tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הלהקה הוקמה ב-1983, והתפרקה ב-1987. מרק ארם וסטיב טרנר הקימו לאחר מכן את מאדהאני, וג'ף אמנט וסטון גוסארד הקימו את מאת'ר לאב בון (עם ברוס פיירוות'ר) ואת פרל ג'אם.
סטיב טרנר היה חבר ההרכב הראשון שעזב, כאשר הוא מייחס את עזיבתו לנטיותיהם של שאר החברים לכיוון של הבי מטאל.
מאוחר יותר השתמש גם מרק ארם באותן הסיבות על מנת להסביר את התפרקותה של הלהקה.
אך הסיבה העיקרית לדעתו הייתה מה שהוא ראה כגישה ממוסחרת של שאר החברים, בייחוד זו של הבסיסט ג'ף אמנט.
האירוע שבו שלח אמנט את כל כרטיסי הכניסה אל מאחורי הקלעים של אחת מההופעות האחרונות של הלהקה לאנשי יחסי ציבור, הרגיז את ארם במיוחד.
ארם רצה להעניק מספר כרטיסים לחבריו, והעובדה שאף לא אחד מהיחצ"נים שהוזמנו הגיעו להופעה לא סייעה במיוחד.
ויכוח זה הוביל בסופו של דבר לאנטגוניזם בין קורט קוביין, חברו של מרק ארם, לבין להקת פרל ג'אם.
למרות שקוביין התפייס לבסוף עם אדי ודר, הוא עדיין נותר בדעה שלילית כלפי ג'ף אמנט וסטון גוסארד.
Rehab Doll 1988 - אלבום אולפן
גרינגו (בספרדית ובפורטוגזית ברזילאית: Gringo) הוא כינוי לזר שאינו דובר את השפה, ובפרט אם הוא דובר אנגלית.
המילה שימושית במיוחד באמריקה הלטינית.
המילה נתפסת לעיתים קרובות ככינוי גנאי בעיני דוברי אנגלית, אך לעיתים קרובות אין כוונה כזו בעיני דוברי ספרדית ופורטוגזית, שכן המילה משמשת כינוי וכשם כולל לאדם שאינו נולד (או שאינו מתגורר בדרך קבע) בברזיל בפרט, או במדינה דוברת הספרדית המסוימת בה הוא נמצא.
המילה היא ככל הנראה שיבוש של המילה הספרדית Griego, שמשמעה 'יווני' או 'השפה היוונית'.
"לדבר יוונית" הוא ביטוי שמקובל במספר שפות אירופאיות על מנת לתאר מלל לא מובן, ומשמעותו זהה לביטוי "זה סינית בשבילי" בעברית.
באנגלית הביטוי "it's all Greek to me" שימש עוד ב-1599 את ויליאם שייקספיר במחזהו, יוליוס קיסר.
הגדרה מילונית למילה ניתן למצוא כבר ב-1793. מילון ספרדי שפורסם באותה שנה מגדיר 'גרינגו' כאדם זר המתקשה לדבר ספרדית בצורה טבעית.
ומסביר שהמילה היא עיוות של המילה יוונית בספרדית.
במילון הרשמי של האקדמיה המלכותית ללשון הספרדית שפורסם ב-1869, מובא הפירוש: "משמש בביטוי 'לדבר גרינגו' השקול לביטוי 'לדבר יוונית' שמשמעו להשתמש בשפה לא מובנת".
העימות הצבאי בין שתי המדינות במאה ה-19 הוליד מספר סברות למקור המושג, על אף שאלו נדחו מאחר שנמצאו עדויות מוקדמות יותר לשימוש בו.
עם זאת, שמועות עיקשות טענו כי המדובר בשיבוש שנולד עקב שמות קוד לגדודים האמריקאים (כי אחד מהם נודע בתור "ירוק") או בעקבות שיר שהחיילים האמריקאים נהגו לשיר בשם "הלילך גדל ירוק".
כביכול בעקבות זאת נפוצה קריאה בקרב המקסיקנים אל עבר האמריקאים "ירוקים לכו!" (Green Go!).
גרינדלוולד היא עיירת נופש בקנטון ברן בשווייץ.
היא שוכנת בעמק על רכס האלפים הברניים, בגובה 1,034 מטר, על גדות נהר הליטשינה השחור .
גרינדלוולד היא אחד ממרכזי הנופש הגדולים של אזור יונגפראו.
בעיירה ובכפרים השייכים אליה מבחינה מוניציפלית מתגוררים 4,060 תושבים (נכון לשנת 2017).
העיירה שוכנת בעמק למרגלות הר אייגר (3,970 מטר) המתנשא מעליה בתלילות רבה מדרום, והר פירסט המתון יותר מצפון.
מדרום לעיירה שני קרחונים גדולים: קרחון גרינדלוולד התחתון וקרחון גרינדלוולד העליון.
בקרבת גרינדלוולד שני אתרי סקי, שביחד יש בהם מסלולים באורך 160 קילומטר.
בקיץ העיירה היא נקודת מוצא לשבילי הליכה רבים באורך 300 קילומטר.
אל גרינדלוולד ניתן להגיע בקו רכבת הרמה הברנית (BOB), שתחילתו בתחנת הרכבת של אינטרלאקן.
מגרינדלוולד יוצאת רכבת ונגרנאלפ (WAB), המגיעה לתחנת קליינה שיידג.
משם ניתן לקחת רכבת נוספת רכבת היונגפראו (JB) העולה לתחנת יונגפראויוך שעל פסגת היונגפראו, שהיא תחנת הרכבת הגבוהה ביותר באירופה.
מגרינדלוולד יוצאים שלושה רכבלים לפירסט, מאנליחן ופפינגשטג.
גרינוושינג (מאנגלית: Greenwashing, ובעברית גם טיוח ירוק או הִתְיַרְקְקוּת) הוא הֶרְכֵּב לשוני באנגלית שפירושו יצירת תדמית סְבִיבָתָנִית חיובית שנועדה להסתיר היבטים שליליים ומזהמים.
משתמשים במונח גרינוושינג על מנת לתאר בביקורתיות ארגונים ותאגידים המציגים בפני צרכנים והציבור מצג שווא, לפיו שיטות הפעולה הננקטות, המוצרים או השירות שהם מספקים, אינם פוגעים בסביבה.
עיקר הטענות על גרינוושינג מופנות למגזר העסקי, אך יש גם מדינות וארגונים ללא מטרת רווח שמציגים את פעילותם ככזו שמובילה לשמירה על הסביבה, לכאורה.
תאגידים טוענים כי צמיחה כלכלית היא הכרחית להשגת פיתוח בר קיימא, וכן כי הם מודעים לנושא הסביבתי.
מבקריהם טוענים, כי למרות הרטוריקה שלהם, יש עדויות מעטות לכך שתאגידים משנים באופן משמעותי ועמוק את התנהגותם לכיוון של קיימות, ולכן גרינוושינג הוא רק טכניקה של יחסי ציבור או שיווק.
מקורו של הביטוי הוא הֶרכב של המונח "ירוק" (כשהכוונה לאידאולוגיה סביבתנית) עם המונח "וואיטווש" (Whitewash; הלבנה או טיוח).
הפעיל הסביבתי האמריקאי טבע את הביטוי במאמר שכתב על תעשיית התיירות ב-1986.
ווסטרבלד כתב על נוהג של בתי המלון להציב שלטים בחדרים הקוראים לאורחים לעשות שימוש חוזר במגבות "כדי להציל את הסביבה".
הוא ציין כי בתי מלון אלו לא השקיעו כמעט כלל בצמצום בזבוז אנרגיה, בעוד ששימוש חוזר במגבות חסך להם בעיקר עלויות כביסה.
מסקנתו הייתה שמטרת העל של מהלך זה הייתה רווח כספי מוגדל, והוא כינה זאת – לצד פעולות "ירוקות" אחרות לא יעילות אך רווחיות – בשם גרין־וושינג.
השימוש בפרסום ביחסי ציבור ובכתבות בעיתונות לשם תמרון דעת הקהל לא החל בהקשר הסביבתי.
כבר מראשית המאה ה־20 פותחו טכניקות מתקדמות ל"ניהול תודעה", כולל במדינות דמוקרטיות.
אחד המקרים הידועים התרחש בסוף שנות ה־20, כאשר חברות הטבק בארצות הברית שכרו את אדוארד ברנייס – שנחשב ל"אבי תעשיית יחסי הציבור" – כדי להתמודד עם הדימוי החברתי השלילי של עישון בקרב נשים.
אין הכוונה לנזקי בריאות והתמכרות - אלו התגלו רק כ-30 שנה לאחר מכן.
אלה שבאותו זמן עישון נחשב דבר גברי וחברות הטבק רצו לשווק סיגריות גם לנשים.
ניסיונות מוקדמים יותר לא הצליחו לשבור את הטאבו החברתי שהיה בנושא.
ברנייס יזם את קמפיין "לפידי החירות" - בשנת 1929, שבו גויסו צעירות נאות לצעוד בעד עישון בפומבי במהלך מצעד חג הפסחא בעיר ניו יורק, כשהן מציתות סיגריות מול עיני המצלמות.
הקמפיין הוצג כהצהרה פמיניסטית על שחרור האישה, אך בפועל היה ניסיון מתוחכם של תעשיית הטבק להרחיב את שוק הצרכניות.
הסיגריות מכילות ניקוטין - חומר ממכר מאד, כך שהתחלת העישון היוותה כניסה להרגל ממכר, ובנוסף לנזק הבריאותי, העישון גרם למיליוני נשים להעביר מיליארדי דולרים לחברות הטבק שנשלטו בעיקר על ידי קבוצה מצומצמת של גברים.
בשנת 1953 קודם הקמפיין "שמרו את אמריקה יפה" (Keep America Beautiful) על ידי יצרני משקאות ואחרים.
הקמפיין הציג בחזיתו את "פרסומת האינדאיני הבוכה", שבה אינדאיני שט בקאנו בנחל פסטורלי, ונתקל ביותר ויותר פחיות ופסולת נוספת שמזהמות את הנחל.
הקמפיין התמקד בשינוי שטחי של התנהגות הצרכן - מיחזור ובמניעת השלכת אשפה, אך למעשה הסיט את תשומת הלב מאחריות תאגידית אמיתית להגנה על הסביבה.
באותו זמן החברות יזמו קידום של מעבר ממכלים רב פעמיים למכלים חד פעמיים.
