו לאחר שננשכה על ידי כלב.
לדינואר הושתלו אף חדש, סנטר, ושפתיים מתורם מת.
מקרה הצלחה זה פרץ את תחום השתלות הפנים ברפואה והפך את הנושא לנפוץ יותר.
מקרה זה, יחד עם השתכללות הרפואה והטכנולוגיה, והכרת הנושא בקרב הרופאים, תרם לקיצור ההליכים הרפואיים בניתוחים כיום.
בשנת 2006 עבר לי גאושינג בסין השתלת פנים חלקית לאחר שהותקף על ידי דוב.
בניתוח שערך 14 שעות הושתלו בפניו לחי, שפה עליונה ואף מתורם מת.
בשנת 2010 בוצע בברצלונה ניתוח השתלת הפנים המלאה הראשון בהיסטוריה.
הניתוח בוצע בצעיר שנפגע אנושות בפניו.
צוות המנתחים בבית החולים התכונן במשך שנתיים להשתלה בה הוחלפו כל פניו של המטופל, כולל שרירים, אף, שפתיים, לסת עליונה, חך, שיניים, עצמות לחיים ולסת תחתונה.
הניתוח היה מורכב, וארך 24 שעות על ידי 30 אנשים צוות.
בשנת 2012 עבר ריצ'רד נוריס השתלת פנים מלאה לאחר שעבר תאונת ירי מחרידה שהשחיתה את פניו.
הניתוח המורכב כלל החלפת רשתות העצבים העדינות, השרירים והתאמת הגולגולת למבנה הפנים החדש.
ניתוח זה נמשך 36 שעות והשתתפו בו כ-150 אנשי צוות.
בשנת 2015 נחשף סיפורו של נוריס בתוכנית "60 דקות" בה הפגישו את אחותו של התורם המנוח לבין נוריס.
בפברואר 2026 דווח על השתלת פנים מלאה שבוצעה לאישה בספרד מתורמת שעברה המתת חסד.
השתיין () הוא ספר מאת הסופר הגרמני הנס פאלאדה, שיצא לאור בשנת 1950, לאחר מות מחברו.
הספר נכתב על ידי פאלאדה במהלך שנת 1944, בעת מאסרו ב"בית מחסה לפושעים חולי נפש", לשם נשלח על ידי המשטר הנאצי, מה שהיה שקול באותם הימים לעונש מוות.
תקוותו היחידה לצאת ממצב זה הייתה להבטיח לגבלס כי ישלים יצירה אנטישמית שהוזמנה אצלו בעבר.
בעקבות זאת הובטח שלומו, וסופקו לו חומרי כתיבה, בהם השתמש פאלאדה לכתיבת שלושה ספרים, ובהם "השתיין".
שלושת הספרים נכתבו בקוד, שפוענח רק לאחר מותו של פאלאדה.
העלילה מתארת את סיפורו של ארווין זומר, איש מעמד הביניים המתגורר בגרמניה של שנות ה-30, אשר בבעלותו עסק זעיר, ונשוי למגדה, המסייעת בניהול העסק.
חייו השגרתיים והמשעממים של הגיבור משתנים בהדרגה בעקבות גילויו של הגיבור את נפלאות הטיפה המרה, והפיכתו בהדרגה, שלב לאחר שלב, לאלכוהוליסט.
שינוי זה מוביל את הגיבור למסע בין מספר מוסדות סגורים ובתי כלא בגרמניה של אותה התקופה, וכל זאת תוך מעבר בין מספר נקודות שבר, אשר משנות את עולמו ללא היכר.
השתלת קרנית הוא הליך כירורגי בו מושתל שתל קרנית תקין במקום קרנית פגומה.
ישנם שני סוגי השתלה: השתלת קרנית שלמה, בו מוחלפות כל שכבות הקרנית, או השתלת קרנית שכבתית, בו מוחלפים רק החלקים הפגועים של הקרנית.
השתל נלקח בדרך כלל מאדם שנפטר, אך קיימים גם שתלים מלאכותיים, שפותחו עקב מחסור בתרומת קרניות בעולם.
הניתוח מתבצע על ידי רופא עיניים והוא נעשה בדרך כלל כשטיפולים אחרים לטיפול בקרנית כשלו.
זהו אחד מניתוחי ההשתלה הנפוצים והמוצלחים ביותר בבני אדם.
הסיבות העיקריות להשתלת קרנית הם קרטוקונוס, בצקת כרונית של הקרנית, צלקות קרנית, ודחיית שתל קרנית קודם.
הקרנית נלקחת מאדם שהלך לעולמו.
ניתן להנציל קרניות מתורמים מטווח גילים רחב, כל עוד הקרנית שלמה, והאדם לא סבל ממחלות ממאירות של העיניים, או ממחלות עיניים שפגעו בקרנית.
בשנת 2011 הוקם בישראל בנק קרניות בעזרת המרכז הלאומי להשתלות המספק קרניות לכל המרכזים הרפואיים בארץ.
קיימות מחלות שונות הגורמות לפגיעה בתפקוד הקרנית וכתוצאה מכך לירידה באיכות וחדות הראייה.
אחת המחלות השכיחות להשתלת קרנית היא קרטוקונוס, הגורמת לעיוות במבנה הקרנית שהופכת להיות קמורה ולא סימטרית.
סיבות אחרות הם צלקות בקרנית, הנוצרות כתוצאה מזיהום בקרנית או טראומה לקרנית, מחלות גנטיות של הקרנית וכן דחיית שתל לאחר השתלת קרנית.
ניתן לקחת קרניות מתורמים מטווח גילים רחב, כל עוד הקרנית שלמה, והאדם לא סבל ממחלות ממאירות של העיניים, או ממחלות עיניים שפגעו בקרנית.
בשונה מניתוחי השתלת איברים אחרים, אין צורך בבדיקת תאימות רקמות או סוג דם בין התורם לנתרם, משום שהקרנית אינה ניזונה מכלי דם.
תהליך הנצלת הקרנית יכול להתבצע עד 12 שעות לאחר הפטירה.
הנצלת הקרניות מתבצעת על ידי רופא עיניים במחלקה או בחדר הנפטרים, בהליך שמשכו כחצי שעה.
לאחר סיום הנצלת הקרניות העפעפיים נסגרות באופן כירורגי כך שבסיום התהליך לא נותרים סימנים חיצוניים שיכולים להעיד על קיומו.
בשונה מתרומות איברים אחרים, ניתן לקחת את הקרנית גם לאחר שנקבע מוות לבבי באדם.
כך שהמחלוקת בנוגע לזמן קביעת המוות אינה נוגעת לתרומת קרנית.
עם זאת, ישנם פוסקים שהורו שאסור ליטול קרנית מן המת משום שרק פיקוח נפש דוחה את המצוות הקשורות בכבוד המת ובקבורתו, ואילו בתרומת קרנית מדובר רק באובדן הראייה.
לעומתם, יש פוסקים שהורו להתיר.
לפי גישה זו, אובדן ראייה נחשב כפיקוח נפש וכן לקיחת הקרניות אינה ביזוי המת משום שעל ידה תנצל ראייה של אדם אחר.
ישנם סוגים שונים של השתלות קרנית הכוללים השתלה בעובי מלא (Penetrating Keratoplasty), השתלה למלרית קדמית (Deep Anterior Lamellar Keratoplasty) והשתלה למלרית אחורית (Endothelial Keratoplasty).
מתאימים את סוג הניתוח לפתלוגיה העינית של המטופל.
