tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-28 בדצמבר 2015 חתם בהכוכב האדום בלגרד וסייע להם לזכות באליפות סרביה, בליגה האדריאטית ולהעפיל לרבע גמר היורוליג.
קלע בממוצע 9.6 נקודות למשחק ביורוליג.
ב-2016 חתם קינסי בהפועל ירושלים מליגת העל הישראלית לשנתיים.
ב-15 ביוני 2017 סייע לקבוצתו לזכות באליפות ליגת העל אחרי ניצחון 76–83 על מכבי חיפה במשחק הגמר בו קלע 19 נקודות והוסיף 5 ריבאונדים.
ב-2 בספטמבר 2018 חתם בקבוצת ברוגאן מליגת העל הספרדית בכדורסל.
בתחילת דצמבר עבר לקבוצת דיז'ון מהליגה הצרפתית, המשחקת גם בליגת האלופות של פיבא.
טרנס ג'וזף אלכסנדר היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי, שהיה מוכר בעיקר מהופעתו בתפקיד צ'רלי הנגרפורד בסדרת הדרמה הבריטית "ברז'ראק".
אלכסנדר נולד בלונדון לאב רופא, וגדל ביורקשייר.
הוא התחנך ברטקליף קולג' שבלסטרשייר ובנורווד קולג' בעיר הרוגייט.
בגיל 16 החל להופיע בתיאטרון.
במהלך מלחמת העולם השנייה שרת בצבא הבריטי בדרגת לוטננט ברגימנט נושאי הרומח ה-27. בהיותו באיטליה נפצע קשה כשהמכונית המשוריינת בה נסע נפגעה מאש תותחים.
ב-1956 הופיע אלכסנדר על הבמה במחזה "Ring For Catty" בתיאטרון ליריק בלונדון.
תפקידו המוכר ביותר הוא בדמות צ'ארלי הנגרפורד בסדרה הבלשית "ברז'ראק".
כמו כן הופיע בתפקיד ראשי בסדרת הדרמה "ההגדה לבית פורסייט" משנת 1967. אחד מתפקידיו הראשונים היה בסדרת הטלוויזיה לילדים "גארי האלידיי".
ב-1970 שיחק בפרק בסדרה "Please Sir" בתפקיד מנהל בית ספר.
הופעותיו הרבות בקולנוע וטלוויזיה כוללות תפקידים בסדרות "The Champions", "הגומלים", "טרי וג'ון" (1979–1980); "Behind the Screen" (ב-1981 ו-1982); במיני-סדרה "The Mark of the Rani" מתוך סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" ב-1985; ובסיטקום "The New Statesman" (ב-1987).
ברדיו ה-BBC כיכב אלכסנדר בתפקיד הטוף (The Toff) בעיבוד לרומנים מאת ג'ון קריזי.
בין השנים 1981 ל-1991 השתתף בכל הפרקים, פרט לאחד, של הסדרה "ברז'ראק" בכיכובו של ג'ון נטלס.
ב-1985 שיחק בתפקיד קומנדר דאילד בפרק הפיילוט של הסדרה "דמפסי ומייקפיס".
כשהופיע בסדרה "ברז'ראק" היה אלכסנדר עיוור בעין אחת בגלל בעיה ברשתית.
ב-1999 פרש ממשחק כי סבל ממחלת פרקינסון.
הוא חי בלונדון עם אשתו השנייה ג'יין דאונס.
טרנס רנצ'ר הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק כרכז (גובהו 1.90 מ'), כיום עוזר מאמן באוניברסיטת ניו מקסיקו.
לאחר קריירת תיכונים טובה בתיכון סיינט ריימונד לבנים שברובע הברונקס שבסופה נבחר למר כדורסל של מדינת ניו יורק לשנת 1991, שיחק רנצ'ר בין 1991 ל-1995 באוניברסיטת טקסס באוסטין, במדיה זכה בתואר "הפרשמן המצטיין של המחוז הדרום-מערבי" לשנת 1992 ופעמיים נבחר לנבחרת המחוז הדרום-מערבי של ליגת המכללות (1992, 1995).
את קריירת המכללות סיים עם 2,306 נקודות כשחקן האוניברסיטה (מה שהפך אותו לשיאן הנקודות של המוסד ושל המחוז הדרום-מערבי בכל הזמנים) ו-440 אסיסטים.
הוא נבחר בדראפט ה-NBA לשנת 1995 כבחירה ה-32 בסיבוב השני על ידי וושינגטון בולטס, לאחר מכן הועבר בטרייד למיאמי היט מבלי ששיחק בבולטס, באמצע עונת הבכורה שלו ב-NBA הועבר בטרייד לפיניקס סאנס.
בעונת 1996/1997 שיחק בליגת ה-CBA בקבוצות גרנד ראפידס הופס ופלורידה ביץ' דוגס.
ב-1997 הביא ארז אדלשטיין את רנצ'ר לבני הרצליה.
הרצליה הייתה התחנה הראשונה שלו באירופה, במשך שנתיים רנצ'ר היה מהזרים הבולטים בליגה 17.8 נקודות ו-4.9 אסיסטים בעונה הראשונה, 19.5 נקודות בשנייה.
עם זאת, במהלך העונה השנייה רנצ'ר שבת "שביתה איטלקית" למספר משחקים ולבסוף הוא עזב את הקבוצה לפני הפלייאוף ב-1998 בגלל בעיות כלכליות של המועדון.
בקיץ 1999 חתם רנצ'ר על חוזה של 230 אלף דולר בקאנטו מאיטליה.
הוא שיחק בהמשך בק.ק ספליט מקרואטיה (12.2 נקודות בסופרוליג), שנתיים בטלקום בון ושנה בקלן הגרמניות.
ב-2004/2005 חתם ברג'יו קלבריה מהליגה האיטלקית, אך שוחרר בדצמבר וירד לרימיני מהליגה השנייה באיטליה (14.3 נקודות, 2.3 אסיסטים).
בעונת 2006/2007 עבר לשחק באפולון פטרס מליגת העל היוונית, בסיום העונה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
לאחר פרישתו מכדורסל לאחר העונה ביוון עבר לאימון תיכון אמריקאי בעונת 2007/2008. לאחר מכן החל בקריירה של עוזר אקדמי לשחקנים ועוזר מאמן באוניברסיטאות שונות בארצות הברית.
טרנס הרדימן היה שחקן אנגלי, הידוע בעיקר מהופעתו בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Demon Headmaster", ובתפקיד מייג'ור ריינהרדט בסדרת הדרמה "Secret Army".
הרדימן נולד בפורסט גייט שבלונדון.
עוד גילם את דמותו של ראש הממשלה רמזי מקדונלד בסרטו של ריצ'רד אטנבורו "גנדי".
בין 1972 ל-1983 הופיע הרדימן בתפקיד הבריסטר סטיבן הרבסטי בסדרה של טלוויזיית גרנדה "Crown Court".
בסדרת הדרמה "Secret Army" גילם את ראש משטרת הלופטוואפה.
הרדימן כיכב בתפקיד המנהל בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Demon Headmaster", שרצה במשך שלוש עונות מ-1996 עד 1998, והייתה פופולרית בקרב מבוגרים וילדים כאחד.
ב-1979 שיחק הרדימן בעיבוד הטלוויזיוני של הספר "The Diary of a Nobody" מאת האחים ג'ורג' ווידון גרוסמית', בתפקיד שביטא את היכולות הרבגוניות שלו יותר מאשר דמויות של קצינים שגילם בדרך כלל.
תפקיד קבוע נוסף שלו בטלוויזיה היו בדמות אב המנזר רדלופס בסדרה "קדפאל".
בסדרה השתתף מייקל קולבר בתפקיד פריור רוברט, ששיחק את קודמו בדמות מייג'ור ברנדט בסדרה "Secret Army".
הרדימן שיחק בתפקיד קטן בדמות סרג'נט וילסון מהסדרה "הצבא של אבא", בפרק של מסע בזמן בקומדיה "Goodnight Sweetheart", בו הדמות שמגלם ניקולס לינדהרסט נוסעת בזמן לשנות ה-40 של המאה ה-20 ופוגשת בדמויות בשם מיינוורינג ווילסון.
עוד הופיע הרדימן בארבעה פרקים בסדרה "The Worst Witch", בתפקיד המכשף הגדול אגברט הליבור.
הוא שיחק בעונה השנייה של הסדרה "The Worst Week of My Life", ובפרק בסדרה "ג'ונתן קריק".
באפריל 2009, הופיע הרדימן באופרת הסבון היומית של ערוץ BBC One "רופאים".
בינואר 2015, שיחק בפרק אחד של סדרת הדרמה "בקצב הלב" בתפקיד ג'ון אפטון.
ב-2009 הופיע בסרט "Radio Mania: An Abandoned Work" בבימויים של הקולנוענים איאן פורסיית וג'יין פולרד.
הסרט היה מבוסס על הסרט האילם "The Man from M.A.R.S." משנת 1922. באפריל 2010 השתתף הרדימן בפרק "The Beast Below" של סדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בתפקיד הות'ורן.
הרדימן היה נשוי לשחקנית רוונה קופר ולהם 2 ילדים.
טרנס מקנאלי היה מחזאי, ליברטיסט, תסריטאי וסופר אמריקאי.
תואר רבות כאחד מהכותבים המודרניים הבולטים ביותר בתיאטרון האמריקאי ו"כמשורר של התיאטרון האמריקאי".
נכנס להיכל התהילה של התיאטרון האמריקאי בשנת 1996 .
נולד למשפחה קתולית-אירית בסיינט פיטרסברג, שעבדה בענף המסעדנות.
בעקבות סופת הוריקן עברה המשפחה לקורפוס כריסטי, טקסס, ומקנאלי עבר ללמוד בתיכון ריי שבעיר .
משפחתו אהבה מאוד תיאטרון, ואף נסעו עד לניו יורק כדי לצפות בהצגות בברודוויי: אנני אוקלי אשת לפידות בכיכוב אתל מרמן ואת המלך ואני בכיכוב גרטרוד לורנס .
ההצגות הותירו עליו רושם רב.
בשנת 1955 עבר ללמוד כתיבה בקולג' קולומביה , שלוחה של אוניברסיטת קולומביה.
הוא התמחה בכתיבתו של שייקספיר והצטרף למועדוני כתיבה ולפסטיבל האמנויות .
