tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החל משנת 1965 עבדה ראטנר באוניברסיטת לומונוסוב תחת הדרכתו של יעקב סיני במסגרת עבודת הדוקטור שלה, "Geodesic flows on unit tangent bundles of compact surfaces of negative curvature" ("זרמים גאודזיים באגדי יחידה משיקים של משטחים קומפקטיים בעלי עקמומיות שלילית").
לאחר סיום הדוקטורט הייתה ראטנר עוזרת מחקר בבית הספר הפוליטכני במוסקבה.
עקב הגשת בקשתה לאשרה לישראל, סולקה ממשרתה.
בשנים 1971–1975 כיהנה ראטנר כמרצה באוניברסיטה העברית בירושלים ולימדה בתיכון ליד האוניברסיטה.
בשנת 1975 היא קיבלה משרה באוניברסיטת ברקלי, וב-1982 קודמה בה לדרגת פרופסור.
מרינה ראטנר נודעה במחקריה בתחום התורה האֶרגוֹדית.
הישגה הגדול ביותר הוא הוכחת שלוש השערות קשורות של מ.ס.
דאני וגריגורי מרגוליס, בסדרה של ארבעה מאמרים שפורסמו בשנים 1990–1991. השערות אלו כיום ידועות בשם משפטי ראטנר .
שלושת המשפטים מאפיינים מסלולים זרימות אוניפוטנטיות במרחבים הומוגניים מבחינה טופולוגית, מידתית ומבחינת גבול ההתפלגות על המסלולים.
למשפטי ראטנר יש שימושים רבים בתורת המערכות הדינמיות ובתורת המספרים.
לדוגמה תוצאה מיידית שלהם היא השערת אופנהיים (שהוכחה על ידי גריגורי מרגוּליס כמה שנים לפני הוכחת משפטי ראטנר).
מיכאל ביאלי, אחיין של מרינה ראטנר, הוא פרופסור למתמטיקה בפקולטה למדעים מדויקים של אוניברסיטת תל אביב.
1992 – חברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים
1993 – חברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
קארטי לקידום המדע , מטעם האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית: על הוכחת ההשערות של ראגונאתאן (Raghunathan's conjecture) בתורת המספרים באותה שנה הרצתה במליאת הקונגרס הבינלאומי למתמטיקה בציריך על האינטראקציות בין התורה הארגודית, חבורות לי ותורת המספרים.
2013 – דוקטור לשם כבוד, האוניברסיטה העברית בירושלים
מרינט פישון היא כדורגלנית עבר צרפתייה ששיחקה כחלוצה.
פישון היא מלכת השערים של נבחרת צרפת בכל הזמנים, עם 81 שערים ב-112 הופעות.
פישון נולדה ב-26 בנובמבר 1975 בעיר בר סור אובה שבצרפת.
ב-1992, היא החלה לשחק בקבוצת "אולימפיק סנט ממי" מהליגה הצרפתית השנייה, ושנתיים לאחר מכן ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת צרפת הבוגרת.
ב-1995, היא עלתה עם קבוצתה לליגת העל, אך לאחר שנתיים ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה.
בקיץ 1997 שיחקה פישון בטורניר הבינלאומי הראשון בקריירה שלה - אליפות אירופה שנערכה באותה שנה בנורווגיה ושוודיה.
בשלב הבתים של הטורניר השיגו הצרפתיות ארבע נקודות, אך סיימו במקום השלישי ולא העפילו לחצי הגמר.
ארבע שנים לאחר מכן, באליפות אירופה שהתקיימה בגרמניה, כבשה פישון שלושה שערים במהלך שלב הבתים, אך צרפת שוב לא הצליחה לעבור את הסיבוב הראשון.
בשנת 2002, סיימה פישון בפעם השנייה ברציפות כמלכת השערים של הליגה הצרפתית, והחליטה לנסות את מזלה בליגת ה-WUSA האמריקאית.
היא חתמה בקבוצת פילדלפיה צ'ארג', וכבר בשנתה הראשונה בליגה היא נבחרה לשחקנית המצטיינת של העונה, לאחר שכבשה 14 שערים במהלכה והובילה את פילדלפיה לחצי גמר הפלייאוף.
עונה לאחר מכן היא כבשה שוב 14 שערים, וחלקה את תואר מלכת השערים של הליגה עם דאגני מלגרן הנורווגית.
ב-2003 פורקה ה-WUSA, ופישון החליטה לחזור לאולימפיק סנט ממי.
בסוף שנה זו, היא אף לקחה חלק במשחקי הגביע העולמי שנערכו בסין.
זה היה גביע העולם הראשון בו השתתפה נבחרת צרפת, וגם בו היא לא הצליחה לעבור את שלב הבתים.
פישון כבשה את שני השערים היחידים של הנבחרת בטורניר - בניצחון מול קוריאה הדרומית ובתיקו מול ברזיל, ופתחה בהרכב הראשון בכל שלושת המשחקים.
שנה לאחר מכן, עברה פישון לקבוצת הצמרת ג'וביסי, ומהר מאוד הפכה לאחת מהשחקניות הבולטות בקבוצה.
בשתי עונותיה הראשונות במועדון, היא כבשה 74 שערים, סיימה פעמיים כמלכת השערים של הליגה וזכתה פעם אחת בפרס כדורגלנית השנה בצרפת.
בעונתה הראשונה בג'וביסי זכתה פישון עם הקבוצה בגביע הצרפתי, ובעונה השנייה היא זכתה איתה באליפות הליגה.
הייתה זו האליפות היחידה בקריירה בת 15 השנים של פישון.
בספטמבר 2006, לאחר שלא הצליחה להעפיל לגביע העולם עם נבחרת צרפת, הודיעה פישון על פרישה מכדורגל בינלאומי.
בסיום עונת 2007, היא פרשה גם מהזירה המקומית.
שש שנים לאחר פרישתה, חזרה פישון לג'וביסי, אך הפעם לצוות הניהולי של המועדון.
מספר שנים אחרי פרישתה, הודיעה פישון על יציאתה מהארון.
בנובמבר 2012, היא הייתה לאישה השנייה בתולדות צרפת שזוכה לחופשת לידה בעקבות ההיריון של בת זוגה.
היריון זה התבצע באמצעות הפריה חוץ-גופית.
מרינה קונצביה (נולדה בכ"ה בתמוז ה'תשי"ז, 19 ביולי 1957) היא חברת מועצת עיריית ירושלים לשעבר.
טרם עלייתה הייתה פעילה במחתרת היהודית במוסקבה ועסקה בלימוד השפה העברית.
בישראל עבדה כעיתונאית וכשליחת הסוכנות היהודית בסנקט פטרבורג.
עוסקת בפעילות ציבורית למען עולים חדשים בירושלים.
מרינה קונצביה נולדה במוסקבה לשחקן התיאטרון משה כצנלסון ולעורכת ספרי לימוד, אֶמַה־נעמי קונצביה.
אביה משה, אחיינו של הוגה הדעות והפעיל ברל כצנלסון, היה שחקן בתיאטרון היהודי הממלכתי.
בוגרת תואר שני בהוראת ספרות כללית והשפה הרוסית במכון הפדגוגי ע"ש לנין.
עבדה כמורה בבית ספר תיכון עד עלייתה לישראל.
לאורך שנות ה־70 וה־80 עסקה בפעילות ציונית־מחתרתית, במסגרתה לקחה חלק פעיל במופעי פורים שפיל סאטיריים שעסקו במציאות הסובייטית היומיומית ושילבו מרכיבים אלה בסיפור מגילת אסתר.
קונצביה עסקה בהדפסה מחתרתית של יצירות ספרות אסורות במסגרת סאמיזדאט, בין היתר מתוך כתביהם של יוסף ברודסקי ושל אלכסנדר גאליץ', וכן כרוניקות של יהודי ברית המועצות, ובפרט מסמכים הקשורים למסורבי העלייה.
בגין פעילות זו נחקרה מספר פעמים על ידי הקג"ב.
לאחר פסטיבל הנוער והסטודנטים הבינלאומי ה־10 שהתקיים בקיץ 1985 במוסקבה, קיבלה אישור יציאה מברית המועצות.
משנת 1990 עבדה כעיתונאית וכעורכת בעיתונים "וסטי" וּ"ורמיה" בשפה הרוסית.
בשנת 1996 החלה לעבוד כעורכת וכמגישה בתחנת הרדיו רק"ע, אשר התחדשה במסגרת תאגיד השידור הישראלי ב־15 במאי 2017 תחת השם כאן רק"ע.
באותה שנה נכנסה לתפקיד כעורכת חדשות בערוץ 33, בתוכנית "קליידוסקופ".
משנת 2000 שימשה כעורכת החדשות בשפה הרוסית בערוץ הראשון.
בשנת 2007 החלה לעבוד בערוץ 2 כעורכת תוכנית אקטואליה בשפה הרוסית.
משנת 2010 שימשה כעורכת האחראית ברשת המקומונים "אפוכה" בשפה הרוסית.
בשנת 1994 מונתה קונצביה על הקמת "בית קהילות העולים" ברחוב יפו במרכז העיר ירושלים המשמש מרכז תרבות לעולים חדשים, שם שימשה כמנהלת.
בשנת 1995, במסגרת כהונתה של הכנסת השלוש עשרה, החלה את תפקידה כעוזרת הפרלמנטרית של יו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות עמנואל זיסמן וכיועצת תקשורת לחבר הכנסת אפרים גור, בנושאי קליטה ועלייה.
לקראת הבחירות לכנסת החמש עשרה בשמת 1999, שימשה כדוברת מפלגת הליכוד אל־מול אמצעי התקשורת בשפה הרוסית.
בשנת 2002, יצאה עם משפחתה לשליחות עלייה מטעם הסוכנות היהודית לעיר סנט פטרסבורג ברוסיה כממונה על כלל עובדי הנציגות בעיר, למשך שלוש שנים.
לאחר חזרתה בשנת 2006 עסקה בהפקת פסטיבל אומנים בתמיכת משרד העלייה והקליטה ומשרד התרבות.
במסגרת הבחירות לעיריית ירושלים בשנת 2013, הצטרפה לרשימת "ירושלים תצליח" בראשות ניר ברקת ושובצה במקום החמישי ברשימה.
במהלך קמפיין הבחירות תפקדה מרינה כמנהלת מטה דוברי הרוסית.