אחד הסיבוכים בניתוח השתלת קרנית היא דחייה של השתל.
דחייה של השתל יכולה להתרחש בכל שלב בחיים, אבל רוב המקרים יתרחשו במהלך השנה הראשונה.
שיעור דחיית השתל נע בין 1%-20% מהמקרים כאשר השיעור גבוה יותר בהשתלות קרנית בעובי מלא ונמוך יותר בהשתלות קרנית למלרית אחורית.
סימני דחיית השתל מתבטאים באודם, גירוי העין וירידה משמעותית בראייה.
בבדיקת העין ניתן יהיה לראות בצקת ועכירות.
בדרך כלל במקרים של אבחון מוקדם וטיפול הולם דחיית השתל הפיכה.
במקרים חריגים השתל יכול לעבור דחייה בלתי הפיכה ויהיה צורך בהחלפתו.
סיבוך נוסף הוא עלייה בלחץ התוך עיני.
זהו סיבוך פוסט-ניתוחי נפוץ, והוא שכיח בקרב כ-30% מהמנותחים.
הטיפול במקרה זה הוא בתרופות המורידות לחץ תוך עיני.
יש מקרים בהם מתפתחת גלאוקומה משנית שאינה מגיבה לטיפול.
כמו כן, קיים גם סיכון של זיהום.
בקרנית אין כלי דם, והיא נרפאת הרבה יותר לאט מחתכים בעור.
בזמן שהפצע מתרפא הוא עשוי להידבק במיקרואורגניזמים שונים.
ניתן להוריד סיכון זה על ידי אנטיביוטיקה מניעתית.
לפי מחקר שפורסם ב-2016 בכתב העת Jama Opthalmology, על כל מושתל קרנית בעולם, לכ-70 איש שממתינים להשתלה לא יימצא תורם.
בזמן עריכת מחקר זה, לרוב אוכלוסיית העולם לא הייתה נגישות לקרניות לתרומה.
בשנת 2022 פורסם כי בכל שנה 13 מיליון איש מחכים לתרומת קרנית לעומת 185,000 שעברו השתלה.
חוסר זה גרם לפיתוח קרניות מלאכותיות.
היתרון בקרנית מלאכותית, מלבד העדר תלות בתורמים, הוא גם שגוף המושתל אינו דוחה את הקרנית שאינה עשויה מרקמה חיה.
מאידך בהשתלת קרנית מלאכותית ישנה סכנת זיהום וחשש לעלית הלחץ התוך-עיני, מה שעלול לגרום לנזק לעצב הראייה.
בשל סכנות אלו משתילים קרנית מלאכותית בעין אחת בלבד.
בנובמבר 2025 פורסם שבמרכז הרפואי רמב"ם בוצעה השתלה ראשונה של קרנית ביולוגית מודפסת מתוצרת ישראלית של חברת הביומד פרסייס-ביו (Precise Bio) ממודיעין.
ככלל, ניתוחי השתלת קרנית נחשבים לניתוחים מצליחים עם שיעור הצלחה גבוה.
הסיבה לכישלון אפשרי מגוונות, ותלויות בגורמים רבים, כמו סוג ההשתלה, מצב החולה ובריאות חלקי העין האחרים.
רוב ההשתלות גורמות לשיפור משמעותי בתפקוד הראייה במשך שנים רבות לאחר ההשתלה או לכל החיים.
במקרה של דחייה או ניתוח לא מוצלח ניתן בדרך כלל לחזור שוב על הניתוח.
השתלת מח עצם הוא תהליך בו מושתלים תאי גזע המטופויאטיים, שמקורם ממח העצם, איסוף מדם פריפריאלי או מחבל הטבור.
השתלת מח עצם יכולה להיות אוטולוגית, שזו השתלה בה משתמשים תאי מח העצם של האדם עצמו, השתלת מח עצם אלוגנאית, בה מקור השתל הוא מתורם וכן השתלת מח עצם סינגנאית, מתאום זהה של המטופל, שבמקרה זה ההרכב הגנטי של השתל זהה לזה של המקבל.
הליך זה הוא עתיר סיכונים עבור החולה והוא מבוצע עבור חולים הנמצאים בסכנת חיים כגון מחלות סרטניות בדם ובמח העצם, כמו מיאלומה נפוצה או לוקמיה, במקרים של מחלות גנטיות מסכנות חיים כמו אוסטאופטרוזיס או כשל חיסוני משולב חמור (SCID) ואף מחלות אוטואימוניות.
טרם ההשתלה מח העצם של החולה מושמד על ידי כימותרפיה או קרינה והוא מוחלף על ידי מח העצם של התורם.
הסיכונים השכיחים בהשתלת מח עצם מתורם זר הם זיהומים ומחלת השתל נגד המאכסן.
תרומת מח עצם מתבצעת בבנק הדם שבבתי החולים.
לעיתים מח העצם המשמש להשתלה, מתקבל מהחולה עצמו ולאחר תהליך רפואי שעובר החולה, מח העצם מוחזר אליו.
בשאר המקרים נדרש תורם לצורך השגת מח העצם עבור ההשתלה.
תורמי מח עצם חייבים להיות זהים למושתל, מבחינת מאפיין סיווג הרקמות, הידוע בשם 'חלבוני HLA'.
בשל המספר הכמעט בלתי מוגבל של צירופי HLA אפשריים, הסיכויים להתאמה בין נתרם לתורם, שאינו בן משפחתו, הם נמוכים.
בנוסף, בפועל רק 30% מהחולים מצליחים למצוא תורם מתאים מקרב בני משפחתם (סיכוי ההתאמה עם אחים הוא 25%).
בשאר המקרים מתאפשרות ההשתלות הודות לקיום מאגרי תורמים ממחשבים בינלאומיים גדולים, המאפשרים לבדוק התאמה למיליונים רבים של אנשים אחרים.
הסיכוי למצוא תורם במאגרים נאמד היום ב-55%.
בקרב האוכלוסייה האירופאית קיימים 80% סיכויי התאמה.
השתלת מח עצם החלה בסוף שנות ה-70.
על תורם תאי מח העצם להתחייב לביצוע התהליך לפחות שבועיים לפני מועד התרומה וההשתלה, משום שאז מתחיל החולה את ההכנות הנדרשות של כימותרפיה אינטנסיבית והקרנות כדי להשמיד את תאי הסרטן ולהכין את גופו להשתלה.
בעבר התבצע איסוף התרומה באופן כירורגי, מעצם האגן של התורם.
התהליך התבצע בחדר ניתוח, תחת הרדמה מלאה או חלקית (אפידורל), ונמשך כשעה.
לאחר התאוששות קלה שוחרר התורם לביתו.
כיום, הודות להתפתחויות טכנולוגיות, ניתן לבצע איסוף תאי מח עצם מווריד היד.
לשם ביצוע התהליך מקבל התורם במשך ארבעה ימים זריקות המעודדות את ייצור תאי האב במח העצם בכמות מוגברת, ו"זריקתם" לזרם הדם ההיקפי (שזורם בגוף).
זריקות אלו נקראות נויפוגן והן עלולות לגרום לתורם להרגשה של "שפעת", כלומר ייתכנו כאבי עצמות כדוגמת כאבי גב, או כאבים בעצמות הארוכות של הגפיים, עליהם ניתן להקל על ידי לקיחת משככי כאבים.
המשך תהליך התרומה זהה לתרומת טסיות דם והוא מתבצע באמצעות מחט המוחדרת לווריד הזרוע שואבים דם מהתורם.