מטרתו הייתה למנוע רגולציה על מכלים חד־פעמיים, כמו זו שנקבעה במדינת ורמונט.
פרסומת האינדיאני הבוכה זכתה להתייחסות פרודית וביקורתית רבה בתרבות – כולל "נשואים פלוס", "משפחת סימפסון" (בפרק Trash of the Titans שעוסק בפינוי אשפה), "עולמו של ווין 2", סאות' פארק ("Go Fund Yourself") ועוד.
בשנות ה־60 המאוחרות צברה התנועת הסביבה במערב תנופה, במיוחד לאחר פרסום הספר אביב דומם מאת רייצ'ל קרסון, שהפך לאבן דרך בשיח הסביבתי והניע פעולות אזרחיות.
ספר זה גרם לחברות רבות לנסות לאמץ לעצמן תדמית ירוקה או נקייה יותר באמצעות פרסום.
לפי ארגון "משמר התאגידים", ב-1969 חברות ת בעוד שאחרים – כמו אי.
ברוס האריסון , המכונה "אבי הגרין־וושינג המודרני" – ניסו להכפיש את קרסון ולפגוע במסר שבספרה.
ג'רי מאנדר , פרסומאי ידוע לשעבר שהפך לפעיל סביבתי-חברתי, כינה צורת פרסום חדשה זו בשם אקופורנוגרפיה ("ecopornography").
יום כדור הארץ הראשון התקיים ב־22 באפריל 1970. מרבית החברות לא השתתפו באופן פעיל באירועי יום כדור הארץ הראשונים, משום שנושאים סביבתיים לא היו עדיפות תאגידית מרכזית, והייתה תחושת ספקנות ואף התנגדות למסר התנועה.
עם זאת, חלק מהתעשיות החלו לפרסם את עצמן כידידותיות לסביבה.
ארגון משמר התאגידים העריך שחברות שנסחרו בבורסה הוציאו בשנת 1969 כ־300 מיליון דולר על פרסום המציג אותן כנקיות וירוקות – פי שמונה יותר מהסכום שהוציאו על מחקר להפחתת זיהום.
המונח גרין־וושינג נטבע על ידי הסביבתן הניו־יורקי ג'יי ווסטרוולד בשנת 1986, במאמר על נוהג של בתי המלון להציב שלטים בחדרים הקוראים לאורחים לעשות שימוש חוזר במגבות "כדי להציל את הסביבה".
ב־1991 פורסם בכתב העת Journal of Public Policy and Marketing (האיגוד האמריקאי לשיווק) מחקר שמצא כי ב־58% מהפרסומות הסביבתיות הופיעה לפחות טענה מטעה אחת.
מחקר נוסף מצא כי 77% מהאנשים ציינו שמוניטין סביבתי של חברה משפיע על החלטתם אם לרכוש את מוצריה.
רבע מכלל מוצרי הבית ששווקו סביב יום כדור הארץ הוצגו כירוקים וידידותיים לסביבה.
ימים ספורים לפני פסגת כדור הארץ 1992 בריו דה ז'ניירו, ארגון גרינפיס פרסמה את The Greenpeace Book on Greenwash, שתיארה את השתלטות התאגידים על ועידת האו"ם והציגה מקרים של פער בין התנהלות מזהמת לבין רטוריקה "ירוקה".
הביקורת על גרינוושינג, עודדה פעילים, אקדמאים וקבוצות שעסקו בביקורת כללית יותר על תרבות הצריכה ודרכים שבהן תאגידי ענק וגופים שלטוניים או כלכליים גדולים (כמו ארגון הסחר העולמי) תמרנו את דעת הקהל במטרה להשיג מטרות כלכליות או פוליטיות.
ב־1989 נוסדה קבוצת Adbusters, "מכחסי הפרסומות" על ידי קאלה לאסן (Kalle Lasn) וביל שמאלץ (Bill Schmalz) בוונקובר, בקנדה.
הקבוצה מנתה אנשים שעסקו במדיה ורצו לשנות את הנזקים של תעשיית הפרסום והשיווק והם הקימו אתר אינטרנט ומגזין חודשי.
המגזין שכינה את עצמו "The Journal of the Mental Environment", ייצג פעולה תרבותית נגד פרסום מסחרי ("culture jamming") שמופיעה למשל בפרסום כמו "Talking Rainforest", שבו הוצג עץ ישן שאומר לעץ צעיר: "מטעי עצים אינם יערות" – תגובתית לפרסומת של תעשיית כריתת העצים בוושינגטון.
במאמרים וכתבות מוקדמות שלהם (כמו בגיליון חורף 1993), Adbusters ביקרו את התרבות הצרכנית והדיגיטציה של התודעה, תוך שימוש בפריטות הומוריסטיות על מותגים כמו Benetton ו-Absolut לכדי פרודיות ביקורתיות של פרסומות.
ב־1998 רשות הסחר הפדרלית (FTC) יצרה את "הנחיות הירוק" (Green Guidelines), שהגדירו מונחים בשיווק סביבתי.
בשנה שלאחר מכן, ה־FTC מצאה שהטענות של המכון לאנרגיה גרעינית בדבר "ניקיון סביבתי" אינן תקפות – אך לא יכלה לפעול נגד הפרסומות משום שלא היו תחת תחום סמכותה.
מצב זה גרם ל־FTC להבין את הצורך בתקנים חדשים, ברורים ואכיפים.
ב־1999 "מילון אוקספורד" הוסיף את המילה Greenwashing למילון.
בשנת 1999 יצא לאור ספרה של נעמי קליין, בלי לוגו.
הספר עסק בביקורת על כוחם ההולך וגדל של תאגידים רב-לאומיים והשפעתם על תרבות, כלכלה וחברה.
קליין הציגה כיצד תאגידים מפתחים אסטרטגיות שיווק ותדמית שנועדו להציג אותם כידידותיים לסביבה ולקהילה, בעוד שהפעילות העסקית שלהן בפועל עלולה להיות מזיקה.
בנוסף, "בלי לוגו" בחן את ההשלכות הרחבות של כוח תאגידי על שוק העבודה, עם דגש על ניצול עובדים במפעלים במזרח הרחוק, ואת השפעתם על מרחב הציבורי והתרבותי, כולל שליטה בפרסום ובמותגים שמכתיבים תרבות צרכנית.
הספר תרם להעלאת המודעות הציבורית לנושאים של אחריות תאגידית, התנגדות לצרכנות מסיבית וההשפעות החברתיות של מיתוג תאגידי.
ב־2002, במהלך פסגת העולם לפיתוח בר־קיימא ביוהנסבורג, התקיימה "האקדמיה לגרין־וושינג" שחילקה "פרסי אוסקר לגרין־וושינג".
בטקס "זכו" חברות כמו BP, אקסון־מוביל ואף ממשלת ארצות הברית, על פרסומות ירוקות המניפולטיביות.
מחקר של האיחוד האירופי משנת 2020 מצא כי יותר מ־50% מהטענות הסביבתיות שנבדקו באיחוד היו מעורפלות, מבלבלות או חסרות בסיס, ו־40% מהן היו בלתי מבוססות כלל.
האיחוד מצא שהיעדר כללים אחידים עבור חברות המשתמשות בטענות ירוקות באופן התנדבותי מוביל ל"גרין־וושינג" ויוצר שוק לא שוויוני בתוך שוק האיחוד, כך שהוא עלול להזיק לחברות שעוסקות בקיימות באופן אמיתי.
חברות רבות התחייבו לצמצם את פליטות גזי החממה שלהן לרמה של "אפס נטו" בעקבות הסכם פריז מ־2015. רמת אפס נטו פירושה שכל פליטה של חברה אמורה להתקזז על ידי "בולעני פחמן" טבעיים, כגון יערות ואוקיינוסים.
אולם בפועל, רבות מהחברות אינן מפחיתות באמת את הפליטות שלהן, אלא מציגות תוכניות בלתי־ישימות ומשקיעות בשיפורים צדדיים שאינם קשורים ישירות לפליטות.
כתוצאה מכך, רבות מהחברות אינן עומדות בהתחייבויותיהן וממשיכות להימנע משינוי חיובי אמיתי.
ב-2007 במאמר מאת TerraChoice תוארו שבעה מאפיינים של מוצרים המעלים טענות סביבתיות מטעות.
המחקר הוזמן על ידי ארגון הבטיחות UL Solutions.
פשרה נסתרת: טענה שמוצר הוא "ירוק" על בסיס מערך תכונות מצומצם באופן בלתי סביר, וללא תשומת לב לנושאים סביבתיים חשובים אחרים.
למשל השימוש בשקיות נייר אינו בהכרח מועיל לסביבה.
ללא הוכחה: טענה שלא ניתן לבסס על ידי מידע נגיש בקלות או על ידי אישור צד שלישי מהימן.
לדוגמה טענות שהמוצר עשוי מכמות מסוימת של חומר ממוחזר.
עמימות: טענה שמוגדרת בצורה רשלנית או רחבה מדי, עד שסביר להניח שמשמעותה האמיתית תובן לא נכון על ידי הצרכן.
"רכיבים טבעיים בלבד", למשל, אינו בהכרח "ירוק".
תוויות כוזבות: טענה אשר, באמצעות מילים או תמונות, עושה רושם של תמיכה של צד שלישי כאשר זו לא באמת קיימת.
חוסר רלוונטיות: טענה שעשויה להיות אמיתית אך אינה חשובה או לא מועילה לצרכנים המחפשים מוצרים עדיפים לסביבה.
חצי נחמה: טענה שאולי נכונה בתוך קטגוריית המוצרים, אך מסתכנת בהסחת דעת הצרכנים מההשפעה הסביבתית הגדולה יותר של הקטגוריה כולה.
למשל סיגריות אורגניות או רכבים חשמליים.
שקר: מצג שווא של ההשלכות הסביבתיות של המוצר.
לדוגמה דירוגים של חברות איכות סביבה בכוכבים או נקודות ללא רישום של המוצר כלל.
הארגון ציין כי עד שנת 2010 כ-95% ממוצרי הצריכה בארצות הברית שטענו כי הם "ירוקים", התגלו כלוקים בלפחות אחד מרכיבים אלו.
חברות שנקנסו על חריגה בפליטות מזהמות כגון נובל אנרג'י ונשר מפעלי מלט תורמות לרשות הטבע והגנים כדי ליצור תדמית ירוקה.
