tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במרץ 2007 זכתה התחנה בפרס International Broadcasting Excellence של ארגון ה־NAB: פעם ראשונה שתחנת רדיו ישראלית, זוכה להכרה בינלאומית כלשהי.
הארגון, בו חברות יותר מ-8,300 תחנות רדיו, מעניק בכל שנה עשרה פרסים בגין מצוינות מקצועית.
טקס הענקת הפרסים, נחשב ליוקרתי ולמשמעותי ביותר מבין כל פרסי תחום תקשורת הרדיו.
הפרס ניתן על תפקודו של רדיו חיפה במהלך מלחמת לבנון השנייה..
בשנת 2008, בתום תקופת הזיכיון, שבה קבוצת "רדיו חיפה" והתחרתה במכרז במכרז להפעלת הרדיו האזורי בחיפה, וזכתה בהתמודדות מול קבוצת "שידורי חיפה" בראשות דן שילון, שדרן רדיו ומנחה טלוויזיה, ומשה מנו, נשיא "מנו ספנות", וממייסדי "רדיו 1".
אף עלתה טענה שיונה יהב, ראש עיריית חיפה, פעל פעולה פסולה בכך שפירסם על חשבון העירייה מודעות תמיכה בעיתונים שונים ב"רדיו חיפה".
התחנה משדרת תכנים מקומיים לתושבי חיפה והאזור, הכוללים מהדורות חדשות מקומיות מדי שעה (המופקות על ידי מחלקת החדשות של התחנה), שידורים מאירועים מרכזיים בעיר ואינטראקציה עם המאזינים.
בעבר שידרה התחנה בשעות הערב רצועת צעירים שנקראה "רדיו1".
השידורים אף הועברו במשך תקופה מסוימת בסינדיקציה עם תחנת רדיוס 100FM ועם תחנת הרדיו, רדיו מיקס (כיום "104.5FM רדיו צפון").
בימי שישי משודרת תוכנית סיכום השבוע.
בסוף השבוע משודרת רצועת "להיטים לנצח" המביאה להיטים משנות ה-60, ה-70 וה-80 ובעבר שודרה בחלקה בסינדיקציה עם רדיו קול רגע.
לאחר הזכייה השנייה במכרז להפעלת הרדיו האזורי בחיפה ב-2008 עלו לאוויר מספר תוכניות רדיו חדשות.
אחת מהן היא רצועת הלילה, תוכנית שכמו "ירוקנרול" פונה לקהל הצעירים החיפאי.
תוכנית ספורט חדשה בהנחייתו של גדי נס עלתה גם כן.
ביוני 2008, עלתה לאוויר רצועת הלילה של רדיו חיפה.
תוכניות הרדיו נערכות, מופקות ומשודרות על ידי צעירים וכוללות מוזיקה ותכנים המיועדים לבני-נוער, חיילים וסטודנטים.
חברי רצועת הלילה מגיעים בשידור חי למקומות בילוי שונים, מסיבות ופסטיבלים.
על מנת להוות גורם משמעותי בעולם הצעירים, רצועת הלילה מאפשרת למאזינים להתעדכן ולהגיב.
המאזינים המקוונים עורכים את המוזיקה תוך כדי שידור אונליין, וגם באמצעות הודעות SMS.
לאורך שנותיה שודרו בתחנה בסינדיקציה תוכניות מתחנות רדיו אזוריות אחרות, בהן "דידי לוקאלי" ו"זהבי עצבני" מתחנת רדיו ללא הפסקה (הועברו לשידור בתחנת "104.5FM רדיו צפון") ו"לאב מי בלילה" עם שמוליק טיאר בתקופת שידורה מרדיו תל אביב.
מאוחר יותר שודרו בסינדיקציה מרדיו תל אביב "תוכנית הבוקר" עם אסי עזר ודפנה לוסטיג (ולאחר מכן בהגשת לוסטיג ומיה דגן) ו"מרגלית בריבוע" עם דן מרגלית ובתו שירה מרגלית.
כיום משודרות בסינדיקציה "6 בבוקר" עם דליק ווליניץ ו"תוכנית הספורט" עם אופירה אסייג, אייל ברקוביץ' ועוד.
K-CITY הייתה תחנת בת של רדיו חיפה, ששידרה בתדר 92.7FM.
התחנה שידרה בעיקר מוזיקה חדשה, קצבית וברוח צעירה.
לפיכך עברו אליה מרדיו חיפה תוכניות שכוונו לקהלים צעירים.
ובחצות, שידוריה היו משתלבים בסינדיקציה עם אלו של רדיו חיפה.
כמו כן, התחנה שידרה תכנים מקומיים לאזור הקריות והסביבה הקרובה.
שדרני התחנה כוללים את אייל ברקאי, טלי מץ, נדב שהרבני, דולב נישליס, ליאור ברנס, לירון אנרג'י, דדי אלוני ונועה שפיגל.
מנהל התחנה הוא אריאל נישליס.
בשנת 2008 נסגרה תחנה הרדיו K-city והתדר 92.7 FM עבר להיות התדר של רדיו חיפה באזור הקריות, עכו, נהריה והגליל המערבי.
ביולי 2012 עלתה לאוויר תחנת הבת, "חמ-אש" המשדרת מוזיקה ים-תיכונית מספר שעות ביממה.
בין השאר הייתה מועברת שם בסינדקציה תוכניתו של אליקו מרדיו לב המדינה.
התחנה הוקמה בתדר הגיבוי של "רדיו חיפה" ללא אישור משרד התקשורת וללא מכרז.
הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו פעלה לסגור את התחנה, אך בסיוע לחצים פוליטים אושר לה להמשיך לשדר.
רדיו לב המדינה היא תחנת רדיו אזורית, אשר שידוריה נקלטים בשפלת יהודה מתוקף הזיכיון שניתן לה, וכמו כן גם בחלק מאזור הדרום.
מאז הקמתה, משדרת התחנה מראשון לציון.
המכרז להפעלת רדיו אזורי באזור שפלת יהודה פורסם על ידי הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו בתחילת 1996; ובמכרז זכתה חברת "רדיו אף.אם השפלה".
בעלי החברה היו רו"ח שלמה נס, שכיהן גם כיו"ר דירקטוריון התחנה; האחים משה ויגאל גינדי; חברת אריאל וימאזור; אחים לוינסון מהנדסים; הקבלנים אחים נתנאל ואיש העסקים בני שמיר.
התחנה שידרה תחילה מאולפן שהוקם בתוך קניון הזהב בראשון לציון שנמצא בבעלות משה ויגאל גינדי
התדר שעליו משדרת התחנה מיום הקמתה הוא 91fm באזור הזיכיון.
עם הקמתה הוחלט שהיא תשדר בעיקר מוזיקה ישראלית מזרחית.
גדעון לב-ארי ושוש עטרי הגיעו אל התחנה לאחר שפרשו מקול ישראל והחלו לשדר בה.
נוסף עליהם, שידרו בה עם הקמתה, בין היתר: מרגלית צנעני, אביבה אבידן, דפנה דקל, אביהו מדינה, חופני כהן, איתן מסורי, גברי מזור, ודודו אלהרר.
התחנה החלה לשדר בפברואר 1997.
התחנה לא הצליחה מבחינה כלכלית ובתחילת 2001 הייתה על סף סגירה, בין השאר פיטרה את השדרנית שוש עטרי שהגישה תוכנית יומית בת שעתיים.
את התחנה רכש באותה עת דוד בן בסט, הבעלים של תחנת הרדיו האזורית "רדיוס 100FM".
בעקבות שינוי הבעלות, עזבו שדרנים רבים והתחנה עברה למבנה "בית ריחני" ברחוב משה לוי הסמוך לקניון הזהב.
לאחר שינוי הבעלות, החלה התחנה לשדר גם בתדר 93.3fm באזור אשדוד והסביבה.
בנוסף החלה לשדר בתדר נוסף, 89.1fm, תחנת רדיו המשדרת בשפה הרוסית, "פירוויה רדיו"; באישור הרשות השנייה אך ללא מכרז, שהייתה אמורה לשדר לתושבי אשדוד בלבד.
בקיץ 2002 החליטה מועצת הרשות השנייה להאריך בארבע שנים את זיכיון התחנה ללא מכרז, יחד עם שאר 13 תחנות הרדיו האזוריות.
במהלך השנים התחנה הציבה משדרים שהגדילו את שטח הקליטה שלה, וגם הגבירה את עוצמת השידורים לתחנת הבת "פירוויה רדיו" מעבר למותר.
לקראת פרסום מכרז חדש להפעלת תחנות רדיו אזורי, לאחר שתקופת הזיכיון המקורית שלהן של 12 שנה הסתיימה, רכש איש העסקים שאול אלוביץ את השליטה בתחנה וגדי סוקניק מונה ליו"ר מועצת המנהלים שלה, אך עזב לאחר שנתיים שבמהלכם זכתה במכרז שוב.
מאז 2009 שוכנים אולפני התחנה בבית "לזרוב 33" בעיר.
בספטמבר 2010 מכר שאול אלוביץ' את חלקו בתחנה חזרה לדוד בן בסט, שהפך שוב לבעל המניות היחיד בתחנה.
ב-2014 היועצת המשפטית של הרשות השנייה המליצה לסגור את תחנת הבת "פירוויה רדיו", שהפכה לתחנת רדיו ארצית ללא מכרז.
בן בסט הפעיל לחצים כבדים למנוע את הסגירה, יזם שינוי בחוק, שאושר במרץ 2016.
רדיו אירופה החופשית או רדיו חרות הוא תחנת רדיו ששידוריה נקלטים באירופה ,במזרח התיכון ובמרכז אסיה.
מטרת התחנה, הממומנת על ידי הממשל האמריקאי, היא "לקדם את ערכי הדמוקרטיה ומוסדותיה על ידי הפצת מידע עובדתי ורעיונות".
התחנה משדרת למעלה מאלף שעות שבועיות ב-27 שפות, ב-23 מדינות על גבי גלים קצרים, AM ו-FM.
התחנה היא ארגון ללא מטרות רווח אמריקאי המומן על ידי הקונגרס אמריקאי באמצעות הסוכנות האמריקאית לתקשורת גלובלית וגופים נוספים.
ב-1949 נוסדה בניו יורק "הוועדה הלאומית למען אירופה החופשית".
רדיו אירופה החופשית (RFE) היה הזרוע המשדרת של ארגון זה.
מטה התחנה הוקם במינכן והיא שידרה לראשונה בגלים קצרים לצ'כוסלובקיה ב-4 ביולי 1950.