הדם עובר דרך מכונה מיוחדת שמפרידה ממנו את התאים הצעירים ש"נזרקו" ממח העצם הודות לזריקות שקיבל.
תאים אלו נאספים בשקית פלסטיק קטנה (300 סמ"ק) וכל יתר הדם חוזר אל התורם באמצעות מחט המוחדרת לווריד הזרוע השנייה.
ההליך מתבצע ללא הרדמה ולא צפויות לו תופעות לוואי.
המכונה המשמשת לתהליך מבוססת על צנטריפוגה וסטרילית לחלוטין, שכן כל הצינוריות והמכלים שבהם עובר דם הם חד-פעמיים.
תהליך התרומה עשוי להתבצע ביום אחד למשך 5–6 שעות, או במשך יומיים.
משך האיסוף תלוי בגיל ובמשקל החולה, כמו גם במשקל התורם.
התורם, למעשה, לא מאבד דם כלל, ואילו התאים הצעירים שהופרדו מזרם דמו מתרבים מעצמם במהירות, תוך יממה אחת.
אותם תאים שנלקחו מהתורם, מועברים לדמו של החולה במהירות, באמצעות עירוי, בדרך דומה לטיפולים כימותרפיים אחרים ובהגיעם אל מח העצם הם מתחילים לייצר תאי דם בריאים.
השתלות מח עצם בישראל החלו בתחילת שנות ה-80 בבית החולים הדסה בירושלים.
בישראל קיים מאגר תורמי מח עצם בעל חשיבות מיוחדת למציאת תורמים מתאימים למציאת מתאם ליהודים שחיו במשך הדורות בקהילות סגורות, ובכך שימרו את הדמיון הגנטי ביניהם.
הארגונים זיכרון מנחם, עזר מציון ומאבק לחיים נוהגים לקיים מדי פעם מבצעי הצטרפות למאגר.
כמו כן, עזר מציון, מתרים גם בשרשרת החיול שבבסיס צה"ל בתל השומר.
ההצטרפות למאגר אינה כרוכה בתשלום מצד התורם, והיא כוללת דגימת דם או רוק.
במקרה בו ההצטרפות היא באמצעות דגימת דם- כמות קטנה של דם (5CC) נלקחת מווריד בזרועו של התורם הפוטנציאלי.
דגימת דם זו נשלחת לבדיקת סיווג רקמות (חלבוני HLA) ותוצאותיה מצורפות למאגר.
דגימות נלקחות מתורמים בגילאי 18–50 בעלי בריאות תקינה.
מעל גיל 50 התרבות התאים היא אטית יותר ולכן תרומה עשויה להיות מסוכנת הן לתורם והן לנתרם.
ההצטרפות למאגר נעשית פעם אחת ותקפה לכל הזמן בו המצטרף כשיר לתרומה.
מאגר מח עצם הדסה הוא המאגר הראשון שהוקם בישראל בשנת 1995, המאגר מייצג את כלל האוכלוסיות במדינת ישראל,בשנת 2016 הוקם המאגר הדרוזי הראשון בעולם במבצע מח עצם מקיף שכלל את כל הכפרים הדרוזים בארץ, בנוסף התקיימו מבצעים להקמת מאגר לקבוצות מיעוטים נוספות כמו בדואים וצ'רקסים.
כיום מאגר מח עצם מייצג את כלל האוכלוסיות במדינת ישראל מתוך הכרה בשיויון זכויות להצלת חיים.
כיום מאגר מח עצם הדסה מנוהל על ידי גב' עפרה אלקובי.
ב-2008 הוקם מאגר גנטי בבית החולים הדסה עין כרם עבור האוכלוסייה הערבית והוא הכיל נכון לנובמבר 2010 דגימות של כ-9,000 תורמים.
בראיון עמה אמרה, ד"ר אמאל בשארה, כי רק ל-10% מהפונים למאגר זה נמצאת התאמה גנטית.
בישראל, מפגש בין תורם מח עצם והחולה שהתרומה ניתנה לו הוא אפשרי, אם שני הצדדים מעוניינים בכך, ומתבצע לאחר שנה, באמצעות מתאמת ההשתלות של מאגר מח העצם.
במרכזים רפואיים מסוימים המפגש יכול להתבצע רק לאחר שנתיים או שהוא אינו אפשרי כלל.
החל משנת 1999 עמותת מאבק לחיים פעולת לקידום הנושא ומציאת תורמים מתאימים.
השתלת איברים בבעלי חיים כוללת מספר התמחויות ווטרינריות.
השתלת גפיים (פרותזה) בבעלי חיים הוא תחום מדעי מפותח היטב, ההופך ליותר ויותר שכיח.
השתלת איברים פנימיים נדירה ומורכבת יותר.
הניתוח הראשון להשתלת קוצב לב בגופו של כלב בוצע בשנת 1968. כ-300 קוצבי לב מושתלים בכלבים מדי שנה.
ניתוחי השתלת כליות מוצלחים בחתולים מבוצעים כבר מאז אמצע שנות ה-80. ניתוחים דומים על כלבים היו פחות מוצלחים עקב קשיים בדיכוי מערכת החיסון.
אופן הטיפול בבעלי החיים אשר "תורמים" את האיברים נותר מקור לדאגה.
ניתוחי השתלת כליות, בעלי מידת הצלחה כלשהי, בוצעו עד כה רק על כלבים וחתולים, כאשר רובם של אלו בוצעו על חתולים – שכן הם מועדים במיוחד למחלות כליות.
בית הספר לרפואה וטרינרית באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס יזמה את תוכנית השתלת הכליות ב-1987. חתולים יכולים לשרוד השתלה מחתולים שאינם מקורבים אליהם, אך חייבים להישאר נתמכים בתרופות המדכאות את המערכת החיסונית לכל יתר חייהם.
לאחר השתלת הכליה החלופית בבעל החיים המקבל, הכליות המקוריות לרוב מושארות במקומן.
ישנם כיום עשרה מרכזים בעולם אשר מציעים שירותי השתלת כליות לחתולים, רובם בארצות הברית.
אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס הפסיקה את התוכנית מאז.
השתלת כליות היא טיפול השנוי במחלוקת עקב, בין היתר, שיקולים אתיים, וכל שיקולים הנוגעים לאורך חיים ואיכות חיים.
הממלכה המאוחדת אישרה טיפול זה ב-2003, אך הופסק ב-2013 לאחר סקירה מחודשת שלו.
הטענה הרווחת היא שהטיפול גורם לסבל מיותר בקרב בעלי החיים "התורמים".
השתלה מלאה של מפרק הירך
כדי שכלב יהיה מועמד טוב להשתלה מלאה של מפרק הירך, הוא חייב להיות לפחות בגיל של 9 עד 12 חודשים, שכן בגיל זה, הוא סיים להתפתח ושוקל לפחות 30 פאונד (כ-14 קילוגרם).
שתל הירך עבור כלבים דומה למקביל שלו המיועד לבני אדם, אם כי הוא הרבה יותר קטן.
על-מנת לקבוע את גודל השתל המתאים, נעשה שימוש בצילומי רנטגן.
גזע הירך לרוב נעשה מכרום קובלט או פלדת אל-חלד, בעוד שהמפרק עצמו עשוי מפוליאתילן בעל משקל מולקולרי גבוה במיוחד.
