tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באליפות העולם שנערכה בפורט וורת' בשנת 1979 הוא זכה ב-5 מדליות, מהן 4 זהב ו-1 ארד.
מדליות זהב בתחרות הקבוצתית, בתחרות קרב-רב אישי בתרגיל על מתח ובתרגיל על טבעות.
באולימפיאדת מוסקבה (1980) זכה בכל 8 המדליות האפשריות, מהן 3 זהב, 4 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב בתחרות היוקרתית ביותר, קרב רב אישי לפני בן ארצו ניקולאי אנדריאנוב, בתחרות הקבוצתית ובתרגיל טבעות.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה בשנת 1981 זכה ב-3 מדליות זהב בקרב-רב אישי במקבילים ובטבעות.
בשנת 1983 פרש מספורט תחרותי בעקבות פציעות.
תקופה מסוימת הוא היה מאמן ילדים.
בשנת 1995 הוא התחיל לעבוד במשמר הגבול בלנינגרד ועבד בו עד לשנת 2002. החל משנת 2002 ועד למותו לימד במכון לספורט בסנקט פטרבורג.
בריגדיר גנרל אלכסנדר גור ארקרייט הור-רות'בן, ארל גאורי הראשון היה איש צבא ומושל קולוניאלי בריטי והמושל הכללי העשירי של אוסטרליה.
בתפקיד זה הוא שירת 9 שנים ו-7 שנים, יותר מכל המושלים הכלליים של אוסטרליה.
לפני מינויו לתפקיד זה הוא שירת כקצין בצבא הבריטי במסגרת זו עוטר בצלב ויקטוריה, העיטור הצבאי הגבוה והיוקרתי ביותר שמוענק על גבורה לנוכח פני האויב בצבאות בריטניה וחבר העמים.
אלכסנדר הור-רות'בן נולד בעיר וינדזור שבמחוז ברקשייר, אנגליה, כבנם השני של וולטר הור-רות'בן, לורד רות'בן התשיעי, ושל ליידי קרוליין אנסלי גור, בתו של פיליפ גור, ארל אראן הרביעי.
לאחר שבשנים 1884–1885 הוא למד בבית הספר וינסטון בוינצ'סטר כתלמיד פנימייה, הוא בילה את רוב שנות חינוכו באיטון קולג' ולאחר מכן בקולג' השירות האימפריאלי בהייליברי, שם הוא למד עד 1888, כאשר הוא הפסיק את לימודיו עקב בעיות ראייה ונשלח לעבוד על ידי הוריו.
עבודתו הראשונה הייתה כפקיד במשרדו של סוחר תה בגלאזגו ולאחר מכן הוא נסע להודו כדי לעבוד במטע תה באסאם.
ב-1892, עקב מחלת המלריה שלקה בה, הוא שב לאנגליה.
ב-19 באוקטובר 1889 קיבל הור-רות'בן מינוי של לוטננט משנה ברגימנט הפרשים של לנרקשייר.
לאחר שובו לאנגליה ב-1892 הוא הצטרף לצבא הסדיר.
לאחר תום אימוניו בקולג' צבאי הוא הוסמך ב-27 באפריל 1893 כלוטננט בגדוד השלישי של רגימנט חיל הרגלים הקל של היילנד וב-18 בנובמבר 1896 הוא הועלה לדרגת קפטן.
במלחמה המהדית בסודאן הוא צוין לשבח על ידי מפקדיו.
לאחר מכן, ב-22 בספטמבר 1898 בפעולה צבאית באל-קדריף גילה הור-רות'בן גבורה שבעטיו עוטר בצלב ויקטוריה.
בנימוקי ההחלטה להעניק לו את העיטור נכתב:
במאי 1899 הוענק להור-רות'בן גם עיטור מסדר אוסמאני, דרגה רביעית על ידי סולטאן האימפריה העות'מאנית, עבדול חמיד השני, על שירותו בסודאן.
ב-17 במאי הוא קיבל מינוי קבוע כלוטננט משנה ברגימנט קמרון היילנדרס של המלכה (מינוי שהיה כרוך בירידה בשתי דרגות).
בסוף נובמבר הוא היה חלק מכוח שלקח חלק בקרב שהוביל לתבוסתו של החליפה.
ב-14 בדצמבר 1900 הוא הועלה לדרגת ממלא מקום לוטננט, השתתף במערכה בסומלילנד הבריטית וב-16 באפריל 1904 הוא קודם לדרגת קבע של לוטננט.
ב-1905 מונה הור-רות'בן להיות שלישו הצבאי של הלורד דדלי, הלורד לוטננט של אירלנד.
ב-1908 הוא הוצב במשמר הפרשים הראשון, הוא קודם להיות ממלא מקום קפטן ב-11 באפריל, ובכך חזר לדרגתו הקודמת לאחר 9 שנים.
באותה שנה מונה דדלי להיות המושל הכללי של אוסטרליה והור-רות'בן הצטרף אליו כמזכירו הצבאי.
באותה שנה הוא נשא לאישה את זארה פולוק.
השניים הולידו שני בנים, שאחד מהם מת בינקותו.
ב-1910 הוא סיים את שירותו באוסטרליה ועבר לשרת בהודו.
ב-2 באפריל 1915 הועבר הור-רות'בן לשרת במשמר הוולשי וקודם לדרגת מייג'ור.
ב-18 בינואר הוא מונה להיות קצין מטה כללי (GSO) עם דרגה זמנית של לוטננט קולונל.
עוד קודם לכן, ב-1 בינואר 1919 הוא עוטר באות השירות המצוין בעקבות האירוע הבא:
ב-15 באוקטובר 1917 קודם הור-רות'בון לדרגה קבועה של לוטננט קולונל וב-26 בדצמבר מונה להיות קצין מטה בדרגה זמנית של בריגדיר גנרל.
ב-1 בינואר 1918 הוענק לו תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
ב-2 באפריל 1919 הוענק לו אות השירות המצוין פעם נוספת וב-3 ביוני אותה שנה הוענק לו תואר עמית מסדר האמבט.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירת הור-רות'בן בצרפת ובגליפולי, שם הוא נפצע קשה וצוין לשבח חמש פעמים.
הוא סיים את המלחמה בדרגת בריגדיר גנרל ופיקד על כוחות הצבא הבריטי בגרמניה בין השנים 1919–1920. ב-14 בדצמבר 1920 הוא מונה להיות מפקד הרגימנט, עם דרגה זמנית של קולונל וב-5 ביולי 1922 הוא קיבל מינוי קבוע של קולונל.
