tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-24 בדצמבר 2024, נבחר אייסאקה אקה לראשות הממשלה והוא צפוי להיכנס לתפקידו באופן רשמי בפברואר 2025. עד לכניסתו לתפקיד ראש הממשלה, יכהן כראש ממשלת טונגה, ממלא מקום איש אמונו של המלך בשם סמיו ואיפולו למשך 38 יום.
במשך עשרות שנים, ראשי ממשלת טונגה היו ממונים ישירות על ידי המלך, ולעיתים קרובות היו מקרב בני משפחת המלוכה או האצולה בלבד.
עם זאת, בשנות ה-2000, ובמיוחד בעקבות הרפורמות של 2010, הפך תהליך המינוי לדמוקרטי יותר, במקביל לשינויים משמעותיים בתהליך הדמוקרטיזציה במדינה.
במרץ 2006 מינה המלך טאופאהאו טופו הרביעי את פלטי סוולה (Feleti Sevele), חבר בתנועה לזכויות אדם ודמוקרטיה, לראש ממשלה.
סוולה היה האזרח הפשוט (אָדָם מִן השוּרה) הראשון שלא ממעמד האצולה שמונה למשרה זו מאז שירלי ולדמר בייקר (Shirley Waldemar Baker) שהיה כומר ב-1881. עד למינויו של סוולה, כל ראשי הממשלה מאז בייקר היו בני אצולת טונגה, או חברי משפחת המלוכה.
ביולי 2008 הכריז המלך ג'ורג' טופו החמישי על רפורמות דמוקרטיות משמעותיות נוספות.
שכללו צמצום נרחב של סמכויותיו הביצועיות.
המלך התחייב לנהוג בדומה למונרכיות דמוקרטיות אחרות, כגון הממלכה המאוחדת, ולפעול בהתאם להמלצות ראש הממשלה.
בנוסף, הוא הודיע כי מעתה ואילך לא ימנה עוד ראשי ממשלה לפי שיקול דעתו האישי, אלא ימנה חבר מהאספה המחוקקת של טונגה, אשר ייבחר על ידי חברי האספה עצמם.
הליך בחירת ראש ממשלת טונגה החל משנות ה-2000
בעקבות תהליכי דמוקרטיזציה שחלו בטונגה בראשית שנות ה-2000, ראש הממשלה נבחר מבין חברי האספה המחוקקת של טונגה (Legislative Assembly of Tonga), הכוללת נציגים נבחרים של העם ונציגים מבית האצולה.
ההצבעה על ראש הממשלה המיועד, מתקיימת באספה המחוקקת, שבה נבחר המועמד שזוכה לרוב הקולות.
סעיף 51 לחוקה קובע כי המלך ממנה ומפטר את ראש הממשלה ואת השרים האחרים בממשלה.
ליד ראש הממשלה מכהן סגן ראש הממשלה, המסייע לו בניהול ענייני המדינה.
לאחר סיום ההצבעה באספה, התוצאה מועברת לאישור המלך, שהוא ראש המדינה של טונגה.
על פי החוקה, המלך ממנה באופן רשמי את המועמד שנבחר.
עם זאת, הרפורמות הדמוקרטיות של שנת 2010 צמצמו את סמכויות המלך, והוא אינו יכול למנות ראש ממשלה על פי שיקול דעתו בלבד.
חוקים הקשורים לבחירת ראש הממשלה
סעיף 51 לחוקה קובע כי המלך ממנה ומפטר את ראש הממשלה ואת יתר השרים בממשלה.
בעקבות הרפורמות הדמוקרטיות של 2010, ההליך הפך לדמוקרטי יותר, כך שהמלך חייב למנות ראש ממשלה שנבחר על ידי רוב באספה המחוקקת.
הרפורמות שהונהגו בשנת 2010 שינו באופן משמעותי את מבנה הממשל בטונגה.
לפני הרפורמות, המלך מינה ראשי ממשלה ושרים לפי שיקול דעתו האישי.
לאחר השינוי, נדרשת בחירה דמוקרטית באספה המחוקקת, והמלך ממלא תפקיד טקסי בלבד במינוי הרשמי.
ראש הממשלה חייב להיות חבר באספה המחוקקת.
כהונת ראש הממשלה אינה מוגבלת בזמן, אך היא תלויה באמון האספה המחוקקת.
הצבעת אי-אמון עשויה להוביל לסיום כהונתו.
רשימת ראשי הממשלה/ראשי הממשלה של טונגה
11 חודשיםג'ורג' טופו הראשון2כומרShirley Waldemar Baker
שירלי וולדמאר באנקר(1836 – 1903)עצמאיאפריל
3 חודשים3Siaosi Tukuʻahoסיאוסי טוקואהו(1854 – 1897)עצמאייולי
190512-11 שניםג'ורג' טופו השני5Siaosi Tuʻipelehakeסיאוסי טואיפלהאקה(1842 – 1912)עצמאיינואר
1905פחות מחודש6Sione Tupou Mateialonaסיֹאנה טופואו מטאיאלונה(1852 – 1925)עצמאיינואר
20 ימיםסאלוטה טופו השלישית9Solomone Ula Ata סולומונה אולה אטה
בהמשך מונה למלךעצמאי12 בדצמבר 194916 בדצמבר 196516 שנים,
249 ימיםטאופאאהאו טופוו הרביעי12ברוןSiaosi Vaeaסיאוסי ואֵאָה(1921 – 2009)עצמאי22 באוגוסט 19913 בינואר
134 ימים13נסיךʻUlukālala Lavaka Ataאולוקאלאלה לאבאקה אטה(נולד 1959)בהמשך מונה למלךעצמאי3 בינואר
39 ימים14Feleti Seveleפלטי סוולה(נולד 1944)המפלגה
201926 ימים17Pōhiva Tuʻiʻonetoaפוהיבה טויונטוא(1951 – 2023)מפלגת
80 ימים18Siaosi Sovaleniסיאוסי סובאלני(נולד 1970)עצמאי27 בדצמבר
348 ימים__Samiu Vaipuluסמיו ואיפולו(נולד 1953)
ממלא מקוםעצמאי9 בדצמבר 202422 בינואר 202538 ימים19ʻAisake Ekeאיסאקה אקה(נולד ב-6 במאי 1957)עצמאי22 בינואר 2025מכהן
נשיא מועצת השרים של הרפובליקה הטוגולזית הוא ראש ממשלת הרפובליקה של טוגו.
רוב הסמכות השלטונית והסמכויות הביצועיות נמצאות בידיו, בעוד ש הוא תפקיד טקסי בעיקרו.
ראש הממשלה ממונה באופן רשמי על ידי הנשיא ויכול לכהן לתקופות כהונה בלתי מוגבלות של שש שנים כל אחת.
עם זאת, ראש הממשלה צריך ליהנות מאמונם של רוב חברי האספה הלאומית, הנבחרים ישירות כל שש שנים.
בסך הכל כיהנו בתפקיד זה 13 גברים ואישה אחת.
ראש הממשלה הנוכחי, פור ניאסנגבה, מכהן מאז 3 במאי 2025.
בחודשים לאחר מינויו של לראש הממשלה על ידי הוועידה הלאומית ב-27 באוגוסט 1991, ניסו חיילי (FAT) הנאמנים לנשיא ניאסנגבה איאדמה שוב ושוב להדיח את קופיגו.
ב-1 באוקטובר 1991 השתלטו החיילים על תחנת הרדיו והטלוויזיה הארצית ודרשו מקופיגו להתפטר.
קופיגו אמר לאחר מכן ברדיו שהסדר הושב על כנו.
ב-8 באוקטובר 1991 ניסו החיילים לחטוף את קופיגו ללא הצלחה, ודווח על ארבעה הרוגים בהפגנות ובאלימות שבאה בעקבותיהן.
בסוף נובמבר 1991 החלו החיילים במצור על מעונו הרשמי של קופיגו בלומה, לאחר שמפלגתו של איאדמה, , נאסרה על ידי המועצה העליונה הזמנית של הרפובליקה (HCR).
הם דרשו להחליף את ממשלתו של קופיגו ואיימו "להפוך את העיר לאפר".
הם גם דרשו להכשיר מחדש את ה-RPT ולפרק את הוועדה.
קופיגו קרא לסיוע צבאי צרפתי.
איאדמה קרא בפומבי לחיילים לשוב לבסיסיהם והביע אמון מתמשך בקופיגו, אך גם הזמין אותו להתחיל בהתייעצויות על הקמת ממשלת אחדות לאומית חדשה.
ב-3 בדצמבר 1991 הצליחו החיילים לכבוש את קופיגו בהתקפה כבדה על מעונו הרשמי, שכללה טנקים ומקלעים.
לאחר מכן לקחו החיילים את קופיגו לפגישה עם איאדמה, שעל פי ההערכות עמד מאחורי מעשיהם של החיילים, אם כי הוא לא לקח אחריות על כך בפומבי.
מאוחר יותר באותו יום פרסם איאדמה הצהרה בה נאמר כי הוא וקופיגו יקימו ממשלת מעבר חדשה.
אף על פי שקופיגו נשאר בתפקידו, כוחו נחשב למצומצם.
ב-31 בדצמבר הוכרזה ממשלה חדשה בראשות קופיגו, שכללה שלושה חברים מהמפלגה הרפובליקנית, כאשר רוב חברי הממשלה הקודמת נשארו בתפקידיהם.
במרץ 2024 הכריז הנשיא פור ניאסנגבה על חוקה חדשה שהופכת את טוגו ממערכת של משטר נשיאותי למערכת פרלמנטרית פדרלית, מחלישה את סמכויות הנשיא, מחזקת את סמכויות ראש הממשלה, משנה את שם התפקיד לנשיא מועצת השרים, ומעניקה לתפקיד החדש תקופת כהונה מקסימלית של שש שנים.
החוקה החדשה אומצה באפריל 2024 לאחר הצבעה בפרלמנט ונכנסה לתוקף רשמית בחודש שלאחר מכן, ובכך יצרה את הרפובליקה החמישית.
השינויים נכנסו לתוקף רשמית ב-3 במאי 2025, כמעט שנה לאחר כניסת החוקה החדשה לתוקף.
ניאסנגבה הפך לנשיא מועצת השרים ובכך שמר על רוב הסמכויות במדינה והפך למנהיג טוגו לכל החיים.
נשיא הרפובליקה ממנה את ראש הממשלה.
ראש הממשלה מכוון את פעולת הממשלה ומתאם את תפקידיהם של החברים בה ועומד בראש ועדות ההגנה.