זכוכית אקרילית היא החומר המשמש לקיבוע שתלים המקובעים בהדבקה, בעוד שחרוזי טיטניום בקוטר של 250 מיקרומטר משמשים לרוב לכיסוי משטח הגזע של שתלים המקובעים בלחיצה.
שתל המפרק מצופה להחזיק בין 10 ל-15 שנים, ולרוב הם מחזיקים מעמד יותר זמן מאשר תוחלת החיים של הכלב.
בפחות מ-5% מהמקרים, קורות תקלות בשתלים דרך התרופפות שקע השקל או דרך סדק או שבר בעצם הירך.
סיבוכים כאלו דורשים טיפול באמצעות ניתוח תיקון.
קוצב הלב הראשון הושתל בגופו של כלב בשנת 1968. כ-300 קוצבי לב מושתלים בכלבי מדי שנה, אם כי ישנם כ-4,000 כלבים אשר זקוקים לקוצב לב.
לא קיים ייצור של קוצבי לב במיוחד עבור כלבים, אך קוצבי לב עבור בני אדם לרוב שורדים זמן רב יותר מאשר בני האדם אשר נושאים אותם, מה שמותיר קוצב לב שמיש בעל חיי סוללה מעט קצרים יותר מאשר אלו של קוצב לב חדש, מה שמאפשר להשתיל קובצי לב אלו בכלבים.
אחד הקשיים בהשתלת קובצי לב "משומשים" הוא הסרתם מבני האדם שהלכו לעולמם – זה נפוץ שסביב כבלי קוצב הלב מצטברות רקמות שריר לב המקיפות אותם, ואלו נעשים קשים להסרה לאחר המוות.
במידה והכבלים נחתכים לטובת הסרת הקוצב, התרומה נעשית בלתי-אפשרית.
קוצב לב שלא נעשה בו שימוש בבן אדם, אך הגיע תאריך פקיעת תוקפו, אינו ראוי לשימוש בבן אדם, אך ניתן לשימוש בכלב.
על-מנת שיהיה ניתן לבצע עירוי דם, על התורם והמקבל להיות בעלי סוגי דם תואמים.
אצל כלבים, ישנם 11 סוגי דם, אך הם נולדים ללא נוגדנים בגופם.
מסיבה זו, לא תהיה תגובה לאחר עירוי דם ראשוני, אך עירויים נוספים ייגרמו לתגובות חריפות במידה ואין התאמה בסוג הדם DEA1.1. מכיוון שלכלבים ישנה לרוב מערכת חיסונית תוקפנית מאוד, ישנו צורך לעשות מבדקי התאמה צולבים לפני כל עירוי דם בכלבים.
רק אחד בכ-15 כלבים יהיה שלילי עבור כל האנטיגנים, וכתוצאה יכול לשמש כתורם אוניברסלי.
לחתולים ישנו דם מסוגי A, B, ו-AB, כל אחד בעל פקטורים ספציפיים, אך לא קיים סוג דם אשר יכול לשמש כתורם אוניברסלי, ולכן יש צורך לבצע מבדקי תאימות צולבים קפדניים.
תאי דם אדומים של התורם מעורבבים עם נוזל הסרום של המקבל על מנת לבצע בדיקת התאמה צולבות גדולות.
בדיקות קטנות יותר כוללות השוואה של תאי הדם האדומים של התורם עם הסרום של המקבל.
תורמי דם צריכים לעמוד בדרישות מאוד ספציפיות על-מנת להיות מתאימים.
הם חייבים לעמוד במשקל של לפחות 50 פאונד (22 ק"ג) עבור כלבים, ו-10 פאונד (4.5 ק"ג) עבור חתולים, להיות בעלי רכיבי דם גבוהים מספיק, ולא להיות נגועים במחלות מידבקות.
תרומה אחת יכולה להספיק לשני בעלי חיים.
נוהל הטיפול בחיות ה"תורמות" משתנה.
באפריל 2014 הואשם משרד וטרינרי בפורט וורת' שבטקסס בהחזקת כלבים שהורדמו לצורכי שאיבת דם מהם.
ניתוח לב פתוח בכלבים דורש את השתתפותו של צוות המונה בין שישה לשמונה אנשים על-מנת לעקוב בקפידה אחר מצב המטופל לפני ובמהלך ההליך הפולשני.
הניתוח כולו נמשך כחמש שעות, אשר במהלכו הכלב מחובר למחמצן דם והלב נעקף.
שסתום הלב הבעייתי מוסר, והשסתום החלופי, שלרוב מגיע מקרום לב בקר, נתפר בקפידה במקומו.
לאחר מכן, ליבו של הכלב מאותחל מחדש, ומנוטר במשך לפחות שעתיים לאחר גמר הניתוח.
עקב העלות הגבוהה הכרוכה בהליך, הוא איננו נפוץ.
בעוד שכלבים וחתולים קטנים יותר לרוב יכולים לשרוד בנוחות יחסית עם שלוש רגליים בלבד, לכלבים גדולים יותר, סוסים, וחיות חווה נחוצה תותבת על-מנת לתמוך במשקלם.
הניתוח נעשה כמו כן על ציפורים המשמשות לצורכי רבייה.
כל תותבת נעשית על-פי הזמנה על-מנת להתאים לצרכים הספציפיים של בעל חיים מסוים.
במהלך תוכנית הכירורגיה האורתופדית לסוסים של אוניברסיטת קליפורניה בדייוויס פותח שתל אשר היה בשימוש מוצלח זמן רב עד כה בבני אדם.
מסמרים תוך-לשדיים משמשים לטיפול בסוסים בעלי שברים ארוכים בעצמות הרגליים.
המסמרים מוכנסים לחלל העצם, וניתנים לקיבוע למקטע השבר הקרוב והמרוחק באמצעות ברגים טראנסקורטיביים אשר חודרים הן דרך קליפת העצם והן דרך החורים שבמסמר.
המסמר ממוקם במרכז הציר של העצם, על-מנת להעניק לעצם תמיכה מלאה – בשונה מפלטות עצם חיצוניות, אשר מספקות רק תמיכה מבחוץ.
בניסיון לעזור לסוסים בעלי גידים כפופים, נעשה מחקר באמצעות שתלי סיבי פחמן, אשר מורכבים מכ-40,000 סיבים בסך הכול, כאשר קוטרו של כל סיב הוא 8 מיקרומטרים.
סיבים אלו מזרזים צמיחת רקמות, ומניבים מבנה פחמן-רקמה בעל קוטר של כ-8 מילימטר.
השתלות איברים בבעלי חיים בישראל
בשנת 2016 בוצעו לראשונה בישראל שתי השתלות כליה בחתולים.
השתלות אלו בוצעו ביוזמת יזם ההייטק פבל פליט, בית החולים הוטרינרי בבית-דגן, ומנתח בכיר מאוניברסיטת ג'ורג'יה שבארצות הברית.
השתלת הלב הראשונה בישראל נערכה בבית החולים בילינסון ב-5 בדצמבר 1968, כשנה לאחר השתלת הלב הראשונה בעולם, שהתקיימה בדרום אפריקה.
המנתח שביצע את ההשתלה הוא פרופ' מוריס לוי.
הלב להשתלה נלקח ללא הסכמת המשפחה מגופו של אברהם סדגת, והושתל בגופו של יצחק סולם, שנפטר כשבועיים לאחר הניתוח.
אברהם סדגת נולד ב-1933 בהמדאן, איראן.
בשנת 1949 עלה לישראל ביחד עם מרבית בני משפחתו והשתכן בתל אביב.