לאחר מכן הוא מילא שורה של תפקידים בצבא וב-1 באוקטובר 1924 הוא קיבל פיקוד על בריגדה וקודם לדרגת בריגדיר גנרל.
ב-24 בינואר 1928 הוענק לו תואר אביר מפקד של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש וב-14 במאי אותה שנה הוא מונה להיות מושל אוסטרליה הדרומית.
הור-רות'בן הגיע לאדלייד במאי 1928. הוא נכנס לתפקידו בהתלהבות,, ביקר באזורים רבים במדינה כשהוא משתמש במטוס דה הבילנד שהיה בבעלות שלישו הצבאי, יו גרוסונור.
יחד עם אשתו, הוא היה תומך נלהב של תנועת הצופים.
ליידי הור-רות'בן הייתה גם נשיאת ארגון הצלב האדום של אוסטרליה הדרומית.
בנאומו ביום אנזא"ק ב-1930, מתח הור-רות'בן ביקורת על השביתות שקיימו האיגודים המקצועיים, שגרמו לקשיים לחיילים משוחררים.
בתגובה, הוא זכה לגינוי ממועצת העובדים של אוסטרליה הדרומית.
במהלך כהונתו כמושל אוסטרליה הדרומית התחולל השפל הגדול, שגרם למצב קשה במדינה.
ממשלתו של ליונל היל, שנבחרה על בסיס ההבטחה להביא "עתיד מוזהב", ספגה ביקורת קשה כאשר המציאות הכלכלית אילצה אותה לנקוט בצעדי צנע.
הור-רות'בן תמך בהיל כאשר זה ספג את הביקורת מצדה של מפלגת הלייבור.
בנאומיו הוא ביטא לעיתים קרובות את אמונתו שראש הממשלה צריך "להתעלות מעל המפלגה".
את נחישותו של היל במהלך המשבר ניתן לזקוף לזכותו של הור-רות'בן.
תפקודו בזמן המשבר הייתה שיקול מכריע בהחלטה למנותו כמושל ניו סאות' ויילס.
באפריל 1934 הסתיימה תקופת כהונתו של הור-רות'בן כמושל אוסטרליה הדרומית והוא שב לאנגליה.
זמן קצר לאחר מכן הוא מונה להיות מושל ניו סאות' ויילס ועל פי הצעתו של ראש ממשלת אוסטרליה, ג'וזף ליונס, הוענק לו התואר ברון גאורי.
הוא הגיע לסידני ב-21 בפברואר 1935. באותה עת כבר החליט המלך ג'ורג' החמישי למנותו לתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה.
ב-20 בדצמבר 1935 הוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
עם עברו הצבאי ועם ניסיונו, נראה היה גאורי כבחירה הברורה לרשת את סר אייזק אייזקס כשזה פרש בתפקידו כמושל הכללי ב-1936. על פי הנוהג שהשתרש כבר, הוצעו לראש הממשלה ג'וזף ליונס כמה אלטרנטיבות.
אך לליונס לא היו כוונות להמליץ על אוסטרלי נוסף לתפקיד.
באותה תקופה נטו ראשי הממשלה מטעם קואליציית האנטי-לייבור להמליץ על בריטים לתפקיד.
על פי חוקת אוסטרליה, מונה גאורי על ידי המלך ג'ורג' החמישי, שמת ב-20 בינואר 1936, שלושה ימים לפני שגאורי הושבע לתפקיד.
לפיכך, הוא למעשה החל את כהונתו בתקופת מלכותו של אדוארד השמיני.
במהלך כהונתו כמושל כללי, היה גאורי דמות אהודה, אם כי לא מתבלטת במיוחד, בציבוריות האוסטרלית.
הימים בהם למושלים הכלליים היה כוח משמעותי, או שהיה להם חלק במגעים בין ממשלות אוסטרליה ובריטניה, חלפו להם, אך גאורי קבע תקדים ב-1938, כאשר הוא ביקר באיי הודו המזרחית ההולנדים, בהזמנתם של השלטונות הקולוניאליים המקומיים.
הייתה זו הפעם הראשונה בה ייצג המושל הכללי את אוסטרליה בביקור ממלכתי.
באפריל 1939 מת ליונס באופן פתאומי וגאורי מינה את סר ארל פייג', מנהיג מפלגת הכפר, במקומו, עד אשר מפלגת אוסטרליה המאוחדת תוכל לבחור מנהיג חדש.
נסיבות אלו היו היחידות בהן למושל הכללי היה עדיין שיקול דעת.
כישוריו הפוליטיים של גאורי עמדו למבחן שוב לאחר הבחירות של 1940, שבעקבותיהם נותר ראש הממשלה מטעם מפלגת אוסטרליה המאוחדת, רוברט מנזייס, תלוי בקולותיהם של שני חברי פרלמנט עצמאיים כדי להישאר בשלטון.
כאשר הדיחה מפלגת אוסטרליה המאוחדת את מנזייס מכס מנהיגות המפלגה, היא נקלעה למשבר מנהיגותי, כך שמנהיג מפלגת הכפר, ארתור פאדן, מונה להיות ראש הממשלה, למרות שמפלגת אוסטרליה המאוחדת הייתה השותפה הבכירה בקואליציה.
בכל אופן, שני חברי הפרלמנט העצמאיים זעמו על היחס שמנזייס זכה לו והם הצטרפו למפלגת הלייבור בהצבעה על התקציב שהגישה ממשלת פאדן והממשלה נפלה.
גאורי סירב לפזר את הפרלמנט שבאותה עת מלאה שנה בלבד לבחירתו, במיוחד על רקע המצב הבינלאומי הרגיש.
בכל אופן, הוא לא ראה אפשרות אחרת אם מנהיג הלייבור, ג'ון קרטין, לא יקבל מספיק תמיכה בפרלמנט.
הוא זימן את שני חברי הפרלמנט העצמאיים למעונו ודחק בהם לתמוך בקרטין במידה והוא יטיל עליו להרכיב את הממשלה החדשה.
העצמאיים הסכימו וקרטין מונה להיות ראש הממשלה.
לאחר תקופה קצה של אי נוחות שנבעה מהניגודים בין המושל הכללי האריסטוקרט לבין מנהיג מפלגת הלייבור, החלו היחסים בין השניים לעלות על מסלול של שיתוף פעולה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה ראה גאורי את חובתו לתמוך בממשלה ובאימפריה הבריטית וכן בכוחות הלוחמים.
ב-1943 הוא קיים סיור בן ארבעה שבועות אצל הכוחות הלוחמים בצפון אוסטרליה ובגינאה החדשה.
זמן קצר לפני סיור זה, קיבלו גאורי ואשתו את הבשורה המרה על נפילת בנם היחיד, פטריק, במערכה בצפון אפריקה.
