tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיקום היד הפגומה כולל תיקון גידים פגומים, כלי-דם, עצבים, עצמות ורקמות.
אחרי המלחמה הואץ פיתוחו של ענף זה בעולם, אולם בארצות רבות נעשה עדיין שיקום היד הפגומה במסגרת המחלקות הכירורגיות הכלליות או הפלסטיות.
היחידה הראשונה בישראל לכירורגיה של היד הוקמה במחלקה האורתופדית בבית החולים קפלן ב-1967, על ידי פרופסור איזידור קסלר, בעקבות המקרים הרבים של הפגיעה ביד בקרבות מלחמת ששת הימים.
ב-1973 הייתה היחידה למחלקה מיוחדת בהשפעת הריבוי של פגיעות מלחמתיות במלחמת יום הכיפורים.
פרופסור קסלר (1926 - 2007), יליד בולגריה ובוגר אוניברסיטת סופיה שהשתלם בפינלנד וארצות הברית, נחשב לאבי הכירורגיה של היד בארץ, והיה לפרופסור בעל שם עולמי.
פרופ' קסלר ראה בענף זה את אחד האתגרים הגדולים של הכירורגיה המודרנית.
פרופסור קסלר אף פיתח מכשיר רפואי, הקרוי על שמו, אשר בכל רחבי העולם נעשה בו שימוש והיווה פריצת דרך - "דגם קסלר" - מכשיר מתיחה להארכה של חלקי יד חסרים.
כמו כן המציא את אחד מהקשרים החזקים לתפירת גידים ה- "Grasping Suture" הנושא את שמו.
כירכוכ (בכורדית: کەرکووک/Kerkûk; בערבית: كركوك, תעתיק מדויק: כרכוכ; בארמית חדשה: ܟܪܟ ܣܠܘܟ - כרכ סלוכ) היא עיר בכורדיסטן ובירת המחוז הקרוי על שמה בצפון עיראק.
העיר שוכנת על גדת כ-240 ק"מ מצפון לבירה בגדאד במקום שבו ניצבה בימי קדם העיר חוריה וכן עיר הבירה החורית ארפחה (ערפה), שהייתה עיר מרכזית באשור במאות ה-10 וה-11 לפני הספירה.
הודות למיקומה האסטרטגי של העיר, כירכוכ הייתה לזירת קרבות בימי שלוש אימפריות: אשור, בבל ומדי, אשר שלטו בעיר בתקופות שונות לאורך ההיסטוריה.
מצפון-מזרח לעיר שוכנים הרי זגרוס, ממערבה נהרות הזב הגדול והחידקל, מדרומה הרי חמרין ומדרום-מזרח נהר דיאלא.
הכורדים והטורקמנים העיראקים רואים בה עיר בירתם מבחינה תרבותית.
היא כונתה "בירת התרבות של עיראק" על ידי שר התרבות של עיראק בשנת 2010.
משאל עם בנושא האם כירכוכ צריכה להצטרף לכורדיסטן העיראקית היה אמור להיערך בנובמבר 2007 אך נדחה שוב ושוב.
לאור החמרה באלימות אסלאמית באזור ומתקפה של דאעש על מוסול ואתרים נוספים שבשליטת ממשלת עיראק כבשו כוחות כורדיים ביוני 2014 את העיר מידי המדינה האסלאמית.
מאז כירכוכ תחת שליטת הממשלה האזורית של כורדיסטן.
בעקבות משאל העם של הכורדים לעצמאות החבל הכורדי האוטונמי בספטמבר 2017, פתח צבא עיראק בהוראת ראש ממשלת עיראק חיידר אל עבאדי במתקפה על כירכוכ לכיבוש האזור.
הכורדים נסוגו ללא קרבות וכירכוכ חזרה לשליטת ממשלת עיראק בתוך פחות מיומיים.
אוכלוסייתה של כירכוכ מגוונת ויושבים בה אשורים, כורדים, ערבים, טורקמנים עיראקים וארמנים.
לפי אומדן רשמי מתאריך 1 ביולי 2018 אוכלוסיית העיר מנתה 972,272 בני אדם, עובדה ההופכת אותה לעיר הרביעית בגודלה בעיראק, אחרי בגדאד, מוסול ובצרה.
רשומות של האימפריה העות'מאנית מראות כי בשנת 1560 היו בעיר 104 בתי אב יהודיים.
אחרי מלחמת העולם הראשונה, גדלה משמעותית האוכלוסייה, בעיקר לאחר שכירכוכ הפכה למרכז נפט.
מרבית היהודים בעיר עסקו במסחר, במלאכות זעירות ובחקלאות.
הקהילה ישבה בשכונה היהודית בתוך המצודה וניהלה חיי קהילה ערים ומוסדות דת וחברה.
עד עלייתם לישראל של יהודי כירכוכ, היה נציג של הקהילה בפרלמנט העיראקי.
בשנת 1951 עזבו כמעט כל היהודים ועלו לישראל.
שם המשפחה "כרקוקלי" של האחיות טלי ולירון כרקוקלי מגיע מהעיר כירכוכ בעיראק.
בשנת 1927 התגלתה פריצת נפט ענקית בשדה הנפט באבא גורגור סמוך לעיר כירכוכ.
הפקת נפט החלה משדה זה בשנת 1934 על ידי חברת הנפט העיראקית (IPC – Iraq Petroleum Company, שלמרות שמה הייתה תאגיד-על של מספר חברות מערביות ולא מקומיות) ומאז הוא המקור העיקרי להפקת נפט בצפון עיראק.
בשנת 1998 נמצאו בשדה רזרבות נפט של למעלה מעשרה מיליארד חביות נפט.
לאחר כשבעים שנות הפקת נפט, שדה הנפט בכירכוכ עדיין מפיק כמיליון חביות ביום, כמעט מחצית מכמות הנפט המיוצאת מעיראק.
מעת שפרצו הקרבות בעיראק היה שדה הנפט מוקד לחבלות חוזרות.
לדעת מומחי נפט, ניהול כושל של השדה בימי שלטונו של סדאם חוסיין פגע קשות בתפוקתו של השדה.
בתקופה שבין אפריל 2003 ודצמבר 2004 היו לפי הערכות 123 התקפות על מתקני הנפט בעיראק, כולל על רשת צינורות הנפט במדינה שאורכה למעלה מ-6,000 ק"מ.
התקפות אלה גרמו לנזקים של מיליארדי דולרים בהפסדי הכנסות מנפט ובתיקון הנזקים לתשתיות.
צבא ארצות הברית הקים כוח משימה מיוחד להגנה על תשתיות האנרגיה בעיראק ובאופן מיוחד על קו צינור הנפט מכירכוכ לקיהאן השוכנת בטורקיה לחוף הים התיכון.
בין האתרים הראויים לציון בעיר נימנים:
מצודת כירכוכ הניצבת על תל עתיק.
בניין הקישלה אשר שימש כמפקדה לצבא העות'מאני.
קברם של הנביאים דניאל, חנניה, מישאל ועזריה.
מינארט נאקשלי המפואר (בטורקית: Nakışlı Minare).
חורבות קלעת ג'רמו הנמצאות בשולי העיר המודרנית.
עתיקות העיר האכדית נוזי (Yorghan Tepe), כ-15 ק"מ דרומית-מערבית לעיר כירכוכ המודרנית.
האתרים הארכאולוגיים בעיר ובסביבותיה סבלו נזקים כבדים במהלך מלחמת העולם הראשונה וכן לאחרונה בעת מלחמת עיראק.
כירורגיית לב-חזה היא ענף בכירורגיה העוסק במחלות של בית החזה, שבאופן מסורתי יכולות להפתר על ידי ניתוח, אולם לא בהכרח.
ענף זה כולל טיפול במחלות כירורגיות של הלב, קרום הלב (פריקרד), הריאות, קרום הריאה (פלאורה), וכלי הדם הגדולים שבבית החזה.
כמו כן, עוסק המקצוע בטראומה של בית החזה ובתיקון מומים מולדים של הלב וכלי הדם שבחזה.
לעיתים עוסק התחום גם בניתוחי ושט, קנה וסרעפת.
ניתוחים נפוצים המבוצעים על ידי כירורג לב-חזה הם:
ניתוחי מעקפים של העורקים הכליליים (עורקי הלב).
ניתוחי תיקון או החלפה של מסתמים (למשל, החלפת מסתם צניפי).
מדיאסטינוסקופיה וטורקוסקופיה - הסתכלות וטיפול בשיטה חודרנית מינימלית (Minimally Invasive Surgery) בבינה (מדיאסטינום) ובבית החזה.
ניתוחי תיקון של מפרצת או בתירת אבי העורקים החזי (תיקון של אבי העורקים הבטני מתבצע על ידי רופא המומחה בכירורגיית כלי דם).
תיקון מומים מולדים של הלב וכלי הדם שבחזה
השתלת לב, השתלת ריאה והשתלת לב-ריאות
חלק מניתוחי הלב מתבצעים בגישה של ניתוח לב פתוח.
זהו ניתוח שבו מחובר החולה למכונת לב-ריאה- מכונה השואבת את הדם, מחמצנת אותו ומחזירה אותו לחולה.
באופן מסורתי, רוב הניתוחים בתחום היו ניתוחי מעקפים שמטרתם עקיפת היצרויות או חסימות בעורקים הכליליים.
כיום, בשל ההתקדמות הטכנולוגיה הרפואית, השתפרה היכולת לבצע התערבות בעורקים הכליליים מבלי צורך לפתוח את בית החזה, באמצעות צנתור לב.
התערבות כזו נקראת "צנתור טיפולי" (בשונה מ"צנתור אבחנתי") והיא מבוצעת על ידי רופא קרדיולוג שאינו כירורג.
מאז, יש ירידה כללית במספר ניתוחי המעקפים המבוצעים, ועלה חלקם היחסי של ניתוחי תיקון והחלפת מסתמים וניתוחים לתיקון מומי לב המולדים.
כיום רק מקרים מורכבים או מקרים ספציפיים של חסימות בעורקים הכליליים מנותחים.
צנתורים חוסכים מהחולים את זמן ההחלמה הממושך הקשור בניתוח לב פתוח וכן חלק מהסיבוכים.
לצנתורים יש סיבוכים, חלקם עשויים להיות קטלניים, בעיקר כאשר מנסים להשתמש בהם במצבים שבהם יש התוויה ברורה לניתוח.