ביוני 1965 נישא לעופרה מיכה, ולשניים נולדה בת יחידה, אורנה.
ב-3 בדצמבר 1968 אושפז סדגת לאחר שחש ברע, עם חשד לאירוע מוחי, בבית החולים בילינסון בפתח תקווה.
כיומיים מאוחר יותר, ב-5 בדצמבר 1968, במהלך אשפוזו בבית החולים, נפטר סדגת.
ההשתלה בוצעה על ידי פרופ' מוריס לוי בדצמבר 1968, כשנה בלבד לאחר שניתוח זה בוצע לראשונה בעולם על ידי פרופ' כריסטיאן בארנרד בדרום אפריקה.
לצורך ביצוע השתלה זו, נלקח, ללא ידיעת ואישור המשפחה, ליבו של אברהם סדגת והושתל בגופו של יצחק סולם.
למרות שההשתלה הצליחה, מת המושתל כעבור כשבועיים בשל זיהום.
ביקורת ודיון ציבורי אודות השתלת הלב
האירוע זכה לתשומת לב תקשורתית נרחבת.
לבו של סדגת נלקח ללא אישור או ידיעת משפחתו, דבר אשר היה חוקי בזמנו אך עורר מחלוקת ציבורית עזה, במיוחד בהתחשב באופן הטיפול של בית החולים בניסיונות המשפחה להבין את השתלשלות האירועים.
דיונים בדבר ההשתלה ואירוע לקיחת הלב ללא הסכמה התקיימו במליאת הכנסת.
לאורך אשפוזו בבית החולים טענה המשפחה שפקדה את מיטתו כי תקשרה עימו באופן קבוע.
ביום בו נפטר נלקח לניתוח דווקא במחלקה הקרדיולוגית.
בעוד המשפחה הבינה כי מדובר בהליך קצר יחסית, בפועל הניתוח ארך מספר שעות שבסופן נמסר למשפחה כי סדגת נפטר במהלכו.
למרות הסירוב הראשוני של בית החולים, כיום לאחר הפטירה הסכים בית החולים לתת למשפחה לבחון את הגופה, בחינה שבמהלכה הופתעה המשפחה לגלות כי סדגת היה מכוסה בתחבושות, שהוא תפור באזור החזה, שאיבריו הפנימיים נקצרו וכי צלעותיו נשברו.
מבית החולים לא נמסר למשפחה כי לבו של סדגת שימש את בית החולים לצורך ביצוע השתלת הלב הראשונה בישראל.
המשפחה החלה לקשור בין אירוע זה לבין העובדה שבבית החולים נערכו חגיגות על השתלת הלב הראשונה בישראל.
חשד המשפחה שהלב נלקח מגופו של סדגת הוצג בהלווייתו, שנערכה למחרת פטירתו.
בית החולים סירב להתייחס לבקשות המשפחה לתחקר את האירוע.
רק לאחר שהמשפחה פנתה לשר המשטרה, לשר הדתות ולשר הבריאות בבקשה לבירור כיצד נלקח לבו של סדגת ללא הסכמת המשפחה ולאחר ששכרו את שירותיו של עורך דין, ב-23 בדצמבר, כשלושה שבועות לאחר האירוע, הסכים בית החולים לחשוף בפני המשפחה כי סדגת אכן היה תורם הלב.
הגילוי של בית החולים ניתן תחת התניה מפורשת בה ויתרה המשפחה על כל כוונה עתידית לתבוע את בית החולים.
לאור הביקורת הציבורית, נטען מטעם בית החולים כי "בהשתלת הלב הראשונה פעל הצוות הרפואי על פי החוק שהיה נהוג במדינת ישראל בשנת 1968".
כאשר מדובר בהצלת חיי אדם באמצעות השתלת איבר, אין בזה בעיה מבחינת ההלכה.
כל מה שניתן לעשות כדי להציל חיי אדם, אנחנו לא רק רשאים, אלא חייבים לעשות זאת".
בכתבה של ערוץ 10 ב-2019 נטען כי סדגת עבר אירוע מוחי וכי לבו נקצר בעודו בחיים ללא ידיעת וללא הסכמת משפחתו, וכי גם משפחת הנתרם לא הייתה מודעת ולא אישרה את ההשתלה פורצת הדרך..
באותה כתבה נאמר, כי בספרו האוטוביוגרפי, "סיפור חיי", טען פרופ' לוי כי מנהלי בית החולים בילינסון ניסו לעצרו בחדר הניתוח לפני תחילתם המקבילה של הניתוחים (בתורם ובנתרם), בטענה שיש לקבל את אישור המשפחות.
לדבריו, אמר להם לוי כי סדגת נמצא במצב של מוות מוחי וכי מותו הצפוי של סולם יהיה על אחריותם.
על פי גרסת לוי, לאחר התייעצות של מספר דקות אישרו לו מנהלי בית החולים לבצע את הניתוח.
בשנת 2008 התקיימו אירועים חגיגיים לציון 40 שנה לציון השתלת הלב הראשונה בישראל.
במסגרת אירועים אלו לא צוינה העובדה בנוגע ללקיחת הלב מאברהם סדגת ללא ידיעה ואישור המשפחה.
פרק זה הוצנע במסגרת החגיגות.
המשפחה מחתה על העדר הדיוק ההיסטורי והצנעת הפרק העגום בסיפור השתלת הלב הראשונה.
לאחר פנית המשפחה לבית החולים בילינסון, נענה בית החולים לבקשת המשפחה להנציח את אברהם סדגת במחלקה הקרדיולוגית של בית החולים.
ב-29 ביולי 2009 נערך טקס בבית החולים בהשתתפות מנהל בית החולים פרופ' בועז תדמור ובכירים נוספים, אלמנתו של אברהם סדגת, עופרה סדגת, בתו אורנה סדגת-ארז ובני משפחה נוספים.
השתלת רחם (Uterus transplantation) היא הליך ניתוחי, שבו מושתל רחם בגופה של אישה שרחמה חסר או אינו מתפקד.
היעדר רחם או ליקוי משמעותי בתפקודו, אינו מאפשר השתרשות של עובר או היריון תקין.
תופעה זו נקראת גם אי פוריות מוחלט מסיבה רחמית .
השתלת הרחם היא טיפול פוטנציאלי לסוג זה של חוסר פוריות.
הליך זה טרם בוצע בישראל ונמצא כיום בשלבי מחקר ואישורים מול הגורמים הרלוונטיים.
בשנת 1896 פרסם אמיל קנאואר, אוסטרי בן 29 שעבד במרפאה גינקולוגית בווינה, את המחקר הראשון על אוטו-טרנספלנטציה (השתלה של איבר, רקמה ואף חלבון, מאזור אחד בגוף לאזור אחר) של שחלה בארנב.
השחלה הוצאה והושתלה בחלל הצפק ובליגמנט הרחב.
תוצאות המחקר הראו תפקוד תקין של השחלה, וכן ביוץ תקין ואף נמנע ניוון של הרחם.
מחקר זה הוביל למחקר אודות השתלת רחם בשנת 1918. בשנים 1964 ו-1966, החוקרים ארסלאן, המרניק והרדי, מהמרכז הרפואי באוניברסיטת מיסיסיפי בג'קסון, מיסיסיפי, היו הראשונים לבצע אוטו-טרנספלנטציה (השתלה עצמית) של רחם בכלב, ואף להביא להיריון מוצלח.
