tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם העברת השלטון בעיירה לידי הגרמנים בתחילת אוגוסט 1941, הטילו אלו גזירות שונות על יהודיה, ובהן חובת תשלום סכום כופר גבוה, תוך רצח ראש היודנרט בשל אי עמידה מלאה בכך, וחובת התייצבות לעבודות כפייה מגיל 14, תוך ביצוע מעשי התעללות ורצח בעובדים.
זאת, כאשר ביום אחד בלבד בדצמבר 1941 הוצאו להורג עשרים עובדים שנמצאו "בלתי כשירים".
ב-2 עד 4 בספטמבר 1942 פשטו על העיירה שוטרים גרמנים ואוקראינים, וריכזו את יהודיה באלימות במקום כינוס, בו הוחזקו ללא מזון ושתייה, תוך רצח כ-100 קשישים וחולים.
ממקום הכינוס נלקחו היהודים לתחנת הרכבת, והוסעו לסטרי, ממנה שולחו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
כ-900 יהודים שנותרו בעיירה לאחר האקציה המשיכו לעסוק בעבודות כפייה, עד שהועברו רובם כעבור כחודש גם הם לסטרי, כאשר כמה יהודים שניסו להימלט נורו במקום.
בשלב זה נותרו בעיירה שני מחנות עבודה בהם הוחזקו כ-200 יהודים.
עד אוגוסט 1943 נרצחו כל יושבי מחנות אלו.
בד בבד ערכו הגרמנים והאוקראינים מצוד מקיף אחר יהודים מסתתרים מהעיירה ביערות הסביבה, במהלכו יהודים רבים נתפסו ונרצחו.
לאחר שחרור העיירה בידי הצבא האדום באוגוסט 1944, שבו אליה כ-20 יהודים, אך אלו עזבו אותה במהרה לאור איומים ברצח מצד האוכלוסייה האוקראינית.
יהודי אחד ששב להשתקע בעיירה נרצח בה זמן קצר לאחר מכן.
סקול (בנורדית עתיקה: Sköll) הוא זאב אגדי מהמיתולוגיה הנורדית.
סקול הוא בנו של פנריר, אחיו של האטי, ונכדם של לוקי ואנגרבודה.
משמעות השם "סקול" היא "בגידה".
סקול נמצא במרדף מתמיד בשמים אחר מרכבתה של האנשת השמש סול, וכך גורם לשמש למהר.
כאשר ישנו ליקוי חמה, פירוש הדבר שסקול מתקרב אל סול בצורה מסוכנת.
במקביל, אחיו האטי רודף אחר אחיה של סול, מאני, האנשת הירח.
בבית מהשיר "הבלדה של ואוות'רוד'ניר" מהאדה הפואטית נטען כי פנריר הוא זה שרודף אחר סול.
בתרגומו של השיר, הנרדי אדמס בלוס טוען כי טענה זו היא תוצאה של בלבול בין פנריר לבין סקול.
סקוטלוזאורוס (שם מדעי: Scutellosaurus; מילולית: "לטאה מגוננת קטנה") הוא סוג של דינוזאור בעל אגן דמוי-עוף מקבוצת התיראופורה.
דינוזאור זה חי לפני 196 מיליון שנה באזור של אריזונה, ארצות הברית של תור היורה הקדום.
הוא היה מאבותיהם של הסטגוזאורוס ושל האנקילוזאורוס וכמותם היה מכוסה במעין מאות לוחיות עצם לאורך גבו ופלג גופו העליון.
הוא היה קטן מאוד - הגיע לאורך עד 1.2 מטר, לגובה 50 ס"מ ולמשקל 10 ק"ג והוא היה דו-רגלי זריז שאולי הסתמך יותר על זריזות מאשר על שריונו.
ככל הנראה הוא היה אוכל צמחים.
המאובנים של הדינוזאור התגלו באריזונה ב-1981 בשטחי אומת נאוואחו תחת אבני חימר.
באותה תקופה בה הסקוטלוזאורוס חי היה הרבה יותר לח באזור.
הוא היה דומה ללטאה של ימינו.
סקולוזאורוס (שם מדעי: Scolosaurus; מילולית: "לטאת יתד מחודדת") הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת האנקילוזאוריים אשר חי בתור הקרטיקון 76.5 מיליון שנה לפני זמננו.
מאובני הדינוזאור התגלו בתצורות פארק הדינוזאור (Dinosaur Park Formation) ותצורות אולדמן (Oldman Formation) שבאלברטה, קנדה ב-1928. מסוג זה נתגלו שני מינים שונים.
הסקולוזאורוס היה דינוזאור קרוב לאאופלוצפלוס והדיפולוזאורוס, אך נבדל מהם בכמה פרטים קטנים כמו מבנה הלוחיות שלו וכמה מעצמות האגן והחוליות.
הוא הגיע לאורך ולמשקל שתי טונות והיה בעל רגליים קצרות אך גוף משוריין באוסטאודרמים חזקים.
הראש היה קצר ומשוריין מאוד ועם כמה קרניים בקצוותיו, והגוף כוסה בשריון עבה עם לוחיות זקופות עד הזנב שהסתיים בבליטה דמוית אלה בעלת זיזים בולטים דומים.
הסקולוזאורוס היה ממוגן היטב אך בשל כך גם איטי מאוד.
הוא ניזון מצמחייה נמוכה ברחבי הערבות הקדומות.
הסקולוזאורוס היה דומה לאאופלוצפלוס ובעיקר לזיאפלטה שנמצא מעט יותר דרומה, בניו מקסיקו, בתקופה מעט יותר מאוחרת.
סקוילצ'ה (באיטלקית: Squillace) היא עיר ורשות מקומית בנפת קטנזארו, מחוז קלבריה שבאיטליה.
ראשיתה במאה ה-7 לפנה"ס, אז נוסדה על ידי מתיישבים על בסיס שרידים של היישוב העתיק מהתקופה הרומית.
העיר שוכנת לחופי מפרץ סקוילצ'ה.
העיר הוקמה כמבצר ביזנטי, בתקופה שהאזור נשלט עלי ידי האימפריה הביזנטית.
בימי הביניים העיר סבלה מהתקפות של סרצנים, שאף החזיקו בה בסיס צבאי.
לאחר תקופת השלטון הקצרה, העיר עברה לשליטה של נורמנים, ובשנת 1044 הם הקימו בה מבצר חדש.
בהמשך העיר עברה לשליטתה של משפחת בורג'ה, וזאת עד לשנת 1735.
סקוי (בהונגרית: Szakoly) היא עיר במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית סקוי קטנה עם השנים.
יהודים התיישבו בסקוי במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים וחנוונים.
בשנת 1890 נבנה במקום בית כנסת והיה קיים במקום בית קברות יהודי.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה, בשנת 1876 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי שסירב לקבל עליו את החלטות הקונגרס של יהודי הונגריה.
בעקבות פרסום "החוקים היהודיים" בשנת 1938 הופקעה האחוזה הגדולה בכפר מידי בעליה היהודים.
סוחרים יהודים הועמדו לדין באשמת פעילות מסחרית בלתי חוקית ונלקחו לעבודות כפייה.
כמה שבועות לאחר כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 רוכזו כל היהודים בבית הכנסת.
כעבור יומיים הועברו לגטו נירג'האזה לאחר שרכושם הוחרם.
בעקבות הצפיפות הרבה ששררה בגטו, הועברו רוב יושבי הגטו למשקים סמוכים ורבים נספו במגפת הטיפוס שפרצה במקום.
ב-22 במאי 1944 הובלו יהודי סקוי בחזרה לנירג'האזה, בתחנת הרכבת הועלו לקרונות והוסעו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 107 חברים, מנהיג הקהילה הוא קלמן פיליפ, ורב הקהילה הוא רבה של בלקאן קיסיאל ליכטנשטיין.
סקויין (ברומנית: Săcueni; בהונגרית: Székelyhíd, סקלהיד; ביידיש: סעקלהיד; בגרמנית: Zickelhid, ציקלהיד) היא עיירה במחוז ביחור שברומניה.
העיירה ממוקמת 42 ק"מ צפונית-מזרחית לאורדיה, בקרבת הגבול ההונגרי.
היא נמצאת במחוז ביחור בקרישאנה שברומניה.
שמה של העיר שימש בוודאות מאז שנת 1217.
בשנת 1417 זיגיסמונד, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, העניק לעיירה את הזכות לארגן יריד.
זמן קצר לאחר מכן, הותר לה לקיים יריד מדי שבוע.
ב-1514 היא נכבשה על ידי צבאו של גיירג' דוז'ה וב-1661 היא נכבשה על ידי צבא האימפריה העות'מאנית.
ב-1665, כתנאי להסכם שלום ואשוואר , הטירה של העיר נהרסה.
משנת 1691 היא הייתה חלק מלוכת הבסבורג עד הפשרה האוסטרו-הונגרית של 1867. לאחר מכן היא הפכה לחלק מממלכת הונגריה בתוך האימפריה האוסטרו-הונגרית.
לאחר התפרקות האימפריה האוסטרית-הונגרית ב-1918, העיר הפכה לחלק מרומניה.
בין 1940 ל-1945 היא חזרה להונגריה כחלק מתכתיב וינה.
מאז 1945 היא חלק מרומניה.
לפי המפקד האחרון משנת 2011 התגוררו בעיר 11,113 תושבים.
ראשית ההתיישבות היהודית במקום במהלך המאה ה-19. הקהילה צמחה בהדרגה: ב-1880 נמנו במקום 305 יהודים, ב-1900 409, ב-1910 488 וערב השואה גודל הקהילה עמד על 605 נפשות, כ-10% מכלל האוכלוסייה.
במהלך המאה ה-19 הוקמו בית קברות יהודי, בית כנסת וישיבה שהונהגה על ידי הרב יהודה סגל רוזנר.
במאי 1944, במהלך הכיבוש ההונגרי, היהודים הועברו לגטו אוראדיה ומשם נשלחו כעבור מספר שבועות למחנה ההשמדה אושוויץ.
סקוט סמואל "סקוטר" ברון הוא מפיק, מנהל מוזיקלי, יזם, אמרגן ואיש עסקים יהודי-אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל תפקידיו כמנהל של אמנים מהמפורסמים בעולם, ביניהם ג'סטין ביבר אותו גילה בשנת 2008, אריאנה גרנדה, דמי לובאטו, קניה וסט, ג'יי באלווין, אוזונה, בלאק אייד פיז, דייוויד גואטה ואחרים.