מימון הוועדה (והשידורים) הגיע מהקונגרס של ארצות הברית.
עד 1971 הועברו הכספים דרך ה-CIA.
השידורים היו נדבך בקמפיין של לוחמה פסיכולוגית שניהל ה-CIA ושכוון לעבר צידו השני של מסך הברזל.
ה-CIA העביר הנחיות כלליות לשידורים ועקב אחריהם באופן יומיומי.
הציבור הרחב לא ידע על מקורות המימון עד 1971, אז נוסד הארגון מחדש כמוסד ללא כוונת רווח הרשום בדלאוור.
הפיקוח על התחנה (ושאר השידורים שמימנה ארצות הברית ברחבי העולם) ניתן בידי רשות פדרלית מיוחדת לכך.
ב-1975 התמזגה התחנה עם מיזם דומה בשם רדיו חרות (RL) "רדיו סבובדה" בשפה הרוסית ובשפות ברית המועצות, שפעל מאז 1951, מומן אף הוא על ידי האמריקנים וכיוון את שידוריו אל תושבי ברית המועצות והקומוניזם.
כיום קרויה הקבוצה הממוזגת RFE/RL.
הרשויות הסובייטיות ניסו פעמים רבות לשבש את שידורי התחנה.
מאמצים אלה לא פסקו עד 1988. במהלך שנות ה-70 וה-80 עם תחנת שידור שיתפו פעולה רוסים גולים רבים כמו אלכסנדר גאליץ', ולדימיר ווינוביץ', וסילי אקסיונוב, אנדריי סיניאבסקי ועוד.
עם תחילת הגלאסנוסט הופסקו פעולות לשיבוש קליטת השידורים וכתבי התחנה אף הורשו להיכנס לתחומי ברית המועצות ולהעביר שידורים מתחומיה.
בינואר 1990 שידורים של כתב התחנה מנחם מיכאלי מבאקו היו השידורים היחידים שהעבירו עדכונים על הנעשה בעיר לאחר כניסת יחידות של הצבא הסובייטי.
בין השנים 1985–1993 הפעיל הארגון גם את רדיו אפגניסטן החופשית.
התמוטטות ברית המועצות גרמה לירידה בחשיבות התחנה עבור הממשל האמריקני ותקציבה הלך ופחת בהתאם.
מטה התחנה הועבר לפראג ב-1995 והפעילות האירופית צומצמה.
במקומות אחרים הורחבה הפעילות: ב-1998 החל לשדר רדיו עיראק החופשית וגם תוכניות בפרסית; ב-1999 לקוסובו וב-2002 חודשו השידורים לאפגניסטן ואיראן (רדיו פרדה).
בעקבות הצטמצמות חופש הביטוי באזורי חבר המדינות לשעבר, שידורי רדיו אירופה החופשית נאסרו בבלארוס, באוזבקיסטן, בטורקמניסטן, בטג'יקיסטן, הוגבלו באזרבייג'ן ומתקיימות התנכלויות של הרשויות הרוסיות נגד תחנות מקומיות המעבירות את שידורי התחנה.
כתוצאה מכך, חלה ירידה משמעותית במספר התחנות המשדרות את תוכניות הרדיו של רדיו אירופה החופשית ברוסיה.
במהלך שנות פעילות התחנה, עורכיה ומגישי התוכניות בשפות השונות הפכו
לעיתים לדמויות מוערכות ולגבורי תרבות בארצות היעד והמשטרים הקומוניסטים ניסו לחסלם או להפחידם.
כך למשל במקרה התחנה בשפה הרומנית - שם מנהל התוכניות נואל ברנרד נעשה מוכר בכל בתי האב ברומניה, כך גם שמות הסופרים ומבקרי התרבות וירג'יל ירונקה ומוניקה לובינסקו (שבשנות זקנתה הוכתה קשות ליד ביתה בפריז, ככל הנראה על ידי סוכני המשטר של
צ'אושסקו) או של מבקר מוזיקת הג'אז והפופ הצעיר קורנל קיריאק שנדקר למוות במינכן בשיא הפופולריות שלו בשנת 1975.
בשנת 2018 החליט הממשל בארצות הברית לחדש החל מינואר 2019 את שידורי התחנה הנועדים לרומניה ולבולגריה, שהופסקו בשנת 2004.
נכון לינואר 2023, עיקר שידורי התחנה בשפה הרוסית, מועברים דרך רשתות חברתיות.
אך, ישנם אזורים בהם השידור הוא עדין באמצעות גלי רדיו.
מספר המאזינים השבועי מתקרב ל-40 מיליון.
המלחמה באוקראינה הביאה לתחנה גל מאזינים חדש.
רדיו דרום היא תחנת רדיו אזורית, אשר הוקמה בתאריך 24 בינואר 1997 ומשדרת לאזור באר שבע, הדרום ועד אזור המרכז.
רדיו דרום הינה אחת מ- 17 תחנות רדיו אזורית, הפועלות מכוח זיכיון של הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו.
באזור הזיכיון רדיו דרום הינה תחנת הרדיו האזורית היחידה.
רדיו דרום משדר בתדרים 97fm לאזור באר שבע ו95.8fm לשאר אזור הדרום- מאשדוד ועד פאתי אילת.
לתחנה לוח תכניות שידורים מגוון הכולל: אקטואליה וחדשות, ספורט, דיווחי תנועה, בידור ופנאי, לייף סטייל, שעשועוני רדיו ומוסיקה טובה.
קהל המאזינים של הרדיו מתאפיין במאזינים בגילאי 18-54, ועל פי כל הסקרים הן חיצוניים והן פנימיים רדיו דרום הינה תחנת הרדיו המואזנת ביותר באזור הדרום.
התחנה מנוהלת על ידי חברת "גלי הדרום" המפעילה בנוסף את תחנות הרדיו "רדיו 101.5FM", ו"רדיו גלי ישראל".
ואף בשותפות עם תחנות "רדיו תל אביב", "רדיו חיפה" ורדיו חם אש".
מנכ"לית התחנה היא לילך נגיד.
התחנה משודרת בתדר 95.8FM ו-97FM ובאתר האינטרנט של התחנה, ביישומון התחנה ובטלוויזיה הרב-ערוציות HOT וYES.
לוח השידורים ברדיו דרום (בימים ראשון–חמישי)
שעותתוכניתשם שדרן/נית06:00-07:00הבוקר עם שמעון אלקבץשמעון אלקבץ07:00-08:00בוקר טוב דרוםדוד יוסוב / אמנון סופר/ לאה סולומון יהושע08:00-9:00שרון גל בבוקרשרון גל9:00-10:00המגזיןרותם שרון10:00-12:00פתחי וזמרי בעםנועם פתחי ויותם זמרי12:00-14:00בחצי היורםיורם סוויסה14:00-16:00דידי בצהרייםדידי הררי16:00-18:00באים בטובכפיר ולדמן18:00-19:00תוכנית הספורט – מקומידוד יוסוב/ איציק כלפי/ רותם שרון19:00-20:00מוזיקה ברצףמוזיקה ברצף20:00-22:00להיטים חמיםמוזיקה ברצף22:00-23:00להיטים חמיםמוזיקה ברצף2300-24:00מוזיקה ברצףמוזיקה ברצף24:00-06:00טייס לילהמוזיקה ברצף
תוכנית האקטואליה של התחנה "בוקר טוב דרום" זכתה בכנס העיתונות הארצית בשנת 2010 בתואר "תוכנית האקטואליה של השנה".
תוכנית האקטואליה של התחנה "בוקר טוב דרום" זכתה תואר "תוכנית האקטואליה של השנה" בכנס העיתונות הארצית בשנת 2022.
התוכנית 'פתחי וזמרי בעם' זכתה כתוכנית האקטואליה הטובה ביותר בכנס העיתונות הארצית בשנת 2025.
שמעון אלקבץ זכה כשדרן המצטיין בכנס העיתונות הארצית בשנת 2025.
שדרנים בהווה: שמעון אלקבץ, אמנון סופר, דוד יוסוב, לאה סולומון יהושע, שרון גל, רותם שרון, נועם פתחי, יותם זמרי, יורם סוויסה, דידי הררי, כפיר ולדמן, איציק כלפי, שרון סיאני, ראם כהן, יניב כהן, אילון בן יוסף.
מחלקת הספורט בעבר: מירן שפילברג, משה ניר, יוסי פרטוק, שלומי דניאלי, שי מלול, ליאן וילדאו, ירון קדוש ושרון ניסים.
באפריל 2005 קיבלה רדיו דרום מהרשות השנייה תדר נוסף, 101.5FM, לשידור ממוקד של חדשות ותכנים מקומיים בשילוב מוזיקה ישראלית באזור אשדוד, אשקלון והסביבה.
בנוסף, מתבצע שידור בסינדיקציה (שידור משותף) עם רדיו דרום מספר שעות ביום.
שדרנים בתחנת רדיו 101.5FM לאורך השנים: לי-אור אברבך, אברי סבהט, שרון סיאני, מינו בר, נוגה זייבל, ראם כהן, חיים סוזנה, חיים טרבלסי, ארז בן שמעון, דניאל מקדאואל, רפי דיבונו, הרב יעקב אביטן, אורי קריספין, בן אקריש, אביעד חודאדי, ירון קדוש, אפרת אלחדד, אסי רובין, אמנון סופר, מנדי ריזל.
שדרנים בתחנת רדיו 101.5FM היום: ראם כהן, שרון סיאני, יורם סוויסה, אדיר נהמי, אביעד חודדי, ארז בן שמעון
רדיו כל האמת הייתה תחנת רדיו פיראטית בישראל, התחנה שידרה משנת 1995 עד 2008 והייתה בעלת אופי חרדי-מזרחי.
בשנת 1995 הקים העיתונאי הישראלי החרדי, שמואל בן עטר את התחנה.
תחילה שידרה התחנה בירושלים בלבד, וב-1996 הורחבו אזורי השידור.
התוכניות הבולטות ביותר בתחנה היו "פרלמנט" עם שמואל בן עטר, אריה דרעי ואלי ישי; "לקרב" עם אורי זוהר; "בכותרות" עם דוד חכם; "שאלות לשבת" עם הרב מרדכי אליהו; "תוכנית המוזיקה" עם מרדכי לביא.
במשך שנות פעילות התחנה פשטו עליה אנשי משרד התקשורת, אבל היא המשיכה לפעול.
בשנת 2008 פשטו אנשי המשטרה בהוראת משרד התקשורת על התחנה, החרימו את כל הציוד ועצרו את השדרנים.