בשנת 2010 הוכיחו דיאז-גרסיה ועמיתיו לעבודה, במחלקה למיילדות וגינקולוגיה, בבית החולים של אוניברסיטת גטבורג בשוודיה, את השתלת הרחם האלוגנאית (השתלה מתורם) המוצלחת הראשונה בעולם, בחולדה, שתוצאותיה היו צאצאים בריאים.
השתלת רחם בוצעה בגרמניה עבור האמנית לילי אלבה, אשר הייתה טרנסג'נדרית דנית ואחת מהראשונות שעברו ניתוח להתאמה מגדרית.
לילי אלבה, בתקווה להביא ילדים לעולם עם ארוסה, עברה השתלת רחם בשנת 1931, בשילוב וגינופלסטיה, בגיל 48. השתלה זו הייתה מהנסיונות הראשונים להיענות לצרכיהם של מטופלים טרנסג'נדרים.
עם זאת, היא פיתחה זיהום פוסט-כירורגי ומתה מדום לב רק לאחר שלושה חודשים מההשתלה.
הרישומים הרפואיים של אלבה נהרסו במהלך מלחמת העולם השנייה, ולכן מעט ידוע על יעדי המנתחים או הטכניקות בהן השתמשו, וכיוון שאלבה נפטרה לפתע בעקבות הניתוח, אין דרך לקבוע האם הניתוחים שעברה יכלו לגרום להיריון מוצלח.
למעט מקרים נדירים של אנשים אינטרסקסיים (בני-אדם שיש להם סימני מין זכריים ונקביים כאחד), נשים טרנסג'נדריות נולדות ללא מערכת רבייה נשית.
בניתוח לשינוי מין אומנם נוצר נרתיק עבור נשים אלו אך אין בגופן רחם.
אותן נשים אינן יכולות לשאת היריון והן יצטרכו לחפש דרכים אחרות כדי להביא ילדים לעולם, כגון, אימוץ, תרומת ביצית או פונדקאות.
בשנת 2000 התרחש הניסיון המודרני הראשון להשתלת רחם בערב הסעודית.
ד"ר ופא פגי השתיל בהצלחה רחם שנלקח מאישה בת 46, למטופלת בת 26, שרחמה נפגע כתוצאה מדימום בעקבות לידה.
בסופו של דבר המטופלת הייתה זקוקה לכריתת רחם עקב נמק רק לאחר 99 ימים מההשתלה.
אולם, הרחם אכן תפקד זמן מה, ולראייה, המטופלת עברה שני מחזורי וסת, אך ישנה מחלוקת אם תהליך זה מוגדר כהצלחה או כישלון.
חברי הקהילה הרפואית הביעו חששות בסוגיה האתית של הליך מסוג זה.
המקרה הראשון של השתלת רחם שכלל תורמת מתה התרחש בטורקיה, ב־9 באוגוסט 2011. הניתוח בוצע על ידי ד"ר אומר אוזקן וד"ר מונייר ארמן אקר, בבית החולים האוניברסיטאי אקדינז באנטליה.
הניתוח בוצע במטופלת בת 21, ושמה דריה סרט, אשר נולדה ללא רחם.
לאחר כשנתיים מההשתלה המטופלת נכנסה להיריון.
עם זאת, סרט בסופו של דבר עברה הפלה בשליש הראשון של ההיריון, לאחר שהרופא שלה לא הצליח לאתר פעימות לב בעובר, אך זהו סיבוך שכיח של ההיריון וייתכן שלא היה קשור להשתלה.
בשנת 2012, בוצעה לראשונה בשוודיה השתלת רחם מאם-לבת.
ההשתלה בוצעה על ידי רופאים שוודים בבית החולים האוניברסיטאי סהאלגרנסקה באוניברסיטת גטבורג בהנהגת מאטס בראנסטרום.
באוקטובר 2014 הוכרז כי לראשונה נולד תינוק בריא לאישה בה הושתל רחם, במקום שאינו ידוע ולא פורסם.
כתב העת הרפואי הבריטי The Lancet דיווח כי התינוק נולד בספטמבר 2014, במשקל 1.8 ק"ג (3.9 פאונד).
התינוק נולד בשבוע 32, בניתוח קיסרי, לאחר שהאם פיתחה טרום אקלקומיה.
האישה השוודית, בת 36, קיבלה רחם שהושתל בה בשנת 2013, מתורמת חיה בת 61, בטיפול שהובל על ידי ד"ר ברנשטראם, פרופסור למיילדות וגינקולוגיה באוניברסיטת גטבורג.
לאישה זו היו שחלות בריאות אך היא נולדה ללא רחם.
ההליך כלל יצירת עובר במעבדה, שנוצר באמצעות הביצית של האישה וזרע של בעלה, שהוכנס לתוך הרחם המושתל.
ייתכן שהרחם נפגע במהלך הלידה הקיסרית והוא עשוי לא להתאים להריונות עתידיים.
בנוסף, דווח על מספר נשים אחרות שהיו בהיריון באותה תקופה באמצעות רחם מושתל.
אם אנונימית, שקיבלה רחם שנתרם מחברתה, אמרה כי היא קיוותה שהטיפול יתרחב כדי לעזור לנשים אחרות בעתיד.
השתלת הרחם הראשונה שבוצעה בהודו התרחשה ב־18 במאי 2017 בבית החולים גלקסי קאר (Galaxy Care) בפונה, מהרסטרה.
ההשתלה בוצעה במטופלת בת 26 אשר נולדה ללא רחם ובה הושתל הרחם של אמה.
ההיריון לאחר ההשתלה נקלט אך, בסופו של דבר העובר לא שרד.
התינוק הראשון שנולד לאחר השתלת הרחם בהודו, נולד באותו בית החולים בניתוח קיסרי במשקל של 1.45 ק"ג.
הניתוח בוצע על ידי צוות רופאים של בית החולים גלקסי קאר והובל על ידי המנהל הרפואי של בית החולים, ד"ר שייש פונטבקר.
השתלת הרחם הראשונה שבוצעה בארצות הברית התרחשה ב־24 בפברואר 2016 במרפאת קליבלנד.
ההשתלה נכשלה עקב סיבוך והרחם הוסר.
בהמשך, נחשף כי דלקת שמרים בעקבות קנדידה אלביקנס (פטריה) גרמה נזק לעורק המקומי, מה שגרם לפגיעה באספקת הדם של הרחם ולכן היה צורך בהסרתו.
בנובמבר 2017, נולד התינוק הראשון לאחר השתלת רחם בארצות הברית.
הלידה התרחשה במרכז הרפואי באוניברסיטת ביילור בדאלאס, טקסס, לאחר תרומת רחם של תורמת חיה.
התינוק הראשון שנולד לאחר השתלת רחם מתורמת שנפטרה בארצות הברית היה במרפאת קליבלנד בשנת 2019.
ב-30 לאוגוסט 2024 פורסם ב-ynet שנולדה תינוקת ישראלית ראשונה בעקבות הליך של השתלת רחם.
הלידה התרחשה בחודש יולי 2024 בבית חולים בטקסס.
תרומת הרחם נתקבלה מאישה שסיימה ללדת.
השתלת הרחם מתחילה עם ניתוח קצירת הרחם מתורמת חיה או מתה.
טכניקות עבודה לכך קיימות עבור בעלי חיים, כולל פרימטים ולאחרונה גם עבור בני אדם.
ייתכן שיהיה צורך לאחסן את הרחם, למשל לצורך הובלה למיקום המושתלת.