ברון הוא המייסד של SB Projects, סקול בוי רקורדס , Ithaca Ventures, מייסד-שותף של TQ Ventures, ריימונד ברון מדיה גרופ (RBMG) , Mythos Studios, בעלים-שותף של 100 Thieves והמנכ"ל של HYBE-America, הסניף בצפון אמריקה של חברת הבידור הדרום קוריאנית ביג היט מיוזיק.
נולד ב-18 ביוני 1981 בניו יורק שבארצות הברית, להורים יהודים-קונסרבטיביים, ארווין וסוזן (לבית שלוסל).
הוריו של ארווין חיו בהונגריה עד שנת 1956, אז היגרו לארצות הברית.
ארווין גדל בקווינס, והפך לרופא שיניים, סוזן שלוסל ברון הייתה אורתודנטית.
לאחר שהזוג התחתן, הם התיישבו בקוס קוב, קונטיקט, וכעבור זמן עברו לניו יורק.
בזמן שלמד באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה, החל ברון לארגן מסיבות סטודנטים, ובשנת 2002 נשכר לתכנן מסיבות אפטר שאליהן הביא את הראפר לודאקריס.
בעקבות כך הציע לו ג'רמיין דופרי, המנהל של So So Def Records, להצטרף לחברה כמנהל שיווק.
תחת So So Def Records הפיק ברון הופעות למשחק האולסטאר של ה-NBA ומסיבות אפטר בסבב ההופעות The Onyx Hotel Tour של הזמרת בריטני ספירס.
בשנת 2003 עזב את So So Def Records והקים עסק שיווק משלו, וחתם על חוזה שבו הפיק את הקליפ "Two Miles in Hour" של לודאקריס.
שיתוף פעולה עם ג'סטין ביבר
לאחר שצפה במקרה באחד הסרטונים של ביבר ביוטיוב החליט ברון לאתר את מקום התיאטרון בו התקיימה התחרות מסרטון ההופעה, ומשם הוא יצר קשר עם בית הספר בו למד ביבר, עד שלבסוף הצליח ליצור קשר עם אמו פטי מלט.
לאחר שכנועים רבים הסכימה פטי להזמנה שלו להטיס את ביבר לאטלנטה שבג'ורג'יה, ומבלי התחייבויות קודמות, כדי להקליט הקלטות דמו.
שבוע לאחר מכן ביבר הוזמן לשיר בפני אשר וג'סטין טימברלייק, ושניהם הראו בו עניין, כשאמנם ביבר הוחתם לבסוף בחברת ההפקה המשותפת לאשר וברון RBMG.
בשנת 2007 הקים ברון את חברת SB Projects, חברת הפקה ושיווק בה הפיק בין השאר את סקול בוי רקורדס, SB Management ו-Sheba Publishing.
בתחילת 2013 הוחתמה הזמרת אריאנה גרנדה אצל ברון וב-2016 אישר הלייבל של גרנדה, משום שברון שימש כמנהל הראשי שלה וטיפל בכל ההיבטים של הקריירה שלה.
בנוסף החברה הפיקה קמפיינים בטלוויזיה, מיתוג, עסקאות רישוי מוזיקה וחסויות לסיבובי הופעות - ביניהם לסיבוב ההופעות של ג'סטין ביבר Purpose World Tour (2016–2017).
החברה בבעלותו גם הייתה המתווכת בשותפות בין קניה וסט למותג הסניקרס, אדידס.
בשנת 2010 גייסה Ithaca Holdings, חברת ההשקעות של ברון, 120 מיליון דולר עבור קרנות הון סיכון עבור השקעות באובר, ספוטיפיי, Editorialist ועוד.
ב-2018 דווח כי החברה תשקיע ב-GoodStory Entertainment – שיתוף פעולה בין ברון ו-J.D.
Roth, ברכישות של סרטים ללא תסריט, וסרטים דוקומנטריים.
ב-2 באפריל 2021 הודיעה חברת ביג היט אנטרטיינמנט הדרום קוריאנית כי תרכוש את חברת Ithaca Holdings של ברון וקרלייל דרך חברת הבת הייב אמריקה, בעסקה המוערכת בכמיליארד דולר.
כחלק מהמכירה, ברון יהפוך למנכ"ל הייב אמריקה ויצטרף לדירקטוריון של ביג היט.
ב-30 ביוני 2019 רכש ברון את המאסטרינג על ששת אלבומי האולפן הראשונים של טיילור סוויפט, כחלק מרכישתו של חברת ביג משין רקורדס, חברת התקליטים לשעבר של סוויפט.
טיילור גינתה את העסקה בכמה צורות ואף גינתה את ברון אישית ותיארה אותו כ"בריון ומניפולטיבי".
בתגובה, מנכ"ל ביג משין לשעבר, סקוט בורצ'טה, הצהיר כי לסוויפט הייתה הזדמנות לקנות את המאסטרינג, אך היא "בחרה לעזוב", תוך שערער על טענותיה העובדתיות.
סוויפט וביג משין חוו סדרה של סכסוכים: היא טענה כי נאסר עליה לבצע את שיריה במהלך טקס פרסי המוזיקה האמריקאית 2019 ובמהלך צילומי הסרט התיעודי "Miss Americana" (2020).
כמו כן, יצא אלבום ההופעה, "Live from Clear Channel Stripped 2008", בניגוד לרצונה, תוך שקראה להחרים אותו ובעקבות כך ספג כישלון מסחרי.
החל מפברואר 2021, הודיעה על יציאתה של "Fearless (Taylor's Version)", הקלטה חוזרת של אלבומה "Fearless" משנת 2008, כמו גם ההקלטה החוזרת הראשונה שיצאה במסגרת הקלטת ששת אלבומיה הראשונים.
ברון טען שקיבל "איומי מוות" ממעריציה של סוויפט, והפציר בה לקיים עמו שיחה בעניין.
באפריל 2020, ביג משין הוציאה את "Live from Clear Channel Stripped 2008", אלבום הופעה במסגרתו הוקלטה הופעתה של סוויפט ב-Clear Channel, משנת 2008. סוויפט אמרה שהיא לא אישרה את ההוצאה הזו וכינתה את המאורע כ"אירוע של תאוות בצע" ו"חסר בושה".
באוקטובר מכר ברון את המאסטרינג, הקליפים ושאר היצירות האמנותיות של סוויפט לשמרוק הולדינגס, תמורת 300 מיליון דולרים.
היא טענה כי ברון הציע לה הזדמנות לרכוש את המאסטרס, בתנאי שתחתום על הסכמים שנויים במחלוקת.
היא גם דחתה את הצעתה של חברת שמרוק הולדינגס להיות שותפה לכך, בנימוק שברון ימשיך להרוויח כספים מיצירותיה המוזיקליות.
בין תומכיו של ברון נמנו נמנו ג'סטין ביבר ודמי לובאטו, שהאמינו שברון הוא "איש בעל אופי טוב".
במאי 2025 הכריזה סוויפט כי רכשה בחזרה את הזכויות על 6 אלבומיה הראשונים מקרן ההשקעות "שמרוק קאפיטל", ובכך נסתיימה הסאגה מול ברון.
שיתוף פעולה עם אולפני מארוול
בשנת 2018 דיווח הניו יורק טיימס כי ברון הצטרף לדייוויד מייזל, היו"ר המייסד של אולפני מארוול, כדי להקים את אולפני Mythos להפקת זיכיונות לסרטים בפורמטים לייב אקשן והנפשה.
ביוני 2025 ברון הודיע כי הוא פורש מתפקידו כמנכ"ל HYBE America, יישאר כחבר דירקטוריון וישמש גם יועץ בכיר למנכ"ל החברה וליו"ר הדירקטוריון.
את מקומו של ברון כמנכ"ל החברה ימלא איזק לי.
ברון הצהיר כי הוא עוזב את תפקידו כדי להתמקד בפרויקט הבא שלו, שפרטיו טרם נמסרו.
ב-2013 החל ברון לצאת עם יעל כהן , יזמית ואשת עסקים קנדית-דרום אפריקאית יהודייה.
הם נישאו ב-6 ביולי 2014, בחתונה יהודית שהתקיימה בוויסלר, קולומביה הבריטית שבקנדה בבית הוריה של כהן.
לזוג נולדו שלושה בנים; ג'אגר ג'וזף, לוי מגנוס והארט ויולט.
לאחר שבע שנות נישואים, ביולי 2021 הגיש ברון בקשת גירושין ובספטמבר 2022 הגיעו השניים להסדר כי ברון ישלם לגרושתו 20 מיליון דולר בנוסף לדמי המזונות.
בספטמבר 2025, ברון החל לצאת עם השחקנית סידני סוויני.
בספטמבר 2021 קנה ברון בית בברנטווד, קליפורניה.
הבית עוצב על ידי הארכיטקט נואה ווקר ושוויו מוערך בכ-65 מיליון דולר.
בשנת 2015 אירח בביתו גיוס תרומות עבור הילרי קלינטון, וב-2019 עבור קמלה האריס.
מאז טבח שבעה באוקטובר ובמהלך מלחמת חרבות ברזל, התגייס ברון לצד ישראל ופעל דרך הרשתות החברתיות להסברה בעד ישראל, לשחרור החטופים, ונגד ארגון הטרור חמאס ותנועות אנטישמיות.
ב-29 באוקטובר, פרסם פוסט שזכה לפרסום רב, אודות המלחמה ועל כך שהוא "יהודי גאה".
ב-9 בנובמבר, חשף קעקוע חדש של מגן דוד.
בגיל שמונה ימים ערכו לו הוריו של ברון ברית מילה והעניקו לו את שמו היהודי, שמואל בן אליעזר.
הוא נמנע מאכילת בשר בחלב ואף חשף בריאיון כי בעקבותיו ג'סטין ביבר החל לקרוא את קריאת שמע לפני כל תחילת הופעה.
בשנת 2012 זכה בפרס מגילת הזכויות של האיגוד האמריקאי לחירויות אזרחיות על "עבודה יוצאת דופן לשמירה על חירויות האזרח ושוויון זכויות".
בשנת 2013 נכלל ברון ברשימת טיים 100 של מגזין טיים המציינת את מאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
באפריל של אותה שנה הופיע על שער מגזין בילבורד לצידם של גאי אוזארי וטרוי קרטר.
בשנת 2016 זכה בפרס "מנהל הכישרונות הטוב ביותר" בטקס "International Music Industry Awards".