לאחר זכיית ברקת בבחירות וכניסתה למועצת עיריית ירושלים ה־15, החלה לכהן כחברת הנהלת העיר וכמחזיקת תיק העלייה והקליטה.
בהמשך הקדנציה קיבלה מרינה גם את תיק הגמלאים.
ביוני 2018 מונתה מרינה קונצביה לשמש כמנהלת מטה דוברי הרוסית עבור רשימתו של השר להגנת הסביבה, לירושלים ומורשת זאב אלקין, אשר הודיע על כוונתו להתמודד על ראשות עיריית ירושלים בבחירות המוניציפליות שיתקיימו ב־30 באוקטובר 2018, ובאוגוסט פורסם באופן רשמי כי תהווה חלק מרשימת "ירושלים תצליח" בראשות אלקין.
המפלגה זכתה ב-2 מושבים וקונצביה לא נבחרה למועצת העירייה.
קונצביה נשואה, אם לשניים ומתגוררת בשכונת נחלאות בירושלים.
בעלה, לב מלמיד, הוא עיתונאי.
מרינה קוזינה ויאצ'סלבובנה היא כדורסלנית רוסייה אשר התחרתה במדי נבחרת רוסיה באולימפיאדת בייג'ינג בשנת 2008, שזכתה במדליית ארד.
כמו כן, הייתה חלק מהרכב הנבחרת הרוסית באולימפיאדת לונדון בשנת 2012 שהחמיצה מדליית הארד, עם הפסדה 74–83 לנבחרת אוסטרליה.
בשנת 2005 זכתה קוזינה בתואר: הכדורסלנית הצעירה הטובה ביותר ברוסיה.
קוזינה שיחקה בעונת 2015–2016 במועדון הטורקי "מרסין".
מרסין, לאחר שבעונה הקודמת 2014/2015, לא שיחקה ביורוקאפס והתמקדה באליפות טורקיה.
הקבוצה הגיעה למקום השלישי בעונה הסדירה, עברה את מועדון אוניברסיטת איסטנבול ברבע הגמר, ובחצי הגמר הפסידה למועדון חתאי (Hatay club) בתוצאה 1–3 בסדרה.
מרינה שיחקה את כל 32 המשחקים בחמישייה הפותחת ותרמה תרומה משמעותית להישג הקבוצה.
היא השתתפה בממוצע 32 דקות ו-23 שניות בכל משחק, הביאה ממוצע של 11.4 נקודות למשחק, 6.3 ריבאונדים, 1.2 אסיסטים, 0.5 בלוקים למשחק.
במאי 2016 התחתנה מרינה קוזינה וחתמה על חוזה עם מועדון חתאי, שבראשו עמד בעלה אקין בש.
בדצמבר 2016 הנהלת המועדון החליטה להיפרד מהמאמן הראשי עקב פתיחת עונה לא מוצלחת (ניצחון אחד בלבד ב -9 משחקים).
מרינה עזבה גם היא את המועדון.
מאסטר מכובד בספורט של רוסיה ;
מדליית מסדר ההצטיינות למולדת, תואר שני ( 2 באוגוסט 2009 ) - על תרומה רבה לפיתוח התרבות הגופנית והספורט, הישגי ספורט גבוהים במשחקי האולימפיאדה ה-XXIX ב-2008 בבייג'ינג.
(צו של נשיא הפדרציה הרוסית מיום 2 באוגוסט 2009 מס' 885)
מדליית ארד במשחקים האולימפיים 2008;
מדליית כסף אליפות אירופה בכדורסל (2005, 2009);
מדליית הארד של הליגה העולמית של פיב"א (2007);
אלופת אירופה בקבוצת הנוער של רוסיה (2004);
אלופת אירופה בנבחרת הצעירה של רוסיה (2002);
זוכה "סל הזהב" כשחקן הכדורסל הצעיר הטוב ביותר ברוסיה (2005).
האפיפיור מרינוס השני היה האפיפיור מ-30 באוקטובר 942 עד מותו בשנת 946.
מרינוס נולד ברומא, ובטרם הפך לאפיפיור, הוא היה קשור לכנסיית סיריאקוס הקדוש במרחצאות דיוקלטיאנוס.
נאמר שהוא נתקל בסנט אולריך בביקורו ברומא ב-909, וכנראה ניבא את מינויו של אולריך בסופו של דבר לבישוף אאוגסבורג.
מרינוס נבחר לכס האפיפיורות ב-30 באוקטובר 942 באמצעות התערבות של אלבריק השני מספולטו, נסיך הרומאים.
הוא התרכז בהיבטים מנהליים של האפיפיורות, וביקש לתקן גם אנשי דת חילוניים וגם אנשי דת.
הוא הרחיב את מינויו של פרידריך, הארכיבישוף של מיינץ ככומר האפיפיור וממיס דומיניקוס ברחבי גרמניה והאימפריה הפרנקית מרינוס התערב לאחר מכן כאשר הבישוף של קפואה תפס ללא אישור כנסייה שנמסרה לנזירים הבנדיקטינים המקומיים.
למעשה, במשך כל תקופת כהונתו, העדיף מרינוס מנזרים שונים, והעניק להם מספר בולות אפיפיוריות.
מרינוס השתלט על הארמון שנבנה על ידי האפיפיור יוחנן השביעי על גבעת הפאלאטיום בהריסות גיאוס דומאוס.
הוא נפטר במאי 946, ובמקומו נבחר אגפטוס השני.
בגלל הדמיון של השמות מרינוס ומרטינוס, האפיפיורים מרינוס הראשון ומרינוס השני קיבלו בחלק מהמקורות, בטעות את השם מרטינוס (ונרשמו אז בהתאמה, כמרטינוס השני ומרטינוס השלישי).
וכך, כאשר האפיפיור החדש ב-1281 לקח את השם מרטינוס, הוא הפך למרטינוס הרביעי, כאשר למעשה הוא היה צריך לקחת את השם מרטינוס השני.
האפיפיור מרינוס הראשון היה אפיפיור מ-16 בדצמבר 882 ועד מותו בשנת 884.
מרינוס, יליד גאלזה, היה בנו של כומר.
הוא הוסמך לשמש דיאקון על ידי האפיפיור ניקולאוס הראשון.
לפני בחירתו לאפיפיור, הוא שימש כבישוף קאיריטים, מה שהפך את בחירתו לשנויה במחלוקת, כי בשלב זה של ההיסטוריה, בישוף לא היה צפוי אף פעם לעזוב את משרתו כדי לעבור לשמש כבישוף במקום אחר.
בשלוש הזדמנויות שונות הוא הועסק על ידי שלושת האפיפיורים שקדמו לו כלֵגָט בקונסטנטינופול, ושליחותו בכל מקרה שיש התייחסות למחלוקת נכתבה על ידי פוטיוס, הפטריארך של קונסטנטינופול.
בשנת 882, הוא נשלח מטעם האפיפיור יוחנן השמיני אל אתנסיוס מנאפולי להזהיר אותו לא לסחור עם המוסלמים בדרום איטליה.
בין המעשים הראשונים שלו כאפיפיור היו החזרת פורמוסוס כבישוף הקרדינל של פורטוס ואת הבישוף של פוטיוס לתפקידיהם.
בשל כבודו לאלפרד הגדול הוא שחרר את האנגלו-סקסונים של האנגולה סקולה ברומא מחובת המחווה והמיסוי.
הוא גם הורה לשלוח חתיכה של הצלב האמיתי לאלפרד במתנה.
הוא נפטר ב-15 במאי 884, ואדריאנוס השלישי נבחר כמחליפו.
מרינה לאונידובנה קראבץ היא שחקנית, שדרנית רדיו וזמרת רוסייה.
היא המשתתפת-אישה הקבועה היחידה של תוכנית הטלוויזיה הרוסית "Comedy Club".
מרינה נולדה ב-18 במאי 1984 בסנט פטרסבורג כילדה הצעירה ביותר עם שני אחים גדולים.
היא למדה בבית הספר בגימנסיה מספר 524.
היא הנחתה שלל תוכניות טלוויזיה וידועה כבדרנית וקומיקאית פופולרית בארצה.
דובבה גם דמות בגרסה הרוסית של פיטר ראביט.
פיטר ראביט, דיבוב הגרסה הרוסית
סופר אולג, סדרת טלוויזיה פארודית
קראבץ נישאה לארקדי וודאחוב ב-20 ביולי 2013, שלמד יחד עם קראבץ בפקולטה לפילולוגיה והשתתף בתוכנית KVN.
מרינה קרבצ'נקו (באוקראינית: Кравченко Марина ; נולדה ב-19 במאי 1975) היא טניסאית שולחן ומאמנת טניס שולחן.
קרבצ'נקו הייתה סגנית אלופת אירופה בטניס שולחן לנשים בשנים 1987 ו-1988, אלופת אירופה קבוצתית ב-1989, 4 פעמים אלופת אוקראינה בשנים 1990, 1991, 1992 ו-1994, אלופת המכביה בכל הקטגוריות ב-1993 ו-9 פעמים אלופת ישראל ומחזיקת גביע המדינה בשנים 1996 עד 2004 ו-2008.
קרבצ'נקו נולדה ב-1975 בחלק של ברית המועצות שבשנות האלפיים הוא בשליטת אוקראינה.
היא החלה לעסוק בטניס שולחן בגיל שבע וחצי, כשאביה היה מאמן נבחרת אוקראינה.
בשנת 1993 היא הגיעה לישראל כמשתתפת במכביה הארבע-עשרה, וזכתה בכל המדליות בטניס שולחן לנשים.
במכביה הכירה את בעלה לעתיד, מאמן נבחרת ההיאבקות של ישראל, בוריס וינוקורוב, ששכנע אותה לעלות לישראל.
בישראל נרשמה קרבצ'נקו למועדון בנצרת עילית וכעבור שנתיים עברה לבית"ר ראשון לציון.
מַרינוֹ סַנוּדוֹ טוֹרסֶלוֹ (Marino Sanudo Torsello; הרפובליקה של ונציה, 1260?
– ונציה, 1343?) היה נוסע, גאוגרף ומדינאי ונציאני.
נודע בחתירתו לחידוש מסעי הצלב לכיבוש ארץ הקודש ולתכלית זו יועדו חיבוריו.
מרינו סנודו טורסלו נולד למשפחה מיוחסת שבניה כיהנו, בדורותיהם, בסנאט ובמועצה הגדולה של רפובליקת ונציה.