לאחר שסיים את התואר הראשון באחוות פי בטא קפא, הוא הועסק על ידי ג'ון סטיינבק ללמד את ילדיו בזמן קרוז מסביב לעולם.
באותו הזמן הם ערכו את הליברטו לגרסת המחזמר של קדמת עדן.
בתחילת שנות ה-60 שהה במקסיקו וכתב מחזה בן מערכה אחת לאולפן השחקנים.
אמנם המחזה לא עלה, אך בשל התרשמותם מהתסריט הוא הועסק כמנהל במה .
המחזה הראשון המלא שלו This Side of the Door שמתאר מערכת התעללות בילד על ידי אביו, הועלה באולפן השחקנים (בין היתר עם אסטל פרסונס).
המחזה ביקר את מלחמת וייטנאם ואת הדינמיקות בתוך המשפחה האמריקאית הטיפוסית.
המחזה הבא שלו And Things That Go Bump in the Night , שהתקבל בראשיתו בביקורות רעות, כולל הוויה אפוקליפטית ועתידנית של המשפחה האמריקנית, ואת הפחדים והכאוס שאופפים אותה.
שנת 1968 הייתה אחת מן השנים הפוריות ביותר למקנאלי, בהן כתב מספר מחזות במערכה אחת, בעיקר מז'אנר הפארסה והקומדיה:
Next שבויים על ידי אליין מאי וכוכב בו ג'יימס קוקו, הביא למקנאלי את תהילתו הראשונית.
המחזה מתאר איך זוג אנשי עסקים נשואיים מקבלים בטעות צו גיוס.
במחזה Botticelli , שני חיילים אמריקאיים מתחילים במשחק ניחושים בג'ונגל הווייטנאמי.
מתאר הקבלה בין המהפכה הקובנית למהפכה האמריקאית (עם מלינה מרקורי).
Sweet Eros מתאר את אהבתו של גבר צעיר לאישה חטופה וזרה.
Witness מציג את נקודת מבטו של לי הארווי אוסוואלד ברצח קנדי.
Noon מתאר חמש סיטואציות משעשעות של מצבים רומנטיים ומיניים.
עוד מספר מחזות חשובים שמקנאלי כתב במהלך שנות ה-70:
קיימת ביקורת כלפי תנועות הנוער האמריקניות וילדי הפרחים.
במחזה Whiskey התעסק מקנאלי במוצאו הטקסני ובהרגלי שתייה קיצוניים.
שמות הדמויות מתבוססים על שמות מותגי וויסקי ידועים.
Bad Habits - סאטירה על ההרגל האמריקאי להסתמך על פסיכותרפיה אשר זכתה בפרס אובי, במחזה The Ritz , שעובד לאחר מכן לסרט , חבר במאפיה הניו-יורקית מוצא מחסה בסאונה של הקהילה הגאה.
לאחר הכישלון של Broadway, Broadway משנת 1978 ושהייה קצרה בהוליווד, מקנאלי שב לניו יורק והחל לעבוד באופן תדיר עם מועדון התיאטרון של מנהטן .
עם עליית המודעות להתפשטות נגיף הAIDS סגנון הכתיבה שלו הפך לשונה, וכלל יותר התייחסויות לנושאים שבקהילה הגאה.
המחזמר "הזירה" עם מוזיקה מאת ג'ון קנדר ופרד אב שעלה בברודוויי בשנת 1984 ועוסק במחליקת גלגיליות התקבל באופן מעורב.
Frankie and Johnny in the Clair de Lune שעלה בשנת 1987 באוף ברודוויי אף עובד לסרט "פרנקי וג'וני" בכיכוב אל פצ'ינו.
The Lisbon Traviata משנת 1989 עוסקת בזמרת האופרה הנודעת מריה קאלאס.
המחזמר "נשיקת אשת העכביש" משנת 1992 , שעוקב אודות מארגן חלונות ראווה שנכנס לכלא הארגנטינאי, הוכתר כהצלחה גדולה וזכה כשנה לאחר מכן בפרס טוני למחזמר הטוב ביותר.
גם המחזה שכתב מאוחר יותר - אהבה!
חמלה!, שעלילתו מתרחשת בבית נופש שבמחוז דאצ'ס, שעתיים צפונית לניו יורק, שם שמונה ידידים הומואים מבלים יחדיו את חופשות יום הזיכרון, יום העצמאות ויום העבודה שלהם, הזכה אותו בפרס טוני למחזה הטוב ביותר.
Corpus Christi משנת 1997 , עורר מהומה רבתי, ומתאר גרסה מודרנית של שנים עשר השליחים, שמתגלים כחברי הקהילה הגאה בקורפוס קריסטי, טקסס.
בעקבות ההצגה מקנאלי קיבל איומים על חייו.
בשנץ 1998 עלה המחזמר Ragtime שזכה להצלחה.
בשנת 2000 העלה מקנאלי עוד מחזמר - The Full Monty , שהוא למעשה עיבוד של הסרט המצליח ללכת עד הסוף.
המחזמר היה מועמד ל-12 פרסי טוני.
בשנת 2000 החל מקנאלי לכתוב לסוגה חדשה - אופרה אמריקאית באנגלית והחל לשתף פעולה עם המלחין ג'ייק הייגי .
מקנאלי היה חובב אופרות בעצמו והשתתף בתוכניות רדיו שונות בנושא במשך כמעט 30 שנים.
האופרה הראשונה שהוא כתב הייתה "גבר מת מהלך" על בסיס ספרה של האחות הלן פרז'אן שלאחר מכן עובד לסרט.
האופרה שעלתה בבית האופרה של סן פרנסיסקו נהפכה עם השנים לאחת האופרות האמריקאיות המצליחות ביותר.
בשנת 2007 הייגי הסתמך על טקסט של מקנאלי לאופרה הקאמרית שלו Three Decembers.
באוקטובר 2015 העלה בית האופרה של דאלאס את האופרה Great Scott מאת הייגי, עם ליברטו מקורי של מקנאלי.
כיכבו שם בין היתר ג'ויס דידונאטו ופרדריקה וון שטאטה.
נפטר ב-24 במרץ 2020 כתוצאה ממחלת נגיף קורונה 2019.
טרנס דייוויס השני הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בעמדת הקלע.
דייוויס נולד וגדל בעיר סאות'הייבן שבמיסיסיפי, ובין השנים 2015–2019 למד באוניברסיטת מיסיסיפי.
לאחר עונת חלשה, הפך דייוויס לאחר השחקנים הבולטים בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה (Ole Miss Rebels), וב-3 העונות הבאות העמיד ממוצעים של 14.6 נקודות, 5.7 ריבאונדים ו-2.4 אסיסטים למשחק.
בעונת 2018/2019 הוליך את הרבלס למאזן ניצחונות חיובי 20–13, ולהעפלה לטורניר אליפות המכללות, עם 15.2 נקודות בממוצע למשחק.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 2019, חתם דייוויס על חוזה בטורונטו ראפטורס.
במשחק מול שארלוט הורנטס ב-8 בינואר 2020 פתח דייוויס בחמישייה הפותחת, במקומו של פרד ואנווליט הפצוע, וקבע שיאי קריירה של 23 נקודות ו-11 ריבאונדים.
ב-2 בפברואר שיפר את שיאו האישי, כשקלע 31 נקודות בניצחון הראפטורס מול שיקגו בולס.
לאורך עונתו הראשונה ב-NBA קלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
במרץ 2021 הועבר בטרייד לסקרמנטו קינגס, תמורת בחירת דראפט עתידית.
טרנס ליירד הוא אתלט אמריקאי, בעל תוצאת השנה בעולם (2021) בריצת 200 מטר.
ליירד נולד וגדל בוסטצ'סטר, פנסילבניה.
הוא למד באוניברסיטת מדינת לואיזיאנה.
באליפות המכללות באולם שנערכה בפאייטוויל, ארקנסו ב-13 במרץ 2021 הוא זכה במדליית כסף בריצת 200 מטר בשיא אישי חדש, התוצאה השנייה בטיבה בעולם השנה והתוצאה השמינית בטיבה בכל הזמנים של 20.20 שניות, אחרי מתיו בולינג שקבע את תוצאה השנה בעולם של 20.19 שניות.
שבועיים לאחר מכן, בתחרות שנערכה באוסטין, טקסס ב-27 במרץ הוא קבע בריצת 200 מטר שיא אישי חדש ואת תוצאת השנה בעולם.
הריצה שלו הייתה מרשימה במיוחד מאחר שהוא רץ ב"נגטיב ספליט", 100 המטרים השניים (9.42 שניות) מהר יותר באופן משמעותי מ-100 מטר הראשונים (10.39 שניות) באחת הסגירות המהירות בהיסטוריה.
טרנס סטנלי מאן הוא כדורסלן אמריקאי, המשחק בקבוצת ברוקלין נטס מליגת ה-NBA, בעמדות הקלע והסמול פורוורד.
מאן נולד בברוקלין, ניו יורק, וגדל בעיר לוול שבמסצ'וסטס.
בשנת 2015 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של פלורידה, על מנת לשחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן הוותיק לנארד המילטון.
לאורך 4 עונותיו עם ה"סמינולס" שיתף פעולה, בין היתר, עם שחקני ליגת ה-NBA לעתיד ג'ונתן אייזק, מליק ביזלי ודוויין בייקון.
בעונתו הרביעית והאחרונה בליגת המכללות רשם ממוצעים של 11.4 נקודות, 6.5 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2019 נבחר מאן על ידי לוס אנג'לס קליפרס, בבחירה ה-48. לאחר עונת רוקי חלשה, בה קלע 2.4 נקודות למשחק בלבד, הציג שיפור בעונתו השנייה ותרם 7.0 נקודות ו-3.6 ריבאונדים בממוצע למשחק כשחקן ספסל בכיר.
ב-6 בפברואר 2025 הועבר בטרייד לאטלנטה הוקס תמורת בוגדן בוגדנוביץ'.
ב-7 ביולי 2025 הועבר בטרייד משולש לברוקלין נטס בו קריסטפס פורזינגיס עבר לאטלנטה וג'ורג' ניאנג לבוסטון סלטיקס.
טרנס קונאו היה צייר אנגלי פורה שציינו את סצנות רכבת, סוסים ופעולות צבאיות.
הוא היה גם האמן הרשמי באירוע הכתרת המלכה אליזבת השנייה בשנת 1953.