וכמו כן, בשנת 2017 אף היה מועמד לפרס גראמי.
בנובמבר 2017 הופיע ברון על שער גיליון "Hitmakers" של מגזין וראייטי, ובאפריל על שערו של גיליון "Gratitude" של מגזין Gratitude.
בנוסף, הוא זכה בפרס Music Biz לשנת 2018 ובפרס ההומניטירי של "Save the Children USA" אותו התעקש לחלוק עם הראפר בן בי .
בינואר 2019 היה לאדם הראשון שזה ב"פרס היכל התהילה של מידם" .
ובמרץ 2019 זכה להכרה לאומית בטקס פרסי ג'פרסון לשירות הציבור בניו יורק.
בשנת 2020 נכלל לראשונה ברשימת "" של מגזין פורצ'ן בקטגוריית מדיה ובידור.
בשנת 2021 זכה בתואר "איל המוזיקה של השנה" של מגזין וראייטי.
במהלך השנים הפיק ברון מספר סרטים, רובם תיעודיים, שהמצליח שביניהם הוא "Justin Bieber: Never Say Never", הסרט הדוקומנטרי הראשון על ג'סטין ביבר, שעלויותיו עלו על 13 מיליון דולר ורווחיו היו מעל 100 מיליון דולר.
שנה סרט תפקיד הערות2011Justin Bieber: Never Say Neverיוצרהופעת קמע2013ג'סטין ביבר: Believeמפיקסרט דוקומנטרי2014–2018Scorpionsמפיק בפועלסדרת טלוויזיה2015ג'ם וההולוגרמותמפיק מוזיקלידרמה מוזיקלית2016פרסי המוזיקה של רדיו דיסנימפיק בפועלסדרת טלוויזיה2020קארמהשותף ליצירהסדרת טלוויזיה2020ג'סטין ביבר: עונותמשתתףסדרה דוקומנטרית2021ג'סטין ביבר: העולם שלנומשתתףסדרה דוקומנטרית2020–2022דייבמפיק בפועלסדרת טלוויזיה2021דמי לובאטו: לרקוד עם השטןמפיקסדרה דוקומנטרית
רשימה נבחרת של אמנים ואמניות תחת ייצוגו, בעבר ובהווה, של ברון (לפי סדר ה-א' ב').
סקולֶנִי או בהיגוי רומני סְקוּלֶן (ביידיש: סקולען, ברומנית: Sculeni) הוא קומונה ממחוז אונגני שבמולדובה.
הוא מורכב מארבעה כפרים: בלינדשט , פלורן , גרמן (Gherman) וסקולן.
במקום עובר גבול רומניה–מולדובה .
בעיירה הייתה קהילה יהודית חשובה לפני מלחמת העולם השנייה וחצר חסידית נקראת על שמה, חסידות סקולען.
ביוני 1941 נרצחו מאות יהודים מהאזור בהוצאות להורג המוניות שבוצעו על ידי חוליית חיסול של חיילים רומנים.
הרב ישראל אברהם פורטוגל (מחבר "שם ושארית ישראל")
בנו הרב אליעזר זוסיא פורטוגל
סקולני (קרב סקולני) מוזכר על ידי אלכסנדר פושקין בסיפורו הקצר "הירייה" .
סקוֹלבְּרוֹד (מילולית לחם בית ספר או לחמניית בית ספר; בנורווגית: בצפון ובמזרח נורווגיה skolebrød, או במערב נורווגיה) הוא לחמנייה מתוקה בנורווגיה העשויה מבצק שמרים במילוי חביצה ומקושטת בציפוי טבול בקוקוס מגורר.
הלחמנייה הוכנסה על פי רוב לארוחות הצהריים בבתי הספר כקינוח או נמכרת במאפיות, ומכאן שמה.
בנורווגיה הארקטית אוכלים לחמנייה דומה ללא ציפוי וקוקוס (המכונה סולבולה - solbolle) כדי לחגוג את שובה של השמש לאחר ליל הקוטב.
סוג מאפה זה הופיע בשנות ה-50 של המאה ה-20. בשנות ה-70 התעוררה מחלוקת על שם המאפה.
כאשר התעורר הדיון לגבי ילדים ואנשים צעירים שאוכלים יותר מדי סוכר וממתקים, היו כמה אנשים שדגלו לקרוא ללחמנייה עתירת הקלוריות "לחם" ולתרום בכך שהיא תהפוך למשהו שאנשים אוכלים על בסיס יומי.
Skolebolle הפך אפוא למילה חדשה באותו עשור.
בשנת 2017 נטל משרד המידע ללחם ודגנים יוזמה, להנהיג "יום סקולברוד" נפרד.
יום זה התווסף ליום שישי האחרון לפני חופשת הקיץ של בית הספר.
הנורווגים חלוקים גם בשאלה איך לאכול סקולברוד.
על פי סקר שנערך על ידי משרד המידע ללחם ודגנים בשנת 2021, 50% מהנורווגים אוכלים את הסקולברוד כמו מנה רגילה.
47% אוכלים תחילה את הלחם ושומרים את המילוי לסוף.
סקול לייבררי ג'ורנל הוא ירחון אמריקאי המכיל ביקורות ומאמרים אחרים עבור ספרני בתי ספר, מומחי תקשורת וספרנים ציבוריים העובדים עם צעירים.
המאמרים מכסים מגוון רחב של נושאים, תוך כדי התמקדות בטכנולוגיה, מולטימדיה ומשאבי מידע אחרים שיכולים לעניין קוראים צעירים.
הביקורות מחולקות לפי קהל היעד של הפרסומים: גן חובה, תלמידים עד כיתה ד', תלמידים מכיתה ה' ומעלה, בני נוער ולספרנים.
במגזין יש מאמרים וביקורות על ספרי סיפורת, עיון וספרי יעץ, רומנים גרפיים, מולטימדיה ומשאבים דיגיטליים.
לאחר הפרדה מכתב העת "לייבררי ג'ורנל", "סקול לייבררי ג'ורנל" נוסד על ידי המו"ל ריצ'רד רוג'רס באוקר בשנת 1954, תחת הכותרת "ג'וניור לייברריס".
הגיליון הראשון פורסם בספטמבר 1954. הגיליון הראשון נערך על ידי העורכת גרטרוד וולף.
בשנות ה-70 נוצרה מודעות לחשיבות החינוך אצל הגיל הרך וספרנים התבקשו לספק תוכניות לימודיות לפעוטות ולילדי גן חובה.
במרץ 1979, סיקר סקול לייבררי ג'ורנל את הופעתה תוכנית ספרייה שלא נראתה לפני: שעת סיפור לפעוטות.
בשנת 1988, סקול לייבררי ג'ורנל מימן, ביחד עם איגוד הספריות האמריקאי, את פרס מרגרט אדוארדס שמוענק מדי שנה לסופר או סופרת על "תרומה משמעותית ומתמשכת לספרות הנוער".
הפרס הראשון הוענק לסופרת אס.
אתר האינטרנט של סקול לייבררי ג'ורנל נפתח ב-29 בנובמבר 1997. באינטרנט, בשנת 2009, המגזין השיק לראשונה את קרבות ספרי הילדים ואירועים וירטואליים נוספים.
מאוחר יותר סקול לייבררי ג'ורנל התרחב גם לניוזלטרים אלקטרוניים ושידורי אינטרנט.
כיום, אתר האינטרנט מספק גישה מלאה למשאבים עבור ספרנים ומחנכים נוספים העובדים עם ילדים.
כמו כן, הוא מפיק כתבות וסיקור חדשותי על עניינים אקטואליים בעולם הספרות.
ריצ'רד רוג'רס באוקר מכר "את סקול לייבררי ג'ורנל" ואת "לייבררי ג'ורנל" בשנת 1985 לחברת Reed International.
ריד מכר את שני כתבי העת בשנת 2010 לחברת Media Source Inc.
סקוטרייל היא חברה ממשלתית המנוהלת על ידי סקוטיש רייל הולדינגז בשם ממשלת סקוטלנד, האמונה על הפעלת שירותי וקווי רכבות בסקוטלנד ואזור הגבול האנגלו-סקוטי.
המותג "סקוטרייל" נכנס לשימוש בשנת 1983 עם שינוי שמו של "אזור סקוטלנד" של בריטיש רייל.
לאחר הפרטת בריטיש רייל וביסוס שיטת ניהול שירותי הרכבת בזיכיונות, אזור סקוטלנד הוגדר כאזור שירות תחת אותו השם, כאשר הוא נוהל על ידי נשיונל אקספרס החל מ-1997, קבוצת פירסט החל מ-2004 ולבסוף חברת אביליו ההולנדית בין 2015 עד שהולאם ב-2022 ועבר לידי ממשלת סקוטלנד באמצעות חברת סקוטרייל.
עם הפרטת הרכבות ב-1997 במסגרת מדיניות זיכיונות של ממשלת בריטניה, נוצר זיכיון שירות רכבות עצמאי למותג סקוטרייל.
ב-1 באפריל 1997 החל לפעול המותג (ואזור הזיכיון) בידי נשיונל אקפרס, ובהמשך ניהול הזיכיון הועבר לידי קבוצת פירסט ולבסוף לידי "אבליו סקוטרייל" מ-1 באפריל 2015 ועד סוף מרץ 2022, כאשר בתקופה זו הרשת הורחבה ותווך שירותיה התרחב לכל חלקי סקוטלנד.
החל מ-1 באפריל 2022 חלה תפנית מבנית: במקום להעניק זיכיון חדש למפעיל פרטי, לקחה ממשלת סקוטלנד את שירותי סקוטרייל לבעלות ציבורית באמצעות חברת סקוטיש רייל הולדינגז, שהוקם כמפעיל אחרון אפשרי (Operator of Last Resort).
מאז ועד היום, מותג סקוטרייל פועל כישות בבעלות ופיקוח ממשלתיים, תחת שם ומותג אחידים, כחלק ממדיניות תחבורה ציבורית בסקוטלנד.
במהלך השנים מאז 1983 חלו שינויים משמעותיים בנפחי הנסיעה על רכבות סקוטרייל.
היקף השירות של סקוטרייל מכסה את מרבית שטחה של סקוטלנד, עם רשת של כ-362 תחנות ו-2,708 ק"מ של מסילות רכבת מסוגים שונים, החל מקווים עירוניים ועד קווים בין-עירוניים ולאומיים (ראשיים).