ניתוח נותן בדרך כלל פתרון ארוך טווח ומקטין את מספר ההתערבויות שהמטופל יצטרך לעבור בעתיד.
כירוקיטיה (יוונית Χοιροκοιτία) הוא אתר ארכאולוגי מהתקופה הנאוליתית, בדרומה של קפריסין, בחצי הדרך בין לרנקה ללימסול, אשר התגלה בשנת 1934. חשיבותו של המקום היא בכך שזהו היישוב הראשון הידוע באי אשר התאפיין בתרבות מפותחת ומאורגנת, ומאז שנת 1998 הוא מוכרז כאתר מורשת עולמית.
כעשרת אלפים שנה לפני זמננו התקיים יישוב ארעי של ציידים-לקטים בקפריסין, אך החוקרים בדעה כי הם עזבו את האי זמן קצר לאחר מכן.
יישוב של קבע החל בקפריסין כתשעת אלפים שנה לפני זמננו, מועד בו הוקמה כירוקיטיה על גבעה סמוך לנהר מרוני, ככל הנראה בידי מתיישבים נאוליתיים שהגיעו מאסיה הקטנה או מהלבנט.
מקימי היישוב היו חקלאים שגידלו דגנים והביאו עימם מארצות מוצאם חיות משק משלושה מינים - עיזים, כבשים וחזירים.
מסיבה שטרם נתבררה, נינטשה כירוקיטיה, כמו גם כ-20 יישובים אחרים ברחבי האי, כ-7,500 שנה לפני זמננו, ויושבה מחדש רק אלף שנים לאחר מכן.
יישוב מאוחר זה הותיר אחריו ממצאי מבנים מרשימים פחות מקודמו, אך מתקופה זו התגלו עדויות לגידול צמחים ובעלי חיים מסוגים נוספים, כמו האייל, וכן שרידי קדרות אופייניים, הרומזים לכך שהמתיישבים החדשים השתייכו לקבוצת מהגרים חדשה באי.
האתר ננטש באופן סופי לפני כ-6,000 שנה.
כירוקיטיה יושבת על מורדותיה של גבעה סמוך לפיתול בנהר מרוני, במרחק של כ-6 ק"מ צפונית לחופי הים התיכון.
אורכו של האתר כ-200 מטר ממזרח למערב, והוא משתרע על שטח של כ-1.5 הקטאר.
המבנים המוקדמים ביותר במקום עגולים ושוכנים על שיפוליה המזרחיים של הגבעה.
מתחם זה הוקף בחומה ממנה נחשף קטע באורך של יותר מ-180 מטר.
הגישה אל המתחם הייתה ממערב, ומיתר צדדיו הוא הוקף על ידי מורדותיו של עמק הנהר.
חלקו המאוחר יותר של היישוב הוקם בצידה המערבי של הגבעה, והוקף גם הוא בחומה ממנה נחשף קטע של כ-60 מטר.
חומה זו, העשויה מגושי אבן גדולים, נישאה לגובה של 3 מטר והייתה ברוחב של 2.5 מטר.
קוטרם החיצוני נע בין 2.3 ל-9.2 מטר וקירותיהם עבים למדי, כך שקוטרם הפנימי נע בין 1.4 ל-4.8 מטר בלבד.
הבתים הוקמו בצפיפות מאבן גיר, צפחה ומלבני בוץ, ישירות על הקרקע וללא שימוש ביסודות.
החוקרים סבורים כי הבקתות העגולות תפקדו כחדרים אשר נבנו סביב חצר מרכזית, ויחדיו יצרו יחידת דיור אחת.
גגות הבתים היו שטוחים ועשויים מענפים ומגומא שצופו בצפחה, ובקירות חלק מהם נקבעו חלונות.
במספר מקומות קיימות עדויות לכך שקירותיהם הפנימיים של הבתים היו צבועים, ונתגלו ראיות גם לעמודים שתמכו בקומות העליונות.
בתוך הבתים התגלו תנורים וספסלים, ובסמוך להם שכנו אסמים, דירים ומבנים אחרים שנועדו לשימושים חקלאיים וביתיים.
בחלק מהבתים התגלו שרידי אדם שנקברו מתחת לרצפת האדמה, ואלה מעידים על טקסי קבורה שנהגו במקום, או על צורה כלשהי של פולחן שהוקדש לאבות המשפחה.
אוכלוסיית היישוב מנתה בין 300 ל-600 איש בכל פרק זמן נתון.
התושבים היו נמוכים למדי - הגברים היו בממוצע בגובה של 1.61 מטר והנשים בגובה של 1.51 מטר.
תוחלת החיים עמדה על 22 שנים בשל תמותת תינוקות גבוהה.
באתר נמצאו כלים מאבן ומעצם, ומאוחר יותר גם כלי קדרות, אך הממצאים החשובים ביותר הם דמויות אנושיות מאבן, ובמקרה אחד גם מחרס, המצביעים על קיומה של אמונה רוחנית בקרב התושבים.
כירורגיה פלסטית הוא תחום מומחיות ברפואה המנצל שיטות ניתוח ושיטות רפואיות אחרות כדי לשנות את מראהו ותפקודו של הגוף האנושי.
טיפולים הניתנים במסגרת הכירורגיה הפלסטית כוללים הליכים שמטרתם קוסמטית וכן הליכים שיקומיים שמטרתם שיפור התפקוד הגופני.
הליכים בתחום הכירורגיה הפלסטית אשר מטרתם העיקרית היא שיפור האסתטיקה של הגוף מכונים לעיתים בשם "כירורגיה קוסמטית".
רוב ההליכים בתחום הכירורגיה הפלסטית מטרתם שיפור התפקוד הגופני לצד שיפור המראה החיצוני.
המילה "פלסטי" מוצאה מן המילה היוונית "פלסטיקוס" (plastikos) שמשמעותה לעצב, או לתת צורה.
המונח כירורגיה פלסטית אינו קשור לחומר הפולימרי פלסטיק.
כירורגים פלסטיים מעצבים ונותנים צורה חדשה לרקמות שונות בגוף האנושי: עצמות, רקמה סחוסית, שרירים, שומן ועור.
במדינת ישראל, בדרך-כלל, ביצוע ניתוחים פלסטיים מותר רק לרופא-כירורג המומחה ברפואה פלסטית שרישיונו המקצועי תקף.
ניתן למצוא את שורשיה של הכירורגיה הפלסטית עוד במאה השביעית לפני הספירה, תקופה בה רופאים בהודו העתיקה ובהם המנתח הנודע סושרוטה, עשו שימוש בהשתלות עור לצורך שיקום.
בכתביו מתאר סושרוטה ניתוחי אף וניתוחים לתיקון מראה האוזניים.
הידע המסורתי בתחום הכירורגיה הפלסטית נשמר ועבר לאורך הדורות בהודו עד לשלהי המאה ה-18.
ידוע לנו כי במאה ה-1 לפני הספירה ידעו רופאים ברומא העתיקה כיצד לבצע הליכים ניתוחיים פשוטים לתיקון אוזניים.
במחצית המאה ה-15 קיים תיאור של היינריך פון פולספונדט האירופי, המתאר הליך "ליצירת אף חדש למי שאין לו אף כלל, וכלבים אכלו את אפו", זאת על ידי הסרת עור מחלקה האחורי של הזרוע ותפירתו במקום האף.
אולם, בגלל הסכנות הכרוכות בביצוע ניתוח ובמיוחד בניתוח בראש או בפנים, ניתוחים פלסטיים מסוג זה לא היו שכיחים עד למאה ה-20.
הניתוחים הפלסטיים בחברה המערבית הופיעו במאה ה-19. למשל, בשנת 1827 ביצע רופא בשם ד"ר את הניתוח הפלסטי הראשון בארצות הברית בעזרת כלים שפיתח בעצמו.
תחום הניתוחים הפלסטיים קיבל דחיפה בזמני מלחמות.
למשל, במלחמת העולם הראשונה נדרשו בעלי מקצוע הרפואה והכירורגיה לטפל בפציעות כגון כוויות בדרגה גבוהה, פציעות שגרמו לשינויים אסתטיים בפנים, ופציעות אחרות שבהן המנתחים לא נתקלו בעבר אשר נגרמו בעיקר מכלי הנשק חדשים.
המידע הקיים לגבי ניתוחים לא כיסה את הידע הנדרש לטיפול בפגיעות אלו והמנתחים נאלצו לאלתר, לחקור ולמצוא פתרונות בעצמם.
ההבנה שהגיעו אליה אז הייתה שמראה אסתטי הוא חלק חשוב בהחלמה של פצועי מלחמה.
מהמחקרים והרישומים שנותרו מאותה תקופה לומדים המנתחים הפלסטיים המודרניים עד היום.
עד לפיתוח שיטות הרדמה יעילות, כל ההליכים הניתוחיים אשר נעשו ברקמות בריאות, היו כרוכים בכאב רב.
סכנת הזיהום בניתוחים אלה הייתה גבוהה מאוד עד לפיתוח שיטות ניתוח סטריליות והחדרת השימוש בחומרים מחטאים.
פיתוח תרופות אנטיביוטיות אף הן תרמו במידה ניכרת לגידול בניתוחים אלקטיביים (ניתוחים הנעשים מתוך בחירה ולא עקב כורח רפואי דחוף).
ואכן, מאז שנות ה-60 החלו להופיע ניתוחים פלסטיים קוסמטיים, המיועדים לאנשים שאינם בהכרח סובלים מבעיה רפואית.
בשנות ה-70 החלו הניתוחים הפלסטיים למטרות אסתטיקה להפוך לפופולריים בהדרגה, כאשר בתחילה החלה התופעה בקרב העשירים, ובהמשך חדרה התופעה לשאר שכבות האוכלוסייה.
מאז, הפופולריות של פתרונות פלסטיים קוסמטיים עולה בהתמדה, כאשר במהלך העשור הראשון של המאה ה-21 עלה משמעותית השימוש בפתרונות פלסטיים שאינם-ניתוח.
הניתוח הפלסטי יכול לשמש לשני צרכים:
בהתוויה רפואית: לצורך שחזור חלקי גוף מעוותים הגורמים להפרעה תפקודית.
בקבוצה זו פגמים מולדים, גנטיים או התפתחותיים; נזקים חבלתיים כגון כוויות, תאונות ופציעות וכן פגמים ניתוחיים (לאחר הסרת גידולים).
ניתוחים אלה מבוצעים על ידי מגוון התמחויות רפואיות, על פי האזור האנטומי.