גאורי חנך באופן רשמי את אנדרטת המלחמה של אוסטרליה ב-11 בנובמבר 1941.
תקופת כהונתו של גאורי כמושל הכללי הסתיימה בספטמבר 1944, כאשר הוא שב לבריטניה והוענק לו התואר ויקונט רות'בן מקנברה וארל גאורי והוא מונה להיות סגן המושל של טירת וינדזור.
הלורד גאורי מת במאי 1955 בביתו שבמחוז גלוסטרשייר.
הוא היה המושל הכללי היחיד של אוסטרליה שכיהן בתקופת ממשלותיהם של חמישה ראשי ממשלה, אם כי שניים מהם כיהנו תקופות קצרות.
גאורי היה חבר בבונים החופשיים עוד בהיותו בן 21 וכיהן בשורה של תפקידים, כולל הנשיא הגדול של הלשכות הגדולות של אוסטרליה הדרומית, כאשר כיהן כמושל המדינה ושל ניו סאות' ויילס כאשר כיהן כמושל המדינה וכמושל הכללי.
על שמו קרויה עד היום הלשכה הגדולה של קנברה.
אלכסנדר דוידוב (בסרבית: Александар Давидов; נולד ב-7 באוקטובר 1983) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת הקשר.
דוידוב התחיל את הקריירה שלו בהיידוק קולה בה שיחק במשך עשור, למעט עונת בה הושאל לקסטילאק ITES אודז'צי, בהם הוא רשם 154 משחקי ליגה והבקיע 20 שערים.
בקיץ חתם בפרטיזן בלגרד עימה זכה באליפות.
ב-12 בספטמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בעכו בניצחון 0-2 נגד הפועל באר שבע.
ב-22 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה בניצחון 0-3 נגד הפועל ראשון לציון.
ב-2 בפברואר 2013 נפצע בניצחון 1-3 נגד הפועל חיפה ומאז שותף רק בשני המשחקים האחרונים של המועדון.
ב-13 ביוני 2013 שוחרר בפרטיזן וחתם במ.ס.
בסיום עונת שוחרר ממ.ס אשדוד שנשרה לליגה הלאומית על אף שהיה אחד מהשחקנים המצטיינים בעונה זו ולאחר כחודש ב-11 ביולי 2015 חתם בעולה החדשה הפועל כפר סבא.
ב-16 ביולי 2015 שוחרר מכפר סבא לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות עקב פגיעה בברכו.
ב-6 בינואר 2016 חתם באגרוטיקוס אסטרס מהליגה השנייה ביוון.
בקיץ חתם בצ'לארבו מליגת העל הסרבית.
דוידוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סרביה בניצחון 0-3 נגד .
אלכסנדר דראגוביץ' (נולד ב-6 במרץ 1991) הוא כדורגלן אוסטרי המשחק באוסטריה וינה ובנבחרת אוסטריה בעמדת הבלם.
דראגוביץ' נולד באוסטריה למשפחת מהגרים מבלגרד.
התחיל את הקריירה שלו באוסטריה וינה.
דראגוביץ' ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד סנט גאלן.
בסיום עונתו הראשונה במועדון, זכה עמו באליפות.
ב-1 באוקטובר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 0–3 נגד סרבט ז'נבה.
דראגוביץ' הפך עד מהרה לשחקן מוביל בקבוצה וזכה עימה שתי אליפויות נוספות, גביע ואף הגיע עימה לחצי גמר הליגה האירופית.
ב-26 ביולי 2013 חתם ל-5 שנים בדינמו קייב האוקראינית.
ב-17 במאי 2015 הבקיע את שער הניצחון נגד דניפרו דניפרופטרובסק במשחק זה אף הבטיחה דינמו את האליפות.
ב-22 באוגוסט 2016 חתם לחמש שנים בבאייר לברקוזן הגרמנית.
ב-31 באוגוסט 2017 הושאל דראגוביץ' ללסטר סיטי לעונה אחת.
ב-26 במאי 2021 חתם דרגוביץ' על חוזה לשלוש שנים עם הכוכב האדום בלגרד.
ב-30 ביולי 2024 חזר דראגוביץ' לאחר 13 שנה לקבוצת נעוריו אוסטריה וינה וחתם לשלוש שנים.
דראגוביץ' שיחק בצעירותו בנבחרות הנוער של אוסטריה.
בשנת זומן לראשונה לסגל הנבחרת הבוגרת לקראת המשחק נגד אך לא נכלל בסגל למשחק בשל פציעה.
ב-6 ביוני 2009 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 0–1 ל.
ב-18 בנובמבר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסדה 1–2 ל.
דראגוביץ' השתתף עם נבחרת אוסטריה ביורו 2016, אך היה שותף מלא להדחתה המפתיעה בשלב הבתים, כאשר הורחק בכרטיס אדום במשחק הפתיחה בו הפסידה אוסטריה 0–2 לנבחרת הונגריה, והחמיץ פנדל בהפסד 1–2 לנבחרת איסלנד.
ליגת העל השווייצרית: , ,
אלכסנדר החמישי היה מלך מוקדון, בנו של קסנדרוס.
אלכסנדר היה בנו של הדיאדוך קסנדרוס, בנו של המצביא אנטיפטרוס.
אמו הייתה תסלוניקה ממוקדון, שהייתה אחותו למחצה של אלכסנדר הגדול ובתו של פיליפוס השני, מלך מוקדון.
היו לו שני אחים גדולים: פיליפוס הרביעי ואנטיפטרוס הראשון.
אלכסנדר היה נשוי לליסנדרה, בתם של תלמי הראשון ואורידיקה, ולמעשה בת דודתו.
אלכסנדר נולד בתקופה קשה עבור מוקדון.
אלכסנדר הגדול מת ללא יורש פוטנציאלי, ומצביאיו קרעו לגזרים את האימפריה שלו (מלחמות הדיאדוכים).
אביו, קסנדרוס, זכה בכתר מוקדון לאחר מלחמה נגד פוליפרכון.
קסנדרוס מת בשנת 297 לפנה"ס, ובאופן טבעי, פיליפוס הבכור עלה לשלטון.
פיליפוס מת ממחלה זמן קצר לאחר מכן, ואנטיפטרוס, שיהיה הבא בתור, ציפה לרשת את הכתר כמובן מאליו.
אלא שאמם, תסלוניקה, שחיבבה במיוחד את אלכסנדר החמישי שהיה בן הזקונים שלה, לחצה עליו ששניהם ימשלו במשותף.
אנטיפטרוס הסכים בתחילה, אולם נפגע מאוד מהיחס של אמו ורצח אותה.