התחנות המרכזיות והעמוסות ביותר ברשת כוללות את אדינבורו וייברלי (כ-21 מיליון נוסעים) ותחנת הרכבת גלאזגו רחוב קווין (כ-15 מיליון), נכון לשנת 2024.
קו צפון קלייד - קו החוצה את סקוטלנד ממזרח למערב ומחבר את אדינבורו (תחנת וייבלי) לגלאזגו (רחוב קויין) וממשיך מערבה מצפון לשפך הקלייד עד הלנסברג.
קו פלקירק - קו המחבר את אדינבורו (תחנת וייבלי) לגלאזגו (רחוב קויין) בנתיב צפוני דרך פלקירק.
קו שוטס - אדינבורו (תחנת וייבלי) לגלאזגו (התחנה המרכזית) בנתיב דרומי דרך שוטס.
קו גלאזגו-אדינבורו דרך קרסטיירס - קו המחבר את אדינבורו (תחנת וייבלי) לגלאזגו (התחנה המרכזית) דרך קרסטיירס, על חיבורי הערים בקטע בצפוני של קו החוף המערבי הראשי (המחבר אותן ללונדון).
קו קמברנאולד - קו פרוורי המחבר את תחנת גלאזגו רחוב קויין לכיוון צפון-מזרח לפלקירק.
קו ארגייל - קו פרוורי הכולל 48 תחנות בין לנארק וקרסטיירס (בצפון לנרקשייר) במזרח לדרמוייר (במערב דנברטונשייר) במערב, דרך תחנת הרכבת המרכזית של גלאזגו.
קו מריהיל - קו פרוורי קצר בן 7 תחנות המחבר את תחנת גלאזגו רחוב קויין לכיוון צפון-מערב למריהיל ואניזלנד.
קווי מעגל קתקרט - מערך קווים בן 21 תחנות הכוללים את מעגל קתקרט עצמו בדרום גלאזגו והסעתפות שלו צפונה לתחנת הרכבת המרכזית של גלאזגו, מזרחה לניוטון, ומערבה לנילסטון בפרוורי גלאזגו.
קו תעלת פייזלי - קו פרוורי בן 7 תחנות המחבר את תחנת הרכבת המרכזית של גלאזגו לכיוון דרום-מערב לפייזלי.
קו אינוורקלייד - קו בן 22 תחנות המחבר את גלאזגו לכיוון מערב ללנגבנק, גורוק ולמיס ביי.
קו חוף איירשייר - קו בן 26 תחנות המחבר את גלאזגו לכיוון דרום-מערב לאורך קו החוף של דרום וצפון איירשייר, כולל נמל התעופה פרסטוויק ואייר.
קו גלאזגו דרום-מערב - קו 26 תחנות היורד דרומה מגלאזגו לכיוון אייר וסטרייר מצד אחד ולכיוון קרלייל מצד שני.
קו צפון בריק - קו פרוורי בן 9 תחנות המחבר את אדינבורו מזרחה לצפון בריק לחופי לשון הים של פורת'.
רכבת הברודרס - קו המשרת את מחוז סקוטיש בורדרס ומחבר את אדינבורו לכיוון דרום לטווידבנק.
קו מערב ההיילנדס - קו העולה צפונה מתחנת גלאזגו רחוב קויין ומשרת את מחוז ארגייל וביוט (דרום מערב ההיילנדס), עם 33 תחנות בהן אובאן, פורט ויליאם ומלייג.
קו קרוי - קו העולה צפון-מזרחה מתחנת גלאזגו רחוב קויין לסטרלינג ודנבליין דרך קרוי.
קו דנבליין - קו העולה צפון-מערבה מאדינבורו וייברלי לסטרלינג ודנבליין דרך לרברט.
קו מעגל פייף - קו המחבר את אדינבורו וייברלי צפונה לפייף דרך גשר פורת' וכולל קו מעגלי ברחבי מחוז פייף.
קו אדינבורו-דנדי - קו המחבר את אדינבורו וייברלי צפונה לפרת' ודנדי.
קו גלאזגו-דנדי - קו המחבר את גלאזגו צפון-מערבה לדנדי ואברדין.
קו ההיילנדס הראשי - קו ראשי המחבר את פרת' לאינוורנס ומשמש חיבור חשוב בין השפלה לרמה הסקוטית, עם שירותים שממשיכים לאדינבורו וגלאזגו.
קו אברדין-אינוורנס - קו המחבר את אברדין לאינוורנס דרך האנטלי וקית'.
קו הצפון הרחוק - קו באורך 270 ק"מ עם 26 תחנות המחבר את אינוורנס לאורך קו מזרח ההיילנדס לוויק ות'רזו בקצה הצפוני של סקוטלנד.
קו קייל אוף לוכאלש - קו המחבר את דינגוול ממזרח לקייל אוף לוכאלש ממערב כשהוא חוצה את מחוז היילנד.
סקופיה (במקדונית: ) היא עיר הבירה והעיר הגדולה ביותר במקדוניה הצפונית, ובה גרים כרבע מתושבי המדינה כולה.
העיר היא המרכז הפוליטי, התרבותי, הכלכלי והאקדמי של מקדוניה הצפונית.
בתקופת האימפריה הרומית הייתה העיר ידועה בשם סקופי (Scupi).
היא התפתחה במהירות לאחר מלחמת העולם השנייה, אך התקדמות זאת נעצרה לאחר רעידת אדמה שפגעה בה ב-1963. בהמשך, שוקמה העיר והפכה למודרנית עם מגוון רחב של מונומנטים תרבותיים.
סקופיה ממוקמת בחלק העליון של עמק וארדאר, והיא שוכנת על הנתיב הבלקני המחבר את אתונה עם מרכז אירופה.
במפקד אוכלוסין שנערך ב-2004 נמצא כי אוכלוסיית העיר מונה כ-506,000 תושבים.
שמה של העיר שונה ב-1912 מאוסקופ (בטורקית: Üsküp) לסקופליה ("אוסקוב" اسكوب היא הצורה הטורקית עות'מאנית לסקופיה).
מאז שנות ה-50 שמה של העיר במקדונית היה סקופיה (Скопје), דבר ששיקף את החלטתם של המקדונים לאמץ את האיות הקירילי של המילה Skopie.
מקורו של השם במילה הלטינית "סקופי" (Scupi; האלבנים קוראים לעיר Shkupi – שקופי).
ניתן להסביר את השם הזה כהתייחסות לשבט אילירי מקומי, או למילים ביוונית סקופיון וסקופיין שמשמעותן להתבונן החוצה, דבר המהווה התייחסות למוצאה של סקופיה בתקופה הקלאסית כעיר-מבצר יוונית-רומית.
בימי הביניים סקופיה הייתה בשליטה לסירוגין של האימפריה הבולגרית; התרגום בבולגרית לשמה של העיר הוא Скопие (Skopie).
השם הטורקי של העיר הוא Üsküp והיא הייתה ידועה כאוסקוב או אוסקופ ברוב השפות המערב אירופיות בתקופת השלטון העות'מאני.
השם הסרבי של העיר סקופליה (Скопље); שמה של העיר היה ידוע בצורה זו מאז שהיא הצטרפה לממלכת סרביה, והוא נותר בשימור גם במהלך תקופתה של ממלכת יוגוסלביה.
האזור שבו שוכנת סקופיה המודרנית היה מאוכלס החל משנת 3500 לפנה"ס בקירוב; באזור מבצר קייל העתיק המשקיף על העיר נמצאו שרידים של יישוב נאוליתי קדום.
ההשערה היא כי היישוב נוסד על ידי הפאיוניאנים, שהיו עם שהתיישב באזור.
שבט הדארדאני, אחד מהשבטים האילירים-תראקים, פלש לאזור במאה ה-3. סקופיה עברה לשלטון האימפריה הרומית לאחר שהגנרל הרומי קווינטוס קאיקיליוס מטלוס הביס את אנדריסקוס בשנת 148 לפנה"ס, ולאחר מכן הוקמה הפרובינקיה הרומית מקדוניה.
ההתרחבות צפונה של האימפריה בתקופתו של אוגוסטוס הובילה להקמתה של פרובינקיית מואסיה, ולשילובה של סקופיה בפרובינקיה.
לאחר חלוקת הפרובינקיה על ידי דומיטיאנוס בשנת 86, סקופיה הועלתה לדרגת מושבה והפכה למקום המושב של ממשלת הפרובינקיה החדשה.
החל משנת 395 העיר הייתה נתונה לשליטת האימפריה הביזנטית.
הבישוף הראשון של העיר שיש עליו מידע הוא פריגוריוס, שנכח במועצת סרדיקה.
סקופיה הייתה ככל הנראה ארכידיוקסיה החל מאמצע המאה ה-5.
הקיסר הביזנטי יוסטיניאנוס הראשון נולד במבצר טורסיום שליד סקופי בשנת 483. סקופיה נחרבה כמעט לחלוטין ב-518 ברעידת אדמה.
יוסטיניאנוס סייע לתושבי העיר באמצעות הקמת יישוב חדש צפונית לאתר של סקופיה, שנקרא יוסטיניאנה פרימה.
אולם, יוסטיניאנה ושרידי סקופי נחרבו על ידי הסלאבים שפלשו לאזור במאה ה-7. הסלאבים שינו את שמו של המקום לסקופיה, אך בסופו של דבר גורשו על ידי הביזנטים.
במהלך רוב ימי הביניים המוקדמים העיירה הייתה נתונה במאבקי שליטה בין האימפריה הביזנטית לאימפריה הבולגרית.
בין 972 ל-992 העיר הייתה לבירתה של האימפריה הבולגרית הראשונה.
לאחר נפילתה של האימפריה הבולגרית הראשונה ב-1018 סקופיה הפכה לעיר הבירה של האזור המנהלי הביזנטי בולגריה.
סקופיה הפכה בהדרגה למרכז מסחר חשוב, אך התדרדרה פעם נוספת לאחר שספגה רעידת אדמה קטלנית נוספת בשלהי המאה ה-11. העיר הייתה במאה ה-13 לבירתו של הלורד הפאודלי קונסטנטין אסן, שמאוחר יותר הפך לצאר של בולגריה.
העיר נכבשה על ידי הסרבים ב-1282. סטפן אורוש הרביעי דושאן הכריז על העיר כבירת האימפריה הסרבית ב-1346.
האימפריה העות'מאנית כבשה את סקופיה ב-1392, שלוש שנים לאחר תבוסת הסרבים בקרב קוסובו.