טרנס קונאו נולד בלונדון, בנם של סיירוס קונאו (1879–1916) ונלי טניסון קונאו (1881–1964), אמנים שנפגשו במהלך לימודיו בפריז.
אחיו הבכור של סיירוס קונאו רינאלדו קונאו היה גם צייר מוערך בסן פרנסיסקו, וכך גם אחיו הצעיר אגיסטו קונאו.
טרנס קונאו למד בבית הספר בקנט, בצ'לסי פוליטכניק, ובבית הספר לאמנות סלייד, לפני שעבד כמאייר במגזינים, ספרים וכתבי עת.
בשנת 1936 החל לעבוד בצבעי שמן והמשיך בעבודות האיור שלו.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש כחבלן בחיל המהנדסים המלכותיים אך גם השלים מספר קטן של עבודות לוועדה המייעצת לאמני המלחמה, וסיפק איורים של מפעלי טנקים ומטוסים.
הוא שירת והתיידד עם עמיתו האמן סיריל פארפיט.
כמו כן במהלך המלחמה הוזמן קונאו על ידי משרד החוץ ליצור רישומים וקריקטורות אנטי-נאציות ותערוכה של עבודות המלחמה שלו התקיימה בגלריה לאמנויות יפות של פאלקין בשנת 1942.
לאחר המלחמה הוזמן קונאו לייצר סדרת עבודות הממחישות מסילות רכבת, גשרים וקטרים.
נקודה משמעותית בקריירה שלו הייתה מינויו לאמן רשמי לטקס הכתרת אליזבת השנייה, שהביאה את שמו לציבור ברחבי העולם.
הוא קיבל עמלות נוספות מהתעשייה, שכללו תיאורי תהליכי ייצור, מיצוי מינרלים ובניית כבישים, כולל כביש M1. הוא היה מפורסם ביותר בציורי בנושאי הנדסה.
אבל למעשה קונאו צייר טווח רחב של נושאים - מסצנות צייד באפריקה ועד נופים.
הצלחה נוספת הושגה בציורים מהשירות הצבאי.
משנת 1954 יצירותיו כללו דמות של עכבר קטן.
דמויות אלה הפכו לסימן המסחר שלו אחרי 1956. לפעמים הם קשים לזיהוי, ואנשים רבים נהנים לחפש אותם בתוך ציוריו.
אפילו כמה דיוקנאותיו של אנשים מפורסמים מכילים את ציור העכבר.
עבודתו שימשה למגוון מוצרים, החל מכריכות ספרים וקטלוגים של דגמי רכבות ועד כרזות, פאזלים ואפילו חותמות דואר.
ציוריו הופיעו גם על חותמות של בריטניה ושל האי מאן.
ניתן למצוא את עבודותיו במוזיאונים רבים, כולל גלריית האמנות של גילדהול, מוזיאון הבתים של ניוארק, לויד'ס בלונדון והמכון המלכותי.
קוניו זכה בתוארי כבוד ופרסים.
פסל אנדרטת ברונזה בגודל פי 1.5 של טרנס קונאו, מאת פיליפ ג'קסון, עמד במתחם המרכזי בתחנת ווטרלו בלונדון במשך שנים רבות, אך הועבר לברימפטון, צ'ת'אם.
הוא הוזמן על ידי ארגון להנצחת הצייר שהוקם במרץ 2002. הפסל משמש כאנדרטה קבועה לאמן, יחד עם פרס שנתי בבית הספר לאמנות סלייד, שניתן על ידי הקרן.
כמחווה לסימן המסחר של קונאו, הפסל כולל עכבר שהציץ מתחת לספר על רגליו של האמן, ואחד נוסף שנחצב בבסיס הפסל ליד הקרקע.
ההעברה הרשמית של הפסל למוסד המהנדסים המלכותיים התקיימה ב־12 ביולי 2017.
טרנס לאונרד טיסדל הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת קשר הכנף.
טיסדל נולד במונרוביה שבליבריה והחל את הקריירה המקצוענית שלו במספר מועדונים בליבריה ובמוזמביק.
בחודש אוגוסט 2018 הצטרף לסנג'ואננסה מהליגה השלישית בפורטוגל, בה ערך 18 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
בחודש יולי 2019 חתם טיסדל בברוקה מליגת העל הדרום-אפריקאית, בה ערך שבע הופעות ליגה.
ב-27 באוגוסט 2020 חתם טיסדל על חוזה לעונה אחת בהפועל פתח תקווה מהליגה הלאומית.
ב-31 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד הפועל עפולה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2020/2021. ב-12 בפברואר 2021 הבקיע טיסדל את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–1 על הפועל רמת-גן גבעתיים במסגרת המחזור ה-21 בליגה.
בסך הכל ערך טיסדל 31 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-28 ביוני 2021 חתם טיסדל בקוג'אליספור מליגת המשנה הטורקית.
ב-15 בנובמבר 2016 ערך טיסדל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בהפסד 0–1 לנבחרת קניה במשחק ידידות.
ב-4 בספטמבר 2019 הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 1–3 על נבחרת סיירה לאון במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
טרנס קרופורד הוא מתאגרף מקצועי אמריקאי.
הוא החזיק במספר אליפויות עולם בשלוש דרגות משקל.
אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל מעורב מאז יולי 2023.
באוגוסט 2017, קרופורד היה אלוף העולם הבלתי מעורער במשקל מעורב קל, לפני שעלה למשקל מעורב.
הוא היה האלוף הבלתי מעורער הראשון במשקל מעורב קל מאז קונסטנטין טזיו ב-2004.
נכון לנובמבר 2021, קרופורד מדורג כמתאגרף הפעיל השני הכי טוב בעולם, ללא קשר למשקל, על ידי ESPN.
לאחר ניצחון על ארול ספנס ג'וניור ביולי 2023, קרופורד הפך לזכר הראשון שנהיה אלוף העולם הבלתי מעורער בשתי דרגות משקל שונות.
טרנס קרופורד ניצח את איסראיל מדרימוב בהחלטת שופטים פה אחד ב-3 באוגוסט 2024, ובכך זכה באליפות העולם במשקל סופר-וולטר במשקל קל (WBA) ונהיה לאלוף בארבע חטיבות משקל שונות.
ב-13 בספטמבר 2025 טרנס קרופורד ניצח את סאול "קאנלו" אלברס בקרב שהפך אותו לאלוף עולם הבלתי מעורער בשלוש קטגוריות משקל שונות.
טרנס הנריקס הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
הוא היה האסטרונאוט הראשון שהגיע ל-1000 שעות טיסה במעבורת חלל.
טרנס הנריקס נולד בעיירה בריאן שבמדינת אוהיו.
הוא סיים לימודי בית הספר ולמד הנדסה אזרחית באקדמיית חיל האוויר של ארצות הברית ממנה קיבל תואר ראשון בשנת 1974. בשנת 1982 הוא קבל תואר שני במנהל ציבורי.
לאחר סיום האקדמיה של חיל האוויר הנריקס נשלח לקורס טיס.
עם סיומו הוא היה טייס במטוס מדגם "מקדונל דאגלס F-4 פנטום".
תקופה מסוימת הוא הוצב בבריטניה ובאיסלנד.
בשנת 1980 הוא חזר לארצות הברית.
בשנת 1983 הנריקס סיים קורס טייסי ניסוי.
הנריקס שירת בבסיס חיל האוויר אדוארדס כטייס ניסוי של "ג'נרל דיינמיקס F-16 פייטינג פלקון".
הנריקס ביצע 749 צניחות וקיבל דרגת "צנחן אמן".
בשנת 1985 הנריקס נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
הנרקיס כיהן בתפקידים טכניים במרכז החלל קנדי ומרכז החלל ג'ונסון.
בשנת 1991 הוא השתתף במשימת STS-44 של מעבורת החלל אטלנטיס כטייס (פרדריק גרגורי היה מפקד הצוות).
הצוות פעל לפי תוכנית של מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
במשימת STS-55 בשנת 1993 הוא היה טייס של מעבורת החלל קולומביה (סטיבן נגל היה מפקד צוות).
הצוות פעל לפי תוכנית בין לאומית תוך שימוש במערכת D-2 Spacelab הגרמנית.
בשנת 1995 הוא טס בפעם השלישית על סיפון מעבורת החלל דיסקברי כמפקד צוות.
בין היתר במהלך המשימה הוצב במסלול לוויין TDRS.
בשנת 1996 הוא טס בפעם הרביעית כמפקד משימה STS-78 על סיפון מעבורת החלל קולומביה.
במהלך הטיסה בוצעו מחקרים בתחום הביולוגיה וחקר חוסר כבידה.
לאחר פרישה מסוכנות החלל בשנת 1997 הנריקס השתלב בתעשייה פרטית.
טרנס וילקאט הוא טייס קרב ואסטרונאוט לשעבר בתוכנית מעבורות החלל של נאס"א.
טרנס וילקאט נולד בעיירה שבקנטקי וגדל בלואיוויל.
בשנת 1974 הוא סיים לימודי תואר ראשון באוניברסיטה מקומית.
לאחר סיום הלימודים הוא היה מורה למתמטיקה בבית הספר.
בשנת 1976 הוא התגייס לחיל הנחתים של ארצות הברית ובשנת 1978 סיים קורס טיס.
הוא שירת כטייס מטוס מקדונל דאגלס F-4 פנטום בבסיס החיל בהוואי.
בהמשך הוא הוצב ביפן, קוריאה הצפונית, והפיליפינים.
בשנת 1983 וילקאט עבר הסבה למטוס מקדונל דאגלס F/A-18 הורנט.
בשנת 1986 הוא קיבל הסמכה כטייס ניסוי והיה מעורב במספר פרויקטים.
בסך הכול הוא עשה כ-6,000 שעות טיסה.
בשנת 1990 וילקאט נבחר ליחידת האסטרונאוטים של נאס"א.
בשנת 1994 הוא השתתף במשימת STS-68 כטייס של מעבורת החלל אנדוור (מייקל בייקר היה מפקד צוות).
צוות המעבורת עסק בחקר כדור הארץ.
במשימת STS-79 בשנת 1996 (ויליאם רדי היה מפקד צוות) הוא היה טייס צוות של מעבורת החלל אטלנטיס.
זו הייתה משימה במסגרת "תוכנית מיר" המשותפת לארצות הברית ורוסיה ובוצעה בה העגינה של מעבורת חלל לתחנת החלל מיר, החלפת צוות וביצוע ניסויים.
