tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חיילות בצה"ל יכולות לגרוב גם גרביים לבנים.
מניעת שפשוף בין הרגל לנעל
בקיץ כשנועלים סנדלים, הסתרת פגמים אסתטים, כמו ורידים בולטים, פגמים כמו ציפורן חודרנית ווכדומה
גרביים הופיעו כבר לפני כ-3,000 שנים בציורי קיר מצריים.
הגרביים העתיקים נוצרו באופני ליפוף חוטים דמויי סריגה, נאלדביינדינג (Naaldbinding) סריגת מקלות או סריגה על מסגרת.
קצה הגרביים היה אז מפוצל לשני חלקים - אחד לבוהן ואחד לארבע האצבעות הנותרות, כדי שיהיה אפשר לגרוב אותם בתוך הסנדל, מנהג שהיה מקובל אז.
בתקופת הזהב של הציור הדני 1810–1850, אמנים דנים ציירו נשים ממעמד הביניים ורועי צאן סורגים גרביים.
משלחת החפירות של יגאל ידין מצאה במצדה גרב – בוהן מלופפת בסריגת נאלדביינדינג.
באירופה של תחילת המאה ה-16 טרם ידעו לסרוג גרביים בכל הארצות, האצילים ואנשי הכמורה גרבו גרביים תפורים מבד, ופשוטי העם עטפו את רגליהם בסמרטוטים או ממלאים את מנעליהם בקש.
מרשומות של תקופת הנרי השמיני ובנו אדוארד השישי, נראה שהם גרבו לרוב גרביים תפורים מבד ורק לעיתים נדירות גרביים סרוגים משי שהובאו בסכומי עתק מספרד.
במחצית השנייה של המאה ה-16, בתקופה האליזבתנית (1558–1603) הולכת ונפוצה סריגת גרביים באנגליה, לרוב מצמר גס.
לקראת סוף המאה ה-16 מעריכים שיותר מ-200,000 אנשים (גברים, נשים וילדים) סרגו גרביים.
איחוי הגרביים ובעיקר סריגת חלקן התחתון מחדש היה מקובל מאוד.
ב-1597 חידש רוברט מורלנד את החלקים התחתונים של גרבי המלכה.
בערך בשנת 1589 המציא ויליאם לי (William Lee) מסגרת לסריגת גרביים שהיא מעין צורה מוקדמת של מכונת הסריגה וכך התחילה באנגליה תעשיית סריגת גרביים על מסגרת, שענתה לשינוי באופנת הגברים מהמעמדות העליונים שהעדיפו לגרוב גרביים סרוגות.
אופנה שנראתה לראשונה באיטליה, ספרד וצרפת.
הגרביים הצמודות לרגליים אפשרו לגברים להציג בציבור את רגליהם.
התעשייה הזו העסיקה בתנאי עוני בעיקר גברים, שסרגו על מסגרת אריגה אחת בביתם, כשלעיתים נשותיהם עזרו בתפירת הגרביים והילדים היו מגלגלים את החוטים.
התנאים היו כה קשים עד שבמרץ 1811, היו מהומות בנוטינגהאם בהם הרסו חלקים של המסגרות.
ב-1812 אחרי שהמהומות התפשטו גם לייססטרשייר (Leicestershire) ולדרבישייר (Derbyshire) הורסי מסגרות הסריגה נענשו בעונש מוות.
באוסטריה ובבוואריה היו גרביים סרוגים חלק מהתלבושת הלאומית של גברים, החל מהמאה ה-18. בספר "Steiriches Trachtenbuch" מאת ב.
Geramb) הם נזכרים כחלק מהתלבושת לפחות מאז 1780. הם נסרגו מצמר בצבע בז' ומעוטרות בשלל דוגמאות, כשלכל אזור היו דוגמאות אופייניות לו.
בספר "A tour in Wales" שפורסם ב־1773, כותב המחבר תומאס פננט (Thomas Pennant) שבשווקים מרבים לראות נשים וילדים שסורגים גרביים ומוכרים אותם.
אחת הבעיות של תיאורי בגדים היסטוריים היא שחלקם מתבלה ומתפרק, כך שציורים עתיקים ובמיוחד צילומים מוקדמים הם תיעוד חשוב למראה של בגדים בדורות שקדמו, וביניהם גם גרביים.
בשנת 1846 ביקרו הציירים דוד אוקטביוס (David Octavius) ורוברט אדמסון (Robert Adamson) במבצר אדינבורו וצילמו שם את חיילי ה־The 92nd Highlanders.
הצילום, שנמצא כעת באוסף מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, מראה בבירור שגרבי החיילים סרוגים בדוגמה של קילט סקוטי.
מלחמת קרים הייתה המלחמה הראשונה שבה אנשים סרגו בבית עבור החיילים שמעבר לים.
העלמה ריאגו (Riego)הוסיפה דף כותרת לספר החורף שלה ב-1854 וקראה לו `רווחה לקרים` ובטיימס ב-5 בדצמבר 1854 פורסם מכתב הפונה ל'נשות אנגליה' לסרוג גרביים, לחיילים וכן ליצור כסיות בקרושה.
ב-12 באפריל 1861 פרצה מלחמת האזרחים האמריקנית ונשים וילדות בשני הצדדים סרגו מאות אלפים של זוגות גרביים עבור הלוחמים.
הצייר איסטמן ג'ונסון (Eastman Johnson) מצייר כבר בשנה זו את הציור 'לסרוג עבור החיילים'.
בתגובה לתלונותיהם של גברים רבים על הטיב הירוד של הגרביים שניתנו להם על ידי הצבאות, כמו כן בבקשת סריגת הגרביים הביתיות, חשו הנשים שותפות במאבק.
ב-1884 יצאה לאור האנציקלופדיה הראשונה לעבודות המחט "The complete Encyclopedia of Needlework" ובפרק הסריגה יש הוראות לסריגת גרביים, עם איורים לסוגים שונים של סריגת עקבים, וסוגי סיום שונים לקצה הגרב.
מאז שהתחילו לסרוג את הגרביים, ציירים התחילו לצייר סורגות וסורגי גרביים.
באוסף של מוזיאון באוסטרליה אפשר לראות את הציור 'סורגת הגרב' מ-1915 של הציירת גרייס קוסינגטון סמית [Grace Cossington Smith]
מלחמת העולם הראשונה המריצה את הסרגניות הבריטיות לדרגה של 'שגעון לאומי', נשים סרגו גרביים, כפפות, חגורות גוף, כובעים, וכל מיני אביזרים לנוחיות החיילים שלחמו בצרפת.
הן סרגו בתיאטרון, ברכבת ובחשמליות במסעדות, ובמזנונים וגם בבית.
'סריגת המלחמה' הגיעה לשיא ב-1915 ב'דיילי מייל' וב'פאנש' (Punch) הופיעו פסוקים וחרוזים של ג'סי פופ (Jessie pope) שפורסמו לאחר מכן בספריה עם שירי המלחמה.
גם בארצות הברית בזמן מלחמת העולם הראשונה, סרגו ב'חזית הבית' כמויות עצומות, של סוודרים, צעיפים, אפודות וגרביים לחיילים, גרביים תמיד היו בראש הרשימה של מה שהחיילים זקוקים לו.
כתב העת Needlecraft Magazine פרסם לפני יותר ממ-100 שנים הוראות לסריגת גרבי חיילים תקינים, מישהי תיקנה את ההוראות והכניסה דף לספר על סריגה.
ההוראות המקוריות נמצאו בפח אשפה כלשהו וב-2019, הופיעו בכתב העת Piecework במאמר עם הכותרת World War I Service Socks to Knit.
חשיבות הגרב ליולדת ולתינוק מופיע ברשימות של ציוד הנדרש ללידה.
בעבר נהגו לתקן גרביים (לאחות) בעזרת תפירת חוטי שתי וערב על החור, כשהגרב מתוחה על פטרייה מעץ או, ביצה עשויה עץ או על פי כוס.
קיימים אביזרי טכנולוגיה מסייעת לגריבת גרביים.
במשך השנים האחרונות ישנם ניסיונות לשחזר גרביים על פי דוגמאות היסטוריות.
המועצה האירופית למחקר (ERC) מנהלת מחקרים שונים של שיחזורים היסטורייםבעזרת מתנדבים.
במסגרת זו הייתה גם קבוצת סורגות ששחזרה גרביים מתקופת הרנסאנס.
כוונת המחקר הייתה להבין באופן יסודי את מבנה הגרביים הללו, ומהי התחושה כאשר גורבים אותן.
בעזרת 35 סורגות מנוסות שהתנדבו ל'תוכנית לסריגה מדעית של אזרחים', הן חקרו ושיחזרו 3 דוגמאות של גרבי משי.
המסובך מביניהם היה שיחזור הגרבים שנמצאו בקתדרלת טורקו (Turku) בארון הקבורה של אליזבט בורו (Elizabeth Bure) שנפטרה ב-1668. בחקירה בדקו את הגרבים ואת הרכב חוטי הסריגה שגם נצבעו באותו האופן כמו פעם.
עד כה המחקר הראה שסריגת גרב אחת בשיפוד של 1מ"מ אורכת 200 שעות סריגה.
השחזור השני היה של גרב מקופנהגן מ-1655 והמחקר ממשיך.
אפשר לסרוג גרביים ביד בסריגה על מסרגות, בקרס קרושה או במכונה.
כאשר סורגים גרביים בשתי מסרגות, יש לתפור את אחורי הגרב כדי שיהיה שלם.
כאשר סורגים ב'שיפודי גרביים' שהם שיפודים בעלי שני חודים או בשתי מסרגות עגולות, אפשר לסרוג את הגרב בעיגול ללא תפרים.
שיפודי גרביים נמכרים במארזים של 4 או 5, כך שאפשר לסרוג גרב או על 3 מסרגות שעליהן נמצאות העיניים של הגרב כשהמסרגה הרביעית [הריקה] משמשת להמשך הסריגה, או להחזיק את העיניים על 4 מסרגות ולהשתמש במסרגה החמישית להמשך הסריגה.
בשני האופנים הללו אפשר לסרוג רק גרב אחת כל פעם.
אם רוצים לסרוג את שתי הגרביים ביחד משתמשים בשתי מסרגות עגולות ומחלקים על מסרגה אחת מחצית מעיני הגרב הראשונה ומחצית מעיני הגרב השנייה ועל המסרגה השנייה, מחזיקים מחצית מהגרב השנייה ומחצית מהראשונה.