במשך חמש מאות השנים הבאות העיר הייתה ידועה בשם הטורקי אוסקוב או אוסקופ.
אוסקוב העות'מאנית הייתה עיר הבירה של וילאיה (מחוז) קוסובו, שהשתרעה על פני שטח גדול יותר מאשר קוסובו המודרנית.
מאפייני העיר השתנו בצורה בולטת בתקופה זו.
העות'מאנים הביאו איתם את האסלאם, ובנו מסגדים ומבנים עות'מאניים טיפוסיים אחרים, כגון חמאמים (סוג של בית מרחץ) ופונדקים למטיילים.
חלק מהמבנים הללו קיימים עד היום.
יהודים ספרדים רבים שגורשו מספרד התיישבו בעיר, והגדילו את המגוון האתני שלה.
האזור הימי-ביניימי של העיר נפגע קשות ברעידת אדמה שהתרחשה ב-1555, אך התאושש והחל לשגשג מחדש תוך זמן קצר.
אוכלוסייתה של סקופיה מנתה כ-32,000 תושבים ב-1905. חמש שנים לאחר מכן נולדה בעיר הנזירה הרומית קתולית אגנס ג'ונקסה בויאג'ו, שמאוחר יותר תתפרסם בכינויה אמא תרזה.
העיר הפכה למרכז המרד נגד האימפריה העות'מאנית הנחלשת, וב-1903 היא הייתה חלק חשוב בהתקוממות האיילינדנית שנכשלה.
העות'מאנים גורשו מהעיר ב-12 באוגוסט 1912 על ידי האוכלוסייה הסלאבית המקומית.
חודשים אחדים לאחר מכן העיר נכבשה על ידי הסרבים באוקטובר 1912, בתחילת מלחמת הבלקן הראשונה.
כצעד ראשון של החלת ריבונות הכריזה סרביה על הקמת בית משפט סרבי בעיר בתחילת 1913.
בעלות הברית במלחמת הבלקן הראשונה הסתכסכו זו עם זו, וב-1913 פתחו במלחמת הבלקן השנייה בעילה של חלוקת השלל.
סרביה השתלטה על סקופיה, וסיפחה לתוכה את עמק וארדאר.
מצב זה נמשך עד אוקטובר 1915 כאשר בולגריה הצטרפה למעצמות המרכז וכבשה את רוב מקדוניה הסרבית.
העיר נכבשה מחדש על ידי סרביה בשלהי מלחמת העולם הראשונה, והיא הפכה לחלק מממלכת יוגוסלביה.
בין 1941 ל-1944 העיר הייתה נתונה לשלטון כיבוש בולגרי.
חודש אחד לאחר שהקומוניסטים תפסו את השלטון בסופיה והצבא הבולגרי נשלח להילחם בנאצים בחזית המערבית, סקופיה נכבשה על ידי חיילים יוגוסלביים וצורפה ליוגוסלביה ב-1944 כעיר הבירה של הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה.
לאחר תום המלחמות השונות סקופיה (ביחד עם כל מקדוניה) שולבה לתוך הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה של טיטו.
ב-26 ביולי 1963 נפגעה העיר ברעידת אדמה בעוצמה של 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט.
כתוצאה מרעידת האדמה נהרגו 1,070 תושבים ולפחות 100,000 הפכו לחסרי בית.
שמונים אחוזים משטחי העיר נחרבו ברעידה, ומספר מונומנטים תרבותיים נפגעו בצורה קשה.
עלות נזקי הרעש הגיעה ל-150% מהתוצר הלאומי הגולמי של מקדוניה, ו-15% מזה של יוגוסלביה כולה.
בזכות הסיוע הבינלאומי המהיר שוקמה העיר במהירות, אך רוב חלקה העות'מאני העתיק נחרב ברעש ללא יכולת לשקמו.
שרידי תחנת הרכבת העתיקה של העיר נותרו כמצבת זיכרון לקורבנות הרעש ובסמוך אליהם נבנה מוזיאון העוסק באותו נושא.
סקופיה שגשגה בתקופת השלטון היוגוסלבי, והייתה מרכז תעשייתי חשוב בדרום-מרכז הבלקן.
הפדרציה היוגוסלבית התפרקה ב-1991, וסקופיה הפכה לבירתה של המדינה העצמאית רפובליקת מקדוניה, שהפכה ב-2019 למקדוניה הצפונית.
בדצמבר 2006 הודיעה ממשלת מקדוניה על שינוי שמו של נמל התעופה המקומי לנמל התעופה סקופיה אלכסנדר הגדול.
סקופיה היא גם העיר שבה נמצאת האוניברסיטה המדינתית על שם הקדושים קיריל ומתודיוס, שהוקמה ב-1949.
סקופיה היא יחידה מנהלית בתוך מקדוניה הצפונית המורכבת מ-10 רשויות מוניציפליות, והיא עיר הבירה של המדינה.
העיר משתייכת לאזור הסטטיסטי סקופיה (Скопски регион).
הארגון של סקופיה כיחידה אזורית בעלת ממשל עצמי מוגדר באמצעות החוקים העירוניים.
העיר שוכנת בגובה של כ-255 מטרים מעל גובה פני הים, ושטחה הכולל הוא 1,854 קמ"ר.
האקלים השורר בה הוא אקלים יבשתי טיפוסי.
נהר וארדאר זורם דרך העיר לכיוון הים האגאי
לפי מפקד אוכלוסין שנערך ב-2002 אוכלוסיית העיר מנתה 506,926 תושבים.
97.5% מתושבי העיר שגילם גבוה מ-10 שנים הם יודעי קרוא וכתוב.
כנסיית פנטליימון הקדוש בנרזי, הסמוכה לסקופיה, היא דוגמה מרשימה לאמנות קומנניאנית מהתקופה הביזנטית.
הכנסייה נבנתה על ידי חברי המשפחה הידועה, ובנייתה הסתיימה רק ב-1164. נרזי התפרסמה בזכות הפרסקאות, המייצגים את המגמות השונות שרווחו במאה ה-12. הפרסקאות נצבעו מחדש יותר מדי פעמים במאה ה-19, אך מאוחר יותר שוקמו.
צפונית לעיר שוכן אתר ארכאולוגי ובו אמת מים רומית.
אחד מגשרי האבן החוצה את נהר וארדאר מתוארך לתקופתו של סטפן דושאן.
המדובר הוא בגשר האבן (Камен мост) הישן שנבנה על יסודות רומיים במרכז העיר תחת חסותו של הסולטאן מהמט השני בין 1451 ל-1469, המחבר את כיכר מקדוניה (Плоштад Македонија) עם הבזאר הישן (Стара Чаршија) – גשר הנחשב לאחד מסמליה הבולטים של סקופיה ומופיע על סמל העיר ועל דגלה.
בתוך העיר עצמה יש מספר מבנים מהתקופה העות'מאנית, כגון קורשומלי אן (פונדק טורקי מימי הביניים) ומספר מסגדים.
מסגד מוסטפא פאשה (נבנה בתקופת סלים הראשון) הוא אחד התוצרים המרהיבים ביותר של האדריכלות האסלאמית בסקופיה.
המסגד נבנה על גבעה הניצבת מול מבצר קאלה בעשור האחרון של המאה ה-15, והוא חולש על כל האזור.
המסגד נתרם על ידי מוסטפא פאשה, שהיה דמות דומיננטית בתקופת שלטונם של באיזיט השני וסלים הראשון.
המספר 1519, שנת מותו של מוסטפא פאשה, חרוט על הכניסה למאוזוליאום שלו, השוכן ליד המסגד.
המאוזוליאום והמסגד נפגעו קשות ברעידת האדמה של 1963, ועבודות השיקום והשימור החלו רק ב-1968. פנים המסגד מקושט בעיקר בצמחים טיפוסיים.
קירותיו של חלל התפילה מכוסים בכתובות קליגרפיות עם שמותיהם של אללה, מוחמד ומאמיניו, וציטוטים מהקוראן.
רוב בנייני ה"בלקן אר נובו" משנות ה-30 נחרבו ברעידת 1963, אך כמה דוגמאות אופייניות כן שרדו.
בשנת 1970 הוקמה אנדרטת האישה הלוחמת לזכר הנשים שלחמו במלחמת העולם השנייה נגד הנאצים.
צלב המילניום, השוכן בפסגת הר וודנו, הוא אטרקציה תיירותית ידועה.
הוא נבנה ב-2002. גובה הצלב הוא 66 מטרים, והוא הגדול ביותר מסוגו בעולם שניתן לראות ממרחק 30 ק"מ.
החל משנת 1926 פועל גן החיות של סקופיה.
כ-20 ק"מ מדרום לסקופיה נמצא קניון מטקה אתר טבע ובילוי פופולרי בסקופיה ובכל מקדוניה הצפונית.
מוזיאון סקופיה לאמנות עכשווית הוא אחד מהמוסדות החשובים במקדוניה הצפונית לגילוי, אצירת ושמירת חפצי אמנות עכשווית.
הקהילה הבינלאומית הפגינה סולידריות רבה בעת שעזרה לשקם את סקופיה.
אחד מההיבטים של סולידריות זו היה כאשר האיגוד הבינלאומי לאמנות פלסטית קרא לחבריו ליצור יצירות אמנות שיסייעו בשיקום העיר.
בניין הפרויקט נתרם על ידי ממשלת פולין, שהכריזה לשם כך על תחרות בינלאומית, והוא היה עבודתם המשותפת של כמה אדריכלים פולנים מובילים.
שטחו הכולל של המוזיאון הוא 5,000 מ"ר.
אזורי הפארק הגדולים, שבהם ניתן לבצע פרויקטים מגוונים בתחום הפיסול, קשורים גם כן למוזיאון.
פסטיבל הג'אז של סקופיה הוא אחד מאירועי הג'אז החשובים ביותר במקדוניה הצפונית.
האמנים הנוטלים חלק בפסטיבל מנגנים בכל סגנונות הג'אז.
בין אורחי הפסטיבל הידועים ניתן למנות את ריי צ'ארלס וטיטו פואנטה.
הפסטיבל הוא חלק משורת פסטיבלים אירופאים בתחום הג'אז המאוגדים על ידי מספר גופים, והוא נערך פעם בשנה באוקטובר.
העיר היא מרכז חשוב עבור עיבוד מתכות, כימיקלים, חומר גלם מעץ, ותעשיות דפוס, אך לאחר 1991 סבלה מירידה בנפח העסקים.