לפני כניסתו לתפקיד, מציג ראש הממשלה בפני האספה הלאומית את תוכנית הפעולה של ממשלתו.
האספה מעניקה לו אמון בהצבעה, בה נדרשת תמיכת רוב מוחלט של החברים.
ראש הממשלה מבטיח את ביצוע החוקים והוא רשאי להאציל חלק מסמכויותיו לשרים.
ראש ממשלת בנגלדש (בבנגלית: বাংলাদেশের প্রধানমন্ত্রী), הוא ראש הממשלה של בנגלדש.
ראש הממשלה ו אחראים באופן קולקטיבי על מדיניותם ופעולותיהם בפני הג'טיאה סנגסד, בפני מפלגתם הפוליטית ובפני ציבור הבוחרים.
ראש הממשלה ממונה באופן טקסי על ידי נשיא בנגלדש.
בכל אחת מהתקופות הללו, הנהגת הממשלה הלאומית נשלטה על ידי הצבא עם סמכות ביצועית של הנשיא וראש הממשלה.
במהלך התקופה שבין 1996 ל-2008, היועץ הראשי של הממשלה הזמנית הפעיל את סמכותו על פי החוקה במשך 90 יום במהלך המעבר מממשלה נבחרת אחת לאחרת.
היועץ הראשי עמד בראש ועדה מייעצת שכללה עשרה יועצים, עם סמכויות שוות ערך לראש ממשלה נבחר, כוחו הביצועי הוגבל על ידי מגבלות חוקתיות מסוימות.
השיטה בוטלה ב-2011 על ידי התיקון ה-15 לחוקה כדי לאפשר לכל ממשלה פוליטית לערוך בחירות כלליות בעתיד.
עם זאת, ב-17 בדצמבר 2024, התיקון ה-15 הוכרז כבלתי חוקי על ידי .
שייח חסינה הייתה ראש הממשלה שכיהנה הכי הרבה זמן בהיסטוריה של המדינה, עד להתפטרותה ב-5 באוגוסט 2024.
על פי החוקה, ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא על סמך תוצאות הבחירות הכלליות לפרלמנט.
ראש הממשלה יהיה מנהיג מפלגת הרוב (או הקואליציה) בג'טיאה סנגסד והוא חייב לקבל את אמון הג'טיאה סנגסד כדי לשלוט.
הקבינט מורכב משרים הנבחרים על ידי ראש הממשלה וממונים על ידי הנשיא.
לפחות 90% מהשרים חייבים להיות חברי פרלמנט.
10% הנותרים עשויים להיות מומחים שאינם חברי פרלמנט.
על פי החוקה, הנשיא יכול לפזר את הפרלמנט על פי בקשה בכתב של ראש הממשלה.
מינויים של ראש הממשלה, סגני שרים ותפקידים נוספים ייעשו על ידי הנשיא: לפחות תשע עשיריות מהם ימונו מקרב חברי הפרלמנט, ולא יותר מעשירית ייבחרו מבין אנשים הכשירים להיבחר כחברי פרלמנט.
ראש הממשלה ממונה ומושבע על ידי הנשיא.
משרד ראש הממשלה ממוקם בטג'גאון בעיר דאקה, ובין שאר תפקידיו מספק תמיכה פקידותית, ביטחונית ואחרת לראש הממשלה, כולל את מנהל ענייני המודיעין וארגונים לא ממשלתיים, ומארגן פרוטוקולים וטקסים.
מקורותיה של בנגלדש נעוצים בבנגל, מחוז בהודו הבריטית שכלל את מערב בנגל של ימינו.
בין 1937 ל-1947 נשלט המחוז לסירוגין על ידי ממשלה שנבחרה על ידי העם, ובראשה עמד לעיתים קרובות .
ב-1947 חולק מחוז בנגל למדינת מערב בנגל ומזרח פקיסטן.
כל שלושת ראשי הממשלה לשעבר של בנגל - , חוואג'ה נזימודין וחוסיין שהיד סוהרוורדי - הפכו לאזרחים פקיסטניים.
שני האחרונים כיהנו גם כראשי ממשלת פקיסטן בשנות ה-50.
ההיסטוריה של מזרח פקיסטן מ-1947 עד 1971 התאפיינה בחוסר יציבות פוליטית וקשיים כלכליים.
המוסדות הדמוקרטיים המתהווים קרסו לנוכח התערבות צבאית ב-1958, והממשלה הטילה משטר צבאי בין 1958 ל-1962 ושוב בין 1969 ל-1971. בין השנים 1947 ל-1971 נשלט המחוז לסירוגין על ידי מושלים ועל ידי ראש הממשלה של מזרח פקיסטן.
עצמאות ועידן הפרלמנט הראשון (1971–1975)
משרדו המודרני של ראש הממשלה הוקם לאחר עם הקמת ממשלה זמנית ב-17 באפריל 1971, בה הפך לראש הממשלה הראשון של בנגלדש.
מאז אימוץ בשנת 1972, התואר הרשמי של התפקיד הוא ראש ממשלת הרפובליקה העממית של בנגלדש.
הפיכות צבאיות ומשטרים נשיאותיים (1975–1991)
בין השנים 1975 ל-1991, ראש הממשלה מונה על ידי הנשיא, בעוד שלנשיא הייתה סמכות ביצועית.
שובו של הממשל הפרלמנטרי (1991–הווה)
בספטמבר 1991 אישר ציבור הבוחרים שינויים בחוקה, יצר באופן רשמי מערכת פרלמנטרית והחזיר את הכוח השלטוני למשרד ראש הממשלה, כמו בחוקה המקורית של בנגלדש.
באוקטובר 1991 בחרו חברי הפרלמנט ראש מדינה חדש, הנשיא .
חאלדה ג'ייה כיהנה כראש ממשלת בנגלדש פעמיים בין השנים 1991 ל-1996 ובין השנים 2001 ל-2006. עם עלייתה לשלטון, ממשלתה ביצעה שינויים מהותיים במדיניות החינוך, והנהיגה חינוך חינם לבנות עד כיתה י', מלגה לתלמידות וקרנות מזון לתוכניות חינוך.
היא הפכה לראשת הממשלה קדנציה השנייה ברציפות, לאחר שמפלגתה זכתה בניצחון סוחף בבחירות הכלליות ב-15 בפברואר 1996 לג'טיאה סנגסד השישית.
עם זאת, הבחירות הוחרמו על ידי כל המפלגות הגדולות האחרות שדרשו שהבחירות יתקיימו תחת ממשלת מעבר נייטרלית, בעקבות טענות לזיופים בבחירות ביניים שנערכו ב-1994. שיעור ההצבעה נאמד בכ-5%, אם כי הממשלה טענה אז שהוא גבוה בהרבה.
בבחירות שנערכו ב-12 ביוני 1996 הפסידה המפלגה לליגה האוואמית של חסינה, אך הפכה למפלגת האופוזיציה הגדולה ביותר בהיסטוריה הפרלמנטרית של המדינה עם 116 מושבים.
במטרה לחזור לשלטון, ה-BNP הקימה ב-6 בינואר 1999 ברית של ארבע מפלגות עם יריבתה הפוליטית לשעבר, ושתי מפלגות נוספות.
בבחירות הכלליות של 2001 זכתה BNP בבחירות עם רוב של שני שלישים מהמושבים בפרלמנט ו-46% מהקולות וחאלדה ג'ייה הושבעה שוב כראש ממשלת בנגלדש.
בבחירות 2008 הובסה הברית הפוליטית של ג'ייה עם 32 מושבים בלבד.
בבחירות ב-2014, ה-BNP יחד עם ברית המפלגות שלה החרימו את הבחירות.
הבחירות שנקבעו ל-22 בינואר 2007 היו שנויות במחלוקת.
הליגה האוואמית ובעלות בריתה טענו כי הבחירות לא יהיו הוגנות בשל הטיה לכאורה של הממשלה הזמנית לטובת ג'ייה וה-BNP.
חסינה דרשה מראש הממשלה הזמנית, הנשיא , להתפטר מתפקידו, וב-3 בינואר 2007 היא הודיעה כי מפלגתה ובעלות בריתה יחרימו את הבחירות.
בהמשך החודש התערב הצבא והנשיא התבקש להתפטר מתפקידו כיועץ הראשי.
הוא גם נאלץ להכריז על מצב חירום.
הוקמה ממשלת מעבר חדשה בשליטת הצבא והבחירות לפרלמנט נדחו.
שייח חסינה הפסידה לג'ייה בבחירות לפרלמנט ב-1991 לאחר שקיבלה 88 מושבים בלבד.
הליגה האוואמית זכתה ב-146 מושבים בבחירות לפרלמנט ב-12 ביוני 1996. תמיכתה של מפלגת ג'טיאה וכמה מועמדים עצמאיים הספיקה להשיג את 150 המושבים הדרושים לרוב, וחסינה נשבעה כראש ממשלת בנגלדש.
הליגה האוואמית הובסה בבחירות לפרלמנט ב-2001 והסתפקה ב-62 מושבים בפרלמנט.
שייח חסינה דחתה את התוצאות, בטענה שהבחירות זויפו בסיוע הנשיא והממשלה הזמנית.
בבחירות בדצמבר 2008 זכתה הליגה האוואמית בראשות חסינה בניצחון סוחף עם 230 מושבים, מה שהעניק לה רוב של שני שלישים בפרלמנט.
חסינה הושבעה לראשות הממשלה ב-6 בינואר 2009. היא המשיכה לכהן בתפקיד לאחר שניצחה בבחירות ב-5 בינואר 2014 כאשר ה-BNP החרימה את הבחירות, והמשיכה גם לכהונה רביעית בתפקיד לאחר ניצחון בבחירות הכלליות ב-2018.
לאחר סדרת הפגנות ברחבי המדינה נגד ממשלתה, ב-5 באוגוסט 2024, נאלצה שייח חסינה להתפטר ולברוח מבנגלדש להודו.
ראש ממשלת טרינידד וטובגו הוא העומד בראש הרשות המבצעת של טרינידד וטובגו.
ראש הממשלה נבחר על ידי בית הנבחרים וממונה על ידי נשיא המדינה, לאחר בחירות כלליות המתקיימות אחת לחמש שנים.
בדרך כלל מתמנה לתפקיד מנהיג המפלגה שזכתה במספר המושבים הרב ביותר בבית הנבחרים, למעט בבחירות הכלליות של שנת 2001.
ראשת הממשלה המכהנת של טרינידד וטובגו היא קמלה פרסד ביססר שהושבעה ב-1 במאי 2025 על ידי הנשיאה כריסטין קנגלו.
שכרו השנתי של ראש ממשלת טרינידד וטובגו עומד על 576,000 דולר טרינידדי (TT$).