יש הנוהגים לסרוג גרביים בעיגול, אבל מסמנים את אמצע הגרב האחורי בסריגת עין שמאל כאילו שהגרב נסרגה בצורה חלקה ונתפר מאחור.
כדי שהגרב תשב בצורה נוחה על הרגל, צריך פעם אחת ללמוד איך לחשב בעזרת מידות הרגל וקנה המידה של מספר העיניים לס"מ, את גודל הגרב הרצויה.
ישנם פרסומים שונים בכתבי עת, ספרים ועל המרשתת.
בעברית יצאה לאור ב-2025 חוברת בשם 'סריגה חדשה סתיו-גרביים', ובה הסברים מפורטים לחישוב כל חלקי הגרב וכיצד להתאים אותה לכל גודל רצוי.
לחוברת נספח עם סימניות מידה וטבלאות מעקב.
בדנמרק באמצע המאה ה-19, היה בית ספר להוראת קרושה לנשים, שלימד אותן לסרוג בין יתר הפריטים גם גרביים.
היות שגרביים נסרגו כמעט בכל מקום ובארצות רבות יש דוגמאות רבות, הבסיס נשאר דומה, יש לסרוג חלק המכסה את הקרסול, חלק המכסה את העקב וחלק המקיף את כף הרגל.
גרביים משמשים גם למופעי בובות.
יש היוצרים מהן בובת גרב ויש הלובשים אותם על היד ומקשטים אותם בקישוטים שונים המשווים להם דמות של פני אדם או יצור כלשהו.
פתיחת וסגירת היד משחקת את פעולת הפה של הבובה.
בחג המולד נוהגים הנוצרים לתלות גרבי חג המולד מעל האח, ולשים בהם ממתקים ומתנות לילדיהם ומספרים לילדים שהקדוש ניקולאוס המכונה אף 'סבא חג המולד', הוא שהביא להם את המתנות.
רבים נוהגים לתפור או לסרוג בעצמם את הגרב המיוחד הזה, שהופך לפריט חג מסורתי.
באגדות ומשלים נאמר שאנשים שומרים את כספם בגרב ישן.
בסקר שנערך בארצות הברית בסוף שנת 2014 הסתבר ש-19% מהאנשים שומרים כסף מזומן במגירת הגרביים שלהם
באתר "סיפור כיסוי" כותב מתי כספי, איך בעזרת גרביים הוא ואשתו יצרו עטיפות חדשות לתקליטים.
היות שגרביים מופיעים בזוגות משתמשים בדימוי זה כדי לחוד חידות.
הצייר האפרו-אמריקאי ארציבלד מוטלי (Archibald Motley), שהתמחה בציורי אפרו-אמריקאים וחייהם, צייר את סבתו מאחה גרביים.
הציירת אנה ארצ'ר (Anna Archer) ציירה ציור אימפרסיוניסטי של גבר מאחה גרביים.
בחצי השני של המאה ה-18 בלט באנגליה מעגל הבלוסטוקינג (הלחם שמשמעותו באנגלית "הפוזמק הכחול"), רשת של קשרים שבלטו בה נשים מהמעמד הבינוני הגבוה, ואשר איפשרה השתלבות של נשים ביצירה ובדיונים אינטלקטואלים על ענייני חברה ותרבות.
יש שמחשיבים רשת זו לתנועה פמיניסטית מוקדמת.
בין השאר, ניהלו חברי וחברות המעגל דיונים ספרותיים במטרה לקדם נשים סופרות וקוראות.
בהשפעת המעגל, המילה "בלוסטוקינג" שימשה באנגלית ובשפות אחרות כביטוי המתאר אשה משכילה.
לקאת סוף המאה הפך ביטוי זה לביטוי גנאי, ששימש בעיקר את המתנגדים להשתלבות נשים בעולם האינטלקטואלי.
שמה של קבוצת הרדסטוקינגס (הגרביים האדומות) הפמיניסטית הרדיקלית מתייחס לשימוש הגנאי במילה "בלוסטוקינג" ולצבע האדום כמייצג של השמאל המהפכני.
שיר מצליח הוא "תותחים במקום גרביים" שבוצע על ידי להקת הנח"ל ב-1954. הוא נכתב על ידי חיים חפר והולחן על ידי משה וילנסקי.
קורין אלאל הלחינה ושרה את "שיר לגרביים" שאת מילותיו חיבר יגאל שילוני.
ב-1925 הלחין וולטר דונלדסון את השיר "אין גרביים".
ב"מקור ראשון" הופיע ביוני 2019 השיר "סנדלים וגרבים" של צור ארליך.
גם בשפות אחרות ישנם שירי גרביים.
המשורר פבלו נרודה (Pablo Neruda) כתב שיר על גרביים בשם "Ode To my Socks".
עמליה לוקהארט [Amelia Lockhart] כתבה סיפור הומוריסטי על גרב שמישהו שכח בביתה ועל ההשלכות האתיות של שמירת הגרב.
היעלמותה של אחת מהגרביים או הצורך למצוא זוג גרביים במגירה בחושך מופיעים בשירים וסיפורים שונים ואפילו בחידות.
במשך שנים רבות, המין הדקדוקי של המילה "גרב" היה זכר.
אולם ביוני 2021 אישרה האקדמיה ללשון העברית להשתמש במילה גם בלשון נקבה.
גרביים מתבלים מהר יחסית למלבושים אחרים, בעבר נהגו נשים לסרוג גרביים ובמקרה הצורך לאחות את החורים שנוצרו בגרביים הישנים.
ילדים למדו בגיל צעיר לאחות גרביים.
נוהג איחוי הגרביים היה כה נפוץ, שהוא מופיע בציורים קלאסיים של המאות הקודמות.
מסחור תעשיית הגרביים, הוריד בערכם ואנשים לאט לאט הפסיקו לתקנם.
עם התגברות המודעות לחשיבות הסביבתית שיש לניצול מקסימלי של פריטים, שבים אנשים לאחות את גרביהם.
גרביים גורבים כזוג זהה בצבעו וצורתו, אי לכך כאשר אובד גרב אחד, ואחרי שעובר זמן ובן הזוג אינו נמצא, יש אנשים שגורבים גרביים שאינם תואמים.
בגרב יחידה אפשר להשתמש כמטלית ניקיון, להפוך אותו לבובה.
אפשר לאסוף כמה גרביים יחד ולהפכן לכרית חימום למפרקים.
גראפה פאראנומון היה הליך משפטי שהונהג בדמוקרטיה האתונאית החל מהמאה ה-5 לפנה"ס.
הליך זה כוון כנגד אזרחים אתונאיים שנראה היה שחוקים שהם יזמו את חקיקתם, נגדו את החוקים הקיימים, או הזיקו לאזרחים.
ההליך היה יכול להיות מכוון גם כלפי החוק הספציפי עצמו.
הליך משפטי זה נחשב כצעד נוסף בהפיכתה של אתונה לדמוקרטיה ישירה, והגברת המעורבות של חיי האזרחים בשלטון האתונאי.
במסגרת ההליך, כל אזרח נשא באחריות לחוקים שהציע למשך שנה מיום חקיקתם, וניתן היה לתבוע אותו אישית במהלך שנה זאת.
אזרח שהורשע במסגרת הגראפה פאראנומון שלוש פעמים, איבד את זכויות האזרח שלו.
על החוקים עצמם לא חלה מגבלה של זמן, וניתן היה לבטלם באמצעות הליך זה גם לאחר מעבר השנה.
השאלה מתי הוחל השימוש בתביעה זו, שנויה במחלוקת בין החוקרים.
העדות הוודאית הראשונה של שימוש בתביעה זו, היא סביבות שנת 415 (לפנ"ס).
יש שרואים בכך הוכחה לכך שאכן התביעה הונהגה רק בסוף המאה ה-5. אולם יש הטוענים כי אין לראות בכך הוכחה, שכן יש בידינו מיעוט מקורות מהתקופה, ולכן סביר יותר שהשיטה הונהגה כבר בעת או בסמוך לרפורמות של אפיאלטס.
ההיגיון בעמדה זו הוא, כי הרפורמות של אפיאלטס כללו את ביטול הסמכויות הפוליטיות של מועצת האראופגוס.
בין סמכויותיה, המרכזית הייתה השמירה על השלטון המדיני.
על אף שסמכות זו מעורפלת מעט, כנראה שנכללה בה היכולת להגביל חקיקה הסותרת חקיקה קיימת, וכדומה.
הטענה היא כי תביעת הגראפה פאראנומון באה כדי להשלים את הריק שנוצר בעקבות רפורמה זו.
בכל אופן אין אנו יודעים בוודאות מתי הוחל השימוש בתביעה זו.
תביעת הגראפה פאראנומון היא תביעה כנגד אדם שהציע חוק, או כנגד החוק עצמו.
ההבדל תלוי בשאלה אימתי מוגשת התביעה.
התביעה יכולה הייתה להיות מוגשת בעת שעלתה הצעה לחוק, אולם גם אחרי שהחוק חוקק.
מרגע שעלתה הצעה בפני האקלסיה, אספת העם, ניתן היה לתקוף את ההצעה בתביעת הגראפה פאראנומון.
מרגע זה ועד לשנה לאחר חקיקת החוק, התביעה התרחשה כנגד מציע החוק.
עליו היה להגן על הצעתו, ואם נמצא כי אכן הצעתו סותרת חוקים קיימים, היה נענש (בדרך כלל באמצעות קנס).
לאחר שנה, האחריות של מציע החוק פגה, אולם עדיין ניתן היה לתקוף את החוק עצמו, ואם התובע היה זוכה, החוק היה מבוטל.
סמכות השיפוט הייתה בידי בית דין עממי, שמנה באתונה הדמוקרטית הקדומה 500 שופטים מושבעים.
במקרה שהתביעה הייתה נדחית, בידי רוב של יותר מ-4/5 מקרב השופטים (דהיינו, למעלה מ-400 שופטים), התובע היה נקנס, והייתה נשללת ממנו הזכות לתבוע פעם נוספת תביעה זו.
בכך נוצר איזון ראוי בין הצורך לבחון מחדש חוקים מוצעים, לבין החשש מריבוי תביעות מסוג זה.
כאשר הועלתה הצעת חוק ואדם הצהיר שבכוונתו להגיש גראפה פאראנומון, ההצעה הושהתה, עד לבירור המשפטי.
