tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעת הקמת מכון גמלאי העיתונים הוא נבחר לנשיאו; כמו כן לסגן נשיא מועצת הרכבות קושיצה-אודרברג, לחברת החשמליות של בודפשט; לחבר הדירקטוריון של הבנק האנגלו-אוסטרי, לחבר הוועד המפקח על איגוד החיסכון הראשון בהונגרית ולמכון לביטוח המשנה פאנוניה ועוד ועוד.
בשהותו בווינה הפך פלק לפופולרי מאוד בהונגריה, ועם חזרתו נבחר לתפקידים ציבוריים רבים.
בהונגריה תרגם פלק מאמרים הונגריים לגרמנית עבור המגזין "אונגר" וכתב ביקורת אמנות על מופעי התיאטרון הלאומי.
זמן קצר לאחר מכן נסע כאמור לווינה ובתחילה הועסק על ידי ה-Oesterreichische Zeitung.
הוא פרסם מאמרים בעיתונים בהונגריה, בעיקר ב"פשטי נפלו" (Pesti Napló), וביקר את האבסולוטיזם.
במקביל, כתב באופן אנונימי מאמרים שמרניים התומכים בפוליטיקה הווינאית ב"עיתון בודפשט" (Budapesti Hírlap; 1860–1853) הרשמי.
עבודתו העיתונאית הייתה שנויה במחלוקת, מכיוון שכתב מאמרים שממרידים נגד שלטון בית הבסבורג, ובה בעת קידם את הקיסר בעיתונות הרשמית.
לאחר הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867 חזר סוף סוף להונגריה והפך לעורך הראשי של פסטר לויד (Pester Lloyd).
מאמריו עסקו גם בסוגיות בינלאומיות.
משנת 1863 הפך למורה הפרטי לשפה ההונגרית אצל המלכה ההונגרית, אליזבת, נסיכת בוואריה (סיסי).
תפקיד זה ניתן לו כאות הוקרה על ידי בית הבסבורג בזכות שירותו הטוב, כפי שנאמר גם מעל קברו.
הם היו נשואים 54 שנים, והיא נפטרה שלושה חודשים לפניו.
ספר זיכרון של ההכתרה עם אדולף דוקס (פשט, 1867)
הרוזן אישטוואן סצ'ני ותקופתו (פשט, 1868)
השנים האחרונות ומותו של הרוזן אישטוואן סצ'ני (בודפשט, 1884)
אודות המלכה ההונגריה אליזבת (אליזבת, נסיכת בוואריה) (בודפשט, 1898)
רישומי גיל ודמות (בודפשט, 1902)
יוז'ף סינייאי: חייהם ועבודותיהם של סופרים הונגרים (Fa-Gwóth).
לקסיקון ביוגרפי הונגרי כרך 1 אגנש קניירש, בודפשט: אקדמית, 1967, עמ' 459–460.
מיקשה פלק: שנותיו האחרונות ומותו של הרוזן אישטוואן סצ'ני
מיקשה דומונקוש (במקור פליישמן, בהונגרית: Domonkos Miksa; ואגווצ'ה, 28 במרץ 1890 – בודפשט, 25 בפברואר 1954) היה מהנדס מכונות הונגרי-יהודי, קצין צבא, אחד ממנהיגי גטו בודפשט במלחמת העולם השנייה.
אביו, דוד משה פליישמן, היה סוחר במקצועו.
שם אמו של דומונקוש היה רוזליה קוליש.
דומונקוש למד בבית ספר דתי יהודי, ולאחר מכן בחטיבת ביניים אזרחית רגילה.
לאחר מכן, בחטיבה העליונה, שם הפך לסטודנט באקדמיה למסחר, ואחריו שהה שנתיים במכללה טכנית בגרמניה, שם קיבל את תואר המהנדס.
מכיוון שדיבר היטב גם גרמנית, חברת קטרפילר חתמה איתו הסכם להשקת הטרקטור האמריקאי בעל שרשראות הפלדה (שהיה חידוש עצום אז) במרכז אירופה.
בשנת 1911 התנדב לשירות צבאי של שנה (בדרגה מיוחדת שסימונה היה בדרך כלל סרט צבעוני ברוחב של 1 סנטימטר תפור על שרוול ז'קט החייל, שרק הזכאים לכך לבשו אותו והסימון הבטיח קידום מהיר כנגד).
בשל כישוריו כמהנדס הוצב ביחידה ממונעת ה-Kraftfahrttruppe ועד מהרה הפך למפקד שלה.
משנת 1912 חזר לעבוד אצל חברת קטרפילר.
הוא גויס שוב לצבא לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה ועל אף שהצטרף רק כנגד הוא הועלה במהירות לדרגת סגן.
הוא נפצע מספר פעמים וזכה באותות הצטיינות רבים על גבורתו.
הוא התחתן ב־16 בפברואר 1918, עם גבריאלה רוז'ה, בתם היפהפייה ובת ה-18 בלבד של מרטון רוז'ה ובורבאלה קראוס.
הבכור פטר בשנת 1919, בשנת 1921 אישטוואן ולאחר מכן בתם אנה.
הנישואים התפרקו די מהר לאחר מכן.
לאחר נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית הוא קיבל הכרה ואותות הצטיינות ממשרד ההגנה ההונגרי בשל תפקידיו במלחמה.
דומונקוש התחתן בפעם השנייה בשנת 1925 עם שטפאניה סבו, שהייתה אלמנה ונשואה קודם במשפחת הרצל.
במהלך שנות השלושים, כעובד של חברת קטרפילר, הוא קיים באופן קבוע תצוגות של כלי העבודה של החברה.
במשך הזמן נקרא מספר פעמים לאימונים במילואים ובשנת 1935 הועלה לדרגת סרן.
הוא עמד בראש המחלקה הטכנית של המועצה היהודית (Judenrat) בשנת 1944, ובזכות אותות ההצטיינות והכבוד שקיבל הוענקה לו חסינות (מרדיפות בשל היותו יהודי) על ידי עוצר הונגריה האדמירל מיקלוש הורטי.
לאחר הפוטש של פרנץ סלשי מנהיג מפלגת צלב החץ הפשיסטית שהדיח את הורטי באוקטובר 1944 דומונקוש הפך לאחד ממנהיגי הגטו הגדול בבודפשט והגן על יהודי הגטו בהקרבה עצמית.
הוא התמנה למזכ"ל הקהילה היהודית בפשט (חלקו המזרחי של בודפשט) בשנת 1945, מתפקיד זה פרש לגמלאות בשנת 1950. ב־7 באפריל 1953 נעצר על ידי הרשות להגנת המדינה (המשטרה החשאית ההונגרית שכינויה הנפוץ היה "הרשות להגנת המדינה" (בהונגרית: Államvédelmi Hatóság או בקיצור ÁVO או ÁVH) ועונה על ידה באכזריות.
הוא הואשם אפילו ברצח ראול וולנברג יחד עם ולאסלו בנדק (הרופא הראשי של בבית החולים ברחוב סבולצ'י).
הוא הואשם גם בתמיכה בציונות.
עם מותו של סטלין לא הצליחו להביאו למשפט ראווה.
לאחר תשעה חודשי עינויים ב־13 בנובמבר שקל 45 קילו כששוחרר ממרתפי ה- ÁVO ואושפז בבית חולים.
העינויים הגופניים הרסו את בריאותו וזמן מה לאחר שחרורו מבית החולים הוא נפטר.
האדם כמיקרוקוסמוס (האדם עולם קטן) היא תפיסה הרווחת בתרבויות שונות, ולפיה האדם מקבילה מדויקת של העולם בכללותו.
בשימושים אחדים, בעיקר מודרניים, של הרעיון, אין זו אלא מטפורה אסתטית, אך בדרך כלל הכוונה להנחה מטפיזית ממש, ולפיה מראש כך תוכנן האדם: כבבואה המקבילה בכל פרטיה לעולם הגדול בכללותו.
רעיון ההקבלה בין אדם ועולם מופיע אצל פיתגורס, ונדון באריכות בדיאלוג "טימאיוס" של אפלטון, ובדיאלוגים אחרים שלו.
כפועל יוצא של תורת האידאות האפלטונית, האדם כמיקרוקוסמוס בנוי בדמות עולם הגלגלים כמקרוקוסמוס.
כשם שגוף האדם מורכב מיסודות, כן היקום מורכב מיסודות רק זכים יותר; וכשם לאדם יש נפש, כן ליקום יש נפש.
בעקבותיו פיתחו את הרעיון פלוטינוס והפילוסופים הנאופלטונים.
פרוקלוס כתב: "האדם מיקרוקוסמוס, וכל הדברים קיימים בו באופן חלקי, כשם שהעולם מכיל אותם באופן נשגב וכולל".
הרעיון תפס מקום מרכזי בהרמטיציזם, ולפיו 'כמו שלמעלה כך למטה'.
המיקרו-קוסמוס עצמיותו של האדם והמאקרו-קוסמוס היקום.
בתוך כל אחד טמון השני ועל ידי הבנת האחד (בדרך כלל המיקרו-קוסמוס) ניתן להבין את האחר.
מטבע הדברים, רעיון זה בא לידי ביטוי בכתביהם של אסטרונומים שביקשו לתאר את מבנה המאקרו-קוסמוס.
תאוריית ארבע הליחות של הרופאים היוונים הקדומים היא צורה מיקרוקוסמית של תאוריית ארבעת היסודות המקרוקוסמית המיוחסת לאמפדוקלס.
לפיה, בריאות האדם תלויה באיזון נכון בין ארבע הליחות שבגופו.
זו הייתה התאוריה הראשית של הרפואה המערבית עד לתקופה המודרנית.
להלן סיכום תמציתי של יסודותיה:
+הליחה המיקרוקוסמיתהיסוד המקרוקוסמיאיכותוהמזגמרה שחורהאדמהקר ויבשמלנכולימרה לבנהמיםקר ולחפלגמטימרה אדומהאווירחם ולחאופטימימרה צהובהאשחם ויבשרגזן
ה"גאורגיקה" של ורגיליוס עוסקת בזיקה בין האיכר, או הפרסונה של המשורר, כמיקרוקוסמוס לבין עולם הטבע כמקרוקוסמוס.
בספר הרביעי נעשית הקבלה בין כוורת דבורים כמיקרוקוסמוס לחברה האנושית כמקרוקוסמוס.
יצירתו היא תיאור אידיאלי של חיים פשוטים בהרמוניה עם הטבע, תוך רגישות לסבל האנושי, וסימפתיה עמוקה לבהמות ולצפורים, לעצים לשדות ולפרחים, לרוחות ולכוכבים, ופליאה מן המסתורין של העולם.