באותה תקופה טרינידד וטובגו הייתה עדיין מושבה בריטית, וראש הממשלה (שנקרא אז "Chief Minister") היה כפוף לסמכות המושל הבריטי.
(תקופת חיים)תחילת הקדנציהסוף הקדנציהמשך כהונהמפלגהשנת בחירהאלברט גומז (1911–1978)18 בספטמבר 195028 באוקטובר 1956 6 שנים, 40 ימיםפלגת קבוצות ההתקדמות הפוליטית1950אריק וויליאמס(1911–1981)28 באוקטובר
בתקופה זו זכתה טרינידד וטובגו לאוטונומיה פנימית חלקית, וראש הממשלה (שנקרא אז "Premier") פעל תחת סמכותו של המושל הבריטי.
(תקופת חיים)תחילת הקדנציהסוף הקדנציהמשך כהונהמפלגהשנת בחירהאריק וויליאמס(1911–1981)9 ביוני 195931 באוגוסט 1962 3 שנים, 53 ימיםהתנועה הלאומית העממית1961
בשנת 1962 קיבלה טרינידד וטובגו את עצמאותה מבריטניה, ואריק וויליאמס כיהן כראש הממשלה הראשון של המדינה העצמאית.
ראש ממשלת כווית הוא ראש הממשלה וראש הרשות מבצעת בכווית.
ראש הממשלה הוא האדם השלישי בכוחו במדינה, אחרי אמיר כווית ויושב ראש האספה הלאומית, והוא עומד בראש הרשות המבצעת של ממשלת כווית.
, אמיר כווית הראשון בתקופת עצמאותה, מינה עצמו לראש ממשלת כווית הראשון ב-17 בינואר 1962, לאחר שנבחרה האספה המכוננת לניסוח את החוקה.
עד שנת 2003, היה נהוג כי יורש העצר של כווית ימונה לתפקיד ראש הממשלה, אך האמיר סבאח אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח הפסיק עם נוהג זה.
השייח אחמד אל-עבדאללה א-סבאח מכהן כראש הממשלה מ-15 במאי 2024, לאחר שהושבע בפני אמיר כווית.
ראש ממשלת ספרד (בספרדית: Presidente del Gobierno de España, מילולית: נשיא ממשלת ספרד) הוא העומד בראש הרשות המבצעת של ספרד.
ראש הממשלה נבחר על ידי קונגרס הנציגים (הבית התחתון של בית המחוקקים הספרדי) בהצעתו של המלך (צעד זה הוא פורמלי בלבד).
המשרה הנוכחית נוסדה תחת החוקה הספרדית של 1978. ראש הממשלה הנוכחי הוא פדרו סאנצ'ס.
ראש הממשלה הספרדי ידוע, בספרדית כ- Presidente del Gobierno אשר בתרגום לעברית פירושו נשיא הממשלה או לחלופין יושב ראש הממשלה.{{הערה|1=Oxford Spanish Dictionary and Grammar, ed.
C.Lea et al., 2nd ed.(2001)}} אך עדיין נושא התפקיד נקרא בעברית "ראש ממשלה", שהוא המונח המשמש לראשי הרשות המבצעת שאינם ראשי מדינה ברוב המדינות.
בספרד ראש הממשלה נקרא בפשטות "Presidente" משמע "הנשיא".
דבר זה הוביל, יותר מפעם אחת, לטעויות בקרב ממשלות ועיתונאים זרים, אשר טעו בחושבם כי ספרד היא רפובליקה ולא ממלכה.
כך לדוגמה ג'ב בוש מושל פלורידה התייחס בטעות אל ראש הממשלה הספרדי כ"נשיא הרפובליקה הספרדית" בזמן ביקורו בספרד ב-2003.
הנוהג לקרוא לראש ממשלת ספרד "נשיא" קיים עוד מתחילת המאה ה-19 בזמן שלטונה של איזבלה השנייה, כאשר ראש הממשלה נקרא אז "Presidente del Consejo de Ministros" (נשיא/יו"ר מועצת השרים).
לפני 1833 נושא התפקיד היה ידוע בשם Secretario de Estado'' (מזכיר המדינה), מונח שהיום משמש כשם התפקיד אותו ממלאים שרים זוטרים בממשלה.
כנהוג בדמוקרטיות פרלמנטריות, העם בוחר את הפרלמנט בבחירות כלליות, והפרלמנט הוא שבוחר באחד מחבריו לתפקיד ראש הממשלה (לרוב זהו ראש הסיעה הגדולה ביותר).
בספרד נקרא הפרלמנט הדו-בתי קורטס חנרלס, והגוף הבוחר את ראש הממשלה הוא הבית התחתון שלו הנקרא קונגרס הנציגים (Congreso de los Diputados).
הבחירות מתקיימות כסדרן כל ארבע שנים, אך החוקה הספרדית מקנה לראש הממשלה סמכות להקדימן באמצעות פיזור קונגרס הנציגים.
כך למשל, השתמש ראש הממשלה לשעבר פליפה גונסאלס בסמכותו שלוש פעמים ופיזר את הקונגרס בשנים 1989, 1993 ו-1996.
לאחר בחירות כלליות, מתחיל יו"ר קונגרס הנציגים בסבב של התייעצויות עם הסיעות השונות על מנת לבחור במועמד המתאים ביותר לתפקיד ראש הממשלה.
נכון לשנת 2008 תמיד נבחר ראש הסיעה הגדולה ביותר.
כאשר נמצא מועמד מתאים, פונה יו"ר קונגרס הנציגים למלך על מנת שיציע אותו לתפקיד ראש הממשלה בפני הקונגרס.
משהמלך עושה כן (תפקידו הוא סמלי בלבד) מתחיל דיון בן יומיים בקונגרס הנציגים, אשר בו מציג ומסביר המועמד את מטרותיו ועדיפויותיו אם ימונה לתפקיד ראש הממשלה, ומתקיים דיון בשני סיבובים בין הסיעות השונות.
לאחר מכן נדרש המועמד לקבל את אמון קונגרס הנציגים באמצעות הצבעה: אם זכה המועמד ברוב מוחלט של הקולות (176 מתוך 350) בסיבוב ההצבעה הראשון, נחשב המועמד כזוכה לאמון הקונגרס.
אם לא זכה ברוב מוחלט, מבוצעת הצבעה חוזרת יומיים אחר כך, שבה נדרש המועמד לזכות ברוב רגיל (דהיינו יותר תומכים ממתנגדים) על מנת שיחשב כזוכה לאמון הקונגרס.
ברגע שבו המועמד השיג את אמון קונגרס הנציגים, מודיע יו"ר הקונגרס למלך על התוצאה, והמלך ממנה אותו רשמית לראש הממשלה.
מרגע שמונה, רשאי ראש הממשלה לבחור את שרי ממשלתו, תוך שהוא פונה למלך על מנת שיאשרר את מינוים.
תפקידו של המלך בכל התהליך הוא סמלי בלבד, וכל פעולותיו טעונות אישור נוסף על ידי יו"ר קונגרס הנציגים (עד לבחירת ראש הממשלה) ואחר כך ראש הממשלה הנבחר עצמו.
בחוקה הספרדית אין כל הוראה או חוק המעניקים סמכויות חירום כלשהן למלך, וזאת על מנת למנוע כל שריד לתקופה הדיקטטורית של ספרד תחת שלטון פרנקו.
מרכיב את הממשלה, בוחר את השרים ומקצה להם את התפקידים השונים.
אחראי על קביעת מדיניות הממשלה בכל התחומים, החל ממדיניות חוץ ופנים ועד למדיניות כלכלית וחברתית.
מייצג את ספרד בעולם, משתתף בפסגות בינלאומיות ומנהל משא ומתן עם מנהיגים זרים.
רשאי להציג הצעות חוק בפני הפרלמנט, ובכך להשפיע על החקיקה במדינה.
בעת משברים, כגון משברים כלכליים או משברים פוליטיים, נשיא הממשלה אחראי על ניהול המצב והטיפול במשבר.
ממנה בכירים במערכת הציבורית, כגון שופטים ושגרירים.
ראשי ממשלת ספרד מ-1975 ואילך
להלן רשימה של אנשים אשר החזיקו במשרת ראש ממשלת ספרד מאז המעבר לשלטון דמוקרטי בשנת 1975.
לתפקיד הייתה מקבילה בימי האימפריה הרוסית ובימי ברית המועצות (התפקיד המקביל בברית המועצות נקרא עד 1946 "יושב ראש מועצת הקומיסרים העממיים" ומ-1946 ואילך "יושב ראש מועצת השרים").
משרד ראש הממשלה במתכונתו הנוכחית נוסד בשנת 1991 והמבנה הנוכחי מתבסס על חוקת רוסיה הנוכחית שהתקבלה בשנת 1993.
ראש הממשלה מכהן במשך שש שנים, ומתוקף החוק עליו להגיש את התפטרותו עם בחירת נשיא חדש לתפקיד, אולם הוא יכול להתמנות מחדש ואין מגבלה על מספר הקדנציות שראש הממשלה יכול להתמנות אליהן.
כיום מכהן בתפקיד מיכאיל מישוסטין, שמינויו אושר בפרלמנט בינואר 2020.
תפקיד ראש הממשלה ברוסיה נוצר ב-1802 כיושב ראש ועדת השרים של האימפריה הרוסית.
ראש הממשלה הראשון היה אלכסנדר וורונצוב.
הוא נרצח, כחלק מגל בלתי ניתן לעצירה שהביא להתפרקות האימפריה הרוסית.
הרפובליקה הרוסית הונהגה על ידי גאורגי לבוב תחילה ואחר כך על ידי שר המשפטים לשעבר, אלכסנדר קרנסקי, אך פרוץ מהפכת אוקטובר הביאה לפרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה, ואף שהוקמו שורת ממשלות זמניות כממשלות אנטי בולשביקיות שהתנגדו לממשלה הבולשביקית בראשותו של ולדימיר לנין, ממשלתו של לנין הפכה לממשלת רוסיה הסובייטית וברית המועצות.
באותן שנים בלטו כראשי ממשלה ויאצ'סלב מולוטוב, יוסיף סטלין ובתקופת המלחמה הקרה נודע אלכסיי קוסיגין כראש ממשלת ברית המועצות המשפיע ביותר.
ב-2004 הוא פוטר לאחר שהביע ביקורת נגד פוטין ולאחר מינוי זמני של ויקטור כריסטנקו מונה לראש ממשלה מיכאיל פרדקוב, שכיהן כראש משטרת המס הרוסית.