ביוני 2008 גזר בית משפט השלום על בן עטר 9 חודשי מאסר בפועל וקנס של 100,000 שקלים עקב הפעלת התחנה.
ב-19 באפריל 2009 נכנס בן עטר לבית הסוהר מעשיהו לרצות את עונשו.
באוגוסט 2013 הקים בן עטר אתר חדשותי ותחנת רדיו אינטרנטית בשם "כל האמת".
הרדיו בעולם הערבי הוא תת-סוג אזורי של הרדיו, המהווה חלק מעולם התקשורת הערבית.
הוא מסקר תחת אמתחתו תחומים רבים בחיי תושבי אזור המזרח התיכון על המדינות שבו.
לרדיו יש ערך בלתי מבוטל וחשיבות שאין להמעיט בערכה, כאשר בעשורים הראשונים של התפתחותו, עם הקמת מדינות הלאום הערביות וטרם התפתחות הטלוויזיה ואמצעי התקשורת האלקטרונית, היה בעל המעמד החשוב ביותר.
המצאת הרדיו והיסטוריה קצרה אודותיו
הרדיו הוא מכשיר המאפשר העברת אותות בין שתי נקודות מרוחקות על ידי איפנון גלים אלקטרומגנטיים, וזאת בתדירות הנמוכה מתדירות האור הנראה.
מכשיר זה מכיל אביזר, הקולט את האותות שנישאים על פני גבי גלי הרדיו, ומתרגם אותם לצלילים.
מכשיר זה ככלי של תקשורת המונים הומצא לראשונה על ידי גוליילמו מרקוני (Guglielmo Marconi), כאשר קשר ראשוני באמצעותו שודר בין צרפת לאנגליה ב-1899, ומאוחר יותר, בשנת 1901, בוצע ניסיון מוצלח נוסף, שחצה את האוקיינוס האטלנטי.
הרדיו זכה לשגשוג בשנות העשרים של המאה ה-20, כאשר דוגמה לכוחו הייתה התסכית "מלחמת העולמות" ששודר בארצות הברית בשנת 1938, ואשר במסגרתו נודע, לכאורה, במסגרת של שידור חדשות, על פלישת חייזרים ממאדים.
אירוע זה הונצח, למשל, בסרטו של וודי אלן, "ימי הרדיו".
כעשור לאחר התסכית המדובר הומצא הטרנזיסטור, התפתחות שהקלה על ניידות הרדיו ועל מחירו.
סוגים עיקריים של רדיו הם רדיו אנלוגי ורדיו דיגיטלי.
שידורי רדיו החלו במדינות ערביות אחדות בשנות ה-20 של המאה ה-20. גידול בהיקף השידורים התרחש לאחר מלחמת העולם השנייה.
החל משנת 1970, עם הקמת תחנת רדיו בעומאן, נפוצו השידורים והקיפו את כל מדינות ערב, כאשר לכל מדינה הייתה לפחות תחנת שידור אחת.
מדינה חלוצה בתחום הרדיו הייתה מצרים, שבה הוקמה בשנות ה-20 תחנת רדיו מסחרית ראשונה, אשר עליה קיבלה חברת מרקוני זיכיון שידור בשנת 1934. בשנת 1947 הולאם הרדיו המצרי והפך למונופול בידי השלטון.
תחת שלטון "הקצינים החופשיים" בהנהגת גמאל עבד אל נאצר, הפך הרדיו כלי להפצת תעמולת הנאצריזם, כאשר שידורי הופעותיה של אום כולתום היו אהובות במיוחד וזכו לאחוזי האזנה גבוהים בקרב המצרים.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, הפכה מצרים למדורגת שלישית בעולם מבחינת אחוזי המאזינים לרדיו, כאשר שידרו בה 14 תחנות רדיו שונות לקהלי-יעד שונים ובשפות שונות.
לעומת מצרים, התפתחות הרדיו בחצי האי ערב הייתה איטית יותר.
בסעודיה למשל החלו שידורי רדיו באזור שבין ג'דה למכה בשנת 1948, והם התפשטו למחוזות המרכז והדרום במדינה בשנות ה-60. בבחרין קמה תחנת רדיו בשנת 1955, ואילו אצל שכנותיה, איחוד האמירויות הערביות קטר, בושש הרדיו לבוא עד לשנות ה-70 וה-80.
שידורי הרדיו נפוצו במהירות בעולם הערבי (כמו-גם בעולם כולו) במהלך עשורים בודדים בלבד.
כיום מוערך כי יותר מ-300 מיליון ערבים מאזינים לרדיו (לשם השוואה, יותר מ-100 מיליון ערבים צופים בתחנות הטלוויזיה השונות).
אף על פי שברוב תחנות הרדיו בעולם הערבי נשלטות במידת מה על ידי השלטונות, הרי שקיימות באזור גם קרוב ל-100 תחנות רדיו פרטיות ברחבי המזרח התיכון וצפון אפריקה.
Rugh), בין שנות ה-50 לשנות ה-80 של המאה ה-20, בלטה בעולם הערבי חלוקתו לשני גושים עיקריים ביחס לרדיו:
"מדינות צנזורה", כלומר מדינות בהן הייתה (ועודנה) קיימת ובולטת צנזורה נוקשה מצד השלטון על שידורי הרדיו.
גוש זה כולל את אלג'יריה, מצרים, עיראק, סוריה, לוב, דרום תימן וסודאן.
שאר מדינות ערב, מלבד לבנון: מרוקו, תוניסיה, ירדן, כווית, בחריין, ערב הסעודית, עומאן וצפון תימן.
בקבוצה הראשונה, השלטון המהפכני ראה בשידורי הרדיו כלי לגיוס ההמונים ולהפצת תעמולה ממשלתית, לכן השקיע אמצעים בפיתוח ולהרחבת השידורים.
מצרים, למשל, פיתחה את שידורי הרדיו באופן משמעותי במיוחד לאחר "מהפכת הקצינים החופשיים" בשנת 1952. שידורי הרדיו התאפיינו תחילה בקו תעמולתי ובהעברת מידע מעשי.
מלבד לבנון, הרדיו בקבוצה השנייה התפתח בקצב איטי יותר וסגנון התוכניות היה בעל אופי פוליטי מתון יותר.
הסיבה לכך הייתה שהממשלות היו מעוניינות פחות, בהשוואה לקבוצת המדינות הראשונה, בהבניית דעת הקהל לשינויים חברתיים, לכן הן השקיעו בפרויקטים אחרים.
מדינות המפרץ לא ראו ברדיו כלי תעמולתי פנימי בשירות הממשלה אלא אמצעי להעביר לעולם את תדמית הריבונות והזהות הלאומית שהיו חיוניים למדינות הקטנות האלו.
עם זאת, מרכיב הלאומיות היה גם מנת חלקן של מדינות ערב אחרות, אשר היו בתחילת דרכן ורצו ליצור קהילה לאומית מגובשת ככל שניתן.
שלטון "מדינות הצנזורה" השקיעו מאמץ כדי להפוך את הרדיו לכלי להעברת מסרים פוליטיים להמונים.
במצרים, לדוגמה, נעזר הנשיא גמאל עבד אל נאצר ברדיו כדי לעורר התלהבות המונית בנושאים חברתיים, כלכליים ופוליטיים שאותם רצה לקדם מצד אחד, וללבות תחושת בוז נגד אויבים מבית ומחוץ מהצד האחר.
המאזינים אכן הטמיעו מסרים אלה, וידעו להבחין, למשל, בין אויבים וידידים.
סגנון שידורי הרדיו ב"מדינות הצנזורה"
התוכן והסגנון של שידורי הרדיו בקבוצת "מדינות הצנזורה" היו פחות פוליטיים ויותר בעלי גוון בידורי ותרבותי-עממי, בין היתר בשל העובדה שלא הייתה אופוזיציה פוליטית פעילה במדינות אלו.
שרי ההסברה של המדינות הנחו את עורכי התוכניות להתעלם מנושאים רגישים, אולם פרט לכך נהנו האחרונים מחופש יחסי לערוך את התוכניות כרצונם.
התוכניות הופקדו בידי אנשי מקצוע שנחשבו מהימנים בעיני השליטים.
ערב הסעודית חנכה את תחנת הרדיו הראשונה שלה בשנת 1948. מאחר שראתה בעצמה מגנת המקומות הקדושים לאסלאם (השליט כונה ח'אדם אל-חרמַיְן אל-שריפַיְן, מגן שני המקומות הקדושים, היינו מכה ואל-מדינה), היא התמקדה בשידורים שכוונו למוסלמים באינדונזיה, פקיסטן ועוד, ולא עודדה צמיחת רדיו מקומי.
בתוניסיה הממשלה השתלטה על הרדיו לאחר קבלת העצמאות בשנת 1956, אולם רק בשנת 1964 תחת שלטון הנשיא בורגיבה הממשלה החלה לפקח באופן הדוק על שידורי הרדיו.
מלבד שידורי חדשות, מוזיקה ותכנים נוספים, היו כאלה שניצלו את הרדיו גם כבמה להטפה דתית (דעוה).
מטיפי האסלאם (דעאה; دعاة) הם דוגמה טובה לכך.
הם ניצלו את פלטפורמת הרדיו כתחליף למִנְבַּר (במת הדרשן במסגד), מתוך מוּדעוּת לכוחה ההולך וגדל של התקשורת על אמצעיה השונים.
כך הצליחו אותם מטיפים להעביר את מסריהם לתפוצה רחבה יותר של אנשים, בעוד הרדיו (ולאחר מכן - הטלוויזיה, המרשתת ואמצעים נוספים) הפכו לאמצעים מודרניים ביד הדרשן (ח'טיב) והמטיף (דאעיה).
הרדיו בלבנון בין המנדט הצרפתי למלחמת לבנון הראשונה
לבנון היא ייחודית בנושא שידורי הרדיו במדינות ערב.
רדיו לבנון הוקם ב-1939 על ידי המנדט הצרפתי בלבנון ובפיקוחו המלא, ולמעשה נוצר באופן זה תקדים של רדיו ממשלתי.
כאשר הצרפתים יצאו מלבנון ב-1946 הממשלה של לבנון העצמאית השתלטה על הרדיו באופן בלעדי ושימרה את המצב.
משרד ההסברה קיבל את תפקיד הפיקוח על שידורי הרדיו, והשר ומנכ'ל משרדו פיקחו באופן ישיר על העריכה והבטיחו בכך שהתוכניות הפוליטיות תואמות את עמדות הממשלה.