לדוגמה, תיקון מבנה בלתי-תקין של עצמות הפנים והלסתות יבוצע בידי מנתחי פנים ולסת.
שחזור פלסטי של אזור הראש והצוואר, יבוצע בידי מנתח אף אוזן וגרון, ושחזור עפעפיים בידי מנתח אוקולופלסטי (רופא עיניים).
ללא התוויה רפואית, מסיבות אסתטיות: לצורך שיפור ההופעה, למטרת שיפור ההערכה והביטחון העצמי.
למשל על ידי הגדלה או הקטנה של החזה, שינוי צורת האף, שאיבת שומן וכדומה.
התפתחות טכנולוגיות חדשות ושיפור הקיימות מאפשרים נגישות למגוון הולך וגדל של ניתוחים שלא נכללו בתחום האסתטי עד היום, כמו הזרקות תת-עוריות להחלקת קמטים.
ניתוחים פולשניים למטרה אסתטית רצוי שיבוצעו רק לאחר שהמועמד עבר סדרת ראיונות עם פסיכולוגים או מומחים אחרים על מנת לבדוק את הצורך האמיתי בניתוחים מסוג זה הטומנים בחובם גם תופעות לוואי וסיכונים שונים, וכן כדי למנוע עוגמת נפש עתידית עקב ציפיות מוגזמות או פגיעה נפשית עקב השינוי הפיזי.
ישנם אנשים הפונים עם בקשה לשנות או לשפר יותר מפרט אחד בגופם.
בשל כך החלו כמה מהמנתחים להציע ניתוח משולב בו מבוצעים כל ההליכים המבוקשים תחת הרדמה אחת.
היתרון הבולט ביותר הוא חיסכון במספר הניתוחים שהמטופל עובר ובמספר ההרדמות.
החיסרון העיקרי בניתוחים כאלו הוא בזמן הניתוח - זמן הניתוח ארוך מעלה את הסבירות לסיבוכים במהלך הניתוח וניתוח פלסטי משולב הולך ומתארך ככל שמדובר ביותר פרוצדורות המבוצעות תחת אותה ההרדמה.
קיימים חמישה אזורים עיקריים לביצוע ניתוח פלסטי והם:
ניתוח פלסטי באזור הפנים כדוגמת : ניתוח אורתוגנטי לתיקון מבנה עצמות הפנים, או טיפולים המתמקדים ברקמות הרכות של הפנים, כגון מתיחות פנים וניתוחי עפעפיים ואף
ניתוח פלסטי באזור החזה כדוגמת הגדלת חזה, הרמת חזה, הקטנת חזה ושחזור שד
פרופסור ג'ק פן, ראש החוג לכירורגיה פלסטית באוניברסיטת יוהנסבורג בדרום אפריקה התנדב בראשית המדינה וטיפל במאות אנשים בסיועו של ד"ר ליאו בורנשטיין.
המחלקה הפלסטית הראשונה הוקמה ב-1951 על ידי בורנשטיין בבית החולים בתל השומר.
המחלקה השנייה שנפתחה הייתה בבית החולים הדסה עין כרם ונוהלה על ידי צבי נוימן שהקים אותה ב-1958. בבית החולים רמב"ם הופעל שירות לכירורגיה פלסטית בראשותו של ברנרד הירשוביץ, שהתרחב למחלקה ב-1956. בבית החולים בילינסון הוקמה מחלקה בניהולו של אייזיק קפלן.
בבית החולים שערי צדק הוקמה מחלקה על ידי נחום בן-חור ב-1970.
ב-1973 הוקם האיגוד הישראלי לכירורגיה פלסטית.
כישור הוא מכשיר ששימש לטווייה כבר בעת העתיקה ואחר כך בתקופת ימי הביניים, ביחד עם פלך או עם גלגל טווייה.
טוויית הצמר, שהייתה אחת מהמלאכות העיקריות שניצבו בפני הנשים בתקופה זו, נעשתה על ידי סיבוב הפלך ופיתול סיבי הצמר סביבו, דבר שגרם להם להתלפף לכדי חוט אחיד.
הכישור עזר לשמור ולאחסן את הסיבים שעדיין לא נטוו, כך שלא יסתבכו ושיהיו קלים לטווייה.
השימוש בכישור היה חשוב במיוחד כאשר טוו פשתן, שכן סיביו ארוכים ונוטים יותר מסיבים קצרים, להסתבך אחד בשני.
כישור פשוט הוא מקל ארוך, אך במהלך ההיסטוריה פותח הכישור ובאזורים שונים בעולם נפוצו צורות שונות של כישור, כדוגמת כישור בצורת קלשון בעל שיניים, שעזרו להחזיק את הסיב הנטווה, או כישור בצורת מחתה, בעל ראש רחב ושטוח.
בחלק מגלגלי הטוויה, ניתן למצוא כישור מובנה עליו יכולה הטווה לקשור את סיביה בזמן הטוויה.
מיומנות הטוויה הייתה מיומנות נדרשת ביותר ולכן כל אדם למד לטוות, ונדרש לעשות זאת על מנת לעזור בנטל הכנת הבגדים לבני הבית, וכן להגדלת ההכנסה המשפחתית ממכירת החוטים המוכנים.
עם המהפכה התעשייתית והמצאת מנוע הקיטור, הוחלפו הכישור והפלך, שהיו עד אז הדרך היחידה לטוויית חוטים לבגדים, על ידי המכונות, והטוויה במכשירים אלו כיום הוא בעיקר כתחביב.
הכישור והפלך מסמלים מלאכה נשית, מאחר שבעבר כמעט כל אישה ידעה לטוות (להבדיל מאריגה שהייתה מסובכת יותר).
במעשייה "היפהפייה הנרדמת", מטילה המכשפה הרעה קללה על הנסיכה, ואומרת שתידקר על ידי פלך.
למעשה, בפלך אין חלק חד שיכול לדקור, והוא מופיע כאלמנט הדקירה רק בעיבוד מאוחר של האגדה.
באגדה המקורית הנסיכה אכן נדקרת במהלך הטוויה, אך לא מפלך, אלא מסיבי פשתן שחודרים תחת ציפורנה.
במהלך שנתה, מגיע הנסיך ואונס אותה.
הנסיכה מתעוררת רק כאשר התאומים שילדה יונקים את אצבעה ומוציאים את הסיבים.
פשתן הוא סיב חזק שפוצע בקלות את היד, ונהוג להרטיבו לפני הטווייה.
אגדה נוספת שבה מוזכרים הכישור והפלך היא "עוץ לי גוץ לי", שבה הייתה צריכה בת הטוחן לטוות זהב מקש.
בעיבוד המחזה לעברית שכתב אברהם שלונסקי נכתב: "(בת הטוחן): מה זאת נטפל עליי המלך?/ שוב עליי לטוות בפלך/לטוות מקש זהב טהור/ואיזה לילה, איזה קור."
הכישור מוזכר במקרא פעם אחת בלבד (מילה יחידאית), בשיר המפורסם הפותח במילים "אשת חיל מי ימצא" (משלי פרק לא) שבו נאמר (פסוק יט): "יָדֶיהָ שִׁלְּחָה בַכִּישׁוֹר וְכַפֶּיהָ תָּמְכוּ פָלֶך".
גלגל טוויה הוא גם סמלה של הודו.
עד לשנת 1947 הוצג במרכזו של דגל הודו ה"צ'רקהה" ("Charkha") שסימל את גלגל טווייה של מהאטמה גנדי.
לאחר מכן הוחלף לגלגל אחר בשם "אשוקה צ'קרה".
חורבותיה נמצאו בתל אל-אוחימיר במסופוטמיה שבעיראק.
מיקום העיר הוא 12 ק"מ ממזרח לבבל, ו-80 ק"מ מדרום לבגדאד.
על שם העיר נקראה תרבות כיש, שבהתאם למחקרים אחרונים תיאור האזור כתרבות ייעודית נפסל
תחילת ההתיישבות בכיש נעשתה בתקופת ג'מדת נצר (3200–2900 לפנה"ס).
היא הייתה אחת הערים החשובות בתקופת הממלכה הקדומה בשומר.
יש מידע מועט לגבי קורותיה של העיר לפני תקופת סרגון מאכד אשר מקורו היה מעיר זו.
על פי רשימת המלכים השומרית, כתב יד אשר תיעד את המלכים השומרים ושושלות זרות לאחר המבול, כאשר המלוכה ירדה משמים, השושלת הראשונה התחילה במאה ה-29 לפנה"ס לערך בעיר כיש.
הרשימה מכילה שמות של 40 מלכים שמלכו בכיש לאורך תקופה של ארבע שושלות.
הממצאים הארכאולוגיים מאשרים את קיומם של המלכים רק מהמלך ה-22 בשושלת הראשונה של כיש, אנמברגשי.
רשימת המלכים כוללת שמות מלכים אשר זוהו כשמות שמיים ואשר מעידים על כך שהאוכלוסייה הקדומה של כיש כללה גם אוכלוסייה ממוצא שמי.
על פי רשימת המלכים השומרית, לאחר שכיש הובסה במלחמה במאות ה-27–26 לפנה"ס, עברה שושלת המלוכה לארך.
אולם למרות הירידה בכוחה הצבאי והכלכלי של כיש, היא המשיכה להיות עיר חשובה מבחינה פוליטית כמו העיר ניפור בדרום.
מלכים רצו לשלוט בכיש כדי לתת לגיטימציה לשלטונם, והם נשאו את התואר "מלך כיש" גם אם מקורם היה מאכד, מאור או מבבל.
לאחר נפילת אור 3 בעקבות מהומות האמורים, קיבלו האמורים את ההנהגה הפוליטית על ערים באזור, ובכללן כיש.
ההתיישבות בכיש נמשכה גם בתקופה הבבלית הקדומה, האשורית החדשה.
בתקופה האכדית האל הפטרון של העיר היה זבבה (או זמאמה), לצד אשתו אִינַנַ.
האתר הארכאולוגי של כיש משתרע על שטח אליפטי שאורכו כ-9 ק"מ ורוחבו כ-3.5 ק"מ, המקיף 40 תילים קטנים.
הגדולים שבהם הם אוחימיר ואינגרה.
תל אוחימיר הוא האתר של העיר כיש; משמעות השם הוא "האדום", על שם הלבנים האדומות של הזיקורת שנמצא בתל.
בתל אינגרה נמצא המקדש לאלה איננ.
במאה ה-19, בעקבות חפירות לא חוקיות באתר, החלו להופיע לוחות חרס בשוק.