סנודו בילה את רוב שנותיו במסעות, ככל הנראה לרגל עסקי משפחתו, במקומות שהיו נתונים לשליטתה של ונציה, בתחנות המסחר שלה ובנמלי מסחר בארצות אירופה.
במהלך נסיעותיו שהה בעכו, בירת ממלכת ירושלים הצלבנית השנייה, שנים ספורות לפני נפילתה ב-1291 בידי הממלוכים.
לאחר מפלת המדינות הצלבניות בלבנט עסק סנודו בהתוויית תוכניות למסע צלב חדש.
חיבורו הראשון, "תנאֵי ארץ הקודש" (Conditiones Terrae Sanctae), הושלם ב-1306 והופנה לאפיפיור קלמנס החמישי, לראשי הכנסייה ולשליטי אירופה.
בשנים הבאות שקד על חיבורו הגדול – "ספר הסודות של נאמני הצלב" , שבו כלל את כתביו הקודמים, וב-1321 הגישוֹ לאפיפיור יוחנן העשרים ושניים.
עותק מורחב נמסר ב-1323 לשארל הרביעי, מלך צרפת, שסנודו הוֹעידוֹ להנהיג את מסע הצלב החדש.
סנודו לא הסתפק בכך והטיף למטרתו גם במכתבים לגורמים השונים.
"ספר הסודות" נכתב כמדריך לצלבנים.
בחלקו הראשון הובא מידע על התנאים הפוליטיים, על הכלכלה ועל נתיבי הסחר של הארצות השונות.
חלקו השני הוקדש לתוכניות מפורטות לכיבוש מצרים, הלבנט והלאה עד לאוקיינוס ההודי.
סנודו ראה בהכנעת מצרים יעד מקדים חיוני לכיבוש ארץ ישראל ורקם תוכניות מבצעיות להסגר ימי עליה לצורך החלשתהּ.
החלק השלישי של הספר מוקדש לתולדות ארץ הקודש מאז ימי המקרא ועד לתחילת המאה ה-14. הספר לוּוָה במפות שנוצרו על ידי הקרטוגרף הגנואזי פייטרו ויסקונטה בהנחיותיו של סנודו: מפות עולם, מפת ארץ ישראל, מפות חופי הים התיכון, הים השחור וחופי אירופה וכן מפות ערים, בהן ירושלים, אנטיוכיה ועכו.
עותקי הספר ששרדו, עשרים ושלושה במספר, אינם זהים לגמרי, שכן סנודו הפיק מהדורות אחדות של תוכניותיו.
בשנים 1328–1333 כתב סנודו על ההיסטוריה של האימפריה הלטינית – "תולדות ממלכת רומאניה או ממלכת מוראה" (Istoria del regno di Romania sive regno di Morea).
מרינו סנודו מת ב-1343 שׂבע אכזבות מכישלון מאמציו להביא להחייאת מסעי הצלב לארץ הקודש.
מרינוס היה פילוסוף נאופלאטוני יליד פלאביה ניאפוליס (שכם) בארץ ישראל בתקופה הביזנטית.
הוא היה תלמידו של פרוקלוס באתונה.
מרינוס נולד בשכם והיה כנראה שומרוני, או אולי יהודי.
בשלב מוקדם הומר לדת היוונית הישנה, מעידים מקורות בני הזמן; שמואל קרויס מניח שזהו רק הד לעובדה שהשתייך לזרם הפילוסופי האתונאי.
לדברי פוטיוס, מרינוס ויתר על דתו השומרונית "משום שהיא סטתה מדתו של אברהם והכניסה בה חידושים, והוא התאהב בפגניות.
אף על פי כן, באמצעות עבודה קשה, הוא עלה בפרסומו על תהילתם של רבים מוכשרים ומבוגרים ממנו".
מדבריו של דמאסקיוס אנו למדים שהוא היה חלש בגופו.
מרינוס הגיע לאתונה בתקופה שבה, למעט פרוקלוס, היה מחסור גדול של גברים בולטים באקדמיה האפלטונית.
מסיבה זו הוא הצליח להגיע לראשות האקדמיה (סכולארכס ) עם מותו של פרוקלוס בשנת 485. בתקופה זו מורי הדת היוונית הישנה סבלו מרדיפות בידי הנוצרים ומרינוס נאלץ לחפש מקלט באפידאורוס.
הוא מת בסביבות שנת 500, אולי באתונה.
חיבורו העיקרי של מרינוס הוא הביוגרפיה "חיי פרוקלוס", המקור העיקרי למידע על חייו של פרוקלוס.
מועד פרסום הביוגרפיה קבוע באמצעות ראיות פנימיות לשנת מותו של פרוקלוס, שכן הוא מזכיר ליקוי חמה שיקרה כאשר תסתיים השנה הראשונה שלאחר אותו אירוע.
החיבור פורסם לראשונה יחד עם חיבוריו של מרקוס אורליוס בשנת 1559; הוא פורסם מחדש בנפרד על ידי יוהאן אלברט פבריציוס בהמבורג בשנת 1700, ונערך מחדש בשנת 1814 על ידי ז'אן פרנסואה בואסונאד דה פונטארבי עם תיקונים והערות.
מרינוס גם חיבר פרשנות (או מבוא) לחיבור "נתונים" של אוקלידס, ופרשנות ל"פרשנות קטנה" של תאון מאלכסנדריה .
ישנו גם טקסט אסטרונומי ששרד, הדן בשביל החלב.
חיבוריו האבודים כללו פירושים על אריסטו ועל "פילבוס" של אפלטון.
בסודא נאמר שהוא השמיד את האחרון מכיוון שאיסידורוס מאלכסנדריה, יורשו בראשות האקדמיה, הביע את הסתייגותו ממנו.
פוטיוס מביע בביבליותקה שלו את דעתו על הגותו של מרינוס: "ברור שמרינוס, אם לשפוט על פי מה שאמר ומה שכתב, שלא הסתכם בהרבה, לא היה יוצר מעמיק של הרעיונות הפוריים המצמיחים דעות נבונות על טבעם של דברים".
מֶרינו הוא זן של כבשים שמקורו מספרד.
המרינו הוא גזע כבשים בעל צמר מעולה.
מרינה רושצ'ה הוא ראיון של המחוז הצפון-מזרחי של העיר הפדרלית מוסקבה, שברוסיה.
מרינה רושצ'ה הוא הדרומי ביותר מבין כל הראיונים של המחוז האדמיניסטרטיבי הצפון-מזרחי.
ב-19 במאי 1828 ביקר אלכסנדר פושקין בחגיגות במרינה רושצ'ה לפני שיצא לסנט פטרסבורג.
ניקולאי גוגול גם היה בחגיגות במרינה רושצ'ה.
בחלקו הדרומי של הראיון התגורר הסופר פיודור דוסטויבסקי.
רחוב ותחנת מטרו נקראים על שמו.
בתחילת המאה העשרים התגורר ראש מהנדסי ומתכנני הטילים והמשגרים הסובייטיים סרגיי קורוליוב ברחוב אוקטיאברסקאיה.
בשנת 1982, ארקדי רייקין וקונסטנטין רייקין העבירו את תיאטרון המיניאטורות של לנינגרד למוסקבה לרחוב שרמטייבסקאיה.
בשנת 1987 שונה שם התיאטרון ל"סטיריקון".
מרינה ולדימירובנה קושבאיה היא שחיינית עבר סובייטית.
אלופה אולימפית (מונטריאול 1976) ושיאנית עולם (1976–1978) במשחה ל-200 מטר חזה ואלופת ברית המועצות (1976) וזוכת מדליית ארד אולימפית (מונטריאול 1976) במשחה ל-100 מטר חזה.
באליפות ברית המועצות שנערכה בקייב בתחילת יוני 1976 זכתה קושביאה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:14.04 דקות ומדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.55 דקות.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכתה קושבאיה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר חזה בשיא עולם חדש של 2:33.35 דקות, לפני חברותיה לנבחרת מרינה יורצ'ניה (2:36.08 דקות) וליובוב רוסנובה (2:36.22 דקות), שיפור לשיא העולם בין השנתיים של קרלה לינקה מגרמניה המזרחית (2:34.99 דקות), שיא זה החזיק מעמד כשנתיים ונשבר על ידי יוליה בוגדנובה מברית המועצות (2:33.32 דקות).
כבר בשלב המוקדמות היא קבעה שיא אולימפי חדש של 2:35.14 דקות.
מדליית ארד במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:13.30 דקות, אחרי הנלורה אנקה מגרמניה המזרחית (1:11.16 דקות) וליובוב רוסנובה (1:13.04 דקות).
באליפות ברית המועצות שנערכה בדניפרו בשנת 1977 היא זכתה בשתי מדליות ארד, במשחה ל-100 מטר חזה בתוצאה של 1:15.3 דקות ובמשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:37.3 דקות.
באליפות ברית המועצות שנערכה במוסקבה בשנת 1978 היא זכתה בשתי מדיות, כסף וארד.
מרינט דופן צ'אנג היא דמות בדיונית של גיבורת על אשר מופיעה כדמות ראשית בסדרה "המופלאה: הרפתקאות ליידי באג".
הדמות הופיעה לראשונה עם תחילת הסדרה ב-2015 ונוצרה על ידי תומאס אסטרוק.
שמה כגיבורת על הוא "החיפושית" (או פשוט "חיפושית"; באנגלית: Ladybug – חיפושית).
מרינט היא דמות של נערה צעירה בכיתה ט' (בת 13 ובהמשך גם בת 14, 15 ו16) המתגוררת מעל מאפייה בבעלות הוריה בפריז.
מגושמת מאוד, אך אופטימית ובעלת הרבה רצון טוב לעזור.
מחזיקה במופלא החיפושית, בעל כוח היצירה.
בסוף העונה השלישית הופכת לשומרת המופלאים.
היא מגנה על פריז מהאקומות של הנבל הנורא עש לילה, שהוא אביו של אדריאן.
החפץ המופלא שלה הוא עגילים ולקוואמישלה קוראים טיקי, הניזונה מעוגיות מקרון.
לאחר שמרינט משנה צורה (ורק לאחר שהשתמשה בכוחה) היא צריכה להאכיל את טיקי על מנת שתצבור אנרגיות להמשיך לתת לה את כוחה.