ICL, חברה שמדורגת באופן קבוע כאחת החברות המזהמות בישראל (השנייה הכי מזהמת בדו"ח שפורסם ב-2019), תרמה לבית הספר לקיימות באוניברסיטת רייכמן כדי לייצר תדמית ירוקה יותר.
שם החברה מופיע מתחת לשם בית הספר.
חברות הנפט הגדולות העולם (BP, שברון, של בע"מ ואקסון מוביל) מציגות תוכניות עתידיות להפחתת פליטות, לכידת פחמן, ייצור "מימן ירוק" ומעבר לאנרגיה מתחדשת.
בפועל החברות לא משנות את היקף הקדיחות שלהן, ותפוקת האנרגיה המתחדשת שלהן הייתה אפסית או נמוכה מאוד.
ארבע החברות האלה אחראיות ל-10% מפליטות גזי החממה העולמיות החל משנת 1965.
השמטת מילים עם הקשר שלילי, כמו "נפט" או "כימיקלים": שמו של "מכון הנפט" שונה ל-"המכון הישראלי לאנרגיה ולסביבה"; "פז חברת נפט" שונתה ל-"פז" בלבד; "תש"ן" (תשתיות נפט ואנרגיה) שונתה ל-"תש"א" (תשתיות אנרגיה); "כיל" (כימיקלים לישראל) שונתה ל-ICL ויצרנית חומרי ההדברה חברת "מכתשים אגן" הפכה ל-"אדמה".
באתר של טורבינת הגז "חגית" מוצגת תמונה של אחו ירוק ופרות רובצות.
בפועל, "חגית" מדורגת כאחד המפעלים המזהמים בישראל והתמונה ערוכה בפוטושופ.
בדף הבית באתר של שברון מוצג באופן בולט סרטון על ההשקעה של החברה באנרגיה מתחדשת מזבל פרות, למעשה היקף ההשקעה השנתית של החברה בכל סוגי האנרגיות המתחדשות הוא פחות מ-4% מהוצאות החברה ואף הוכח בעבר שהיא לא עומדת בהצהרות מסוג זה.
בדף של מתחם הגלמפינג של "סלינה" בשמורת הטבע מכתש רמון, מודגש החיבור לטבע ו-"השקט האינסופי של המדבר".
בפועל, מנוטרות שם חריגות של רעש ואור, וביוב שעולה על גדותיו.
ביקורת על הזרם הכלכלי המרכזי
כלכלנים אקולוגיים ומדענים אחרים במיוחד מתחום האקולוגיה, מבקרים את הזרם הכלכלי המרכזי - ובמיוחד כלכלה הנאו-קלאסית בטענה כי המודלים הכלכליים המרכזיים, במיוחד אלו המתמקדים בצמיחה כלכלית אינסופית ובמקסום רווחים, אינם מתחשבים במגבלות האקולוגיות של כדור הארץ.
גישה זו, לדברי כלכלנים אקולוגיים, מאפשרת לממשלות ולתאגידים להציג את עצמם כ"ירוקים" מבלי לבצע שינויים מהותיים בהתנהלותם, ובכך ליצור אשליה של קיימות.
הכלכלן האקולוגי הרמן דיילי טוען כי הכלכלה הנאו-קלאסית פועלת מתוך הנחה של "עולם ריק", שבו המשאבים בלתי מוגבלים והצמיחה הכלכלית אינה מוגבלת.
גישה זו, לדבריו, מתעלמת מהמגבלות האקולוגיות של כדור הארץ ומהצורך בשמירה על יציבות המערכות האקולוגיות.
דיילי מציע מודל של "כלכלת מצב-יציב" (steady-state economy), שבו הצמיחה מוגבלת והדגש הוא על חלוקה הוגנת של המשאבים ושמירה על הסביבה.
כלכלן אקולוגי נוסף, רוברט קוסטנזה מציין כי הכלכלה הנאו-קלאסית מתמקדת בהערכת ערך כספי של שירותי המערכת האקולוגית ומתעלמת לעיתים מהערכים החברתיים, התרבותיים והאקולוגיים של הטבע.
לדברי קוסטנזה, גישה זו עלולה להוביל להערכת יתר של הטבע מנקודת מבט כלכלית קצר-טווח – למשל ערך מיידי של מכירת עצים שנכרתו– ולתת פחות חשיבות לנזקים סביבתיים וחברתיים של כריתת יערות בטווח הארוך, דבר שמוביל לפעולות שנראות רווחיות מיידית אך אינן בהכרח ברות קיימא לאורך זמן.
ביקורת נוספת נוגעת לשימוש במונחים כמו "צמיחה ירוקה", "צמיחה בר קיימא" או "קיימות תאגידית" כדי לשפר את התדמית הציבורית של ממשלות וחברות, מבלי לבצע שינויים מהותיים בהתנהלותן.
גישה זו מאפשרת לחברות להציג את עצמן כידידותיות לסביבה, בעוד שהן ממשיכות לפעול בדרכים שפוגעות בסביבה.
גרין קארד (Permanent residence, כלומר תושבות קבע) הוא כרטיס זיהוי המזהה את נושאו כבעל מעמד של תושב קבע שאינו אזרח בארצות הברית.
המונח "גרין קארד" גם מתייחס לתהליך ההגירה במהלכו הופכים המהגרים לתושבי קבע חוקיים.
למחזיקי גרין קארד זכויות מסוימות, ובכללן הרשות להתגורר ולעבוד בארצות הברית במשך תקופה ממושכת.
מי שהוענק לו גרין קארד צריך לשמור על כללים מסוימים, ועלול להיות מגורש אם הפר תנאים אלו.
הגרין קארד הוצא בעבר על ידי שרות ההגירה והאזרוח (INS).
סוכנות זו אוחדה עם והוחלפה על ידי משרד האזרחות ושרותי ההגירה (BCIS).
זמן מה לאחר מכן שונה שמו של הארגון ממשרד האזרחות ושרותי ההגירה (BCIS) למשרד שירותי האיזרוח וההגירה האמריקאי (USCIS).
אזרח זר בעל כרטיס גרין קארד רשאי להשיג שני היתרים חשובים בזמן שהבקשה נמצאת בתהליכי טיפול: אישור עבודה, והיתר המאפשר לצאת ולהיכנס למדינה.
שמירה על סטטוס תושב הקבע
על פי החוק, תושבי הקבע בארצות הברית חייבים לשאת בכל עת כרטיס גרין קארד בר תוקף ולהציג אותו על פי דרישה לקצין מטעם מחלקת ההגירה.
על אף שהתושבים הזרים בסטטוס של תושב קבע נדרשים לשאת עמם את כרטיסי הזיהוי הללו, אזרחי ארצות הברית אינם נדרשים לשאת תעודת זיהוי כלשהי.
לפני ה-11 בספטמבר 2001 הרשויות הסתפקו בבדיקת הסטטוס של תושבי הקבע בביקורת הגבולות כשחזרו מחו"ל, והדרישה לשאת הגרין קארד עצמו בכל עת בתוך גבולות ארצות הברית לא נאכפה.
לאחר אירועי ספטמבר 2001, פקידי מחלקת המדינה של ארצות הברית החלו לעיתים לבצע בדיקות שגרתיות בהם נשאלים אנשים אם הם אזרחי ארצות הברית, ובמקרה שאינם הם מתבקשים להציג את הגרין קארד או הוכחה אחרת המצביעה על סטטוס תושבות חוקי.
הרשויות האמריקאיות יכולות לבטל את סטטוס תושב הקבע.
בין השאר כתוצאה מביצוע עבירות פליליות שעלולות גם להיות עילה לגירוש.
הרשויות האמריקאיות יכולות גם לקבוע כי תושב קבע איבד את הסטטוס שלו משום ששהה מחוץ לגבולות ארצות הברית יותר מ-365 ימים (מבלי לקבל אישור על כך לפני שעזב), או משום שלא הגיש דו"ח מס הכנסה בזמן שהותו מחוץ לגבולות ארצות הברית.
הרשויות רשאיות גם לבטל את הסטטוס של תושב הקבע אם נמצא כי הסטטוס הושג במרמה.
מי שאיבד את סטטוס תושב הקבע חייב לעזוב את גבולות ארצות הברית בהקדם האפשרי או שיעמוד בפני גירוש של רשויות ההגירה.
במקרים מסוימים הרשויות יכולות לאסור על אנשים מסוימים להיכנס לגבולות ארצות הברית במשך שלוש או שבע שנים, ולעיתים אף לצמיתות.
כל שנה, בסביבות 50,000 אשרות הגירה ניתנות דרך הגרלת הגרין קארד לאנשים שנולדו בארצות בעלות שיעור הגירה נמוך יחסית לארצות הברית (בעל שיעור של פחות מ-50,000 מהגרים בחמש השנים האחרונות).
הפונים יכולים להגיש את הבקשה רק לפי ארץ הלידה, ולא לפי אזרחותם.
מי שעלה בגורל יכול להגיש מועמדות לתושבות קבע בארצות הברית.
הזוכים בהגרלה יכולים גם להגיש בקשה זהה לבני או בנות זוגם ולילדים אם הם אינם נשואים ומתחת לגיל 21.
אם תושבות הקבע ניתנת, הזוכה – ומשפחתו, אם הם עומדים בתנאים שהוגדרו – מקבלים אשרת הגירה בדרכוניהם, שאותה יש לממש בתוך שישה חודשים מתאריך הנפקתו באחד מנמלי הכניסה השונים לארצות הברית.
המהגר החדש מקבל חתימה בדרכון המוכיחה שהוא נכנס באופן חוקי לארצות הברית, ושהוא זכאי כעת לחיות ולעבוד לצמיתות בארצות הברית.
הגרין קארד עצמו מגיע בדרך כלל בדואר תוך מספר חודשים.
תעשיית ההונאות ותרגילי העוקץ סביב הגרלת הגרין קארד
יש חברות המנסות לגבות כסף דרך ההונאות ותרגילי עוקץ שונים סביב הגרלת הגרין קארד, בהן סוכנים לוקחים כסף מהפונים ומבטיחים להם שיגישו בשמם את טופסי ההשתתפות בהגרלה, בדרך כלל תמורת תשלום של בין 50 דולר ל-250 דולר.
חלק מהחברות הללו טוענות כי הן מסוגלות להגדיל את הסיכויים של הפונים לזכות בהגרלה.
טענה זו אינה נכונה - למעשה, הם יכולים לעכב את הבקשה או לא להגישה כלל.