לוחות אלה אפשרו את זיהוי האתר על ידי חוקר צרפתי כעיר כיש.
בשנים 1912 ו-1914 ביצע צוות של ארכאולוגים צרפתיים חפירות ארכאולוגיות מסודרות באתר.
הממצאים כללו 1,400 לוחות חרס מהתקופה הבבלית הקדומה.
לוחות אלה נמצאים היום במוזאון הלובר בפריז ובמוזיאון לארכאולוגיה של איסטנבול.
בשנים 1923 עד 1933 חפרה באתר משלחת משותפת של מוזיאון פילד משיקגו ואוניברסיטת אוקספורד בראשות סטיבן לנגדון.
כישורי הישרדות אלו שיטות לפעולות הנועדו לספק צרכים בסיסיים לחיי אדם.
והם מסייעים לאנשים שהתרחקו מהציוויליזציה או אנרכיה עקב מצבים א-נורמליים קיצוניים כגון אסון טבע או ריחוק מאולץ: מים, מזון ומחסה, על מנת להימנע מאינטראקציות קטלניות אפשריות עם בעלי חיים וצמחים וטיפול בכל פציעה או מחלה שתתקבל, כדי להתגבר על תנאים מסוכנים.
כאשר שגרת החיים הרגילה נקטעת על ידי מאורע מסוים, יש להסתגל לתוצאות המאורע בטווח הקצר, זאת בהנחה כי יש לספק את הצרכים הפיזיולוגיים של האדם, אך תוך התייחסות לטווח רחוק יותר.
כישורי ההישרדות נבדלים זה מזה בשתי צורות:
תוואי השטח: מתייחס לשאלה האם מדובר בהישרדות בשטח אורבני, למשל בזמן ולאחר אסון טבע או מלחמה.
מנגד הישרדות בשטח טבעי - יערות, מדבריות, ג'ונגלים ומקומות אחרים נטולי ציליוויזציה.
בשני המקרים למשל, אחד הצרכים הפיזיולוגיים שיש למלא הוא הצורך במים.
מטרת ההישרדות: מתייחס לשאלה האם מדובר בהישרדות שאינה מוגבלת בזמן (כמו הישרדות לאחר אסון טבע) או בהישרדות שמטרתה להגיע מנקודה א' לנקודה ב'.
כדי לשרוד במצב בו אי אפשר לקבל סיוע רפואי ממוסד דרושה יכולת להבדיל בין פציעות ומחלות שהטיפול בהן דחוף לבין פציעות ומחלות שהטיפול בהן סובל דיחוי.
יש צורך לזהות מצבים המסכנים את הבריאות ולהימנע מהם.
בין החסכים הגופניים יש צורך להבין באיזה חסך יש לטפל קודם (בתנאים מסוימים דחוף יותר, למשל, להשיג מים ובאחרים להדליק אש או למצוא מחסה מהרוח).
כמו כן יש לדעת להעניק טיפול רפואי הולם לפצועים וחולים.
האדם זקוק למים כדי לחיות.
אדם שלא ישתה במשך מספר ימים יסבול מהתייבשות - יכולת התפקוד שלו תפגע ולבסוף הוא ימות.
על כן יש חשיבות רבה להשגת מים.
אינדיקטור יעיל לאבחון מצב של התייבשות הוא צבע השתן.
ככל שהוא כהה יותר, המחסור במים גדול יותר.
ניתן לחפש מקורת מים זמינים כגון נחלים, בארות ובורות האוגרים מי גשמים.
את מקורות המים ניתן למצוא על ידי התבוננות בשטח, בצמחייה ובבעלי החיים בסביבה.
ריכוז גדול של צמחים ובעלי חיים מעיד בדרך כלל על מקור מים זמין.
חפירת בור (תמילה) תגלה אם יש מים באדמה.
אפשרות נוספת היא לאסוף מים המתעבים על עצמים קרים.
גוף האדם צורך מים גם דרך המזון אותו הוא אוכל.
במידת האפשר יש לטהר את המים (על ידי הרתחה למשל או בעזרת חומרים שונים) כדי להימנע ממחלות וזיהומים.
מי ים אינם ראויים לשתייה ואף מאיצים את ההתייבשות.
לאש מגוון שימושים ברשות השורד.
היא מקור לחום ואור, מאפשרת להרתיח מים ולבשל מזון והיא יכולה לשמש לאיתות לעזרה.
כאשר מצויים במקום קר, חובה קודם כל להצית אש.
דחיית מטלה זו מסכנת את האדם במוות מקור.
אם אמצעים להדלקת אש אינם זמינים (מצת, גפרורים, אבן צור) ניתן להדליק אש על ידי יצירת חיכוך בין עשבים ועלים יבשים לבין מקל.
ניתן להשיג מזון על ידי ציד וליקוט.
בעת השגת מזון יש לקחת בחשבון את בזבוז האנרגיה וסיכויי ההצלחה להשגתו.
לעיתים עדיף ליקוט צמחים בעלי ערך קלורי נמוך על פני מרדף עיקש אחר טרף קשה.
עדיף לאכול צמחים מוכרים וכך להקטין את הסיכויים להרעלה.
בערכות הישרדות אפשר למצוא מנות מוכנות לאכילה .
אדם כדי לשרוד בטבע צריך מחסה.
מחסה יכול להיות מחסה טבעי (לדוגמה מערה) או מחסה שנבנה על ידי השורדים.
מחסה מאפשר להישמר מפני מזג האוויר ומפני בעלי חיים עוינים ולאפשר לשורדים לישון ולנוח.
בניווט בשטח ניתן להסתייע במיקום השמש והכוכבים.
שיטה ידועה למציאת הצפון מסתייעת בטחב, שבחצי הכדור הצפוני נוטה לגדול על צידם הצפוני של גזעי עצים, איפה שיש צל במרבית שעות היום.
אות עזרה צריך להיות בולט למרחק.
אות אידיאלי צריך להיות גדול, במקום הנראה למרחק, שונה במידה מספקת מסביבתו ולהכיל תנועה שתתפוס את העין.
אות מצוקה מקובל הוא SOS.
כלי פופולרי לאיתות הוא נור אשר נורה מאקדח נורים.
עוד סוג של איתות לעזרה הוא הבערת מדורה גדולה מספיק שיראו אותה.
לעיתים שחיה היא צורך הכרח בהישרדות.
על השורד לפעמים לדוג, לצלוח נהר או נחל וגם להימלט מהמקום בו הוא נמצא בשחיה.
אם אדם אינו יודע לשחות וצריך לחצות מקור מים כלשהו הוא יכול להיעזר בבול עץ אם ימצא לידו, הרי ידוע שעצים צפים כיוון שצפיפותם קטנה מזו של המים.
הישרדות באסונות טבע הפוקדים אוכלוסייה גדולה
המוח ותהליכיו הם קריטיים להישרדות.
במצב קטלני, הרצון לחיות לעיתים קרובות מפריד בין אלה ששורדים לבין אלו שמתים.
סיפורי הישרדותם ההרואיים של אנשים רגילים עם הכשרה מועטה או חסרת הכשרה, אך עם רצון עז לחיות אינם נדירים.
מצב ההישרדות יכול להיות כל כך מלחיץ, שאפילו אנשי מקצוע מיומנים יכולים להיות מושפעים נפשית.
אדם הנקלע למצב של ריחוק מהציוויליזציה צריך להיות מוכן נפשית ופיזית להתגבר על פאניקה ופעולה מכרעת מהורהרת במהלך אסון.
לבדיקת מתח יש גבולות אנושיים, אך היתרונות של אימוני לחץ מתח בהגדרת גבולות אלה יכולים לעלות על חוסר הלחץ.
כיוון שבמצב הישרדותי ישנה חשיבות קריטית לא להיכנס לפאניקה, לא להיקלע לייאוש, ולשמור על מורל גבוה.
הדרך הטובה ביותר לא להיקלע לייאוש היא על ידי עיסוק מתמיד בפעילויות הקשורות לשיפור פוטנציאל ההישרדות כגון: גילוף, הכנת מלכודות, הכנת חכות דייג מאולתרות ועוד.
כירורגיית פה ולסתות הוא מקצוע כירורגי העוסק באזור הראש, הפנים והצוואר.
הוא נועד לטפל במחלות שונות, פציעות ופגמים גנטיים ברקמות הרכות והקשות של הפה, הלסתות והפנים.
זוהי מומחיות כירורגית בעלת הכרה בינלאומית.
ברוב המדינות ברחבי העולם, כולל ישראל, ארצות הברית, קנדה, ואוסטרליה, זוהי מומחיות מוכרת המהווה חלק ממקצוע רפואת השיניים, בעוד שבמדינות אחרות כמו בריטניה, היא מהווה מומחיות רפואית.
לפיכך, בחלק ממדינות העולם מומחה לכירורגיית פה ולסתות הוא רופא שיניים, בחלקן (ספרד) הוא רופא כללי ובחלקן (רוב מדינות האיחוד האירופי) הוא בעל שני התארים – גם רופא וגם רופא שיניים.
כירורג פה ולסתות הוא רופא מנתח המומחה באזור טיפול אנטומי של הפה, לסתות, הפנים, הגולגולת ומבנים קשורים.
הניתוחים הכלולים בתחום זה :.
ניתוחים בחלל הפה (כירורגיה דנטואלואולרית) - ניתוח להסרת שיניים כלואות, עקירות שיניים מרכבות, עקירות שיניים בחולים מורכבים מבחינה רפואית, השתלת עצם או ניתוח טרום-שיקומי הנועד ליצור אנטומיה טובה יותר עבור מיקום של שתלים דנטליים, תותבות, תותבות נתמכות שתלים דנטליים ועוד.
טראומה של הפנים – תאונות דרכים, שברים בעצמות הפנים.
אורתו-כירורגיה של הפנים – אבחון ותיקון עוותים בפנים/ סינדרומים/ שפה וחך שסועות -/עצמות לחיים מוקטנות, סנטר מוקטן, אסימטריות של הפנים.
טיפול במחלות וגידולים של בלוטות רוק.
טיפול במחלות וגידולים של פרקי הלסת – בעיות בפתיחת הפה, פריקות של מפרק הלסת, כאבים במפרקים.
אבחון וטיפול בפתולוגיה שפירה וממאירה בראש ובצוואר.
שחזור אזור הראש והצוואר על רקע – אטרופיה, הוצאת גידולים, טראומה.