כוח העל של החיפושית הוא כוח היצירה, שפועל באמצעות האמירה: "קמע המזל".
מעונה 4 כשהיא משתמשת בכוח החליפה שלה משתנה.
מי שיודעים את זהותה כחיפושית הם רק אליהחברתה הטובה, לוקה, אליקס, קגאמי, פליקס, נטלי וגראנד מאסטר סו-האן, השומר העתיק של המופלאים.
בסיום עונה 5 היא מגלה את זהותו הסודית של עש לילה כגבריאל אגרסט, ולפני שזה מקריב את עצמו על מנת להחזיר את נטלי לחיים(שנפטרה כתוצאה משימוש במופלא הטווס הפגום), הוא מבקש ממנה שלא לספר לאדריאן את האמת על מי שבאמת היה.
מרינט מסכימה ומשקרת לאדריאן ולכל העולם(חוץ מנטלי,שיודעת את האמת) שגבריאל הקריב את חייו על מנת להביס את מונרך וסיים את חייו כ"גיבור".
במהלך עונה 6 נראית מרינט סובלת משמירת סוד עצום שכזה, במיוחד מאדריאן.
בין זהויותיה השונות: מרינט דופן צ'אנג, חיפושית, מולטי עכברה, מולטי שועלה, מולטי חתולה מולטי חיפושית, חיפושית דרקון, ליידי-דבורה, ליידי-סוס, חתולה שחורה, פני-באג, חיפושית שחורה, חיפושית-נחש, באני-באג ובאנינט.
(רוב הדמויות נוצרו משילוב המופלא שלה עם מופלאים נוספים)
במהלך העונה השנייה היא מצליחה לפענח איך ליצור שיקויי קסם המעניקים שלה יכולות חדשות למצבים שונים וככה היא מצליחה להפוך לחיפושית-מים, חיפושית-קרח, אסטרובאג, אסטרו-חיפושית שחורה וחיפושית-דרקון מים.
מדבבת של מרינט לצרפתית, שפת המקור של הסדרה, היא אנוק אובואה (Anouck Hautbois).
מדבבת של מרינט לאנגלית, היא כריסטינה וי (Cristina Vee).
מדבבת של מרינט לעברית היא ספיר דרמון.
מריניה גראנדה (בפורטוגזית: Marinha Grande) היא עיירת חוף, הממוקמת בקרבת העיר לייריה אשר במערב פורטוגל.
העיר חוגגת מדי שנה את יום העלייה לשמיים (Ascension Day).
העיר נמצאת במרחק של כ-130 ק"מ מהעיר ליסבון, כ-80 ק"מ מהעיר קוימברה וכ-193 ק"מ מהעיר פורטו.
יער פיניאל דה לייריה ניטע במאה ה-13 על ידי אפונסו השלישי והורחב בהמשך על ידי דיניש, מלך פורטוגל, כדי לספק עצים לתעשייה הימית.
במאה ה-18, הוקם מפעל הזכוכית המלכותי (Real Fabrica de Vidros) ונקנה על ידי היזם האנגלית וויליאם סטפנס.
בשנת 1934, נערכה בעיר התקוממות נגד שלטון אסטדו נובו.
מריניה גראנדה היא יצרנית הזכוכית הגדולה ביותר בפורטוגל ומוכרת בזכות יער האורנים וחופי הים המרהיבים שבה.
מריניו פרס אוליברי (19 במרץ 1947 – 18 בספטמבר 2023), הידוע בשם מריניו פרס, היה כדורגלן ברזילאי ששיחק בעמדת המגן, בין השאר בספורט קלאב אינטרנסיונל ובנבחרת ברזיל.
הוא היה קפטן נבחרת ברזיל במונדיאל 1974. לאחר פרישתו ממשחק פעיל הוא הפך למאמן.
פרס שיחק בברצלונה בעונת 74/75 עד שנאלץ לחזור לברזיל עקב שירות צבאי.
פרס זכה ב-15 תארים (3 לא רשמיים) עם נבחרת ברזיל.
הוא שיחק 7 משחקים בנבחרת במהלך מונדיאל 1974, בו שימש כקפטן ושבו הגיעה נבחרת ברזיל למקום הרביעי.
1973: אליפות סאו פאולו בכדורגל
מרינוס ציוניס הוא כדורגלן קפריסאי המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת צ'וקאריצ'קי ובנבחרת קפריסין.
ציוניס גדל במחלקת הנוער של אומוניה ניקוסיה.
בשנת 2017 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הקפריסאית.
הוא ערך 65 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע 12 שערים.
ב-24 בינואר 2022 חתם ציוניס על חוזה לשלוש שנים בספורטינג קנזס סיטי מה-MLS.
ב-26 ביולי 2024 חתם בצ'וקאריצ'קי הסרבית.
ב-5 בספטמבר 2020 ערך ציוניס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קפריסין, בהפסד 2-0 לנבחרת מונטנגרו במסגרת ליגת האומות 2020/2021. ב-29 במרץ 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת אסטוניה במסגרת ליגת האומות.
מרינה מיכאילובנה רסקובה הייתה חלוצת טיס בברית המועצות.
במהלך מלחמת העולם השנייה הקימה יחידות מטוסי קרב שהורכבו מנשים.
נולדה בשם מרינה מלינינה במוסקבה לאב זמר אופרה ואמרגן ולאם מורה.
אביה נהרג בתאונת דרכים כשהייתה בת 7. לאחר סיום בית ספר תיכון החלה ללמוד בקונסרבטוריון של מוסקבה.
היא חלתה בדלקת האוזן האמצעית, אשר פגעה בשמיעה שלה מה שמנע ממנה להיות זמרת.
היא החלה לעבוד כלבורנטית במפעל לייצור צבעים.
בשנת 1931 החלה לעבוד באחת המעבדות של אקדמיית חיל האוויר במוסקבה.
במהלך עבודתה באקדמיה החלה ללמוד בה, במגמת ניווט.
בשנת 1933 עברה בהצלחה את מבחני ההסמכה והפכה לנווטת הראשונה בחיל האוויר הסובייטי.
כנווטת השתתפה בטיסות ניסוי באקדמיה.
בשנת 1935 השלימה הסמכה לטיס.
בשנת 1936 החלה להדריך את צוערי טיס באקדמיה.
בפברואר 1937 עברה באופן רשמי מחיל האוויר לנ.ק.ו.ד., שם הועסקה כיועצת בנושאי תעופה.
המשיכה לטוס במקביל לעבודה בנ.ק.ו.ד - הא השתתפה בכמה טיסות ארוכות טווח כנווטת.
בספטמבר 1938 היא לקחה חלק בטיסה ארוכת טווח במיוחד : ממוסקבה לקומסומולסק על אמור, מרחק של כ-6000 קילומטר.
את הטיסה ביצע צוות שהורכב מנשים בלבד ומטרתו הייתה לשבור שיא עולמי של אורך הטיסה במטוס, המופעל בידי צוות נשי.
בהתקרב המטוס אל היעד הראות הפכה ללקויה ורסקובה התקשתה להמשיך לנווט את המטוס.
הדלק כמעט אזל וקברניט החליטה שהיא תבצע נחיתת אונס.
במטוס, בו בוצעה הטיסה, תא הנווט היה ממוקם מתחת לבטן המטוס והיה חשש כי במקרה של נחיתת אונס התא ירוסק והנווטת שבתוכו תימחץ למוות.
לכן, רסקובה צנחה מן המטוס, לפני שהצוות החל בנחיתה.
משב רוח חזקה הרחיק אותה ממקום הנחיתה.
הוא נאלצה לשרוד במשך 10 ימים בתוך היער, עד שהמחלצים מצאו אותה.
כל הצוות נסע חזרה למוסקבה, שם הן התקבלו כגיבורות.
ב-2 בנובמבר 1938 הוענק לשלוש חברות הצוות תואר גיבור ברית המועצות.
בכך הן הפכו לשלוש הנשים הראשונות, בעלות תואר זה.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות ביקשה מרינה רסקובה לעבור מנ.ק.ו.ד.
מרינה רסקובה פעלה באופן נמרץ להקמת יחידות בחיל האוויר הסובייטי שתורכבנה מנשים.
היא ניצלה את היכרותה האישית עם יוסיף סטלין ובעזרתם הצליחה לקבל את הסכמת הפיקוד הבכיר של חיל האוויר להקמת שלושה רגימנטים של נשים טייסות.
כל הצוותים, צוותי הקרקע, המכונאות והחימוש הורכבו מנשים בלבד: רגימנט מס' 586 (מטוסי יירוט מדגם יאק-1), רגימנט מס' 587 (מפציצי צלילה מדגם פטליאקוב Pe-2), רגימנט מס' 588 (מפציצי לילה מדגם Po-2).
בתחילת 1942 מונתה רסקובה לפקד על רגימנט מס' 587 והחלה בהקמה והאימון שלו.
בסיס היחידה היה ליד עיר אנגלס במחוז סרטוב.
הקמה, גיוס ואימון הצוותים הסתיימו בנובמבר 1942. הרגימנט הופנה לחזית סטלינגרד.
ב-2 בינואר 1942 טסו כל מטוסי היחידה (מלבד 3) לבסיס החדש שלהם בקרבת סטלינגרד.
שלושה מטוסים לא השתתפו בטיסה, בשל בעיות טכניות בהם (כולל מטוסה של רסקובה).
מרינה רסקובה שבה מהבסיס החדש כעבור יומיים כדי להוביל את שלושת המטוסים הנותרים אל הבסיס החדש.
טיסת חזרה התעכבה בשל הרוחות החזקות וסערת שלג.
לקראת צהריי היום של 4 בינואר 1943 פסקה סערת השלגים, אך הרוחות לא נחלשו.
רסקובה החליטה לא להמתין לשמזג אוויר נוח יותר- היא נתנה פקודה להמראה.
במהלך הטיסה נתקלו שלושת המטוסים בקבוצת עננים סמיכים, רסקובה נתנה פקודה להמשיך במסלול המתוכנן.
אל הבסיס החדש בקרבת סטלינגרד הגיע רק מטוס אחד מתוך השלושה.
יום למחרת אותר בשטח צוות של המטוס השני - הטייסים הצליחו לבצע נחיתת אונס וכל אנשי הצוות שרדו את הנחיתה.
מטוסה של מרינה רסקובה נעלם.