משמעות התביעה להתפתחות המשטר הדמוקרטי באתונה הקלאסית
תביעה מסוג זה תרמה רבות להתפתחות המשטר הדמוקרטי, ולהשתתפות האזרחים בשלטון באתונה.
ניתן ללמוד מכך שבשנת 411, בעת המהפכה האוליגרכית הראשונה, הדבר הראשון שנעשה הוא ביטול תביעה זו.
יש בכך ללמד על המשמעות של התביעה בעיני הכוחות האריסטוקרטיים האנטי דמוקרטיים באתונה העתיקה.
אם נקבל את הגישה הגורסת כי תביעה זו החלה לפעול בסמוך לרפורמות של אפיאלטס, וגם אם לא נקבל עמדה זו, ניתן לראות בתביעת הגראפה פאראנומון מעבר של סמכויות מגופים קדם דמוקרטיים, כגון מועצת האריאופגוס, לידי העם.
השומרים על המשטר, על ההתפתחות התחיקתית, הם לא עוד מועצה שהנטיה שלה היא אריסטוקרטית, אלא כל אחד ואחד מאזרחי הפוליס.
זאת ועוד, יש בתביעה זו גם כדי להראות את האחריות שיש באתונה למציעי חוקים.
כל אחד יכול היה לדבר בפני אספת העם באתונה, ולהעלות להצעה חוקים, אולם מציע חוקים יש לו גם אחריות על החוקים אותם הציע, והוא צריך לעמוד מאחוריהם.
במנגנון זה יש כדי למנוע חקיקה משולחת רסן, או אימפולסיבית של אספת העם.
ניתן להשוות (אולם בכל הזהירות הדרושה) בין תביעה זו לבין פסילת חוק במדינות דמוקרטיות מודרניות, בהן לרוב הסמכות לפסול חוקים נתונה בידי בית המשפט העליון, או בית משפט מיוחד לענייני חוקה.
כיוון שגראפה פאראנומון ניתן לתבוע גם הליך "מנהלי" ולא רק חוק ממש, למשל, החלטת פקיד ממשלתי וכדומה, ניתן (שוב בזהירות) להשוות גם את התביעה הזו לעתירה מנהלית.
יש שסוברים שגם תביעה זו הפכה למעשה לכלי ניגוח נוסף, כמו גם אוסטרקיזם, ביריבים פוליטיים באתונה.
כך למשל, ידועה מאוד תביעתו של אייסכנס נ' קטסיפון, שבאופן רשמי הייתה נגד הצעתו של קטסיפון להעניק לדמוסתנס כתר על פועלו למען אתונה.
למעשה, מדובר היה ביריבות פוליטית בין שני האישים, אייסכנס ודמוסתנס, בהקשר ליחסים בין אתונה לבין מוקדון בהנהגת פיליפוס השני.
הוא מועדון כדורגל אוסטרי מהעיר גראץ, הנמנה עם מועדוני הכדורגל הוותיקים והמובילים באוסטריה ומשחק בבונדסליגה האוסטרית.
המועדון הוקם ב-18 באוגוסט 1902 בשם "מועדון האתלטיקה של גראץ (גראצר)".
המועדון, שנחשב לאחד מהמועדונים המכובדים והחשובים באוסטריה, זכה למרב התהילה רק בשנים 1995–2005. באותה תקופה הקבוצה התמודדה על כל התארים האפשריים, ובשנים אלה זכתה באליפות אחת, מספר גביעים, ומספר גביעי סופר-קאפ אוסטריים.
במקביל לפעילות הכדורגל במועדון קיימות גם מחלקות כדורסל, צלילה וטניס.
בסוף עונת קבוצת הכדורגל נידונה בפני ועדת הליגה האוסטרית, שהורידה לה 28 נקודות ליגה בשל עברות, ועקב כך נשרה הקבוצה לליגה האוסטרית השנייה בחשיבותה, הרג'יונליגה האוסטרית בעונת .
בשנת 2012 ולאחר 110 שנים, הקבוצה פורקה והוקמה מחדש בליגות הנמוכות של אוסטריה.
אליפות הבונדסליגה האוסטרית (1): 2004
הקבוצה הופיעה לראשונה באירופה בעונת 1962/1963, בגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת בולדקלאבן 1909 מדנמרק.
בעונת 1964/1965 הקבוצה שיחקה בגביע ערי הירידים, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת NK זאגרב מיוגוסלביה.
בעונת 1968/1969 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ADO דן האג ההולנדית.
בעונת 1973/1974 הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצה היוונית פאנאצ'איקי GE.
בעונת 1981/1982 הקבוצה חזרה לגביע המחזיקות, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת דינמו טביליסי מברית המועצות.
את העונה שלאחר מכן שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, בו הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת קורבינול הונדוארה הרומנית.
בעונת , 13 שנים מאוחר יותר, הקבוצה שיחקה עוד פעם בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת וויוודינה נובי סאד מסרביה ומונטנגרו והעפילה לסיבוב הראשון, בו גברה על הקבוצה הבלגית גרמינל אקרן אך בסיבוב השני הפסידה לקבוצת אינטר מילאן האיטלקית והודחה מהמפעל.
בעונת 1997 הקבוצה שיחקה בגביע האינטרטוטו, אז הוגרלה בשלב הבתים המוקדם נגד קבוצות בסטיה הצרפתית, סילקבורג IF הדנית, אבו ואלה AFC הולשית והרבטסקי דראגווליאק הקרואטית אך הקבוצה סיימה עם מאזן של שני ניצחונות, תוצאת תיקו אחת והפסד אחד וסיימה במקום השני בבית זה ולא העפילה לשלב הבא.
בעונת הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על הקבוצה הפינית ואאסן פאלוסאורה וגברה בסיבוב הראשון על קבוצת ליטקס לובץ' הבולגרית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת מונקו מצרפת.
בעונת הקבוצה חזרה לגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב המוקדם על קבוצת KI קלאקסוויק מאיי פארו ובסיבוב הראשון גברה על קבוצת ספרטק טרנבה הסלובקית אך בסיבוב השני הקבוצה הפסידה לקבוצה היוונית פאנאתנייקוס.
גם בעונה לאחר מכן שיחה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב הראשון על קבוצת קושיצה הסלובקית אך הפסידה בסיבוב השני לקבוצת אספניול מספרד.
גם בעונה שלאחר מכן, עונת הקבוצה שיחקה בגביע אופ"א, אז עברה בסיבוב המוקדם את קבוצת HB טורסהאבן מאיי פארו אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אוטרכט מהולנד.
בעונת הקבוצה שיחקה במוקדמות ליגת האלופות, אז גברה בסיבוב המוקדם השני על קבוצת שריף טיראספול המולדבית אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ולכן הועברה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת אפואל ניקוסיה מקפריסין.
גם את עונת הקבוצה פתחה במוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בסיבוב השני המוקדם את קבוצת קיי אף טירנה מאלבניה אך הפסידה בסיבוב השלישי המוקדם לקבוצת אייאקס מהולנד ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א באותה עונה, אז הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת ואלררנגה מנורווגיה והודחה מהמפעל.
בסיבוב 32 הגדולות הוגרלה הקבוצה נגד קבוצת מידלסברו האנגלית אך הפסידה לה.
בעונת שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, אז גברה בסיבוב השני המוקדם על קבוצת ניסטרו אוטאץ' ממולדובה אך הפסידה בסיבוב הראשון לקבוצת שטרסבורג הצרפתית והודחה מהמפעל.
גראסהופר (באנגלית Grasshopper, חרגול), הוא קוקטייל המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי המורכב מ-20 מ"ל ליקר מנטה, 20 מ"ל ליקר קקאו בהיר, 20 מ"ל שמנת.
מקור השם של הקוקטייל הוא הצבעו הירוק עז, המזכיר את צבעו של החרגול.
את המרכיבים יש מוזגים לשייקר מלא בקרח, מנערים ומסננים לכוס קוקטייל.
בסדרת הקומדיה המפץ הגדול מזמין ד"ר ראג'ש קות'רופואלי את הקוקטייל הזה כדי לעזור לו להתגבר על האילמות הסלקטיבית שלו בדיבור עם נשים.
גראנמה (Granma) הוא שמה של היאכטה שעל סיפונה הגיעו פידל קסטרו ו-81 לוחמים נוספים ממקסיקו לקובה ב-1956, במטרה להפיל את משטרו של פולחנסיו בטיסטה.
היאכטה באורך 18 מטרים נבנתה בשנת 1943, ותוכננה במקור להוביל 12 נוסעים.
תנועת ה-26 ביולי בראשות פידל קסטרו, שיצא לגלות במקסיקו אחרי שחרורו מהכלא הקובני ב-1955, ניסתה לרכוש כלי שיט למטרת החציה של מפרץ מקסיקו והגעה לקובה בדרך הים.
הניסיונות לרכוש סירה צבאית מהירה או אפילו מטוס ימי מדגם קטלינה נכשלו בשל מחסור בתקציב.
לבסוף, בחודש אוקטובר 1956, נרכשה הגראנמה בסכום של 50,000 פסו מקסיקני (כ-15,000 דולר) על ידי אזרח מקסיקני בשם אנטוניו דל קונדה, שהיה שליחו הסודי של קסטרו.
הסכום לקניית היאכטה גויס בפלורידה על ידי נשיא קובה לשעבר, קרלוס פריו סוקאראס.
בליל ה-25 בנובמבר 1956 בעיר הנמל המקסיקנית טוקספאן עלו לסיפון הגראנמה 82 מחברי התנועה, כולל מנהיגם פידל קסטרו, אחיו ראול קסטרו, צ'ה גווארה וקמילו סיינפואגוס.
הקבוצה, שמאוחר יותר נודעה בשם "אנשי המשלחת של היאכטה גראנמה" (los expedicionarios del yate Granma), הפליגה מנמל טוקספאן בשעה אחת אחר חצות, ולאחר מסע סוער בן שבעה ימים ביאכטה הרעועה והעמוסה לעייפה, נחתה ב-2 בדצמבר בפלאיה לוס קולוראדס.
המיקום נבחר כדי לחקות את מסעו של הגיבור הלאומי חוסה מארטי, שנחת באותו אזור 61 שנים קודם לכן במהלך מלחמת העצמאות הקובנית.