אבחון וטיפול בזיהומים באזור הפנים והצוואר.
טיפולים באזור חלל הפה כגון שתלים, עקירות וכדומה, נעשים בעיקר במרפאות שיניים בקהילה.
שאר הנושאים מטופלים בחדרי הניתוח בבתי החולים הציבוריים או הפרטיים.
בחלק מהמדינות כירורגיית פה ולסתות היא מומחיות שההכרה בה ניתנת על ידי האיגוד המקצועי.
לדוגמה, בארצות הברית היא ניתנת על ידי ההסתדרות האמריקאית לרפואת שיניים (ADA – American Dental Association), בבריטניה הקולג' המלכותי למנתחים באנגליה, באירלנד הקולג' המלכותי למנתחים של אדינבורו, בקנדה הקולג' המלכותי לרופאי שיניים של קנדה, באוסטרליה המכללה המלכותית האוסטרלית של רופאי השיניים, ובברזיל המועצה הברזילאית הפדרלית לרפואת שיניים.
במדינות אחרות התמחות בכירורגיית פה ולסתות יכולה להיות תחת בקרה של רפואה, רפואת שיניים או שתיהן בהתאם לתקנות של כל מדינה והזדמנויות הכשרה זמינות.
בישראל כל תוארי המומחה מוענקים על ידי משרד הבריאות.
היות שבישראל המקצוע הוא התמחות ברפואת שיניים בלבד, המועצה המדעית שליד ההסתדרות לרפואת שיניים היא זו המוסמכת להעניק תואר מומחה.
תואר המומחה מוענק לאחר התמחות של 5 שנים במסגרת בתי חולים שאושרו לצורך מתן ההתמחות על ידי המועצה המדעית לרפואת שיניים.
5 השנים כוללות שלוש וחצי שנים במחלקה או ביחידה לכירורגיית פה ולסתות, שישה חודשים במחלקה לכירורגיה כללית או כירורגיה אורתופדית, שלושה חודשים במחלקת הרדמה וטיפול נמרץ, שלושה חודשים במחלקה לפתולוגיה כללית או אוראלית ושלושה חודשים מקצוע בחירה.
כל המתמחים נדרשים למספר מתאים של ניתוחים בכל אחד מתחומי ההתמחות על מנת להיות זכאים לקבלת תעודת המומחה.
נוסף על כך על כל מתמחה לעבור 2 בחינות.
הראשונה בכתב ומכונה שלב א', השנייה בעל-פה ומכונה שלב ב'.
בשלב א' על הנבחן להוכיח בעיקר ידע תאורטי ובשלב ב' עליו להוכיח יכולת התמודדות עם מקרים שונים בתחומי כירורגיית פה ולסתות ובכלל זה הכרת הניתוחים עצמם על כל היבטיהם.
האיגוד האמריקאי לכירורגיית פה ולסתות
הקולג' המלכותי האוסטרלי למנתחים דנטליים
הקולג' המלכותי לרפואת שיניים של קנדה
האגודה הישראלית לכירורגיית פה ולסתות
הפקולטה לניתוחים דנטליים של הקולג' המלכותי למנתחים של אנגליה
האגודה הבינלאומית לכירורגיית פה ולסתות
כירורגיית כלי דם היא תחום ברפואה המתמחה בניתוח של כלי הדם כטיפול במגוון מחלות הפוגמות בכלי הדם.
ניתוחים כירורגים כוללים שחזור, השתלה וריפוי של כלי הדם וגם הסרת גידולים וסקולריים ודליות.
כירורגיית כלי הדם מיועדת בדרך כלל לשיפור זרימת הדם בגוף, איזון או הפחתת לחץ דם באזורים שונים או כהכנה לטיפולים שונים.
תחום כירורגיית כלי דם התחיל להתפתח בארצות הברית בשנות החמישים של המאה העשרים.
המנתח האמריקני מייקל דבייקי היה חלוץ בשימוש בדקרון שתלים כדי להחליף או לתקן כלי דם עוד בשנת 1958. דבייקי שהיה כירורג כללי, מנתח לב ומנתח כלי דם ביצע בחייו עשרות אלפי ניתוחים של החלפת כלי דם פריפריים, בטניים ולבביים.
עד היום עובדים מנתחי כלי דם לפי הטכניקות הניתוחיות שפותחו בארצות הברית.
בשנים האחרונות נוספו טכניקות חדשות של ניתוחי כלי דם בשיטת הלפרוסקופיה.
תחום כירורגיית כלי הדם החל להתפתח באופן משמעותי מ-1990 לאחר שד"ר צ'ארלס דוטר המציא את האנגיופלסטיקה.
כיום קיימים מחקרים רבים בתחום המנסים לייעל את הניתוחים האנדו-וסקולרים.
אחד המחקרים האחרונים מפתחים כלי דם מלאכותיים
מחקרים נוספים בתחום מנסים לפתח שיטות פחות חודרניות לטיפול במחלות וסקולריות.
בישראל החלו מספר כירורגים לעסוק בנושא בתחילת שנות השישים של המאה ה-20. הראשון שהתחיל נתוחי כלי דם ב-1962 היה פרופ' מרק מוזס מבית החולים תל השומר, שהשתלם בתחום בהמרסמייט הוספיטל בלונדון אצל ד"ר פיטר מרטין.
בשנת 1963 התחיל פרופ' דוד ארליק מבית החולים רמב"ם בחיפה לנתח ניתוחי כלי דם, ותלמידו פרופ' אלפרד שרמק המשיך את דרכו.
בבית החולים איכילוב בתל אביב התחיל בתחום ב-1965 פרופ' מנדל סטבורובסקי, שחזר מהשתלמות ביוסטון ובלונדון (השתלם אצל ד"ר מייקל דבייקי וד"ר פיטר מרטין).
במרכז הרפואי הדסה בירושלים התחילו בתחום פרופ' חנוך מילויצקי ופרופ' הנרי רומנוב.
שיטות כירורגיית הדם הן בדרך כלל ניקוז כלי דם המפריעים לזרימת הדם, מעקפים לכלי דם פגומים, ניתוחים אנדו-וסקולרים בהם מתבצעת השתלת התקנים שמשפרים או מחליפים אזורים פגומים בכלי הדם.
כירורגיית הדם מבצעת צנתורים והתקנת תומכים שונים שמיועדים לשמור על תקינות זרימת הדם באזור בו מתבצע צנתור.
הצנתור מתבצע בין היתר במקרים של מפרצות בעורקים.
ניתוח המעקפים ושיטת המעקפים נועדו לעקוף כלי דם פגומים שמונעים זרימת דם תקינה.
במקרה של טרשת העורקים ואספקת דם לקויה לאזורים שונים בגוף, קיימות כמה שיטות טיפול.
אחת השיטות היא השתלת "בלון" שמרחיב את כלי הדם וכמו כן שליפה כירוגית של קרישי דם ותסחיפים.
במקרים של דליות ורידיות, השיטות הן יותר ספציפיות.
כירורגיית הדם מהווה בדרך כלל טיפול משלים לטיפול תרופתי נלווה במחלות וסקולריות.
כירה או כיריים זהו מכשיר לבישול, הפועל על גז בישול, עץ או חשמל, וממכשירי הבישול הבסיסיים ביותר במטבח המודרני.
המילה מופיעה כבר בתורה: "תַּנּוּר וְכִירַיִם" (ויקרא יא, לה).
הכיריים עשויות ממשטח לוהט או כוללות מבערי אש גלויה, שעל גבם מונחים כלי הבישול.
בעבר היה מקובל לבשל באמצעות שריפת עץ, אך כיום השימוש בשריפת עץ פחת, וגז הבישול וכיריים חשמליות תפסו את מקום כירת העץ.
סוג פופולרי וחדש יחסית של כיריים חשמליות הן כיריים "אינדוקציה" (שיבוש של Induction) הפועלות בשיטת החימום ההשראתי.
בשיטה זו, משטח הכיריים יוצר השראה אלקטרומגנטית שמחממת את תחתית כלי הבישול, בעוד משטח הכיריים עצמו איננו מתחמם.
בכיריים גז מודרניות ניתן למצוא התקן ניתוק גז אוטומטי, המפסיק את זרימת הגז במקרה של התכבות הלהבה.
כירורגיה רובוטית הוא מונח המתייחס לניתוחים זעיר-פולשניים בהם נעשה שימוש מערכות רובוטיות המסייעות לביצוע הניתוח.
הכירורגיה הרובוטית פותחה על מנת להתגבר על קשיים הקיימים בשיטה הלפרוסקופית הרגילה או בגישה פתוחה כגון דיוק בתנועה, רעד פיזיולוגי של היד בפעולות מוטוריות עדינות, מוגבלות בתנועה, קשיים לעבוד מול מסך הנותן תמונה דו-ממדית, שליטה אוטונומית של המנתח בכלים ללא תלות באסיסטנט וכו'.
בניתוחים רובוטים במקום להחזיק ישירות את כלי הניתוח ביד, יושב המנתח מול מערכת שליטה ודרכה שולטת בזרועות הרובוט ותנועות הכלים.
הניתוח הראשון שנעשה בעזרת רובוט, הפומה 560, היה ב-1985. בניתוח זה נעשה שימוש ברובוט על מנת להשיג דיוק גבוה יותר בעת ביופסית מוח.
במקביל פותחה מערכת בשם ROBODOC אשר סייעה בהתאמה מדויקת יותר של עצם הירך בניתוחים להחלפת מפרק ירך.
ה-ROBODOC היא המערכת הרובוטית הראשונה שאושרה על ידי המנהל התרופות האמריקני.
המערכת הרובוטית הראשונה המשמשת לטלכירורגיה (שיטה בה המנתח מפעיל מרחוק את הרובוט בעזרת יחידת השליטה), פותחה על ידי מכון המחקר של סטנפורד בשיתוף צבא ארצות הברית ונאס"א.
בשנת 2003 התאחדו החברות האמריקאיות Intuitive surgical ו-computer motion אשר עסקו בפיתוח רובוטים לכירורגיה.
החברה המאוחדת, תחת השם Intuitive Surgical, מפתחת המערכת הרובוטית לניתוחים דה וינצ'י.
החברה קיבלה אישור לביצוע פרוצדורות רפואיות על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA), לביצוע ניתוחים בחלל הבטן לרבות כריתה והסרת גידולים סרטנים בוושט, ריאות, כליות, מערכת העיכול, בלוטת הערמונית והרחם.