שרידי מטוסה התגלו ב7-בינואר 1943- בתוך השרידים נמצאו גופות שלה ושל אנשי צוותה.
גופתה הוטסה למוסקבה, שם היא נקברה בטקס ממלכתי בבית הקברות של חומת הקרמלין.
בשנת 1930 היא התחתנה עם מהנדס בשם סרגיי רסקוב (לכן שינתה את שם משפחתה לרסקובה).
בשנת 1931 נולדה להם בת.
בני הזוג התגרשו בשנת 1935.
רגימנט האווירי, עליו פיקדה רסקובה, נקרא על שמה.
ספינת משא של הצי הסוחר נקראה על שמה
בערים סרטוב ואנגלס הוצבו אנדרטאות לזכרה.
רחובות וכיכרות במוסקבה ובערים נוספות בברית המועצות נקראו על שמה (נכון להיום רחובות על שמה נשארו רק ברוסיה – בשאר מדינות ברית המועצות לשעבר השמות שונו).
בברית המועצות וברוסיה הונפקו בולי דואר לזכרה.
בעיר סרטוב בית ספר תיכון נושא את שמה.
מריקהיפוס (שם מדעי: Merychippus; מילולית: "סוס מעלה גירה") הוא סוג יונק מפריט פרסה שהתקיים בתקופת המיוקן והיה מאבותיו של הסוס המודרני.
סוס קדום זה הגיע לגובה 90 ס"מ ולמשקל 70-120 קילוגרם בממוצע.
מבנה רגליו דמה מאוד לפרסות סוס והם הותאמו למרוצה בערבות בעשב הפתוחות של אמריקה הצפונית.
ככל הנראה זה היה הסוס הראשון שניזון מעשבים ולא רק מעלים וצמחייה רכה.
היה לו ראש גדול עם לסתות חזקות.
הוא דמה מאוד לסוס מודרני אך היה נמוך יותר.
המאובנים של סוס קדום זה התגלו בארצות הברית ומקסיקו.
סוס זה חי בתקופת המיוקן לפני 20-10.43 מיליון שנה ואז נכחד.
סוס זה תואר על ידי החוקר האמריקאי ג'וזף ליידי ב-1856.
סוס קדום זה הופיע בסדרה מפלצות חוזרות לתחייה.
מריה לואיסה פארֵדֶס ברתולומה (בספרדית: María Luisa Paredes Bartolomé; 3 באפריל 1946 – 17 בדצמבר 2024), מוכרת בשם הבמה מריסה פארדס, הייתה שחקנית ספרדייה.
פארדס, ילידת מדריד, החלה לשחק בתיאטרון בשנות ה-60. ב-1960 שיחקה לראשונה בקולנוע, בסרט "091, מדברים מהמשטרה".
לאחר הסרט נעשתה אלילת נוער בספרד.
פארדס שיחקה מאז בסדרות טלוויזיה וביותר מ-90 סרטים, רובם הפקות ספרדיות אך גם איטלקיות, מקסיקניות וצרפתיות.
הופעותיה בטלוויזיה היו בעיקר בתפקיד עצמה, בטלנובלות.
פארדס הופיעה בסרטים רבים שזכו לאהדת המבקרים ולהצלחה קופתית, בהם סרטיו של פדרו אלמודובר "הרגלים מגונים" (1983), "עקבים גבוהים" (1991), "פרח הסוד שלי" (1995), עליו זכתה בפרס הקולנוע הלאומי של ספרד, ו"הכל אודות אמא" (1999), והסרט "החיים יפים" (1998) של רוברטו בניני.
בשנת 1996 שיחקה לצד השחקן האיטלקי מרצ'לו מסטרויאני בסרט הצרפתי "חיים משולשים ומוות רק אחד" של הקולנוען הצ'יליאני ראול רואיס.
ב-2007, היא הופיעה בסרט הקצר "El camino de Ana" (דרכה של אנה).
ב-2019 שיחקה בקומדיה הספרדית "למרות הכל" לצדה של רוסי דה פלמה.
פארדס הייתה נשיאת האקדמיה לקולנוע בספרד.
מריסקה ורס (; 1 באוקטובר 1947 – 2 בדצמבר 2006), הייתה זמרת הולנדית אשר התפרסמה כסולנית של להקת Shocking Blue (בישראל נודעה הלהקה בשם "כחול מזעזע").
ורס נולדה בהאג לאב הונגרי צועני, ליוש ורס, שהיה כנר ולאם שנולדה בגרמניה להורים ממוצא צרפתי ורוסי.
החלה את קריירת השירה שלה ב-1964 ובמשך ארבע שנים עברה במספר להקות אשר לא זכו להצלחה ולפרסום.
ב-1968 הצטרפה ללהקת "כחול מזעזע" והחליפה את זמר הלהקה, פרד דה וילדה שהתגייס לצבא ההולנדי.
מנהיג הלהקה, רובי ון לאוון, אשר גם כתב את המילים והלחנים לכל שיריה, העדיף לצרף דמות נשית דומיננטית ללהקה, בדומה לגרייס סליק מלהקת ג'פרסון איירפליין אשר זכתה באותה עת לפופולריות גדולה.
בסוף 1969, כחלק מאלבומם השני "At Home" הקליטה הלהקה את השיר Venus, שהפך ללהיט בינלאומי ענק וכבש הן את רחבות הריקודים והן את פסגות המצעדים בארצות הברית ובמדינות רבות אחרות, כולל ישראל.
ורס זכתה לפרסום רב הן בגלל יופייה וקולה החם והן בשל היותה סולנית לצד שלושה חברי להקה גברים.
שירים נוספים של הלהקה, אשר זכו להצלחה, היו: "Long Lonesome Road" ו-"Send Me A Postcard", אשר התפרסמו לפני "ונוס" ו-Mighty Joe" ו-"Never Marry a Railroad Man" (זכה להצלחה בישראל בשם: "לעולם אל תנשאי לעובד רכבת") שהתפרסמו באלבום השלישי של הלהקה.
בשנים שלאחר מכן, ראשית שנות השבעים, היו ללהקה עוד מספר שירים שזכו להצלחה.
ורס נחשבה, באותן שנים של "סקס, סמים ורוק'נ'רול", לתופעה יוצאת דופן בכך שלא עישנה והתנזרה מאלכוהול.
במסעי ההופעות הרבים שערכה הלהקה ברחבי העולם, נהגה לשתות תה במהלך ההופעות.
ב-1974 התפרקה הלהקה וורס פנתה לקריירת סולו, מוצלחת הרבה פחות.
ב-1984 התאחדה "כחול מזעזע" מחדש, איחוד שנחשב כמוצלח.
ב-1993 הצטרפה כסולנית להרכב הג'אז "The Shocking Jazz Quintet" במשך השנים שלאחר מכן השתתפה מדי פעם באיחודים מחדש של "כחול מזעזע".
נפטרה ב-2 בדצמבר 2006, בגיל 59, כתוצאה ממחלת הסרטן.
מָרִיצָה (בבולגרית: Марица; ביוונית: Μαρίτσα; בטורקית: Meriç, מֶרִיץ'), או אֶוורוֹס (מיוונית: Έβρος), הוא נהר בתראקיה שבבלקן, הנובע בהרי רילה במערב בולגריה בגובה של 2,378 מטר, וזורם לאורך 480 ק"מ עד לשפכו בצפון הים האגאי, כ-14.5 ק"מ מזרחית לעיר אלכסנדרופולי בצפון-מזרחה של יוון.
המריצה זורם ברובו בתחומי בולגריה, בעמק רחב בין הרי הבלקן מצפון והרי רודופי מדרום, וכיוון זרימתו מזרחה.
הנהר זורם לאורך גבול טורקיה ויוון עד הגיעו בסמוך לעיר אדירנה בטורקיה, מקום בו הוא פונה לכיוון דרום, ולאחר שהוא זורם בתחומי טורקיה לאורך כ-8 קילומטרים, הוא ממשיך עד לשפכו לאורך קו הגבול שבין טורקיה ויוון.
העיר הגדולה השוכנת על גדות הנהר היא פלובדיב בבולגריה.
עמק נהר המריצה מהווה חלק מנתיב הרכבת סופיה – איסטנבול.
קרקעות העמק הפוריות תומכות בגידול פירות וירקות נרחב, במיוחד לייצוא.
על יובלים של המריצה פותחו מספר תוכניות הידרואלקטריות גדולות ותוכניות השקיה.
בשנת 1371 התקיים באזור קרב מריצה שבו ניצחו העות'מאנים את הסרבים, והרגו את ווקשין מרנצ'ביץ' ויובן אוגלישה .
המריצה עלה על גדותיו וגרם להצפות ולנזקים כבדים במספר הזדמנויות בעשור הראשון של המאה ה-21, ובין היתר בפברואר, מרץ ואוגוסט 2005 ובמרץ 2006.
במהלך העשור השני המאה ה-21 עברו במסלול של האוורוס מהגרים לא חוקיים לאיחוד האירופי.
מריסה טומיי היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
זוכת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על תפקידה בסרט "בן דודי ויני".
טומיי נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית, בת לפטרישיה, מורה לאנגלית, ולגארי, עורך דין.
יש לה אח צעיר ממנה.
טומיי גדלה בשכונת מידווד בברוקלין.
הוריה, שהיו חובבי תיאטרון, לקחו אותה לראות מחזות בברודוויי, והיא נשבתה בקסמי הבמה והחליטה שהיא רוצה קריירה כשחקנית.
לאחר שסיימה את לימודי התיכון, למדה שנה אחת באוניברסיטת בוסטון, ואז עברה ללמוד באוניברסיטת ניו יורק ב-1983, לאחר שקיבלה תפקיד באופרת הסבון "כשהעולם מסתובב".
לאחר השתתפותה בסדרה "כשהעולם מסתובב" ב-1984, בשנת 1987 קיבלה טומיי תפקיד בסדרה הקומית "עולם אחר", והתארחה בסדרת הדרמה "התרוצצות " ברשת CBS, בכיכובה של פרנסס מקדורמנד.
פריצת הדרך בקריירה שלה הייתה ב-1992 בסרט "בן דודי ויני", לצד ג'ו פשי, שעליו זכתה בפרס האוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
היא קיבלה מועמדות נוספת לאוסקר, וכן לפרס גלובוס הזהב, על תפקיד המשנה שלה בסרט "בחדר המיטות".