מלחמת האזרחים בלבנון החלה ב-1975 והשפיעה על המבנה והתוכן של הרדיו בלבנון.
באותה תקופה החלו הפלגים השונים להתעניין במדיה והשתמשו בה כדי להעביר את עמדותיהם.
תחנות רדיו חדשות הוקמו במקומות סודיים ושידרו תכנים שונים.
כך הפלג הימני של הפלנגות הנוצריות (בערבית אל-כתאא'ב) שידר מ"קול לבנון", והפלג השמאלי הפרו-פלסטיני שידר מ"קול לבנון הערבית" שתקף את "הפלנגות הפשיסטים".
אפשר לומר שהרדיו בלבנון הושפע מהמצב הפוליטי במדינה.
בשנת 1984 בזמן המלחמה על השליטה במערב ביירות בין הצבא הלבנוני לתנועת אמל השיעית ותומכיה הפלסטינים שהסתיימה בהשתלטות המיליציות השיעיות על האזור, הכוחות המנצחים הובילו לשינויים פרסונליים במשרד ההסברה ובמתקני הרדיו באזור.
מאז שידורי הרדיו שידרו בשם תנועת אמל ותומכיה.
"רדיו חזק" , הוא אלבום הבכורה של להקת הרוק הישראלית "תיסלם", שיצא לאור ב-16 בינואר 1981.
הפקת האלבום באה בעקבות שירים מוקדמים שהפיקו מייסדי הלהקה יזהר אשדות, יאיר ניצני ודני בסן (עוד במהלך שירותם הצבאי של אשדות וניצני בתחנת גלי צה"ל), ובמיוחד השיר "תנו לי רוק'נ'רול", שהוקלט גם באנגלית וזכה להצלחה באירופה, והביא לביקוש לאלבום שלם של הלהקה.
במהלך שנת 1980 הוקלט אלבום ובו שירים באנגלית ועל בסיסו יצא האלבום בעברית.
במהלך ההקלטות צורף ללהקה הגיטריסט יושי שדה, והשתתפו בהן הטכנאי יוני פורת, המתופף אלון הלל ונגן הגיטרה בס אוהד אינגר.
המילים והלחנים לשירים נכתבו על ידי חברי הלהקה וכן על ידי דורי בן זאב, ג'יי מרטין (דייוויד קריס), ראובן מירן, וקובי מידן.
בנובמבר 1980 יצא לרדיו השיר "רדיו חזק", שזכה להצלחה רבה.
האלבום, שנקרא בשמו של השיר, יצא לאור ב-16 בינואר 1981, ותוך חודשיים נמכר בכ-10,000 עותקים.
בהמשך יצאה הלהקה לסיבוב הופעות מצליח, ובעקבותיו הגיעו מכירות האלבום לכ-60,000 עותקים בתוך שנה וחצי.
באותה שנה (תשמ"א) זכתה "תיסלם" בתואר להקת השנה.
בספטמבר 1995 יצאה לאור גרסת CD של האלבום, לה צורפו חמישה שירים באנגלית שנלקחו מהגרסה הלועזית של האלבום.
בשנת 2021, במלאת 40 שנה ליציאת האלבום לראשונה, יצאה לשירותי הסטרימינג הוצאה מחודשת של האלבום, עם מיקסים חדשים, שיזהר אשדות בישל מחדש מסרטי ההקלטה והערוצים המקוריים.
בשונה מעיצוב העטיפה המקורית, בה הופיעה במרכז דוגמנית עירומה, הפעם בעיצוב העטיפה של הוצאת "רדיו חזק Remixed", לובשת הדוגמנית שמלה כסופה.
עטיפת האלבום היא, ככל הנראה, מהעטיפות הזכורות ביותר במוזיקה הישראלית, "היסטורית כמעט", כפי שכינה אותה יזהר אשדות.
במרכז הצילום עומדת בחורה עירומה כשגבה מופנה למצלמה – היא פונה לארבעת חברי הלהקה הלבושים בחליפות שחורות ורובם נראים אדישים למראה גופה העירום.
מעצב העטיפה הוא פאט מקג'ברן והצלם הוא ז'ראר אלון.
Loud Radio (רדיו חזק, שירה: יזהר אשדות) - 4:13
Smokin' in the Boy's Room (מעשנים ביחד, שירה: יזהר אשדות) - 2:28
See You Around (כלניות, שירה: יושי שדה) - 3:26
Gimme Rock N' Roll (תנו לי רוק'נ'רול, שירה: דני בסן) - 4:59
Down the Road (לראות אותה היום, שירה: יזהר אשדות) - 5:24
יזהר אשדות - גיטרות מובילות, שירה וקולות
יאיר ניצני - קלידים וקולות
יושי שדה - גיטרה, פסנתר, שירה וקולות
יוסי בוזין - תופים ב"חושב רחוק כרגע"
בארי קיז - Yamaha CS-80 ב"יש רגעים" ואורגן האמונד ב"המנקה במלון"
דייב בורוף - סולו סקסופון ב"תנו לי רוקנ'רול"
ג'קי קלסו, צ'אק פינלי וג'ים הורן - עיבוד כלי נשיפה ב"על הבמה"
הוקלט באולפני "טריטון", הקלטות נוספות באולפני T.T.G בלוס אנג'לס הוליווד.
מיקס באולפני Cherokee בלוס אנג'לס
יוני פורת Jonathan Porath - טכנאי הקלטה ומיקס ראשי
איתמר גפני, יזהר אשדות, יאיר ניצני, יושי שדה - טכנאי הקלטה
רדיו ותיקן הוא תחנת רדיו נוצרית קתולית בינלאומית של הכס הקדוש (מדינת הוותיקן).
מושב תחנת הרדיו נמצא בוותיקן בכיכר פיה מספר 3. משימתה היא הפצת מסר הכנסייה הנוצרית הקתולית ושל האפיפיור והחיבור בין מרכז הקתוליות ברומא לארצות השונות בעולם ("קול האפיפיור והכנסייה בשיח עם העולם").
הפעלת תחנת רדיו ותיקן החל משנת הקמתה, 1931, הופקדה בידי המסדר הישועי.
רדיו ותיקן, חברה פעילה ומייסדת באיגוד האירופי לשידורי רדיו וטלוויזיה (UER) ובאיגוד האפריקאי לשידור (UAR).
היא חברה גם באיגוד העולמי הקתולי לתקשורת (SIGNIS), בוועידה האירופית לתחנות רדיונוצריות (CERC) ובקהילת תחנות הרדיו והטלוויזיה הדוברות איטלקית,
בתחום השידורים, רדיו ותיקן מייצגת את הכס הקדוש-מדינת ותיקן באיגוד הבינלאומי לשידור (UIT), בוועידה האירופית למנהלות דואר ותקשורת (CEPT) והן בארגון הבינלאומית לתקשורת דרך לוויין (ITSO).
אותה תחנת רדיו משדרת ב-47 שפות ובדרכים שונות, על מנת להפיץ את מסריה וחדשותיה בכל העולם.
התחנה משדרת בגלים בינוניים, בגלים קצרים ו-DRM, באפנון תדר, שידורי לוויין ובאינטרנט.
עובדים בתחנה כ-200 עיתונאים הממוקמים ב 61 ארצות שונות.
המוטו שבו משתמשת רדיו ותיקן בשידוריה הוא המשפט "Laudetur Iesus Christus" (ישתבח ישוע המשיח).
ניהול התחנה מופקד בידי המזכירות (משרד) לתקשורת של מדינת הוותיקן.
מנהלה הזמני החל מ-1 במרץ 2016 הוא ג'אקומו גיזאני, שירש את התפקיד מהאב פדריקו לומברדי שניהל אותה בשנים 2005–2016.
ביום ראשון 27 ביוני 2015, הקים האפיפיור פרנציסקוס מיוזמתו (motu proprio) באמצעות איגרת אפוסטולית משרד או מזכירות לתקשורת במסגרת הקוריה הרומאית.
המזכירות החדשה כוללת בתוכה גם את רדיו ותיקן.
אות התחנה הוא הבתים הראשונים של גרסה לעוגב של היצירה "Christus vincit" (המשיח מנצח) מאת המלחין אלויס קונץ (1895-1832) שנכתבה במקור לכלי קשת ולנבל.
האפיפיור פיוס האחד עשר הטיל על גוליילמו מרקוני להקים את רדיו ותיקן.
השידורים הראשונים של התחנה התחילו ב-12 בפברואר 1931. הם נחנכו על ידי האפיפיור בנאומו בלטינית "Qui arcano Dei consilio" (אני אשר לפי תוכנית האל נקרא להיות יורשו של פטרוס הקדוש...) שפנה לכל בני אדם וכל יצור (omni creaturae).
נכחו במעמד מרקוני וגם מזכיר המדינה של הוותיקן, הקרדינל אאוג'ניו פאצ'לי, לימים האפיפיור פיוס השנים עשר.
התחנה שידרה תחילה בשני תדריה בגלים קצרים וכוחה 10 קילוואט.
המנהל הראשון של רדיו ותיקן היה הפיזיקאי והמתמטיקאי הישועי ג'וזפה ג'אנפרנצ'סקי, שכיהן גם כיושב ראש האקדמיה דיי לינצ'אי
אחת התוכניות הראשונות של התחנה, בשפה הלטינית הייתה "Scientiarum Nuncius Radiophonicus" (שליח רדיו של המדעים) שדיווחה על פעילות "האקדמיה האפיפיורית למדעים" שהייתה אחד המוסדות שקמו (ב-1936) כהמשך לאקדמיה דיי לינצ'יי (כשהשני היה האקדמיה של איטליה).
בשנת 1933 נקבע קשר גלי מיקרו בין ארמון האפיפיור בוותיקן לארמון הקיץ של האפיפיור בקסטל גנדולפו.
בשנת 1936 נוסף משדר בעל כוח של 20 kW של טלפונקן ואנטנה כיוונית.
שידורי ותיקן הועברו ב-10 תדרים.
באותה שנה, 1936, הכיר איגוד התקשורת הבינלאומי לרדיו תקין מעמד מיוחד והרשה את שידוריו ללא מגבלות גאוגרפיות.
גינוי לרדיפת הכנסייה הקתולית בפולין הכבושה
אחרי מותו של פיוס האחד עשר, תחנת רדיו ותיקן שידרה ב-9 שפות את ישיבות הקונקלווה ואת טקס הכתרתו של האפיפיור החדש, פיוס השנים עשר.