ניתוחים רובוטיים כוללים בתוכם את יתרונות השיטות המסורתיות – לפרוסקופית או פתוחה.
בנוסף, מספקים הרובוטיים הכירורגים פתרונות לבעיות הקיימות בשיטה הלפרוסקופית המסורתית.
שיפור ארגונומיית המנתח – הניתוחיים הרובוטים מספקים למנתח עמדת שליטה נוחה אשר מאפשרת ישבה.
כך מונעים הרובוטים עייפות וכאבי פרקים שמופיעים בניתוחים לפרוסקופיים בשיטה המסורתית.שיפור מיומנות (dexterity) – לזרועות הרובוטיות יש טווח תנועה יותר גדול (בהשוואה לזרועות לפרוסקופיות רגילות) ובכך מאפשרות למנתח לשלוט יותר טוב על כלי הניתוח ועל הרקמות.
בנוסף המערכות הרובוטיות יודעות לסנן את הרעד הטבעי בידי המנתח.
יתרון נוסף בתחום המיומנות הוא היכולת להמיר תנועות גדולות לתנועות בקנה מידה מיקרוסקופי.
שיפור תיאום עין-יד – העובדה שניתן לייצר תמונה תלת-ממדית, ביטול נקודות המשען (כמו שיש במכשירי לפרוסקופיה), האפשרות למקם את המצלמות בצורה יותר טובה והשליטה בעזרת מערכת שליטה שמבטלת את הצורך לביצוע תנועות מוזרות על מנת להגיע למיקום הדרוש משפרים יחדיו את יכולת התיאום עין-יד.
צמצום הסיכון של זיהום פצעים
התאוששות מהירה יחסית לאחר הניתוח
סיכון מינימלי לסיבוכים האופייניים לניתוח המסורתי
צמצום הסיכון להיווצרות זיהום אצל המנתח
מיעוט צלקות לאחר הניתוח – ניתוחים בעזרת רובוט מבוצעים דרך פתחים קטנים מאוד ומשאיר רק כמה סימנים קטנים המתרפאים במהירות.
חוסר ניסיון וידע – היות שמדובר בטכנולוגיה חדשה לא קיימים מחקרים ארוכי טווח אשר יכולים לספק לנו מידע רציני ומשמעותי לגבי היעילות האמיתית של הטכנולוגיה.
בעיה נוספת שקיימת היא העובדה שבימינו מתוכננים ניתוחים בהתאם לשיטה המסורתית, טכנולוגיה חדשה זו תצריך תכנון וארגון מחדש של תהליכים כירורגים רבים.
למרות הנאמר, מספר המערכות הרובוטיות והניתוחים המבוצעים בעזרתן בכלל התחומים גדל משנה לשנה.
השימוש הנרחב במערכות אלו, הפרסומים הקליניים הרבים המאששים את היתרונות והמספר ההולך וגדל של רופאים המוכשרים לשימוש במערכות אלו, מאפשרים התמחות עמוקה יותר ויותר בשימוש בטכנולוגיות אלו.
עלות – מחירן של מערכות לניתוחים רובוטים סובב סביב מיליון דולר, ועלות הניתוח עצמו גבוהה יותר בהשוואה לזו של ניתוח רגיל.
בנוסף, קיימת אי ודאות לגבי המחירים העתידיים: ייתכן שהמחירים ירדו עקב התפתחות והנגשת הטכנולוגיה וייתכן שאף יאמירו עקב שדרוגים והוספת יכולות חדשות במערכות.
סוגיה נוספת שעולה היא עלות ותדירות התחזוקה השוטפת, וכן שדרוג המערכות.
על אף זאת, הגידול בשימוש מצביע על ירידה בהוצאות פוסט-ניתוח ואשפוז כתוצאה משימוש במערכות אלו.
מחסור במשוב מגע – בהשוואה לפרצדורה המסורתית, ישנן דעות הטוענות כי המשוב התחושתי בעמדת השליטה ברובוט המנתח פחות.
בכדי להתגבר על הבעיה, המנתח מסתמך על סימנים ויזואליים.
מנגד, ישנם מחקרים המצביעים על כך כי אין הבדל משמעותי באיכות הניתוח בין סוגי הפידבקים.
עלויות וזמינות – השימוש בשירותיו של רובוט מוגבל בימינו למספר צוותים ומוסדות מועטים ושימוש בשתלים (בהליכים אורתופדיים), מה שמייקר את העלויות בהשוואה לניתוח מסורתי ומצריך זמן המתנה ארוך יותר.
תחום זה ראה את השימוש הנרחב ביותר בכירורגיה רובוטית, כיוון שחולים יכולים לעזוב את ביה"ח עם פחות כאב ותוך זמן קצר יותר מהשיטה המסורתית.
בדומה לגישה הלפרוסקופית, ניתוחים בריאטריים באמצעות ניתוח רובוטי הוכחו כבטוחים.
עד לעדכון, הניתוחים הרובוטיים הדגימו זמני ניתוח ארוכים יותר במעט, אם כי המטופלים שעברו ניתוחים רובוטיים נזקקו לפחות עירוי דם מאלו שעברו ניתוחים לפרוסקופיים, וכן סבלו מפחות סיבוכים שלאחר הניתוח הקשורים בדלף של ההשקה שנעשתה בתהליך.
הליכים כירורגיים במעי הגס וברקטום על רקע סרטן והליכים כירורגיים במעי על רקע מחלות דלקתיות כרוניות, הודגמו כבטוחים ויעילים יותר מהשיטה הלפרוסקופית.
בשנים האחרונות גבר השימוש בניתוחים רובוטיים לניתוחי בקע, זאת בעיקר בזכות תנועת הזרועות הרחבה של הרובוט (המגיעה עד 540 מעלות לכל כיוון) ומאפשרת למנתחים לגשת אל בקעים מורכבים בדופן הבטן ביתר קלות וללא מגבלת תנועה.
תוצאות ניתוחי בקעים סרעפתיים בסיוע רובוט, בקרב מנתחים שרק התחילו לעבוד על הרובוט, בהלימה לתוצאות של ניתוחים מסוג זה בגישה הפתוחה/הלפרוסקופית של מנתחים מיומנים.
באוקטובר 2020 בוצע בישראל לראשונה ניתוח השתלת כליה בסיוע רובוט "דה וינצ'י" במרכז הרפואי רבין.
כמעט כל ניתוחי הבטן והאגן נעשו בהצלחה בעזרת כירורגיה רובוטית בין היתר: הליכים כירורגים בוושט, בלבלב, טיפול בריפלוקס ועוד.
בהמשך, בוצעה גם הסרה חלקית של כבד לפני השתלה מתורם, בהליך זה הוסרו כ-60% מהכבד.
יתרון גדול שיש לשיטה הרובוטית הוא בניתוחים של אנשים בעלי השמנת יתר חולנית, היות שבשיטה לפרוסקופית מסורתית דופן בטן עבה מגדילה את המומנט הקיים עבור הכלים הלפרוסקופיים בעוד הזרועות הרובוטיות מתגברות בקלות על מכשול זה.
הניתוח הרובוטי בתחום זה נפוץ משמעותית בעשור האחרון, בין היתר בזכות שדרוג אחוזי הדיוק ויכולת פעולה מוגברת.
הרובוט המנתח מציג ראייה תלת־ממדית וחדה בשילוב כלים ממוחשבים, ובכך מתאפשרת גישה בטוחה לריאות ולאיברים השונים בבית החזה.
כך, הושגו אחוזי הצלחה גבוהים יותר בהליכי ניתוח מורכבים כגון כריתת אונה בריאה וכריתת בלוטת התימוס.
הניתוח הרובוטי מתבסס בין היתר על אלגוריתמים חכמים אשר שומרים על נקודת המגע בין הזרועות וגוף החולה, כלי זיהוי פלואורסצנטי של כלי דם, ויחידות קצה מתקדמות, אשר מובילות להתאוששות מהירה יותר ולהורדת הסיכונים השונים בתהליך.
לפי מטה-אנליזה שנערכה בנושא, הניתוחים הרובוטיים לכריתות ריאה, הדגימו ירידה מובהקת סטטיסטית בתמותה, משך אשפוז וסיבוכים בהשוואה לניתוחים פתוחים.
באותה אנליזה, בהשוואה לניתוחי VATS (ניתוחים זעיר-פולשניים לא רובוטיים), הודגמה ירידה ללא מובהקות של תמותה, משך אשפוז וסיבוכים.
ניתוחים רובוטים בגינקולוגיה הם רבים ומגוונים ובהם: כריתת גידולים שפירים, כריתת רחם, תיקון והרמת רצפת אגן, כריתת מיומות (שרירנים) וכן הסרת נגעים של מחלת אנדומטריוזיס.
בנוסף כירורגיה רובוטית נחשבת כסטנדרט בטיפול בסרטן הרחם, כאשר הגישה הרובוטית מייתרת את הגישה הניתוחית הפתוחה.
כך, נחסך מהמנותחות הכאב בחתכים, הדימום הנובע מאותם חתכים ותהליך ההחלמה הארוך.
עיקר השימוש בכירורגיה רובוטית בנוירוכירורגיה נעשה בתחום ההדמיה והנחיה.
בעזרת מערכות רובוטיות ניתן לבצע הליכים ביעילות ותכנון יותר טובים.
חלק מהשימוש נעשה בניתוחים כמו ביופסיות, השתלת אלקטרודות עומק והסרה סלקטיבית של גידולים.
תחום זה היה בין החלוצים לשימוש ברובוטים עם ה-ROBODOC שמסייע בהתאמת הירך בניתוחים להחלפת מפרק ירך בשנת 1992. במחקר שנערך בקרב 141 ניתוחי החלפת ירך, מתוכם 61 נותחו בעזרת ה-ROBODOC נמצא כי אורך וצורת התותב היו יותר מוצלחים מאשר בקרב אלה שנותחו ללא סיוע רובוט.
ככל הנראה שהצלחת הרובוטים בניתוחים אורתופדיים נובעת מהמנח האנטומי מדויק של עצמות ומהעובדה שניתן להכניס נתונים ולתכנן את מהלך הניתוח מראש.
עם זאת נמצא כי ישנם כשלים יחסית רבים בניתוח בעזרת רובוט לעומת ניתוח ידני וביניהם צורך לעבור להליך ידני, פגיעה עצבית והארכת זמן הניתוח.
מגבלה נוספת בניתוחים אלו היא מחיר השתלים כמו גם מיעוט המערכות והצוותים המבצעים אותם.