לא בכדי מקרוביוס השווה את ורגיליוס לקוסמוס.
בימי הביניים, בהמשכיות לפילוסופיה האפלטונית האריסטוטלית והנאואפלטונית, האדם נקרא מיקרוקוסמוס כי סברו שמהותו הגשמית מורכבת מארבעה יסודות: גופו מאדמה, דמו ממים, נשימתו מאוויר, חומו מאש.
החושים נובעים מהיסודות: ראיה מאש, שמיעה מאוויר שמחוץ לגוף, ריח מאוויר שבתוך הגוף, טעם ממים, מישוש מאדמה.
הראש עגול כצורת הכדורים השמימיים.
הנפש, צלם א-להים, מושלת במיקרוקוסמוס, כמו שא-להים מושל במקרוקוסמוס.
לדעת בואתיוס, המוזיקה משקפת את חוקי הבריאה, והיא מתנה שמיימית שניתנה לאדם על מנת שיוכל להתקרב באמצעותה לבוראו.
הוא חילק את המוזיקה לשלושה סוגים:
מוזיקה אוניברסלית - הרמוניה של המקרוקוסמוס.
אפשר להבחין בה בתנועה של הכוכבים במסילותיהם, בחיבור בין היסודות, בעונות השנה השונות המצטרפות ליחידה אחת.
הרמוניה זו יכולה להתגלות רק על ידי האינטלקט.
מוזיקה אנושית - הרמוניה של המיקרוקוסמוס: הרמוניה בין שכל וגוף, הרמוניה של הנפש, הרמוניה של הגוף.
או מוזיקה פיזית של הגוף, מוזיקה פסיכולוגית בין נפש וגוף, ובעיקר מוזיקה מוסרית של הנפש.
מוזיקה כלית - בכלי נגינה, על ידי מתח, נשיפה, או לחץ.
באופן אידיאלי אמורה לחקות את המוזיקה האוניברסלית.
לדעת הונוריוס מאוטן, תאולוג פופולרי במאה ה-12, מוזיקה אנושית היא השתקפות של מוזיקת הכוכבים (הכוכבים יוצרים בתנועתם צלילים ערבים, שאיננו מרגישים בהם מפאת חוסר השלמות של שמיעתנו).
שבעת הנקבים שבראש האדם דומים לשבעת הצלילים הממלאים את היקום בהרמוניה.
המוזיקה האנושית תולדה של הרמוניה בין ארבעת היסודות לבין כוחות הנפש, ולפיכך האדם מיקרוסמוס גם הודות למוזיקה של הכוכבים המשתקפת בו.
תפיסת המיקרוקוסמוס של ימי הביניים מסוכמת ב"הקומדיה האלוהית" של דנטה.
היצירה עוסקת במסע של דנטה כמיקרוקוסמוס בעולם שירי חזיוני כמקרוקוסמוס.
שלושת העולמות של היצירה הם השתקפות נפשות יושביהם: גיהנום - של רשעים, כור המצרף - של בינוניים, גן העדן - של צדיקים.
כך, לדוגמה, היער החשוך שבתחילת היצירה מסמל אנושות של ריבוי מדכא של דעות מבלבלות, היער החינני שבגן העדן הארצי שבכור המצרף - הרמוניה ותמימות.
לגן-העדן השמימי נופך אוניברסלי, שם המיקרוקוסמוס והמקרוקוסמוס מסכימים.
דנטה חתם את יצירתו בשורות המעידות על הרצון הא-להי המניע את רצונו כמיקרוקוסמוס ואת הכוכבים כמקרוקוסמוס תוך הקבלה בין שני העולמות: "כאן נסתם חזון / אך חפצי וחשקי כבר סבב / כגלגל הנע באיזון / מהאהבה המניעה שמש וכל כוכב".
לדעת לאונרדו ברוני, השראה שירית אינה אלא הסכמה מתמדת בין המיקרוקוסמוס והמקרוקוסמוס, היוצאת לפועל בשירה, ולפיכך לשירה יש כח משיכה גדול יותר מכל צורת ביטוי אחרת.הרישום "האדם הוויטרובי" של לאונרדו דה וינצ'י היה לסמל של ההתאמה המתמטית בין מיקרוקוסמוס ומקרוקוסמוס.
הרישום מייצג פרופורציות אידיאליות של גוף האדם, התחום בשתי צורות אידיאליות: עיגול המסמל את העולם השמיימי, שלמות נשגבת, וריבוע המסמל את העולם הארצי.
האדם מייצג איפוא את ההתאמה האחדותית בין מיקרוסמוס ומקרוקוסמוס.
כלומר, האדם המידה של היקום כולו.
לדעת דה וינצ'י, האדם מיקרוקוסמוס של יקום טבעי שלעולם מתחדש.
כך הסביר את האבסורד של הקיום האנושי: "האדם הוא המודל של העולם, ודומה כפרפר לאור...
תמיד בחגיגיות ממתין לאביב חדש, לקיץ חדש, לחודשים חדשים ולשנים חדשות; נראה לו שהדברים, אליהם משתוקק, מגיעים מאוחר מדי, מבלי לשים לב כי משתוקק לחורבנו".
לימוד ספרים עתיקים מתרבויות שונות, מסעות בהם התגלו ארצות חדשות, הרחבת אופקים, כל אלו הביאו את אנשי הרנסאנס להרגיש כאזרחי העולם, ולתפיסה קוסמופוליטית או לאומית אוניברסלית.
המשורר הפורטוגזי קמואש חגג באפוס הפנטסטי "הלוזיאדות" את מסעות מגלי הארצות הפורטוגזים ובראשם גילוי הודו על ידי ואסקו דה גאמה.
בשיר העשירי, סירנה לוקחת את דה גאמה לפסגת הר, ומראה לו את "מכונת העולם" (מושג המדמה את היקום לשעון ואת הבורא ליוצר שעונים), חזיון נשגב בו היקום כולו נראה בבת אחת (בהתאם למבנה הקוסמוס של תלמי).
ביצירה יש מתח מתמיד בין האדם כמיקרוקוסמוס שברירי, "אדם יסודו מעפר", המסוגל להתגבר על מכשולים בעזרת השמיים, עוז, וגבורה, ולהגיע להישגים גדולים; לבין סכנת נפילתו אם משתעבד לכוחות הסמויים של הטבע.
באפוס הקומי "אורלנדו המטורף", מאת המשורר האיטלקי אריוסטו, המתרחש ביבשות אירופה אפריקה ואסיה על רקע מלחמה ימי-ביניימית בין נוצרים ומוסלמים, הגיבורים נעים כל הזמן בין ארבעה ממדים, פעמים רבות סותרים זה לזה, של עולם הרומנסה: אהבתם לאהובתם, מידותיהם הטובות כאבירים, חובתם האזרחית למלכם/מדינתם, ואמונתם.
טאסו כתב על השיר כמיקרוקוסמוס ב"דיאלוגים על השירה": "כבעולם קטן, אנו קוראים על אוגדות צבאות, הנלחמים ביבשה ובים, הכובשים ערים, ובהיתקלויות ובקרבות, המתחרים, המתארים רעב וצימאון, סערות, שריפות, מופתים".
לכאורה היצירה כאוטית, אך באמת מסודרת להפליא: קוסמוס סטואי, בו עלילות-המשנה נעות במעגלים סביב עלילות ראשיות, והעלילות הראשיות נעות במעגלים סביב המרכז: טירופו של אורלנדו.
בעבור שייקספיר, תיאטרון הגלוב היה דגם של תבל, רעיון של מקרוקוסמוס, עולם הבמה עליה המיקרוקוסמוס משחק את תפקידיו, כל העולם במה.
במחזות של שייקספיר, בהתאם להשקפה האליזבתנית, העולם הארצי כמקרוקוסמוס משקף את נפשות הדמויות כמיקרוקוסמוס, ובמיוחד את הנפש של הדמות הראשית.
הפגישה בין רומיאו ויוליה, בתמונה החמישית של המערכה השלישית של המחזה, מיקרוקוסמוס של מפגש לילה ויום כעלות השחר.
המלט ברוך הכישרונות, קוריולנוס גיבור המלחמה, טימון איש החסד, פרוספרו החכם, נעשים למבקרים חריפים של האנושות, ביודעם כי בני האדם רחקו מלהיות מיקרוקוסמוס.
ודברי ביקורת נוקבים של טימון על כפיות הטובה של החברה האתונאית/אנושית:
להבדיל מטימון הפורש ליערות בהעדיפו חייתו יער פראיות על בני אדם, פרוספרו נאלץ לגלות עם בתו לאי, מקום שנהיה למיקרוקוסמוס אוטופי של החברה האנושית (ושל היצירה השייקספירית בכללותה).
שם הוא מבין כי קסמו האוורירי, איזו מוזיקה שמיימית שרכש, אינו אלא אשליה.
ולהבדיל מריצ'רד השני, ברוטוס, המלט, מרקוס אנטוניוס, טימון, הנכשלים איש איש בדרכו; דווקא על ידי הוויתור על קסמיו, פרוספרו שב למעמדו הקודם.
כך משבח פרדיננד את מירנדה (דמות אשה אידיאלית):
ההומור האנגלי של שלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17
בלשון אנגלית המילה הומור פירושה ליחה, ובמהלך המאה ה-16 קיבלה משמעות עיקרית נוספת: מזג, מצב-רוח.
שייקספיר השתמש במילה הומור 141 פעמים, בעיקר במחזות שחיבר בשנים 1600-1597; בן ג'ונסון השתמש בה 236 פעמים; הרבה יותר פעמים מאשר הופעתה אצל משוררים אנגלים שקדמו להם.
תאוריית ארבעת המזגים (ארבע הליחות) הייתה פופולרית באנגליה של שלהי המאה ה-16 ותחילת המאה ה-17, אזי חוברו ספרים רבים על הנושא: ספרי תאוריה; ספרי עזר למשוררים ליצירת דמויות; ספרי מוסר שתיארו מזגים מפוקפקים כדי לבקר את נימוסי התקופה; וספרי ביקורת חריפים, לרוב של פוריטנים, כנגד הומור.
במחזה "הנרי הרביעי" שייקספיר נעזר בלימוד מעמיק של תאוריית המזגים על מנת לאפיין את דמויותיו: המלך הנרי הרביעי מלנכולי, הנסיך האל אופטימי, הוטספר רגזן, סר ג'ון פלסטף פלגמטי.
המזג הקבוע של אדם בלידתו מושפע מהשתנות מזגים דינמית, טבעית וחברתית, במהלך חייו.