בדצמבר 1939 קיבל האפיפיור פיוס השנים עשר דיווח מהקרדינל אוגוסט הלונד של פוזנאן, על דיכוי הכנסייה הקתולית בפולין על ידי הכובשים הנאצים, הוא החליט, בין היתר, להשתמש ברדיו ותיקן בהפצת מידע על חיי הכנסייה בפולין.
שידור התחנה בגרמנית ב-21 בינואר 1940 השווה את המדיניות הגרמנית בפולין לזו של הקומוניסטים הספרדים שדיכאו את הכנסייה ב-1936. באותה העת, השידור באנגלית ציין שלא רק פולין אל גם ברית המועצות מדכאות את הכנסייה.
רדיו ותיקן הביעה מורת רוח מרדיפת הכנסייה בפולין וקראה למאמינים הקתוליים להישאר נאמנים לצווי האמונה, להגן על קדושת החיים ועל אחדות האנושות.
בימי המלחמה אסרה גרמניה הנאצית על קליטת החדשות של תחתת הרדיו ותיקן בשטחי הרייך, בדומה לכל החדשות המשודרות מתחנות רדיו זרות.
בימי המלחמה שידרה תחנת הרדיו ותיקן ב-4 שפות.
התחנה המשיכה לשדר גם אחרי כיבוש רומא על ידי גרמניה הנאצית.
באותה תקופה כללה התחנה "לשכה למידע" שפעלה במרץ החל משנת 1940 ומשימתה הייתה לעזור באיתור אזרחים ואנשי צבא איטלקים נעדרים ולקשר אותם עם משפחותיהם.
בשנת 1948 הרחיב רדיו ותיקן את שידוריו ל-18 שפות.
בשנת 1950 רדיו ותיקן נמנה עם 23 ארגוני השידור שהקימו את איגוד השידור האירופי.
בגלל מחסור של מקום, רכש הכס הקדוש למען תחנת הרדיו 4000 דונם בשטח הנמצא בסנטה מריה די גלריה, 18 ק"מ צפונית לרומא.
בשנת 1952 הכירה איטליה למקום מעמד חוץ-טריטוריאלי.
ב-1957 הוקם שם מרכז שידורים חדש, עם משדר פיליפס בגלים קצרים בעל כוח של 100 kW וכן שני משדרים בגלים קצרים של 10 kW כל אחד ועוד משדר בגלים בינוניים בעל כוח של 120 kW ואנטנה כלל-כיוונית.
כשלאחוריו הותקנו עוד שני משדרים של 100 kW שנועדו לאפריקה ואוקיאניה.
משדר בגלים בינוניים של 250 kW שנועד לאירופה, ומשדר של 500 kW שנועד לשידורים למזרח הרחוק ולאמריקה הלטינית.
מרכז השידורים בסנטה מריה די שלריה נחנך על ידי פיוס השנים עשר ב-27 באוקטובר 1957.
ביולי 2009 התחילה תחנת הרדיו ותיקן לשדר לראשונה פרסומות מסחריות.
ההחלטה נועדה לסייע לתחנה לעמוד בהוצאות ההולכות וגדלות שהגיעו ל-21,400,000 אירו לשנה.
הפרסומות נדרשו לעמוד ב"סטנדרטים מוסריים גבוהים".
ב-1 ביולי 2012 הפסיק רדיו ותיקן לשדר בגלים קצרים ובינוניים לצפון אמריקה, לדרום אמריקה ולאירופה.
באוגוסט 2012 סגרה לשכת העיתונות של הוותיקן את שירות המידע של הוותיקן.
בשנות ה-30 ערכה רדיו ותיקן ניסויים ראשונים לשידורי טלוויזיה.
בשנות ה-1950 חזרו על כך לתקופה קצרה.
רק בשנות ה-1990 הוחל בשירות טלוויזיה לווייני סדיר.
תוכניות התחנה TV2000 של ועידת הבישופים הקתוליים של איטליה כוללים תוכניות מהמרכז הטלוויזיוני של ותיקן שהוקם ב-1983 על ידי האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
האותות משודרות מהמרכז הגדול לשידורים בגלים קצרים ובגלים בינוניים בסנטה מריה די גלריה, שהוקם ב-1957 בשטח איטלקי והנהנה ממעמד חוץ-טריטוריאלי, בעזרת האנטנה המיוחדת ביותר היא זו לגלים בינוניים בתדר 1530kHz הכוללת ארבעה מגדלים בגובה של 94 מ' והמסודרים בשטח מרובע, עם חוטים המוליכים אל אנטנה לגלים בינוניים על מקביליות אופקיות.
המשדר בסנטה מריה די גלריה היה נושא למחלוקת בין התחנה לכמה תושבים בסביבתו שטענו כי הקרינה הבלתי מייננת מן האתר פוגעת בבריאות.
מומחה בסרטן בשם ד"ר אנדראה מיקלי טען שקרינה אלקטרומגנטית מן האנטנות גרמו לסיכון מוגבר ללאוקמיה וללימפומות אצל ילדים באזור.
טענות אלו נדחו על ידי התחנה ולא קיבלו אישוש נוסף ממחקרים אחרים.
נכון ל-1 בפברואר 2021, רדיו ותיקן משדר ב-41 שפות:
יומני החדשות של רדיו ותיקן משודרות בשפות השונות בשעות קבועות .
היומן בשפה האיטלקית משודר בשעות 8 ו-14.
פרט לשידורים הישירים של תוכניות רדיו ותיקן לחמש היבשות, תחנות נוצריות וקתוליות רבות, גם תחנות מסחריות מקבלות את האפשרות לשדר שיידורים חוזרים של רדיו ותיקן במסגרת המיזם "רדיו דרך רדיו" .
שידורים כאלה מתקיימים בהסכם בארצות הבאות:
באירופה:, אוסטריה,אוקראינה, אלבניה, בולגריה, בוסניה והרצגובינה, גרמניה,הונגריה, לטביה ליטא, מלטה,סלובניה, סלובקיה, ספרד,סרביהפולין, פורטוגל, פינלנד, צרפת,הרפובליקה הצ'כית, קוסובו, קרואטיה, רומניה, רוסיה
אוגנדה, אנגולה, בנין, בורקינה פאסו,גבון, גינאה ביסאו, דרום אפריקה,זמביה, טוגו, כף ורדה,מאלי, מדגסקר, מוזמביק, הרפובליקה המרכז-אפריקאית,נמיביה, סודאן, צ'אד,קוט דיוואר, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו קמרון, קניה, ראוניון
ב אמריקה :אורוגוואי, אל סלוודור, אקואדור, ארגנטינה, ארצות הברית, בוליביה, ברזיל, גואטמלה,הרפובליקה הדומיניקנית האיטי, הונדורס,ונצואלה, מקסיקו, ניקרגואה, פוארטו ריקו, פנמה, פרגוואי, פרו, צ'ילה, קולומביה, קוסטה ריקה, קנדה
אסיה ואוקיאניה: אוסטרליה יפן ,לבנון, פפואה גינאה החדשה פולינזיה הצרפתית, פיליפינים,
רדיו ג'ונאם הוא אלבום הסולו הראשון של המוזיקאי הישראלי שקל.
"רדיו ג'ונאם" יצא בדצמבר 2016, ואת שירי האלבום הקליט דוידי באוגוסט 2015.
המילה "רדיו" בשם האלבום מגיעה, לדברי דוידי, מכך שרדיו כולל תחנות שונות, ובאלבום מגוון רחב סגנונות שונים: מהפרסי האותנטי עד לראפ הישראלי של נצ'י נצ'.
לדברי דוידי, משמעות המילה "ג'ונאם" שבשם האלבום בפרסית הוא "נשמה", וכך כונה על ידי חבריו בעבר.
בשירים ניתן למצוא קטעי מעבר ממש כמו ברדיו שהופכים את האלבום למקשה אחת, "רדיו ג'ונאם".
מוטיב חוזר באלבום הוא סימפולים וקטעים אינסטרומנטליים הנשענים על המוזיקה האתנית.
רדיו זניט היא תחנת רדיו בסנקט פטרבורג.
תחנת הרדיו החלה לפעול ב-20 באוקטובר 2007 בשעה 12:00 בסנקט פטרבורג.
הפורמט של תחנת הרדיו מרמז על מרכיב מוזיקלי - מוזיקת פופ ורוק עולמית ורוסית, כמו גם מוזיקה משנות ה-80 וה-90. במקביל, השידור מתמקד גם בחדשות, תוכניות אנליטיות ותוכניות מקוריות על אנשים שיש להם דעות מקוריות על כדורגל, אך לא רק.
התחנה נוטה לשדר בשידור חי את משחקי הכדורגל של מועדון הכדורגל זניט ומדווחת גם על חדשות הסובבות סביב מועדון הכדורגל זניט וסביב מועדון ההוקי קרח "סק"א".
פרס ממשלת סנקט פטרבורג בתחום העיתונות לשנת 2015 בקטגוריית "השידורים הטובים ביותר".
פרס תחרות העיתונאים SeZaM-2015, פרס השנה.
פרס "תמיכה במידע של הוועד האולימפי המיוחד בסנקט פטרבורג"
תעודה "על תרומה רבה לפופולריות של חינוך גופני וספורט, קידום אורח חיים בריא."
חתן פרס ליגת העל הרוסית בכדורגל (RFPL).
פרס משרד הספורט של הפדרציה הרוסית "על מיטב חומרי הטלוויזיה והרדיו על יישום תוכנית היעד הפדרלית "פיתוח תרבות גופנית" ו"ספורט בפדרציה הרוסית לשנים 2006-2015."
פרס מועדון הכדורגל זניט עבור שידור הרדיו הטוב ביותר - לילנה אוקימובה, ראש מחלקת המידע הספורטיבי ברדיו זניט.
ניתן להאזין לרדיו זניט כחלק מהחבילה הבסיסית של NTV Plus וטריקולור מהלוויין Eutelsat W4 ברחבי רוסיה.
התחנה אינה נקלטת בישראל וניתן להאזין לה רק באמצעות אתר האינטרנט של התחנה.
רדיו זה רוק היא תחנת רדיו אינטרנטית ישראלית, שמשדרת מוזיקת רוק ומטאל 24 שעות ביממה.
התחנה משמיעה מוזיקת רוק, רוק כבד, מטאל, פאנק, גות', אינדי ושאר סוגות הנתפסות כ"שוליים" במיינסטרים של הרדיו הישראלי המסורתי, ובשל כך זוכות להרבה פחות חשיפה והכרה.
התחנה משמיעה שירים בעיקר בעברית ובאנגלית.