המורדים נתגלו זמן קצר לאחר נחיתתם בחוף, ונאלצו להילחם בכוחות הצבא הקובני תוך כדי מנוסה להרי הסיירה מאסטרה, שם קבע קסטרו את בסיסו לניהול מלחמת הגרילה.
זמן קצר לאחר שקסטרו הצליח לתפוס את השלטון בקובה ב-1959, הועברה הגראנמה למפרץ הוואנה, וב-1976 הועברה לביתן זכוכית בסמוך למוזיאון המהפכה בהוואנה והיא מוצגת בו מאז דרך קבע.
ב-1976 חולק מחוז אוריינטה לכמה מחוזות, כאשר האזור הכולל את המקום בו נחתה היאכטה נקרא על שמה, מחוז גראנמה.
מקום הנחיתה עצמו הוכרז כפארק לאומי (הפארק הלאומי דסאמבארקו דל גראנמה) וב-1999 אף הכריז עליו אונסק"ו כאתר מורשת עולמית.
מסעה של הגראנמה משוחזר ב-25 בנובמבר מדי שנה על ידי בני נוער קובנים, וה-2 בדצמבר נחגג כיום הכוחות המזוינים של קובה.
ביטאונה הרשמי של הוועדה המרכזית של המפלגה הקומוניסטית הקובנית נקרא אף הוא "גראנמה".
גראסהופרס-קלאב ציריך הוא מועדון הכדורגל השווייצרי הגדול והמעוטר ביותר בשווייץ, והוא ממוקם בעיר ציריך.
מועדון הספורט גראסהופרס הוא מהגדולים בשווייץ ומחלקת הכדורגל שלו היא גולת הכותרת של המועדון.
עם 27 אליפויות שווייץ וכן 19 זכיות בגביע השווייצרי, ניצבת הקבוצה במקום הראשון בשתי קטגוריות אלה.
בין שאר מחלקות המועדון, למעט כדורגל, ישנן מחלקות חתירה, הוקי קרח, טניס, כדוריד, הוקי שדה, פלורבול, רוגבי, סקווש וקרלינג.
ב-1 בספטמבר 1886 הוקם בציריך מועדון הכדורגל גראסהופרס מתרומה של בחור אנגלי בשם תום גריפית' על סך 20 פרנקים שווייצרים שהספיקו לקניית כדור ומדים בצבעי כחול-לבן בייבוא מאנגליה.
המשחק הראשון של הקבוצה נערך באוקטובר באותה השנה מול קבוצה אחרת מציריך כאשר המשחק נגמר בתוצאה 0-0. גראסהופרס הפכה לקבוצה הראשונה משווייץ שמשחקת בגרמניה כאשר ניצחה במשחקה הראשון את קבוצת שטרסבורג בתוצאה 0–1.
בשנת 1896 הוקמה בעיר ציריך קבוצת כדורגל נוספת, פ.צ.
ציריך, כאשר זו הפכה לאורך השנים ליריבה הגדולה ביותר של גראסהופרס וזהו משחק הדרבי החשוב ביותר בכדורגל השווייצרי.
בעונה שלאחר מכן זכתה גראסהופרס באליפותה הראשונה.
בשנת 1909 נטשה גראסהופרס את ההתאחדות השווייצרית ושבה אליה רק לאחר סיומה של מלחמת העולם הראשונה ב-1919.
הקבוצה זכתה פעמיים בגביע האינטרטוטו, בפעם הראשונה בעונת 2006, אז גברה על קבוצות טפליצה מצ'כיה וגנט מבלגיה כדי לזכות בתואר.
כמו כן בעונת 2008 זכתה בתואר לאחר שגברה על קבוצות בסה קביה מאלבניה וצ'רנומורץ' בורגאס מבולגריה.
בשנת 1997 הפכה גראסהופרס רשמית לקבוצה בבעלות פרטית ובכך הפכה לראשונה בשווייץ לעשות כן.
בעונת 2018/19, לראשונה מזה 68 שנה, נשרה גראסהופרס לליגה השווייצרית השנייה.
האב גרארדוס (נודע גם בשמות ג'רארד, ג'רארד המבורך, גרהארדט או ג'רלד; 1040 בערך - 3 בספטמבר 1120) היה כומר שעלה לירושלים ופעל בה עוד לפני מסעי הצלב, היה המייסד והגראנד מאסטר של המסדר ההוספיטלרי.
אין ודאות לגבי מקום הולדתו של ג'רארד.
יש שסבורים שהוא נולד בסקאלה שבאיטליה ואחרים טוענים שנולד במארטיג שבצרפת.
בסקאלה, עיר ליד אמאלפי, בדרום איטליה, טוענים כי ג'רארד הוא ממשפחת סאסי המקומית, ועד היום הם מתגאים בהיותם עיר הולדתו של "ג'ראר סאסי".
במארטיג, עיר ליד מרסיי שבדרום צרפת, מכונה גרארדוס "ג'רארד טונק".
על נעוריו לא ידוע דבר.
במאה השמינית הגיע קארל הגדול (שארלמאן) להסכם עם הארון אל ראשיד ונקבע כי הנוצרים רשאים לעלות לרגל לירושלים, ונזירים נוצרים יכולים להתגורר בעיר, ולהקים בה מוסדות שישמשו את עולי הרגל.
במסגרת ההסכם הקים המסדר הבנדיקטיני את כנסיית יוחנן הקדוש, ליד כנסיית הקבר (לפי גרסה אחרת - הם הקימו את כנסיית מריה הקדושה הלטינית).
בתחילת המאה העשירית הפר השליט הערבי אל-חאכם באמר אללה (מייסד הדת הדרוזית) את ההסכמים עם הנוצרים, הרס את כנסיותיהם וגירש רבים מהם מהארץ.
אך תושבי העיר אמאלפי, עיר בדרום איטליה, קיבלו את הרשות לשוב לירושלים ולהקים מחדש את מוסדותיהם.
האב ג'רארד עמד בראש המשלחת, ועוד לפני מסעי הצלב המשלחת הגיעה לירושלים שהייתה תחת שלטון ערבי.
באותה תקופה נהגה הכנסייה למחול לחוטאים בגין פשעיהם רק לאחר שעלו לרגל, ולפיכך נוצרים רבים שמו פעמיהם לירושלים, לכנסיית הקבר הקדוש.
כשהגיע האב ג'רארד לירושלים, הוא מונה מטעם המסדר הבנדיקטיני, לאחראי על הקמתם מחדש של בית הארחה ובית חולים לטובת עולי הרגל.
כשהגיע מסע הצלב הראשון לירושלים, צרו הלוחמים הנוצרים על ירושלים.
על פי הוראת השלטון הערבי נדרשו כל תושבי העיר, כולל הנוצרים, למלא את חלקם בהגנה על העיר.
לפי המסורת הנוצרית, שכשהגיע תורו של האב ג'רארד לעמוד על החומות וליידות אבנים בחיילים הצרים על ירושלים, המטיר עליהם לחמים במקום אבנים - ונתפש.
הוא הובא בפני שליט העיר, ושוביו שפכו את תוכן השק שהיה ברשותו על מנת להוכיח את דבריהם.
להפתעתם הרבה הפכו כל הלחמים לאבן, והנזיר שוחרר.
אך תוך ימים ספורים הוא נעצר שוב, ככל הנראה על מנת לסחוט ממנו את כל הונו, ואף עבר עינויים קשים במצודת העיר.
משפרצו הצלבנים את חומות ירושלים הם שחררו את ג'רארד מכלאו ונתנו לו כבוד רב.
השליט הצלבני הראשון של ירושלים, גוטפריד מבויון, עזר לג'רארד להקים מחדש את בית החולים ואף להגדילו, אם בצווים ואם במתן תרומות אלא שעד מהרה נאלץ ג'רארד לפרוש מהמסדר הבנדיקטיני, כיוון שרבים מהחולים שהגיעו לבית החולים לא היו נוצרים מאמינים, והבנדיקטינים סירבו לעזור להם.
אך ג'רארד המשיך בפעולה: הוא מיזג את עקרונות המסדר הבנדיקטיני ומסדר אוגוסטינוס הקדוש, הוסיף עקרונות משלו והקים מסדר שנקרא אז המסדר ע"ש יוחנן הקדוש, אך עד מהרה הוכר כמסדר ההוספיטלרים.
במסדר חדש זה הצטוו הנזירים לטפל בכל אדם, לדאוג לו כאילו היה אדונם, ולתת כל עזרה אפשרית לכל מי שפונה אליהם - וזאת בנוסף לחיי פרישות, עוני וצניעות.
האפיפיור פסקליס השני הכיר במסדר החדש כבר בשנת 1119 (התאריכים אינם ברורים לחלוטין.
לפי חלק גדול מהמקורות, המסדר הוקם עוד לפני הכיבוש הצלבני של ירושלים).
תחת השלטון הצלבני האוהד התפתח המסדר של האב ג'רארד לאחד המסדרים הגדולים בממלכה, והיותו הוותיק שבהם אפשר לו לזכות בלא מעט יוקרה וממון.
המסדר ההוספיטלרי החל להקים מנזרים, כנסיות ובתי חולים בכל דרום אירופה.
המנזר ההוספיטלרי וג'רארד בראשו גם בנו בית חולים גדול ליד כנסיית הקבר, בירושלים, ולצידו כנסייה נוספת - "מריה הקדושה הגדולה" (Santa Maria Magiorre).
לימים נודע בית החולים הזה כמוריסטאן.
ג'רארד מת בירושלים ב-1120, והוכר על ידי הכנסייה כ"מבורך".
גופתו הועברה למנזר ההוספיטלרי בעיר מנוסק בצרפת, שם שכנה עד המהפכה הצרפתית.
בזמן המהפכה, כאשר רבים מהכנסיות והמנזרים נבזזו ונהרסו, אבדו גם שרידי גופתו של ג'רארד, אם כי שני רסיסים מגולגלתו ניצלו מהאובדן, והועברו לכנסייה הוספיטלרית אחרת בעיר הטוענת להיות מקום הולדתו - מארטיג.
גם כאן לא הסתיימו נדודיו, ולאחר שהוחל בצרפת חוק המפריד בין הדת למדינה, הוחלט כי יש להוציא את עצמותיו של ג'רארד מהכנסייה, ולשכנן באולם העירייה.
שם, בארון ספרים קטן, הם שמורים עד היום.
אדינאלדו באטיסטה ליבאנו (נולד ב-2 באפריל 1979 בסאו פאולו שבברזיל) הידוע בשם גראפיטה, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת החלוץ.