לאורך השנים טומיי הופיעה גם לא מעט בתיאטרון, כולל תפקידים ראשיים בברודוויי וב"אוף ברודוויי".
ב-1994 הופיעה בתפקיד הראשי במחזה "סלאבים!", שנכתב על ידי המחזאי האמריקאי-יהודי טוני קושנר, בתיאטרון בניו יורק.
ב-1996 הופיעה טומיי בתפקיד אורח בסדרה "סיינפלד", שם גילמה את עצמה בפרק הכפול "הקאדילק".
כמו כן התארחה בסדרה "משפחת סימפסון", שם גילמה כוכבת קולנוע שמתאהבת בנד פלנדרז.
ב-2005 השתתפה בקמפיין פרסומי של מותג האופנה "Hanes ", לצד סלבריטאים נוספים כגון מייקל ג'ורדן, ג'ניפר לאב יואיט ומת'יו פרי.
ב-2006 שיחקה בעונה השלישית של הסדרה "שירות הצלה", בתור אנג'י, גרושתו של ג'וני.
ב-2007 היא שבה אל המסך הגדול, בסרטו של הבמאי סידני לומט "לפני שהשטן יידע", לצד פיליפ סימור הופמן ואית'ן הוק.
תפקידה זה זכה לתשומת לב מיוחדת, בשל סצנות הסקס בעירום של טומיי עם הופמן והוק, לראשונה בקריירה שלה.
ב-2008 שיחקה מריסה בסרט "המתאבק" לאור ההצלחה של הסרט הייתה מריסה מועמדת לפרס האוסקר.
תפקיד זה היה משמעותי עבורה כאשר היא שיחקה חשפנית.
בשנת 2015 שיחקה במספר פרקים בעונה השנייה של סדרת הדרמה "אימפריה" ברשת "פוקס", בכיכובם של טראג'י פ.
ב-2016 טומיי לוהקה בתור הדודה מיי של פיטר פארקר בסרטי היקום הקולנועי של מארוול, היא השתתפה ב"קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים" ולאחר מכן ב-2017 בסרט "ספיידרמן: השיבה הביתה".בשנת 2019 השתתפה בסרט ספיידרמן: רחוק מהבית" ובשנת 2021 השתתפה ב"ספיידרמן: אין דרך הביתה".
כשהקריירה שלה החלה להמריא, היא הפסיקה את לימודיה האקדמיים.
עם זאת, בהמשך דרכה, קיבלה תואר לשם כבוד מאוניברסיטת בוסטון.
מרינר סטודרד אקלס היה איש עסקים ובנקאי אמריקאי, ששימש כיושב ראש מועצת הנגידים של הבנק הפדרלי (הבנק המרכזי (פדרל ריזרב) של ארצות הברית) בין השנים 1934 ל-1948.
אקלס נולד בלוגן שביוטה, בנם הבכור מבין תשעה ילדים של הלן ודייוויד אקלס, איש עסקים ובנקאי מצליח מיוטה.
אקלס למד בקולג' מורמוני מקומי ושימש כמיסיונר הכנסייה בסקוטלנד.
לאחר שובו מהשליחות השתלב בעסקי המשפחה.
כשנפטר אביו ב-1912 התחלקו עסקיו בין משפחות שלוש נשותיו, כשאקלס לוקח על עצמו את ניהול החלק שירשה אמו.
תוך שנים מעטות הרחיב את עסקי הבנקאות, וביחד עם אחיו ג'ורג' הוביל מהלך איחוד עם משפחת בראונינג, שיצר רשת בנקים גדולה במערב ארצות הברית בשם אקלס-בראונינג.
במהלך השפל הגדול עמד בהצלחה במספר משברי הסתערות משיכות (Bank Run) בעוד בנקים רבים אחרים קרסו.
כבנקאי מוביל דחף לרפורמות במערכת הפיננסית האמריקאית, שהובילו לחקיקת חוק החירום של 1933, חוק השיכון של 1934 וחוק גלאס-סטיגל.
לאחר תפקיד קצר במחלקת האוצר של ארצות הברית מונה על ידי הנשיא פרנקלין רוזוולט לדירקטוריון הבנק הפדרלי בוושינגטון די.
סי., אקלס הוביל לרפורמה בבנק המרכזי, עם חוק הבנקאות של 1935, ובעקבות יישומה הפך ליו"ר הראשון של מועצת הנגידים, תפקיד בעל סמכויות נרחבות באופן משמעותי.
הוא כיהן בתפקיד עד פברואר 1948 ולאחר מכן כחבר מועצה עד 1951.
במהלך שנותיו כיו"ר הבנק הפדרלי תמך אקלס במתן תמריצים לפרויקטים והשקעות על מנת להניע את הכלכלה האמריקאית ולהוציאה מהמשבר, הוא מזוהה ברעיונותיו עם הכלכלה הקיינסיאנית.
כמו כן שותף אקלס בדיונים שהובילו להסכם ברטון-וודס ב-1944.
אקלס פרש מהמועצה בשל סכסוך על סוגיות עצמאות הבנק הפדרלי מול מחלקת האוצר, הוא חזר ליוטה והרחיב את עסקיו הפרטיים.
אקלס נודע כנדבן שתרם למוסדות השכלה, ספריות ציבוריות ולהקמת קרן אקלס שתמכה בפעילויות רבות נוספות.
לאחר מותו קבע הקונגרס כי הבניין הראשי של הבנק הפדרלי בבירה ייקרא על שמו של אקלס.
מריצה היא עגלה בעלת גלגל אחד או שניים המונעת על ידי אדם ומשמשת לנשיאת משאות למרחקים קצרים.
לבד מהגלגל, למריצה יש שתי ידיות אחיזה, שתי רגליות ומשטח נשיאת משאות קעור.
כאשר אדם מתחיל להניע אותה, הוא מרים את ידיות האחיזה ומנתק את המגע בין הרגליות לבין הקרקע, כך שחלק ממשקל המריצה נתמך על ידי גופו וחלק על ידי הגלגל.
המריצה היא מנוף מהסוג השני כיוון שהגלגל הוא נקודת המשען והמשא מועמס בין נקודת הפעלת הכוח (ידית האחיזה) לנקודת המשען.
מקובל להשתמש במריצות כדי לשאת עפר בעת עבודת הגינה וכדי לשאת חומרי בניין אבקתיים (חול, מלט וכדומה) וחצץ בתוך אתרי בניה.
יש המשערים כי המריצה הייתה ידועה ליוונים כבר במאה הרביעית לפני הספירה אך התיעוד הודאי הראשון של שימוש במריצה הוא מתקופת שושלת האן בסין: ציור קבר שתוארך לסביבות שנת 150 לפני הספירה מראה מריצה בעלת גלגל אחד להעברת משא.
מריסה אן מאייר היא מנהלת אמריקאית בתחום ההיי-טק.
שימשה כמנכ"לית !Yahoo בין השנים 2012–2017. קודם לכן שימשה כסגנית נשיא בחברת גוגל.
מריסה מאייר נולדה ב-Wausau שבוויסקונסין, בת למרגרט, מורה לאמנות, ומייקל מאייר, מהנדס.
אחרי שסיימה ללמוד בתיכון Wausau West ב-1993,
הייתה אחת משני הנציגים של ויסקונסין בהם בחר מושל המדינה להשתתף במחנה הלאומי לנוער שוחר מדע במערב וירג'יניה.
קיבלה תואר ראשון בהצטיינות במערכות סימבוליות (Symbolic systems), ותואר שני במדעי המחשב, שניהם מאוניברסיטת סטנפורד.
בשני התארים התמחתה באינטליגנציה מלאכותית.
מאייר עבדה במעבדת המחקר של UBS בציריך, שווייץ, וב-SRI International במנלו פארק, קליפורניה.
ביוני 1999 עברה לחברת גוגל ונמנתה עם עשרים העובדים הראשונים של החברה.
מאייר מילאה תפקידי מפתח במוצרי גוגל, ובהם מנוע החיפוש גוגל, גוגל חדשות, גוגל ספרים ושירות הדואר האלקטרוני Gmail.
שימשה כשומרת הסף של תהליך הפצת המוצרים וקבעה מתי מוצר מסוים מוכן להיות מופץ למשתמשים.
עד לאוקטובר 2010 שימשה כסגנית נשיא ואחראית תחום חוויית המשתמש בחברה.
שימשה כפנים הציבוריות של גוגל, נתנה ראיונות רבים לכלי התקשורת והשתתפה באירועים כדוברת בשם החברה.
ב-2009 הוענק לה תואר דוקטור לשם כבוד מהמכון הטכנולוגי של אילינוי עבור עבודתה פורצת הדרך בתחום החיפוש באינטרנט.
כתב העת Fortune כלל אותה בשנים 2008, 2009, 2010 ו-2011 ברשימת חמישים הנשים המשפיעות ביותר בעולם, והיא האישה הצעירה ביותר שנכנסה לרשימה זו.
ב-16 ביולי 2012 מונתה למנכ"לית Yahoo!.
באותו יום חשפה מאייר שהיא בהיריון.
ב-13 ביוני 2017, עם השלמת המכירה של Yahoo!
לורייזון תקשורת, תמה תקופתה של מאייר בחברה.
מאייר חברה בדירקטוריון של וולמארט, מוזיאון קופר יואיט לעיצוב, הבלט של ניו יורק, הבלט של סן פרנסיסקו ומוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית.
בדצמבר 2009 נישאה מאייר לזכרי בוג (Zachary Bogue), משקיע בתחום הנדל"ן המסחרי.
ב-30 בספטמבר 2012 נולד להם בן, ובדצמבר 2015 נולדו להם תאומות.
מריס ליאפה היה רקדן בלט סובייטי ממוצא לטבי.
בשנת 1976 הוענק לו תואר האמן העממי של ברית המועצות ובשנת 1970 הוא זכה בפרס לנין.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 היה ליאפה בין הרקדנים הבולטים בתיאטרון בולשוי.
אביו היה בצעירותו זמר במקהלה בעיר ליאפייה וכאשר המשפחה עברה לריגה עבד בתיאטרון לאופרה ובלט בריגה.
מריס היה ילד חולני ובמטרה לחזק אותו הילד נשלח לבית ספר לריקוד.
מורי בית הספר היו רקדני סגל תיאטרון בלט והם איפשרו לילד להשתתף בהופעות התיאטרון.