רדיו זה רוק החל דרכו בשנת 2014 כעמוד פייסבוק שריכז מידע אודות הופעות וקליפים של מוזיקת רוק מהארץ ומהעולם.
בשנת 2015 התפתח המיזם והחלה משודרת תוכנית רדיו בשם 'זה רוק' ברדיו אורנים, בהגשתם של יובל יוספסון וירון חכם, שניים ממנהלי הדף 'זה רוק' בפייסבוק.
בשנת 2017, לאחר סגירת רשות השידור והקמת תאגיד השידור הישראלי והשינויים במבנה ובאופי שידורי התחנות 88 וגימל, נוצר חלון הזדמנויות לספק אלטרנטיבה למאזיני התחנות המסורתיות על הסקאלה.
הגרעין של 'זה רוק', שכלל שישה מנהלי קהילות, החליט לפתוח קמפיין מימון המונים בהדסטארט לגיוס הכספים הנדרשים להקמת תחנה אינטרנטית שתיתן מענה ובמה לרוק מהארץ ומהעולם.
התחנה החלה לשדר ב-1 בנובמבר 2017.
יובל יוספסון, אחד היזמים והעומד מאחורי דף הפייסבוק ותוכנית הרדיו באורנים, לקח על עצמו את הניהול השוטף של התחנה ובתמיכתה של זוגתו ליאת בלו, שגם היא ממקימות המיזם, ובנוסף להיותו מפיק עצמאי ומנהל קמפיינים לגיוס מימון המונים בתעשיית המוזיקה, החל להקדיש את כל זמנו ומרצו לניהול וביסוס רדיו זה רוק.
ב-1 בנובמבר 2018 התקיימה חגיגת יום הולדת שנה לתחנה במועדון החיפאי הוונדרבר.
על הבמה הופיעה שורת אמנים שכללה את "סוג ב", שני פלג, צ'צ'ה מיליטו ואיתי מזילו, שירן בנד, סקארדסט, אלקטריק בלו, זה רוק בנד.
בנוסף, מקיים הרדיו מספר מופעים שנתיים קבועים: "Ze Rock Fest"- מופע הזוכים הגדולים במצעד הרוק הישראלי השנתי בשילוב יום ההולדת של הרדיו, יום הגראנג' וערב המחווה השנתי לזכרו של כריס קורנל.
במסגרת שידורי רדיו זה רוק ניתנת במה ללהקות וליוצרים ישראלים להשמיע את המוזיקה שלהם ולהיחשף בפני קהל המאזינים.
ניתן להאזין למוזיקה לועזית של להקות מלד זפלין, איירון מיידן, מטאליקה ופינק פלויד וכלה במוזיקת רוק ישראלית מגוונת החל בתמוז וכוורת ותיסלם ועד סטלה מאריס, כנסיית השכל ובוטן מתוק בקרקס.
התחנה שמה דגש גם על השמעת מוזיקה עצמאית (אינדי) שאינה מקבלת חשיפה רבה וכמעט ואינה מושמעת בתחנות הרדיו ה"מיינסטרימיות" בישראל.
אמנים מקומיים ובינלאומיים הקליטו ג'ינגלים עבור התחנה.
כמה מהבולטים שבהם: אליס קופר, רוב הלפורד (סולן ג'ודס פריסט), ברי סחרוף, מארק לנגאן, ברנדון בויד (סולן אינקיובס), נינט טייב, אדם דוריץ (סולן Counting Crows), סאם בטנס (סולן קייס צוייס), סקין, גאווין רוסדייל (סולן בוש), ווס סקנטלין (סולן פאדל אוף מאד), אנדרו וו.
קיי, גדי אלטמן, ג'ייסון ליטל (סולן גראנדדי), ג'קו אייזנברג, די סניידר (סולן טוויסטד סיסטר),יצחק קלפטר, קווין רטאצ'אק (סולן אסקימו קולבוי), זאקי ונג'נס (גיטריסט אוונג'ד סבנפולד), מארק טרמונטי (סולן להקת טרמונטי וחבר בלהקות אלטר ברידג' וקריד), ג'ייסון מקאסלין (בסיסט סם 41) ווירד אל ינקוביק.
אולפני התחנה פזורים ברחבי ישראל ואחד בפורטוגל ונקראים על שם מוזיקאים מעולם הרוק שהלכו לעולמם.
האולפן הראשי, אולפן קורנל (על שם כריס קורנל), ממוקם בקריות וממנו משודרות תוכניות חיות.
במסגרת הרדיו משודרת מוזיקה באופן רציף לאורך כל שעות היום, ובין לבין משודרות תוכניות בהגשת שדרנים ושדרניות שונים.
הרדיו משדר מדי יום שישי מצעד שבועי של מוזיקת רוק ישראלית בבחירת המאזינים, וכמו כן בסיום שנה משודר מצעד שנתי לפי בחירתם של המאזינים, נושא פרסים.
לרדיו זה רוק יש עמוד פייסבוק רשמי, קבוצת מאזינים בפייסבוק בה הם יכולים להגיב ולשתף בקשות וחוויות, ודף מיקסקלאוד שבו ניתן להאזין לכל ארכיון התוכניות המוקלטות, שעולות גם ל-אתר הרדיו זמן קצר לאחר שידורן.
התחנה מריצה מצעדים שנתיים, שבועיים ודו שבועיים בהם המאזינים בוחרים מי היו האמנים והשירים האהובים עליהם.
בכל שבוע מתבקשים המאזינים לבחור את חמשת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם.
מצעד זה הוא מקומי (אמנים ישראלים בלבד) ומהווה פלטפורמה לאמנים מתחילים לפרוץ בסצנה המקומית, לצד אמנים ותיקים שממשיכים ביצירתם.
אחת לשבועיים התבקשו המאזינים לבחור את עשרת השירים האהובים עליהם ביותר מתוך 20 הגדולים והפינה לשיפוטכם.
מצעד זה כלל אמנים בינלאומיים בלבד.
התחנה הפסיקה לשדר את המצעד הבינלאומי באוגוסט 2023.
כברוב תחנות הרדיו הגדולות מקיימת התחנה מצעד שנתי.
בשונה מרוב התחנות, המצעד השנתי מורכב ברובו מאמנים שאינם ב"מיינסטרים" הישראלי.
יובל יוספסון - מנהל התחנה, שדרן ועורך ראשי, מגיש את התוכניות: "עוד יום", "שעת הגראנג'", "רכבת לילה" ו"מורידים את הרף".
ליאת בלו - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מפיקה ראשית וקצינת העיתונות של התחנה.
ערן הר-פז - מנהל התפעול של התחנה, שדרן ועורך מוזיקלי.
ירון חכם - שדרן, עורך מוזיקלי ומגיש את התכנית "מורידים את הרף" יחד עם יובל יוספסון.
אלעד אביגן - מנהל מחלקת הפרומו של התחנה, שדרן ועורך מוזיקלי.
הגיש בעבר את התוכניות "טוטאל רוק" ו"זה רוק פורטה".
בנובמבר 2021 עבר אלעד עם משפחתו לפורטוגל ולקח הפסקה מהגשה בתחנה.
בפברואר 2022 חזר בתוכנית חדשה "Ze Rock Porto", התכנית הבינלאומית הראשונה בתולדות התחנה.
ג'קי שרגא - שדרן רדיו וקריין.
שידור בעבר את "נקודת הג'ק" ברדיו תל אביב, וכיום משדר בתחנה את התוכנית "ג'קי.2 - הנקמההה".
ירון הורינג - מנהל השיווק בתחנה, שדרן ועורך מוזיקלי.
עורך המשנה של מגזין מטאליסט.
מגיש את התכנית "Mostly Harmless" של מגזין מטאליסט.
רועי ויינברג - שדרן ועורך מוזיקלי, עורך ראשי של מגזין The Core באתר הרדיו.
יותם דפיילר אבני - שדרן ועורך מוזיקלי, סולן להקת Prey For Nothing, כתב במגזין מטאליסט מאז 2002, את התכנית "אוי ואבוי" של המגזין.
אחיעד לוק - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התוכניות "נגד כיוון הזיפים" ו"זה רוק פורטה".
דוד שאבי - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התכנית "שאבי און דה רוקס".
גלית קורני - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מגישת התוכנית "Highway 7".
שי גרברז - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התכנית "לבלוע את הרוק".
טל סיון - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "טופ אוף דה רוק" יחד עם בר קציר.
בר קציר - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "טופ אוף דה רוק" יחד עם טל סיון.
שיר אסולין - שדרנית ועורכת מוזיקלית, מגישה את התכנית "אני לא בפסקול".
מתן בכור - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש את התכנית "Black Parade" (לשעבר "מכת בכורות") המתמקדת בפופ פאנק ואימו.
במסגרת התכנית התארחו להקות בינלאומית מצליחות דוגמת סם 41 ואסקימו קולבוי.
בנוסף, מגיש את "זה רוק פורטה" ואת "מצעד הרוק הבינלאומי".
יובל ביטון - שדרן, עורך מוזיקלי ובעל בלוג המוזיקה הוותיק Beat-oN.
עופר פרוינד - שדרן ועורך מוזיקלי, מגיש התוכניות "Totally You" ו"זה רוק פורטה".
איתמר ענברי - שדרן ועורך מוזיקלי, כתב במגזין מטאליסט.
מגיש את התוכנית "מסע הצלב של איתמר ענברי" של המגזין.
עדן גולן - שדרנית ועורכת מוזיקלית, כתבת במגזין מטאליסט.
מגישה את התוכנית "The Breakdown" של המגזין.
אלי ואן רוק - שדרן ועורך מוזיקלי.
ברק מאיר - שדרן ועורך מוזיקלי, בעבר בקול יזרעאל, מגיש התוכניות "המוש פיט" ו"זה רוק פורטה".
עזב את התחנה בינואר 2022.
חיים ויינטראוב - שדרן ועורך מוזיקלי, הגיש התכנית "קורות חיים".
עזב את התחנה בדצמבר 2022.
גלית ויינטראוב - שדרנית ועורכת מוזיקלית, הגישה את התכנית "ערגלית".
עזבה את התחנה בדצמבר 2022.
רדיו וטלוויזיה של סרביה (בסרבית: Radio Television Srbije) היא חברת רדיו וטלוויזיה ציבורית סרבית.
זהו גוף השידור הגדול ביותר באזור יוגוסלביה לשעבר ובבלקן.
בשנת 1929 הוקמה חברת הרדיו "רדיו בלגרד" שהשיקה את ערוץ הרדיו באותו השם.