אלכסנדר הבין שהוא הבא בתור, והזעיק במהירות לעזרתו שני מצביאים שהחלו להתבלט: פירוס, ודמטריוס פוליורקטס.
לטענת פלוטרכוס, פירוס הגיע ראשון ובתמורה לחבלי ארץ שסיפח לשלטונו העניש את אנטיפטרוס.
בהמשך, הדיאדוך ליסימכוס, שתמך באנטיפטרוס, שלח אל פירוס מכתב מזויף, שנשלח כביכול מתלמי הראשון מלך מצרים.
במכתב מפציר תלמי בפירוס לסייע לאנטיפטרוס.
עם זאת, פירוס זיהה שמדובר בזיוף.
במקביל, דמטריוס, אשר היה עסוק בהשתלטות על קרקע שאבדה לו בפלופונסוס, נטש את השקעתו ופנה למוקדון.
כשהגיע למוקדון גילה שפירוס כבר סיים את העבודה.
אלכסנדר, עצבני ומובך, מיהר חיש-קל לקבל את פניו של דמטריוס שהופיע לפתע בראש צבא חמוש כה קרוב למוקדון.
הוא הודה לו על הטירחה והציע ללוותו כאורח כבוד בדרכו חזרה.
דמטריוס חשש מאלכסנדר, ואף קיבל הודעה שאלכסנדר מנסה ללא הרף להתנקש בחייו.
על כן דמטריוס אמר לאלכסנדר שעניינים דחופים מאלצים אותו לעזוב את מוקדון מוקדם מהצפוי.
אלכסנדר שמח על כך, וליווה את דמטריוס עוד כברת דרך.
הייתה זו טעות גורלית, אלכסנדר נרצח בהוראת דמטריוס.
עם זאת, מפאוסניאס ניתן להבין שדמטריוס הוא זה שהעניק עזרה לאלכסנדר, "אולם נראה שהוא מצא רוצח ולא בן ברית" כלשונו.
כך או כך, המוקדונים המבוהלים הכתירו את דמטריוס כמלכם, והשושלת שלו עתידה הייתה למשול במוקדון עד סופה של הממלכה.
אלכסנדר ואלרייביץ' דיוקוב הוא כלכלן ועסקן ספורט רוסי, מכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית מ-22 בפברואר 2019.
משמש כמנכ"ל חברת גזפרום נפט, ובמשך כמה שנים כיהן גם כנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג.
דיוקוב סיים את לימודיו בשנת 1985 ולמד במכון הלנינגרדי לבניית ספינות.
בשנים 1996–1998 כיהן כמנהל פיננסי בחברת מסוף הנפט הפטרבורגי (Петербургский нефтяной терминал) ובשנת 2000 חזר לחברה ועמד בראש הדירקטוריון.
בשנים 1998–1999 ניהל את נמל סנקט פטרבורג.
בפברואר 2003 מונה למנהל חברת ההחזקות "סיבור" (SIBUR) ומונה בהמשך ליו"ר הדירקטוריון.
בנובמבר 2006 מונה לנשיא חברת גזפרום נפט ולאחר מכן היה למנכ"ל ויו"ר דירקטוריון החברה.
תחת ניהולו החברה הפכה לחברה השלישית בגודלה ברוסיה (אחרי רוסנפט ולוקאויל) בתפוקת הנפט.
במרץ 2008 מונה לנשיא קבוצת הכדורגל זניט סנקט פטרבורג, תפקיד שמילא במשך 9 שנים עד שבמאי 2017 הוחלט למנותו ליו"ר דירקטוריון הקבוצה ובמקומו מונה סרגיי פורסנקו לנשיא קבוצת הכדורגל.
בתקופתו הקבוצה זכתה באליפות רוסיה 3 פעמים, 2 פעמים בגביע הרוסי וזכתה לראשונה בגביע אופ"א (עונת 2007/2008) ובסופרקאפ האירופי (2008).
על פי נתוני פורבס לשנת 2018 הוא ממוקם במקום 191 ברשימת עשירי רוסיה והונו מוערך ב-500 מיליון דולר.
באוקטובר 2018 הוזכר כמועמד לכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית וב-22 בפברואר 2019 נבחר באופן רשמי לכהן כנשיא התאחדות הכדורגל הרוסית, בתמיכת 63 פדרציות כדורגל אזוריות.
בפברואר 2021 נבחר לקדנציה שנייה.
אלכסנדר דמיטרייב (באסטונית: Aleksandr Dmitrijev; נולד ב-18 בפברואר 1982) הוא כדורגלן עבר אסטוני ששיחק בעמדת הקשר.
דמיטרייב התחיל את הקריירה שלו בטאלין יאלגפאליקלובי ושיחק גם ב-TVMK, קבוצת המילואים של המועדון.
בשנת חתם בויימסי מהליגה האסטונית השנייה וכעבור חצי שנה חתם בלבדיה טאלין בה שיחק 7 שנים.
ב-31 במרץ 2008 הושאל להונפוס מליגת העל הנורווגית ובקיץ של אותה עונה חתם על חוזה במועדון.
בפברואר חתם לשנתיים וחצי באורל מליגת העל הרוסית.
בקיץ חתם בנמאן גרודנו וממנה עבר להומל.
בשנת חזר לאסטוניה וחתם בלבדיה טאלין.
בקיץ חזר לקדנציה שנייה בהונפוס.
ב-2 בינואר 2018 חתם בפלורה טאלין עד לסיום העונה.
בצעירותו, דמיטרייב שיחק בנבחרת הצעירה של אסטוניה ובשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת.
ב-31 באוגוסט 2016 דמיטרייב רשם את הופעתו ה-100 בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
אלכסנדר יורייביץ' דרוזדנקו הוא כלכלן ופוליטיקאי רוסי.
מכהן כמושל מחוז לנינגרד מאז 28 במאי 2012.
הוא סיים את לימודיו במכון החקלאי של לנינגרד עם תואר בכלכלה וארגון חקלאי בשנת 1986 וקיבל תואר דוקטור לכלכלה בשנת 2007.
בשנים 1988–2002 עבד בתפקידים שונים במחוז המשנה קינגיספ שבמחוז לנינגרד והיה יו"ר מועצת הנבחרים של העיר קינגיספ (הפרלמנט העירוני) ושימש כראש מחוז המשנה קינגיספ.
ב-6 בנובמבר 2002 מונה לסגן מושל מחוז לנינגרד ויו"ר הוועדה לניהול נכסי מדינה במחוז לנינגרד.