כאשר פרדקוב מונה לראש שירות הביון הרוסי, מונה ויקטור זובקוב להחליפו, ובתקופה ההיא נודעה ממשלת זובקוב כממשלה אנמית.
ב-2008 מונה שוב ולדימיר פוטין לראש ממשלה, הפעם כשהוא נהנה מפופולריות רבה.
ב-2012 נבחר בבחירות הארציות ולדימיר פוטין לתפקיד נשיא רוסיה בפעם השלישית.
את פוטין החליף כראש ממשלת רוסיה דמיטרי מדבדב, ראש הממשלה הראשון שכיהן קודם לכן כנשיא המדינה.
ב-2018 הוא מונה לקדנציה נוספת ובכך הפך לראש ממשלת הפדרציה הרוסית שמכהן הכי הרבה זמן בתפקיד.
ב-2020 הגיש את התפטרותו ובמקומו מונה מיכאיל מישוסטין.
בהתאם לחוק "אודות ממשלת רוסיה", ראש ממשלת רוסיה:
מציע הצעות חוק ממשלתיות ופועל ליישום צווים נשיאותיים
מציג לנשיא את מבנה הממשלה, ממנה ומפטר את סגניו והשרים הפדרליים, מייצג את הממשלה בפגישות במדינה ומחוצה לה
מארגן את עבודת הממשלה ומנהל את ישיבותיה
מנהל פגישות עם שרי הממשלה, מנהל את השירותים הפדרליים, או גופי הממשל הפדרלי ובוחן יישום החלטות ממשלתיות
חותם על צווים ממשלתיים והנחיות בין-משרדיות
מטיל אחריות עבודה על שרי הממשלה
מיידע בקביעות את הנשיא על עבודת הממשלה ותפקודהּ
חבר במועצת ראשי הממשלה של חבר המדינות
חבר במועצת המדינה העליונה של איחוד רוסיה ובלארוס ומהווה יושב ראש מועצת השרים של איחוד רוסיה ובלארוס
חבר מועצת ראשי הממשלה של ארגון שנחאי לשיתוף פעולה
חבר המועצה הבין-מדינתית של האיחוד הכלכלי האירואסייתי
ראש הממשלה ממונה על ידי נשיא רוסיה, באישור הדומה הממלכתית של הפדרציה הרוסית.
מועמד לתפקיד חייב להיות אזרח רוסי שאינו מחזיק באזרחות כפולה.
טרם מינויו, עליו לקבל את הסכמת הדומה למינוי אשר עורכת הצבעה למינוי ראש הממשלה.
הנשיא, בתוך שבועיים לאחר השבעה או התפטרותם של חברי הממשלה, מגיש לדומה הממלכתית הצעה על מועמדו לראשות הממשלה.
במקרה של התפטרותו של ראש הממשלה, פיטוריו על ידי ראש המדינה, או דחיית המועמדות על ידי הדומה, על הנשיא להגיש לפרלמנט מועמד חלופי בתוך שבוע.
בתורו, ראש הממשלה שאושר על ידי הדומה יציע את מועמדיו לסגני ראש הממשלה ושרים, תוך שבועיים מרגע המינוי.
לדומה יש שבוע לשקול את מועמדותם של ראש הממשלה, סגניו והשרים.
אם הדומה סירבה למנות מועמד במשך שלוש פעמים, הנשיא ממנה אותו ללא אישור הפרלמנט ובמקרה זה תהיה לראש המדינה אפשרות לפזר את הדומה לקראת בחירות חדשות.
עם זאת, הנשיא אינו יכול לפזר את הפרלמנט מסיבה זו בששת החודשים האחרונים לסיום הקדנציה שלו, בעת חירום או בעת הליך מתמשך להדחת נשיא רוסיה המתנהל בדומה.
אותו נוהל יבוא במקרה של דחיית מועמדים לסגני ראשי ממשלה ושריו.
ראש הממשלה מפוטר על ידי הנשיא בלבד.
לעיתים הצבעת אי אמון בממשלה העוברת בפרלמנט מאלצת את הנשיא לפטר את הממשלה והעומד בראשה.
לאחר קבלת החלטה על פיטורי ראש הממשלה, על הנשיא לעדכן את הבית העליון והבית התחתון ב.
תוצאות הצבעת מינוי ראש הממשלה
משרדי ראש הממשלה ומעון המגורים
מאז 1993, משרדו של ראש ממשלת רוסיה ממוקם בבית הלבן שבמוסקבה, בו גם נערכות ישיבות הממשלה השבועיות.
אין מעון מגורים רשמי קבוע לראש הממשלה ובכל עת שנבחר ראש ממשלה, הלה בוחר את המעון המועדף עליו מבין אלה המצויים ברשות המדינה.
מדבדב למשל התגורר במעון גורקי-9 שבמחוז מוסקבה, אך מישוסטין מתגורר באחוזתו הפרטית ברובליובקה שבמחוז מוסקבה.
להלן רשימת ראשי ממשלת הפדרציה הרוסית מאז שנת 1991.
ראש ממשלת קנדה הוא "שר הכתר" (Minister of the Crown) הראשי, יושב ראש קבינט ממשלת קנדה, ובתוקף כך הוא ראש הרשות המבצעת (Head of government) שמייעץ למונרך או למושל הכללי של קנדה בנוגע ליישום סמכויותיהם הביצועיות המוקנות להם על פי חוקת קנדה.
משרת ראש הממשלה לא מוגדרת בשום מסמך חוקתי והיא מושתתת רק על מוסכמות חוקתיות משכבר הימים, שמקורן במעצמה הקולוניאלית ששלטה בעבר בקנדה, הממלכה המאוחדת, שעל פיהן על נציגו של המונרך, המושל הכללי, לבחור אדם שצפוי לגייס את אמון בית הנבחרים הקנדי ולמנות אותו לתפקיד ראש הממשלה.
בדרך כלל אדם זה הוא מנהיג המפלגה הפוליטית המחזיקה את מספר המושבים הגדול ביותר בבית הנבחרים.
ראשי ממשלת קנדה רשאים לשאת את התואר "הנכבד" לכל ימי חייהם.
24 אישים כיהנו בתפקיד מאז איחוד קנדה ב-1867 ועד היום.
כל ראשי הממשלה היו גברים, למעט קים קמפבל שכיהנה בין החודשים יוני-נובמבר 1993. ראש ממשלת קנדה המכהן, מארק קרני, שעומד בראש המפלגה הליברלית של קנדה, מונה לתפקידו ב-14 במרץ 2025 על ידי המושלת הכללית, מרי סיימון, בעקבות התפטרות קודמו, ג'סטין טרודו.
משרדו של ראש ממשלת קנדה ממוקם בבניין משרד ראש הממשלה והמועצה המלכותית הפרטית.
משרת ראש הממשלה לא מוגדרת בשום מסמך חוקתי של קנדה והיא מוזכרת רק בדרך אגב ב"חוק החוקה" (Constitution Act, 1982), ובמכתב ההרשאה שהוצא ב-1947 על ידי המלך ג'ורג' השישי.
תחת זאת, המשרה ותפקיד נושא המשרה מוגדרים במוסכמות חוקתיות כדוגמת המשרה המקבילה בבריטניה.
ראש ממשלת קנדה, יחד עם שאר חברי הקבינט, מתמנה למשרתו על ידי המושל הכללי בשמו של המונרך.
עם זאת, על פי המוסכמות המקובלות למינויה של ממשלה עצמאית, המיועדות לשמור על יציבות הממשל, יטיל המושל הכללי את משימת הרכבת הממשלה על האדם שסביר להניח שיקבל את תמיכתו או אמונו של רוב חברי בית הנבחרים אשר נבחרו בבחירות ישירות.
למעשה, אדם זה הוא לרוב מנהיג המפלגה אשר חבריה מהווים את רוב חברי הפרלמנט.
אף על פי שאין כל דרישה חוקית שראש הממשלה יכהן גם כחבר הפרלמנט, מסיבות מעשיות ופוליטיות מצופה שהוא יזכה במושב בפרלמנט מיד עם מינויו.
עם זאת, במקרים נדירים מונו אישים שלא היו חברי פרלמנט לתפקיד ראש הממשלה.
שני ראשי ממשלה, סר ג'ון אבוט וסר מקנזי בוול, כיהנו בשנות התשעים של המאה ה-19 בעודם מכהנים כחברי הסנאט הקנדי.
שניים אלו, בתוקף תפקידם כמנהיגי סיעת הממשלה בסנאט, החליפו את קודמיהם שהלכו לעולמם במהלך תפקידם – את ג'ון אלכסנדר מקדונלד, שהלך לעולמו ב-1891 ואת ג'ון תומפסון שהלך לעולמו ב-1894. מאז השתנתה מוסכמה זו כך שבמקרה כזה ימונה ממלא מקום מנהיג המפלגה השלטת החבר בבית הנבחרים.
מראשי ממשלה שאינם חברי הפרלמנט בעת מינוים לתפקיד, או שאיבדו את מושבם בפרלמנט בעוד מכהנים בתפקיד, מצופה מאז להיבחר כחברי פרלמנט מוקדם ככל האפשר.
לדוגמה, ויליאם ליון מקנזי קינג, לאחר שאיבד את מושבו בבית הנבחרים בבחירות הכלליות של 1925 (בחירות שבהן מפלגתו ניצחה), לזמן קצר, לפני שניצח בבחירות ביניים שבועת ספורים לאחר מכן, "משל מן המסדרון".
באופן דומה, ב-1984 החליף ג'ון טרנר את פייר אליוט טרודו כמנהיג המפלגה הליברלית של קנדה, וכתוצאה מכך מונה לתפקיד ראש הממשלה ובה בעת עדיין לא החזיק במושב בבית הנבחרים.
טרנר זכה במושב בפרלמנט בבחירות הכלליות שנערכו באותה שנה, אך מפלגתו הובסה ולא הרכיבה ממשלה.
טרנר היה ראש הממשלה האחרון בקנדה שלא החזיק במושב בפרלמנט.
כיום הנוהג המקובל במקרה בו ראש הממשלה מאבד את מושבו בפרלמנט, או במקרה בו ממונה לתפקיד ראש ממשלה שאינו חבר הפרלמנט, הוא שחבר הפרלמנט הזוטר ביותר מבין חברי המפלגה השלטת יתפטר מתפקידו כדי שעל המושב שהתפנה בעקבות כך יתמודד ראש הממשלה בבחירות ביניים.
לצורך כך נבחר בדרך כלל מחוז בחירה שסיכויי מפלגת השלטון להיבחר בה הם גבוהים.