גראפיטה שיחק בקבוצות שונות בברזיל ובקוריאה הדרומית, וכבש 34 שערים עד חתימתו בלה מאן הצרפתית, בה שיחק 51 משחקים בהם כבש 17 שערים.
ב-31 באוגוסט 2007 עבר לוולפסבורג תמורת 8 מיליון אירו.
בעונת 2008/2009 הוא זכה בתואר מלך שערי הבונדסליגה עם 28 כיבושים ב-25 הופעות, וביחד עם אדין דז'קו הוביל את קבוצתו לזכייה באליפות.
הוא זכה גם בתואר כדורגלן השנה בגרמניה.
אחד השערים שהבקיע בליגה הגרמנית היה מועמד לפרס שער השנה של פיפ"א לשנת 2009. בשנת 2011 עבר לקבוצת אל-אהלי מאיחוד האמירויות הערביות, יחד איתה זכה בתארים.
ב-27 באפריל 2005 ערך גראפיטה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ברזיל, והבקיע שער במשחק הידידות מול נבחרת גואטמלה.
גראפיטה אף זומן לסגל נבחרת ברזיל למונדיאל 2010 ושותף במשחק מול נבחרת פורטוגל.
גראס היא עיר וקומונה בריביירה הצרפתית.
העיר ידועה כמרכז עולמי לתעשיית הבושם.
בעיר מיוצרים כשני שלישים מכלל תוצרי הארומה של התעשייה הצרפתית לבשמים ולמזון.
בסביבות העיר שטחים נרחבים של חוות לגידול פרחים שהאקלים והתנאים הסביבתיים הייחודיים של העיר אידיאליים לגידולם.
בהם שיחי יסמין רבים שהובאו לעיר במאה ה-16 על ידי המורים.
הפרק האחרון והארוך ביותר ברומן "הבושם: סיפורו של רוצח" מאת פטריק זיסקינד מתרחש בעיר.
יש סבורים כי מקור השם של העיר הוא במילים הלטיניות Podium Grassum, כלומר "הגבעה הגדולה" (בצרפתית Grand Puy), והוא קשור לגבעה עליה הוקמו היסודות הראשונים של היישוב.
עם הזמן הכינוי הלטיני התפשט והפך לשם הנוכחי – גראס, בשפה האוקסיטנית פרובנסלית Grassa.
שם זה מוזכר לראשונה בטקסטים מהמאה ה-11.
גראפלינג הוא כינוי כללי המתייחס לקטגוריה יכולות, אמנויות לחימה וספורט לחימה שמטרתן היא לבסס יתרון גופני בטכניקות שאינן טכניקות של הכאה.
לדוגמה ביסוס עמדת שליטה גופנית, בריחים, חניקות, היחלצויות והכנעות.
אמנויות הלחימה בהן גראפלינג תופס חלק מרכזי הן ג'ו ג'יטסו, היאבקות, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, אמנויות לחימה משולבות וג'ודו.
את טכניקות הגראפלינג ניתן לחלק לשתי קטגוריות עיקריות: גראפלינג עמידה וגרפלינג קרקע.
בשתיהן הדרך המקובלת להכניע יריב היא באמצעות בריחים - הפעלה של מנוף כנגד אחד מפרקי היריב ואילוצו להיכנע מפאת הכאב, או חניקה, שמטרתה להאט את קצב זרימת הדם לראש ובכך לאלץ את היריב להיכנע כדי לא להסתכן באבדן הכרה.
במזרח לעיתים מכנים טכניקות מקטגוריה זו טכניקות "רכות", בניגוד לטכניקות של הכאה שנקראות טכניקות "קשות".
גראפלינג עמידה הם טכניקות גראפלינג המשמשות בזמן שהלוחמים עומדים על רגליהם.
מטרתן של טכניקות אלו משתנה בין סגנונות הלחימה השונים, אך לרוב המטרה המרכזית הפלת היריב באופן שיאפשר למפיל לשמור על עמדת שליטה.
באמנויות לחימה מסוימות כגון ג'ודו ואגרוף תאילנדי, עצם ההפלה יכולה לסיים את המשחקון או הסיבוב, בעוד שבאחרות, כגון ג'ו ג'יטסו ברזילאי, סמבו וההפלה מיועדת להוביל להכנעת המתמודד על הקרקע.
בנוסף ישנן גם יכולות הכנעה שונות גם בעמידה כדוגמת בריחי עמידה וחניקות שונות.
באומנויות שונות משתמשים בגראפלינג עמידה לצד שימוש במכות שונות (בעיקר אגרופים ובעיטות) לדוגמה באמנויות לחימה משולבות וקרב מגע.
אמנויות לחימה השמות דגש על גראפלינג עמידה:
גראפלינג קרקע, הנקרא גם קרב קרקע, הוא אוסף טכניקות המשמשות את הלוחמים כאשר הם אינם עומדים על רגליהם.
בחלק גדול מענפי ספורט הלחימה ואמנויות הלחימה בהן משתמשים בטכניקות גראפלינג קרקע המטרה היא הכנעה בדמות בריח או חניקה, אם כי חשוב גם כינון עמדה שולטת והיחלצות מעמדת נחיתות.
עמדה שולטת היא עמדה המקנה למתמודד אופציה לצאת למגוון של טכניקות הכנעה, ומונעת באותה עת אופציות דומות מיריבו (לדוגמה, במאונט) המתמודד המצוי בעמדת נחיתות, מנסה לרוב להיחלץ לעמדה יותר שוויונית או לעמדת יתרון המעניקה לו הגנה ויכולת תקיפה, למשל גארד.
אמנויות לחימה בהן משתמשים בטכניקות גראפלינג קרקע:
את סוגי הטכניקות ניתן לקטלג בכלליות למספר קבוצות: קלינצ' (clinch), הפלות והטלות, הכנעות, ריתוקים ועמדות שליטה, הפיכות והחלצויות.
קלינצ' או "קלינצ' פייטינג" היא קבוצת טכניקות המשמשות כששני הלוחמים במצב עמידה ומטרתן להתגונן מפני מכות שונות, ויצירת קרבה מספקת להפלה.
הפלות והטלות הן מספר טכניקות שמטרתן לשנות את מצב הקרב מעמידה לקרב קרקע, תוך כינון עמדה שולטת.
קבוצת טכניקות זו כוללת את הטלות הירך מג'ודו, מגוון הפלות מהיאבקות וגריפות, שהן טכניקות בהן מתחרה אחד גורף את רגלו של מתחרה אחר כדי להפילו.
ההכנעות מתחלקות לשני סוגים: האחד הוא "בריחים", והשני "חניקות".
"בריח" הוא הפעלה של מנוף על מפרק מסוים בגוף ואילוץ היריב להיכנע מפאת הכאב.
בתורות הגנה עצמית ואמנויות לחימה צבאיות, כגון קרב מגע, סמבו, ג'ו ג'יטסו וכו', מטרת הבריח היא שבירת העצם או פריקת המפרק (ראה פריקת כתף).
ברוב התחרויות הספורטיביות בריחים על הפרקים הקטנים (כגון אצבעות ובהונות) אסורים מכיוון שהם מסוכנים ועלולים להביא לשבר או פריקה בקלות יחסית.
גם חניקות מתחלקות לשני סוגים: חניקות גרגרת וחניקות דם.
בחניקות גרגרת מופעל לחץ על הגרגרת המקשה על היריב לנשום ויוצר רפלקס הקאה קל, המאלץ אותו להיכנע.
בחניקות דם (הסוג הנפוץ יותר של חניקה) מופעל לחץ על העורקים התרדמניים המוליכים דם לראש, ומסכן את היריב באבדן הכרה אם לא ייכנע.
ברוב קרבות הגראפלינג הכנעה היא היעד העליון והיא מכריעה סופית את הקרב.
בתחרויות ג'ודו מותרות כל החניקות אך בריחים מותרים רק על המרפק.
בתחרויות סמבו אסורות כל החניקות אך מותרים כל הבריחים.
בתחרויות ג'ו ג'יטסו ברזילאי מותרות כל החניקות וכל הבריחים פרט לבריח קרסול מסובב, מפאת הנזק שהוא גורם.
בתחרויות אמנויות לחימה משולבות מותרים כל הבריחים וכל החניקות.
ריתוקים ועמדות שליטה הן טכניקות שמטרתן משתנה מאומנות לאומנות.
ריתוק הוא הצמדה של שכמות היריב לקרקע בצורה כזו שהוא אינו מסוגל להזיז את פלג גופו העליון.
באמנויות לחימה מסוימות, כגון ג'ודו והיאבקות הריתוק עצמו מסיים את הקרב בניצחון הצד המרתק, בעוד שבאחרות, כגון ג'ו ג'יטסו ברזילאי ואמנויות לחימה משולבות הריתוק הוא רק אמצעי להשגת הכנעה.
עמדות שליטה הן עמדות בהן המתמודד שולט פיזית בתנועתו של יריבו.
ישנן מספר עמדות כאלה שהמרכזיות ביניהן הן המאונט והגארד.
מטרתן של עמדות אלה משתנה מעמדה לעמדה.
ברוב העמדות המטרה היא ליצור הזדמנויות התקפיות מצד אחד (הזדמנויות לבריחים וחניקות) והגנה על המתמודד השולט מטכניקות דומות מהצד השני.
החלצויות (Escapes) הן תמרונים שנועדו להוציא מתמודד ממצב מסוכן או נחות.
לדוגמה מתמודד אשר נתפס בשליטה צידית ינסה להחלץ ולעבור לגארד - מצב פחות מסוכן עבורו.
הפיכות או "סוויפּים" (sweep) משמשים מתמודד להפוך את מאזן השליטה.
לדוגמה מתמודד שתפס את יריבו בגארד, יוכל להפוך את יריבו ולהיות מעליו במאונט.
שהגרפלינג תופס באמנויות לחימה וענפים ספורטיבים שונים, משתנה ממקרה למקרה.
ענפים מסוימים כמו היאבקות, ג'ו ג'יטסו ברזילאי, סומו וג'ודו הם ענפי גראפלינג "טהורים", מכיוון שאסור להשתמש בהם בטכניקות שאינם גראפלינג.
רוב אמנויות הלחימה כוללות בתוכן סוג כל שהוא של גראפלינג.
מעט אמנויות לחימה אינן כוללות גראפלינג, לדוגמה אגרוף וקיקבוקס.