ההתפתחות התעשייתית של העיר לוותה בפיתוחם של מגזרי המסחר והבנקאות, כמו גם מתן דגש על תחום התרבות והספורט.
השכר הממוצע בעיר עמד ב-2010 על 400 יורו בלבד לאדם.
החשיבות של העיר כבסיס תחבורתי עלתה בשנות ה-90. העיר נמצאת על צומת בין שניים מנתיבי התעבורה הפאן-אירופיים.
סקופיה משורתת על ידי נמל התעופה סקופיה אלכסנדר הגדול.
תחנת הרכבת המרכזית ממוקמת כ-2 ק"מ ממזרח למרכז העיר.
בסקופיה ישנן מספר קבוצות כדורגל.
הקבוצה הבכירה שבהן היא וארדאר סקופיה שהייתה לאחת מקבוצות הכדורגל המקדוניות הטובות ביותר.
בעיר יש שלוש קבוצות נוספות: מקדוניה גורצ'ה פטרוב, צמנטרניקה 55 סקופיה ורבוטינצ'קי קומטל סקופיה.
בעיר ממוקם האצטדיון הלאומי של מקדוניה הצפונית, טושה פרואסקי ארנה, בו עורכת הנבחרת המקומית את משחקיה הביתיים.
העיר מיוצגת בתחום הכדוריד על ידי וארדאר פרו סקופיה, שזכתה באליפות מקדוניה בעונת .
שלוש קבוצות הכדורסל העיקריות של העיר הן מזט סקופיה, רבוטניצ'קי סקופיה ווארדאר סקופיה, אך רק הראשונה נוטלות חלק במפעלי הכדורסל החשובים של אירופה.
קבוצת כדוריד וארדאר סקופיה היא בין החזקות במדינה ואף זכתה פעם בליגת האלופות בכדוריד.
ראשוני היהודים שכונו רומניוטים, הגיעו לעיר במאה ה-3 עת נשלטה בידי האימפריה הרומית.
היהודים שימשו לא אחת מתווכים בין שליטי האימפריה הבולגרית הראשונה לנציגי ממלכת הכוזרים וזכו לחופש פולחן מלא.
ב-1170 חלף בבלקנים הנוסע בנימין מטודלה וציין שבסקופיה מתגוררת קהילה יהודית מאורגנת ומבוססת.
גם בתקופת האימפריה הבולגרית השנייה חיו יהודי העיר בביטחון יחסי והקהילה גדלה כתוצאה מהגירת פליטים שנמלטו משטחי האימפריה הביזנטית.
בשנת 1493 הגיעו מגורשי ספרד לחבל מקדוניה בהזמנת הסולטאן העות'מאני באיזיט השני, השתלבו היטב במנגנונים השונים ובכמותם הרבה הביאו לשינוי באופי קהילת יהודי העיר שקיבלה צביון ספרדי.
בשנת 1680 נפטר ונקבר בסקופיה נתן העזתי סופרו ונביאו של שבתאי צבי וקברו הפך למוקד עליה לרגל לאנשי הקהילות השבתאיות.
עם תום השלטון העות'מאני, לאחר חתימת חוזה סן סטפנו הפכה השליטה בחבל מקדוניה הווארדארית סלע מחלוקת בין ממלכת בולגריה לממלכת סרביה אשר נלחמו ביניהן על השליטה בו.
לאחר תבוסת בולגריה במלחמת העולם הראשונה, הפכה סקופיה מתוקף חוזה ניי חלק מממלכת יוגוסלביה.
מראשית שנות ה-20, מאוגדת הייתה קהילת סקופיה באיגוד הקהילות היהודיות ביוגוסלביה שמרכזו בבלגרד.
בשנת 1940 מנו יהודי העיר 2,816 נפשות, 96% מתוכם יהודים ספרדים ו-4% אשכנזים.
לאחר פרוץ הקרבות הגיעו פליטים יהודים נוספים לעיר ובראשית 1943 מנתה הקהילה 3,342 נפשות.
מלחמת העולם השנייה ושואת יהודי סקופיה
ב-1 במרץ 1941 הצטרפה בולגריה להסכם התלת-צדדי, הורמאכט נכנס
לשטחה ללא קרב והשתמש באדמתה כבסיס להכנעת ממלכת יוגוסלביה.
ב-6 באפריל פלש הוורמאכט לשטחי ממלכת יוגוסלביה ותוך ימים ספורים הוכנעה הממלכה וחולקה בין מדינות הציר.
במחצית השנייה של חודש אפריל נכנסו לסקופיה יחידות של הצבא הבולגרי.
האוכלוסייה המקדונית קיבלה אזרחות בולגרית ומיהודי העיר היא נמנעה.
עם זאת הוטלו על יהודי העיר מגבלות במסגרת החוק להגנת האומה, הם נצטוו לענוד טלאי צהוב וכל הגברים בגילאי 20–40 גויסו לעבודות כפייה.
ב-10 ביוני 1942 החליטה הממשלה הבולגרית שכל הנתינים היוגוסלבים והיוונים המתגוררים בשטחים שסופחו לבולגריה יקבלו נתינות בולגרית.
עוד נאמר בהחלטה: "פקודה זו לא מיועדת לאנשים ממוצא יהודי".
ב-26 באוגוסט 1942 החליטה הממשלה הבולגרית על הקמת הקומיסריון לשאלות יהודיות וב-3 בספטמבר מונה אלכסנדר בלב לעמוד בראשו.
בלב מינה את איוון זכרייב סגן ראש עיריית סקופיה לקומיסר לענייני יהודים בעיר.
ב-22 בפברואר 1943 חתם אלכסנדר בלב ראש "הקומיסריון לשאלות יהודיות" הסכם עם תיאודור דנקר על מסירת 12,000 יהודי תראקיה ומקדוניה לגרמנים, כשלב ראשון לקראת גירוש כל יהודי בולגריה.
ב-11 במרץ בשעה 06:00 בוצעה אקציה בכל רחבי מקדוניה ויהודיה ובכלל זה יהודי העיר סקופיה רוכזו בבית החרושת לטבק מונופול הסמוך לתחנת הרכבת אשר בעיר.
7,000 יהודים הצטופפו בתנאי רעב, תברואה לקויה, חלקם פצועים וחולים ללא כל טיפול רפואי.
לפי נתוני משרד הפנים הבולגרי נעצרו מקרב יהודי סקופיה גופא 3,290 נפשות.
אחד מבני הקהילה שהצליח להימלט מאוחר יותר מהרכבות, תיאר את המראות:
ב-22 במרץ בוצע ה"טרנספורט" הראשון שהכיל 2,338 יהודים ממחנה מונופול וב-29 במרץ האחרון.
היהודים הועלו על רכבות משא, הובלו ישירות למחנה ההשמדה טרבלינקה, אליו הגיעו לאחר ימים אחדים.
בשל תנאי המסע מתו בדרך מאות יהודים.
מקץ ימים אחדים לאחר הגעתם לטרבלינקה נרצחו כל בני הקהילה.
הכסף המזומן של היהודים נמסר לבנק המרכזי הבולגרי והרכוש נמכר במכירות פומביות שהכנסותיהן הועברו למשרד לענייני יהודים.
מקצת מן היהודים הצליחו לחמוק מחיילי הצבא הבולגרי ונמלטו לאלבניה או הצטרפו לכוחות הפרטיזנים של טיטו.
כמה עשרות ילדים יהודים ניצלו בידי משפחות מקדוניות ויהודים ספורים הצליחו לקפוץ מהרכבות שעשו דרכן לטרבלינקה.
טודור ופנדורה הדג'י-מיטקוב זכו בתואר חסידי אומות העולם על הצלת משפחה יהודית מתושבי העיר.
בית עלמין יהודי עתיק היה קיים בפאתי הרובע היהודי הישן בעיר.
בית העלמין חולל במהלך מלחמת העולם השנייה ונחרב כליל בעת רעידת האדמה הקשה שפגעה בעיר בשנת 1963. ההשערה היא שעל חורבותיו נבנו מבני מגורים.
מספר מצומצם של מצבות הועברו לבית העלמין הכללי בעיר.
שם, בחלקה היהודית של בית העלמין נקברים נפטרי הקהילה בימינו, במהלך רעידת האדמה נהרגו 7 מבני הקהילה היהודית ועוד מספר תיירים יהודים שביקרו במקום.
המרכז להנצחת השואה של יהודי מקדוניה
ב-2011 נחנך במרכז סקופיה, המרכז להנצחת שואת יהודי מקדוניה.
במוזיאון המשתרע על שלוש קומות יש תיעוד במקדונית ובאנגלית על שואת יהודי מקדוניה ותרקיה.
בראשית המאה ה-21 חיים בסקופיה כ-250 יהודים.
לאחר פירוק יוגוסלביה, חלה התעוררות יהודית במקדוניה, נפתח בית כנסת ונערכות פעילויות קהילתיות ודתיות.
הרב אברהם קוזמה מכהן כרב הראשי של הקהילה היהודית בעיר.
בעיר סקופיה נולד המלחין והמעבד מוני אמריליו.
מועדון הכדורגל סקונטו ריגה היה מועדון כדורגל מהעיר ריגה, בירת לטביה.
המועדון הוקם בשנת 1991. אצטדיון הבית של המועדון היה אצטדיון סקונטו ובו 9,500 מושבים.
קבוצת הכדורגל של המועדון זכתה באליפות לטביה שהייתה עוד מחוז בברית המועצות בעונת 1991. כמו כן זכתה 14 פעמים ברציפות באליפות הליגה הלטבית בעונות 1992-2004, אלו כל 14 האליפויות הראשונות של הליגה הלטבית מאז עצמאותה של לטביה.
בעונת 2005 הקבוצה סיימה במקום השני, כאשר קבוצת ליאפייס מטאלורגס זכתה באליפות, והייתה לאלופת לטביה הראשונה מאז 1992 שאינה סקונטו ריגה.
בשנת 2010 סקונטו זכתה שוב בתואר האליפות ה-15 והאחרון שלה.
הקבוצה גם זכתה בשמונה גביעי לטביה והייתה סגנית מחזיקת הגביע 7 פעמים.
בסיום עונת 2016 הודיע המועדון על הפסקת פעילותו והתפרק.