בשנת 1998 וילקאט היה מפקד צוות של STS-89 במעבורת החלל אנדוור.
משימת המעבורת השמינית של עגינה בתחנת החלל "מיר" במסגרת תוכנית מיר.
בספטמבר 2000 וילקאט טס לחלל בפעם הרביעית כמפקד צוות של STS-106 על מעבורת החלל אטלנטיס זו הייתה משימה של עגינה בתחנת החלל הבין-לאומית להבאת אספקה והחלפת צוות.
לאחר שירות פעיל כאסטרונאוט וילקאט שירת במספר תפקידים בנאס"א.
הוא מונה לאחראי בטיחות בשנת 2002 במקום בריאן או'קונור שפרש.
הוא פרש לגמלאות בשנת 2020.
טרנס טרנט ד'ארבי נולד כטרנס טרנט הווארד במנהטן ב-1962. אמו היא פרנסס הווארד, זמרת גוספל, מורה ויועצת.
היא התחתנה עם בישוף בשם ג'יימס בנג'מין דארבי, שהפך לאביו החורג וגידל אותו.
טרנס טרנט אימץ את שם המשפחה של אביו החורג, ובהמשך הוסיף את הגרש (אפוסטרוף) לשם המשפחה.
הוא התאמן כמתאגרף באורלנדו, וב-1980 זכה באליפות כפפות הזהב במשקל קל בפלורידה (Golden Gloves lightweight).
הוא קיבל הצעה ללמוד בבית ספר לאגרוף בצבא ארצות הברית, אך בחר ללכת לקולג' במקום זאת.
הוא נרשם לאוניברסיטת מרכז פלורידה אך פרש כעבור שנה והתגייס לצבא האמריקני.
הוא הוצב בפורט סיל, אוקלהומה, ולאחר מכן שירת בדיוויזיית השריון השלישית ליד פרנקפורט במערב גרמניה.
באפריל 1983 הועמד למשפט צבאי באשמת עריקה.
בעודו במערב גרמניה, עבד כסולן בלהקת The Touch, ובשנת 1984 הוציא אלבום בשם Love on" Time".
לאחר הצלחתו העולמית כאמן סולו, הדיסק הוצא לאור מחדש בשנת 1989 תחת השם Early Works.
ב-1986 עבר ממערב גרמניה ללונדון, שם ניגן לזמן קצר עם The Bojangles, שהייתה להקת הליווי שלו בסיבוב ההופעות שלו ב-1988. בלונדון חתם על חוזה הקלטות עם CBS Records.
תהילה תחת השם טרנס טרנט ד'ארבי
בראיון, ד'ארבי הוצג בפני העיתונות, הביע הערכה כלפי האלבום הראשון שלו, וטען כי זה היה האלבום הכי חשוב מאז אלבומם של הביטלס Sgt.
לאחר שההערות דלפו לכלי תקשורת בארצות הברית, הוא הצהיר שרוב הדברים שהוא אמר היו מוגזמים, אבל לפעמים יש צורך "להכות אנשים בראש" כדי למשוך את תשומת לבם.
האלבום זיכה אותו בפרס גראמי בקטגוריית פרס גראמי לביצוע ה-R&B הווקאלי הטוב ביותר בשנת 1989, ובפרס פרסי המוזיקה הבריטית על אקט הפריצה הבינלאומי, והוא גם קיבל מועמדויות לגראמי ול-Soul Train עבור האמן החדש הטוב ביותר.
אלבום ההמשך של ד'ארבי, Neither Fish nor Flesh, שיצא בשנת 1989, היה מאוד שונה מאלבום הבכורה שלו, והמפיק מרטין וור הצהיר בראיון משנת 2021 שהאלבום הקדים את זמנו בהרבה.
בשנת 1993, לאחר שעבר ללוס אנג'לס, יצא אלבומו השלישי Symphony or Damn .
התקליט הכיל את הסינגלים "Delicate" ו-"She Kissed Me".
ב-1995, הוציא ד'ארבי את האלבום "Vibrator", שאחריו יצא לסיבוב הופעות עולמי.
המוזיקה של ד'ארבי נכללה במספר פסקולים של סרטים וטלוויזיה.
הוא שר את שיר הנושא של פרנקי וג'וני.
השיר "Right Thing, Wrong Way" הופיע באופן בולט בכתוביות הסיום של השוטר מבוורלי הילס 3. השיר "What Shall I Do?" הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה של UPN Girlfriends.
בסרט "המעריץ" (The Fan) משנת 1996, הוא שר את שיר הסיום "Letting Go".
השירים של ד'ארבי שימשו גם בסרט משהו ללבוש ובמיני סדרה "הארץ המובטחת" ("The Promised Land").
בשנת 1999, בשיתוף פעולה עם INXS, החליף ד'ארבי את חברו הסולן המנוח מייקל האצ'נס, כדי שהלהקה תוכל לנגן בפתיחה הרשמית של אצטדיון אוסטרליה (האצטדיון המרכזי של אולימפיאדת סידני).
קריירה מאוחרת בתור סננדה מאיטרייה (Sananda Maitreya)
ד'ארבי שינה את שמו באופן חוקי לסננדה מאיטרייה ב-4 באוקטובר 2001, והסביר "טרנס טרנט ד'ארבי מת...
הוא צפה בסבלו כשהוא מת מוות אצילי.
לאחר כאב עז עשיתי מדיטציה למען רוח חדשה, רצון חדש, זהות חדשה".
מאיטרייה אמר ששינוי השם שלו נבע מסדרה של חלומות שחלם ב-1995. למרות שלשם אין משמעות דתית, הסביר מאיטרייה שהוא הבין שפירושו "לידה מחדש" בסנסקריט.
סננדה (आनन्द) פירושו 'בעל אושר', ומאיטרייה (मैत्रेय) פירושו 'ידידותי, אדיב, אוהב, מיטיב'.
משנת 2001 עד 2021, הוציא מאיטרייה תשעה אלבומי אולפן וארבעה אלבומי הופעות חיות.
2001 סימנה גם את יציאת האלבום Wildcard.
בתחילה הוא ניתן להורדה בחינם מהאתר הרשמי של האמן.
האלבום זכה לתמיכה רבה ממבקרים בינלאומיים במיוחד עבור הסינגל שלו, השיר "O Divina".
בתחילת שנת 2002, עבר מאיטרייה למילאנו, שם התחתן עם האדריכלית האיטלקית ומנחת הטלוויזיה פרנצ'סקה פרנקונה ב-2003, והחל את האלבום השישי שלו, "Angels & Vampires – Volume I".
את הפרויקט פרסם בהדרגה באתר הרשמי ככל שההקלטות נמשכו, וב-29 ביוני 2005 הוציאו אותו בפורמט של MP3.
ביולי 2005 החל מאיטרייה את החלק השני של הפרויקט: "Angels & Vampires – Volume II", תוך המשך החלוקה לפרקים.
ב-29 באפריל 2006 פורסם כרך המאסטר השני.
האלבום "Angels & Vampires" מכיל 40 שירים, כולל קאבר של "Angie", כמחווה לרולינג סטונז.
הז'אנר של האלבום הוא רוק פוסט-מילניום.
מאיטרייה ניגן בכל הכלים במהלך ההקלטות והפיק, כתב ועיבד את כל הפרויקט בעצמו.
ב-2007 הושמעו שלושה משיריו בסרטו של ג'אד אפאטאו, הדייט שתקע אותי.
לאחר סיבוב הופעות באירופה ב-2007, רשם קונצרטים חדשים ב-2008, והשתתפות בטלוויזיה בקונצרט חג המולד ב-2008.
בנוסף לאלבומי האולפן, מאיטרייה הוציא ארבעה אלבומי הופעה מ-2007 עד 2012: "Influenza in Firenze", "Camels At The Crossroads", "Lovers & Fighters", ו-"Confessions of a Zooathaholic", כולל מבחר מהשירים הטובים ביותר מהופעות חיות וסיורים שבוצעו באותה שנה.
ב-2008, הוציא מאיטרייה את האלבום "Nigor Mortis" אשר עקב אחר אותו תהליך אבולוציוני כמו "Angels & Vampires".
האלבום פורסם בפרקים לראשונה במהלך ההקלטות, ולאחר מכן יצא בגרסת המאסטר בסוף 2008 והיה זמין בתקליטור וב-MP3 באתר שלו.
האלבום "The Sphinx" יצא במרץ 2011; באותו חודש שוחררו הגרסה האינסטרומנטלית של The Sphinx ואלבום ההופעה החדש של האמן הקשור לקונצרטים של 2010 של "Post Millennium Rock: Confessions of a Zooathaholic".
שנת 2017 סימנה את יציאתה של יצירה מונומנטלית: "Prometheus & Pandora", הכוללת 53 שירים בשלושה כרכים.
הוא הכריז שהאלבום הזה הפך להיות כל כך חשוב ומרשים מכיוון שבאמצעות המוזיקה הוא הרחיב את האבל על אובדן חבריו ואליליו הגדולים, דייוויד בואי, פרינס, ג'ורג' מייקל וטום פטי.
בדצמבר 2020 יצא אלבום הופעות חדש, "Some Sake in Osaka", שהציג סיבוב הופעות ביפן עם הלהקה האמריקאית ההיסטורית שלו.
ב-15 במרץ 2021, הוציא מאיטרייה את אלבום האולפן ה-12 שלו, "Pandora's PlayHouse", שכלל שלושה שיתופי פעולה, השיר "Reflecting Light" שהולחן עם הצמד האוסטרלי האבלנצ'ז, "Time Is on My Side" ביחד עם אירן גראנדי ושיר הפתיחה של הפרויקט "Pandora's Plight" ביחד עם פסנתרן הג'אז אנטוניו פאראו.
לפרויקט יש שיר אינסטרומנטלי בשם "Prince", המכבד את הזיכרון והחברות של מאיטרייה ופרינס.
בשנת 2022, הוא הופיע ברצועה החדשה של קלווין האריס "Lonely" (תקליט שהאריס הקליט עם המפיקה האיטלקית ריבה סטאר), עם הקולות שבאו משירו של מאיטרייה משנת 1989 "…And I Need to Be with Someone Tonight".
ביולי 2022, סוני בריטניה הוציאה את השמע המרחבי ואת הגרסה המחודשת של אלבומו הראשון, ושינו את הכותרת ל"Introducing The Hardline According To..." ואת שם האמן לסאננדה מאיטרייה.