במקביל, שימש כראש המשרד המחוזי בלנינגרד של המשרד לענייני רכוש המדינה.
ב-5 במאי 2012 הגיש נשיא הפדרציה הרוסית את אלכסנדר דרוזדנקו בפני האספה המחוקקת של מחוז לנינגרד כמועמד מטעמו לתפקיד מושל מחוז לנינגרד.
ב-12 במאי 2012 אושר מינויו של דרוזדנקו והוא הושבע לתפקיד המושל ב-28 במאי 2012. בבחירות המוקדמות ב-13 בספטמבר 2015, קיבל אלכסנדר דרוזדנקו את תמיכתם של 471,145 מצביעים, שהסתכמו ב-82.1% מהציבור שהצביע והשתתף בבחירות.
כמושל לנינגרד הוא יזם את אסטרטגיית "מחוז של אנשים מצליחים" שמהווה תוכנית לטווח ארוך לפיתוח אזורי.
הוא נוקט במדיניות קוהרנטית של צמצום עומס החובות על התקציב המחוזי (למחוז לא היו חובות לגופים מסחריים מאז 2017), החדרת ניהול פרויקטים ומשיכת משקיעים למחוז.
מאז 2014 נכלל בעקביות מחוז לנינגרד ברשימת עשרת המחוזות המובילים של הפדרציה הרוסית בהיקף גידול ההשקעות.
בשנת 2017 התוצר המחוזי הגולמי של המחוז עלה לטריליון רובל לראשונה בהיסטוריה של המחוז.
בהתבסס על נתונים לשנת 2017, מחוז לנינגרד תפס את המקום ה-12 בדירוג הלאומי לאטרקטיביות השקעות, על פי רשימה שהוקמה על ידי הסוכנות הממשלתית ליוזמות אסטרטגיות.
המושל דרוזדנקו יזם גם תוכנית שיקום בהיקף נרחב בעיר ויבורג שכללה מימון בינלאומי ופדרלי.
הוא תיקן את מערכת הביטחון הסוציאלי והתבסס על קריטריונים של צורך וסטנדרטים חברתיים אחידים.
בהוראתו, הוגשמה תוכנית לביצוע שיפוץ מוסדות חינוך במחוז לנינגרד בשנת 2015. בתוך שלוש שנים (2015–2017) שופצו 28 בתי ספר ו-4 בתי ספר מקצועיים מכספי תקציב המחוז.
הוא תמך בקבוצת היוזמה לסגירת אתר ההטמנה של פסולת מסוכנת קרסני בור שהופעל על ידי עיריית סנקט פטרבורג בשטח המחוז.
בשנת 2015 הוא דחף להעברת לאחריות המחוז של חלקות אדמה עירוניות שנועדו לבניית בתים באזורים הגובלים בעיר סנקט פטרבורג.
בנוסף לצורך פיתוח מואץ של תשתיות דחף ליישום תוכנית בשם "שירותים ציבוריים תמורת מיסים".
המושל נקט במדיניות של שקיפות - הוא פוגש תושבים ביישובי המחוז ומשיב לשיחות טלפון של תושבים פעמיים בחודש.
ביוזמת המושל משודרים כל ישיבות ממשלת מחוז לנינגרד בשידור חי באינטרנט.
מאז 2017 ניהל בלוג משלו באתר יוטיוב והיה פעיל גם ברשתות החברתיות, בייחוד ברשת VK הרוסית.
בספטמבר 2020 זכה בבחירות למושל המחוז ברוב של 83.61%, בהן התמודד במסגרת הבחירות לרשויות המקומיות ברוסיה, שהיו מערכות הבחירות הראשונות ברוסיה שלאחר התפרצות נגיף הקורונה ברוסיה.
מולו התמודדו אלכסנדר גאביטוב, נשיא איחוד התעשיינים ואנשי העסקים של מחוז לנינגרד (מטעם מפלגת המצע האזרחי), אנדריי לבדב, מנהיג סיעת המפלגה הליברל-דמוקרטית ב ויו"ר הוועדה לבינוי, תחבורה, תקשורת וכבישים ואלכסנדר פרמינוב, יו"ר סיעת רוסיה הוגנת באספה המחוקקת המחוזית ויו"ר הוועדה לענייני נוער, מדע, ספורט, תרבות ותיירות.
מושל מחוז לנינגרד נשוי ואב לשתי בנות.
יש לו כמה תחביבים, כמו ציד, דיג ורכיבה על אופנוע.
הוא גם משחק כדורעף בנבחרת ממשלת המחוז.
אלכסנדר גלייביץ' דוגין (נולד ב-7 בינואר 1962) הוא פילוסוף פוליטי, אנליסט ואסטרטג פוליטי רוסי הידוע בהשקפותיו הפשיסטיות.
יש לו קשרים הדוקים עם הקרמלין והצבא הרוסי, לאחר ששימש כיועץ של יו"ר הדומא הממלכתית גנאדי סלזניוב ושל חבר מפתח במפלגת רוסיה המאוחדת, סרגיי נארישקין (ששימש גם כיו"ר הפרלמנט ומנהל סוכנות הביון הרוסית).
דוגין היה המארגן המוביל של המפלגה הנציונל-בולשביקית, החזית הבולשביקית והמפלגה האירואסית (שלושתן הוצאו מחוץ לחוק).
הוא מחברם של יותר משלושים ספרים, בהם "יסודות הגאופוליטיקה: העתיד הגאופוליטי של רוסיה" (1997) ו"התאוריה הפוליטית הרביעית" (2009).
דוגין נולד במוסקבה, למשפחתו של אלוף-משנה במודיעין הצבאי הסובייטי והמשפטן גלי אלכסנדרוביץ' דוגין ורעייתו גלינה, רופאה במקצועה.
בשנת 1979 הוא למד במכון התעופה במוסקבה, אך לא סיים את לימודיו, ונאלץ לעבור קורס לעיתונות במכללה אחרת.
דוגין בשנות השמונים היה דיסידנט ואנטי קומוניסט.
הוא עבד כעיתונאי לפני שהשתלב בפוליטיקה רגע לפני נפילת הקומוניזם.
בשנת 1988 הוא וחברו גאידר ג'מאל הצטרפו לארגון הלאומני פמיאט.
הוא סייע בכתיבת התוכנית הפוליטית למפלגה הקומוניסטית שהוקמה מחדש בהנהגתו של גנאדי זיוגאנוב.
דוגין היה בין חברי המפלגה הנציונל-בולשביקית (NBP) ושכנע את אדוארד לימונוב להיכנס לזירה הפוליטית בשנת 1994. כמה מחברי NBP הלאומניים הקיצוניים, שנתמכו על ידי דוגין, התפצלו לחזית הבולשביקית הלאומית.