כמו כן, חלק מהחברות טוענות שהן מספקות כרטיסי טיסה חינם לזוכים או רווחים אחרים, כמו הנחות על הגשת טפסים נוספים בהגרלות נוספות בעתיד ואף מענקים כספיים אם יזכו.
אין דרך כלשהי להבטיח שהחברות יקיימו את הבטחותיהן.
גם מחלקת המדינה של ארצות הברית וגם ועדת הסחר הפדרלית (FTC) הוציאו הודעות לציבור המזהירות מפני חברות מסוג זה.
מעל 6.4 מיליון איש השתתפו בהגרלת הגרין קארד בשנת 2008. זהו גידול משמעותי מההגרלה של 2007 בה השתתפו כ-5.5 מיליון מתמודדים.
רוב המשתתפים בהגרלה זו היו מאפריקה ואסיה - 41% היו מאפריקה, 38% מאסיה, 19% מאירופה, ו-2% מדרום אמריקה, אמריקה המרכזית, והקריבים.
המספר הגדול ביותר של הפונים הגיע מבנגלדש (יותר מ-1.7 מיליון פונים) לאחר מכן ניגריה ( 684,735 פונים) ולאחר מכן אוקראינה עם (619,584 פונים).
גרין לנטרן הוא סרט גיבורי על-פעולה משנת 2011 המבוסס על דמות הקומיקס גרין לנטרן מבית DC קומיקס, בבימויו של מרטין קמפבל ובכיכובם של ראיין ריינולדס, בלייק לייבלי, מארק סטרונג, פיטר סארסגארד, טים רובינס, אנג'לה באסט ובדיבובם של ג'פרי ראש, מייקל קלארק דאנקן וקלנסי בראון.
העלילה עוקבת אחר עלילת הקומיקס, לפיה לפני מיליוני שנים, גזע בני אלמוות בשם "שומרי היקום", התיישב בכוכב הלכת אואה, שם הם הקימו את חיל הפקחים הירוקים, כוח משטרתי בין-גלקטי שמטרתו היא לשמור על הסדר ביקום.
חברי החיל מתחלקים בין אלפי אזורים ביקום, כאשר כל חבר מקבל לרשותו טבעת כוח, נשק המקנה לעונד אותו יכולות עצומות המונעים על ידי כוח רצונו.
כדי להיות חלק מהחיל, צריך להיבחר על ידי טבעת כוח.
רק אלה שיש להם כוח רצון וערכי מוסר גבוהים יכולים להפוך לפקחים ירוקים.
במשך מיליוני שנים, הפקחים הירוקים שמרו על הסדר ביקום, אבל הסדר הזה נמצא בסכנה כעת על ידי פאראלקס, ישות-על חייזרית השואבת כוח מהאור הצהוב, שהוא התגלמותו של הפחד.
פאראלקס עובר מעולם לעולם וגורם להשמדתן של ציוויליזציות שלמות.
פאראלקס מביס את אבין סור, אחד הפקחים הירוקים המכובדים ביותר, שנפצע אנושות וגוסס מפצעיו.
הוא שולח את טבעת הכוח שלו לחפש מועמד מתאים להחליפו כגרין לנטרן.
האל ג'ורדן, טייס ניסוי של חיל האוויר האמריקאי נבחר בתור המחליף, והוא הופך לגרין לנטרן האנושי הראשון.
ג'ורדן מגיע לכוכב הלכת אואה, שם הוא לומד כיצד להשתמש בטבעת הכוח, אבל גם מגלה כי שאר הפקחים הירוקים לא חולקים לו כבוד בגלל שהוא בן-אנוש.
ג'ורדן חייב למצוא את הכוח להביס את פאראלקס, מאחר שהישות נמצאת בדרכה לכדור הארץ.
לפני מיליוני שנים, קבוצה הנקראת "שומרי היקום" השתמשה בכוח הירוק של הרצון כדי ליצור את הכוח הבין-גלקטי הידוע בשם חיל הפקחים הירוקים.
השומרים חילקו את היקום ל-3,600 סקטורים, כשכל שני פקחים ירוקים מופקדים על שמירתו של סקטור אחד.
הנשק של הפקחים הירוקים הוא טבעת כוח, המקנה לעונד אותה יכולות עצומות המונעות על ידי כוח רצונו.
כדי להיות חלק מהחיל, צריך להיבחר על ידי טבעת הכוח.
הלנטרן המכובד ביותר נקרא אבין סור, המגן של סקטור 2814. אבין סור הביס את היצור האפל הניזון מהפחד, פאראלקס, וכלא אותו בסקטור האבוד (סקטור 666).
אבל, בימינו, פאראלקס מצליח לברוח מכלאו, לאחר ששואב לתוכו את נשמותיהם של שלושה חייזרים המוצאים אותו בטעות.
כעבור חצי שנה, לאחר שהוא הרג ארבעה פקחים ירוקים והשמיד שני עולמות, פאראלקס תוקף את אבין סור, ופוצע אותו אנושות.
אבין סור מצליח לברוח בעור שיניו, והחללית שלו מתרסקת בכדור הארץ.
כשאבין סור מבין שהוא גוסס ואין דרך להצילו, הוא פוקד על טבעת הכוח שלו לחפש אחר יורש בכדור הארץ.
באותו זמן, טייס הניסויים השחצן וחסר הפחד האל ג'ורדן מרסק את מטוס הניסויים שלו במהלך ניסוי של חיל האוויר.
זיכרונות העבר רודפים אותו, לאחר שאביו נהרג במהלך טיסת ניסיון.
בתו של מנהל "פריס תעופה" שמעסיק את האל היא קרול פריס, חברת ילדות של האל, שמנהלת עמו מערכת יחסים.
אבל השניים לא מצליחים להסתדר, בגלל שקרול רואה בהאל יותר ממה שהוא רואה בעצמו.
לאחר שאבין סור שולח את טבעת הכוח שלו לחפש לו יורש, הטבעת מוצאת את האל, ולוקחת אותו למקום ההתרסקות של חלליתו.
אבין סור מעביר את טבעת הכוח שלו להאל ג'ורדן, שבמהרה מגלה את כוחה האמיתי, והוא נלקח על ידי הטבעת לכוכב אואה, כוכב הלכת שמשמש כבסיס עבור הפקחים הירוקים.
באואה, האל לומד להשתמש בטבעת הכוח שלו, והוא פוגש בפקחים ירוקים אחרים כמו טומר-רי וקילווג שמלמדים אותו להשתמש בכוחו.
האל גם פוגש בלנטרן סינסטרו, שהוא לא רק מנהיג של הפקחים הירוקים, אלא גם חברו הטוב ביותר של אבין סור.
סינסטרו מאמין כי האל לא ראוי להיות לנטרן, בגלל היותו בן אנוש, גזע שנחשב לצעיר מאוד וחסר ניסיון, ולכן אי אפשר לסמוך עליו עם כוח הטבעת.
לאחר אימונים קשים עם סינסטרו וקילווג, האל מחליט לפרוש ולחזור לכדור הארץ, לאחר שמבין כי הוא לא רצוי על ידי אחיו לנשק.
בינתיים, המדען הקטור האמונד נקרא על ידי ארגון סודי בשם "שחמט" שמצא את גופתו של אבין סור כדי לבצע בו ניתוח שלאחר המוות.
במהלך הניתוח, מתגלה כי כאשר פאראלקס פצע את אבין סור, הוא השאיר חלק מה-DNA שלו בתוך הגופה.
אותו DNA חדר לגופו של האמונד, שמקבל עקב כך כוחות כמו טלקינזיס וטלפתיה, אבל הוא גם מתחיל לאבד את שפיותו כתוצאה מהשינוי שמתחולל בו וראשו גדל והופך לגדול יותר ועיניו נהפכות זהובות.
במהלך מסיבה עבור קרול פריס, שהופכת ליו"ר חברת התעופה של אביה, הכוח הזדוני שמתקיים בתוך האמונד גורם לו לרצות לרצוח את אביו, סנאטור אמריקאי, לאחר שהאמונד מגלה כי אביו עומד מאחורי הארגון הסודי שהכריח את האמונד לבצע את הניתוח על גופתו של אבין סור.
אחוז בטירוף, האמונד משתמש בכוחותיו כדי לחבל במסוק של אביו וגורם לו להתרסק.
האל - שנמצא באותה מסיבה - מחליט להשתמש בכוח הטבעת שלו כדי להציל את הסנאטור, ובאותו זמן גם מציל את קהל הנוכחים ואת קרול.
לאחר המסיבה, הוא מגיע בזהותו כגרין לנטרן לביתה של קרול, המגלה את זהותו.
קרול מאמינה שהגורל של האל הוא גדול בהרבה, והוא חייב להאמין בעצמו.
באותו הזמן, שריד ישותו של פאראלקס גורם לשינוי נוסף בהאמונד, כאשר מוחו גדל בצורה קיצונית, מה שגורם לכוחותיו לגדול.
השינוי הקיצוני הזה גורם להאמונד לאבד את השפיות שעוד נותרה בו.
האמונד מנסה להרוג את אביו בשנית, והפעם מצליח.
האל מגיע למקום ונלחם בהאמונד, ובזמן הקרב האל מגלה כי פאראלקס נמצא בדרכו לכדור הארץ.
באואה, השומרים חושפים בפני סינסטרו כי במקור פאראלקס היה אחד מהם, אבל הרצון שלו להשתמש בכוח האלמנט של הפחד השחית אותו ובסופו של דבר הפך אותו לישות מפלצתית של פחד ורשע.
סינסטרו מבין כי הדרך היחידה להביס את פאראלקס היא בעזרת פחד, ומבקש מהשומרים ליצור טבעת כוח העשויה מאותו כוח שממנו פאראלקס ניזון.
אותה טבעת היא טבעת כוח בעלת האלמנט הצהוב.
לאחר שהטבעת נוצרת, האל חוזר לאואה, ומזהיר את סינסטרו שאסור לו להשתמש בטבעת הצהובה.
האל מבקש מהשומרים לעזור לו לעצור את פאראלקס מלהשמיד את כדור הארץ.
השומרים מסרבים, וכשהם מחליטים להמשיך בתוכנית המקורית שלהם, האל מבין כי הוא חייב להביס את פאראלקס לבדו.
בכדור הארץ, האמונד חוטף את קרול, כשהוא רוצה להפוך אותה לבעלת כוחות כמוהו.
האל מגיע ומנסה לשכנע את האמונד לעצור.