כל הדיסקוגרפיה הכוללת את השם האמנותי טרנס טרנט ד'ארבי שונה ל-Sananda Maitreya בשנת 2021 על ידי סוני, מה שמאשר את החיבה והכבוד הרב שיש לציבור כלפיי האמן.
הסרט זכה ב-2 פרסים בפסטיבלים בינלאומיים, כמו 'פסטיבל קיז ברלין', 'פרסי הזהב הבינלאומיים' וקיבל שני אזכורים מיוחדים ב'פסטיבל הסרטים העצמאיים של לוס אנג'לס' ו'פסטיבל הסרטים הדוקומנטריים הבינלאומיים'.
אלבום הופעות את פסקול הסרט, "Welcome To The MadHouse" יצא בינואר 2023.
למאיטרייה יש בת ממערכת יחסים קודמת, המוזיקאית הלונדונית סרפינה סימון, שנולדה בדצמבר 1988. בסוף שנות ה-80, למאיטרייה היה סיפור אהבה עם מגישת הטלוויזיה והסופרת פאולה יאטס; הוא היה אורח מוזיקלי קבוע בתוכנית הטלוויזיה הבריטית "The Tube".
מאיטרייה התחתן עם מנחת הטלוויזיה והאדריכלית האיטלקית פרנצ'סקה פרנקונה ב-2003 ולזוג יש שני בנים.
סטיוארט טרנס הרברט יאנג היה במאי קולנוע ותסריטאי בריטי שעבד בבריטניה, אירופה והוליווד.
הוא ביים שלושה סרטים בסדרת סרטי ג'יימס בונד: "ד"ר נו", "מרוסיה באהבה" ו"כדור הרעם".
הוא ביים גם את "בודדה באפלה", "בשם החברים" ו"שמש אדומה".
יאנג נולד באזור ההתיישבות הבין-לאומית בשנגחאי להורים בריטים.
מסמכי הרישום האזרחי שלו מציינים את שמו כסטיוארט טרנס הרברט יאנג, אם כי הוא השתמש גם בשם שון טרנס יאנג, והוא רשום ככזה על ידי מסד הנתונים Screenonline של מכון הסרטים הבריטי.
משפחתו שבה לאנגליה כשהיה ילד והוא למד בבית הספר הארו בלונדון.
הוא למד היסטוריה באוניברסיטת קיימברידג'.
במהלך מלחמת העולם השנייה הגיע יאנג לדרגת קפטן קפטן בצבא הבריטי והיה קצין מודיעין בדיוויזיית המשמר המשוריינת.
במהלך שירותו במלחמה השתתף במבצע מרקט גארדן ונפצע.
יאנג החל את דרכו בתעשיית הקולנוע כתסריטאי וקיבל קרדיט לסרטיו של (בהם "אור ירח מסוכן") ובסרטים של במאים אחרים.
הקרדיט הראשון שקיבל יאנג כבמאי היה "" (1948), סרט עטור שבחים שנעשה בצרפת.
לאחר מכן יצר יאנג סרטים, בין היתר, בכיכובם של אוליביה דה הבילנד, ויקטור מצ'ור, ואן ג'ונסון וג'יין מנספילד.
הוא ביים את הסרט "זה התחיל בלחישה", שהיה סרט הבכורה של קליף ריצ'רד.
ב-1968 כתב וביים את הסרט "מאיירלינג".
אלברט ברוקולי ו הפסיקו לעבוד יחד כצוות מפיקים, וברוקולי נכנס לשותפות עם הארי זלצמן על מנת ליצור סדרת סרטים המבוססת על ספרי ג'יימס בונד.
ברוקולי השתמש ברבים מאנשי הצוות שאיתו עבד בסרטים הראשונים של הסדרה, כולל יאנג.
יאנג תרם תרומה מכרעת לסרט הראשון בסדרה, "ד"ר נו", כולל גיוסו של שון קונרי, שגילם את הדמות הראשית.
השחקנית לואיס מקסוול, שגילמה את מיס מניפני, אמרה מאוחר יותר כי "טרנס לקח את שון תחת חסותו.
הוא לקח אותו לארוחת ערב, לחייט שלו, הראה לו איך ללכת, איך לדבר, אפילו איך לאכול."
הסרט זכה להצלחה עצומה, ובמהרה אחריו יצא "מרוסיה באהבה", שהפך ללהיט גדול עוד יותר.
במהלך צילומי הסרט כמעט טבעו יאנג והצלם כאשר המסוק שלהם התרסק לים תוך כדי צילום הסרט.
הם חולצו על ידי חברים אחרים בצוות הצילום.
יאנג שב לענייניו במהרה 30 דקות לאחר שחולץ.
לאחר יציאת הסרט לאקרנים היה יאנג מוצף בהצעות ולא ביים את "גולדפינגר".
במקום זאת ביים את "מול פלנדרס".
יאנג שב לביים את הסרט הרביעי בסדרת סרטי ג'יימס בונד, "כדור הרעם".
לדברי יאנג הוצע לו לביים גם את "לעינייך בלבד" ו"לעולם אל תאמר לעולם לא", אך הוא סירב.
לאחר מכן ביים יאנג את הסרט "בודדה באפלה", בכיכובה של אודרי הפבורן, שהפך גם הוא ללהיט.
הוא גם ביים סרטים בכיכובם של עומר שריף וויליאם הולדן.
הוא ביים שלושה סרטים בכיכובו של צ'ארלס ברונסון: "בשם החברים", "שמש אדומה" ו"".
טרנס מייקל דרו הוא רופא ופוליטיקאי מסנט קיטס ונוויס, המשמש כראש הממשלה הרביעי של פדרציית סנט קיטס ונוויס מאז 2022, וכמנהיג מפלגת הלייבור של סנט קיטס ונוויס החל מ-2021.
טרנס דרו נולד ב-1976 כבנם של ראס גרזל פט מילס ושל המלחין והזמר מייקל 'מייק סטוקס' הייליגר.
הוא סיים את לימודיו במכללת קלרנס פיצרוי בריאנט בשנת 1996. בגיל 19 הוא היה מורה במשרה חלקית בתיכון בבאסטר.
בשנת 1998 הוא נסע לקובה ללמוד רפואה, וסיים את לימודיו ב-האוניברסיטת למדעי הרפואה של ויליה קלרה בסנטה קלרה.
לאחר מכן חזר דרו לסנט קיטס כדי לעבוד כרופא כללי.
בשנת 2010, הוא נסע לאל פאסו טקסס כדי להשלים את התמחותו ברפואה פנימית וסיים שם את לימודיו במרכז למדעי הבריאות של מערכת האוניברסיטאות טקסס טק בשנת 2013.ב - 2016 קיבל דרו את הסמכתו מהמועצה האמריקאית לרפואה פנימית.
ב-2015 וב-2020 התמודד ד"ר דרו ללא הצלחה בבחירות הכלליות לפרלמנט במחוז הבחירה מספר 8 מטעם הלייבור והפסיד ליוג'ין המילטון מתנועת הפעולה העממית.
28 בנובמבר 2021 דרו נבחר למנהיג מפלגת הלייבור.
בבחירות הכלליות הבזק בסנט קיטס ונוויס ב-2022 שנערכו ב-5 באוגוסט 2022 הוא נבחר כחבר הפרלמנט מטעם מחוז בחירה מספר 8, והוביל את מפלגת הלייבור לזכייה ברוב עם שישה מתוך אחד עשר מושבים בפרלמנט.
הוא הושבע רשמית ב-15 באוגוסט 2022. דרו היה את לראש ממשלה, ומחזיק בתיקי שר האוצר, הביטחון הלאומי, האזרחות וההגירה, הבריאות וניהול משאבי אנוש והרווחה.
הוא גם חבר במועצה מוניטרית של הבנק המרכזי של הקריבים המזרחיים.
בנובמבר 2022, דרו הצהיר בדבריו בכנס Bitcoin Cash 2022 שהתקיים בסנט קיטס כי Bitcoin Cash (BCH) יוכל להיות הילך חוקי במדינה עד מרץ 2023.
בשנת 2023, בעקבות הכתרתו של המלך צ'ארלס השלישי, שבה נכח, הצהיר דרו כי ממשלתו תשקול צעדים לקראת הפיכת המדינה לרפובליקה.
טְרַנְסְגֶ'נְדֶּר או בקיצור טרנס הוא מונח הכולל קשת רחבה של זהויות, שקשורות לחוויית אי-הלימה בין זהותו המגדרית של אדם לבין ייעודו המגדרי או לבין זוויגו.
אצל מרבית האנשים קיימת הלימה בין הפרמטרים הללו, וישנן הערכות כי כ-0.3% מהאוכלוסייה חשים חוסר התאמה כזו בעוצמות שונות.
ההגדרה המקובלת ביותר למושג זה, הנמצא בתהליכי שינוי נמשכים, מתייחסת לאנשים שהוגדרו כבעלי מגדר מסוים בעת לידתם, בהתבסס על המאפיינים המיניים הראשיים שלהם, אך חשים כי תיאור זה אינו מייצג נאמנה את זהותם המגדרית.
אנשים טרנסג'נדרים עשויים לעבור או לא לעבור טיפולים רפואיים להתאמה מגדרית.
בכל אופן, זהות המגדר נקבעת על פי תחושתו האישית של האדם, ואנשים טרנסג'נדרים מעוניינים שיפנו אליהם במגדר המתאים, מבלי לפלוש לפרטיותם הפיזיולוגית.
שלוש הקבוצות העיקריות של טרנסג'נדרים הם גברים טרנסים, נשים טרנסיות, וא-בינאריים.
ניתן להבחין בין טרנסג'נדרים לטרנסקסואלים.
טרנסקסואל הוא אדם המזדהה מגדרית באופן מלא ומובהק כגבר או כאישה.
המושג "טרנסקסואל" מתאים לתפיסה מגדרית בינארית שבה קיימות שתי אפשרויות הזדהות: גבר או אישה.
המונח "טרנסג'נדר" מציין קשת רחבה של אנשים שההזדהות המגדרית שלהם אינה תואמת, בדרך משמעותית כלשהי, את התפיסות המקובלות של זהות גברית או נשית.
חלקם מזדהים במובהק כגברים או כנשים רוב הזמן, אך יש בהם המבקשים להזדהות בצורה מגדרית אחרת; חלקם אינם מזדהים מגדרית כלל, ואצל חלקם הזהות המגדרית היא נזילה ומשתנה עם הזמן.