מועדון הכדורגל סקונטו ריגה נוסד בשנת 1991 (בשם "פורמוס-סקונטו" לאחר מכן שינה את שמו לסקונטו ריגה), עם הקמת הליגה לאחר ההתפצלות של לטביה מברית המועצות הסובייטית, ומיד החלה לזכות באליפויות ליגת העל הלטבית, כאשר הוא זוכה בלא פחות מ-14 אליפויות ליגה רצופות החל מ-1991 ועד 2004.
בשנתיים הראשונות עוד היו לסקונטו מספר מתמודדות על התואר כמו אולימפיה לייפאה וילגבה.
ב-1992 נאלצה הקבוצה לשחק משחק אליפות על התואר על מנת לשבור שוויון בינה לבין ילגבה.
לאחר מכן במשך 10 השנים הבאות בליגה המקומית אף אחת מיריבותיה לא הצליחה להציע התנגדות משמעותית לסקונטו.
במשך שתי עונות רצופות, הקבוצה לא הפסידה אף משחק, עלתה על היריבות הקרובות ביותר בדירוג הסופי ביותר מ-20 נקודות, מה שהבטיח את הענקת התואר הקבוע הרבה לפני סיום העונה.
במהלך עונת 1998, סקונטו ניצחה את ולמיירה 15–2, וכבשה את מספר השערים הגבוה ביותר במשחק בודד בתולדות המועדון, משחק שהמחיש את הפערים של סקונטו משאר הליגה.
במהלך השנים הללו סיפקה סקונטו לנבחרת לטביה את רוב שחקניה כמו: מאריס ורפאקובסקיס, מריאנס פאהארס, אלכסנדרס קוליסקו, ויטאליס אסטפייבס, איגורס סטפנובס, אימנטס בליידליס, יוריס לאיזנס, מיכאילס זמינסקיס, ואלנטובינס ואחרים.
ב-2004, נבחרת לטבית המצוידת בשחקני סקונטו הצליחה להעפיל לאליפות אירופה יורו 2004.
הבלם מיכאל זמלינסקי רשם הכי הרבה הופעות במועדון בליגה המקומית (252), וגם הכי הרבה במשחקי גביע אירופה (52).
מיכיאליס מיחולאפס הוא מלך השערים של סקונטו בכל הזמנים עם 155 שערים ב-216 משחקי ליגה, ו-18 ב-38 משחקי גביע אירופה.
ביולי 2000 נמכר מגן סקונטו איגורס סטפנובס לקבוצת ארסנל מהפרימייר ליג האנגלית תמורת סכום של כמיליון ליש"ט.
בינואר 2001 הקשר יוריס לאיזאנס הצטרף לקבוצת צסק"א מוסקבה מליגת העל הרוסית תמורת 1.57 מיליון פאונד, דמי ההעברה הגבוהים ביותר אי פעם שקיבל מועדון לטבי עד כה.
הניצחון הגדול הראשון של סקונטו באירופה הגיע ב-1994, כאשר הם ניצחו את אברדין הסקוטית, זוכת הסופר קאפ האירופי לשעבר; ובשנת 1999 הצליחה סקונטו לסחוט תיקו 0–0 ביתים מול צ'לסי במסגרת מוקדמות ליגת האלופות לאחר שהפסידה 3–0 בחוץ שבועיים קודם לכן במה שהיה המשחק הראשון של צ'לסי בליגת האלופות.
סקונטו שיחקה גם כאלופת לטביה מול ענקיות אירופה ברצלונה ואינטר מילאנו
קרב מרגש על תואר אליפות לטביה התרחש שוב בסיבוב האחרון של עונת 2001, כאשר סקונטו פיגרה בשתי נקודות במירוץ מול ונטספילס כשהתמודדה מול משחק חוץ מול ליאפאיס מטלורגס, קבוצה שגם הייתה לה תקוות להפוך לאלופה.
ונטספילס הפסידה במשחק שלה; סקונטו ניצח את שלהם; וסקונטו היו אלופי לטביה פעם נוספת.
ב-2005 רצף זה נקטע כאשר הקבוצה סיימה במקום השני אחרי ליאפייס מטאלורגס.
בשנת 2006, סקונטו סיימה במקום השלישי בתחרות צמודה עם ליאפייס וונטספילס.
ב-2010 הצליחה סקונטו, לאחר תיקו 2-2 בביתה, להחזיר את תואר האליפות הלטבית אליה לראשונה מאז 2004. סקונטו זכתה גם בגביע הלטבי שמונה פעמים, שהאחרון שבהם ב-2012.
בשנת 2012 עזב מייסד המועדון והנשיא הוותיק גונטיס אינדריקסונס את התפקיד, מכיוון שהוא לא תואם את תפקיד "הנשיא" של התאחדות הכדורגל הלטבית על פי הכללים החדשים שנקבעו ונאלץ לעזוב.
שחקן העבר ולדימירס קולסניצ'קו נכנס לתפקיד, ויתרה מכך, מנהל המועדון מריאנס פאהארס קיבל הצעה להיות המאמן הראשי של נבחרת לטביה הלאומית בכדורגל עד גיל 21 וגם הוא עזב.
בשנת 2012 סקונטו זכתה בגביע הלטבי לראשונה מאז 2002 והבטיחה לעצמה מקום בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית 2013/2014.
בשנת 2013 המאמן הגיאורגי תמאז פרטיה השתלט עליו ותחת ניהולו סקונטו המשיך לשחק ללא הפסד אחד במשך 26 משחקים מתוך 27 המשחקים הקבועים של הליגה.
אולם הקבוצה לא הצליחה להחזיק מעמד מבחינה פיזית והובסה על ידי פציעות שחקניה עם כמות רזרבות קצרה, והיא נוצחה על ידי ילגבה בסיבוב האחרון של הטורניר, והפסידה את התואר לוונטספילס פעם נוספת.
סקונטו השתתף בצורה ניכרת במשחקי הליגה האירופית של אופ"א 2013/2014. באמצע הקיץ הבעיות הכלכליות הגיעו לסקונטו כאשר נותני החסות שלהם סיימו את תוכנית החסות בשל הקשיים הכלכליים שלהם עצמם.
הדבר הוביל לאובדן הכנסה גדול ולעיכובים ארוכי טווח במשכורות ובתשלומים אחרים.
לפני תחילת עונת 2014 ביטלו לסקונטו, תחילה, את רישיון A הדרוש לשחק בליגה העליונה הלטבית עקב החובות ארוכי הטווח שלהם.
עם זאת, הרישיון הושג מאוחר יותר לאחר ערעור שהתקבל.
סנקציות הוטלו על הקבוצה מאופ"א, כאשר סקונטו נפסל מהליגה האירופית 2014/2015, שאליה העפילה.
ב-30 במאי 2014 התאחדות הכדורגל הלטבית הוציאה איסור על סקונטו לרשום שחקנים חדשים במהלך חלון ההעברות של הקיץ עד שכל החובות יסולקו.
ב-6 ביולי, עקב אי תשלום משכורות לטווח ארוך, שחקני סקונטו סירבו לשחק את משחק החוץ מול ליפאייה והמועדון ספגה הפסד טכני 3–0. ב-14 ביולי, נשיא המועדון ולדימירס קולסניצ'קו הודיע על התפטרותו והמועדון נלקח לידיו של איגורס זייבס.
ב-2 בספטמבר עקב אי מילוי התחייבויות בתנאים שנקבעו, ההתאחדות המקומית הענישה את המועדון במינוס 3 נקודות, אך ב-17 בספטמבר עונש זה הופחת לנקודה אחת בלבד.
ב-14 באוקטובר פורסם כי שירות הכנסות המדינה של לטביה השעה את הפעילות הכלכלית של המועדון, עם אפשרות להגשת ערעור בתוך חודש אחד.
יום לאחר מכן, ארבע נקודות נוספות נלקחו מסקונטו, והמועדון איבד אפילו את הסיכוי התאורטי לזכות באליפות 2014. באותו היום הודיעה סקונטו על התפטרותו של נשיאו איגורס זייבס, אך המועדון עדיין שקל את האפשרות להגיש ערעור למס הכנסה של המדינה.
בנובמבר 2014 הוכרז שסקונטו סולקה סופית את חובותיה עם הזמן הזה ועם שחקנים קודמים, אולם עדיין היו חייבים למס הכנסה.
סקונטו לא השיג רישיון לשחק בליגה הבכירה ב-2016, וערער על ההחלטה, אך הערעור נדחה.
מאז 2015, סגנית אלופת הליגה הראשונה של לטביה, ולמיירה, דחתה את ההצעה לעלות לליגה הגבוהה, במקום השלישי, ובמקומה הועלתה ריגה פוטבולה סקולה לליגת העל.
המועדון פשט את הרגל ועזב את הליגה הראשונה בדצמבר 2016.
מאחר שהמועדון נשלל רישיון לשחק בליגה הלטבית הראשונה, שאריותיו התמזגו עם קבוצת RTU FC (RTU פוטבולה) תחת השם של "Skonto Academy" לפני תחילת עונת 2017. הקבוצה, ששמה כעת RTU FC/Skonto Academy, שיחקה בליגה עד 2019, אז פרשה, מסיבות כלכליות, ונעלמה סופית ממפת הכדורגל הלטבי.
הקבוצה החלה את הופעותיה באירופה במוקדמות ליגת האלופות בעונת , כאשר בשלב המוקדם גברה על קבוצת קיי.
בשלב הראשון נכשלה הקבוצה מול לך פוזנן הפולנית, ולכן לא העפילה לשלב הבא.
הקבוצה חזרה למוקדמות ליגת האלופות בעונה שלאחר מכן, עונת , אז עברה הקבוצה בשלב המוקדם את אולימפיה לובליאנה הסלובנית, אך הפסידה בשלב הראשון לספרטק מוסקבה.
בעונת העפילה הקבוצה לגביע אופ"א, אז עברה בשלב המוקדם את ניוטאון AFC מויילס, אך הפסידה בשלב ההעפלה למאלמה השוודית.
בעונת חזרה הקבוצה למוקדמות ליגת האלופות, אז עברה בשלב הראשון את ולטה המלטזית, אך בשלב המוקדמות השני הפסידה לברצלונה.
בגלל השלב בו הפסידה הקבוצה, היא נשלחה באותה העונה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז הפסידה הקבוצה לריאל ואיאדוליד מספרד.
בעונת , הקבוצה שוב השתתפה במוקדמות ליגת האלופות, אז ניצחה בשלב הראשון את דינמו מינסק, אך בשלב המוקדמות השני הפסידה לאינטר מילאנו האיטלקית.