רוב אמנויות הלחימה שאינן כוללות גרפלינג מתמקדות בטכניקות סטרייקינג, הכוללות אגרופים ובעיטות.
באותם ענפי ספורט אשר אינם כוללים גראפלינג מתחרים ישתמשו בדרך כלל בקלינצ' בזמן עייפות או כאב, אם כי במקרים אלה אמור השופט להפריד בין המתמודדים ולהזהיר אחד או את שניהם, לדוגמה תחרויות אגרוף, קיקבוקס, טאקוונדו וכו'.
בעוד שבאגרוף תאילנדי השופט יפריד קלינצ' רק לאחר זמן מה.
לטכניקות גראפלינג והתגוננות חשיבות בתורות הגנה עצמית ובקרב רשויות החוק.
טכניקות הגראפלינג הנפוצות ביותר להגנה עצמית הן ההחלצויות וההכנעות הבסיסיות, כגון בריחים וחניקות.
הגראפלינג נכנס לתודעת הספורטאים ואמני הלחימה בעיקר בעקבות אליפות הלחימה האולטימטיבית, בהן ניצח רויס גרייסי בשלוש מתוך ארבע האליפויות הראשונות על ידי הכנעת יריבים גדולים וחזקים ממנו באמצעות שימוש מושכל בטכניקות גראפלינג.
ישנם מספר ענפי ספורט וסגנונות גראפלינג בעולם ובכל מדינה.
סגנונות מסוימים כמו ג'ודו, סמבו, ג'ו ג'יטסו ברזילאי והיאבקות ספורטיבית זכו לתפוצה עולמית.
ג'ודו, היאבקות חופשית והיאבקות יוונית רומית הם ענפי ספורט אולימפיים ולג'ו ג'יטסו ברזילאי וסמבו יש אליפויות עולם ותחרויות ספורטיביות שונות משלהם.
עוד אמנויות לחימה המתמקדות בגראפלינג הם אייקידו והפקידו.
חלוקה נוספת בין הסגנונות היא באמצעות הלבוש – הקייקוגי.
הגי הוא הלבוש שפותח על ידי ג'יגורו קאנו עבור הג'ודו.
הגי מורכב משני חלקים, חלק עליון שהוא ג'קט עבה בצבע לבן, כחול או שחור, עשוי כותנה אשר נרכס על ידי חגורה המסמלת את דרגת האמן, וחלק תחתון - מכנסי כותנה בצבע דומה.
ענפי הגראפלינג שאינם מתהדרים בלבוש נקראים נו-גי לעומת אלה המתהדרים בלבוש הנ"ל המכונים גי.
בג'ו ג'יטסו הברזילאי קיים מאבק מתמשך בנוגע להגדרת הלבוש.
לסוג הלבוש נודעת חשיבות ניכרת מכיוון שבענפי הגי, הלבוש משמש לאחיזה לצורך הטלות שונות, בריחים ואפילו חניקות תוך שימוש בבגד להפעלת לחץ.
תומכי הגי טוענים שהגי יוצר תחרות שהיא יותר ריאליסטית להגנה עצמית, מכיוון שגם במקרה של קרב אמיתי יש להניח שהתוקף יהיה לבוש, וניתן יהיה להשתמש בלבושו במהלך הקרב.
ובנוסף טוענים המחייבים שהגי מבטל פאקטורים לא ספורטיבים מסוימים כגון לחות והחלקה.
תומכי הנו-גי טוענים כי בתחרות ספורטיבית על המתחרה להסתמך רק על גופו, ולא על לבושו או לבוש יריבו, לכן הם מעדיפים גראפלינג במכנס קצר או מכנס וחולצה צמודה.
הלבוש בגי הוא חובה בתחרויות ג'ודו, סמבו וברוב תחרויות הג'ו ג'יטסו ברזילאי.
שימוש בלבוש לטכניקות הכנעה אסור ברוב ענפי ההיאבקות ביניהן הענפים האולימפיים.
קיימים שלושה ענפי גראפלינג הנכללים במשחקים האולימפיים: ג'ודו, היאבקות יוונית-רומית, והיאבקות חופשית.
בנוסף, ישנן גם מספר תחרויות גראפלינג לא אולימפיות כגון:
FILA grappling- פילה הוא ארגון גראפלינג ספורטיבי צרפתי המממן את אליפות פילה לגראפלינג הכנעות.
התחרות היא במבנה טורניר כשההכנעה מהווה ניצחון אוטומטי והניקוד הוא שיטת הכרעה משנית.
באליפות פילה שתי חטיבות, גי ונו-גי.
ה-ADCC (ראשי תיבות של "אבו דאבי קומבט קלאב"), לרוב מכונה "אבו דאבי", היא אליפות הנו-גי היוקרתית ביותר.
היא מקבלת את שמה מהאמירות, מכיוון שגדולי תורמיה הם השייח' חזה בן זייד בן סולטאן אל-ניאן ואחיו, השייח' תחנון בן זייד בן סולטאן אל-ניאן.
אליפות זו לא מתרחשת באבו דאבי מאז שנת 2001, ונודדת כל שנה, כשהאחרונה התרחשה בנוטינגהאם, אנגליה.
באליפות זו קיימת רק חטיבת נו-גי המתחלקת לשש רמות משקל: עד 66 קילוגרם, עד 77 ק"ג, עד 88 ק"ג, עד 99 ק"ג, מעל 99ק"ג ומשקל חופשי.
מנצחי תחרות זו הם ברובם המוחלט ברזילאים בהם הרוב בא מקרב מתאמני הג'ו ג'יטסו הברזילאי כשהזוכה במספר הרב ביותר של ניצחונות הוא מרסלו גרסיה הברזילאי אשר ניצח ארבע פעמים בקטגוריית משקל של עד 77 קילוגרם.
אליפות הג'ו ג'יטסו הברזילאי העולמית, הידועה גם כ"המונדיאל" ("עולם" בפורטוגזית) היא אליפות הגי היוקרתית ביותר.
בתחרות זו המשתתפים מחויבים ללבוש גי מלא, וחוקיה דומים לשל שאר תחרויות הגראפלינג בהן הניצחון מוכרע על ידי הכנעה או ניקוד בהיעדר הכנעה.
האליפות מחזיקה גם בחטיבת נו גי, אבל זו נחשבת לפחות יוקרתית מאבו דאבי.
בשנים הראשונות התקיימו התחרויות בריו דה ז'ניירו, ולאחר מכן התקיימו בלונג ביץ', קליפורניה.
המנצח במספר הרב ביותר של ניצחונות באליפות זו הוא רוג'ר גרייסי ממשפחת גרייסי שניצח עשר פעמים.
מרסלו גרסיה, המנצח במספר הרב ביותר באליפות אבו דאבי, ניצח חמש פעמים במונדיאל.
גְּרָאס דְייֶה הייתה אוניית מפרשים מלחמתית מסוג קאראק בציו המלחמתי של הנרי החמישי מלך אנגליה.
היא הושקה ב-1418, והייתה הגדולה ביותר מבין ארבע "אוניות גדולות" (Great Ships) שבנה המלך כדי להבטיח את שליטתו במימי התעלה האנגלית ועל מנת להגדיל את יוקרתו.
האונייה לא השתתפה מעולם בקרב ימי, ולאחר מותו של הנרי ב-1422 הושבתה יחד עם שלוש אחיותיה.
ב-1439 פגע ברק באונייה במקום חנייתה על הקרקעית הבוצית (mud berth) בנהר הֶמְבְּל בהמפשייר, והיא נשרפה.
שרידי האונייה נחשפו מדי פעם ולזמן קצר בשעות השפל של מועד השיווי האביבי (equinoctial spring tides), אך רק ב-1934 זוהתה האונייה בוודאות כ"גראס דייה".
ב-1973 הוכרזה האונייה כאתר ארכאולוגי תת-ימי, ובשנות השמונים נחקרה הטרופת על ידי ארכאולוגיים ימיים ואנשי מדע מהמוזיאון הימי הלאומי בגריניץ'.
בין 1413 ל-1420 בנה המלך הנרי החמישי ארבעה קאראקים גדולי-מידות: "טריניטי רויאל", "הוליגוסט", "ג'יזוס" ו"גראס דייה".
אוניות אלה, הגדולות ביותר שנבנו באנגליה של ימי הביניים ובין האוניות הגדולות ביותר באירופה בתקופתן, נועדו להבטיח את שליטת אנגליה במימי התעלה האנגלית, הן לצרכים צבאיים – העברת חילות המלך אל מעבר לתעלה, אל צרפת – הן כדי להגן על הסחר הימי עם פלנדריה.
ארבעתן נבנו לפי דוגמת הקאראקים הגנואזים שהיו מוכרים לאנגלים והוכיחו עצמם בקרבות ימיים בים התיכון.
יתרה מכך, כשהחליט הנרי החמישי על חיזוק הצי המלחמתי, נמצאה ממלכת גינואה בברית עם צרפת, אויבתה של אנגליה; האוניות האנגליות החדשות נועדו אפוא להוות תשובת נגד גם לקאראקים הגינואזים.
הקרבות הימיים בתקופה זו לא היו קרבות סדורים בין ציים שהוכרעו בירי תותחים ממרחק, אלא מלחמת אונייה-באונייה.
הניצחון בקרב הושג על ידי התקרבות לאוניית האויב, פשיטה על סיפונה והכרעת חייליה בלחימה פנים אל פנים.
אוניית מלחמה גדולה מסוגה של "גראס דייה" נשאה מספר רב יותר של חיילים, וגובהה הרב מעל קו המים היקשה על חיילי האויב לטפס ולפשוט על סיפונה.
זאת ועוד, על דוכניות הירי במרומי תרניה הוצבו קשתים שירו מטר חצים אל חיילי אוניית האויב ומלחיה.
האונייה נבנתה בסאות'המפטון תחת השגחתו של ויליאם סופר (William Soper), המפקח על אוניות המלך (Clerk of the King's Ships).
היא תוכננה על ידי בונה האוניות המומחה (master shipwright) ג'ון הוגקין (Hoggekyn).
בניית האונייה החלה ב-1416 והיא הושקה ב-1418. ידיעות חשובות על אודות האונייה מצויות ברשימות של פקידי המלכות שהיו אחראים לבנייתה של האונייה.
אורכה בין 50 ל-60 מ', רוחבה כ-15 מ' וההדחק 1400 טון, ועל כן היא נחשבת לאונייה הגדולה ביותר שנבנתה באנגליה עד אז.