השאלה האם אנשים טרנסקסואלים נכללים בציבור הטרנסג'נדרים היא שאלה פתוחה, אך בשנים האחרונות יש מגמה גוברת להשתמש במינוח "טרנסים" כמונח כולל המכיל תחתיו אנשים טרנסקסואלים.
במקור, המונח "טרנסג'נדר" נטבע בשנות ה-70 של המאה ה-20 על ידי וירג'יניה פרינס בארצות הברית, ביחס למונח טרנסקסואל המתייחס לאנשים טרנסג'נדרים השואפים לעבור או עברו טיפולים רפואיים להתאמה מגדרית.
כל טרנסקסואל הוא טרנסג'נדר אך לא כל טרנסג'נדר הוא טרנסקסואל, שכן ישנם טרנסג'נדרים שאינם יכולים או אינם מעוניינים לעבור תהליך התאמה מגדרית.
בדרך כלל לא נכללים תחת קשת זו קרוס-דרסרס, דראג קווינז ודראג קינגס, מכיוון שבמרבית המקרים אין מדובר בנושא הקשור לזהות המגדרית אלא במעבר על תפקידי המגדר.
גם אנשים אינטרסקס לא בהכרח נכללים בקשת הטרנסג'נדרית, מאחר שלא כולם חווים קושי עם תפקיד המגדר שהוצמד להם בלידתם או עם מינם הביולוגי.
עם זאת, הקשיים אותם חווים בני קבוצות אלה לעיתים קרובות חופפים לקשיים שחווים אנשים טרנסג'נדרים, מאחר שבשני המקרים מעורערות הנורמות החברתיות העוסקות במין ובמגדר.
הקהילה הטרנסג'נדרית היא מגוונת מאוד.
חלק מאנשיה מגדרים עצמם כגברים, חלק כנשים חלק כג'נדרקוויר, א-בינאריים, חסרי מגדר (א-מגדריים), והגדרות אחרות.
חלק מהטרנסים לוקחים הורמונים או מבצעים ניתוחים להתאמה מגדרית, וחלק לא.
יש המזדהים בגלוי כטרנסג'נדרים ואחרים אינם חושפים את זהותם.
מחקר משנת 2011 העריך כי יש לפחות 700 אלף טרנסג'נדרים בארצות הברית והם מהווים כ-0.3% מתוך האוכלוסייה שם וכ-3.5% מתוך קהילת הלהט"ב.
הערכה זו היא כנראה נמוכה.
לפי הערכה של Williams Institute, ב-UCLA, משנת 2016, גרים בארצות הברית כ-1.4 מיליון טרנסג'נדרים, והם מהווים כ-0.6% מכלל האוכלוסייה שם.
במחקר זה כ-80% מהמשיבים היו נשים טרנסיות.
ובממוצע, הם הפכו מודעים לזהותם הטרנסג'נדרית בגיל חמש.
לפי הערכה של ארגון אמנסטי אינטרנשיונל משנת 2017, באיחוד האירופי גרים 1.5 מיליון טרנסג'נדרים והם מהווים כ-0.3% מהאוכלוסייה.
בסקר של הארגון האמריקאי HRC משנת 2012, בקרב נוער להט"בי, כ-10% מהמשיבים זיהו עצמם כטרנסג'נדר או כ"מגדר אחר".
הרופאה רוז לובל (Rose Lovell) המספקת טיפולים מאששי מגדר, טוענת כי קשה מאוד לחשב מהי השכיחות של דיספוריה מגדרית או הזדהות כטרנסים גם כיום, בין היתר בגלל שאין תקן אחיד לאיסוף והצגה של המידע.
הערכה המודרנית הטובה ביותר לדעתה של השכיחות טרנסים היא סקר טלפוני שנתי שמבוצע על מדגם אקראי בארצות הברית באנגלית וספרדית בגישה דו-שלבית.
לפי הסקר משנת 2022, 0.6% מאוכלוסיית ארצות הברית מעל גיל 13 מזדהים כטרנסים, כ-1.6 מיליון בני אדם.
הערכה זו שונה לכאורה מהערכה ישנה משנות ה-90 שעמדה על 1:10,000 לכל היותר, אבל הערכה זו הייתה לגבי נתון אחר והוא טרנסים שעברו טיפול הורמונלי וניתוח בהולנד, ולא את כל הטרנסים.
כמו כן היחס בין המינים לא אחיד בין מדינות שונות.
סקר של מרכז המחקר פיו שנערך במאי 2022, מצא כי שיעור הטרנסים והא-בינארים בקרב כל המינים הוא 1.6% מהאוכלוסייה בארצות הברית.
הסקר מצא הבדל משמעותי בין שכבות גיל שונות.
שיעור הטרנסים והא-בינאריים היה 0.3% בקרב אנשים מעל גיל 50. בקרב אנשים בגילאים 30-49, טראנסים וא-בינאריים היו 1.6%, בקרב בני 18-29, טרנאסים וא-בינאריים היו 5.1% מכלל האכולוסיה.
הסקר גם מצא הבדלים בין שיעור הא-בינאריים לבין הטרנסים בגילאים שונים.
בעוד שבקרב בני ה-50 ומעלה, שיעור הא-בינאריים היה חצי משיעור הטרנאנסים, שיעורם ה-בינאריים בקרב בני 18–29 היה גדול פי יותר מ-4 משיעור הטרנסים (1.3% לעומת 0.3%), שיעור הא-בינארים בקרב בני 18–29 היה גבוה פי 1.5 (3% לעומת 2%).
תושבים רבים בארצות הברית לא הכירו באופן אישי טרנסג'נדרים, אך היבט זה משתנה בצורה חדה בשנים האחרונות.
בסקר משנת 2014 ענו 17% מבין המצביעים הבגירים בארצות הברית כי הם מכירים באופן אישי או עבדו עם מישהו שהוא טרנסג'נדר.
בסקר של שנת 2021 הנתון עלה ל-42% ובסקר משנת 2022 ענו 44% מבין הבגירים כי הם מכירים טרנסג'נר באופן אישי.
נתון זה שונה בין אנשים בגילים שונים.
בקרב בני ה-65 ומעלה, 33% מכירים טרנסים באופן אישי.
בקרב בני 30–49 48% מכירים טרנסים באופן אישי, ובקרב בני 18–29, 52% מכירים טרנאס באופן אישי.
התפתחות הזהות המגדרית והבדל ממונחים אחרים
זהות מגדרית היא תחושת זהות הנתונה להגדרה עצמית של הפרט, דבר המבדיל אותה ממין ביולוגי.
זהות מגדרית שונה גם מנטייה מינית, שהיא השאלה למי אנחנו נמשכים ולא כיצד אנחנו מזדהים.
נטיות מיניות בקרב אנשים טרנסג'נדרים הן מגוונות כמו בקרב אנשים שאינם טרנסג'נדרים.
לפי מחקרים שנעשו בנושא, טרנסג'נדרים נוטים יותר להיות בעלי נטייה מינית שאינה הטרוסקסואלית, בהשוואה לאוכלוסייה כמכלול.
כלומר, נשים טרנסיות נוטות יותר להימשך לנשים, וגברים טרנסים נוטים יותר להימשך לגברים.
טרנסג'נדרים רבים הנמשכים לאחרים מאותו מגדר יזדהו כהומוסקסואלים, לסביות או ביסקסואלים.
זהות טרנסית יכולה לבוא לידי ביטוי בכל גיל.
כאשר מדובר בילדים צעירים, הדעה המקובלת כיום בקרב אנשי מקצוע היא שהתנהגות ספציפית שמיוחסת למגדר מסוים יכולה להיות מושפעת מהזדהות עם גברים ונשים בחייהם, אבל התחושה של זהות מגדרית אינה דבר שניתן לשינוי על אף שיכולה להשתנות בהמשך חייהם.
אי ודאות זו היא דבר קשה עבור הורים רבים.
פסיכולוגים ורופאים מדגישים כי חשוב שהורים יצרו סביבה משפחתית שבה הילד מרגיש אהוב וכי בחירותיו מקובלות ללא תנאים מוקדמים, ויתנו לילד לבחור את הזהות שלו בכוחות עצמו.
לפי האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה (APA), אין הסבר יחיד לשאלה מדוע יש אנשים טרנסג'נדרים.
מגוון של ביטוי הטרנסג'נדריות והחוויות השונות של טרנסג'נדרים שונים, הם עדות נגד הסבר מאחד או פשוט.
הסיבות לטרנסג'נדריות נחקרות מזה מספר עשורים, ועדיין יש אי-ודאות רבה בנוגע להן.
מומחים רבים מאמינים שגורמים ביולוגיים כגון השפעות גנטיות ורמות הורמונים ברחם, יחד עם חוויות מוקדמות וחוויות בגיל הנעורים או בבגרות עשויים כולם לתרום להתפתחות זהויות טרנסג'נדריות.
לפי סקירת מחקרים משנת 2015, המנגנון הביולוגי שמקשר בין מבנה המוח לזהות מגדרית עוד לא ברור, אבל יש ראיות חזקות לכך שקיים בסיס ביולוגי לזהות מגדרית.
מחקר משנת 2014 מצא כי קיימים הבדלים בשטחים של חומר לבן של בין גברים ונשים סיסג'נדרים בשני קצוות ואילו גברים ונשים טרנסג'נדרים נמצאים ביניהם.
במחקר שנערך בשנת 2012, נבדקו תאומים שלפחות אחד מהם הוא טרנסג'נדר.
בתאומים זהים, בעלי מטען גנטי זהה, 39% היו שניהם טרנסג'נדרים.
מבין זוגות התאומים הלא זהים שהיו במחקר, כאשר אח אחד היה טרנסג'נדר אחיו לא היה טרנסג'נדר בכל המקרים.
ההבדל בין תאומים זהים לבין לא זהים מרמז כי גנים מסוימים מגבירים סיכוי להתפתחות טרנסג'נדר.
מחקר נוסף מצא אלל שמקושר עם הסיכוי להיות אישה טרנסית.
לפי הפסיכולוגית הקלינית אלן הנדריקסן (Ellen Hendriksen), מין אנטומי (אברי המין), זהות מינית ונטייה מינית נקבעים בזמן שהאדם הוא עובר, במספר שלבים בזמן ההריון.