השניים היו חברים בילדותם, והאל אומר שהוא מוכן לתת להאמונד את טבעת הכוח שלו בתמורה לחייה של קרול.
האמונד מסכים, אבל מגלה כי הטבעת לא עובדת עבורו ואפילו פוגעת בו משום שלא נבחר לקבל את הטבעת.
פאראקלס מגיע לכדור הארץ ומעניש את האמונד על כישלונו בכך שהוא שואב את נשמתו.
פאראלקס מתחיל להשמיד את החיים על פני כדור הארץ, אבל האל נלחם בו ומצליח לגרום לפאראלקס לרדוף אחריו לחלל.
במהלך האימונים של האל עם קילווג, הלנטרן סיפר לו שכוח הכבידה של השמש הוא חזק מאוד, ואם משהו גדול (כמו פאראלקס) יהיה קרוב מספיק לשמש, כוח הכבידה ימשוך אותו לתוך השמש וישמיד אותו.
האל משתמש בעיצה זו, ומצליח למשוך את פאראלקס לכיוון השמש.
הוא מחליט להקריב את עצמו כדי להשמיד את פאראלקס, שנשרף על ידי השמש.
רגע לפני שהאל נשרף גם הוא, סינסטרו, קילווג וטומר-רי מצילים אותו.
כל חיל הפקחים הירוקים מודה להאל על גבורתו, וסינסטרו מכתיר את האל בתור לנטרן מן המניין.
בסוף הסרט מתגלה כי סינסטרו מחליט לענוד את טבעת הכוח הצהובה, שנותנת לו כוח רב, אבל גם משחיתה את נשמתו.
ראיין ריינולדס - האל ג'ורדן
מארק סטרונג - סינסטרו, גרין לנטרן ותיק ומורה רוחני עבור האל ג'ורדן
בלייק לייבלי - קרול פריס, אהובתו של ג'ורדן
פיטר סארסגארד - הקטור האמונד, מדען המקבל כוחות על והופך ליריבו של ג'ורדן
אנג'לה באסט - דוקטור אמנדה וולר, סוכנת חשאית ממשלתית
טים רובינס - סנטור האמונד, אביו של הקטור האמונד
טמוארה מוריסון - אבין סור, החייזר המעניק לג'ורדן את טבעת הגרין לנטרן
ג'פרי ראש (דיבוב) - טומר-רי, גרין לנטרן ותיק
מייקל קלארק דאנקן (דיבוב) - קילווג, גרין לנטרן קשוח שמלמד את האל ג'ורדן כיצד להשתמש בטבעת הכוח
קלנסי בראון (דיבוב) - פאראלקס, הנבל הראשי של הסרט, ישות מפלצתית הניזונה מהפחד
אולפני האחים וורנר ניסו להפיק סרט על פי עלילות הקומיקס עוד ב-1997. הרעיון הוצע למספר במאים ושחקנים אך פעם אחר פעם ההפקות לא יצאו אל הפועל מטעמים שונים.
לבסוף החלה הפקת הסרט תחת הבמאי מרטין קמפבל, בעל הניסיון בבימוי סרטים הוליוודים עתירי תקציב, בהם מספר מסרטי ג'יימס בונד.
בין האלמנטים הבולטים בסרט צפויה להיות החליפה הירוקה של הגיבור, אשר בעזרת אפקטים מיוחדים תופיע כעשויה מאור ירוק קורן.
עוד בטרם הושלמה הפקתו של הסרט נשכרו תסריטאים לכתוב בעבורו סרט המשך.
הקטע הראשון מהסרט נחשף ב-2010 בכנס קומיק-קון, שנערך בסן דייגו.
אותו קטע הועלה לאינטרנט בנובמבר 2010. הקדימון הראשון של הסרט נחשף בזמן הקרנת הסרט "הארי פוטר ואוצרות המוות".
הקדימון קיבל ביקורות נמוכות, מה שהוביל לדחיית הפרסום השיווקי של הסרט.
סו קרול, דובר השיווק של הסרט, חשף כי רוב הקטעים החשובים של הסרט עוד לא היו מוכנים כשהקדימון הוכן, והקדימון הראשון סבל מכך.
באפריל 2011, נחשף קטע חדש של הסרט בכנס וונדר-קון שנערך בסן פרנסיסקו.
בשונה מהקדימון הראשון, הקטע בן הארבע דקות זכה לשבחים מהמבקרים.
הקטע הזה הפך את הסרט לסרט המצופה ביותר בשנת 2011. הקדימון השני פורסם ברשת מספר שבועות לאחר מכן, וגם הוא זכה לביקורות טובות.
במאי 2011 פורסם טריילר שלישי.
משחק מחשב המבוסס על הסרט בשם Green Lantern: Rise of the Manhunters יצא במקביל ליציאת הסרט, וניתן לשחק בו בקונסולות המשחקים Xbox 360, פלייסטיישן 3 ו-Wii.
הסרט קיבל בממוצע ביקורת שלילית ממבקרי הקולנוע.
מבקרי Associated Press ביקרו את הסרט ואמרו כי הסרט אינו מהנה ואפילו האפקטים המיוחדים של הסרט אינם כה מיוחדים.
רוג'ר איברט אמר כי אנשים שמגיעים לסרט ללא ציפיות קודמות יהנו מהסרט רק בזכות כל הדברים שנמצאים ברקע של הסרט.
הוא מסר כי הסרט הוא כמו מופע של זיקוקין די-נור.
עיתון הוליווד ריפורטר דווקא נתן לסרט ביקורת חיובית, כשאמר שהסרט עצמו לא מצפה מהקהל לקחת אותו ברצינות, וזה סרט כיפי שמתאים לתקופת סרטי הקיץ.
מלוס אנג'לס טיימס נמסר כי הסרט הוא יותר אופרת חלל מאשר סרט גיבורי-על, והוסיפו כי הסרט אינו מתיימר להיות סרט עמוק, אלא אך ורק סרט אשר מבוסס על קומיקס שבא לשעשע את קהל הצופים.
ביום הראשון להקרנתו, הסרט זכה להכנסות של 21.5 מיליון דולר.
בסוף השבוע הראשון להקרנתו הסרט זכה להכנסות של 52.7 מיליון דולר.
במאי הסרט מרטין קמפבל רמז בראיון כי הסרט יזכה לסרטי המשך, וכי יש תוכניות ליצור טרילוגיה אפית בסגנון "מלחמת הכוכבים", בעקבות הביקורות השליליות שהסרט קיבל, בוטלו שני סרטי ההמשך.
ביוני 2010, האחים וורנר שכרו כותבים שיעבדו על התסריט לסרט המשך.
כחלק מהיקום הקולנועי של DC, האחים וורנר יאתחלו את סרטי גרין לנטרן.
במהלך פסטיבל קומיקון, שנערך ביולי 2015, נחשף כי הסרט החדש על דמותו של גרין לנטרן ייקרא "חיל הפקחים הירוקים" (Green Lantern Corps) ויתבסס על חיל הפקחים הירוקים מהקומיקס.
להלחנת פסקול הסרט נשכר ג'יימס ניוטון הווארד, שעבד יחד עם הנס צימר בעבר על פסקולי הסרטים "באטמן מתחיל" ו"האביר האפל".
גרינוויל היא עיר בצפון מדינת קרוליינה הדרומית שבארצות הברית.
זוהי העיר השלישית בגודלה במדינה, כאשר נכון לשנת 2020 אוכלוסייתה מונה כ-70,720 תושבים.
גרינוויל נקראה בתחילה פלזנטבורג (Pleasantburg), אך בשנת 1831 שונה שמה לגרינוויל, ככל הנראה על שמו של גנרל ממלחמת העצמאות האמריקאית, גנרל נתן גרין (Nathanael Greene) או על שמו של אחד מתושביה הראשונים, אייזק גרין (Isaac Green).
השטח שעליו שוכנת גרינוויל היה חלק מן האדמות המוגנות של שבטי הצ'רוקי לאחר חוזה פריז, שהביא לסיום מלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
מתוקף היותו אזור מוגן, לא הורשה האדם הלבן להיכנס אליו, אך מספר משפחות של לבנים כבר התיישבו בגבולותיו וסוחרים לבנים היו עוברים דרכו בקביעות.
האדם הלבן הראשון להתיישב בקביעות באזור היה ריצ'רד פיריס, אשר התחתן עם בת שבט הצ'רוקי וקיבל מן השבט מספר חלקות קרקע.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, תמכו אנשי הצ'רוקי בבריטים.
בסוף אחד המבצעים בשנת 1776, הסכימו בני הצ'רוקי להסכם דוויט'ס קורנר, בוותרם על שטחים שכוללים את מחוז גרינוויל של היום למדינת קרוליינה הדרומית.
בשנת 1831 שינתה העיר את שמה מפלזנטבורג לגרינוויל, ובפברואר 1869 תוקנה אמנת העיר על ידי האספה הכללית של קרוליינה הדרומית, כך שגרינוויל הפכה מעיירה לעיר.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-20 נודעה גרינוויל בתור מרכז הטקסטיל של הדרום.
בזמן מלחמת העולם הראשונה שימשה גרינוויל מרכז אימונים למתגייסים חדשים.
בעקבות זאת, הוחלט להקים בה את בסיס חיל האוויר "דונלדסון", שנבנה במהלך מלחמת העולם השנייה.
הבסיס היה חשוב מאוד לכלכלתה של העיר ושימש עד שנות ה-60 של המאה ה-20 בסיס צבאי, עת הוחזר השטח שעליו הוקם לעיר.
במקום הבסיס נבנה אזור עסקים.
במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 היו השחורים באזור נתונים להפרדה גזעית.
אחד הביטויים של ההפרדה הגזעית היו ההגבלות שהוטלו על השחורים בשימוש בספרייה העירונית.
דבר זה היה אחד המניעים לפעילותו של ג'סי ג'קסון.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 פצח ראש העיר דאז, מקס הלר, במיזם נרחב להחייאת מרכז העיר.
הצעד הראשון והחשוב ביותר בתוכניתו היה שיווי מראה של רחובות למרכז.
רחובות הוצרו מארבעה נתיבים לשניים, וכן נבנו כיכרות ופארקים ברחבי המרכז.
שיפוץ זה של מרכז העיר הוביל להשקעות פרטיות נוספות וצמיחה ברחבי העיר.
70 מיליון דולר הושקעו בשיפוץ פארק פולס, שעל גדות נהר רידי ובבניית גשר תלוי להולכי רגל המשקיף על מפלי הנהר.