נוהג כזה קיים גם במקרה בו ראש האופוזיציה מאבד את מושבו בפרלמנט ובין המפלגה הליברלית והמפלגה השמרנית קיימת מוסכמה שלא להציג מועמד מול ראש ממשלה או מול ראש האופוזיציה כאשר אלו מתמודדים על מושב בפרלמנט במקרה כזה בבחירות ביניים.
המפלגות הקטנות בפרלמנט לא נוהגות על פי מוסכמה זו.
בכל אופן, במקרה בו מפלגת השלטון בוחרת מנהיג ומועמד לראשות הממשלה זמן קצר לפני עריכת בחירות כלליות, לא מקובל לבצע את ההליך הזה וראש הממשלה המיועד ממתין לבחירות הכלליות כדי להתמודד על מושב בפרלמנט.
בסקר שנערך ב-2008 על ידי מכון איפסוס-רייד התברר כי 51% מהנשאלים היו סבורים שראש הממשלה נבחר ישירות על ידי ציבור הבוחרים.
ראש ממשלת קנדה מכהן על פי "רצון הוד מלכותה/מלכותו" (At Her/His Majesty's pleasure), כלומר, לכהונת ראש הממשלה אין משך מוגדר.
מרגע שמונה ראש הממשלה לתפקידו על ידי המושל הכללי והושבע לתפקידו, הוא מכהן עד להתפטרותו, לפיטוריו, או למותו.
משך כהונת הפרלמנט מוגבלת בחוקה לחמש שנים, אם כי המושל הכללי רשאי, בעצת ראש הממשלה, לפזר את הפרלמנט ולהכריז על עריכת בחירות חדשות קודם למועד זה.
פרשת בינג קינג הייתה המקרה היחיד מאז איחוד קנדה בו סירב המושל הכללי לבקשתו של ראש הממשלה לפזר את הפרלמנט ולהכריז על עריכת בחירות חדשות.
ב-2007 הוכנס תיקון לחוק הבחירות, סעיף 56.1(2) שמגביל את כהונתה של ממשלת רוב לארבע שנים, כשיום הבחירות נקבע ליום שני השלישי בחודש אוקטובר בשנה הקלנדרית הרביעית שלאחר הבחירות הקודמות.
לאחר פיזור הפרלמנט, אם ראש הממשלה מעוניין להמשיך ולהחזיק במושב בפרלמנט, עליו להתמודד בבחירות הכלליות שיערכו כתוצאה מכך.
אם בבחירות זוכה מחדש מפלגתו של ראש הממשלה ברוב, אין צורך למנותו מחדש ואין צורך שהוא יישבע אמונים שוב.
במקרה בו מנצחת בבחירות הכלליות מפלגת האופוזיציה, מתפטר ראש הממשלה או שהוא מפוטר על ידי המושל הכללי.
במקרה בו מפלגתו של ראש הממשלה מהווה מפלגת מיעוט ומפלגת האופוזיציה זוכה ברוב (כלומר אם היא מחזיקה במספר רב של מושבים בהשוואה למפלגת השלטון, אך עדיין לא ברוב מושבי הפרלמנט), אזי יכול ראש הממשלה לנסות ולהשיג את אמון הבית על ידי הרכבת קואליציה יחד עם המפלגות הקטנות.
הפעם האחרונה בה נשענה ממשלת קנדה על רוב קואליציוני שכזה הייתה ב-1925.
ראש הממשלה הוא "ראש הרשות המבצעת" (head of government) ובאחריותו לייעץ לכתר כיצד למלא את תפקידיו המלכותיים ואת סמכויותיו הביצועיות, כפי שהם מוגדרים בחוקה ובמוסכמות.
עם זאת, משרת ראש הממשלה הלכה וצברה עם השנים עוצמה וסמכויות.
כיום, על פי שיטת המונרכיה החוקתית, הייעוץ שניתן על ידי ראש הממשלה הוא מחייב, כלומר ראש הממשלה למעשה מבצע את כל התפקידים שהוגדרו למונרך או למושל הכללי, ומשאיר להם בעיקר את התפקידים הטקסיים.
ראש הממשלה מקבל סיוע ממשרד ראש הממשלה (PMO),
ראש הממשלה מחזיק בידו את השליטה על מינוייהם של רוב תפקידי המפתח בממשל הקנדי, כולל המושל הכללי עצמו, חברי הקבינט, שופטי בית המשפט העליון של קנדה, הסנאטורים, ראשי התאגידים המלכותיים, שגרירים, המשנים למושל וכ-3,100 משרות אחרות.
יותר מכך, ראש הממשלה לוקח חלק מרכזי בתהליכי החקיקה, כלומר, הרוב בבית הנבחרים מגיש לפרלמנט הצעות חוק שמקורן בקבינט.
ראש הממשלה הוא גם המפקד בפועל של הכוחות הקנדיים, אם כי רשמית המפקד העליון הוא המושל הכללי בשמו של המונרך.
לפייר אליוט טרודו יוחסו לאורך תקופת כהונתו בין השנים 1968 – 1984 פעולותיו לריכוז הכוח במשרד ראש הממשלה, שרוב המשרות בו אוישו בבעלי תפקידים שנבחרו על פי שיקול דעתו של ראש הממשלה מבלי לתת דין וחשבון לפרלמנט.
לקראת סוף המאה ה-20 ועם תחילת המאה ה-21, טענו פרשנים כמו ג'פרי סימפסון, דונלד סבוי, אנדרו קויין וג'ון גומרי, שהן הפרלמנט והן הקבינט הפכו להיות מוקפים במוקדי כוח שמקורם במשרד ראש הממשלה.
סבוי כתב: "בדרכו של ראש ממשלת קנדה ניצב שיעור קטן מאוד מהבקרה הממסדית, לפחות בתוך הממשלה עצמה, שתצמצם את יכולתו לנהוג על פי שיקול דעתו".
אכן, משרת ראש הממשלה תוארה ככזאת שעברה לאופי נשיאותי, עד כי זוהרם רב יותר בהשוואה לראש המדינה האמיתי.
נשות ראשי ממשלת קנדה מכונות בטעות לעיתים "הגברת הראשונה של קנדה".
המושלת הכללית לשעבר, אדריאן קלרקסון, רמזה על מה שהיא ראתה כ"יריבות סמויה" שהתפתחה בין ראש הממשלה לבין הכתר.
הועלתה התאוריה שמצב זה שורר בקנדה בשל העובדה שהפרלמנט שלה הוא חלש יותר בהשוואה לארצות אחרות של חבר העמים הבריטי.
אף על פי כן, קיימים אופנים לבקרה על פעולתו של ראש הממשלה.
בית הנבחרים יכול להצביע על הצעת אי-אמון בראש הממשלה המכהן ובקבינט שלו או שאספת חברי המפלגה יכולה להדיח במהירות את ראש הממשלה מתפקידו כמנהיג המפלגה ואף איומים בביצוע מהלך שכזה עשויים לשכנע או לאלץ ראש ממשלה להתפטר מתפקידו, כפי שקרה לז'אן קרטיין.
חוק הרפורמה של 2014 מסדיר את התהליך שעל פיו יכולה אספת חברי המפלגה להניע תהליך של ביקורת על ההנהגה, אם יש צורך בכך, לבחור ממלא מקום למנהיג, ולפיכך לגרום לראש הממשלה לתת יותר דין וחשבון לחברי הפרלמנט ממפלגתו.
אספת חברי המפלגה יכולה לבחור אם לפעול על פי כללים אלו, אף על פי שההחלטה תתקבל על פי הצבעה ובכך החלטת המפלגה נתונה לביקורת ציבורית.
הסנאט רשאי לדחות או לעכב חקיקה שהוגשה על ידי הקבינט, כמו במקרה שהצעת החוק של בריאן מלרוני להנהגת מס ערך מוסף הגיעה לאישור הסנאט, ובהתאם לאופייה הפדרלי של קנדה, החקיקה של הממשל המרכזי מוגבלת לאזורים המוגדרים בחוקה.
יותר מכך, הסמכות הביצועית מוקנית במפורש בחוקה למונרך, כלומר הזכות המלכותית שייכת לכתר ולא לאף אחד מהשרים, עליונותו של המונרך על פני ראש הממשלה בסדר החוקתי משתקפת בדבריו של אנדרו קויין: "כשראש הממשלה קד לפני המלכה, הוא למעשה משתחווה כלפינו [הקנדים]".
לפיכך, הן הריבון והן המושל הכללי רשאים להתנגד לרצונו של ראש הממשלה במצבי משבר קיצוניים.
לקראת סיום כהונתה כמושלת הכללית ציינה אדריאן קלרקסון: "תפקידי החוקתי התמצה במה שקרוי 'סמכויות בלעדיות' (reserve powers): לדאוג שיהיו ראש ממשלה וקבינט שיכהנו בתפקידם וליישם את הזכות 'לעודד, לייעץ ולהזהיר'...
מבלי לחשוף באמת את סודותיי, אוכל לומר לכם שעשיתי את שלושתן".
שני מעונות רשמיים עומדים לרשות ראש ממשלת קנדה – "דרך סאסקס 24" באוטווה ו"אגם הרינגטון", המעון הכפרי בפארק גטינו שבקוויבק – לצד לשכה בבניין משרד ראש הממשלה והמועצה המלכותית (לשעבר לונגווין בלוק), שמול גבעת הפרלמנט.
לצורכי תחבורה מקבל ראש הממשלה רכב משוריין ושימוש משותף באחד משני מטוסי האח"מ, Airbus CC-150 Polaris לטיסות בינלאומיות ו-Bombardier Challenger 601 לטיסות פנים.
המשטרה הרכובה המלכותית של קנדה מספקת אבטחה לראש הממשלה ולבני משפחתו.
כל הצרכים הללו מסופקים באמצעות המלכה במועצתה בתקציב שמאושר על ידי הפרלמנט ומסתכם ב-346,800 דולר קנדי לשנה, הכוללים את משכורתו הבסיסית של ראש הממשלה כחבר הפרלמנט על סך 172,400 דולר קנדי בנוסף למשכורת נוספת בסכום זה כראש הממשלה ו-2000 דולר קנדי כקצובת רכב.
כאשר מת ראש ממשלה מכהן או ראש ממשלה לשעבר הוא זכאי להלוויה ממלכתית ולפני כן מוצב ארונו בבניין המרכזי שבגבעת הפרלמנט באוטווה.
ראשי הממשלה היחידים שלהם נערכו הלוויות פרטיות היו מקנזי בוול וריצ'רד בדפורד בנט.
בנט היה גם ראש ממשלת קנדה היחידי שנקבר מחוץ לקנדה ושבהלווייתו לא נכחו פוליטיקאים.