לאחר השקת ערוץ הרדיו השני – "רדיו בלגרד 2", שונה שמו של ערוץ הרדיו "רדיו בלגרד" ל"רדיו בלגרד 1".
בשנת 1958 השיק רדיו בלגרד את ערוץ הטלוויזיה בלגרד.
בהמשך הושקה תחנת הרדיו "רדיו בלגרד 3".
בשנת 1971, "רדיו וטלוויזיה של בלגרד" השיקה את ערוץ הטלוויזיה "טלוויזיה בלגרד 2" (TVB 2) וערוץ הטלוויזיה בלגרד נקרא בשם "טלוויזיה בלגרד 1" (TVB 1).
בשנת 1989 השיקה החברה את ערוץ הנוער TVB 3K.
רדיו וטלוויזיה של סרביה (מאז 1990)
בשנת 1992 שונה שם הרדיו והטלוויזיה של בלגרד ל"רדיו וטלוויזיה של סרביה" (RTS).
שינוי השם השפיע גם על ערוצי הטלוויזיה: TVB 1 הפכה לערוץ RTS B1, בעוד TVB 2 הפכה ל-RTS B2 וערוץ TVB 3K הפכה ל-RTS B3 (האותיות "B" שייצגו את בלגרד, הוסרו משמות ערוצי הטלוויזיה בשנת 1995).
ב-10 ביוני 1999 נסגר ערוץ הטלוויזיה "RTS פרישטינה".
ביולי 2001 התקבל RTS לאיגוד השידור האירופי.
ב-5 במאי 2006 נסגר ערוץ הטלוויזיה RTS 3. ב-28 בנובמבר 2008, RTS השיקה את ערוץ הטלוויזיה הדיגיטלית RTS, ב-9 בספטמבר 2009 נחנך RTS HD.
בשנת 2015 שונה שם הערוץ הדיגיטלי ל-RTS 3. ב-1 באוקטובר 2018, RTS HD נסגר עקב העברת כל ערוצי הטלוויזיה של RTS לפורמט שידור זה.
ערוצי טלוויזיה לאומיים בנושאים כלליים
RTS 1 – ערוץ חדשות ומידע.
RTS 2 – ערוץ בידור.
הערוצים זמינים בכל אזורי סרביה ביבשה (שידור דיגיטלית DVB-T2) ב-UHF, בעבר הערוצים נקלטו בשידור אנלוגי (PAL) ב-MV ו-UHF וכטלוויזיה בכבלים, באמצעות לוויין ו-IPTV בשני הערוצים הראשונים.
RTS HDi – ערוץ טלוויזיה בהפרדה גבוהה, נסגר בשנת 2018.
רדיו בלגרד 1 – כללי.
רדיו בלגרד 2 – תרבות.
רדיו בלגרד 3 – מוזיקה.
רדיו טיימס הוא מגזין שבועי בריטי, המוקדש כמעט כולו ללוחות שידורים של תחנות הטלוויזיה והרדיו בבריטניה, אך גם לראיונות עומק, ביקורות סרטים ולייף סטייל.
המגזין נוסד בשנת 1923 על ידי ג'ון ריית', מנכ"ל 'חברת השידור הבריטית' (החל מה-1 בינואר 1927, תאגיד השידור הבריטי - BBC), והיה למגזין לוח השידורים הראשון בעולם.
בעת הקמתו כלל רק לוחות שידורים של תחנות הרדיו בבריטניה, שכן טלוויזיה עדיין לא הייתה נפוצה באותה תקופה.
בהמשך התרחב המגזין וכלל גם לוחות שידורים של ערוצי טלוויזיה וכן סיקורים בנושאי טלוויזיה ורדיו.
המגזין החל להתפרסם ולרדת לדפוס בהוצאת ה-BBC החל מה-8 בינואר 1937 ועד ה-16 באוגוסט 2011, עת הועברה הבעלות לחברת "Immediate Media Company" הבריטית.
ב-12 בינואר 2017, החברה נרכשה על ידי קבוצת התקשורת הגרמנית הוברט בורדה, אשר מחזיקה בבעלותה את כל מגיזני ה-BBC שעברו לידיי "Immediate Media Company", ובכללם גם את רדיו טיימס.
המגזין מתפרסם מדי יום שלישי ומכיל את כל לוחות השידורים בבריטניה מיום שבת הקרוב ועד ליום שישי הרחוק.
במקור, הרישומים כללו מדי שבוע את כל התוכן ברדיו ובטלוויזיה מיום ראשון עד יום שבת; מתכונת זו שונתה ב-8 באוקטובר 1960 בעקבות כפילויות בלוחות השידורים.
מאז ה-1 בינואר 1969 מפורסם בכל דצמבר גיליון כפול בגודל כפול המכיל לוח שידורים חגיגי לשבועיים הקרובים, כמהדורה מיוחדת לחג המולד.
"רדיו חזק" הוא שיר בביצוע להקת תיסלם, שיצא כסינגל בנובמבר 1980 והפך מייד ללהיט.
את מילות השיר כתבו דורי בן זאב, יאיר ניצני, יזהר אשדות ויושי שדה, הלחינו אותו ניצני ואשדות, ושר אותו דני בסן, סולן הלהקה.
השיר נכלל באלבום הבכורה "רדיו חזק" של הלהקה שיצא בשנת 1981.
השיר נכתב במקור באנגלית ושמו היה "Loud Radio".
השיר מתאר דמות ש"גדלה במקום מרוחק" ורוצה לשמוע מוזיקת רוק, ובבית השני אף פונה אליה הלהקה במילים "כתבי אליי מה רצונך".
השיר הוקלט באולפן ב' של גלי צה"ל בזמן שיאיר ניצני ויזהר אשדות שירתו בתחנה.
יחד עם שירים אחרים מאותו אלבום, כמו "תנו לי רוקנ'רול", הפך השיר את תיסלם ללהקה מצליחה ביותר, וסימן את שובו של הרוקנ'רול למרכז המוזיקה הישראלית.
השיר הגיע למקום השני במצעד רשת ג' בשנת התשמ"א, והיה אחד השירים שהפכו את תיסלם ללהקת השנה באותה השנה.
השיר זכה לביצועים נוספים, בהם ביצוע של להקת "הזבובים" של מאור כהן ודן תורן שיצא בשנת 1998.
העיתונאי רז שכניק כתב על השיר: "הפתיח הבומבסטי והמרתק, הגיטרות החדות, הטקסט המסתורי - יצירת רוק עברית ששרטטה מחדש את גבולות הז'אנר בישראל".
רדיו כל הודו הידועה גם כאקשווני (בהינדי आकाशवाणी; מילולית "קול מהשמיים"), היא תחנת רדיו ציבורית השייכת לממשלת הודו.
רדיו כל הודו הוקם בשנת 1936.
מבחינת מספר השפות המועברות, טווח המגוון החברתי-כלכלי שהיא משרתת וגודל ארגון השידור שלה, אקשווני היא רשת הרדיו הגדולה בעולם.
שירות הבית של AIR כולל 262 תחנות הפרוסות ברחבי הודו, המגיעות לכמעט 92% משטחה.
רדיו כל הודו משדר ב-23 שפות ו-146 ניבים.
השם ההינדי של התחנה, אקשווני, היא מילה בסנסקריט שמשמעותה 'הכרזה שמימית' או 'קול מהשמיים או גן העדן'.
בהינדואיזם, ג'יניזם ובודהיזם, אקשוונים מופיעים לעיתים קרובות בסיפורים כאמצעי תקשורת מגן עדן לאנושות.
כאשר שמה של שירות השידור הממלכתי ההודי (ISBS) שונה לרדיו כל הודו, רבינדרנת טאגור הכריז עליו בתור אקשווני בשיר שנכתב לקראת חנוכת שירות הגלים הקצרים של כלכותה.
ב־1956 הוענק השם אקשווני לשידורי רדיו כל הודו.
ב-8 ביוני 1936 הפכה שירות השידור לרדיו כל הודו.
ב-1 באוקטובר 1939 החל שירות החוץ בשידור בפשטו, שנועד להתמודד עם תעמולת רדיו מגרמניה הנאצית המופנית לאפגניסטן, איראן ומדינות ערב.
בשנת 1939 גם נפתחה תחנת דאקה במזרח הודו, במה שהוא כיום בנגלדש.
כאשר הודו הפכה לעצמאית ב-1947, לרדיו כל הודו היו שש תחנות (דלהי, בומביי, כלכותה, מדראס, לאקנאו, וטירוק'ירפאלי).
שלוש תחנות הרדיו בלאהור, פשוואר ודאקה נמצאו במה שהפך לפקיסטן לאחר החלוקה.
ב־1956 מוזגה עם התחנה , תחנת רדיו שהוקמה על ידי מיר עוסמאן עלי חאן, הניזאם השביעי של היידראבאד, ב-3 בפברואר 1935, וב-1 באפריל 1950 עבר לידי ממשלת הודו.
רדיו קול אל-אקצא היא תחנת רדיו המנוהלת על ידי חמאס שבסיסה בעיר עזה.
יחד עם תחנת האחות ערוץ אל-אקצא, היא נתפסת כאחד מכלי התקשורת המשפיעים ביותר המפיצים את הנרטיב של חמאס לתושבי עזה מאז האינתיפאדה השנייה.
התחנה משדרת חדשות ותוכניות דתיות, וממוקמת במשרדים המשקיפים על הים התיכון בעיר עזה.
תחנת הרדיו, יחד עם ערוץ האחות שלה, ערוץ אל-אקצא, "עיבדה והפיצה את הנרטיב של חמאס" מאז האינתיפאדה השנייה.
על פי "הוושינגטון פוסט", אל-אקצא היא תחנת הרדיו המשפיעה ורחבת ההיקף ביותר בעזה, "בעצם כלי התקשורת הממלכתי הרשמי של עזה".
אברהים דאהר, מנהל התחנה, טען כי סיקור התחנה הוא הסיבה העיקרית לפופולריות של חמאס בעזה, בין היתר על ידי אי-דיווח על חדשות שליליות על חמאס.
ב-2014, צה"ל פשט על תחנות השידור של התחנה בשכם ובחברון וסגר אותם.
על פי השב"כ, חמאס ניסה להסית פעילים בגדה המערבית לבצע פיגועים באמצעות תחנת הרדיו.
בשנת 2019 גילה השב"כ כי אנטנה שהוצבה בעמדה משותפת לחזבאללה ולצבא לבנון במרווחין, לבנון, על גבול ישראל-לבנון, שידרה אותות של אל-אקצא מלבנון לישראל.