שייקספיר הרחיב את תאוריית המזגים, בהתאם לזיקה בין אדם וטבע, כלומר בין מיקרוקוסמוס ומקרוקוסמוס, באופן הבא:
+המזגרגשזמן ביוםעונת שנהתקופה בחייםאופטימישמחהבוקראביבילדותרגזןתקוהצהריםקיץבחרותפלגמטיפחדערבסתיוגיל העמידהמלנכוליצערלילהחורףזקנה
במחזות האליזבתנים אזכורים רבים לתאוריית המזגים.
כך במחזה "ההילולות של סינתיה": "יצור של מזג כה מושלם ונעלה...
הוא לעולם אינו פנטזיונר מלנכולי, ולא עצל לפעול, ולא קל דעת, ולא נוח לכעוס".
בדמויות הממוצעות המזגים מוזגו כך שאחד מהמזגים דומיננטי, מה ששימש כר נרחב ליצירת דמויות קומיות הומוריסטיות.
בן ג'ונסון ביסס את הקומדיות שלו, החל מ-"כל איש במזגו" ואילך, על ניתוח עמוק של נימוסי תקופתו בעזרת הרעיון הכללי של תאוריית המזגים: נטייה של מזג.
הוא לא הסתפק בכך, אלא הוסיף הסברים וניתוחים מפורטים של דמויות באמצעות הקדמות או בפי דמויות נוספות, מציג את כלי מלאכתו לקהל על מנת שיעריך את אמנותו.
בשירה האנגלית של המאה ה-17 והחצי הראשון של המאה ה-18
בהשפעת הרנסאנס, לתפיסת המיקרוקוסמוס מקום מרכזי בשירה של ג'ון דאן ושל ג'ורג' הרברט.
בשירה המוקדמת של ג'ון מילטון, מצב-הרוח השמח, שבשיר "אלגרו", מיקרוקוסמוס לבבי של יום / עולם הטבע הכפרי / הרמוניה ארצית, ומצב-הרוח המלנכולי, שבשיר "פנסרוסו", מיקרוקוסמוס שכלי של לילה / עולם האידאות השמיימי / מוזיקה דתית.
באפוס "גן העדן האבוד" יש התאמה בין שכלם של המלאכים ושל האדם כמיקרוקוסמוס לבין העולם מקום משכנם כמקרוקוסמוס.
לפיכך, לכאורה גירוש אדם וחוה מגן-עדן מבטא ריחוק, או חוסר התאמה, בין המקרוקוסמוס למיקרוקוסמוס, אלא שהמלאך מנחם את האדם, שעל ידי שיוסיף, בהתאמה לכל מה שלמד, מעשים ואמונה ומידות טובות ואהבה, יקנה גן-עדן פנימי, מאושר יותר, משמע שכך המיקרוקוסמוס ישוב להיות תואם ביתר שאת למקרוקוסמוס.
באפוס "העונות" מאת ג'יימס תומסון, יש הקבלה בין תקופות הנערות, הבחרות, הבגרות, והזיקנה של האדם כמיקרוקוסמוס לבין עונות השנה של הטבע כמקרוקוסמוס, ובין עונות השנה כמיקרוקוסמוס לבין מהלך הדורות מבריאה לגאולה כמקרוקוסמוס.
בספרות המדעית והאזוטרית והפילוסופית של המאה ה-17 והחצי הראשון של המאה ה-18
במאה ה-17 נעשו ניסיונות ליצור מדע חדש של מקרוקוסמוס-מיקורוקוסמוס המבוסס על אמת דתית (כגון קפלר, ניוטון), תוך שימוש במתמטיקה לגילוי חוקי המקרוקוסמוס.
בשנת 1617 רוברט פלאד הוציא לאור את הספר הנרחב "היסטוריה של העולם הראשי והמשני", פילוסופיה אלכימית של שני העולמות, השמימי והארצי, המבוססת על מקורות תנכיים והרמטים.
לדעת איש האשכולות תומאס בראון, כל אדם הוא מיקורוקוסמוס ונושא את העולם כולו סביבו; א-להים ליקום, כיקום לאדם, כרחם לעובר.
בפילוסופיה של לייבניץ, המונאדות מיקרוקוסמוסים של היקום כולו.
לאחר שתאולוגיה, מטפיזיקה, פיזיקה, אסטרונומיה, ומוזיקה חדלו להיחשב כתחום אחד (בהשפעת האנציקלופדיסטים), עם הצמיחה של פילוסופיות מודרניות המבוססות על אמפיריות וספקנות מדעית, והתמעטות הלימודים האזוטריים, ועקב דעיכת לימודי המקרא והלימודים הקלאסים ולימודי השירה וההשראה השירית, תפיסת המיקרוקומוס/מקרוקוסמוס כבר אינה תופסת מקום מרכזי בתרבות המערב.
הדים לרעיון האדם כמיקרוקוסמוס נמצאים בשירה הרומנטית של וורדסוורת' ושל ויליאם בלייק, בספרות הרומנטית של נובאליס, בפילוסופיה של שלינג ושל רודולף הרמן לוצה; בהגות של אמרסון, בכתבים של ק.
לואיס ושל אומברטו אקו, ובסיפורים של בורחס.
האדם עולם קטן רעיון מרכזי בתורה ובמחשבת ישראל, ומצוי במקורות רבים.
להלן מבחר דוגמאות עם הסברים.
אמר רבי יהושע בן קרחה: בהבראם, באברהם, בזכותו של אברהם.
פירש השפת אמת שאברהם הוא עיקר הבריאה נשמת הבריאה.
רבי נחמיה אומר: מניין שאדם אחד שקול כנגד כל מעשה בראשית?
שנאמר זה ספר תולדות אדם, ולהלן הוא אומר אלה תולדות השמים והארץ בהבראם, מה להלן בריאה ועשיה, אף כאן בריאה ועשיה.
ודרש רבי יהודה מוסקאטו את ההא הקטנה להורות היות האדם עולם קטן כנגד שמים וארץ.
ראב"ע בפירושו לבראשית (א, כו) כתב שגוף האדם כעולם קטן, ובפירושו לזכריה (יב, א): וטעם ויצר רוח אדם בקרבו שהוא עולם קטן כנגד שמים וארץ.
פירש רבינו בחיי בן אשר: "אמר כי מתוך חלקי גופו שהם שלשה, יראה שלשה חלקי המציאות שבמעשה בראשית שהם מעשה א-לוה, כי הראש באדם ששם השכל השופע כנגד העולם העליון ששם השכלים הנפרדים, ומן הצוואר ועד המתניים הוא חלק אמצעי באדם...
כנגד עולם האמצעי שהוא עולם הגלגלים...
וממתניו ולמטה הוא החלק השלישי, ויש בכלל החלק הזה, פעולת התולדה והויה והפסד כנגד העולם הזה שהוא בעל הויה והפסד".
רוב המפרשים פירשו עולם במשמעות שמים וארץ (עולם גדול).
ויש מפרשים שפירשו עולם במשמעות האדם הנקרא עולם קטן.
פירש רבי נחמן מברסלב: "נמצא, שהעולם נברא בשבילי, צריך אני לראות ולעיין בכל עת בתיקון העולם, ולמלאות חסרון העולם, ולהתפלל בעבורם".
וביאר הראי"ה קוק: "כל אדם צריך לדעת, שקרוי הוא לעבוד על פי אופן ההכרה וההרגשה המיוחד שלו, על פי שורש נשמתו, ובעולם הזה, הכולל עולמים אין ספור, ימצא את אוצר חייו...
אבל הוא צריך לרכז את חייו בעולמותיו הוא, בעולמות הפנימיים שלו, שהם לו מלואים כל ומקיפים את הכל.
חייב אדם לומר בשבילי נברא העולם".
במסכת שבת פרק ב הלכה ו, התלמוד הירושלמי עושה שלוש הקבלות בין האדם הראשון לבין העולם:
אדם הראשון חלה טהורה לעולם היה, דכתיב (בראשית ב, ז) וייצר ה' אלהים את האדם עפר מן האדמה (פירש קרבן העדה: עפר משובח מן האדמה שתחת המזבח שמשם הושתת כל העולם).
אדם הראשון נרו של עולם היה, שנאמר (משלי כ, כז) נר א-להים נשמת אדם.
(כתב הרב בן-ציון מאיר חי עוזיאל: "עולם קטן זה, אינו בריה אפלה ואטומה ולא כלי קבול, אבל היא אוצרת בעצם הויתו נר דלוק זיק אורה..
עולם קטן זה - האדם - בהתאחדו עם העולם, משלים את הבריאה כולה ומעלה אותה מעולם ריק ואטום לעולם מלא ומואר...
כי האדם הוא נר אלקים מתהלך בארץ, שעל ידו ובזכותו נגלים האותות, המופתים והנסים הפלאיים שהם מכוונים להודיע לבני אדם גבורותיו וכבוד הדר מלכותו של אלקי עולם, ושבהם מתגלה אדנותו של אלקי עולם").
בגמרא מסכת סנהדרין דף לח עמוד א, נאמר:
פירש המהר"ל מפראג: "כי האדם הוא כל העולם ומתייחס האדם אל כל העולם בכללו, ולפיכך מכל העולם הוצבר עפרו".
בגמרא מסכת ברכות דף י עמוד א, נאמר:
פירש מהרש"א: כבר ידוע בספרי המחקר כי האדם נקרא עולם קטן בכל ענייניו והיינו גופו של אדם וקאמר הכא דהנשמה שבגוף והיא רוחנית כנגד הקב"ה בדמיון הא' דמה הקב"ה מלא כל העולם כמ"ש מכה"כ אף הנשמה מלאה כל הגוף שהוא כנגד עולם וכו'.
ניסוחו הישיר של הרעיון מופיע באבות דרבי נתן: "האדם הוא עולם קטן, העולם הוא אדם גדול, ומה שיש בזה יש בזה" (אבות דרבי נתן, פרק ל"א).
דברים אלו נשענים על רעיון המופיע כבר במשנה (סנהדרין פרק ד) שם מופיעה הקביעה ולפיה כל המציל אדם אחד כאילו הציל עולם מלא.
על כך מובא באבות דרבי נתן:
פירוטו של הרעיון מופיע גם במדרש קהלת רבה (א,ד):
במדרש תנחומא (פרשת פיקודי ג'): "כתיב: ה' בחכמה יסד ארץ (משלי ג, יט), ואומר: ואמלא אותו רוח א-להים בחכמה (שמות לא, ג), ללמדך שהמשכן שקול כנגד כל העולם, וכנגד יצירת אדם שהוא עולם קטן".