בשנים עברו היה מקובל שהמונרך מעניק תואר אבירות לראש ממשלה שמונה לתפקידו.
לפיכך נשאו חלק מראשי הממשלה את התואר סר לפני שמותיהם.
מבין שמונת ראשי ממשלת קנדה הראשונים, רק אלכסנדר מקנזי סירב לקבל את תואר האבירות מהמלכה ויקטוריה.
בעקבות החלטה שהתקבלה ב-1919 הוחלט על מדיניות על פיה לא יוענקו שוב תארים כאלה וראש הממשלה האחרון שקיבל תואר אבירות היה סר רוברט בורדן שכיהן בתפקיד בעת קבלת ההחלטה.
יוצא מן הכלל היה ריצ'רד בדפורד בנט, שב-1941, שש שנים לאחר סיום כהונתו כראש הממשלה, קיבל תואר אצולה מהמלך ג'ורג' השישי.
קנדה הולכת אחר המסורת הבריטית לפיה מכונה ראש הממשלה בתואר Prime Minister, וזאת בניגוד לפרוטוקול הנהוג בארצות הברית בה נהוג לפנות לנשיא בתואר "מיסטר" לפני תוארו, קרי, Mister President, "אדוני הנשיא".
המשרד למורשת קנדה הודיע שאין זה נכון להשתמש במונח Mr Prime Minister.
צורת הפנייה בכתב לראש הממשלה צריכה לכלול את תוארו הפרלמנטרי המלא: "הנכבד" (The Right Honourable), [שם], [עיטורים או תארים שהוענקו לו], "ראש ממשלת קנדה" (Prime Minister of Canada).
עם זאת, בשעת השאלות לראש הממשלה, עשויים חברי הפרלמנט לפנות לראש הממשלה בתואר "הנכבד" (The Right Honourable), החבר מ[מחוז הבחירה של ראש הממשלה], או פשוט "ראש הממשלה הנכבד" (The Right Honourable Prime Minister).
ראשי ממשלה לשעבר ממשיכים להשתמש בכינוי "הנכבד" לכל ימי חייהם.
כאשר הם ממשיכים לכהן כחברי הפרלמנט יש לפנות אליהם בכינוי "הנכבד" (The Right Honourable), החבר מ[מחוז הבחירה], או בשם התפקיד הממשלתי שהם משמשים בו, לדוגמה: The Right Honourable Minister of National Defence (השר להגנה לאומית הנכבד).
בעשורים שלאחר איחוד קנדה היה מקובל לכנות את ראש הממשלה Premier of Canada, נוהג שנמשך עד למלחמת העולם הראשונה, בערך בתקופת כהונתו של רוברט בורדן.
בעוד שמקורות מהתקופה יכנו את ראשי הממשלה הראשונים בתואר premier, במקורות המודרניים מקובל כמעט תמיד לכנות את כל ראשי הממשלה בתואר prime minister, בעוד שראשי הממשלות של הפרובינציות והטריטוריות של קנדה מכונים premier, למעט קוויבק וניו ברנזוויק, בהן הפנייה נעשית בצרפתית וראש הממשלה מכונה Premier ministre du….
פעילות ראשי הממשלה לאחר כהונתם
לאחר סיום כהונתם היו ראשי ממשלת קנדה לדורותיהם פעילים במגוון של פעילויות.
חלקם נשארו בחיים הפוליטיים: בוול המשיך לכהן בסנאט, סטיבן הרפר שב לבית הנבחרים כאחד מיושבי הספסלים האחוריים ובנט עבר לבריטניה לאחר שנכנס לבית הלורדים.
מספר ראשי ממשלה שימשו ראשי האופוזיציה בפרלמנט: ג'ון אלכסנד מקדונלד, ארתור מיין, מקנזי קינג ופייר טרודו, כולם שימשו בתפקיד זה לפני ששבו לכס ראש הממשלה (מקנזי קינג עשה זאת פעמיים); אלכסנדר מקנזי וג'ון דיפנבייקר שימשו כראשי האופוזיציה ולאחר מכן היו חברי פרלמנט מן השורה עד למותם.
צ'ארלס טאפר, לואי סן-לורן וג'ון טרנר שבו לעסקיהם הפרטיים.
ארתור מיין מונה כחבר הסנאט לאחר תום תקופת כהונתו השנייה כראש הממשלה, אך התפטר כדי לנסות להיבחר מחדש כראש הממשלה.
לאחר שכשל להיבחר במחוז הבחירה שלו, פרש ועבר לפעילות עסקית פרטית.
ראש ממשלת צרפת הוא השר הבכיר בממשלה שממנה נשיא צרפת על פי חוקת הרפובליקה הצרפתית החמישית של צרפת.
על פי החוקה, ראש המדינה הוא נשיא צרפת.
תפקיד ראש הממשלה, או תפקיד מקביל לו, היו קיימים גם במשטרים צרפתיים קודמים, אך סמכויות ראש הממשלה, ומעמדו, השתנו בהרבה.
כך, למשל, בתקופת הרפובליקה הצרפתית השלישית היה ראש הממשלה ראש הרשות המבצעת בפועל, בדומה לראש ממשלת ישראל, ואילו תפקיד הנשיא היה סמלי בעיקרו.
בימי הרפובליקה השנייה, הרפובליקה השלישית והרפובליקה הצרפתית הרביעית נקרא ראש הממשלה "נשיא מועצת השרים" (Président du Conseil des Ministres), תואר שקוצר לעיתים ל"נשיא המועצה" (Président du Conseil).
ראש ממשלת צרפת גם עומד בראש מועצת המדינה של צרפת, הגם שתפקיד זה משמש באופן סמלי בעיקרו, ומועצת המדינה מנוהלת בפועל על ידי סגן נשיא המועצה.
ראש הממשלה נתמך על ידי המזכירות הכללית של ממשלת צרפת.
ראש הממשלה ממונה על ידי הנשיא של הרפובליקה, ואילו לאספה הלאומית יש סמכות לפזר את הממשלה.
לכן, כל מינוי של ראש ממשלה צריך לזכות בתמיכה רחבה של החברים באספה הלאומית, דבר המחייב את הנשיא לפעמים למנות פוליטיקאי ממפלגה יריבה.
לפי סעיף 21 בחוקה הצרפתית, ראש הממשלה הוא האחראי על תפקוד הממשלה, וממליץ לנשיא צרפת על מינוי שרי הממשלה השונים.
בנוסף, הוא רשאי להעביר סמכויות לשריו.
עומד בראש מועצת המדינה של צרפת
מנחה את פעולתה של ממשלת צרפת המורכבת משרים ומזכירי מדינה שמונו על ידי נשיא הרפובליקה לפי הצעת ראש הממשלה.
מוביל את הממשלה כחלק מתפקידה לקבוע ולנהל את המדיניות הלאומית (בעיקר את מדיניות הפנים בעוד הנשיא מוביל את מדיניות החוץ והביטחון.
מבטיח ביצוע חוקים ומפעיל סמכויות רגולטוריות, בכפוף לחתימת פקודות וגזירות שנדונו במועצת השרים על ידי נשיא הרפובליקה
דואג לתיאום פעולות הממשלה באמצעות בוררות במדיניות שהוחלט במשרדים השונים.
עומד בראש המזכירות הכללית להגנה וביטחון לאומי של צרפת.
שמונה יהודים או ממוצא יהודי כיהנו כראשי ממשלה בצרפת, הראשון שבהם אלכסנדר מילראן, ב-1920.
האישה הראשונה בצרפת שהייתה ראש ממשלה היא אדית קרסון (1991–1992)
ז'אק שיראק הוא ראש הממשלה היחיד (ברפובליקה החמישית) שהיה ראש ממשלה יותר מקדנציה אחת (1974–1976, 1986–1988).
גבריאל אטאל בגיל 34, הפך לאדם הצעיר ביותר וההומוסקסואל המוצהר הראשון שכיהן כראש ממשלת צרפת.
ז'ורז' קלמנסו היה ראש ממשלה המבוגר ביותר; בן 76 ביום מינויו.
ז'אק שבאן-דלמאס (1969–1972) ואלן ז'ופה (1995–1997) הם ראשי הממשלה היחידים שהיו במקביל ראש ממשלה וראש עיר.
סבסטיאן לקורני הוא ראש הממשלה שכיהן במשך הזמן הקצר ביותר בתפקיד ראש הממשלה: חודש אחד בלבד (ספטמבר 2025)
ז'ורז' פומפידו הוא ראש הממשלה שכיהן במשך הזמן הרב ביותר בתפקיד ראש הממשלה: סך הכול 6 שנים, חודשיים ו-26 יום בין 1962 ו-1968.
ראש ממשלת מצרים הוא (כפי שתפקידו מכונה רשמית) יושב ראש מועצת השרים של מצרים ועל פי החוקה של מצרים הוא ראש המפלגה הגדולה ביותר בפרלמנט המצרי.
תפקיד ראש ממשלת מצרים נוצר ב-18 באוגוסט 1878.
מאז סוף שנות ה-70 עברו ממשלות מצרים טלטלות רבות וחילופי גברי אינסופיים, בשל סכסוך בינן לבין נשיא המדינה.
אולם מאז 1981 שומרת מפלגת השלטון, המפלגה הלאומית הדמוקרטית, על רוב בפרלמנט.
ראש הממשלה הנוכחי הוא מוסטפא מדבולי, שמכהן כראש ממשלה דה פקטו מ-7 ביוני 2018, וכראש ממשלה דה יורה מ-14 ביוני 2018.
על פי תיקונים לחוקה המצרית מ-1980, הנשיא עוסק בענייני חוץ וביטחון בעוד שראש הממשלה אחראי על מדיניות הפנים והכלכלה.
ראש הממשלה מתמנה על ידי הנשיא.
ראש הממשלה אחראי לניסוח מדיניות הממשלה במגוון נושאים, והוא האחראי לניהולם הסדיר של משרדי הממשלה.
אף שהלכה למעשה נוצר התפקיד ב-1878, כבר ב-1857 היה במצרים תפקיד מקביל דומה בשם יושב ראש הקבינט.
תחת שלטון האימפריה העות'מאנית (1878–1914)
בתקופה זו שלטו במדינה הח'דיוים משושלת מוחמד עלי: אסמאעיל פאשא, תאופיק פאשא ועבאס חלמי השני אשר הודח על ידי הבריטים ב-1914
בתקופת סולטנות מצרים שלטו חוסיין כאמל ואחריו פואד הראשון שבסיום תקופת הסולטנות יהפוך למלך מצרים
+ ראשי ממשלת מצרים בתקופת סולטנות מצריםמס' דיוקןשם תחילת כהונה סיום כהונה מפלגה ראש המדינה בתקופתוהערות22 חוסין רושדי פאשא 19 בדצמבר 1914 12 באפריל 1919 עצמאי חוסיין כאמלהסולטן חוסיין כאמל הוא בנו של אסמאעיל פאשא ואחיו של תאופיק פאשא.