השידורים כללו מסרים לאסירי חמאס וניתן היה לקלוט אותם בבתי כלא ישראליים במחוז המרכז ובמחוז הצפון.
ישראל הגישה תלונה רשמית איגוד הטלקומוניקציה הבין-לאומי.
במהלך מלחמת חרבות ברזל נהרגו מספר עיתונאים מהתחנה בעזה.
תחנת רדיו בארי הייתה תחנת רדיו איטלקית אשר שידרה מהעיר בארי שבדרום איטליה, והייתה פעילה בעיקר באזור אגן הים התיכון.
התחנה ייצגה את המשטר האיטלקי-פאשיסטי בהנהגת מוסוליני.
היא הוקמה בשנת 1927 על-ידי חברת השידור הלאומית האיטלקית (EIAR), אך התחילה לשדר בפועל רק בשנת 1932. עד 1934 התחנה פעלה בשפה האיטלקית למדינות הים התיכון, ומשנה זו ואילך התחנה שידרה לאזור בערבית.
עם הקמת תחנת השידור הוגדר כי ייעודה אינו לשרת רק את הקהל האיטלקי.
מוסוליני עצמו, בנאום ההשבעה, הדגיש כי התחנה נועדה לשמש אמצעי לחיבור בין המערב למזרח וככלי להפצת ההשפעה האיטלקית בדרכי שלום באזור מזרח הים התיכון ואף מעבר לו.
במשטרים הפאשיסטיים שימש הרדיו כלי מרכזי בלוחמה פסיכולוגית ובהנדסת תודעה, בזכות יכולתו להגיע לקהלים רחבים, לחצות גבולות ולהשפיע ישירות על רגשות המאזינים באמצעות טון, אינטונציה והפסקות דרמטיות.
ב־1934 החל רדיו בארי לנצל יכולות אלו לשידורי תעמולה בערבית, המיועדים למדינות ערביות הנתונות לשליטה בריטית או צרפתית בהן פלשתינה (א"י), מצרים, סוריה, עיראק, לבנון, אלג'יריה, תוניסיה ומרוקו.
התכנים הפוליטיים הועברו ישירות באמצעות שיחות, הרצאות וחדשות, וגם בעקיפין דרך שירים ערביים בעלי מסר פוליטי, לעיתים אף אנטי־בריטי ואנטי־צרפתי.
התחנה תקפה את המעצמות הקולוניאליות, למעט איטליה, והציגה את דיכוי המוסלמים תחת שליטתן לעומת תדמיתה של איטליה כמי שפועלת לרווחתם.
מטרת שידורי התעמולה הייתה לעודד מרידות של עמים ערביים נגד שלטון המנדט הבריטי והצרפתי.
עם זאת, המשימה נתקלה בקושי מהותי: איטליה עצמה הייתה מעצמה קולוניאלית, ולכן המסר לא נתפס כקריאה לשחרור אמיתי מעול זר, אלא כהצעה להחליף שלטון קולוניאלי אחד באחר.
כך למעשה התקיימה סתירה בתעמולה הפשיסטית.
אירוניה נוספת היא שלמרות התקפותיה החריפות של התחנה על בריטניה, היא השתמשה בציוד שידור מתוצרת בריטית של חברת "מרקוני", דבר שהמחיש את הפער בין הרטוריקה האידאולוגית לבין המציאות בפועל.
אירוע שיכול להמחיש את גישתה זו של איטליה, שניסתה להציג עצמה כמגינה כביכול על המדינות המוסלמיות, היה הענקת "חרב האסלאם" לשליט איטליה מוסוליני על ידי מנהיג שבט ברברי מוסלמי מלוב.
בכך היא שידרה מסר סמוי שלפיו העמים המוסלמים אינם מסוגלים לשלוט בעצמם.
דוגמה נוספת היא חביב בורגיבה, אחד הדוברים הבולטים בתוכניות הפוליטיות של התחנה, שלימים הפך לנשיא תוניסיה.
ב-4 באפריל 1943 הוא נשא נאום מיוחד לתוניסאים, בשידור ישיר מבארי, טקסט שנכתב עבורו מראש על ידי משרד החוץ האיטלקי.
למעשה, דבריו שודרו עוד לפני כן, כחלק ממאמץ רחב יותר לשלב קולות ערביים בתעמולה של רדיו בארי.
התעמולה הפאשיסטית של הרדיו הייתה בעלת גוון אנטישמי מובהק, והרדיו הוגדר כ"אנטישמי ביותר מבין שתי תחנות הרדיו המשדרות בערבית".
כך למשל, בעלות הברית (ובריטניה בפרט) הוצגו כעוזרות היהודים, בעוד שהערבים הוצגו כקורבנות; הבריטים והיהודים הואשמו בשיתוף פעולה שמטרתו לנסות ולהשמיד את ערביי פלשתינה.
יחס מדינות אירופיות לשידורי התחנה
בתחילה צרפת ובריטניה לא התייחסו ברצינות לתעמולה של רדיו בארי כנגדם, שכללה כאמור ביקורת על המנדט, אולם, משנת 1935 החלו הרשויות הצרפתיות והבריטיות במזרח התיכון לנטר שידורים איטלקיים בערבית ולהקים תחנות פוסט-קולוניאליות כתגובת נגד.
כך למשל, בריטניה הקימה את PBS (Palestine Broadcasting Service), שהיה הרדיו הרשמי של המנדט, וכן את שידורי BBC בערבית כדי להתחרות ברדיו בארי.
באופן דומה, מטעמה של צרפת נפתח רדיו לבנון.
במהלך מלחמת העולם השנייה שידורי הרדיו התפתחו לכדי זירת מלחמה נוספת, שמעבר לתעמולה, לוחמה פסיכולוגית והנדסת התודעה, כללה גם שיבוש אותות רדיו בין תחנות הרדיו של בעלות הברית לבין תחנות הרדיו של מדינות הציר.
ב־26 ביולי 1943, יום לאחר הדחת מוסוליני, המשיכה תחנת רדיו בארי לשדר כרגיל תוכנית מוזיקלית בערבית, מבלי להתייחס לאירועים הדרמטיים.
רק יומיים לאחר מכן דיווחה התחנה בקצרה על התפטרותו.
בימים שלאחר מכן, תוך שהיא מצהירה כי הסדר והשקט שבו לאיטליה, המשיכה התחנה להדגיש את אחדות העם האיטלקי, את נאמנותו לברית עם גרמניה, ולהכחיש את טענות בעלות הברית בדבר ירידת המורל.
ב־8 בספטמבר 1943, בשידור החדשות של אחר הצהריים, דיווחה התחנה כי האיטלקים נחושים להילחם עד הסוף המר, אך באותו ערב כבר הוכרז רשמית על חתימת שביתת הנשק עם בעלות הברית.
בעקבות קריסת המשטר הפשיסטי והעברת השליטה באזור לבעלות הברית, הופסקו לאלתר שידורי התעמולה בערבית, וזה היה השידור האחרון של רדיו בארי בשפה זו.
רדיו ברלין בערבית היה תחנת שידור דוברת ערבית שהוקמה באופן רשמי ב-7 באפריל 1939 בבירת גרמניה, ברלין, בתמיכה ישירה ממשרד התעמולה הנאצי בראשות יוזף גבלס.
התחנה הוקמה ביוזמה ובתכנון של העיתונאי ואיש התקשורת העיראקי יונס בח'רי.
תחנה זו הייתה חלק ממיזם תעמולה שהשיקה גרמניה הנאצית במטרה לפנות לעמים דוברי הערבית ולהשפיע על דעת הקהל הערבית במהלך מלחמת העולם השנייה.
מטרת התחנה הייתה להתחרות בהשפעה התקשורתית של בריטניה וצרפת במזרח התיכון ובצפון אפריקה, באמצעות שימוש בשפה הערבית ובשיח לאומי ודתי.
רדיו ברלין בערבית נחשב למיזם תקשורתי יוצא דופן בעולם הערבי, שכן זו הייתה הפעם הראשונה שבה מדינה זרה פנתה לעמים הערביים בשפתם במסגרת מהלך פוליטי רחב.
הוגים כדוגמת מוחמד מהדי אל-ג'וואהירי ו ראו בתחנה מקור לביטוי קולם של קבוצות מודרות ומוזנחות בחברה, בעוד אחרים סברו כי שימשה בעיקר כלי תעמולה גרמני בתקופת השלטון הנאצי.
למרות הביקורת שהוטחה בתחנה, יש שסיפרו כי ברדיו ברלין בערבית השדרן יונס בח'רי פנה לגבלס בבקשה לפתוח את השידורים בפסוקים מהקוראן.
גבלס היסס והעביר את הבקשה לאישורו של היטלר, שאישר אותה לבסוף.
מהלך זה נחשב באותה תקופה לחריג במיוחד באמצעי תקשורת מערביים.
בתקופה שקדמה למלחמת העולם השנייה, התגבר המאבק התקשורתי בין המעצמות הקולוניאליות באירופה בראשן בריטניה, צרפת, איטליה וגרמניה, שכל אחת מהן ניסתה להשפיע על דעת הקהל הערבית באמצעות הקמת תחנות שידור ייעודיות.
איטליה פתחה בשנת 1934 את "רדיו בארי" (Radio Bari) ששידר בערבית.
בריטניה הגיבה במהלך 1936–1938 באמצעות שירות השידור של פלשתינה (א"י) (PBS) ובתחילת 1938 באמצעות ה-BBC בערבית.
בשנת 1939 הצטרפה גרמניה עם "רדיו ברלין" בערבית, ששימש כלי תעמולה מכוון לקהל הערבי, במיוחד לאוכלוסיות שהתנגדו לשלטון הקולוניאלי הבריטי והצרפתי.
בתקשורת הערבית ניכר היה ששירות השידור של פלשתינה (א"י) (PBS) היה חלק מתופעה רחבה יותר — עלייתו של הרדיו הרשמי ככלי למודרניזציה, לעיצוב תודעה ציבורית ולהפצת מסרים פוליטיים ברחבי המזרח התיכון.
משטרים כמו המצרי, הירדני והסורי אימצו מודלים דומים בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. PBS סיפקה דוגמה מוקדמת לאופן שבו ניתן לנצל את הרדיו למטרות חינוכיות, לאומיות ופוליטיות.
שידורי ה־BBC בערבית החלו ב־3 בינואר 1938, והיוו את שירות השפות הזרות הראשון של ה־BBC.
שירות השידור של פלשתינה (א"י) החל לפעול כשנתיים קודם לכן, ב־30 במרץ 1936 ושידר בערבית, באנגלית ובעברית.