מחקרים שנעשו על איסכמיה קרה/אפרפוזיה מצביעים על עמידות איסכמית של יותר מ־24 שעות.
המושתלת צפויה לעבור שלושה ניתוחים עיקריים.
בשלב הראשון מתבצע ניתוח ההשתלה.
לאחר מכן, אם נקלט היריון תקין, בסיומו מבצעים ניתוח קיסרי.
לאחר סיום הלידה, יבוצע ניתוח לכריתת הרחם.
הניתוח מתבצע כדי שניתן יהיה לסיים את הטיפול האימונוסופרסיבי שהמושתלת נוטלת בעקבות ההשתלה.
הסיכון העיקרי עבור מקבלת הרחם הוא דליפה באזורי ההשקה.
זליגה בדרך כלל נראית באופן מיידי ומתוקנת בתפר פוליפרופילן.
הסיבוכים הכירורגיים השגרתיים אצל המושתלת דומים לאלו של התורמת וכוללים זיהומים, דלקת בפצעים ודימום.
הסיבוך הייחודי למקבלת השתל הוא פקקת של השקות כלי הדם של הרחם.
השתלת רחם כוללת סוגיות אתיות מורכבות.
עקרון האוטונומיה תומך בהליך, בעוד שעיקרון אי-המום טוען נגדו.
ביחס לעקרונות התועלת והצדק הנוהל נראה חד משמעי.
כדי להתמודד עם דילמה זו פותחו "הקריטריונים של מונטריאול לכדאיות אתית בהשתלת הרחם" באוניברסיטת מקגיל ופורסמו ב-Transplant International בשנת 2012. קריטריוני מונטריאול הם קבוצה של קריטריונים הנחשבים כמחייבים לביצוע האתי של השתלת הרחם אצל בני אדם.
אלו הוצגו בפדרציה העולמית העשרים והמתקנים העולמיים של הרופאים העולמיים ברומא באוקטובר 2012. בשנת 2013 פורסם עדכון ל"קריטריוני מונטריאול לכדאיות אתית בהשתלת הרחם", ב"פוריות וסטריליות" (ארגון המוקדש לקידום המדע וביצוע פעולות ברפואת הרבייה) והוצע כסטנדרט בין-לאומי לביצוע האתי של ההליך.
הקריטריונים קובעים תנאים למושתלת, לתורמת ולצוות שירותי הבריאות.
המטופלת (מקבלת הרחם) היא חד מינית ממין נקבה ללא התוויות רפואיות להשתלה, בעלת ליקוי ברחם, שהטיפול בליקוי נכשל ולא נמצא טיפול אחר, ויש לה "התוויה אישית או משפטית" לאפשרויות אחרות (פונדקאות, אימוץ).
המטופלת רוצה ילד, מתאימה לאמהות, כשירה פסיכולוגית, עשויה להיות תואמת לסוג הטיפול ומבינה את הסיכונים בהליך.
התורמת היא נקבה בגיל הפוריות ללא שום התוויה להליך, שהשלימה לידה או הסכימה לתרום את הרחם שלה לאחר מותה.
אין כפייה והתורמת אחראית ומסוגלת לקבל החלטות מושכלות.
צוות שירותי הבריאות שייך למוסד העומד בקריטריון השלישי של מור, בנושא יציבות מוסדית וסיפק הסכמה מדעת לשני הצדדים.
אין ניגוד אינטרסים וניתן להגן על אנונימיות אלא אם כן המושתלת או התורמת מוותרות על זכות זו.
השתלטות הטליבאן מחדש על אפגניסטן הייתה התוצאה של מסע הכיבושים של ארגון הטרור טליבאן, שהתרחש במקביל לנסיגת כוחות ארצות הברית מאפגניסטן.
ההשתלטות החלה במאי 2021 והושלמה עם נפילת קאבול באוגוסט, שלושה חודשים לאחר מכן.
בשלושת החודשים הראשונים התקדם הטליבאן משמעותית בהרחבת שליטתו באפגניסטן, והגדיל את מספר המחוזות שבשליטתו מ-73 ל-223. ב-10 באוגוסט 2021, הטליבאן כבר שלט בכ-65% משטחה של אפגניסטן.
באותו היום העריכו גורמים אמריקאיים כי בירת אפגניסטן, קאבול, עלולה ליפול לידי הטליבאן בתוך 30 עד 90 יום.
חרף הערכות אלה, כבר כעבור 5 ימים, ב-15 באוגוסט, נכנסו כוחות הטליבאן אליה ותוך מספר שעות כבשו אותה.
לאחר כניסתם לבירה, אשרף גאני אחמדזאי שעזב לטג'יקיסטן השכנה קודם לכן, נאלץ לוותר על השליטה במדינה לטובת ממשלת מעבר זמנית בראשות הטליבאן.
בספטמבר 2020 שוחררו למעלה מ-5,000 שבויים אנשי טליבאן, מתוכם 400 מואשמים אשר הואשמו או הורשעו בפשעים חמורים (כולל רצח), על ידי ממשלת אפגניסטן במסגרת הסכם דוחא בין ארצות הברית לטליבאן.
על פי המועצה לביטחון לאומי באפגניסטן, רבים מהאסירים המשוחררים חזרו לשדה הקרב כחלק מכוחות הטליבאן.
לדברי המומחים, הטליבאן הצליח להעביר את כוחותיו בחופשיות ברחבי אפגניסטן לאחר הסכם דוחא כמעט ללא התערבות מצד כוחות הממשלה האפגנית.
בחודש מאי, הטליבאן כבש 15 מחוזות אפגניים, כולל ג'אלרז, נירך ומיידאן ורדכ.
בין האתרים שנתפסו היה סכר דאחלא, הסכר השני בגודלו באפגניסטן.
במהלך החודש נהרגו במהלך ההתנגשויות עם הטליבאן 405 חיילי א-נאס"ף (כוחות הביטחון הלאומי האפגני) ו-260 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען שנהרגו 2,146 לוחמי טליבאן.
בסוף מאי, פורטוגל, סלובניה, ספרד ושוודיה משכו לחלוטין את כוחותיהן מאפגניסטן.
בחודש יוני, הטליבאן החזיק ב-69 מחוזות ונכנס לערים קונדוז ופול-י ח'ומרי.
העיר מזאר-י שריף הייתה נצורה על ידי הטליבאן.
בין האתרים שנתפסו בידי הטליבאן היה מעבר הגבול העיקרי של אפגניסטן עם טג'יקיסטן ומחוז סיידאבאד.
מבחינת ציוד, הטליבאן תפס 700 משאיות ו-HMMWV של כוחות הביטחון האפגנים, כמו גם עשרות כלי רכב משוריינים ומערכות ארטילריה.
מטוס מיל מי-17 של חיל האוויר האפגני הופל על ידי הטליבאן.
ב-16 ביוני הוציאו לוחמי הטליבאן להורג 22 חיילי קומנדו של הצבא האפגני לאחר שנכנעו בעיר דובלט עבאד.
במהלך העימותים עם הטליבאן בחודש יולי נהרגו 703 חיילים מכוחות הביטחון הלאומי האפגני ועוד 208 אזרחים, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 1,535 לוחמי טליבאן.
ב-19 ביוני הורה הנשיא אשרף גאני אחמדזאי על החלפתם של שר הביטחון ושר הפנים, והדחתו של רמטכ"ל הצבא הלאומי האפגני.