לאונייה היה ליווח מרועף, כשכל טור לוחות עשוי שלוש "שכבות" של לוחות מחוברים זה לזה בלולבי ברזל, על מנת להגדיל את חוזק המבנה של אונייה כה גדולה וכבדה.
את המרווחים בין טורי הלוחות (seams) אטמו באזוב מוספג בעטרן.
שלא כמו קאראקים קטנים ממנה, ל"גראס דייה" היו שלושה תרנים.
התורן הנוסף, הקדמי, שנשא מפרש קדמה רוחבי, היה בגובה 190-200 רגל והיקפו 6-7 רגל בגובה הסיפון.
הוא נועד לשפר את יכולת ההיגוי של האונייה.
איתרע מזלה של "גראס דייה" והצורך בה התבטל זמן קצר לאחר תחילת שירותה.
ב-21 במאי 1420 נחתם הסכם טרואה בין הנרי החמישי לבין שארל השישי, מלך צרפת, שבו נכנעה צרפת לאנגליה.
באחת מהפלגותיה הראשונות (ואולי היחידה) בתעלה האנגלית, ב-1422, פרץ בה מרד, ועם שובה הוצאה משירות פעיל והושבתה בנהר המבל.
ההחלטה להשביתה הייתה קרוב לוודאי בשל ההוצאות הרבות שהיו כרוכות בהחזקתה ובהפעלתה של אונייה כה גדולה; כמוה הושבתה בנהר המבל גם הקאראק "הוליגוסט".
זמן מה לאחר מכן הושטה במעלה הנהר אל ברלסדון (Bursledon), ו"חנתה" על הקרקעית הבוצית בצדי הנהר (mud berth).
ב-17 בינואר 1439 פגע בה ברק והיא עלתה באש.
מיד לאחר מכן פורקו חלקי האונייה ששרדו בשריפה ונמכרו.
מן האונייה נותרה רק תחתית הגוף, כמטר בערך מעל השדרית.
שרידי הגוף נחשפים מדי פעם ולזמן קצר בשיא השפל ביום השיווי האביב, ובמהלך השנים נחקרה הטרופת והועלו השערות שונות באשר לזהותה של האונייה.
ההיסטוריון הימי רוברט צ'ארלס אנדרסון היה הראשון שזיהה אותה, ב-1934, כ"גראס דייה".
גראניה ייטס הייתה נבלנית וזמרת אירית וכן היסטוריונית של תולדות הנבל הקלטי.
גראניה נולדה בשם גרוניה ני הגארטי, בדבלין, אירלנד, תוך שהיא גדלה לדבר שתי שפות: הן את השפה האירית והן את השפה האנגלית.
בנוסף לתואר אקדמי בהיסטוריה, אותו קיבלה בטריניטי קולג', דבלין, גראניה ייטס למדה פיתוח קול וכמו כן לנגן בפסנתר ובנבל, ברויאל אייריש אקדמי אוף מיוזיק שבדבלין וכמו כן למדה את המוזיקה והשירים המסורתיים מאזורי הגיילטאכט, האזורים באירלנד שבהם מדוברת השפה האירית.
היא כתבה וחקרה את ההיסטוריה והמוזיקה של הנבל האירי, נבל מיוחד בעל חוטי מיתר דקים, אשר ידוע בשמו בשפה המקומית, קליירשך.
היא הייתה אחת מהמוזיקאיות המקצועיות הראשונות שהחיו וניגנו בכלי עתיק ומסורתי זה.
היא כתבה ערכים על הנבלן טורלוך או'קארולאן ונגני נבל איריים אחרים במילון גרוב החדש למוזיקה ולמוזיקאים.
גראניה ייטס הייתה נשואה למייקל בטלר ייטס, פוליטיקאי חבר מפלגת פיאנה פול ובנו של המשורר האירי הנודע ויליאם בטלר ייטס.
היו להם שלוש בנות ובן.
גראציה ארבלה באור היא זמרת גרמנייה.
באור נולדה במינכן כאחת מזוג תאומות זהות.
היא נקראה על שם גרייס קלי.
ב-2000 ניגשה למבחני הבד של תוכנית המציאות "Popstars" אך שכחה את המילים של השיר אותו באה לבצע.
ב-2002 החלה להשתתף ב"Deutschland sucht den Superstar", הגרסה הגרמנית של אמריקן איידול שם הגיעה למקום החמישי, ב-2003 הוציאה את אלבומה השני "Intoxicated", ב-2004 הקליטה את השיר "Götter der Ewigkeit" כחלק מפסקול הסרט אחי הדב.
היא נבחרה לייצג את גרמניה באירוויזיון 2005 עם השיר "Run & Hide", בתחרות היא סיימה במקום האחרון עם 4 נקודות.
תגובתה למיקומה באירוויזיון הייתה "טוב, מישהו צריך לסיים אחרון".
גראסהופר (חגב, באנגלית: Grasshopper) היה טיל קטן ונסיוני שנבנה כחלק מפרויקט פאלקון 9 על ידי SpaceX.
הטיל מילא תפקיד לקראת המטרה המרכזית של חברת SpaceX לנסות לשכלל את טכנולוגיית הנחיתה של טילים, ובכך להופכם לרב פעמיים ולאפשר שימוש חוזר זול יותר.
הגראסהופר נודע לציבור לראשונה בשנת 2011 על ידי חוקרי חלל.
SpaceX אישרו את קיום הפרויקט זמן קצר לאחר מכן והודיעו שמבחן הטיסה הראשון יהיה ב-2012. מבחן הטיסה עבר בהצלחה רבה: הטיל טס לגובה 32 מטר ונחת בהצלחה.
בין 2012–2013 נערכו כל מבחני הטיסה של הגראסהופר.
בספטמבר 2012 הייתה הטיסה הראשונה שארכה רק שלוש שניות באוויר אבל הטיל נחת בבטחה.
בנובמבר 2012, יצא לטיסה השנייה שארכה 8 שניות וטס למרחק של 5.4 מטרים.
בטיסה השלישית שנערכה בדצמבר 2012, הטיל שהה באוויר 29 שניות והגיע למרחק של 40 מטר.
בפעם זו הטיל עבד בצורה טובה יותר מכיוון שתוכנן טוב יותר.
ב-7 באוקטובר 2013 הצליח הטיל הגיע לגובה של 744 מטרים ולנחות ללא פגע.
זו הייתה הטיסה השמינית והאחרונה שלו.
מבחנים לאחר השיגור של פאלקון 9
בשנת 2013, עברה SpaceX להשתמש בחלקים הראשונים של הפאלקון 9 שלהם עבור בדיקות נחיתה, בנוסף לבדיקות הקיימות שלהם עם מאיצי בדיקה מוסבים.
במרץ 2013 הודיעה חברת SpaceX כי החל מהטיסה הראשונה של הגרסה החדשה - בטיסה השישית של הפאלקון 9, כל חלק יופעל בנפרד ויהיה מצויד בציוד נחיתה הכולל רגלי נחיתה, מערכות RCS, וכנפוני רשת.
התקיימו מספר רב של ניסיונות לבצע נחיתה של חלקים על אסדות צפות בים אך רובם נכשלו והתרסקו במים.
בסוף שנת 2015 SpaceX הצליחה לבסוף להנחית רקטת פאלקון 9 על הקרקע.
הניסיון הראשון להנחית את השלב הראשון של הפאלקון 9 על מנחת יבשתי, ליד אתר השיגור שלה.
גרב חג המולד הוא גרב ריק שנתלה ביום ניקולאס הקדוש או בערב חג המולד מתחת לעץ חג המולד או בחדרי השינה.
קיימת מסורת בה נוהגים הורים לשים בגרב חג המולד מתנות לילדיהם ומספרים לילדים שסנטה קלאוס המכונה אף 'סבא חג המולד', הוא שהביא להם את המתנות.
המסורת ככל הנראה החלה במדינה אירופאית.
במקור, ילדים השתמשו באחד הגרביים אותם הם לובשים ביום-יום, אך בסופו של דבר הוחלט לייצר גרביים במיוחד למטרה זו.
הגרביים נתלים באופן מסורתי ביום ניקולאס הקדוש, אף על פי שבתחילת המאה ה-19, הם נתלו רק בערב חג המולד.
בתרבות המערבית קיימת מסורת אשר במסגרתה מאיימים על ילדים רעים שהם יקבלו בגרב חג המולד רק ערימת פחם אם ימשיכו בהתנהגות זו.
מלבד הגרביים שנמכרים בחנויות המסחריות ובשווקים, משפחות רבות מחליטות לסרוג גרביים מיוחדים כאשר על כל גרב נרקם שם פרטי על מנת שסנטה או האדם שלכאורה מחלק את המתנות יוכל לדעת למי שייך הגרב.
גראץ-אומגבונג הוא מחוז במרכז מדינת שטיריה שבאוסטריה.
המחוז מקיף את כל שטח העיר האוטונומית גראץ, והיא אינה חלק מהמחוז.
חֶרִיט יַאנְסְזוֹן וֹוס (בהולנדית: Gerrit Janszoon Vos), הידוע יותר בשמו הלטיני גֶרֵארְדוּס ווֹסִיוּס (Gerardus Vossius; ), היה איש אשכולות, הומניסט ותאולוג הולנדי.
גרארדוס ווסיוס היה בנו של יוהאנס ווס (Johannes Voss), שעזב את הולנד עקב רדיפת הפרוטסטנטים והתיישב ככומר בקרבת היידלברג.
כקלוויניסט, הוא נקלע לקשיים עם הלותרנים, שהיו הדומיננטיים בפפאלץ.
בשל כך הוא חזר להולנד, שם למד באוניברסיטת ליידן.
לאחר לימודיו הפך לכומר בדורדרכט.
בנו, גרארדוס יוהאנס ווסיוס, נולד בהיידלברג, ולאחר שסיים את לימודיו בבית הספר הלטיני בדורדרכט, הלך אף הוא ללמוד בליידן, שם למד שפות קלאסיות, עברית, היסטוריה של הכנסייה ותאולוגיה.
הוא פעל במשך רוב חייו באוניברסיטת ליידן, שם קיבל ב-1622 את הקתדרה לרטוריקה.
בליידן הכיר את הוגו גרוטיוס, עמו נשאר בידידות כל חייו.
בשנת 1600 הוא מונה למורה בבית הספר הלטיני של דורדרכט ועד 1614 שימש כמנהלו (רקטור).