האנטומיה המינית מתרחשת לאחר כשישה שבועות של התפתחות.
לאחר תקופה זו יש פער של כשישה חודשים עד שהתפתחות המוח מגיעה לשלב של הגדרתו כנשי או גברי.
בנקודת זמן זו, אם המוח נחשף להורמון טסטוסטרון תאי המוח מתפתחים לכיוון זהות גברי, ואחרת - לכיוון זהות נשי.
נקודת זמן נוספת מתרחשת בין שישה חודשים לבין הלידה ובה נקבעת הנטייה המינית באמצעות צירוף לא ידוע עדיין של גנטיקה, הורמונים ותנאי הסביבה שמתקיימים באותו זמן ברחם.
לא תמיד איברי המין של האדם תואמים את מבנה המוח של האדם.
לפי ד"ר כריסטופר פרגוסון , מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטטסון וחבר האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה
ראיות מתחומי הניורו-ביולוגיה מצביעות על כך שזהות מגדרית שוכנת בהיפותלמוס והיא לא דבר מובנה חברתית או משהו שקל לשנות אותו.
לדבריו יש שפע ראיות לכך שהזהות המגדרית נקבעת בצורה ביולוגית בעיקרה - ונובעת מחשיפה לאנדרוגן בסביבת הרחם, בגלל היכולת שלה להשפיע על התפתחות ההיפותלמוס ומכאן על התפתחות הזהות המגדרית.
מספר מחקרים מצאו תימוכים לכך שזהות מגדרית מתפתחת עקב קשרי גומלין בין התפתחות המוח בתקופת ההריון לבין הורמוני מין.
מחקר ראשון מסוג זה פורסם על ידי Jiang-Ning Zhou ועמיתיו בשנת 1995. לפי המחקר אזור במוח המכונה stria terminalis או BSTc, שקשור בתגובות למין ולעקה, הוא גדול יותר בקרב זכרים לעומת נקבות, דבר שהוא דוגמה לדו-צורתיות זוויגית.
המחקר מצא כי לנשים טרנסג'נדריות היה BSTc בגודל נקבי.
גודל ה-BSTc לא הושפע מהורמוני מין שנלקחו בתקופת הבגרות ואינו קשור לנטייה מינית.
במחקר המשך משנת 2000, חקרו Kruijver ועמיתיו את מספר הנוירונים ב-BSTc במקום את נפח האיבר.
הם הגיעו למסקנות זהות - מבנה המוח של נשים טרנסג'נדריות היה דומה לזה של נשים סיסג'נדריות.
בשנת 2008 נמצאו תוצאות דומות עבור אזור אחר במוח - INAH 3 שהוא חלק מההיפותלמוס.
בשנת 2013, נערך מחקר על זוגות תאומים שלפחות אחד מהם עבר תהליך שינוי מגדרי, יחד עם מחקר איכותני על חוויות התאומים בילדותם ובבגרותם.
התאומים שנבחרו למחקר לא נדגמו באופן עיוור אלא מתוך סקירת ספרות וכן סרטוני יוטיוב ומקורות אחרים במרשתת.
המחקר מצא כי מקצת התאומים הזהים הללו היו זוגות תאומים ששניהם טרנסג'נדרים: 13 מתוך 39 זוגות (33%) מתוך תאומים זהים מבין הגברים ו-8 מתוך 35 (23%) של תאומים זהים בנות.
בין תאומים לא זהים שיעור הזוגות הטרנסג'נדרים עמד עד 1 מתוך 38 בלבד (2.6%).
מסקנת החוקרים היא כי הזהות המגדרית מושפעת על ידי גנטיקה הרבה יותר מאשר החינוך.
לפי חלק מהחוקרים, סיבה אפשרית להבדלים בין תאומים זהים היא התנאים ברחם האם.
בעוד הקוד הגנטי של התאומים הזהים הוא זהה, ייתכנו הבדלים באפיגנטיות - בשאלה איזה גנים באים לידי ביטוי.
תאומים זהים הם בעלי חבלי טבור נפרדים, הם בדרך כלל בעלי שקי שפיר נפרדים, והם מתפתחים במקומות שונים ברחם.
גורמים אלה יכולים להשפיע על הפיזור של חומרי הזנה, כימיקלים וחשוב מכל על הורמונים.
סביבה שונה של הרחם יכולה להשפיע על התפתחות שונה של המוח אפילו בקרב תאומים זהים.
לעומת זאת, ילדות לפי גיל ההתבגרות עם דיספוריה לא הראו תבנית הפעלה היפותלמית טיפוסית או נשית, ולילדים לפני גיל ההתבגרות עם דיספוריה מגדרית היו פעילות היפותלמית שהיו דומות לבנים, ולכן היו אופייניים למין.
החוקרים מקשרים בין תפקוד שונה של המוח בקרב ילדים עם דיספוריה מגדרית עם התמיינות מינית שונה של המוח.
בעבר הדעה המקובלת הייתה שחינוך או טראומה בשנות הילדות, עשויים לגרום לאדם להפוך לטרנסג'נדר.
דבר זה הוביל להאשמת ההורים, ובמיוחד אמהות.
ככל שמתקדם המחקר, התפקיד שניתן להשפעה חינוכית על זהות מגדרית מתכווץ.
בעוד שההתנהגות הנוגעת למגדר (ביטוי מגדרי) יכולה להשתנות עקב סטריאוטיפים או הזדהות שלהם עם אנשים שונים בחייהם, התחושה של זהות פנימית לפיה אדם הוא אשה, גבר, משהו באמצע או משהו אחר - זהות מגדרית מגובשת הוא דבר שלא ניתן לשנות.
בחברות מערביות רבות כיום יש פרוצדורה כלשהי שבה הפרט יכול לשנות את שמו, ואת המגדר החוקי שלו, על מנת לשקף את זהותו המגדרית.
פרוצדורות רפואיות לטרנסג'נדרים גם זמינות במרבית הארצות המערביות ובמדינות לא מערביות רבות.
עם זאת, מכיוון שלתפקידי מגדר חלק חשוב בתרבויות רבות, פרטים המאתגרים את המערכת המגדרית – כפי שעושים אנשים טרנסג'נדרים – נאלצים להתמודד לעיתים קרובות עם דיכוי מצד החברה והמוסדות הרשמיים.
אנשים טרנסג'נדרים בכל הגילאים חשופים לטרנספוביה - רתיעה רגשית, פחד, כעס, כלפי טרנסג'נדרים.
טרנספוביה מבוססת על התייחסות למגדר בהתאם למין הביולוגי, וראיית חריגה מכך כהפרעה נפשית או סטייה בעלת השלכות שליליות.
אף כי דעה זו כבר אינה מקובלת בקרב אנשי חוקרים רופאים ופסיכולוגים.
הטרנספוביה מובילה למגוון של התנכלויות כמו מחיקת זהות, הדרה חברתית, הטרדה, אלימות מילולית ופיזית, התעללות בבית הספר, אפליה בשוק העבודה ומגוון פשעי שנאה.
ילדים ונערים טרנסג'נדרים פגיעים למגוון בעיות חברתיות, בריאותיות ונפשיות.
בעיה אפשרית אחת היא אי-נוחות, אומללות או מצוקה על רקע השוני במגדר או על רקע היחס החברתי לכך - דיספוריה מגדרית.
סיכונים נוספים כוללים מעשי בריונות, התעללות בילדים מצד בני משפחה, ניצול או תקיפה מינית, התמכרות לסמים, והתאבדות.
נערים טרנסג'נדרים רבים עלולים להיזרק מהבית ולהפוך לחסרי בית.
חלקם פונים לזנות כדי לשרוד.
היבטים אלה מביאים לסיכונים בריאותיים נוספים.
מחקר שפורסם בשנת 2016 ונערך בקרב 250 טרנסג'נדרים בוגרים במקסיקו, מצא כי 83% מתוכם חוו מצוקה נפשית על רקע זהות מינית בהיותם בני-נוער, וכי מצוקה זו נובעת בעיקר כתוצאה מדחייה חברתית ואלימות כלפיהם.
לפי מחקר שנערך בארצות הברית על כ-6,400 אנשים טרנסג'נדרים ופורסם ב-2014, כ-38% מהנשים הטרנסג'נדריות וכ-44% מהגברים הטרנסג'נדרים דיווחו שניסו להתאבד במהלך חייהם, לעומת 4.6% באוכלוסיית ארצות הברית הכללית.
באופן מפורט יותר, נמצא ששיעור הניסיונות האובדניים המדווח גדול יותר אצל צעירים, מגזע מעורב, אינדיאני, או אסקימוסי, בעלי השכלה או הכנסה נמוכה, אצל המגלים לכולם שהם טרנסג'נדרים, אצל נשאי נגיף ה-HIV, אצל בעלי מוגבלויות, במיוחד בעיות נפשיות, ואצל הסובלים מדחייה של המשפחה והחברים, מאפליה, או מאלימות.
מספר מחקרים הראו כי תמיכה מהחברה והמשפחה מורידים משמעותית את שיעורי האובדנות בקרב הקהילה הטרנסית.
מחקר שנערך בשנת 2012 מצא כי 57% מבני נוער טרנסג'נדרים שלא היו להם הורים תומכים ניסו להתאבד בשנה האחרונה, לעומת 4% מקרב בני נוער טרנסג'נדרים עם הורים "תומכים מאוד".
אנשים טרנסג'נדרים תועדו בתרבויות ובחברות רבות, כולל בקרב עמים ילידיים, תרבויות מערביות ותרבויות מזרחיות מימי קדם ועד ימינו.
עם זאת, המשמעות של אי-קונפרמיות ביחס למגדר עשויה להשתנות בין תרבויות.
צ'ארלי פארקהרסט נולד בשם שרלוט דארקי פארקהרסט בשנת 1812 בשרון, ורמונט ארצות הברית.
הוא ברח מבית היתומים בגיל 12, אימץ את השם צ'ארלי וכן חזות גברית.
בהמשך חייו הוא עבר כנהג מרכבות נוסעים במערב הישן של ארצות הברית, ונודע בכינוי "צ'ארלי בעל העין האחת".
בשנת 1868, הוא הצביע בבחירות לנשיאות ארצות הברית 1868, אולי האדם הראשון שהיה בת (אנטומית) שהשתתף בבחירות בארצות הברית.
עם מותו בשנת 1879, התגלה מינו האנטומי, וכן העובדה שילד תינוק בשלב מסוים, והדבר עורר תדהמה ציבורית.