באוצר המדרשים יש מדרש ספציפי שזהו כינויו (עולם קטן).
הרעיון, שהאדם עולם קטן, נפוץ אצל הפילוסופים היהודים של סוף תקופת הגאונים ותחילת תקופת הראשונים, ובמיוחד בפירוש רבי שבתי דונולו לספר יצירה, בספר ערוגת הבושם לרבי משה אבן עזרא, בספר עולם הקטן לרבי יוסף אבן צדיק, ופרק ע"ב של מורה נבוכים חלק א.
ובעקבותיהם הרעיון מצוי בספרים מאוחרים יותר.
בטעם כינויו "עולם קטן", יש שלוש שיטות עיקריות:
כמו שהיה האדם חותם כל הבריאה, גזרה חכמתו שיהיה דמיון ציור ותכלית כל המציאות בכללו.
ודמיונו של אדם למציאות מצד ג' חלקיו הנקראים אצל החבר (ספר הכוזרי, מאמר ד' סימן כ"ה) עולם הטבע, עולם החיות, ועולם הדיבור.
היינו עולם הטבע מן הקדום החולק ולמטה ששם מקום הכבוד נושא הנפש המתאווה, והחלק ההוא מתייחס אל העולם התחתון.
עולם החיות מן הקדום החולק ולמעלה ששם מושבו של לב נושא הרוח החיוני, והחלק ההוא מתייחס לעולם האמצעי.
ועולם הדיבור מן הצוואר ולמעלה ששם משכנו של מוח נושא הנשמה השכלית, והחלק ההוא מתייחס לעולם העליון.
לדעת הרמב"ם, האדם עולם קטן, מפני הדבר שייוחד בו האדם, והוא הכח המדבר, רצה לומר השכל ההיולאני, וראוי היה שנדמה יחס הא-לוה יתעלה לעולם ליחס השכל הנקנה הנאצל לאדם, אשר אינו כח בגוף, והוא נבדל מן הגוף הבדל אמיתי ושופע עליו.
בספרות הקבלית ייצוג נוספים של רעיון האדם כמיקרו-קוסמוס, הביטוי 'אדם עולם קטן' מופיע בפירוש גם בתיקוני זוהר (דף ק.).
גם רמח"ל מנסח את הרעיון בספרו קנאת ה' צבאות בין כללי החכמה (כלל ב').
חידושם של מקובלים הוא בהשלכה של הרעיון מן העולם אל המערכת האלוהית, למשל בקבלת האר"י המציגה תקבולת מדויקת בין איברי גוף האדם לאיברי האלוהות במשמעם הרוחני.
עדות נוספת לרעיון זה מופיעה בספר התמונה חלק ב דף כה: "כי האדם עולם קטן כעניין נעשה אדם בצלמנו כדמותנו".
בפיוט "בשם א-ל אשר אמר" מאת רבי משה אבן עזרא:
מיר היא מערכת תשלומים לאומית, שהוקמה על ידי הבנק המרכזי ברוסיה בהתאם לחוק שאומץ ב-1 במאי 2017. כיום אמצעי התשלום מקובל בעיקר על ידי חברות ברוסיה, כמו אירופלוט או רכבת רוסיה, אם כי הוא הופך בהדרגה לפופולרי גם בקרב חברות זרות שפועלות ברוסיה.
המערכת מופעלת על ידי "המערכת הלאומית לכרטיסי תשלום" ("Национальная система платёжных карт"), חברה בת בבעלות מלאה של הבנק המרכזי ברוסיה.
המערכת תוכננה בשנת 2016 כדרך לעקוף סנקציות על תשלומים אלקטרוניים, לאחר שכמה בנקים רוסיים נותקו משירותי ויזה ומסטרקארד האמריקאיות בגלל הסנקציות שהוטלו עליהם בעקבות פלישת רוסיה לחצי האי קרים.
כרטיסי האשראי הראשונים שעבדו על מערכת מיר הושקו בדצמבר 2015. סברבנק, הבנק המוביל ברוסיה, החל להנפיק אותם באוקטובר 2016. בסוף 2016 הונפקו 1.76 מיליון כרטיסי מיר על ידי 64 בנקים ועלו ל-69.8 מיליון בנובמבר 2019.
מיר מקודמת בעיקר על ידי ממשלת רוסיה, אשר אף חייבה בחקיקה שנכנסה לתוקף ב-1 במאי 2017 עיבוד תשלומי הרווחה והפנסיה באמצעות המערכת עד ינואר 2018. הבנקים לא ששו להנפיק אותם, כי חששו שעלותם עשויה להיות גבוהה יותר בהשוואה לכרטיסים השייכים למערכות תשלומים מבוססות יותר.
המערכת הוצגה גם בדרום אוסטיה ובשנת 2019 בטורקיה, ואילו ונצואלה תכננה להציג את מיר בשנת 2019.
בקיץ 2022, הפכה החברה לנותנת החסות העיקרית של ליגת העל הרוסית בכדורגל.
NAPAS ו-NSPK הסכימו לקבל תשלומים באמצעות כרטיס המיר של רוסיה בווייטנאם.
בנק ההשקעות והפיתוח של וייטנאם (BIDV) והבנק המשותף של וייטנאם-רוסיה (VRB) יהיו הבנקים הראשונים במערכת NAPAS המספקים שירותים המאפשרים לבעלי כרטיסי שבב מיר לשלם באמצעותו ולמשוך מזומנים דרך רשת הכספומטים של VRB בווייטנאם.
ב, מנהלים מגעים על שימוש בכרטיסי תשלום של מיר עם בנקים בתאילנד.
"מערכת כרטיסי התשלומים הלאומית, מפעילת מערכת התשלומים מיר, מנהלים שיחות עם מספר הבנקים הגדולים בתאילנד, כולל קאסיקורנבנק, בנק בנגקוק, סיאם בנק מסחרי, על האפשרות להשתמש בכספומטים שלהם כדי למשוך מזומנים ולבצע תשלומים באמצעות כרטיסי מיר; וכן שירותי סחר ועסקים המופעלים על ידי בנקים אלה."
פרויקט פיילוט באירופה של מערכת מיר תוכנן להיות מוצג בפורום העסקי הרוסי-בריטי בלונדון.
PayXpert יהפוך לרוכש הראשון של כרטיסי MIR באירופה, ובריטניה תהיה המדינה הראשונה בה תפעל המערכת, כך על פי אחד ממארגני האירוע העסקי, קרן רוסקונגרס.
ולדימיר קומלב, מנכ"ל מערכת התשלומים מיר אמר כי "השקת הפרויקט המשותף שלנו עם PayXpert היא הצעד הראשון ובראשונה בפיתוח רכישת MIR באירופה.
מיקשה רוט (בהונגרית: Róth Miksa; פשט, 26 בדצמבר 1865 – בודפשט, 14 ביוני 1944) היה צייר זכוכית ואמן פסיפס יהודי-הונגרי מהבולטים באמנות זו בהונגריה.
יצירות רבות נקשרו לשמו ולשם אחיו הצעיר מנו רוט.
הוא נולד בשנת 1865 כבנם של ז'יגמונד רוט ומריה דוּלֶר.
אביו וסבו עבדו שניהם כאנשי זכוכית.
את אומנות ציור הזכוכית, כלומר יצירת ויטראז'ם למד מיקשה בבית המלאכה של אביו ואחר כך במסעות הלימוד שלו בחו"ל.
הוא הקים את בית המלאכה הראשון שלו בשנת 1885 כ"מכון לאמנות ויטראז'" ברובע 7 בבודפשט ב רחוב דוהני 10. משנת 1911 פעל ברובע 7 במקום אחר בשם "המכון לציור ואמנות פסיפס וויטראז' הקיסרי והמלכותי של מיקשה רוט" שפעל באותו מקום עד 1939. משנת 1897 הוא ייצר גם פסיפסי זכוכית.
הוא העלה את עבודתו לרמה אמנותית.
בהתחלה עבודתו התאפיינה בהיסטוריזם (חיקוי והחייאת סגנונות באמנות של תקופות עברו), אחר כך באר נובו ובאר דקו.
הוא זכה גם במדליית זהב של מלך איטליה על חידוש טכניקת הפסיפס.
במשך עשרות שנים היה סגן נשיא (לתקופה קצרה גם נשיא) של האגודה לאמנויות שימושיות בהונגריה והיה פעיל במספר עמותות אמנויות (כולל גילדת שטיינדל).
הוא הכין את חלונות הוויטראז' של הארכיון הלאומי ההונגרי עם סמלי היישובים, ועיצב את הציור הדקורטיבי הקישוטי של בניין הארכיון.
גם עבודות הפסיפס שלו ידועות: הפסיפס הציבורי הגדול ביותר של בודפשט בכיכר סרביטה (על חזית בית הבנק הטורקי לשעבר); רוט הכין (על סמך תוכניות משותפות עם הצייר ז'יגמונד ויידה) את הפסיפסים של ספא סצ'ני ואת הפסיפסים של מאוזוליאום פרנץ דיאק ולאיוש קושוט.
רבות מיצירותיו, כמו ארמון התרבות ובית העירייה בטרגו מורש ובית הקפלה ליפוטזה, היו תוצאה של יצירה שיתופית עם אמנים ממושבת האמנים גדלה.
ניתן למצוא רבות מיצירותיו בחו"ל.
לדוגמה, ארמון המלכה בהאג, כנסיית פגבורג באוסלו, התיאטרו נסיונאל במקסיקו סיטי.
שמונת המוזיאונים במקסיקו סיטי בסגנון ארט נובו.
העיצוב של כיפת הזכוכית בשטח 180 מ"ר והפסיפסים סביב פתח הבמה נעשה על ידי גזה מרוטי.
(רוט ומרוטי גם תכננו "וילון הקריסטל" להפרדה בין אולם הקהל לבין הבמה, אך המקסיקנים הפקידו את לואיס קומפורט טיפאני על הביצוע בגלל מלחמת העולם הראשונה).
בוונציה נהרסו חלונות הביאנלה באולם התערוכות ההונגרי.
אשתו של מיקשה הייתה יוזפה וואלה, בתו של יוז'ף וואלה, יצרן מלט עשיר.
שלושת ילדיהם שנולדו: עמליה, ארז'בט ויוז'ף - אין להם כיום צאצאים חיים.
גם אחיו של מיקשה, מנו, היה אמן זכוכית, בין היתר בנה את הויטראז'ים של בית הכנסה של סגד (לעיתים קרובות מייחסים בטעות עבודה זו למיקשה) או למשל את ציורי הזכוכית של ספא גלרט, שנהרס במלחמת העולם השנייה אך שוחזר מצילומים, תחת הכותרת "מותו של בודה".