דוגין פרסם את "יסודות הגאופוליטיקה" בשנת 1997; עבודה זו שימשה כספר לימוד באקדמיה למטה הכללי של הצבא הרוסי והדאיגה מדענים פוליטיים בארצות הברית, שכינו אותה "הייעוד הגלוי של רוסיה".
כמו כן, בשנת 1997, מאמרו "פשיזם - ללא גבולות ואדום" הכריז על בואו של "פשיזם פשיסטי אמיתי, מהפכני ועקבי לחלוטין" ברוסיה.
במאמר כתב: "בשום אופן לא ההיבטים הגזעניים והשוביניסטיים של הנציונל-סוציאליזם הם שקבעו את טיב האידאולוגיה שלה.
עודף האידאולוגיה הזו בגרמניה הוא עניין בלעדי של הגרמנים...
ואילו הפשיזם הרוסי הוא שילוב של שמרנות לאומית טבעית עם רצון נלהב לשינויים אמיתיים." הוואפן-אס-אס ובעיקר המגזר המדעי של ארגון זה, אננארבה", היה לדבריו "נווה מדבר אינטלקטואלי במסגרת המשטר הנציונל-סוציאליסטי."
דוגין שיתף פעולה גם עם כתב העת השבועי "Den" (היום), שערך בעבר אלכסנדר פרוחאנוב.
דוגין מתנגד לליברליזם ולמערב, ובמיוחד להגמוניה האמריקאית.
הוא טוען כי "אנחנו בצד של סטלין וברית המועצות".
הוא מכנה את עצמו שמרן: "אנחנו, השמרנים, רוצים מדינה חזקה ואיתנה, רוצים סדר ומשפחה בריאה, ערכים חיוביים, חיזוק חשיבות הדת והכנסייה בחברה".
הוא מוסיף: "אנחנו רוצים רדיו פטריוטי, טלוויזיה, מומחים פטריוטים, מועדונים פטריוטיים.
אנו רוצים שהתקשורת תביע אינטרסים לאומיים".
מפלגת אירואסיה, המקדמת רעיונות נאו-אירואסייתים, הושקה באפריל 2001. דווח על דוגין כמייסדה.
רעיונותיו של דוגין, ובמיוחד אלה הנוגעים לברית "טורקית-סלאבית במרחב האירו-אסייאתי" הפכו פופולריים לאחרונה בקרב חוגים לאומניים מסוימים בטורקיה, ובמיוחד בקרב חברים כביכול ברשת Ergenekon.
דוגין תומך גם בברית רוסית-ערבית.
לידתה מחדש של רוסיה, על פי תפיסתו של דוגין, מוזכרת על ידי צ'ארלס קלובר מ"פייננשל טיימס" כגרסה מחודשת מעט של ברית המועצות עם הדים ל-"1984" של ג'ורג' אורוול, שם אירואסיה הייתה אחת משלוש מדינות ענק.
כולל איסטסיה ואוקיאניה כשני האחרים והייתה במלחמה אינסופית מולן.
בתחום השיח הציבורי האירואסייתי, המדיניות הקומוניסטית הטוטליטרית שנפרסה במשך למעלה משלושה עשורים בעבודות של קבוצות בין-לאומיות שונות המהוות חלק מהתנועה, היא "גרסה של שילוב מחדש של המרחב הפוסט-סובייטי לתחום השפעה אירו-אסייתי".
התוכנית הצפון אמריקאית "עובדת עם מגוון רחב של שותפים מכל המגזרים בחברה האזרחית" ו"מתקדמת באמצעות קבלת מענקים, סנגור ומחקר, יוזמות אזוריות ומעורבות קרובה".
דוגין מתח ביקורת על המעורבות "האירו-אטלנטית" בבחירות לנשיאות אוקראינה בשנת 2004, כתוכנית ליצירת אסור השפעה אמריקאי ברחבי רוסיה, בדומה לניסיון הצרפתים והבריטים שלאחר מלחמת העולם הראשונה ליצור אזורי השפעה משלהם.
בשנת 2005 ייסד דוגין את איחוד הנוער האירואסי ברוסיה כאגף הנוער של תנועת אירואסיה הבין-לאומית.
אוקראינה אסרה על דוגין להיכנס למדינה לחמש שנים, החל מיוני 2006, וקייב הכריזה עליו כ"פרסונה נון גרטה" בשנת 2007. איגוד הצעירים האירו-אסייתי נאסר באוקראינה.
ודוגין עצמו גורש חזרה לרוסיה כשהגיע לשדה התעופה הבין-לאומי סימפרופול ביוני 2007.
בספטמבר 2008, לאחר מלחמת רוסיה-גאורגיה, הוא לא הסתיר את כעסו כלפי פוטין, ש"העז לא להפיל את הנעל השנייה" ו"להחזיר את האימפריה".
דוגין הוטבל בגיל שש לכנסייה הרוסית האורתודוקסית של מיצ'ורינסק על ידי סבתא רבתא ילנה מיכאילובנה קרגלצבה.
מאז 1999 הוא אימץ רשמית את המאמינים הישנים, תנועה דתית רוסית שדחתה את הרפורמות של הכנסייה הרוסית האורתודוקסית בשנת 1652–1666.
בראשית שנות התשעים עבודתו של דוגין בחזית הבולשביקית הלאומית כללה מחקר על שורשי התנועות הלאומניות ופעילותן של קבוצות כאלה במחצית הראשונה של המאה העשרים.
אלכסנדר דוגין תומך בפוטין ובמדיניות החוץ שלו, אך התנגד לממשלות הרוסיות בגלל המדיניות הכלכלית שלהן.
ציטוט שלו מ-2007, "אין יותר מתנגדים לכיוון של פוטין, ואם יש, הם חולי נפש וצריכים להעביר אותם לבדיקה קלינית.
פוטין נמצא בכל מקום, פוטין הוא הכל, פוטין הוא מוחלט, ופוטין הוא חיוני".
בקרמלין מייצג דוגין את "מפלגת המלחמה", חלוקה בהנהגה על אוקראינה.
דוגין נתפס כמי שכתב את יוזמתו של פוטין לסיפוח קרים על ידי הפדרציה הרוסית.
הוא ראה במלחמה בין רוסיה לאוקראינה בלתי נמנעת ופנה לפוטין להתחיל בהתערבות צבאית במזרח אוקראינה.
דוגין אמר, "הרנסאנס הרוסי יכול רק לעצור ליד קייב." במהלך הסכסוך הפרו-רוסי ב-2014 באוקראינה, דוגין היה בקשר שוטף עם המורדים הבדלניים הפרו-רוסיים.