קריירת הנהיגה יוצאת הדופן והגילוי שלאחר המוות של פארקרסט קיבלו סיקור לאומי.
על פי העיתונות, פארקהרסט נחשב לדמות כמעט אגדית בתחום עבודתו.
העיתונאים תמהו על כך שמי שגילה אומץ לב, כישורים פיזיים, כוח נפשי וסיבולת כה גדולים חי בגוף נקבי.
לקראת סוף המאה ה-20 הופיעו מספר יצירות תרבותיות אודותיו לרבות אוטוביגרפיות דמיונית, ספרים ושירים.
ג'ני ג'ון (Jennie June) נחשבת אחת הטרנסיות הראשונות שפרסמו אוטוביוגרפיה טרנסית בארצות הברית.
היא זוהתה בלידתה כזכר בקונטיקט בשנת 1874. ג'ון למדה באוניברסיטה בצפון מדינת ניו יורק והמשיכה ללימודי תואר שני.
הרופא של ג'ון הודיע לנשיא האוניברסיטה על מינה, וכתוצאה מכך, היא "גורשה מהאוניברסיטה בגלל היותה אנדרוגן", מה שגרם לה לסבול מדיכאון, על סף ביצוע התאבדות.
ג'ון נודעה בזכות שני ספרי אוטוביוגרפיה בשם "אוטוביוגרפיה של אנדרוגן" (1918) ו"חקייני הנשים" (1922).
היא תארה עצמה כ-אנדרוגנית, שכן המונח טרנסג'נדר עוד לא הומצא בתקופה זו.
אוטוביוגרפיה שלישית שלה נכתבה אך לא פורסמה ונמצאה על ידי היסטוריונים בשנת 2010. היא הצהירה כי המטרה המוצהרת של כתיבת ספרים אלו הייתה לעזור ליצור סביבה מקבלת לצעירים שאינם תואמים לנורמות מגדריות ומיניות, כי זה מה שהוא היה רוצה לעצמה, והיא רצתה למנוע מבני נוער להתאבד.
ג'ון גם הקימה יחד עם טרנסים אחרים ארגון למען זכויות אנדרוגיניים.
לילי אלבה הייתה טרנסג'נדרית דנית שנולדה ב-1882 ואחת מהראשונות שעברו ניתוח להתאמה מגדרית בשנת 1930. אלבה נולדה בשם איינר מגנוס אנדראס וגנר והצליחה מאוד כציירת בשם זה.
לעיתים הציגה את עצמה כלילי, בת דודתו של איינר.
לאחר שהחלה לזהות את עצמה כאישה, שינתה את שמה החוקי ללילי אילזה אלבנס והפסיקה לצייר.
היא מתה מסיבוכים הקשורים להשתלת הרחם שעברה.
האוטוביוגרפיה שכתבה, "מגבר לאישה", פורסמה בשנת 1933. דוגמה נוספת היא לוסי היקס אנדרסון שבשנת 1945 נשפטה על התחזות לאישה.
טרנסים רבים שמרו את זהותם בארון.
בילי טיפטון שנולד בשנת 1914, היה מוזיקאי ג'אז וסולן מוביל בכמה להקות.
הוא נולד כנקבה, אך מגיל 21, ועד יומו האחרון הוא חי כגבר.
הוא מעולם לא קיבל טיפולים הורמונליים ולא עבר ניתוחים כלשהם.
טיפטון היה נשוי חמש פעמים, ולאחר מותו הודו שלוש מנשותיו, שלא ידעו על כך שנולד כנקבה.
סמוך למותו בגיל 74, בזמן ניסיונות ההחייאה של הצוות הרפואי, גילו שלושת בניו המאומצים שהוא היה טרנסג'נדר.
דוגמה לטרנס מאותה תקופה שהוצא מהארון בכוח היה אלאן ל.
הארט, רדיולוג, רופא וחוקר שחפת נודע.
הרעיון של התאמה מגדרית לא היה מוכר לרוב הציבור עד שהחדשות על כריסטין יורגנסן הגיעו לכותרות ב-1952. היא הייתה האשה הראשונה שהתפרסמה בעקבות ניתוח להתאמה מגדרית שעברה בדנמרק.
הומופוביה וטרנספוביה ברחבי ארצות הברית בשנות ה-50 וה-60 הייתה הן במערכת החוק, שאיפשרה ענישה על התנהגות שנחשבה כ"סוטה"; והן ביחס החברתי שהתיר אלימות ולמעשה התיר את דמם של להט"בים.
בשנות השישים התעוררה בחברה האמריקאית פעילות של תנועות חברתיות אחרות, כגון מאבק התנועה לזכויות האזרח, ילדי הפרחים, וההפגנות לסיום מלחמת וייטנאם.
השפעות אלה, יחד עם הסביבה הליברלית במרכזי הערים הגדולות שימשו כזרז חברתי לשינוי.
עקב הפליה טרנספובית בדיור ותעסוקה בשנות ה-60, התרכזו חלק ניכר מהטרנסג'נדרים מסן פרנסיסקו בשכונת העוני טנדרלוין ועבדו לרוב בזנות.
בעבודה זו הן היו חשופות לאלימות מצד המשטרה והלקוחות ופעמים רבות נעצרו.
כיוון שמבחינה חוקית הן הוגדרו כגברים, הן הוכנסו לכלא גברים, דבר שחשף אותן לסוגי אלימות שונים כולל תקיפה מינית, אונס ורצח.
הארגונים ההומופיליים לא פעלו על מנת לסייע לטרנסג'נדריות שבשכונת טנדרלוין.
בקיץ 1966 הקימו פעילים מהשכונה את ארגון ונגארד (Vanguard), שהיה ארגון הנוער הלהט"בי הראשון בארצות הברית.
פעילות הארגון הובילה למהומות קפיטריית קומפטון באותה שנה.
האירוע נחשב לרגע מפתח בתולדות זכויות טרנסג'נדרים בסן פרנסיסקו, ובעקבותיה חלה ירידה משמעותית באלימות המשטרתית הרשמית נגד אוכלוסייה זו, וכן הדבר היווה זרז להקמת ארגונים אקטיביסטים טרנסג'נדרים שונים.
שינוי יחס הממסד הרפואי לטרנסג'נדרים
בתחילת המאה ה-20 רוב העוסקים במקצועות הרפואה ומקצועות טיפוליים התייחסו לטרנסג'נדריות כאל מחלת נפש.
ההמשגה של הזהות הטרנסג'נדית כהפרעה נפשית, תרמה למעמד המשפטי בעייתי של טרנסג'נדרים, להפרת זכויות אדם שלהם, וליצירת חסמים של טיפול רפואי הולם.
הרופא והסקסולוג היהודי-גרמני מגנוס הירשפלד היה מראשוני החוקרים שכפרו ברעיון זה.
הירשפלד חילק את האנושות לשלושה מינים: זכר, נקבה והמין השלישי, שבו כלל הומוסקסואלים, לסביות, טרנסקסואלים, אינטרסקסואלים וטרנסווסטיטים, שבכולם ראה דרגות ביניים בין המינים, ושייך את כולם לאותה הקטגוריה.
בשנת 1918 הוא טבע את המונח "טרנסווסטיט" כרצון של אנשים לבטא מגדר הפוך למין שהוגדר להם בלידה (הגדרה זו כוללת גם אנשים שאינם טרנסים, כמו קרוס-דרסרים ונחשבת מיושנת).
הירשפלד היה גם הראשון שטבע המונח טרנסקסואליות.
גם אם כיום נראות התאוריות של הירשפלד מיושנות ואפילו מגוחכות, באותה עת הן היו חלוציות ומהפכניות, בכך שהפקיעו את המיעוטים המיניים והמגדריים מתחום הדת והקרימינולוגיה והעבירו אותם לתחום המדע.
ב-1919 הקים הירשפלד את המכון לסקסולוגיה בברלין, שהיה הגוף הראשון בעולם שהוקדש לחקר המין.
מדיניותו המפורשת של המכון הייתה, שאין לנסות לשנות את נטייתו המינית של אדם, אלא יש לתת לו טיפול המסייע לו לקבל עצמו כמו שהוא.
דורה ריכטר הייתה האדם הראשון שידוע שעבר ניתוחים להתאמה מגדרית בשנים 31–1922. לאחר השתלטות הנאצים על גרמניה ב-1933, נהרס המכון על ספריותיו, כחלק מתוכנית הצנזורה הממשלתית.
האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית שינתה את היחס שלה לטרנסג'נדררים לאורך השנים, בדומה לשינוי שביצעה ביחס להומוסקסואליות.
ה-DSM, ספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי, תייג בשנת 1968 את הטרנסג'נדריות בקטגוריה של "סטיות מיניות".
בדומה לנושאים אחרים בתחום, חלו שינויים בהגדרת הנושא עם התקדמות המחקר.
בשנת 1980 שונה התיוג של זהות טרנסג'נדרית ל"הפרעות פסיכו־סקסואליוּת" ובשנת 1994 התיוג שונה ל"הפרעות זהות מיניות ומגדריות".
המהדורה האחרונה של הספר, DSM-5, שיצא לאור בשנת 2013, שינתה את ההגדרה בצורה משמעותית לדיספוריה מגדרית.
האגודה מבהירה כי "אי-נוחות מגדרית, אינה בפני עצמה הפרעה נפשית.
המרכיב הקריטי בדיספוריה מגדרית הוא נוכחות קלינית של מצוקה שמשויכת למצב זה".
האגודה מבחינה כי מצב נפשי נחשב הפרעה נפשית רק אם הוא גורר מצוקה או לקות משמעותית.
אבל טרנסג'נדרים רבים לא חווים את המגדר שלהם כדבר מעורר מצוקה או לקות.
עבור אנשים אלה הבעיה היא גישה לטיפולים, לייעוץ ותמיכה חברתית הנחוצה כדי לבטא בחופשית את זהותם המגדרית וכדי למזער אפליה.
הבעיה היא לא הזהות המגדרית של האדם, אלא המצוקה שהוא עלול לחוות בחברה עוינת.
ICD הוא קטלוג ארגון הבריאות העולמי שמסווג את כל המחלות הידועות, כולל הפרעות נפשיות.
הגרסה הנוכחית של הקטלוג, ICD-11, שפורסמה ביוני 2018, הסירה את הטרנסג'נדריות מסעיף הבעיות הנפשיות.