אחיו הנוסף של מיקשה עבד כשחקן בשם קלמן פשטי.
הבן של אחותו היה ארתור אלק, שעבד כעורך כתב העת הספרותי החשוב ניוגט עד להתאבדותו עקב ולאחר כיבוש הונגריה על ידי הוורמכט בשנת 1944.
ספר דוגמה לציור לויטראז'ם (בודפשט, 1896, ממכון האמנות וילמוש קונושי ובנו) שיצא לאור לתערוכת אלף שנה להונגריה בשנת 1896
ספר לדוגמה של תרגילי זכוכית (בודפשט, 1896, ממכון וילמוש קונושי ובנו)
מכון הזכוכית לויטראז'ים הקיסרי והמלכותי של מיקשה רוט, בודפשט (נערך על ידי קארוי צ'אני, נדפס על ידי פאטריה, בודפשט, 1908)
אמן צייר זכוכית על ויטראז'ם (מהדורת המחבר, בודפשט, 1942)
זיכרונות מצייר זכוכית (מהדורת הונגריה, בודפשט, 1943)
מיקשה ברודי (בהונגרית: Bródy Miksa; אוראדיה, 23 בספטמבר 1873 – בודפשט, 4 ביוני 1924) היה סופר, עיתונאי, מתרגם יהודי-הונגרי.
מיקשה ברודי נולד במשפחה יהודית.
אביו, שמעון ברודי, היה חוקר תלמוד מפורסם, ואמו הייתה רצי לנדסברג.
רבים מבני משפחתו עסקו במדעי היהדות השונים ובגיל צעיר גם הוא עצמו עסק בתלמוד.
הוא התכונן לקריירה רפואית, אך בגיל שמונה עשרה, כאשר שיריו הראשונים הופיעו בדפוס, הפך לעיתונאי בעקבות הצלחתו זו.
את דרכו החל במערכת של "יומן בודפשט" (Budapesti Napló).
בביקורות התיאטרון שלו הבחינו כבר בשלב מוקדם משום שהן היו זהירות והעידו על הידע הבימתי הגדול שלו.
עד מהרה הפך לכתב התיאטרון והספרות של העיתון משנת 1910. הוא היה משורר פופולרי, מחברם של כמה כרכי שירה ושל סיפורים קצרים.
הוא הפך לעמית של העיתון "דפי ערב" (Esti lapok) ובהמשך הפך לכתב העיתון בשווייץ במהלך מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 1911 התקבל לתא הבונים החופשיים "דמוקרטיה" ועד מהרה הגיע לתואר מאסטר.
עם לבריות האופרטה שלו הוא הפך ללבריתן זוכה לשבחים ופופולרי.
הוא כתב את הלברית לאופרטה "יריד הבנות" של ויקטור יעקובי (בכורה: 14 בנובמבר 1911 תיאטרון קיראי).
מכאן ואילך הוא הפך לאחד מהלבריתנים הקבועים של האופרטות של ויקטור יעקובי.
עם האופרטה של יעקובי "סיביל" לא מוגזם אם נאמר שזכו לתהילה עולמית.
הטקסט שלו נכתב יחד עם פרנץ מרטוש במשותף.
(בכורה: 27 בפברואר 1914, תיאטרון קיראי).
לאחר שיעקובי עזב לאמריקה, ברודי עסק בעיקר בתרגומי לבריות של מחזות ואופרטות ובתרגום השירים שבהם.
בין היתר, טריסטאן ברנאר: הרקדנית הלא מוכרת (1911), אלכסנדר ביסון: האישה האלמונית (1916), סומרסט מוהם : מריה דל כרמן (1920) תורגמו על ידו להונגרית.
בין האופרטות של רוברט שטולץ, ריקוד המזל (1921) וגריזט הקטנה (1921) קשורים לשמו.
הוא כתב את הלברית לאופרטה "העלמה ז'וז'י" (1915) עבור אמריך קלמן.
הבכורה של האופרטה האחרונה שלו הייתה ב-23 בדצמבר 1922 בתיאטרון הקומדיה של בודפשט, האופרטה "הנסיכה אוליביה" למוזיקה של אקוש בוטקאי והלברית יחד עם המחבר המשותף אימרה פלדש.
העדינות, האדיבות, כושר ההמצאה של מילות האופרטה שלו והטכניקה האצילית של חרוזי השירים הפכו אותו לאחד האישים הבולטים של התקופה בעולם משחק הבמה המוזיקלי ההונגרי.
אשתו הייתה מריה נאג' (1886-1964), איתה התחתן ב-14 באוגוסט 1908 בארז'בטווארוש, בבודפשט.
ריקוד מכשפות ; בודפשט, 1901
הקולנוע המצחיק של החיים ; בודפשט,
החיים ממשיכים ; בודפשט, 1910
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי הומור בורסאי.
דבר קטן ומהנה ;בודפשט, 1912
סיפורים ; אתנאום, בודפשט, 1913
מיקשה ברודי - ארפאד פאסטור - אישטוואן סומאהאזי : ליםוטווארוש.
קולנוע ללא מסך ; בודפשט, 1914
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי 50 מקרים עליזים על רופאים וחולים ; בודפשט, 1914
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי חיילים.
מקרים עליזים ; בודפשט, 1915
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי : מהתילות קטנות ; בודפשט, 1919
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי: צריפים ושדה קרב;בודפשט, 1916
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - פרידייש קארינתי : רק שום מלחמה בבקשה; בודפשט, 1918
מיטב בדיחות הקברט המצחיקות שלו; בודפשט, 1918
מיקשה ברודי - קורנל טאבורי - אישטוואן סומאהאזי : בדיחות קטנות ; בודפשט, 1919
מיקשה מאהלר (בהונגרית: Mahler Miksa; סימה, 15 באוקטובר 1846 – ברטיסלאבה, 23 ביולי 1919) היה דוקטור לפילוסופיה ומורה ומנהל בגימנסיה ראשית.
מיקשה מאהלר נולד במשפחה יהודית כבנו הבכור של שלמה מאהלר רב הכפר ציפר, לימים הרב הראשי של ברטיסלאבה.
אחיו היו אדוארד מאהלר ודיולה מאהלר.
הוא השלים את הגימנסיה הראשית ביאסברן ואת לימודיו באוניברסיטה בפשט.
לאחר מספר שנות הכשרה הוא הפך במלגה קבוע חניך להכשרת מורים בבודפשט.
משם בשנת 1877 הפך בגימנסיה היהודית של נובה מסטו תחילה מנהל זמני ובסוף מנהל קבוע.
תפקיד זה מילא במשך 18 שנה ופעל רבות גם למען ההונגריזציה של האזור על ידי הכשרה וקורסים בהונגרית בחינם למבוגרים; לכן הוכר על ידי משרד החינוך הציבורי ההונגרי.
ב-28 באוגוסט 1895 מינה אותו שר הדתות והחינוך הציבורי בממשלת הונגריה כמורה קבוע בגימנסיה הראשית הממלכתית ברובע 6 של בודפשט, שם לימד מתמטיקה ומדעי הטבע.
הוא כתב מאמרים פדגוגיים וחברתיים עבור כתבי עת, "קונצנזוס" (Egyetértés), "שוויון" (Egyenlőség), בעלון אגודת המורים וכן בעלון הגימנסיה הראשית בה לימד (ב-1896 על חינוך ביתי, ב-1897 על חינוך בית הספר, ב-1899 על חינוך חברתי).
על ציוני הדרך של קווים מעוגלים מישוריים והגדרתם.
מיקשה ברמן (בהונגרית: Bermann Miksa; גיור, 1 בנובמבר 1861 – בודפשט, 2 באוגוסט 1925) היה מהנדס מכונות, מפקח רכבות ממלכתי, כותב ספרות טכנית וממציא יהודי-הונגרי.
העבודה המרכזית של פעילותו הייתה בבדיקות חומרים במעבדה ובמיוחד זיהוי פלדה המבוסס על בדיקת ניצוצות.
מיקשה ברמן נולד במשפחה יהודית של פחח עני עם עשרה ילדים.
הוא למד באוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה ובכמה אוניברסיטאות זרות.
כסטודנט מוכשר, הוא גייס כסף להמשך לימודיו על ידי מתן שיעורים פרטיים ובאמצעות הגשת מועמדות וזכייה במלגות.
הוא קיבל תואר בהנדסת מכונות.
הוא שאף למשרה קבועה שהבטיחה גימלת פרישה, כך שמשנת 1885 הוא היה בשירות הרכבת הממלכתית ההונגרית, שהציעה ביטחון כלכלי מוצק.
משנת 1892 היה ראש המחלקה של בית המלאכה הצפוני של הרכבת הממלכתית (MÁV), ומשנת 1910 היה סגן מנהל המחוז הצפוני.
לאחר שנת 1912 הוא זכה להצטיינות רבה כראש בדיקת חומרי מעבדה עם המכשירים החדשים שלו.
הוא פיתח נוהל חדש לזיהוי מהיר של דרגות הפלדה השונות.
הוא עסק גם בבעיות חיסום וריתוך.
מיקשה ברמן הובא למנוחת עולמים בבית הקברות היהודי ברקושקרסטור.
עניינו המקצועי ועבודתו המדעית של מיקשה ברמן כיסו שלושה תחומים: ייצור פלדות לכלים, טיפול תרמי, ריתוך ולבסוף קביעת הרכב הפלדות באמצעות בדיקת ניצוץ.
מבחן הניצוץ , כלומר שיטת בדיקת חומרי הפלדה הומצא על ידי מיקשה (מקסימיליאן) ברמן.
בייצור ובטיפול בחום של פלדות כלים
הוא בחן את התפקיד של חומרי סגסוגת על השפעתם על התכונות המכניות של פלדות - פרזול, ריתוך, קשיחות, אלסטיות.
ברמן ערך ניסויים לתנאי החיסום הנכון והשתמש בבדיקה מהירה של הצלחת החיסום על סמך מבחן שבר.
כהוקרה על עבודתו של מיקשה ברמן, הוא ייצג את מקום עבודתה פעמיים בקונגרסים של האגודה הבינלאומית לבדיקת חומרים: בשנת 1906 בבריסל ולאחר מכן בשנת 1909 בקופנהגן.
בשל תקנות הבטיחות המחמירות מאוד ב-MÁV, ברמן לא ראה את ריתוך האש ששימש בעבר כמתאים.
כך תשומת ליבו הופנתה לריתוך.
הוא פרסם כמה מאמרים וספר בנושא זה בגרמנית.