שיחת וידאו של סקייפ שפורסמה ביוטיוב הראתה את דוגין מספק הוראות לבדלנים של דרום ומזרח אוקראינה, וכן יעץ ליקטרינה גובאריובה, שבעלה פאבל גובאריוב הצהיר על עצמו כמושל מקומי ואחרי כן נעצר על ידי שירות הביטחון של אוקראינה.
ב-31 במרץ 2014 נעצר אולג בחטיארוב, חבר איגוד הנוער שהקים דוגין.
הוא אימן קבוצה של כמאתיים איש להשתלט על הפרלמנט ובניין ממשל אחר, כך נמסר משירות הביטחון של אוקראינה.
דוגין פיתח גם קשרים עם מפלגות ימין ומפלגות שמאל קיצוניות באיחוד האירופי, כולל סיריזה ביוון, אטקה בבולגריה, מפלגת החופש של אוסטריה והאיחוד הלאומי בצרפת, כדי להשפיע על מדיניות האיחוד האירופי בנוגע לאוקראינה ולרוסיה.
דוגין הצהיר כי הוא מאוכזב מנשיא רוסיה ולדימיר פוטין, ואמר שפוטין לא סייע למתקוממים הפרו-רוסיים באוקראינה לאחר המתקפה של הצבא האוקראיני בתחילת יולי 2014. באוגוסט 2014 קרא דוגין ל"רצח עם" של אוקראינים.
ב-10 באוקטובר 2014 אמר דוגין ש"רק לאחר שחזור רוסיה הגדולה שהיא האיחוד האירואסייתי, אנו יכולים להפוך לשחקן גלובלי אמין.
כעת התהליכים הללו הואטו מאוד.
היברומאידאן האוקראיני היה תגובתו של המערב לקידום האינטגרציה הרוסית." הוא תיאר את היברומאידאן כהפיכה שבוצעה לא על ידי האוקראינים אלא על ידי ארצות הברית: "אמריקה מבקשת לנהל את המלחמה נגד רוסיה לא על ידי עצמה, אלא בידי האוקראינים.
ארצות הברית הביאה למלחמה זו בהבטיחה לקרוץ לעשרת אלפים קורבנות בקרב האוכלוסייה השלווה באוקראינה ולמעשה לדרוש את הקורבנות.
ארצות הברית ביצעה את ההפיכה במהלך המאידאן לצורך מלחמה זו.
ארצות הברית העלתה את הרוסופובים הנאו-נאצים לשלטון." דוגין אמר כי רוסיה היא הכוח המניע העיקרי לאירועים הנוכחיים באוקראינה, "רוסיה מתעקשת על ריבונותה, על חירותה, מגיבה לאתגרים שהוטלו עליה, למשל, באוקראינה.
רוסיה מנסה לשלב את המרחב הפוסט-סובייטי..." כפי שאומר ויאצ'סלב ליחאצ'וב, "אם מישהו לוקח ברצינות את העובדה שאדם כזה כמו אלכסנדר דוגין הוא האידאולוג של השאיפה הקיסרית למערב, אפשר לקבוע שרוסיה לא מתכוונת לעצור עד האוקיינוס האטלנטי."
ב־11 במרץ 2015, מחלקת האוצר של ארצות הברית הוסיפה את דוגין לרשימת האזרחים הרוסיים שהוטלו עליהם סנקציות כתוצאה ממעורבותם במשבר אוקראינה; גם איגוד הנוער האירו-אסייתי שלו צורף לרשימה.
ביוני 2015, קנדה הוסיפה את דוגין לרשימת האנשים שהיא מטילה עליהם סנקציות.
בדומה להוגים האירואסיאניים האחרים, הגותו של דוגין משלבים טיעונים פילושמיים ואנטישמיים.
דוגין מציע גרסה משלו לאותו צירוף בצורת פרו-ציונות אנטישמית פרדוקסלית.
במאמרו "המהפכה השמרנית" (1994) מכיר דוגין בכך שמדינת ישראל מימשה סוג של מסורתיות.
הדבר גרם לו ליצור קשרים הדוקים יותר עם כמה זרמים לאומניים בישראל.
מאז 1998, ביקש דוגין לפתח קשרים עם אותו חלק בימין הישראלי המקיים את האמונה שכל היהודים חייבים לחיות בישראל.
הציונות המיליטנטית הזו הסכימה איתו כי היא בהתאם לעקרון האתנופלורליזם: כל העמים צריכים לחיות בשלום, אבל "בבית".
דוגין מנסה למחוק את השורשים ההיסטוריים המשותפים הקושרים את היהדות לשתי הדתות המונותאיסטיות האחרות, הנצרות והאסלאם, והוא מאשים את העולם היהודי בכך שהיווה השראה לתפיסה ביולוגית של עצמו.
היפוך זה, שהוא מאפיין קלאסי של האנטישמיות, נמצא ברבים מהטקסטים שלו, שם הוא דוחה, אך גם מעריץ באופן חלקי, את יכולתם לכאורה של היהודים לתפוס את עצמם כגזע.
לפיכך, לפי דוגין, ישראל היא הדוגמה הארכיטיפית למדינה המושתתת על עיקרון אתני או גזעי.
דוגין טוען שגזענות גרמנית ומשיחיות יהודית הן שתי צורות של "אסכטולוגיה אתנית", זוג אידאולוגי שקשה לדעת מי מהם יצר את השני; הקוטביות שלהם היא סימן למתאם המקשר ביניהם.
דוגין טוען שהיהודים רואים את עצמם כעם הנבחר, דבר שעולה על מסלול התנגשות עם המשיחיות הרוסית, אידאולוגיה נוספת של ייחוד לאומי.
התנגשות עקבית נוספת בין יהדות לרוסיות נוגעת ליחס לטריטוריה.
לטענת דוגין, החיים בגולה חיללו בתודעה היהודית את השטחים שעליהם חיו היהודים כבר אלפיים שנה, ורק ארץ ישראל שלא הייתה נגישה זה מכבר שמרה על צביונה הקדוש.
לטענתו, חוסר הרגש שלהם כלפי הטבע ודחייתם התאולוגית את הגאולה על ידי האדמה, המגולם על ידי ישו בנצרות, חושפים את חוסר ההתאמה שלהם לרעיון האירואסיאני, שעבורו הטריטוריה עמוסה במשמעות, כמו גם לזהות הרוסית, שבאה לביטוי בפולחן ואמונה בקדושת האדמה הרוסית.
אשתו הראשונה של דוגין הייתה יבגניה דבריינסקיה , ויש להם בן משותף, ארתור.