במקביל ללימודי הריקוד, מריס ליאפה היה שחיין ואף זכה באליפות לטביה בשחייה.
בשנת 1950 תלמידי בית הספר נשלחו למוסקבה לתחרות רקדנים צעירים.
נבחרת בית הספר זכתה במקום הראשון בתחרות.
בשנת 1953 אחד משופטי התחרות הזמין את מריס ליאפה ללמוד בבית הספר לבלט במוסקבה.
לאחר שנתיים של לימודים השתתף ליאפה בהופעת סיום על במת תיאטרון בולשוי וזכה לשבחים.
בשנת 1955 ליאפה התקבל לסגל בלט של האופרה הלאומית של לטביה.
בשנת 1956 התיאטרון הגיע למוסקבה לסבב הופעות.
ליאפה בלט בין הרקדנים ונשלח ביחד עם מאיה פליסצקאיה לסבב הופעות בהונגריה.
בשנה זו הם אף התחתנו אך לזמן קצר בלבד.
בקיץ 1957 ליאפה התקבל לסגל בלט של תיאטרון מוזיקלי במוסקבה והופיע על במתו במשך מספר שנים.
בשנת 1960 ליאפה ביחד עם רקדני תיאטרון בולשוי הופיע בפולין.
לאחר ההופעות הוא נקלט בתיאטרון בולשוי.
במשך מספר שנים ליאפה רקד בבלטים שונים על במת תיאטרון בולשוי.
החל משנת 1963 הוא התחיל ללמד בבית הספר לבלט במוסקבה.
בשנת 1964 לתיאטרון הגיע כוריאוגרף חדש - יורי גריגורוביץ'.
תחילה היחסים בינם היו תקינים.
גריגורוביץ' שיבץ את ליאפה במספר הצגות חדשות ואף נתן לו תפקיד ראשי בבלט "ספרטק".
עבור ריקוד בבלט זה ליאפה זכה בפרס לנין בשנת 1970. עם הזמן הצטננו היחסים בין גריגורוביץ' לבין ליאפה והרקדן לא קיבל תפקידים חדשים.
לאור המצב, ליאפה החל להצטלם בסרטים ולהופיע על במת תיאטראות אחרות ברחבי העולם.
במקביל, הוא למד בימוי והחל לביים בלט.
ב-28 במרץ 1982 ליאפה הופיע בפעם אחרונה על במת תיאטרון בולשוי.
למרות ההופעתו המוצלחת, המועצה האמנותית של התיאטרון בלחץ של יורי גריגורוביץ' החליטה שהרקדן כבר זקן ולא יכול להמשיך בהופעות.
בשנת 1986 ליאפה רצה להקים להקת בלט חדשה בריגה, אך הדבר לא צלח.
במרץ 1989 במוסקבה החלו עבודות להקמת תיאטרון חדש בו ליאפה היה צפוי להיות במאי ראשי.
מאיה פליסצקאיה - הייתה אשתו הראשונה במשך תקופה קצרה בשנת 1956. בקורות חיים רשמיים של שניהם הדבר לא הוזכר כלל.
מרגריטה ז'יגונובה - אשתו השנייה איתה ליאפה התגורר תקופה ארוכה ולזוג היו 2 ילדים, שניהם היו רקדני בלט בתיאטרון בולשוי.
נינה סמיזורובה - אשתו השלישית במהלך שנות ה-80
גלינה ברז'נייבה - בת זוג של ליאפה במשך מספר שנים.
יבגניה שולץ - בת זוגו בשנות ה-70. לשניים יש בת משותפת.
מחוז מריקופה הוא מחוז בדרום-מרכז מדינת אריזונה, ארצות הברית.
פיניקס היא בירת המחוז והעיר המאוכלסת בו.
במפקד שנערך ב-2010 נמנו במריקופה כ-3.8 מיליון נפש.
צפיפות האוכלוסין במריקופה היא הגבוהה ביותר מבין מחוזות אריזונה, ומדורגת במקום ה-4 מבין מחוזות ארצות הברית בכלל.
צפיפות האוכלוסייה במריקופה היא תוצאה מהתפוצצות אוכלוסין שהתרחשה בסוף המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21. הגידול המהיר באוכלוסייה השתקף בדירוג של מגזין פורבס שנערך ב-2007 ובו דורגו ארבע מתוך ערי מחוז מריקופה בין עשר הערים בעלות גידול האוכלוסייה המהיר ביותר בארצות הברית.
שלוש הערים באקאיי, סופרייז וגודייר דורגו במקום השני, השלישי והרביעי בהתאמה, והעיר אבונדייל דורגה במקום התשיעי.
מריקופה הוא גם אחד המחוזות הגדולים ביותר בארצות הברית בשטחו, ואילו מבין המחוזות האמריקניים שכוללים עיר בירה מדינתית, מחוז מריקופה הוא הגדול ביותר.
כמחוז בו מתגוררים 60 אחוזים מאוכלוסיית אריזונה כולה, המחוז נחשב למוביל הפוליטיקה של אריזונה, ושמונה מתוך תשעת מחוזות הבחירה לקונגרס של אריזונה, כוללים חלקי שטח של מחוז מריקופה.
אף על פי שבירת המחוז והמדינה, פיניקס, יחד עם חלקים מועטים אחרים במחוז, מזוהים עם המפלגה הדמוקרטית; שאר המחוז נחשב מעוז רפובליקני חזק.
מאז 1948 כל מועמד רפובליקני ללא יוצא מן הכלל זכה בבחירות במחוז מריקופה.
אף המועמד הרפובליקני הכושל, בארי גולדווטר, שבבחירות 1964 הובס והפסיד אף את מדינת מוצאו שלו - אריזונה, מדינת מחוז מריקופה - זכה עם זאת במחוז מריקופה עצמו.
מקור שם המחוז בשמו של שבט המריקופה, קבוצה אתנית של אינדיאנים בארצות הברית.
מריסה פאוואן הייתה שחקנית איטלקייה, זוכת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1955 על הופעתה בסרט "השושנה המקועקעת".
פאוואן נולדה בקליארי בירת סרדיניה, איטליה בשם מריה לואיסה פיירנג'לי.
פאוואן היא אחותה התאומה של כוכבת הקולנוע האיטלקייה המנוחה פייר אנג'לי.
פאוואן פילסה את דרכה כשחקנית תוך כדי תפקידי משנה בסרט המלחמה של ג'ון פורד "What Price Glory", בדרמת הפשע של ארנולד לבן "Down Three Dark Streets" ובמערבון של דלמאר דייוויס "Drum Beat i".
היא פרצה לתודעה רשמית בשנת 1955 בזכות ליהוקה לעיבוד הקולנועי למחזהו של טנסי ויליאמס "השושנה המקועקעת", תפקיד שיועד בתחילה לאחותה התאומה פייר שהייתה יותר מוכרת בתעשייה בהוליווד.
פאוואן הופיעה בסרט בתפקיד רוזה בתה הצעירה של סארפינה דל רוזה (אנה מניאני), היא זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר אותו היא הפסידה לחברתה לסרט ג'ו ואן פליט על הופעתה בסרט "קדמת עדן".
באותו טקס אוסקר עלתה פאוואן לקבל פרס אוסקר אחר בשמה של אנה מניאני שנעדרה מהמעמד.
באותה השנה השתתפה פאוואן גם בעיבוד הקולנועי של נאנלי ג'ונסון לספרו של סלואן וילסון "האיש בחליפה האפורה" לצידם של גרגורי פק וג'ניפר ג'ונס.
בתקופה שלאחר מכן הופיעה פאוואן בתפקיד אבישג השונמית בדרמה המקראית של קינג וידור "שלמה ומלכת שבא" ובתפקיד קטרינה דה מדיצ'י אשתו של מלך צרפת אנרי השני (רוג'ר מור) בדרמה "דיאן".
היא שיחקה בדרמה התקופתית של ג'ון פארו "ג'ון פול ג'ונס" ולצידו של טוני קרטיס בסרט הפשע "סיפור חצות".
את הופעותייה הזכורות האחרונות עשתה פאוואן בקומדיה הצרפתית של ז'אק דמי "הריון גברי" ובסדרות הטלוויזיה "התקווה שדל ראיין" ו-"77 Sunset Strip".
פאוואן נישאה בשנת 1956 לשחקן הצרפתי ז'אן פייר אומון ממנו הביאה לעולם שני ילדים, צלם הקולנוע ז'אן קלוד אומון והקולנוען פטריק אומון.
פאוואן הייתה נשואה לאומון עד לפטירתו בשנת 2001.
מריס אקים ספייטס הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת גואנגג'ואו לונג-ליונס מליגת העל הסינית.
אחרי שנותיו בתיכון, בחר ספייטס להמשיך את לימודיו באוניברסיטת פלורידה, במדינה בה נולד וגדל.
בשנתו הראשונה במכללה עזר לקבוצתו לזכות באליפות המכללות כשהוא משמש כמחליף של צמד הגבוהים אל הורפורד וג'ואקים נואה.
בעונה העוקבת ניצל ספייטס את חסרונם של הורפורד ונואה, בעקבות מעברם ל-NBA, והעמיד מרשימים של 14.5 נקודות, 8.1 ריבאונדים ו-1.4 חסימות למשחק.
לאחר עונתו השנייה במכללה העמיד עצמו השחקן לבחירה בדראפט 2008.
ספייטס נבחר בדראפט 2008 בבחירה ה-16 על ידי פילדלפיה 76'.
בשתי עונותיו הראשונות בקבוצה הציג ספייטס יכולת טובה ויציבה, אך מינויו של דאג קולינס למאמן פילדלפיה בעונת פגע במעמדו של הפורוורד בקבוצה.
ספייטס, כשחקן בעל אוריינטציה התקפית, לא הסתדר עם שיטת המשחק ההגנתית של המאמן החדש ונגרר למספר עימותים עם צוות האימון שהביאו למיעוט בדקות המשחק של ספייטס.
ממוצעיו של ספייטס בנקודות, ריבאונדים ודקות משחק בעונה זו היו הנמוכים בקריירה שלו.
ב-4 בינואר 2012 הועבר ספייטס לממפיס גריזליס כחלק מטרייד משולש ששלח את זאבייה הנרי לניו אורלינס הורנטס ושתי בחירות סיבוב שני בדראפט לפילדלפיה 76'.