הוא זיהה נכון שבריתוך לא מושלם, שכבות תחמוצת מעכבות את הריתוך התקין באיחוד שני משטחי המתכת, כלומר נוצר קשר ריתוכי מלוכד רק אם החומרים בפלדה עוברים חמצון-חיזור של שכבת התחמוצת המכסה את המשטחים שיש לרתך ומפעילים עליהם עוצמה מספקת של לחץ חיצוני.
יסודות ההפחתה הפעילים ביותר בפלדה הם סיליקון, מנגן, זרחן ופחמן חד-חמצני שנוצר מפחמן.
בניסוייו הבין כי ניתן לסייע להצלחת הריתוך באמצעות יוצרי סיגים הממיסים תחמוצות ברזל הנוצרות על פני השטח במצב נוזלי.
ניתן להסיר את הסיגים האלה בקלות באמצעות פטיש מכיוון שהם יוצרים ציפוי שביר כמו זכוכית.
הוא בדק את הצלחת הריתוך באמצעות בדיקות פיתול.
ניתוח פלדה המבוסס על בדיקת ניצוץ
בניגוד לבדיקות המטלוגרפיות שכבר היו בשימוש נרחב, הוא רצה לפתח שיטת בדיקה לא הרסנית בעלוּת נמוכה.
"במהלך לימודי פלדת כלי העבודה והניסויים שלי לבדיקה השוואתית של גלגלי השחזה, נתקלתי במבחן הניצוץ", כתב במאמרו הראשון בנושא בשנת 1908. כמובן, עוד לפניו, הרבה אנשים ראו את סילון הפלדה נוצץ על אבן השחזה, אך עם זאת מעולם לא עלה בדעתו של מישהו שניתן להסיק על איכות הפלדה מהזיקוקים הזעירים.
על המצאתו המוקדמת, ששמה היה "Drehstahlhalter zum Abdrehen von Eisenbahnrädertyres", הוא קיבל פטנט מספר 1894/000881 בשטח האימפריה האוסטרו-הונגרית בשנת 1894.
המצאתו המשמעותית ביותר, שהוכרזה ב-19 באפריל 1915, מתייחסת לייצור פלדת כלים.
במספר הפטנט שלו 73692, הפלדה המהירה שהציע, הכילה כמויות קטנות של בורון, מוליבדן, ונדיום, טיטניום, קובלט וכרום והתאימה כתחליף לחומרים יקרים שמכילו טונגסטן.
הוא נפטר ללא הכרה כלכלית ומוסרית, בשנת 1925, בגיל 63 בלבד.
עבודתו מוכרת עד היום רק בחוג מצומצם למרות משמעותה.
זיהוי סוגי הברזל על פי ניצוצותיהם
תאוריה ופרקטיקה של ריתוך פלדה וריתוך אוטוגני
תיאוריה ותיאור מעשי של מבחני ניצוץ
מיקשה פולק (בהונגרית: Pollák Miksa; בלד, 8 במרץ 1868 – אושוויץ, יולי 1944) היה רב, היסטוריון, סופר אביו של הסופר קארוי פאפ.
הוא השלים את ארבע הכיתות הנמוכות של הגימנסיה בעיר קסג (Kőszeg) ואת הכיתות הגבוהות בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בהמשך למד שם תאולוגיה, ובאוניברסיטה עסק בשפות מזרחיות, היסטוריה, ספרות הונגרית-גרמנית ופילוסופיה.
בשנים 1891 עד 1892 למד באוניברסיטת ברלין ובבית המדרש הגבוה למדעי היהדות.
בשנת 1892 קיבל דוקטור למדעי הרוח באוניברסיטת בודפשט, ובשנת 1894 קיבל סמיכה לרבנות בבית המדרש.
מאותה שנה הוא היה הרב הראשי של הקהילה היהודית בשופרון במשך חמישים שנה.
הוא גורש בשנת 1944 ומת באושוויץ.
מאמריו הופיעו בין היתר במגזינים שוויון, אתנוגרפיה, פשטי נפלו, משמר השפה ההונגרית, העבר והעתיד.
פולק השתתף בתרגום וכתיבה של ההיסטוריה האוניברסלית של היהודים.
היהודים בוינר נוישטאדט (עבודת דוקטורט, בודפשט, 1892)
היסטוריה של יהודים בשופרון מהימים הראשונים ועד ימינו (בודפשט, 1896)
יאנוש אראן והתנ"ך (בודפשט, 1904)
מיהאי טומפה והתנ"ך (בודפשט, 1912)
ספר תפילה לנוער הלומד ולקהל הרחב.
עבודת ישראל, פולחן ישראל (ספר תפילה בודפשט, 1924)
הרב מיקשה וייס (בהונגרית: Weisz Miksa; פשט, 22 באוקטובר 1872 – בודפשט, 13 ביולי 1931) היה תאולוג, רב, פרופסור באוניברסיטה יהודי-הונגרי.
מיקשה וייס נולד במשפחה יהודית כבנם של יוז'ף וייס חוקר תלמוד ושל יוזפין היבש.
הוא היה תלמיד בית הספר היסודי של הקהילה האורתודוקסית בפשט.
סיים את לימודיו התיכוניים בגימנסיה הקלוויניסטית בבודפשט ולאחר מכן בבית המדרש לרבנים בבודפשט.
בשנת 1894 קיבל דוקטור לפילוסופיה וסמיכה לרבנות.
עבודתו כמורה לדת מסמנת עידן חדש ומשגשג בחינוך הדתי בבתי הספר התיכוניים היהודים.
בתלמוד התורה של הקהילה היהודית של פשט לימד ביחד עם בנימין זאב בכר ודוד שיין (Schön Dávid).
לאחר שהתפטר האחרון הוא לקח על עצמו את הנהגת המחלקה של המורים לדת והחזיק בנשיאות המחלקה במשך שנים.
הוא ארגן מחדש את הטקסים לנוער (בר מצוות, ט"ו בשבט, חנוכה, פורים וכדומה).
הוא ארגן את ספריית הקהילה, לקח על עצמו את הטיפול בספריית באכר ובספרייתו של שמואל קוהן (כהן).
מטעם האקדמיה ההונגרית למדעים, ניהל את ספרייתו של דוד קאופמן.
בינתיים עבודותיו וספרי הלימוד המדעיים שלו הופיעו בזה אחר זה.
הוא חקר תחומים פחות ידועים ביהדות: ליטורגיה, היסטוריה והיסטוריה תרבותית.
מחקריו, מאמריו וביקורותיו פורסמו בכתבי עת הונגריים וזרים.
בשנת 1909 נבחר לרב מחוז בתי הכנסת הראשון בבודפשט.
אחר כך מילא את תפקיד המפקח על חינוך דתי בבתי הספר התיכוניים היהודים, נבחר לסגן נשיא התאחדות הרבנים הלאומית, לוועד הרבנים של פשט, לוועד האגודה הספרותית היהודית-הונגרית וכו'.
הוא הוזמן על ידי בית המדרש לרבנים בבודפשט לקתדרה של וילמוש באכר, לימים קיבל על עצמו גם את הקתדרה הפנויה של הרב לאיוש ונטיאנר ואחר כך לימד את תלמידי בית המדרש את תחומי הגנת אמונה, תאולוגיה מעשית, דת, פרקטיקה בעברית ושיח עברי.
הוא כיהן כרב בית הכנסת בדרך ארינה.
אשתו הייתה פאולה קרויצר, בתם של מור קרויצר ושל רוזה רוזנברג, אותה נשא לאישה ב-22 ביוני 1902 בבודפשט.
מכיבוש הארץ ועד נפילת המלוכה.
בעקבות תוכנית הלימודים של הקהילה.
תולדות ישראל מכיבוש הארץ חורבן בית ראשון, 1904.
סיפורי המקרא עד כיבוש הארץ.
מכתבים של שלמה יהודה רפפורט לשמואל דלה ווטה רופא ממנטובה (בודפשט, 1906).
עם קטעים עבריים, הסברים דתיים ולשוניים, תמונות רבות ומפה עברית-הונגרית של נדידת עם ישראל במדבר.
לחטיבת הביניים ובתי הספר לבנות.
כתבי יד וספרים עבריים מספרייתו של המורה דוד קופמן המנוח (בודפשט 1906).
סיפורי התנ"ך מכיבוש הארץ עד לגלות בבל.
בתי ספר תיכוניים לבנות, (בודפשט, 1907).
הספד על קבורו של יאקאב הופבאואר, 1914.
נאום גילוי המצבה על קבר המנוח הד"ר דיולה ולס, הרב הראשי לאובודה (בודפשט, 1915).
אתיקה בתלמוד (יחד עם שמעון הבשי ולאיוש בלאו, האגודה הספרותית יהודית-הונגרית, 1920.
מיקשה מרקוש (בהונגרית: Márkus Miksa; פשט, 10 ביוני 1868 – בודפשט, 27 באפריל 1944) היה עיתונאי יהודי-הונגרי, עורך עיתון.
מיקשה היה אחיו של האדריכל גזה מרקוש ושל המנצח דז'ה מרקוש.
מיקשה מרקוש נולד במשפחה יהודית כבנם של איגנץ מרקוש, סוחר זכוכית, ושל אנה (נינה) קוֹהְן (הגרסה ההונגרית-גרמנית לכהן).
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטה, הצטרף בשנת 1891 למערכת היומון "עיתון הונגרי" (Magyar Hírlap), שם עבד כמעט בכל דסק.
מאוחר יותר הפך לעורך הראשי וגם בעל ההוצאה לאור של העיתון.
משנת 1926 היה איש צוות בכיר ביומון "פשטי הירלפ" (Pesti Hírlap), ואחר כך העורך שלו עד תחילת שנות ה-40 של המאה ה-20. בשנת 1908 הוענק לו תואר "יועץ חצר המלך" על עבודתו העיתונאית.
משנת 1912 (בהפסקה קלה) היה נשיא "איגוד העיתונאים ההונגרים" ובמשך תקופה ארוכה היה המזכ"ל של חוג כותבי הבית והעיתונאים (חוג כותבי הבית והעיתונאים הייתה קבוצת סופרים הונגרים, עיתונאים ואמנים בבודפשט בשנים 1891 עד 1948).
בצעירותו מרקוש עורר רושם רב בביקורות התיאטרון והמוזיקה שלו.
רבים מסיפוריו הקצרים הופיעו בעיתונים.
הוא תרגם את המחזה "הבית" (Heimat) של הסופר והמחזאי הגרמני הרמן זודרמן להונגרית.
הוענק לו אות לגיון הכבוד של הרפובליקה הצרפתית בשנת 1934 על ארגון הקונגרס של Fédération Internationale des Journalists (FIJ) בבודפשט.