גרינוויל שוכנת למרגלות הרי האפלצ'ים, במרחקים שווים כמעט בין אטלנטה לשארלוט.
שטחה של העיר הוא 67.7 קמ"ר ובה גבעות רבות.
בגרינוויל אקלים סובטרופי גשום עם חורפים קצרים ומתונים וקיצים חמים ולחים.
בגרינוויל יש, נכון לשנת 2014, כ-62 אלף תושבים, מהם 62% לבנים, 32% שחורים, 3% היספנים והשאר מגזעים אחרים.
זוהי העיר הגדולה במטרופולין גרינוויל-מולדין-איזלי בו מתגוררים כ-850,965 תושבים.
גרין לנטרן: שחר הברקת היא מיני-סדרת קומיקס שפורסמה בדצמבר 1989 על ידי חברת DC קומיקס למשך שש חוברות.
היא נכתבה על ידי קית' גיפן וג'רארד ג'ונס ואוירה על ידי מ.
החוברת הראשונה נכתבה על ידי ג'ים אוסלי.
המיני סדרה סיפרה מחדש את סיפור מקורו של האל ג'ורדן וכיצד הוא הפך לגרין לנטרן בהמשכיות שלאחר המשבר בעולמות האינסופיים.
כמה אלמנטים שוכתבו מסיפור זה בחוברת Green Lantern: Secret Origins משנת 2008, שנכתב על ידי ג'ף ג'ונס.
למיני סדרה זו יצא סיפור המשך שפורסם בין אפריל 1991 לספטמבר 1991, וחקר את קורותיו של ג'ורדן בתשעים הימים בהם נלקח תחת חסותו של סינסטרו ואומן ברזי חיל הפקחים הירוקים.
עלילת המיני סדרה היוותה את הבסיס לסרט הלייב אקשן "גרין לנטרן" משנת 2011.
כרך ראשון: הסימן (גם: השלט)
האל ג'ורדן הצעיר ואחיו ג'ק עדים במו עיניהם למות אביהם, הטייס מרטין ג'ורדן, בעת ניסוי שערך ב"פריס תעופה".
שנים לאחר מכן, ג'ורדן מפוטר מעבודתו ב"פריס תעופה" ועושה תאונה לאחר שהוא וחברו השתכרו, והג'יפ שלו מתרסק לתוך שלט דרכים.
בשעה שמצבו יציב, מצב חברו אנדי אינו כשורה, וחברתו לשעבר קרול פריס ואביה, מנהל "פריס תעופה", כועסים עליו משום שאנדי הוא הטייס המצטיין שלהם.
בחזרה ב"פריס תעופה", ג'ורדן עורך ניסוי כאשר לפתע הסימולטור מתרסק מבעד לקיר ומתעופף לעבר יעד בלתי ידוע.
בזמן שהותו באוויר, ג'ורדן שומע קולות בראשו אודות טבעם של הסדר והכאוס ועל אודות חיל ללא פחד, כעס או שחיתות.
כאשר ג'ורדן נוחת, ללא פגע, הוא נמצא במרכזו של מדבר ולפניו שברי חללית שהתרסקה.
ג'ורדן מובא בכוח אל תוך החללית, שם הוא פוגש באבין סור, הגרין לנטרן של סקטור 2814. אבין סור גוסס, ומודיע לג'ורדן שהוא נבחר לשמש כמחליפו.
ג'ורדן אומר שאינו מעוניין, אך הטבעת שעל אצבעו של אבין סור מתעופפת לה לאצבעו של ג'ורדן עם מותו של החייזר.
ג'ורדן נכנס לפאניקה, יוצא בסערה מהחללית ומגלה לראשונה כי הוא מסוגל לעוף.
הוא מוצא טלפון ציבורי ומתקשר לקרול, שחושבת שהוא גנב את סימולטור התעופה ואומרת לו שיכול להיות ואנדי משותק לכל החיים.
במהלך מעופו במדבר, ג'ורדן נתקל בשלט הדרכים בו התרסק, נתקף בזעם, טס לעברו ונפצע.
בחלומותיו, ג'ורדן רואה את עצמו עף בחלל ושומע את דברי התוכחה של אביו.
בזעמו, הוא מתרסק לתוך סוללת כוח של הפקחים הירוקים.
כשהוא מתעורר, הוא מוצא את עצמו במדבר ליד השלט שדרכו התרסק.
הוא תופס טרמפים לבית החולים כדי לבקר את חברו, שנותר משותק.
אנדי מזהיר אותו שהמשטרה יודעת שג'ורדן היה שיכור כשקרתה התאונה, וכאשר ג'ורדן שומע אנשים מתקרבים לחדרו, הוא עף משם.
ג'ורדן מחליט להסתיר את זהותו עם מסיכת פנים.
כשהוא באוויר, הוא נבהל כאשר טייס "פריס תעופה" כמעט גורם לתאונה באוויר.
בעזרת טבעת הכוח, ג'ורדן עוזר למטוס לנחות בשלום.
קרול פריס מסוקרנת מיכולותיו החדשות, אך הטייס זועם, וג'ורדן עוזב את המקום מיואש.
על הירח, חייזר צהוב מחפש אחר אבין סור.
הוא עושה את דרכו לכדור הארץ ומוצא את גופתו חסרת החיים בשברי החללית במדבר.
הוא מגלה שהטבעת עברה לגרין לנטרן חדש, ומנסה לעלות על עקבותיו.
ג'ורדן מחליט להסגיר את עצמו לידי המשטרה, ושוטר מחרים את חפציו, כולל את טבעתו.
לפתע, החייזר הצהוב פורץ לכלא והורג רבים מהסוהרים.
ג'ורדן נמלט מכלאו, שהוחרב, ומוצא את טבעת הכוח.
הוא מצפה להביס את החייזר ללא כל קושי, אולם לטבעת אין כל השפעה עליו.
מלא פליאה על חוסר יכולתה של הטבעת להגן עליו מפני החייזר, ג'ורדן אינו מצליח להתרכז והקשר שלו עם הטבעת מתנתק.
החייזר עוזב לאחר שהוא לא עולה על עקבותיו של הגרין לנטרן.
ג'ורדן עושה את דרכו חזרה לבית החולים, מבולבל וממורמר, אך נעצר בידי מחסום משטרתי.
מתברר לו שבית החולים הושמד בידי החייזר הצהוב, כנראה ללא כל שורדים.
ג'ורדן נחרד לדעת שהדבר נעשה באשמתו, וכי "פריס תעופה" נמצא אף הוא בסכנה.
לרוע המזל, גם מקום זה נחרב עד היסוד, וג'ורדן מחליט שכדי להביס את החייזר הצהוב עליו למצוא את סוללת הכוח של הטבעת.
הוא מגיע חזרה למקום ההתרסקות של החללית, מוצא את סוללת הכוח ומחזיק את הטבעת לפניה.
הוא נמשך לתוך הסוללה בידי כוח מסתורי והופך חזרה לגרין לנטרן.
ג'ורדן מבקש לדעת מהטבעת תשובות לשאלותיו, ולמרבה הפתעתו היא עונה לו כי עליו לטעון את טבעת הכוח מדי 24 שעות.
עוד נודע לו, כי החייזר הצהוב הוא הרובוט ליג'יון, שהרג ארבעה פקחים ירוקים כולל את אבין סור.
הטבעת מראה לג'ורדן את רצף האירועים שהובילו למותו של אבין סור, ובסופם ליג'יון מתקיף אותו.
ביודעו כי אין לטבעת כל השפעה על הצבע הצהוב, ג'ורדן מחליט להשתמש בכור החללית כדי ליצור פיצוץ גרעיני שיביס את החייזר.
להפתעתו, ליג'יון שורד את הפיצוץ.
כאשר הוא נוכח לדעת שהוא חסר כל ניסיון, ג'ורדן מבקש מהטבעת לקחת אותו לפגוש בחברי הפקחים הירוקים הנוספים, וליג'יון בעקבותיו.
הטבעת לוקחת את ג'ורדן לסקטור 2813, היכן שהוא פוגש את הגרין לנטרן טומאר-רי.
טומאר-רי אומר לו שליג'יון נצפה והם משתגרים לעבר כוכב הלכת אואה.
בהגיעם לכוכב, טומאר-רי מסביר לג'ורדן את טבעם של שומרי היקום ואת מאבקם לשמור על הסדר ביקום.
הם פוגשים בסאלאאק, שמציע לחפש תשובות בספר של אואה אודות מקורו של ליג'יון.
הספר מביא את קורותיו של סקטור 407, שבו צפיפות אוכלוסין וכיבוש גרמו לשומרי היקום ללכוד את הכוכב בשדה אנרגיה עד אשר שאיפתם לכבוש תיפסק.
טומאר-רי מורה לג'ורדן להישאר באואה כדי להתאמן.
ג'ורדן מבקש ממנו להופיע בהלווייתו של חברו אנדי, שבה הוא מסביר לאחיו את קורותיו.
למשך השבוע הקרוב, ג'ורדן מתאמן באואה בהדרכתו הנוקשה של קילווג, עד שבוקר אחד הוא מתעורר למשמע אזעקה.
טומאר-רי מסביר שאזעקה לא הושמעה במשך מיליוני שנים.
ליג'יון פלש לכוכב הלכת אואה.
קילווג פוקד על חברי החיל לתפוס מחסה בשעה שהוא מסיח את דעתו של ליג'יון, אולם ליג'יון מצליח להרוג כמה מחברי החיל.
חברי החיל יורדים מתחת לפני השטח בתקווה להשתמש במערך הסלעי של הכוכב כנשק נגד החייזר.
אולם, ליג'יון מצליח לברוח מטומאר-רי וסאלאאק ומגיע להיכל בו שומרי היקום ישנים.
הוא מעיר אותם משנתם ודורש נקמה, אך מסתבך בכבלי התאים שלהם.
ג'ורדן פועל במהירות, חותך את כבלי התאים כדי לשאת את ליג'יון החוצה.
במאמצו לחשוב על דרך להביס את החייזר הצהוב, ג'ורדן משתמש בקרקע הבוצית של אואה כדי לכסות את ליג'יון מכף רגל ועד ראש ומתגבר עליו.
לפני שהוא מנחית את מכת המחץ שתהרוג אותו, החייזר מסביר שהוא למעשה אוסף נשמותיהם של תושבי סקטור 407 - אנשים שנלכדו בקרן האנרגיה של אואה על ידי שומרי היקום.