רובוטים משמשים בתחום כירורגית ילדים, כשהיתרון העיקרי שלהם הוא האפשרות לבצע תהליכים עדינים באופן מיטבי על ידי מזעור תנועות המנתח, ניקוי הרעד הטבעי והגדלת התמונה אותה רואה המנתח.
בתחום זה יש שימוש נרחב במערכות כמו "דה וינצ'י" לניתוחים כמו כריתת בלוטת הערמונית, הסיבה לכך נובעת ממיקום וגודל הבלוטה.
בנוסף מבוצעים ניתוחים לפתיחת חסימות בשופכן, כריתת בלוטת האדרנל וכריתת כליה.
כישורים חברתיים הוא מושג רב ממדי המתייחס ליכולת האדם ליצור קשרים בין-אישיים נאותים ויעילים עם הזולת.
המושג כולל מגוון כישורים חברתיים, שהם התנהגויות נלמדות ונרכשות המיושמות על ידי הפרט במצבים בין-אישיים.
אוגיליבי (1994) מבליטה את הקושי בהגדרת המושג "תפקוד חברתי", הכולל יכולות, מיומנות והתנהגויות מגוונות.
לטענתה הדרך הטובה ביותר להגדרת המושג היא באמצעות הבנת הקשר בין ביצוע ההתנהגות תוך שימוש במיומנות החברתית ובין התוצאה המתקבלת בעקבות הביצוע, כמו מקובלות חברתית.
תפקוד חברתי תקין, מהווה בסיס להקמה ופיתוח של מערכות יחסים מספקות ומתמשכות החיוניות לרווחה הפיזית והנפשית של האדם.
הכרה בכך שתפקוד חברתי קשור לתפקוד של מבנים מוחיים מסוימים, הובילה להתמקדות מוגברת בהבנת המורכבות של תפקוד חברתי.
למשל, מחקר אמפירי שנערך בקרב ילדים בגילאים שונים, הצביע על שכיחות גבוהה של בעיות בתפקוד החברתי שמובילות להשפעות ארוכות טווח של הפרעות בתפקוד זה אשר יכולות להשפיע על הסתגלות בבית הספר, בבית ובקהילה.
התפקוד החברתי כולל קוגניציה חברתית, כישורים חברתיים ואינטראקציות כמו גם התנהגויות חברתיות המוצגות על ידי הפרט.
כמו כן, תפקוד חברתי תלוי במגוון רחב של מיומנויות קוגניטיביות, רגשיות ולשוניות.
ליקויים בתחום הקוגניטיבי או ההתנהגותי, סביבות מוחלשות, ליקוי בתפקוד המוחי, ואישיות או מזג שמעכב אינטראקציות חברתיות, יכולים להיות גורמים בהתפתחות של בעיות חברתיות משמעותיות.
בנוסף, קשיים חברתיים יכולים להוביל לדחייה חברתית, תפקוד אקדמי ירוד, וקשיים באינטראקציה עם מורים ובני משפחה.
הכישורים החברתיים משפיעים על התנהגות האדם במצבים חברתיים.
כישורים חברתיים כוללים פיתוח יכולת של תקשורת חברתית ומערבים הפעלה של אינטליגנציה רגשית.
הם מאפשרים לאדם ליצור רושם ראשוני טוב, שהוא אחד המרכיבים המכריעים בקביעת המוניטין והתפיסה הכללית של הזולת אודות אותו האדם.
כישורים חברתיים יכולים לסייע לאדם להתמודד מול מצבים חברתיים מאתגרים כמו לחץ חברתי ולהשפיע על אווירה קבוצתית.
בהתאם לכך, יש להם חשיבות רבה לפיתוח יכולת מנהיגות.
רכישת כישורים חברתיים היא חלק מתהליך החיברות וההתפתחות החברתית של האדם מילדותו.
בהתאם לכך, חלק ניכר מהפעילות בגן ילדים מוקדש לנושא זה והעיסוק בו ממשיך גם במסגרת בית הספר.
יכולות ומיומנויות הנדרשות לרכישת כישורים חברתיים
הכישורים החברתיים נשענים על מגוון יכולות ומיומנויות מתחומים שונים.
למשל, שליטה עצמית מסייעת לרכישת כישורים חברתיים, משום שהיא מאפשרת להימנע מהתנהגויות שאינן מקובלות חברתית, אשר תוצאותיהן אינן רצויות לאדם.
באופן דומה, רכישת שפה היא הבסיס לכישורים החברתיים המערבים תקשורת מילולית, כמו שימוש בדיבור במהלך שיחה.
פיתוח האוריינות חשוב למצבים חברתיים המערבים תקשורת כתובה; מצבים מסוג זה נפוצים במסגרת רשתות חברתיות מקוונות.
פגיעה בכישורים החברתיים יכולה להשפיע על תפקודו של האדם בחיים האישיים, להקשות עליו להשתלב בחברה וליצור קשר עם קבוצת השווים שלו, ולפגוע באיכות חייו.
הנמכה בכישורים חברתיים עלולה לעורר תגובות שליליות מצד הסביבה כמו לעג, כעס, עוינות ובוז.
במקרים קיצוניים פגיעה חמורה בכישורים החברתיים יכולה אף להוביל לשנאה ולחרם חברתי.
בתחום הבידור מוצגות לעיתים קרובות דמויות בעלות קשיים שונים בכישורים החברתיים.
דוגמה פופולרית היא דמותו של שלדון קופר מתוך הסדרה "המפץ הגדול".
"היפה והחנון" היא תוכנית מציאות המתארת מפגשים בין גברים בעלי אינטליגנציה גבוהה וכישורים חברתיים נמוכים, לבין נשים יפות בעלות כישורים חברתיים גבוהים שחסר להן ידע כללי בתחומים בסיסיים.
כאמור, רכישת כישורים חברתיים מתבססת על מספר יכולות ומיומנויות בתחומים שונים.
בהתאם לכך, ישנם מספר גורמים העלולים להוביל לפגיעה בכישורים חברתיים, אשר כל אחד מהם יכול לבוא לידי ביטוי בדרכים שונות ובעוצמות שונות.
לעיתים הפגיעה זניחה או קלה מאוד לטיפול, אך במצבים קיצוניים יותר הפגיעה תשפיע באופן משמעותי על התפקוד החברתי של האדם.
כל אחד מהגורמים צריך להיות מאובחן ומטופל על ידי איש המקצוע המתאים.
בנוסף, כישוריו החברתיים של אדם מסוים עלולים להיפגע מיותר מגורם אחד בו זמנית - מצב המכונה תחלואה נלווית או תחלואה כפולה.
במקרה זה יש לתת מענה מתאים עבור כל אחד מהגורמים במסגרת תוכנית רב-תחומית.
דוגמאות לגורמים העלולים להוביל לפגיעה בכישורים החברתיים:
לקויות שונות הפוגעות ביכולות התקשורתיות, כמו לקות שפה.
תסמונות מהספקטרום האוטיסטי כמו אוטיזם קלאסי, תסמונת אספרגר.
אימפולסיביות ופגיעה באינהיביציה, אשר עלולות להקשות על האדם להימנע מפעולות ותגובות שאינן רצויות עבורו.
מכיוון שתסמיני הליבה של הפרעת קשב כוללים בין היתר אימפולסיביות ופגיעה באינהיביציה, אוכלוסייה זו נמצאת בסיכון לפגיעה בכישורים החברתיים.
עם זאת, הנמכה בתחומים אלו יכולה להיגרם גם מסיבות אחרות.
יצירת הזדמנויות למפגשים חברתיים בין אנשים ביום יום, הן במסגרת המשפחה והן בסביבה החברתית הכללית, מאפשרת התנסויות במצבים חברתיים שונים ולמידה מתוך ההתנסות.
גם ניתוח עצמי או בשיחה עם אחרים לגבי המצבים אליהם נקלע האדם, משפר את הבנת המצבים הללו ולמידה על דרכי התמודדות מגוונות מולם.
כלי חשוב נוסף הוא המשחק, המאפשר התנסות חברתית משמעותית התורמת רבות לתהליך החיברות.
קלינאי תקשורת יכולים לפתח כישורים חברתיים במקרים שבהם הפגיעה היא על רקע שפתי או תקשורתי.
גם תרגול התמודדות עם מצבים חברתיים שונים במסגרת טיפול קבוצתי המונחה על ידי אנשי מקצוע, יכול לסייע בשיפור הכישורים החברתיים של האדם.
באפריקה, המושג "כישוף" מתייחס בכלליות למגוון פעולות וברוב הספרות נכלל לרוב עם מונחים כגון מסתורין, קסם, אוב.
כישוף כיום נפוץ בכל אפריקה, בין אם בחיים הפוליטיים של המדינה, במוסדות משפטיים או בתחום הכלכלה.
במהלך העשורים האחרונים, נראה כי הכישוף משכפל עצמו במהירות יחד עם השינויים המודרניים, דבר אשר מגביר את חוסר הביטחון והחשש מהנסתר בקרב תושבים רבים באפריקה.
בחלקים רבים באפריקה השמועות מדברות על כך שהכישוף השיג קנה מידה גלובלי חוצה יבשות.
בתקופת ימי הביניים ובראשית העת החדשה תחום הכשפים והקסמים היה מהבודדים שהיה פתוח יחסית להשפעות ומגעים חיצוניים.
בתחום הכישוף עסקו המומחים לדבר, לרוב השכלתם לא הייתה גבוהה והם אינם השתייכו למעמדות הגבוהים בחברה.
המאגיה ברובה התבססה על ההנחה שהקוסם כמעט ולא מחדש דבר, אלא ממשיך מסורות קודמות.
למרות הנחה זו, תחום זה משתנה מדור לדור תוך שמירה על מסורת שמרנית.
תופעה כללית שמתייחסת למאגיה וכישוף היא הנטייה לייחס כוחות מיוחדים לאנשים שנמצאים בשולי המסגרת החברתית או מחוצה לה, וזה מסביר את הפניה אליהם בבקשת עזרה מאגית.
אנשים אלו לרוב משתייכים לקבוצות מיעוט, ובדרך כלל מעוררים חשש רב בקרב האוכלוסייה על רקע יכולתם להפעיל כוחות על טבעיים שיכולים להזיק לאחרים.
בעולם המודרני כיום לרוב נתפס הכישוף כתופעה פרימיטיבית שמורכבת ממערכת של אמונות.