בין השנים 1614 ל-1619 היה הרקטור של הפקולטה לתאולוגיה באוניברסיטת ליידן.
הקריירה האקדמית שלו אופיינה בהצלחות גדולות לצד נסיגות.
הוא נהנה עד מהרה ממוניטין מצוין כמלומד וכתאולוג, לא רק בהולנד אלא גם בגרמניה, צרפת ואנגליה.
ב-1606 התפרסם ווסיוס כקלאסיקן בזכות ה"רטוריקה" שלו; ב-1607 יצא לאור ספר הלימוד שלו לדקדוק לטיני.
עם זאת, יצירתו Historia Pelagiana שפורסמה ב-1618 שימשה את מתנגדיו כעילה לחשוד בו בכפירה.
כמו כן חשדו בו באהדה ל.
ווסיוס נאלץ להתפטר מתפקידו שנה לאחר פרסום ספר זה.
מיד לאחר (1618–1619) איבד ווסיוס את משרתו בליידן, כיוון שנחשד באהדה לרמונסטרנטים, שסטו מן הקלוויניזם המחמיר.
ב-1622 הוא הועסק מחדש ולימד רטוריקה ויוונית באוניברסיטה.
היו לו קשרים רבים באנגליה; ב-1629 קיבל הצעה מאוניברסיטת קיימברידג', אך דחה אותה, אך קיבל מ פרבנדה בקתדרלת קנטרברי ללא חובת מגורים, ונסע לאנגליה לטקס המינוי ב-1629, אז גם הוענק לו תואר דוקטור למשפטים (LL.D) באוניברסיטת אוקספורד.
ב-1632 מונה לפרופסור להיסטוריה ב-Athenaeum Illustre Amsterdam (מוסד שקדם לאוניברסיטת אמסטרדם) שנוסד אז.
הוא פרסם שני חיבורים חשובים על ההיסטוריה של הספרות היוונית והלטינית (1623–1627), מסה על השירה (1647) ועבודות על מיתולוגיה ואמנות.
ווסיוס החזיק באוסף נכבד של כתבי יד.
ווסיוס כתב גם על תאולוגיה נוצרית ועל ההיסטוריה המוקדמת של הכנסייה, וכן על מתמטיקה (1650), חיבור המונה מתמטיקאים רבים ולכן הוא בעל חשיבות להיסטוריה של המתמטיקה.
הרומאניסט (חוקר השפות הרומאניות) הגרמני כינה על שמו של ווסיוס צורה מיוחדת של בשם "אנטונומזיה ווסייאנית" (Vossianische Antonomasie), שבה הוא הפך את האנטונומזיה העתיקה וטען בזכות השימוש בשם פרטי במקום ב.
גרביטינו הוא החלקיק יסודי הצפוי תאורטית כשותף-על לגרביטון.
הגרביטון מנובא על ידי שילוב התאוריות יחסות כללית וסופר סימטריה.
אם הוא קיים, אז הוא פרמיון בעל ספין 3/2 ולכן מתנהג על פי משוואת רריטה-שווינגר.
גרביטון (Graviton) הוא חלקיק יסודי היפותטי אשר, אם קיים, נושא את כוח הכבידה.
זאת, לפי מרבית תאוריות הכבידה הקוונטית.
החלקיק צפוי להיות בעל ספין של 2 ונטול מסת מנוחה.
קיומם של גרביטונים הוצע, בין היתר, מכיוון שתאוריות שדה קוונטיות הצליחו מאוד בתיאור כוחות היסוד האחרים.
לדוגמה, אלקטרודינמיקה קוונטית מוסברת על ידי חלקיקים, פוטונים, הנושאים את הכוח האלקטרומגנטי ומהווים את הקוונטום של השדה האלקטרומגנטי.
פוטונים מגיבים עם כל החלקיקים בעלי המטען החשמלי.
תגובות אלו הן המקור גם לביטויים המאקרוסקופיים של הכוח האלקטרומגנטי.
באופן דומה, כרומודינמיקה קוונטית מתארת את הכוח החזק, הנישא על ידי גלואונים.
דינמיקת טעם קוונטית (quantum flavordynamics) מתארת את הכוח החלש, הנישא על ידי בוזוני W ו-Z.
אם כן, שלושה מבין ארבעת הכוחות היסודיים מתוארים במסגרת תאוריית שדה קוונטית ונישאים על ידי חלקיקים.
לנוכח הצלחה זו של תאוריות השדה הקוונטיות, קיימת שאיפה לתאר גם את הכוח הרביעי, הכבידה, כתופעה קוונטית הנישאת על ידי חלקיקים.
אולם, הדבר אינו מובן מאליו, מכיוון שהוא דורש איחוד של תורת השדות הקוונטית עם תורת היחסות הכללית, שהיא התיאור המדויק ביותר של תופעת הכבידה.
לפי תורת היחסות הכללית, הכבידה כלל אינה כוח הדומה לשלושת האחרים, המתקיימים בתוך המרחב-זמן.
לעומתם, הכבידה מהווה שינוי בצורתו של המרחב-זמן עצמו.
מכיוון ששתי הגישות כה שונות זו מזו, איחוד שלהן, אם הוא אפשרי, מהווה משימה תאורטית וניסויית קשה ביותר.
עם זאת, הגיוני לשער כי לכבידה יש תכונות קוונטיות: לפי המודל המקובל כיום, ארבעת הכוחות היסודיים היו מאוחדים עד זמן פלאנק, כ- שניות לאחר תחילת המפץ הגדול.
כעבור זמן זה, הכבידה נפרדה מהכוחות האחרים.
כדי לברר באופן ניסויי את פרטי הישות הפיזיקלית שהתקיימה בזמן פלאנק, יש להעניק לחלקיק קוונטי את אנרגיית פלאנק, כ-.
זו גדולה פי כ- מהאנרגיה הגבוהה ביותר המושגת במאיץ חלקיקים ארצי ופי כ- מהאנרגיה של הקרניים הקוסמיות האנרגטיות ביותר שנצפו אי פעם.
לכן, לא ניתן לבחון כיום בניסוי את העולם בו תורת השדות הקוונטית ותורת היחסות הכללית היו מאוחדות.
הגרביטון הוא חלקיק שקיומו משוער, אך הוא מעולם לא נצפה בניסוי.
נראה כי באמצעות הטכנולוגיות והגישות הזמינות כיום, כל ניסיון לגלות גרביטון יחיד נועד לכישלון.
זאת, מכיוון שכוח הכבידה חלש מאוד בהשוואה לכוחות האחרים: הכבידה חלשה פי כ- מהכוח החזק ופי כ- מהכוח האלקטרומגנטי.
לכן, קבוע הצימוד וחתך הפעולה של הגרביטון נמוכים במידה קיצונית.
כתוצאה מכך, אפילו גלאי היפותטי עם המסה של כוכב הלכת צדק, שיהיה מוצב במסלול קרוב סביב כוכב נייטרונים (גוף שכבידתו חזקה מאוד) ובעל יעילות של 100%, צפוי לגלות רק גרביטון אחד פעם ב-10 שנים.
יהיה בלתי אפשרי להבחין בין אירוע זה לבין רעש הרקע של חלקיקי ניוטרינו, מכיוון שמסת המגן שידרש כדי לחסום את אותם חלקיקים תהיה כה גבוהה עד שהמגן יקרוס לחור שחור.
עם זאת, ניתן להסיק אודות תכונותיהם של גרביטונים מתצפית על גלי כבידה.
כך, ניתוח של גלי כבידה שנצפו ב-LIGO ב-2017 העלה כי אם לגרביטון יש מסה, היא נמוכה מאוד ולא עולה על .
הכבידה עצמה מתפשטת במהירות האור ועל כן, גרביטונים נעים במהירות האור.
אם לגרביטון אין מסה ומכיוון שלפי תצפיות מאקרוסקופיות, השפעתו הכבידתית של עצם מתפשטת למרחק אינסופי, הרי לגרביטון, כמו לפוטון, יש טווח פעולה אינסופי.
כל חלקיק קוונטי נושא אנרגיה ויש לו אורך גל כלשהו.
צורת האנרגיה הקשורה לכוח הכבידה היא אנרגיה כבידתית.
ביטויים שונים של כבידה, לרבות גלי כבידה, הם תופעות אנרגטיות.
לדוגמה, אירוע מיזוג החורים השחורים GW170104 הקרין גלי כבידה עם אנרגיה כוללת של כ-2 מסות שמש.
לפיכך, אף אם הגרביטון נטול מסה, נראה כי הוא נושא אנרגיה.
גם החלקיקים נטולי המסה האחרים נושאים אנרגיה – אנרגיית פוטון ואנרגיית גלואון.
כיום, לא ברור על פי איזו נוסחה יהיה ניתן לחשב אנרגיית גרביטון של חלקיק בודד ומה עשוי להיות ספקטרום האנרגיה של הגרביטונים ביקום, או אלו הנובעים מסוגי עצמים מסוימים.
לחלופין, אם לגרביטון יש מסה ולו זעירה, הרי כמו חלקיקים מסיביים אחרים, הוא נושא אנרגיה בהתאם לשקילות המסה והאנרגיה.
לפי תצפיות על גלי כבידה, נמצא כי אורך גל קומפטון של הגרביטון הוא לכל הפחות , או כ-1.6 שנות אור.
על כן, מסת הגרביטון היא לכל היותר .
יחס זה בין אורך גל למסה-אנרגיה מחושב לפי נוסחת פלאנק-איינשטיין, אותה נוסחה המקשרת בין אורך גל אלקטרומגנטי לאנרגיית פוטון.
אולם, קיים הבדל משמעותי בין פוטונים לגרביטונים בהיבט זה, שכן אורך הגל של הגרביטון אינו שווה לאורך גל הכבידה שלפיו נמדד, אלא גבוה ממנו בסדרי גודל רבים.
ייתכן שגרביטונים אינם הקוונטום של גלי כבידה, או שמתקיים בין שתי התופעות יחס אחר.
מכל מקום, הסברה הנפוצה היא שאין לגרביטון מסה כלל.
גֶּרְבִּיליים (שם מדעי: Gerbillinae) היא תת-משפחה של מכרסמים במשפחה עכבריים.
ישנם כ-110 מינים של גרבילים, ואזורי המחיה שלהם מתפרשים על פני אסיה, אפריקה והמזרח התיכון.