בסיום כהונתו הפכה מצרים לממלכה כאשר פואד הראשון הופך מסולטן למלך מצרים
בממלכת מצרים שירשה את הסולטנות שלטו המלכים: פואד הראשון ופארוק שהודח במהפכת הקצינים החופשיים ועל הנייר מונה בנו פואד השני שהיה תינוק ושימש באופן רשמי מלך עד ביטול המונרכיה במאי 1953
לאחר רצח מפקד משטרת קהיר על ידי אנשי האחים המוסלמים בדצמבר 1948, הוציא נוקראשי את התנועה מחוץ לחוק.
ראש ממשלת עיראק הוא ראש הרשות המבצעת בעיראק.
ראש הממשלה המכהן הוא מוחמד שיאע א-סודאני.
בראשיתה הייתה עיראק מדינה מלוכנית, וראש הממשלה מונה על ידי מלך עיראק.
לאחר מהפכת 14 ביולי 1958, הטיל נשיא עיראק את מלאכת הרכבת הממשלה על ראש הממשלה המיועד.
בשנת 2005, לאחר הפלת משטר הרודנות של סדאם חוסיין במלחמת עיראק, נחקקה חוקת עיראק.
בחוקה זו נקבע שראש הממשלה הוא ראש הרשות המבצעת, וראש המדינה הוא הנשיא.
עדכון זה הפחית את סמכויות הנשיא באופן משמעותי.
על פי החוקה, בוחר הפרלמנט העיראקי את הנשיא, אשר ממנה את ראש הממשלה, אך מינוי זה חייב לקבל את הסכמת בית הנבחרים.
בשנת 2005 ניצח בבחירות החופשיות אבראהים אל-ג'עפרי, אך הודח על ידי הפרלמנט.
במאי 2006 הושבע לתפקיד ראש הממשלה נורי אל-מאלכי.
אל-מאלכי נבחר לכהונה שנייה לאחר הבחירות בשנת 2010. באוגוסט 2014 הודח מאלכי מתפקידו על ידי הנשיא, במהלך שנתמך בידי איראן וארצות הברית, לאחר שכשליש מהמדינה נכבש על ידי המדינה האסלאמית.
כיבושי המדינה האסלאמית זכו לעידוד המיעוט הסוני במדינה, לאחר שמאלכי דחק אותו משיתוף בקבלת ההחלטות במדינה.
את מאלכי החליף חיידר אל-עבאדי עד מינוי עאדל עבד אל-מהדי באוקטובר 2018. באוקטובר 2019 פרצו הפגנות בעיראק, שהובילו להתפטרות אל-מהדי.
בשלב זה נכנסה עיראק לסחרור פוליטי, כאשר אף מועמד לא הצליח להרכיב ממשלה.
באפריל 2020 הוטלה מלאכת הרכבת הממשלה על מוסטפא אל-כאזמי.
ראש ממשלת צפון אירלנד היה ראש הרשות המבצעת של צפון אירלנד מכינון התפקיד ב-1921 ועד ביטולו ב-1972. למרות שהחוק מ-1920 שמתקפו קמה צפון אירלנד לא כלל משרת ראש ממשלה, החליט הלורד לוטננט (המושל הכללי של צפון אירלנד), מתוקף סמכותו כנציג הכתר הבריטי לכונן את משרת ראש הרשות המבצעת.
בעל התפקיד היה ראש המפלגה הגדולה ביותר בבחירות בצפון אירלנד, הוא הרכיב את ממשלת הטריטוריה ונשא בתואר ובסמכויות מקבילות לראש ממשלת בריטניה, בתחום צפון אירלנד.
עקב אירועי הדמים שאיימו לגרור את צפון אירלנד לאנרכיה (וחודשיים בדיוק לאחר יום ראשון העקוב מדם), החליטה ממשלת בריטניה לבטל את השלטון העצמי ולהעביר את צפון אירלנד למשטר של שלטון ישיר (Direct Rule) באמצעות השר לענייני צפון אירלנד בממשלת בריטניה.
בכל השנים בהן התקיימת המשרה היה ראש הממשלה יו"ר מפלגת האיחוד של אלסטר (UUP).
מעונו הרשמי של ראש הממשלה היה בטירת סטורמונט, למרות שאחדים העדיפו את בית סטורמונט.
בשנת 1998, לאחר הסכם יום שישי הטוב, חודש הממשל העצמי, כאשר בראשות הרשות המבצעת ניצבים השר הראשון של צפון אירלנד וסגנו.
כניסה לתפקיד פרישה 1. סר ג'יימס קרייג
ראש ממשלת ניו זילנד הוא ראש הרשות המבצעת של ניו זילנד.
ראש הממשלה מכהן בתפקידו עקב היותו מנהיג המפלגה או מנהיג הקואליציה שזוכה לתמיכת הרוב של הפרלמנט של ניו זילנד.
מ-27 בנובמבר 2023 מכהן בתפקיד כריסטופר לקסון.
התואר "ראש הממשלה" הופיע לראשונה בנוסח החוק הניו זילנדי ב-1873, אך במקור כונה ראש הממשלה "המזכיר הקולוניאלי" (Colonial Secretary) או "השר הראשון" (First Minister).
ב-1869 שונה שם התפקיד ל-Premier, אך גם תואר זה לא היה בשימוש זמן רב וב-1901 שונה באופן רשמי לתואר הנוכחי Prime Minister, על ידי ריצ'רד סדון במהלך תקופת כהונתו בתפקיד.
מאז הכרזתה של ניו זילנד כדומיניון ב-1907, נעשה שימוש בתואר "ראש הממשלה" באופן בלעדי.
תפקידיו של ראש ממשלת ניו זילנד לא מוגדרים באופן רשמי, עקב היותם מבוססים על מוסכמה חוקתית (constitutional convention) ולא על חקיקה מסוימת.
על פי מוסכמות חוקתיות אלה, ראש הממשלה הוא מנהיג הקבינט ותפקידו לתאם את פעולותיו.
המוסכמות החוקתיות מתייחסות לראש הממשלה כאל "ראשון בין שווים".
ראש הממשלה אכן מחזיק באמת בתפקיד הבכיר ביותר בממשל של ניו זילנד, אך הוא נדרש לדבוק בכל ההחלטות שמתקבלות בקבינט.
יכולתו המעשית של ראש הממשלה לתת הוראות ישירות, מוגבלות מאוד.
רוב הסמכויות של התפקיד נובעות מאמצעים אחרים כמו:
היכולת לקבוע את סדר היום של הקבינט, ולפיכך להחליט על הנושאים שיעלו לדיון.
היקף יכולתו של ראש הממשלה להפעיל סמכות זו משתנה על פי המפלגה שהוא עומד בראשה.
מפלגת הלייבור של ניו זילנד, למשל, בוחרת את שרי הממשלה מטעמה בהחלטות ועידת המפלגה ומשאירה בידיו של ראש הממשלה את חלוקת התיקים בין השרים שנבחרו בוועידה.
סמכותו של ראש הממשלה נובעת בעיקר מהיותו מנהיג המפלגה הגדולה.
מעמד זה נותן לו את הסמכות כלפי הכפופים לו יותר מאשר היותו ראש הממשלה.
ראש הממשלה יכול להחליט על עריכת בחירות חדשות על ידי ייעוץ למושל הכללי של ניו זילנד לפזר את הפרלמנט.
המושל הכללי רשאי לסרב לבקשה כזאת אם קודם לכן איבד ראש הממשלה את אמון הפרלמנט בהצבעה, אך עד היום לא עשה אף אחד מהמושלים הכלליים שימוש בסמכותם זאת.
משרת ראש הממשלה, כמו משרותיהם של שאר השרים, הן מינוי של המושל הכללי "על פי רצון המלך".
עם זאת, החוקה מגדירה את הצורך של ראש הממשלה לקבל את תמיכת רוב חברי הפרלמנט.
מבחינה היסטורית, משמעות הדבר היא שראש הממשלה הוא מנהיג המפלגה הגדולה בפרלמנט.
לראש הממשלה ארבע סמכויות שרק הוא המחזיק בהן.
סמכויות אלו נוגעות לעצות שהוא נותן למלך ניו זילנד.
רק ראש הממשלה יכול לייעץ למלך על זהות המועמדים לתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
מתוקף סמכות זו, למעשה ראש הממשלה הוא זה שממנה את המושל הכללי.
רק ראש הממשלה מוסמך להחליט על פיטוריו של המושל הכללי, כל עוד הוא נהנה מתמיכת הרוב בפרלמנט (סמכות זו לא הופעלה מעולם).
ראש הממשלה מייעץ למלך בנוגע לתיקון מכתבי הרשאה.
ראש הממשלה מייעץ למלך בנוגע להענקת אותות כבוד (למעט כיבודים שהם מתנה אישית של המלך).
ראש הממשלה הוא יושב ראש ועדת הקבינט לביטחון לאומי של ניו זילנד.
במהלך חמישים השנים האחרונות, נוצר תפקידו של סגן ראש הממשלה.
ראש הממשלה מקבל סיוע מ"משרד ראש הממשלה והקבינט" (Department of the Prime Minister and Cabinet).
ראש הממשלה מתגורר במעונו הרשמי (Premier House) ברחוב טינאקורי בוולינגטון.
עם בחירתו לתפקיד מוצמד לשמו של ראש הממשלה התואר The Right Honourable לכל ימי חיו.
משכורתו של ראש הממשלה ותשלומי הגמלאות שלו נקבעים על ידי גוף שהוסמך לכך בחוק.
ראש הממשלה מאובטח בידי שירות ההגנה הדיפלומטי של משטרת ניו זילנד.
בהנחה שהנרי סואל הוא ראש הממשלה הראשון של ניו זילנד, 38 גברים ונשים כיהנו בתפקיד זה מאז תחילתו.
כמה מהאישים שכיהנו בתפקיד עשו זאת במספר תקופות כהונה בלתי רצופות, כשאת השיא למספר הפעמים שבו כיהן אותו אדם בתפקיד ראש הממשלה, חולקים ויליאם פוקס והארי אטקינסון, שכל אחד מהם כיהן בתפקיד ארבע פעמים.