מרקוש מת בבודפשט בשנת 1944 מהתקף לב ומסרטן המעי הגס.
הברון ממדראש מיקשה מדראשי-בק (במקור עד 1911 בק, בהונגרית: Madarassy-Beck Miksa; מדראש, 4 במאי 1838 – בודפשט, 9 במרץ 1924) היה בנקאי, כלכלן יהודי-הונגרי, אביהם של מרצל מדראשי-בק ואחיו של נאנדור מדראשי-בק ושל הוגו בק ממדראש שהיה משפטן ועורך דין יהודי-הונגרי, נשיא מועצת הקורייה (בית המשפט העליון של הונגריה).
מיקשה בק נולד במשפחה יהודית כבנם של דוד בק ושל שרה ברגר.
הוא סיים את לימודיו המסחריים בפשט והחל את דרכו כעובד בנק בפשט של חברת J.
Cohen ומשנת 1864 היה מנהל חברה.
בשנת 1869 הוא היה כבר מנהל ה"בנק הדיסקונט והמרת מטבע הונגרי" בהונגריה.
הוא העלה את המוסד הפיננסי הזה לשורות הבנקים הגדולים והמובילים בהונגריה.
בק הקים את מוסד "המחסן הציבורי" הראשון בהונגריה והשתתף בהקמת מספר חברות תעשייתיות ומוסדות פיננסיים.
היה חבר במועצת המנהלים של בורסת הסחורות ושל בורסת ניירות הערך של בודפשט.
בשנת 1894, מלך הונגריה פרנץ יוזף (פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה) העניק לו את הדרג השלישי של "מסדר כתר הברזל" כהוקרה ליכולותיו והישגיו בתחום הכלכלה הציבורית והמדינתית ובענייני הציבור.
כאחד מעמודי התווך הפיננסיים של המערכת, הוא קיבל את תואר הברון בשנת 1911 ומאז השתמש בשם הכפול מדראשי-בק.
הם נישאו ב-10 באוקטובר 1871 בפשט.
בעלה אאורל דובאי (1871–1946) היה עורך דין ומנהל בנק.
בעלה היה הנריק הוניך (1867–1926) מנכ"ל טחנות קונקורדיה.
בעלה הוא פרידייש קארוי קרמבאך (1878–1944), היה מהנדס.
מיקשה הוואש, (במקור הלר, בהונגרית: Havas Miksa; סקשפהרוואר, 12 בינואר 1861 – ?, 15 ביולי 1944) היה כלכלן יהודי-הונגרי, פרופסור באקדמיה ההונגרית למסחר, עיתונאי כלכלי וסופר מומחה בתחום הכלכלה, שניספה בשואת יהודי הונגריה.
מיקשה הלר נולד במשפחה יהודית כבנם של שמואל הלר, ששירת כסמל בחיל הרגלים במהפכת 1848 בהונגריה, ושל מריה וייס.
את לימודיו התיכוניים החל בעיר הולדתו וסיים בגימנסיה הריאלית הראשית בעיר גיור.
ב-1879 נרשם לאוניברסיטת בודפשט לטכנולוגיה ולכלכלה.
בסיום לימודיו הגבוהים בארבע שנים, קיבל גם תעודת הוראה ב-1883 לבתי ספר תיכוניים במדעי הטבע.
ב-1 בדצמבר 1882 כבר הועסק כעוזר מזכיר באקדמיה למסחר של בודפשט, שם כיהן עד סוף אוגוסט 1885. אז מונה לאקדמיה למסחר של העיר ברטיסלאבה (אז בממלכת הונגריה) שזה עתה נוסדה, בתפקיד של מרצה למקצועות הכמותיים והמסחריים, לרבות חשבון מסחרי וניהול עבודות משרד (ככל הנראה מקצוע חשבונאות של היום).
בינתיים (11 ביוני 1885) קיבל הסמכה גם בחשבונאות מסחרית.
ב-1895 השתתף בהכנות "קונגרס החקלאים הלאומי".
הלר שינה את שם משפחתו להוואש ב-1882.
לאחר פרישתו, הוא הפך למזכ"ל ולאחר מכן למנכ"ל של "חברת הביטוח הכללית הלאומית".
הוא היה לאחר מכן יועץ חשבונאי למוסדות פיננסיים ומבקר מטעם לשכת החשבונאים.
הוא היה מנהל "איגוד קובדן ההונגרי" (Magyar Cobden Szövetség) שהיה ארגון של הסוחרים שנלחם למען סחר חופשי.
הוא נלקח משם בכוח וגורש ב-1944. מקום מותו לא ידוע.
בית המשפט המחוזי המרכזי של בודפשט הכריז על מותו ב-1947 כ-15 ביולי 1944. אשתו הייתה רגינה זינגר.
ספרי הלימוד שלו זכו לתפוצה גדולה ורחבה.
ב-1984 מאמריו בעלון של איגוד המורים הלאומי של בתי הספר התיכוניים (Országos Középiskolai Tanáregylet Közlönye).
על ההסמכה של מורים בבית ספר תיכון מקצועי)
ב-1890 ב"סקירה הכלכלית" (Közgazdasági Szemle) פורינט זהב, אג'יו זהב, עסקאות גיליון הפרטים,
ב-1891 מספרי עזר לחישוב יחסי זהב-כסף,
1892-1893 ביטוח חיים בשירות הלוואות לרכישת קרקעות
רפורמה בבתי הספר למסחר שלנו
ב-1895 על זהב ומחירים, אספקת זהב ותנופת סחר.
בכתב העת "הסכמה" (Egyetértés) 4 במרץ 1891 (פירוט העסקאות)
בסקירה של ברטיסלאבה (Pozsonyi Szemle 1891)
ב-1892 בכתב עת "מגרש ציבורי" (Köztelek) צורכי האשראי של מעמד בעלי הקרקעות ושביעות רצונם
ב-1893 הלוואות מובטחות בשטרי משכנתא
הרפורמה בהלוואות של מוסדות האשראי ההונגרי
ההשכלה המקצועית הכלכלית שלנו והלוואות משכנתא, בחינוך מקצועי מסחרי (1892-95) מספר מאמרים קטנים יותר על מטבע וחינוך מקצועי,
בפשטי נפלו (מס' 17, 1895) בנק חיסכון התומך בקשישים
ברטיסלאבה, 1887. (יחד עם יאנוש יונאש)
(מהדורה שנייה של ספריית המסחר I-III בדפוס, בודפשט, 1895)
עבודה משרדית לבתי ספר חטיבת ביניים.
טבלאות לחישובי ריבית דריבית, קצבה וביטוח חיים.
(מהדורה מיוחדת של "חשבון מסחרי ופוליטי" ברטיסלבה, 1890
חשבון מסחרי לחטיבות ביניים מסחריות.
בודפשט, 1891. (פרסומים מהאגודה הכלכלית ההונגרית הלאומית)
טבלאות לחישובי חשבון מדיני, ריבית-ריבית, קצבה וביטוח חיים.
הסוחר כתב לבתי ספר לחניכות.
חשבון מסחרי לשימוש בבתי ספר לחניכות סוחר וקורסים מסחריים לנשים.
חוברת נוספת עבור עותקים של חשבון מסחרי בוגיו-חבס שהוכנה לשימוש בקורסים מסחריים לנשים.
מתוקן על ידי שאמו בודיו וחלק HMI.
משימות מחשבון מסחרי והנהלת חשבונות.
אלגברה לבתי ספר בכירים למסחר.
לוגריתמים של שבע ספרות של מספרים מ-1 עד 100,000 וטבלאות לאריתמטיקה מדינית.
הבנק הלאומי ההונגרי ושוק הכסף (בודפשט, 1928)
יתרה ומאזן מס (בודפשט, 1928)
כתבים ישנים בנושאים כלכליים עכשוויים (בודפשט, 1929)
הטרגדיה של הכסף (בודפשט, 1939)
מיקרופלסטיק הוא אוסף גדול של חומרים פלסטיים המופיעים כפיסות זעירות, סיבים וחלקיקים, שגודלם יכול לנוע מעשרות מיקרונים ועד למילימטרים בודדים.
המיקרופלסטיק יכול להיכנס לגוף בעלי החיים והאדם דרך בליעה, נשימה ודרך העור.
על פי הגדרת מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA), מיקרופלסטיק הם חלקיקים מכל סוג של פלסטיק באורך של פחות מ-5 מ"מ.
החלקיקים מזהמים באמצעות כניסה למערכות אקולוגיות טבעיות ממגוון מקורות, כולל מוצרי קוסמטיקה, ביגוד, אריזות מזון ותהליכים תעשייתיים.
המונח מאקרופלסטיק משמש להבדיל בין מיקרופלסטיק לפסולת פלסטיק גדולה יותר, כגון בקבוקי פלסטיק או חתיכות פלסטיק גדולות יותר.
שני סיווגים של מיקרופלסטיק מוכרים כיום.
מיקרופלסטיק ראשוני כולל כל חלקיקי פלסטיק שגודלם הוא 5 מ"מ או פחות עוד לפני שהם נחשפים לסביבה.
אלה כוללים מיקרופייבר מבגדים, מיקרו-חרוזים וכדורי פלסטיק.
מיקרופלסטיק שניוני נובע מפירוק של מוצרי פלסטיק גדולים יותר באמצעות תהליכי בליה טבעיים לאחר כניסה לסביבה.
מקורות אלה של מיקרופלסטיק שניוני כוללים בקבוקי שתייה, רשתות דיג, שקיות פלסטיק ובלאי צמיגים.
שני הסוגים קיימים בסביבה ברמות גבוהות, במיוחד במערכות אקולוגיות מימיות וימיות, שם הם גורמים לזיהום מים.
35% מכל המיקרופלסטיק באוקיינוס מגיעים מטקסטיל, בעיקר בשל שחיקה של בגדים על בסיס פוליאסטר, אקריליק או ניילון, לעיתים קרובות במהלך תהליך הכביסה.
עם זאת, מיקרופלסטיק מצטבר גם באוויר ובמערכות אקולוגיות יבשתיות.
מכיוון שפלסטיק מתכלה לאט (לעיתים קרובות במשך מאות שנים), למיקרופלסטיק יש סבירות גבוהה לבליעה, שילוב והצטברות בגופם וברקמות של אורגניזמים רבים.
הכימיקלים הרעילים שמגיעים הן מהאוקיינוס והן מהנגר יכולים גם להגיע לחלקים מאוחרים יותר בשרשרת המזון, בתהליך שנקרא ביו מגניפיקציה .