עד סוף חודש יוני, כל כוחות הצבא הזרים עזבו את אפגניסטן למעט כוחות צבא בריטניה, טורקיה, וארצות הברית.
ב-27 ביוני, מחוז שינווארי ומחוז גורבאנד נפלו בידי הטליבאן, לאחר שלפחות 50 חיילים אפגניים נכנעו ונשבו.
באותו יום נפלו גם המחוזות רוסטאק, שורטפה וארגיסטן.
בחודש יולי, הטליבאן אחז ב-64 מחוזות, ונכנס לערים השנייה והשלישית בגודלן במדינה, קנדהאר והראת בהתאמה.
במהלך החודש נהרגו 335 מאנשי כוחות הביטחון הלאומי האפגני ו-189 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 3,159 לוחמי טליבאן.
כ-1,500 חיילים אפגנים נטשו לטג'יקיסטן, כך דווח על פי שליח מארגון האמנה לביטחון משותף שלה.
כלי תקשורת איראניים דיווחו כי כ-300 חיילים ואזרחים אפגניים חצו את הגבול ונכנסו לאיראן על מנת להימלט מהטליבאן.
ב-1–2 באוגוסט נפלו אזורי סאפיאן, קאלה-א-קוהנה וקאריז בפאתי לשקר גאה לידי הטליבאן.
עימותים בין הטליבאן לכוחות הממשלה התקיימו גם בפרוורי העיר, כאשר חיל האוויר האפגני וחיל האוויר של ארצות הברית תקפו עמדות של הטליבאן.
ב-3 באוגוסט נהרגו 40 אזרחים ויותר מ-100 נפצעו בלחימה.
המורדים החלו לתקוף גם את נמל התעופה בעיר.
בינתיים, הממשלה שלחה תגבורת כדי למנוע את נפילת העיר לידי המורדים.
החל מ-5 באוגוסט נהרגו 115 אנשי כוחות הביטחון הלאומיים האפגניים ו-58 אזרחים במהלך העימותים עם הטליבאן, בעוד שמשרד ההגנה האפגני טען כי נהרגו 3,197 לוחמי טליבאן מתחילת החודש.
ב-12 באוגוסט כבש הטליבאן את העיר ע'זני, מה שהפך אותה לבירת המחוז העשירית שנפלה תוך שבוע.
מושל מחוז ע'זני נעצר עד מהרה.
באותו היום הציע השלטון המרכזי הצעה של "חלוקת סמכויות" במקום הפסקת אש.
הטליבאן דחה הצעה זו וקבע כי הוא רוצה להקים אמירות איסלאמית חדשה.
באותו היום בשעת לילה מאוחרת נפלה הראת, העיר השלישית בגודלה באפגניסטן ובירת המחוז.
בשלב זה, שלטו הטליבאן ב-11 מתוך 34 בירות המחוזות באפגניסטן.
הטליבאן פתחו גם הם בתקיפה על קאלה א-נאו, וכבשו את העיר.
ב-15 באוגוסט נכנסו כוחות הטליבאן ללא התנגדות לג'לאלאבאד, בירת מחוז ננגרהאר.
הייתה זו עיר הבירה הפרובינציאלית שנפלה, וכיבושה הותיר את קאבול כעיר הגדולה האחרונה שעדיין בשליטת ממשלת אפגניסטן.
זמן קצר לאחר מכן נפלו בידי הטליבאן גם הערים ח'וסת, צ'אריקאר, פארון ובמאן.
ב-15 באוגוסט, על אף הצהרת הטליבאן כי "אין לו כוונה לקחת את הבירה האפגנית בכוח", כוחותיו נכנסו לפאתי קאבול ממספר כיוונים, כולל מחוז קלקאן, מחוז קראבאג ומחוז פגמן.
מסוקי בואינג CH-47 וסיקורסקי UH-60 בלקהוק החלו לנחות בשגרירות האמריקאית בקאבול על מנת לבצע פינויים של נפגעים ושל מסמכים מסווגים.
המקומיים דיווחו כי לוחמי הטליבאן מתקדמים לאזורים העירוניים למרות ההצהרות הרשמיות של מנהיגיהם.
לאחר מספר עימותים, המורדים לכדו את בית הסוהר פול-צ'ארחי , בית הסוהר הגדול באפגניסטן, ושחררו את כל האסירים, ביניהם אנשי המדינה האסלאמית ואל-קאעדה, על פי הדיווחים.
בהודעת משרד הפנים האפגני נמסר כי נשיא אפגניסטן גאני וסגנו החליטו לוותר על השלטון וכי תקום ממשלה זמנית בראשות הטליבאן במהלך העברת השלטון; הנשיא לשעבר חאמיד כרזאי היה חלק מצוות המשא ומתן.
מאוחר יותר באותו היום ארמון הנשיאות של קאבול, הארג, פונה מכל יושביו.
בינתיים הגיע סגן מנהיג הטאליבן עבד אל-ע'ני בראדר לשדה התעופה בקאבול כדי להכין את השתלטות הממשלה.
בערך בשעה 20:30 שעון מקומי עלו דיווחים על כך ששגרירות ארצות הברית בוערת באש.
השגרירות פרסמה הצהרה חמורה לאזרחי ארצות הברית באזור להסתתר.
מזכיר המדינה אנתוני בלינקן הודיע כי השגרירות תועבר לנמל התעופה של קאבול.
מדינות נוספות הודיעו על כוונתן לפנות את השגרירויות שלהן, דוגמת ספרד, גרמניה, בריטניה והולנד.
ב-15 באוגוסט דווח כי גאני וסגנו עזבו לטג'יקיסטן.
עזיבתו של גאני את אפגניסטן ספגה ביקורת מצד תושבים אפגנים רבים וגם מחוץ למדינה.
ניקיטה אישצ'נקו, דובר השגרירות הרוסית בקאבול, טען כי גאני נמלט מאפגניסטן עם ארבע מכוניות ומסוקים מלאים בכסף.
מאוחר יותר מסר הנשיא גאני הודעה מאיחוד האמירויות הערביות, לשם נמלט, ובה אמר כי הוא עזב על פי עצת עוזריו בממשלה כדי להימנע ממקרה של לינץ' (הנשיא האפגני מוחמד נג'יבאללה נתלה בפומבי בצל ההשתלטות הקודמת של הטליבאן בשנת 1996).
הוא הכחיש את הדיווחים לפיהם לקח איתו סכומים גדולים של כסף, וציין כי עבר דרך המכס בהגיעו לאיחוד האמירויות.
מאוחר יותר ב-15 באוגוסט, מטוס סופר טוקאנו של חיל האוויר האפגני ומיג-29 של חיל האוויר האוזבקי התנגשו זה בזה באוויר, ושניהם התרסקו במחוז סורקסונדאריו שבאוזבקיסטן.
הטייסים שהיו בשני המטוסים נפלטו מהם ונחתו עם מצנחים.
מוקדם יותר באותו היום, אוזבקיסטן מסרה כי היא עיכבה 84 חיילים אפגנים שחצו את הגבול בחיפוש אחר סיוע רפואי בעודם נמלטים ממתקפות הטליבאן.
ב-16 באוגוסט, דובר הטליבאן מוחמד נאים סיפר בריאיון לאל-ג'זירה כי תמה המלחמה באפגניסטן.
הוא הוסיף כי הטליבאן השיגו את מטרתם; הם לא יאפשרו שימוש בשטחה של אפגניסטן נגד אף אחד, וגם לא רוצים לפגוע בעוד מישהו.