התקופה הקולוניאלית היא תקופה בה התקיימה שליטה אירופית רשמית, במרבית אזורי אפריקה, מסוף המאה ה-19 ועד לאמצע המאה ה-20. קולוניאליזם פירושו יחס שליטה בין רוב אפריקאי מקומי לבין מיעוט אירופי זר.
במהלך תקופה זו הייתה השפעה רבה של השלטון הזר על החברות האפריקאיות ברוב תחומי החיים (בתחום הכלכלי, פוליטי, חברתי, דתי, מוסדי ועוד).
המשטרים הקולוניאליים באפריקה החלו להתגבש מתחילת המאה ה-19 והאירופאים ביקשו לעצב את דמות החברות הקולוניאליות לפי ראות עיניהם.
מתוך כך נגזרו דפוסי שליטה קולוניאליים, מדיניות ומשטר קולוניאלי.
המעצמות הקולוניאליות נתקלו במציאות חברית, פוליטית וכלכלית מורכבת ומגוונת, שחייבה אותן לערוך שינויים במדיניותן.
המדינות הקולוניאליות הורכבו מבריטניה, צרפת, בלגיה, פורטוגל, איטליה וגרמניה.
המניעים לקולוניאליזם של מדינות אלו נבעו ממניע כלכלי, צבאי-אסטרטגי, פוליטי ותרבותי-חברתי.
ההסבר התרבותי-חברתי הוא בכך שהאירופאים ראו בשלטונם שליחות מתרבתת.
הם הניחו שקיימים הבדלים מהותיים בין שחורים ללבנים, ולכן הניחו שמחובתם להפיץ את התרבות הנוצרית שנתפסה עבורם כנאורה ומפותחת, ולהנחילה לאלו שנתפסו עבורם כחלשים ונחותים מהם.
כאשר החברות האפריקאיות התנגדו לכיבוש הקולוניאלי נקטו המעצמות אמצעים צבאיים וכוחניים ובכך השתלטו על המדינות.
כדי להשליט סדר פנימי ולמנוע תסיסה של התושבים במדינות שתאיים על יציבות השלטון הקולוניאלי, הונחו יסודות למערכת המנהל והמשפט, ננקטו צעדים בתחום החברתי והתרבותי (כגון הקמת מיסיונים ועידוד הפעילות הדתית הנוצרית, הקמת בתי ספר לפי הדגם האירופאי ועוד).
כל הצעדים הללו סייעו למעצמות להשיג את מטרותיהן שלהן.
סוגיה משמעותית שנפוצה בכל מדינות אפריקה היא הכישוף.
בין השלטונות האירופאים הקולוניאליים לבין התושבים האפריקאים המקומיים שרר מתח רב סביב סוגיה זו.
האירופאים לא האמינו בכישוף ועבורם היה זה דבר דמיוני שאינו קיים, ואת השקפה זו ניסו לכפות על האפריקאים.
הם התקשו לקבל את המציאות האפריקאית שהאמינה באמונות וכוחות סמויים מן העין, ולכן לרוב היחס שהנהיגו כלפי רוצחי המכשפות היה חמור יותר מהיחס כלפי המכשפות עצמן.
זה הוביל לזעם רב בקרב תושבי אפריקה רבים, ורק החריף את שנאתם ומעשי האלימות שנקטו כלפי המכשפות.
אמונות הכישוף האפריקאיות מודעות לקצב תזוזת העולם ועוסקות בדרכים יצירתיות לחיות בתוך מציאות פוסט-קולוניאלית.
זו הסיבה שבגללה הכישוף נמצא במגמת עלייה ברחבי אפריקה .
חוקר בשם ג'ון קומרוף (John L.
Comaroff) הדגיש שכישוף מתייחס לרצונות ולחרדות שנגרמות כתוצאה מהשפעת הגלובליזציה או המודרניות.
שאלת היחס המדויק של השפעת המודרנה וגלובלציזיה על כישוף היא מאתגרת.
למשל, בדרום אפריקה המעבר של המדינה לדמוקרטיה הביא לשינויים רבים שלא בהכרח כולם מתקשרים לגלובליזציה.
השיח בנושא כישוף חושף אמביוולנטיות בכמה מובנים.
בחלקים רבים של אפריקה כישוף קשור במפורש ל"בית" ול"משפחה".
בקניה אנשים מאמינים שההתקפות הגדולות מגיעות מבית ולא מחוץ.
בקמרון סוגיית ה"כישוף מבית" נתפסת כצורה המסוכנת ביותר.
מכשפות מאופיינות באחיזה מיוחדת בקרובים שלהן, ואחת ההשלכות היא שהאשמות בכישוף הופנו בעיקר לאנשים מתוך משפחתן של המכשפות.
השינויים המודרניים משפיעים על כישוף במספר דרכים כגון ששמועות בנושא כישוף נפוצות בצורה מהירה באמצעות טכנולוגיה מודרנית ומשפיעות על פוליטיקה מפלגתית ועל פרקטיקות משפטיות ומנהליות של המדינה.
צורות מודרניות של כישוף קשורות לרוב לפוסט-קולוניאליזם או לתהליכים קולוניאליים מהמחצית הראשונה של המאה ה-20. ניתן למצוא את צורת הכישוף המודרנית החדשה שנפוצה בדרום ובמערב קמרון ששמה "Famla" או "Ekong".
צורת כישוף זו צמחה בעיקר לאחר התקופה הקולוניאלית ושונה מצורות הכישוף המסורתיות.
בצורות הכישוף המודרניות המכשפה נוקטת בפעולות אחרות כגון מכירת הקורבנות והפיכתם ל"זומבים" כדי להעביד אותם ולצבור כוח והון על חשבונם.
מכשפות אלו צוברות תאוצה ברחבי העולם ומנהלות קשרים גלובליים במדינות אחרות (לחלקן מטה באירופה).
התייחסות לכישוף במדינות שונות ברחבי אפריקה
הכישוף הוא מאפיין מרכזי בדרום אפריקה ונוכח בצורה משמעותית הרבה יותר מבעבר.
השחרור הפוליטי של המדינה לא הוביל לשחרור מכוחות הנסתר, ולכן הכישוף מהווה בעיה יומיומית קיומית שתושבי המדינה מתמודדים איתה .
המרד של האפריקאים בדרום אפריקה כנגד משטר האפרטהייד נסקר בפירוט על ידי התקשורת המערבית, אך סוגיית הכישוף לא זכתה לתשומת לב רבה.
בתחילת 1990, עם שחרורו של נלסון מנדלה, צייד המכשפות במדינה הגיע לשיאו.
אך גם עם עליית ה-ANC בראשות מנדלה לשלטון, לא פסקו רציחות המכשפות במדינה.
בצפון טרנסוואל (אחד מ-9 המחוזות במדינה) המצב היה חמור מאוד ולכן בשנת 1995 הממשלה הקימה ועדה שתחקור את האלימות ומעשי ההרג הרבים כנגד המכשפות.
הדוח שהוצג כשנה לאחר מכן (ב-1996) פירט מקרים רבים של רדיפת מכשפות, אך אינו מכיל מספר מדויק של הנרצחים.
שוטרים שחורים, שמאמינים בכישוף כמו מרבית האזרחים, לעיתים קרובות נרתעים מלסייע לנאשמים בכישוף.
המספר בפועל של הקורבנות יכול להיות מוערך על ידי בחינת אזורים בודדים, בהם רדיפת המכשפות נבחנה בפירוט רב למדי.
למשל, בלבואה (Lebowa) שנמצאת בחלק המזרחי של הטרנסוואל, מדווחת המשטרה שבין השנים 1985–1995 נהרגו 312 בני אדם על ידי אלימות שקשורה לכישוף.
בפועל הנתונים גבוהים הרבה יותר.
לדוגמה, במהלך תקרית אחת בלבד בשנת 1986, נשרפו 43 חשודים בכישוף.
בתחילת שנת 1994, לפני הבחירות שבהן נבחר נלסון מנדלה בראשות מפלגת ה-ANC, נהרגו כ-60 מכשפות.
בנוסף לקורבנות, ניתן לספור גם אנשים שנמלטו במהלך הרדיפות.
למשל במאי 1990 בין 300 ל-400 איש ביקשו מקלט בתחנות משטרה שונות בונדה (Venda) מכיוון שבתיהם נשרפו.
על פי פסק הדין של הוועדה הממשלתית בדרום אפריקה, האחריות על התפרצויות אלימות מסוג זה היא במידה גם שייכת לממשלת האפרטהייד הישנה.
המחוקקים בכישוף ראו בכישוף עבירה דמיונית בלבד וניסו לכפות השקפה זו על האפריקאים שחיו במדינה.
במקום הענשת המכשפות, השלטון הלבן בתקופת האפרטהייד נהג להעניש את האנשים שניסו להגן על עצמם מפני המכשפות.
אנשים אלו היו מאוימים על ידי עונשי מאסר ממושכים.
התושבים האפריקאים התקוממו על כך וזה הוביל לזעם גדול יותר כלפי מכשפות, ורבים לא היססו ולקחו את החוק לידיים וכתוצאה מכך מאות חשודים בכישוף נשרפו למוות.
הוועדה החליטה שכמו ברוב מדינות אפריקה שמדרום לסהרה, הרשות השופטת תכיר בכישוף כעבירה פלילית שהעונש המקסימלי הוא מאסר של 4 שנים.
מאז הבחירות הדמוקרטיות הראשונות במדינה בשנת 1994, הכישוף התרחב במהירות.
כישוף נמצא פחות על סדר היום הפוליטי של המדינה, אך לעומת זאת הכישוף הוא חלק מהאג'נדה של קהילות אפריקאיות מקומיות.
היבט מרכזי בכישוף הוא סוגיית חוסר הביטחון שקיים ביומיום, זמן כסף ואנרגיה רבים שמבוזבזים כדי להיאבק אל מול ההשלכות והתופעות של הכישוף.
בין אנשים אפריקאים שחיים בדרום אפריקה, בין אם הם חיים בערים יותר מודרניות, כישוף הוא חלק מחיי היום יום.
החיים מבוססים על ההנחה שהכוחות של המכשפות אמיתיים ועוצמתיים.
הפעולות שהן מבצעות נחוות כתקיפות ואף כפשעים.
המכשפות מעורבות ביצירת מגוון בעיות (כגון אבטלה) שהמדינה נדרשת להתמודד.
לעיתים האשמה בענייני כישוף מתייחסת לאירועים כגון מקרי מוות ומחלות לא צפויות או משונות.