ראש הממשלה שכיהן בתקופת הכהונה הארוכה ביותר הוא ריצ'רד סדון, שכיהן בתפקיד 13 שנים.
ראש הממשלה הראשון, הנרי סואל, כיהן בתקופת הכהונה הקצרה ביותר, 13 ימים (למעשה תקופת כהונתו השלישית של אטקינסון ארכה שבעה ימים בלבד, אך בסך הכול כיהן אטקינסון יותר מסואל).
הצעיר מבין כל האישים שכיהנו בתפקיד היה אדוארד סטפורד, שבעת שהחל לכהן בתפקיד, ב-1856, הוא היה בן 37. המבוגר ביותר מבין ראשי הממשלה היה וולטר נאש, שכאשר נבחר לתפקיד ב-1957, הוא היה בן 75.
ניו זילנד היא אחת הארצות היחידות בעולם שבראש הרשות המבצעת שלה כיהנו שתי נשים והיא אחת משתי הארצות היחידות בעולם (השנייה היא סרי לנקה) שבה כיהנו שתי נשים בתפקיד ראש הממשלה זו אחר זו.
האישה הראשונה בתפקיד הייתה ג'ני שיפלי, שנבחרה לתפקיד ב-1997 והשנייה הייתה הלן קלארק, שהחליפה אותה ב-1999.
עם הפיכתה למושבה ב-1841 נשלטה ניו זילנד ישירות על ידי מושל, שמונה על ידי משרד המושבות.
ממשל עצמי החל להיות בניו זילנד ב-1853, לאחר חקיקתו של חוק חוקת ניו זילנד על ידי הפרלמנט הבריטי ב-1852 ולאחר שהפרלמנט של ניו זילנד התכנס לראשונה ב-24 במאי 1854.
נסיבות יצירתו של תפקיד ראש ממשלת ניו זילנד שנויות במחלוקת.
השימוש במילים "ראש הממשלה" (prime minister), כמונח המתאר את נושא תפקיד זה, החל בפרלמנט הראשון והתייחס לג'יימס פיצג'רלד ולתומאס פורסיית'.
לשניים לא היו תארים רשמיים.
אך בכל אופן בשלב זה לא היה לניו זילנד עדיין שלטון עצמי ולפיכך, לא ניתן להגדיר אותם כראשי ממשלה במובן המקובל של המילה.
האדם הראשון שמונה באופן רשמי לתפקיד זה היה הנרי סואל, שהרכיב ממשלה עם תחילת כהונתו של הפרלמנט השני.
למרות תפקידו הרשמי, תארו המעשי היה "מזכיר קולוניאלי" תפקיד שניתן להשוות אותו לתפקיד שר הפנים.
ליורשו בתפקיד, ויליאם פוקס, ניתן גם תואר רשמי, אך לא היה זה תואר המזכיר הקולוניאלי.
רק בימיו של ראש הממשלה השישי, פרדריק ולד, החל להיות מוזכר תפקיד מנהיגותי ממשי, Premier.
יורשו של ולד, אדוארד סטפורד, שינה לזמן קצר את הגדרת התפקיד ל"השר הראשון" (First Minister), אך זה שונה חזרה על ידי פוקס כאשר זה נבחר מחדש לתפקיד.
מנקודת זמן זו והלאה, היה התואר Premier המונח המקובל.
לקראת סוף המאה ה-19 החל המונח ראש הממשלה (Prime Minister) לעלות כאלטרנטיבה מקובלת למונח Premier והראשון שהשתמש כמעט אך ורק בתואר זה היה ריצ'רד סדון.
יורשו של סדון, ויליאם האל-ג'ונס, נבחר באופן רשמי כראש הממשלה.
מאז זהו המונח היחיד בשימוש.
בתחילה פעלו ראשי הממשלה כיועצים למושל.
מצב זה החל להשתנות במהלך כהונתו של אדוארד סטפורד.
סטפורד היה נפגש עם שריו וקיבל החלטות מחוץ למסגרת הרשמית של "המועצה המנהלת של ניו זילנד" (Executive Council of New Zealand), וכך יצר את הקבינט (Cabinet of New Zealand).
סטפורד גם התעמת עם המושל בנוגע לשליטה בענייניהם של המאורים, ובסופו של דבר הוכנס נושא זה לתחום אחריותו של ראש הממשלה.
ההרחבה הבאה בסמכויותיו של ראש הממשלה התרחשה במהלך כהונתו של ג'ון באלנס שכיהן בראשית שנות התשעים של המאה ה-19, אז קיבל ראש הממשלה את היכולת להגביל את אורכם של המינויים למועצה המחוקקת (הבית העליון).
ב-1907 העביר הפרלמנט הצהרה שהכריזה על ניו זילנד כעל "הדומיניון של ניו זילנד" (Dominion of New Zealand).
מהלך זה הוביל להגדרתו מחדש של תפקיד המושל כמושל הכללי, ולצמצום סמכויותיו.
כתוצאה מכך, הורחבו סמכויותיו של ראש הממשלה פעם נוספת.
ב-1967 מינתה המלכה אליזבת, על פי הצעתו של קית' הוליאוק את סר ארתור פוריט לתפקיד המושל הכללי הראשון שהיה יליד ניו זילנד.
עד לכהונתה של הלן קלארק, היה מקובל שחברים בכירים ברשות המחוקקת, ברשות המבצעת וברשות השופטת, כולל ראש הממשלה, ימונו כחברים במועצה המלכותית, ובתוקף מינוי זה הם זכו לתואר Right Honourable.
נוהג זה לא המשיך מאז, במקביל לביטול הענקתם של תוארי האבירות בניו זילנד, החל משנת 2000. ג'ון קי מהמפלגה הלאומית, שנבחר כראש הממשלה ב-2008, דאג להחזרתם של התארים הללו אך יותר לא בוצעו מינויים למועצה המלכותית.
לפיכך קיבל קי רק את התואר The Honourable.
ב-3 באוגוסט 2010 העניקה המלכה אליזבת לראש הממשלה, למושל הכללי, ליושב ראש הפרלמנט ולנשיא בית המשפט העליון את התואר Right Honourable עם מינויים.
החלטה זו לא נוגעת לכאלו שכיהנו בעבר בתפקידים אלו.
ראש ממשלת קטר הוא הפוליטיקאי השני בחשיבותו בקטר, אחרי האמיר של קטר.
ח'ליפה בן חמד אאל תאני, שהיה גם האמיר של קטר מההפיכה הקטרית ב-22 בפברואר 1972, היה ראש הממשלה הראשון ב-29 במאי 1970. הוא כיהן כראש ממשלה עד ההפיכה הבאה ב-27 ביוני 1995, אז הודח על ידי בנו חמד בן ח'ליפה אאל ת'אני .
ב-28 בינואר 2020, ח'אלד בן ח'ליפה בן עבד אל-עזיז אאל ת'אני הפך לראש הממשלה, כאשר עבדאללה בן נאסר בן ח'ליפה אאל ת'אני התפטר.
לאחר התפטרותו של ח'אלד במרץ 2023, מוחמד בן עבד א-רחמן בן ג'אסם אאל ת'אני מונה לראש הממשלה השביעי והוא מכהן כיום.
ראש ממשלת מלטה () הוא התפקיד הבכיר ביותר בפוליטיקה של מלטה.
בתחילה קראו לראש ממשלה מלטה "ראש המשרד".
לשכת "ראש המשרד" הוקמה ברגע שקיבלה מלטה ממשלה אוטונומית בשנת 1921. חוקת 1921 הושעתה פעמיים לפני שבוטלה.
בהזדמנות הראשונה (1930–33) נשמרו ראש המשרד (באותה עת ג'רלד סטריקלנד) והקבינט של מלטה.
לאחר ההשעיה השנייה בשנת 1934, הודח הקבינט.
החוקה בוטלה בשנת 1936 והתפקיד לא היה קיים כל עוד מלטה הייתה תחת ממשל קולוניאלי ישיר.
המשרד הוקם מחדש עם הענקת ממשל עצמי בשנת 1947, ושמו של התפקיד היה "ראש ממשלת מלטה".
התפקיד הודחק שוב כאשר חוקת 1947 הושעתה שוב בין השנים 1958–1962 אך נותרה כמעט ללא שינוי בחוקת העצמאות מ-1964 ובתיקונים הבאים של 1974 שהפכו את צורת השלטון לרפובליקה.
נשיא מלטה, ממנה לראשות הממשלה את חבר הפרלמנט שלדעת הנשיא מסוגל בצורה הטובה ביותר לפקד על רוב חברי בית הנבחרים.
ראש הממשלה מייעץ לנשיא במינוי שאר השרים.
ראש הממשלה מחויב באופן חוקתי לעדכן את הנשיא באופן מלא על התנהלותה הכללית של הממשלה.
בכל פעם שראש הממשלה נמצא מחוץ למלטה, הנשיא רשאי להסמיך כל חבר אחר בקבינט למלא תפקידים אלה וחבר זה רשאי לבצע תפקידים אלה באופן זמני.
בדרך כלל זהו סגן ראש הממשלה שממלא תפקיד זה כראש ממשלה בפועל.
מבחינה חוקתית, ראש הממשלה אחראי גם על מינוי מזכירים קבועים וכן על ייעוץ מכרז לנשיא בנוגע למינוי חברים לרשות השופטת ולגופים החוקתיים.
כשר בפני עצמו, ראש הממשלה אחראי על מספר מחלקות ממשל.
לשכת ראש הממשלה (OPM) שוכנת באוברז' דה קסטיל בוולטה מאז 1972, וממלאת תפקיד מרכזי בקבלת ההחלטות מלבד היותה המטה המינהלי של הממשלה.
המשימה של לשכת ראש הממשלה היא לתמוך בראש הממשלה במתן הנהגה והכוונה לממשלה יציבה ויעילה.
מחלקות הליבה של הלשכה כוללות את מזכירות הקבינט, משרד הניהול והכוח ומחלקת המידע.
וילה פרנסיה היא מעונו הרשמי של ראש הממשלה, ואילו ארמון גירגנטי הוא מעון הקיץ.
הם משמשים בעיקר לטקסים ציבוריים, כולל קבלת אנשים בולטים, ונחשבים למבנים סימבוליים.
ראש ממשלת שוודיה (בשוודית: Sveriges statsminister, תרגום מילולי: שר המדינה של שוודיה) הוא האדם העומד בראש ממשלת שוודיה.
לפני יצירת התפקיד ב-1876, לא היה לממשלת שוודיה ראש ממשלה שתפקידו היה נפרד מראש המדינה, קרי מלך שוודיה, שהיה ראש הרשות המבצעת.