ב-13 ביולי 2012 חתם ספייטס על הארכת חוזה בממפיס לשנתיים עבור 8 מיליון דולר.
ב-22 בינואר 2013 נשלח ספייטס, ביחד עם ויין אלינגטון, ג'וש סלבי ובחירת סיבוב ראשון בדראפט לקליבלנד קאבלירס עבור ג'ון לואר.
ב-12 ביולי 2013 חתם ספייטס בגולדן סטייט ווריורס על חוזה לשלוש עונות עבור כ-11 מיליון דולר.
ב-10 בפברואר 2014 קלע ספייטס שיא קריירה של 32 נקודות בניצחון הווריורס על פילדלפיה 76', קבוצתו לשעבר.
בעונת 2014/2015 זכה ספייטס באליפות ה-NBA הראשונה שלו עם גולדן סטייט, עם ניצחון על קליבלנד קאבלירס 4-2 בגמר, כשספייטס מעמיד לאורך הפלייאוף ממוצעים של 3.7 נקודות ו-2.1 ריבאונדים למשחק.
בעונה העוקבת היה שותף פעיל לשבירת שיא הניצחונות בעונה אחת, 73, כשקלע 7.1 נקודות והוריד 3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
לקראת עונת חתם ספייטס על חוזה לשנתיים בלוס אנג'לס קליפרס, עבור כ-3 מיליון דולר.
ב-27 ביולי 2017 חתם ספייטס על חוזה לעונה אחת באורלנדו מג'יק.
ב-2 ביולי 2018 חתם על חוזה לעונה בקבוצת גואנגג'ואו לונג-ליונס מליגת העל הסינית.
מריסה ג'ארט וינוקור היא שחקנית יהודייה-אמריקאית.
ידועה בהופעתה כטרייסי טורנבלד במחזמר "היירספריי" - העיבוד המוזיקלי המוצלח ביותר בברודוויי של סרט קולנוע (במקרה זה - סרטו של ג'ון ווטרס באותו השם).
וינוקור הייתה מתחרה בולטת בתוכנית המציאות הפופולרית "רוקדים עם כוכבים" ולאחר מכן המשיכה והנחתה בעצמה תוכנית דומה בשם "Dance Your Ass Off".
היא שימשה כאחת המנחות בתוכנית האירוח היומית "The Talk", אך לא שבה אליה בעונת השידורים של סתיו 2011, במקום זאת היא התמקדה בקו הבגדים שלה ותוכנית טלוויזיה חדשה בכבלים.
וינוקור נולדה בעיר ניו יורק, בתם של מקסין, מורה, ומיכאל וינוקור, אדריכל.
וינוקור הייתה מעודדת וקפטן של קבוצת הכדורגל בבית-הספר התיכון בו למדה, Fox Lane High School.
מאוחר יותר, היא למדה באקדמיה האמריקאית למוזיקה ודרמה (אנ') בניו יורק, שם סיימה לימודיה בתוכנית המשולבת.
על תפקידה כטרייסי טורנבלד במחזמר "היירספריי", וינוקור זכתה בפרס טוני לשנת 2003 כשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר, וכן בפרסי Drama Desk, Theatre World, ו-Outer Critics Circle.
לאחר הצטרפותה להפקת "היירספריי", וינוקור אובחנה כחולת סרטן צוואר הרחם, אך היא לא הודיעה על כך לאף אחד מעמיתיה להפקה, כדי שלא ידאגו לה.
בשנת 2003 היא עברה ניתוח, ולאחר התאוששות ובדיקה שקבעה שאין לה עוד סרטן, היא הייתה בריאה מספיק כדי לחזור להופיע בברודוויי.
פורסם כי בעת נסיעתה לעבור את הניתוח, היא שרה את שיר הפתיחה של המחזמר, "Good Morning Baltimore".
לאחר שהטיפול בסרטן עבר והסתיים בהצלחה, היא שבה להופיע בברודוויי; בעבר, היא הופיעה בהעלאה המחודשת של "גריז", בתפקיד ג'אן.
וינוקור הופיעה במספר סרטי קולנוע וטלוויזיה, כגון "אמריקן ביוטי", "אף פעם לא התנשקה", "ללמד את גברת טינגל", "מת לצעוק", "Beautiful Girl" (ערוץ ABC Family), "קדחת המגרש" ו-"Fugly"; היא דיבבה את דמותה של המוכרת בחנות הספרים בסרט האנימציה "חג שמח עם שרק".
וינוקור כיכבה בסדרת הטלוויזיה "משמר המדף" ברשת FOX, לצידה של פמלה אנדרסון.
היא הופיעה בפרק של "תרגיע" בו היא הפסידה במאבק פיזי ללארי דייוויד על מקום בתור לרופא.
בפרק עצמו היא נקראת "מריסה וינוקור", אך בקרדיטים דמותה מכונה בפשטות "אישה במעלית".
מריסה לוהקה לפיילוט עבור סיטקום חדש של רשת CBS בשם Fugly מבית היוצר של קוראים לי ארל.
בתחילה, התוכנית הוצעה לערוץ פוקס, עם פמלה אנדרסון בתפקיד ראשי, אך הסדרה נדחתה לטובת Stacked.
בהמשך, הסדרה עובדה לסרט טלוויזיה ששודר בשנת 2007 וזכה לביקורות שליליות.
מריסה חזרה להופיע בהיירספריי ב-9 בדצמבר 2008, וגילמה את דמותה של טרייסי טורנבלד עד שההפקה ירדה, ב-4 בינואר 2009.
וינוקור הינחתה את תוכנית הריאליטי Dance Your Ass Off, שהיא תחרות ריקודים, בערוץ Oxygen.
בחודש אוקטובר 2010 היא הצטרפה ג'ולי צ'ן, הולי רובינסון פיט, שרון אוסבורן, ליה רימיני, ושרה גילברט בתוכנית האירוח The Talk, שנועדה להתמקד בסיפורים על הורות, חיי היום-יום ובאירועים חדשותיים שבכותרות.
התוכנית עלתה ברשת CBS ב-18 באוקטובר 2010. ב-14 בינואר 2011, פורסם במגזין פיפל שוינוקור תעזוב את התוכנית, על מנת שתוכל להתמקד בקו הבגדים שלה ובתוכנית טלוויזיה חדשה בכבלים שהיא המפתחת.
וינוקור שבה לגלם את דמותה של טרייסי טורנבלד בהפקה של היירספריי שעלתה בהוליווד בול בתאריכים 5–7 באוגוסט 2011.
וינוקור הצטרפה לצוות שחקני הסיטקום Retired at 35 בערוץ TV Land, החל מהעונה השנייה.
בסדרה היא מגלמת את דמותה של איימי, אחותו התוססת, חדת-הלשון ומהירת-התפיסה של דייוויד, המתפרנסת כאשת מכירות מצליחה.
במקור, השחקנית קייסי וילסון לוהקה לדמות, ואף הופיעה בפיילוט של התוכנית, אך פרט לכך הדמות לא הופיעה כלל במהלך העונה הראשונה של הסדרה..
בשנת 2015 היא הייתה מנחת תוכנית טלוויזיה All About Sex ביחד עם הית'ר מקדונלד.
בשנת 2018 השתתפה בעונת הVIP הראשונה של תוכנית המציאות האמריקאית "האח הגדול", בה ניצחה ולקחה מקום ראשון, כאשר גברה על רוס מת'יוס ברוב קולות של 6-3.
וינוקור עבדה על הקלטת אלבום שירי ילדים.
הביצוע שלה לשיר "Baby Face" הוא חלק מפסקול סרט הקולנוע "המסכה חוזרת".
וינוקור ביצעה את "The Wish Song" באלבום שירי הערש "Unexpected Dreams".
בשנת 2007, היא ביצעה ביחד עם ניקי בלונסקי וריקי לייק את השיר "Mama, I'm a Big Girl Now" מתוך פסקול הסרט היירספריי (שלוש השחקניות-זמרות גילמו בעברן את דמותה של טרייסי טורנבלד).
כמו כן, וינוקור דיבבה מספר סדרות אנימציה, בהן אבא אמריקאי והמלך היל.
וינוקור הופיעה בעונה השישית של תוכנית המציאות האמריקאית "רוקדים עם כוכבים", לצידו של הרקדן המקצועי טוני דובולאני.
היא הודחה בשבוע ה-9 של התחרות, בשלב חצי הגמר.
בשלבי הפיתוח המוקדמים של המחזמר היירספריי, וינוקור אובחנה עם סרטן צוואר הרחם.
היא עברה טיפול למחלה, מבלי לחשוף את מצבה לאף אחד מלבד המשפחה הקרובה שלה, מתוך חשש שמא תוחלף.
בסופו של דבר היא עברה החלמה מלאה ונשארה בתפקידה.
ב-7 באוקטובר 2006 וינוקור התחתנה עם יהודה מילר, שהיה תסריטאי בסדרה Stacked.
בחודש מרץ 2008 הזוג הודיע שהם מצפים לילד הראשון שלהם, באמצעות אם פונדקאית ושההריון כבר בחודש החמישי.
בתאריך 22 ביולי 2008 נולד זאב אייזיק מילר; וינוקור ומילר לקחו חלק במהלך הלידה של הבן שלהם.
וינוקור היא קרובה-רחוקה של שני סופרים אמריקאים מפורסמים: אס.
מריצה מרטן גרסיה (בספרדית: Maritza Martén García; נולדה ב-17 באוגוסט 1963) היא אתלטית עבר קובנית.
היא אלופה אולימפית (ברצלונה 1992), אלופת האוניברסיאדה (קובה 1985) ו-3 פעמים אלופת המשחקים הפאן-אמריקאיים (1983, 1987 ו-1995) בזריקת דיסקוס.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בקראקס ונצואלה באוגוסט 1983 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 59.62 מטר.
באוניברסיאדה שנערכה בקובה, יפן בשנת 1985 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 66.66 מטר
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו באינדיאנפוליס אינדיאנה, ארצות הברית באוגוסט 1987 זכתה מרטן במדליית זהב בזריקת דיסקוס בתוצאה של 65.58 מטר ובכך הגנה על תוארה.
שבועיים לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה היא סיימה במקום תשיעי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.00 מטר.
באליפות העולם שנערכה בטוקיו, יפן בשנת 1991 סיימה מרטן במקום עשירי בזריקת דיסקוס בתוצאה של 62.40 מטר.