ג'ורדן אינו משוכנע, לאחר שהיצור הרג את חבריו לחיל, אך מסרב להרוג את ליג'יון או את שומרי היקום.
הוא משתמש בטבעת כדי לפשוט את ליג'יון משריונו, אך יצור עצום ממדים מגיח מתוכו ותוקף את החיל.
בשעה שג'ורדן וחבריו לחיל מנסים לתחום את הפרוטופלזמה ההולכת וגדלה שהייתה ליג'יון, פחד מתחיל להשתלט על ג'ורדן.
קילווג, טומאר-רי ושאר חברי החיל מנסים להרים את היצור מעל פני הכוכב, אך מסתבר שהוא ביצר את עצמו לקרקעית הכוכב ומשתמש באנרגיה של שומרי היקום נגדם.
שומרי היקום מחליטים שכדי לשמור על סדר עליהם לנטוש את כוכבם ולשמר את עצמם.
ג'ורדן אינו מאמין למשמע אוזניו, ומבקש לאצור בתוכו את אנרגיית סוללת הכוח הראשית.
ג'ורדן נזכר במילותיו של אבין סור הקוראות לו להתגבר על הפחד, עובר דרך סוללת הכוח הראשית ונאגף בלהבות ירוקות.
הוא משתמש באנרגיה העצומה כדי ליצור מערבולת שעוקרת את ליג'יון מתוך הקרקע לעבר החלל, שם חברי החיל תוחמים את היצור ונושאים אותו לעבר עולם ביתו.
שומרי היקום מלאים התפעלות על מעשיו של ג'ורדן, ומוצאים שהוא יורש מתאים לאבין סור.
הם ממנים אותו לגרין לנטרן של סקטור 2814. לאחר שובו לכדור הארץ, ג'ורדן מחליט שעליו לעשות את הדבר הנכון ולהסגיר את עצמו לרשויות בעקבות נהיגה בשכרות.
לאחר זמן מה הוא משתחרר ומוצעת לו עבודתו חזרה, כעת כשלקח אחריות על מעשיו.
מאוחר יותר, ג'ורדן מטיס את מטוסו ומשהו אינו כשורה, בדיוק בדרך שבה מת אביו.
במקום להשתמש בטבעת הכוח ולהציל את עצמו, ג'ורדן מחליט להנחית את המטוס בכוחות עצמו.
הוא מצליח, אך המטוס מתפוצץ לפתע.
ג'ורדן מגיח מענן הפיצוץ כשהוא בריא ושלם, אוסף את טבעתו וממשיך בדרכו.
גרינוויל היא בירת מחוז פיט במדינת קרוליינה הצפונית בארצות הברית.
בעיר מתגוררים כ-92,000 תושבים (נכון ל-2019), והיא העיר העשירית בגודלה בקרוליינה הצפונית.
גרינוויל נוסדה ב-1771 כמרטינסבורו, על שם מושל קרוליינה הצפונית באותו זמן ג'וזאיה מרטין.
ב-1774 העיירה הועברה למיקומה הנוכחי, על הגדה הדרומית של נהר טר (Tar) ובמרחק של חמישה קילומטרים מהמיקום המקורי.
ב-1786, לאחר מלחמת העצמאות של ארצות הברית, שם העיירה שונה ל"גרינסוויל", כהוקרה לגנרל האמריקאי נתנאל גרין.
בהמשך השם קוצר לשם הנוכחי, גרינוויל.
במחצית השנייה של המאה ה-19 גרינוויל הפכה למרכז ייצוא אזורי של כותנה וטבק, שהועברו בנהר טר אל האוקיינוס האטלנטי.
כעבור מאה שנים העיר התחילה לעבור תהליך תיעוש והוקמו בה מפעלים רבים.
ב-1999 הוריקן פלויד גרם לכך שנהר טר עלה עד גדותיו והעיר הוצפה, אך לא היו נפגעים בנפש.
בעיר נמצאת אוניברסיטת מזרח קרוליינה (East Carolina University), אחת האוניברסיטאות הגדולות בקרוליינה הצפונית, ועוד מספר מכללות.
את העיר משרת שדה התעופה פיט-גרינוויל המציע טיסות לעיר שארלוט במערב קרוליינה הצפונית.
השדה נמצא במרחק של 3 קילומטרים צפונית למרכז גרינוויל.
גרינהורן (בגרמנית Grünhorn; נקרא גם גרוס גרינהורן - Gross Grünhorn) הוא הר ברכס האלפים הברניים המתנשא לגובה של 4,044 מטר מעל פני הים, וממוקם בקנטון ואלה בשווייץ.
הגרינהורן הוא חלק מהרכס המפריד בין הקרחונים אלטש ופישר באזור אתר המורשת העולמית יונגפראו-אלטש-ביטשהורן, וממוקם בו בין ההרים פישר גבלהורן מדרום והקליין גרינהורן מצפון.
קרחון גרינדלוולד התחתון (Lower Grindelwald Glacier) הוא קרחון יבשתי הנמצא ברכס האלפים הברניים מדרום לעיירה גרינדלוולד בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 20.8 קמ"ר.
בשטח הקרחון נכלל גם קרחון גרינדלוולד-פישר שנמצא מעל תחנת הרכבת אייזמיר (Eismeer) שבקו הרכבת ליונגפראו.
הקרחון מוקף בהרים מטנברג קליינס שרקהורן ושרקהורן מצפון, קליין לאוטרארהורן ממזרח, קליין פישרהורן ומנך מדרום, ואייגר ממערב.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים הם דרך נהר הליטשינה הלבן (Weisse Lütschine) אל נהר הליטשינה השחור (Schwarze Lütschine) ומשם לאגם ברינץ.
קרחון גרינדלוולד העליון (Upper Grindelwald Glacier) הוא קרחון יבשתי באורך 6 קילומטר הנמצא ברכס האלפים הברניים מדרום לעיירה גרינדלוולד בקנטון ברן בשווייץ.
שטחו הכולל של הקרחון הוא 10 קמ"ר וגובהו 1400 מטר מעל פני הים - גרינדלוולד העליון הוא אחד הקרחונים הנמוכים יותר בהרי האלפים.
הקרחון מוקף בהרים וטרהורן מיטלהורן ורוזנהורן מצפון, ברגלישטוק ממזרח, מטנברג קליינס שרקהורן ושרקהורן מדרום.
מי הפשרת השלגים של הקרחון מתנקזים הם דרך נהר שוורץ לוטשיין (Schwarze Lütschine) לאגם ברינץ.
גרינוויל היא בירת מחוז סינואה (Sinoe) בליבריה.
העיר שוכנת על חוף האוקיינוס האטלנטי, במקום בו נשפך אליו נהר סינואה, במרחק של כ-240 קילומטרים דרום-מזרחית למונרוביה, בירת ליבריה.
העיר נוסדה בסביבות 1838 על ידי אפרו-אמריקאים ממדינת מיסיסיפי בארצות הברית שהגיעו להתיישב באזור במסגרת תנועת החזרה לאפריקה.
ההתיישבות הייתה חלק ממושבה, שחופפת למחוז סינואה של היום, שנקראה "מיסיסיפי באפריקה" (Mississippi-in-Africa), אשר בהמשך הפכה להיות חלק מליבריה.
העיר נקראה על שמו השופט ג'יימס גרין, שהיה מהראשונים באזור הדלתא של מיסיסיפי לשלוח עבדים משוחררים לאפריקה.
העיר נחרבה במהלך מלחמת האזרחים הראשונה בליבריה בשנות ה-90 של המאה ה-20, אבל מאז היא כבר בתהליכי שיקום.
כלכלת העיר מתבססת בעיקר על הנמל שלה, המייצא בעיקר עצים שנכרתו באזור שלה.
גרין קארד הוא סרט אמריקאי משנת 1990 שנכתב, הופק ובוים על ידי הבמאי האוסטרלי פיטר ויר בכיכובם של ז'ראר דפארדיה ואנדי מקדואל.
הסרט הוא קומדיה רומנטית המתמקדת באישה אמריקאית הנישאת בנישואים פיקטיביים עם צרפתי כדי שהוא יוכל לקבל גרין קארד ולהישאר בארצות הברית.
ז'ראר דפארדיה זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר על משחקו בסרט.
הסרט זכה בפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי והיה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר.
ברונטה פריש (מקדואל) היא הורטיקולטורית וסביבתנית מניו יורק שנישאת בנישואים פיקטיביים עם ז'ורז' פורה (דפארדיה), מהגר בלתי חוקי מצרפת, כדי שיוכל לקבל גרין קארד.
בתמורה, עושה ברונטה שימוש בתעודת הנישואין כדי לקבל אישור לשכור את דירת החלומות שלה.
לאחר שעברה להתגורר בה לבדה, היא מספרת לשוער הבית ולשכנים שבעלה הנעדר מנהל מחקר מוזיקלי באפריקה.
לאחר שפקידים מ"שירות ההגירה וההתאזרחות" (INS) מגיעים לחקור את הלגיטימיות של נישואיה, מאתרת ברונטה את ז'ורז', שעובד כמלצר.
למרות שלשניים נותר זמן קצר ביותר כדי לתאם גרסאות, מתרשמים מהם הסוכנים לטובה, עד שאחד מהם מבקש מז'ורז' שיראה לו היכן השירותים, וג'ורג' פותח עבורו את דלת הארון.
כאן כבר עולים החשדות והשניים מוזמנים לתחקיר מלא ורשמי שיתקיים יומיים לאחר מכן במשרדי שירות ההגירה.
בעצת עורך דינה, המיידע אותה כי היא עלולה להיות מואשמת בעבירה פלילית במקרה שהתרמית תחשף, מזמינה ברונטה באי רצון את ז'ורז' לעבור לגור עמה בדירתה.
הם מנסים ללמוד מעט על עברם ועל הרגליהם, אך עד מהרה מתברר שאינם מסוגלים לסבול זה את זה.
ז'ורז' הוא טיפוס מוזנח, אנוכי, בעל מזג חם, מעשן, ומעדיף לאכול בשר אדום, בעוד ברונטה הצמחונית היא טיפוס עצבני וקר, אובססיבית בכל הנוגע לטבע ושימור הסביבה.
הוריה של חברתה הטובה ביותר של ברונטה, לורין אדלר, מתכננים לעזוב את ניו יורק והם שוקלים לתרום את העצים שבגן ביתם ל"גרילה הירוקה", קבוצה הדואגת לפיתוח גינות בתחומי העיר.