במערכות אקולוגיות יבשתיות, הוכח כי מיקרופלסטיק מפחית את החיוניות של מערכות אקולוגיות בקרקע ומפחית משקל של תולעי אדמה.
המחזור והתנועה של המיקרופלסטיק בסביבה אינם ידועים במלואם, אך כעת מתבצע מאמץ לחקור את התופעה.
סקרים של משקעי אוקיינוס בשכבות עמוקות בסין ב-2020 הראו נוכחות של פלסטיק בשכבות עתיקות שקדמו בהרבה להמצאת הפלסטיק, מה שעלול להעיד על הערכת-חסר של מיקרופלסטיק בסקרי אוקיינוס מדגמי פני השטח.
חלקיקי מיקרופלסטיק נמצאו גם באוויר בהרים בגובה 2800 מטרים, במרחקים גדולים ממקור הזיהום.
מיקרופלסטיק נמצאו גם בדם בני-אדם, אם כי השפעתו אינה ידועה.
המונח "מיקרופלסטיק" הוצג בשנת 2004 על ידי פרופסור ריצ'רד תומפסון, ביולוג ימי מאוניברסיטת פלימות' בבריטניה.
בשנת 2014, הוערך כי יש בין 15 ל-51 טריליון חלקיקים של מיקרופלסטיק באוקיינוסים בעולם, אשר הוערכו במשקל בין 93,000 ל-275,000 טון.
מיקרופלסטיק ראשוני הם חלקיקים קטנים של פלסטיק המיוצרים במכוון.
הם משמשים בדרך כלל בתכשירי ניקוי וקוסמטיקה לעור הפנים, או בטכנולוגיית התזת אוויר.
במקרים מסוימים, דווח על השימוש בהם ברפואה כווקטורים לתרופות.
"מקרצפים" מיקרופלסטיים, המשמשים בתכשירי ניקוי ידיים וקרצוף פנים, החליפו מרכיבים טבעיים בשימוש מסורתי, לרבות קליפות שקדים טחונים, שיבולת שועל ואבן ספוג.
מיקרופלסטיק ראשוני מיוצר גם לשימוש בטכנולוגיית ניקוי בהתזה.
תהליך זה כולל התזת חלקיקים מיקרופלסטיים קשיחים על מכונות, מנועים וגופי ספינות כדי להסיר חלודה וצבע.
כיוון שמשתמשים בחלקיקי אלו שוב ושוב עד שהם מצטמצמים בגודלם וכוח החיתוך שלהם אובד, הם לעיתים קרובות מזוהמים במתכות כבדות כגון קדמיום, כרום ועופרת.
על אף שחברות רבות התחייבו להפחית את הייצור של מיקרו-חרוזים, עדיין יש הרבה מיקרו-חרוזים ביו-פלסטיקים שגם להם מחזור חיים ארוך של פירוק, בדומה לפלסטיק רגיל.
לאחר חקיקת חוק ב-2015, השימוש במיקרו-חרוזים במשחת שיניים ומוצרים קוסמטיים אחרים לשטיפה הופסקה בארצות הברית, אולם מאז 2015 תעשיות רבות עברו במקום זאת לשימוש בחלקיקים מפלסטיק מצופה מתכת המאושרים על ידי ה-FDA (מנהל המזון והתרופות האמריקאי) כחומר השוחק העיקרי שלהם.
פלסטיק שניוני הם חלקיקים קטנים של פלסטיק שמקורם בפירוק של פסולת פלסטיק גדולה יותר, הן בים והן ביבשה.
לאורך זמן, שילוב של פירוק פיזי, ביולוגי וכימי, כולל פוטו-אוקסידציה הנגרמת כתוצאה מחשיפה לאור השמש, יכול להפחית את השלמות המבנית של פסולת פלסטית לגודל שלא ניתן לזהות בסופו של דבר בעין בלתי מזוינת.
תהליך זה של פירוק חומר פלסטי גדול לחתיכות קטנות בהרבה מכונה פרגמנטציה.
המיקרופלסטיק הקטן ביותר המתגלה כיום באוקיינוסים הוא בקוטר של 1.6 מיקרומטר (6.3×10-5 אינץ') אך סביר כי מיקרופלסטיק עשוי להתפרק עוד יותר להיות קטן יותר בגודלו.
השכיחות של מיקרופלסטיק בעל צורות לא אחידות מעידה על כך שפרגמנטציה היא מקור עיקרי.
נצפה שיותר מיקרופלסטיק עשוי להיווצר מפולימר מתכלה מאשר מפולימר בלתי מתכלה הן במי ים והן במים מתוקים.
מקורות נוספים: כתוצר לוואי/פליטת אבק מבלאי
ישנם אינספור מקורות של מיקרופלסטיק ראשוני ושניוני כאחד.
סיבים מיקרופלסטיים נכנסים לסביבה מכביסת בגדים סינתטיים, צמיגים, המורכבים בחלקם מגומי סטירן-בוטדיאן סינתטי, נשחקים לחלקיקי פלסטיק וגומי זעירים במהלך השימוש בהם.
יתר על כן, כדורי פלסטיק בגודל 2.0-5.0 מ"מ, המשמשים ליצירת מוצרי פלסטיק אחרים, נכנסים לעיתים קרובות למערכות אקולוגיות עקב נזילות ותאונות אחרות.
דו"ח של הסוכנות הנורווגית לאיכות הסביבה על מיקרופלסטיק שפורסם בתחילת 2015 קובע כי יועיל לסווג מקורות אלו כראשוניים, כל עוד מיקרופלסטיק ממקורות אלו מגיעים מהחברה האנושית מאז "תחילת הצינור", פליטות אלה הן מטבען תוצאה של שימוש בחומרים ובמוצרים אנושיים ולא מאיחוי משני בטבע.
תלוי באיזו הגדרה משתמשים, ננופלסטיק הם חלקיקים בגודל של פחות מ-1 מיקרומטר (כלומר 1000 ננומטר) או פחות מ-100 ננומטר.
הספקולציות לגבי ננופלסטיק בסביבה נעות בין היותו תוצר לוואי זמני במהלך פיצול המיקרופלסטיק ועד להיותו איום סביבתי בלתי נראה בריכוזים בעלי פוטנציאל גבוהים בעליה מתמדת.
נוכחותם של חלקיקי ננופלסטיק בים סרגסו באוקיינוס הצפון-אטלנטי אומתה והתפתחויות אחרונות בספקטרוסקופיה של ראמאן בשילוב עם פינצטה אופטית (פינצטת ראמאן) וכן ננוספקטרוסקופיית פוּרִיֵה (nano-FTIR) או AFM-IR הן מענה מבטיח בעתיד הקרוב בנוגע לכמות הננופלסטיקה בסביבה.
זְהִירָה(פְלוּאוֹרֶסְצֶנְצְיָה) יכולה להוות כלי ייחודי לזיהוי וכימות של ננופלסטיק, שכן היא מאפשרת פיתוח של שיטות מהירות, קלות, זולות ורגישות.
ננופלסטיק נחשב לסיכון לבריאות הסביבה ובריאות האדם.
בשל גודלם הקטן, ננופלסטיק יכול לחצות ממברנות תא ולהשפיע על תפקוד התאים.
ננופלסטיק הם ליפופיליים ומודלים מראים שניתן לשלב ננופלסטיק מפוליאתילן בליבה ההידרופובית של הדו-שכבה הליפידית.
כמו כן, נראה כי ננופלסטיק חוצים את קרום האפיתל של דגים ומצטברים באיברים שונים כולל כיס המרה, הלבלב והמוח.
מעט ידוע על השפעות בריאותיות שליליות של ננופלסטיק באורגניזמים כולל בני אדם.
ננופלסטיק יכול גם לספוג מזהמים כימיים רעילים, כגון אנטיביוטיקה, המאפשרים קשר סלקטיבי עם חיידקים עמידים לאנטיביוטיקה, וכתוצאה מכך להפצה של ננופלסטיק וחיידקים עמידים לאנטיביוטיקה על ידי נמטודה חיידקית Caenorhabditis elegans באדמה.
במחקר חדש שפורסם בכתב העת היוקרתי, בראשות פרופ' רפאל מרפלה מאוניברסיטת קמפניה לואיג'י ונוויטלי שבאיטליה, עקב אחרי מאות נחקרים במשך 34 חודשים לאחר שעברו ניתוח לפתיחת היצרויות וחסימות בעורק התרדמה שמזין את המוח, החוקרים מצאו בדגימות שלקחו מעורק התרדמה נוכחות ננופלסטיק ומיקרופלסטיק בתוך הרובד הטרשתי שהוציאו מעורק התרדמה.
בחלק מהנחקרים, מצאו פלסטיק ובחלק לא.
באלו שמצאו עקבו אחריהם שלוש שנים וראו בקרב הקבוצה הזאת פי שניים יותר אירועים מוחיים, התקפי לב ותמותה לעומת הקבוצה השנייה שלא היה להם פלסטיק וזה בכדי עצמו גילוי מסעיר.
רוב זיהום המיקרופלסטיק מגיע מטקסטיל, צמיגים ואבק עירוני הימצאותו של מיקרופלסטיק בסביבה מבוסס לרוב על ידי מחקרים ימיים.
אלה כוללים נטילת דגימות פלנקטון, ניתוח משקעים חוליים ובוציים, צפייה בצריכת מזון של בעלי חוליות וחסרי חוליות, והערכת אינטראקציות של מזהמים כימיים.
באמצעות שיטות כאלה, הוכח שיש מיקרופלסטיק ממספר מקורות בסביבה.
מיקרופלסטיק עשוי להוות עד 30% משטח הפסולת של האוקיינוס השקט, ובמדינות מפותחות רבות, הוא מקור גדול יותר לזיהום פלסטיק ימי מאשר החלקים הנראים לעין של הפסולת הימית, על פי דו"ח של ה-IUCN משנת 2017.
בלאי מצמיגים תורם באופן משמעותי להכנסת מיקרופלסטיק לסביבה.
מיקרופלסטיק שניוני (למשל מצמיגי מכוניות ומשאיות או הנעלה) גדולים יותר ממיקרופלסטיק ראשוני בשני סדרי גודל.
הפליטה המשוערת לנפש נעה בין 0.23 ל-4.7 ק"ג לשנה, עם ממוצע עולמי של 0.81 ק"ג לשנה.
הפליטות מצמיגי רכב (בלאי שמגיע ל-100%) גבוהות משמעותית מאלו של מקורות אחרים של מיקרופלסטיק, למשל, צמיגי מטוסים (2%), דשא מלאכותי (בלאי של 12-50%), בלמים (בלאי של 8%) וסימוני כבישים (בלאי 5%).