לכן הקבוצה נשלחה בשנית לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, אז הפסידה הקבוצה לקבוצת דינמו מוסקבה הרוסית.
הדבר חזר גם בעונת , כאשר בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות ניצחה הקבוצה את ז'נס ד'אש (Jeunesse d'Esch) מלוקסמבורג, ובשלב השני עברה הקבוצה את ראפיד בוקרשט הרומנית.
אולם, בשלב המוקדמות השלישי הפסידה לצ'לסי, ולכן נשלחה לסיבוב הראשון של גביע אופ"א, בו הפסידה לווידזב לודז' הפולנית.
במוקדמות ליגת האלופות בעונת הקבוצה הפסידה בשלב המוקדם לאף.
בעונת הקבוצה עברה בשלב המוקדמות הראשון את F91 דודלאנג' מלוקסמבורג, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לויסלה קרקוב מפולין.
גם בעונת לא ראתה הקבוצה הצלחה רבה, אף על פי שניצחה בשלב המוקדמות הראשון את בארי טאון מויילס, אבל הפסידה בשלב המוקדמות השני ללבסקי סופיה מבולגריה.
בעונת הפסידה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון של ליגת האלופות לסלימה וונדררס ממלטה.
בעונת ניצחה הקבוצה בשלב המוקדמות הראשון את רהיל אף.
מויילס, אך הפסידה בשלב המוקדמות השני לטרבזונספור הטורקית.
הקבוצה השתתפה במפעל ליגת האלופות בפעם האחרונה עד היום בעונת , אז הפסידה בשלב המוקדמות הראשון לרבוטניצ'קי קומטל סקופיה ממקדוניה.
בעונת שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, והפסידה בסיבוב המוקדמות למולדה מנורווגיה.
סקופן (בפארואזית: Skopun; בדנית: Skopen - שניהם נהגים "סקופֶן") היא עיירה בחופו הצפוני של האי סאנדוי ("אי החול") באיי פארו, והיישוב השני בגודלו באי.
אזור סקופן היה מיושב החל מימי הביניים אולם העיירה נוסדה רק ב-1833. תושבי העיירה התפרנסו מדייג, ועל כן בתי העיירה נבנו בסמוך לקו המים.
ב-1897 נבנתה הכנסייה של העיירה מעצים שנלקחו מהכנסייה הישנה של וסטמנה.
בשנת 1918 נבנתה דרך המובילה אל סקופן ומקשרת אותה אל סאנדור - דרך זו הייתה הדרך הראשונה שנבנתה באיי פארו.
נמל העיירה סקופן נבנה בשנת 1926 והורחב מספר פעמים לאחר מכן.
הרחבה עיקרית בוצעה בשנת 1982.
היער בקרבת העיירה נפגע בהוריקן בשנת 1988.
העיירה מקושרת במעבורת לבירת האיים טורסהאבן.
סקון (; מוכרת בצורת הרבים סקונס) היא לחמנייה מלוחה או מתוקה מהמטבח האנגלי והסקוטי.
היא נאפית מקמח חיטה או משבבי שיבולת שועל, בדרך כלל עם אבקת אפייה או מתפיח אחר.
על פי מילון מרים ובסטר, ייתכן שמקור השם scone במילה ההולנדית "schoonbrood" (לחם לבן), המורכבת מ-schoon (טהור, נקי) ומ-brood (לחם).
בארצות הברית השם "סקונס" מתייחס לגרסאות המתוקות של המאפה, בעוד הגרסאות המלוחות מכונות "ביסקט".
בקנדה מכנים את כל הסוגים "ביסקט".
בבריטניה הסקון היא בצורת עיגול או משולש (שנחתך מעיגול גדול), בארצות הברית היא לעיתים גדולה יותר ומלבנית, ונאפית יבשה יותר ואף פירורית.
סקונס תעשייתיות הן בדרך כלל בצקיות יותר מאלו הביתיות.
סקונס אנגליות מכילים לרוב צימוקים, דומדמניות, גבינה או תמרים.
בארצות הברית, סקונס הנמכרות בבתי קפה ממולאות לרוב באוכמניות, חמוציות, אגוזים ואפילו פתיתי שוקולד, ואף ממתק "עדשים" משוקולד.
מילויים מסורתיים יותר, הן בבריטניה והן בארצות הברית, הם תבלינים כמו פרג וקינמון.
בסקוטלנד ואלסטר הגרסאות המלוחות כוללות סקונס סודה לשתייה, הידועים גם כ"פארל" (לחם שטוח משולש, הנוצר כתוצאה מחיתוך של עיגול לארבעה) וסקונס תפוחי אדמה המכונות "טאטי", שדומות לפנקייק קטנים, דקים ומלוחים, עשויים מקמח תפוחי אדמה ומזכירים את ה"לאטקעס" – לביבות תפוחי אדמה יהודיות.
סקונס תפוחי אדמה מוגשות לרוב מטוגנות כחלק מארוחת בוקר סקוטית.
סקונס הן מרכיב בסיסי בשעת התה בסגנון דבונשייר, הן מכונות גם "סקונס של תה" ו"סקונס שמנת".
סקונס צלויות הן סקונס המטוגנות ולא נאפות.
ישנן גרסאות המכילות או מצופות גבינה, בצל, בייקון ועוד.
בשפה הסקוטית סקונס כאלו מכונות "גרידל".
בניו זילנד שם זה משמש לתיאור כל גרסאות הסקונס, המהוות חלק חשוב בארוחות מסורתיות.
סקונדי-טקורדי היא עיר הבירה של מחוז המערב בגאנה.
התעשיות המובילות בעיר הן עץ, קקאו, לבידים, סיגריות, בניית ספינות ותיקון מסילות ברזל.
העיר שוכנת על קו הרכבת הראשי שבין אקרה וקומאסי.
סקונדי, ישנה יותר וגדולה יותר, התפתחה ממסילת הרכבת שנבנתה ב-1903 כדי להעביר עצים ומינרלים מאקרה לקומאסי.
לטקורדי נמל מים עמוקים, הראשון בגאנה, שנבנה בשנת 1928. שתיהן נשלטו במאה ה-17 על ידי ההולנדים, השוודים, הבריטים והדנים.
שתי הערים התאחדו בשנת 1946.
טקורדי היא עיר נמל ויש בה עצים, אנרגיות ותעשיות טכנולוגיות.
במהלך השנים היא משכה אליה משקיעים רבים.
בעיר מספר רב של חופים ים שמושכים תיירים מרחבי העולם.
בטקורדי יש מוסדות רבים, כמו מעבדת ייצור, שמצוידת על ידי המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס, והיא היחידה מסוגה באפריקה.
מקושרת גם עם פלימות' בריטניה
הסקופצים היו כת סודית באימפריה הרוסית שפרשה מהנצרות האורתודוקסית ופעלה מהמאה ה-18 ועד מחצית המאה ה-20. אמונת הכת מושפעת מהאמונה הבוגומילית ותורת החלסטים, אך קיצונית מהם.
שם הכת נגזר ממילה סלאבית ישנה שמשמעה סירוס בגלל נוהגם לסרס את הגברים ולכרות או לרוקן את שדי הנשים, לאחר שנולד להם בן זכר.
הנוהג מבוסס על פרשנותם לפסוק ב"איגרת אל העברים" פרק יב' בו נאמר: "עֲדַיִן לֹא עֲמַדְתֶּם בְּמִלְחַמְתְּכֶם עִם־הַחֵטְא עַד־לַדָּם" הנוהג נחשב כאקט הברית/הטבילה האמיתי והוא אמור למחוק את החטא הקדמון של בני האדם הראשונים.
הכת נוסדה על ידי חלסטי שלא ידע קרוא וכתוב בשם קונדרטי סליבנוב מסנקט פטרבורג.
הם מאורגנים, כמו החלסטים, ב"ספינות" והכת כולה קרויה "אחווה" והם פונים האחד לחברו בתואר "אח" או "אחות".
בתקופת השיא שלה, בתחילת המאה ה-20 מנתה הכת כ-100,000 איש.
תחת השלטון הסובייטי התמעטו חבריה ומניחים כי היא נעלמה כליל.
על פי אמונתם המשיח היה אמור להגיע ביום שמספר חבריהם יגיע ל-144,000 על פי פסוק 1 בחזון יוחנן פרק 14.
גנרל מיכאיל קוטוזוב ניצל את בני הכת להבטחת ניצחונו בקרב בורודינו.
סקופיה, סוג של כובע או כיפה של כל דרגות הכמורה בנצרות האורתודוקסית, ובכנסייה הקתולית המזרחית היא מיוחדת לנזירים.
צבעה וצורתה משתנים בהתאם לארץ המוצא ולדרגת הלובש בהיררכיה הנוצרית, וכן משתנה באירועים שונים.
צורת הסקופיה משתנה ממקום למקום:
בסגנון היווני הראש ישר ומקופל.
בסגנון הרומני, הראש ישר והקצוות מורמים.
הסקופיה שחובשים הנזירים בכנסייה הקתולית המזרחית, וכן זו שחובשים בנצרות האורתודוקסית בכל דרגות הכמורה, הם בצבע שחור.
נזירים מקבלים את הסקופיה שלהם, מיד בתחילת דרכם, או בתגלחת ההסמכה שלהם.
לעיתים קרובות נזירים חובשים את הסקופיה כתחליף לקלובוק ולאיפאנוקאמלאבקיון, שעלולים להפריע להם בעבודתם.
נזירות חובשות, לעיתים, את הסקופיה מעל למטפחת הנזירות שלהן.
נזיר או נזירה שגולחו ל"סכמה הגדולה", יחבשו סקופיה רקומה בתפילות, צלבים ודמויות של מלאכים.
סקופיה המוענקת לכמרים לאות כבוד, היא בדרך כלל בצבע אדום או סגול.
לעיתים, באירועים לא רשמיים, בישופים ברמה גבוהה, (דוגמת ארכיבישוף, או מטרופוליט) יחבשו סקופיה בצבע שחור או סגול שעליו תכשיט של צלב קטן.
סקוקי הוא ישוב עירוני במחוז קוק ממדינת אילינוי שבארצות הברית.
סקוקי נחשב על פי רוב לאחד מפרוורי החוף הצפוני של שיקגו.
אף על פי שלפי אומדן הסקר הקהילתי האמריקאי גרו בסקוקי 67,824 נפשות ב-1 באפריל 2020, היישוב רשמית עודנו "כפר".
מעמד זה הוא זכר לעבר החקלאי של סקוקי.