ברונטה מוזמנת לארוחת ערב כדי לדון בנושא ומגלה שז'ורז' נמצא שם לאחר שהובא לארוחה על ידי לורין.
הוא מרשים מאוד את בני הזוג אדלר לאחר שהוא מבצע בפסנתר קטע של מוזיקה אימפרסיוניסטית כליווי לשיר בנוגע לילדים ועצים, עד שהם משתכנעים לתרום את העצים לקבוצת הגרילה הירוקה.
מאוחר יותר, כאשר הוריה של ברונטה מגיעים לביקור פתע בדירתה, ז'ורז' מעמיד פנים כשיפוצניק.
כאשר החבר של ברונטה, פיל, חוזר מטיול, חושף בפניו ז'ורז' את עובדת נישואיו לברונטה, וזו מגרשת אותו מדירתה, בכל מקרה, השניים מגיעים כמתוכנן לראיון במשרדי שירות ההגירה, נחקרים בנפרד וכאשר נכשל ז'ורז' באחת השאלות, הוא מודה בפני החוקר כי הנישואים פיקטיביים.
הוא מסכים לעזוב מידית את ארצות הברית, ומבקש רק שברונטה לא תואשם על חלקה בתרמית.
ביוצאם מהמשרד הוא נותן לברונטה להאמין שהריאיון היה מוצלח והשניים נפרדים לדרכיהם.
כמה ימים לאחר מכן, מזמין ז'ורז' את ברונטה להצטרף אליו לבית הקפה שבו נפגשו לראשונה.
כאשר ברונטה מבחינה שהוא מלווה באנשי שירות ההגירה, היא מבינה שז'ורז' עומד להיות מגורש ובאותו רגע היא מבינה שהיא בעצם מאוהבת בו ומנסה למנוע את גירושו.
ז'ורז' מבטיח לכתוב לה מדי יום ולשאול אותה את אותה שאלה "מתי את באה, יקירתי?
- ("When are you coming, Cherie), משפט שעשה בו שימוש כדי לתאר לאנשי שירות ההגירה את תקופת החיזור המוצהרת שלהם.
לפני שג'ורג' נפרד מסוכן ההגירה, שואלת אותו ברונטה, אם טבעות הנישואין עדיין אצלו, ג'ורג' שולף אותן מכיסו, ושניהם צוחקים ומתנשקים.
לאחר מכן מגורש ז'ורז' חזרה לצרפת, לא לפני שהשניים מצהירים זה לזה את אהבתם.
ז'ראר דפארדיה – ז'ורז' פורה.
אנדי מקדואל – ברונטה פריש.
ביבי ניווירת' – לורין אדלר.
פיטר ויר כתב את התסריט המקורי באופן שיתאים לדפארדיה כאמצעי להציגו בפני קהל דובר אנגלית.
חלק מתקציב הסרט ניתן על ידי "התאגיד למימון סרטי קולנוע של אוסטרליה" ועל ידי "האיגוד הכללי לקולנוע" (Union Générale Cinématographique – UGC).
אף על פי שעלילת הסרט מתרחשת בארצות הברית, ואף על פי שלא השתתפו בו שחקנים אוסטרלים, העובדה שהוא נכתב, ביום, צולם, עוצב ונערך על ידי אוסטרלי, אפשרה להפקת הסרט לקבל מימון מממשלת אוסטרליה.
מימון זה עמד על 3.8 מיליון דולרים.
הסרט זכה לתגובות מעורבות מהביקורת וכיום הוא מדורג בציון של 56% על ידי האתר Rotten Tomatoes, בהתבסס על 18 חוות דעת.
העיתונאית ז'נט מסלין מהניו יורק טיימס, תיארה אותו כ"סרט קליל באופן האסקפיסטי ביותר שיכול להיות" והוסיפה כי "לאנדי מקדואל...
יש שלווה מצטנעת חביבה שגורמת למבט מוקיר ההערכה של ז'ורז' להיות בלתי מובן.
נסוג לצרפתיות שלו או משחרר עצמו באופן זמני מאילוצי התסריט".
רוג'ר איברט מהשיקגו סאן-טיימס העיר שהסרט "לא מבריק במיוחד והוא לא דוגמה למיטב עבודתו של הבמאי שיצר את שנה בצל הסכנה או של השחקן שכיכב בסיראנו דה ברז'ראק.
אך זוהי עבודה בידורית מבוססת ועשויה טוב, סיפור אהבה בין שני אנשים שהמפגש ביניהם לא מרנין כפי שהוא עשוי להיות".
פיטר טרוורס מהרולינג סטון כינה את הסרט "סוכרייה רומנטית שובת לב" והוסיף: "אל תצפו לראשוניות ולקשיות האופי שאפיינו את סרטיו האוסטרליים של ויר, פיקניק בצל ההר וגליפולי.
לגרין קארד יש את הנפח של טוגן.
אך הקסם של דפארדיה לא מכיר בשם מחסום שפה ומקדואל, שהתגלתה בסקס, שקרים ווידאוטייפ, מוכיחה את עצמה כאישה סקסית ועדינה".
ריטה קמפלי מהוושינגטון פוסט אמרה: "כמו רוח רפאים ואישה יפה, רומן זה נסמך על עינינו הבוהקות המוקסמות מהכריזמה של הדמויות הראשיות.
ואנו אכן מוקסמים, למרות הקצב האדיש והסוף המאכזב של הסרט".
במגזין וראייטי נאמר: "למרות חוסר אמינות בציר הזמנים של הסרט, גרין קארד הוא רומן חביב המשוחק היטב".
המגזין הלונדוני Time Out ציין: "הקומדיה הרומנטית הראשונה של ויר מתהדרת במערכת יחסים מרכזית בסרט שהיא הססנית ומעוררת תקוה.
הלך נפש שמובע באופן יפה על ידי דפארדיה (שמעז להיכנס לטריטוריה חדשה עם תפקיד ראשי בשפה האנגלית).
את הופעתו משלימה מקדואל המעודנת.
הופעתו האדיבה והנדיבה לא משתלטת על העלילה והתמורות שהשניים מעניקים זה לזה, מזכות אותנו בעונג בלתי צפוי.
במונחים של מוסכמות הז'אנר, מדמה ויר את הסרט הזה כ'ארוחה קלה'".
בערוץ 4 נאמר: "בסרטו של ויר קיימת מנה הגונה של רגעים חביבים כאשר ניגודים מושכים אותנו בהדרגה, אך זוהי הערכה מוגזמת, הסרט זכה לפופולריות מסקרנת עם צאתו לאקרנים.
דפארדיה מבצע משחק שליו ודוחה, אך אהוב בצורה מוזרה.
אף על פי כן, מקדואל משכנעת פחות".
פרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי (1990)
פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר – קומדיה או מוזיקלי (דפארדיה – 1990)
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי (מקדואל – 1990)
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
פרס באפט"א לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
פרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט המקורי הטוב ביותר (ויר – 1990)
גרינוויל היא עיר בצפון טקסס הממוקמת במרכזו של מחוז האנט, כ-45 קילומטרים מדאלאס.
זאת העיר הגדולה ביותר של מחוז האנט, ובמפקד האוכלוסין לשנת 2010 מנתה אוכלוסיית העיר 25,557 נפש.
שמה של גרינוויל ניתן לה, על שמו של תומאס גרין, גנרל בצבא טקסס, במהלך מלחמת העצמאות של מקסיקו.
גרינוויל נוסדה בשנת 1846. העיר נקראה על שם תומאס ג'יי גרין, אשר תרם תרומה משמעותית להקמת רפובליקת טקסס.
בהמשך הפך לחבר בקונגרס של רפובליקת טקסס.
עם פרוץ מלחמת האזרחים, גרינוויל הייתה מפולגת בנוגע לשאלת הפרישה מהאיחוד, כמו ערים ומחוזות נוספים באזור.
עורך הדין של גרינוויל וסנאטור המדינה מרטין ד.
הוא הקים פלוגה של גברים שנלחמו למען האיחוד בארקנסו, בעוד שתושבי גרינוויל אחרים נלחמו למען הקונפדרציה.
בתקופה שלאחר מלחמת האזרחים, כלכלת גרינוויל הפכה לתלויה בחלקה בייצור כותנה, כאשר הכלכלה המקומית נכנסה לתקופת מעבר.
עם אוכלוסייה של 12,384 תושבים במפקד האוכלוסין של 1920, העיר הייתה במקום ה-20 בגודלה בטקסס באותה תקופה.
גרינוויל הייתה ידועה לשמצה בשל שלט גדול, שהותקן ב-7 ביולי 1921, מעל רחוב לי (Lee Street), הרחוב הראשי של מרכז העיר, בין תחנת הרכבת לתחנת האוטובוס, ונשאר תלוי בין בשנות ה-20 עד ה-60. השלט נשא את הכיתוב: "ברוכים הבאים לגרינוויל, הארץ השחורה ביותר, האנשים הלבנים ביותר".
בארצות הברית שלפני תנועת זכויות האזרח, הביטוי "That's mighty White of you" (זה ממש לבן מצדך) היה ביטוי שמשמעו שהאדם הוא הגון בניגוד לתפיסה גזענית כלפי שחורים.
לפיכך, השלט קיבל קונוטציות גזעניות מובהקות, והשלט המקורי הוסר ב-13 באפריל 1965, ככל הנראה בשל לחץ שהפעיל מושל טקסס ג'ון קונלי, שביקר בעיר כמה שבועות קודם לכן.
בשנת 1968, סיביל מדוקס (Sybil Maddux) מגרינוויל התקינה מחדש את השלט, כאשר הניסוח שונה ל"האנשים הגדולים ביותר".
השלט המקורי שמור באוסף מוזיאון הכותנה האמריקאי על שם אודי מרפי.
בשנת 1957, גרינוויל סיפחה את העיירה הקטנה פניאל (Peniel), שנוסדה בשנת 1899 שבמרכזה אוניברסיטת טקסס הולינס.
הסיפוח אושר על ידי תושבי פניאל, שאוכלוסייתה באותה תקופה מנתה כ-157 תושבים.
גרין מייל הוא סרט דרמה-פנטזיה-פשע אמריקאי משנת 1999 שנכתב ובוים על ידי פרנק דרבונט על בסיס רומן מאת סטיבן קינג באותו השם משנת 1996. בסרט מככבים טום הנקס ומייקל קלארק דאנקן.