אשתו השנייה היא נטליה מלנטייבה, ובתם המשותפת הייתה העיתונאית והפעילה הפוליטית דריה דוגינה.
דריה נרצחה בפיצוץ מכוניתה במוסקבה ב-20 באוגוסט 2022. הרוסים טוענים כי המתנקשת הפעילה מטען חבלה באמצעות שלט רחוק ונמלטה אחרי הרצח לאסטוניה.
ייתכן שהמבצעים תכננו לרצוח גם את דוגין ביחד עם בתו.
כמה מספריו של דוגין פורסמו על ידי בית ההוצאה לאור Arktos Media, מוציא לאור בשפה האנגלית.
"מלחמת העולם האחרונה: הגאופוליטיקה של רוסיה בת זמננו", ארקטוס (2015)
"המשימה האירואסית: מבוא לנאו-אירואסיאניזם", ארקטוס (2014)
"מרטין היידגר: הפילוסופיה של התחלה אחרת", פסגת וושינגטון (2014)
"התאוריה הפוליטית הרביעית", ארקטוס (2012)
"ארצות הברית והסדר העולמי החדש" (דיון עם אולבו דה קרבליו), עורך VIDE (2012)
"יסודות הגאופוליטיקה: העתיד הגאופוליטי של רוסיה", ארקטוג'יה (1997)
אלכסנדר אברמוביץ' דרוז הוא משתתף סובייטי ורוסי בשעשועונים אינטלקטואליים.
מתי?, בו זכה בפרס ינשוף יהלום ושש פעמים בפרס ינשוף בדולח.
אלכסנדר התחנך בבית ספר יוקרתי בלנינגרד המתמחה במתמטיקה ופיזיקה.
בשנת 1975 סיים את מכללת לנינגרד לחינוך תעשייתי ובשנת 1980 סיים את לימודיו במכון המהנדסים של לנינגרד לתעבורת רכבת, המתמחה בתחום "מכונות מחשוב אלקטרוניות" (EVM).
אלכסנדר דרוז הוא מהנדס מערכות מוסמך.
אלכסנדר יורביץ' דוברינין (רוסית: Александр Юрьевич Добрынинн; נולד ב-27 במרץ 1957) הוא זמר, משורר ומוזיקאי רוסי.
חבר בקבוצות זודצ'יה, מיראז', זדרסטבוי, פסניה, וסיוליה רביאטה, קולנוע.
דוברינין נולד בממדיש ב-27 במרץ 1957 במשפחת מורים.
אמו, דוברינה מרגריטה מקסימובנה הייתה מורה לרוסית וספרות רוסית.
אביה, יורי קרימוביץ 'דוברינין – מורה לעבודה, רישום ותרבות הגוף.
אלכסנדר החל ללמוד מוזיקה בילדותו והתעניין במבצעים זרים.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר ושירת בצבא, הוא נכנס ל- GMPI על שמו M.
בשנת 1982 עלה לבמה המקצועית.
השתתף בקבוצות האדריכלים, מיראז', שלום שלום, וסיוליה רביאטה, קולנוע.
הוא עבד עם המלחינים איגור מטטה ("צחוק", "לעולם", "הישאר"), ארקדי אוקופניק ("פרחי לילה", "ריטה-מרגריטה") ועוד.
מתווינקו), בקבוצה וסיוליה רביאטה הופיעו: "הליצן האדום", "המדבר" (מוזיקה.
ויאצ'סלב דוברינין דוברין), "באיים הקנריים" (מוזיקה.
אפימוב), "ספינת כוכבים", "נערת הכיסוי" (מוזיקה.
כל השירים האלה קיבלו צליל חדש.
בסוף שנות ה -90 דוברינין עוסק בקריירת סולו.
בשנת 1992 הוא הוציא את הדיסק "פרחי הלילה".
בשנת 1997 האולפן Gala Records הוציא את אלבומו החדש, "Take and Buy".
בשנות התשעים קיבל אלכסנדר דוברינין הכרה ציבורית כאמן סולו.
נכון לעכשיו הוא נותן בהצלחה קונצרטים סולניים ברוסיה, אזורים ומדינות חבר העמים.
הוא משתתף בקונצרטים משותפים עם כוכבי הפופ הרוסי והזר, משתתף בתוכניות טלוויזיה, מופיע בפסטיבלים ובאירועים במקומות שונים.
קח וקנה CD תקליטי גאלה, 1997
אלכסנדר דריימון (נולד בשם: Alexander Doetsch; נולד ב-7 בפברואר 1983) הוא שחקן גרמני.
הוא ידוע בעיקר בזכות גילומו של אוטרד מבבנבורג בסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה", ובשל השתתפותו בסדרה "אימה אמריקאית: הכישוף".
דריימון נולד כאלכסנדר דואטש בגרמניה וגדל בארצות הברית, צרפת ושווייץ.
יש לו רקע באמנויות לחימה והוא למד לרכוב על סוסים בזמן שהתגורר בדקוטה הדרומית.
הוא למד בפריז, ואז למד במשך שלוש שנים בבית הספר לאמנויות הבמה בדרמה סנטר לונדון.
לאחר שלמד במשך שלוש שנים בדרמה סנטר לונדון, דריימון הופיע על הבמה בלונדון ובפריז לפני שערך את הופעת הבכורה שלו על המסך בדרמה הצרפתית "Ni, ni échangée".
מאוחר יותר שיחק לצד מאט סמית בסרט "כריסטופר ובני מינו".
דריימון הופיע גם בסרט "ההתנגדות" על מלחמת העולם השנייה.
דריימון שיחק בכמה סרטים עצמאיים בארצות הברית.
הוא גילם את לוק רמזי בחמישה פרקים של הסדרה "אימה אמריקאית" בעונה השלישית, "אימה אמריקאית: הכישוף".
דריימון מגלם את אוטרד מבבנבורג בסדרת הטלוויזיה ההיסטורית "הממלכה האחרונה" של שירות הסטרימינג נטפליקס.
דריימון מככב ומשמש כמפיק בפועל בסרט שבעה מלכים צריכים למות שייצא ב-2023. הסרט המבוסס על הספר "הסיפורים הסקסונים" מאת ברנרד קורנוול .
זהו סרט המשך לסדרת הטלוויזיה "הממלכה האחרונה".
אלכסנדר ניהל מערכת יחסים עם השחקנית היווניה טוניה סוטירופולו בין השנים 2010 ל-2012.
הוא דובר גרמנית, אנגלית וצרפתית.
שנה סרט תפקיד הערות 2011 The Last Fashion Show ברוס Resistance שטיינר 2014 Blood Ransom ג'רמיה 2016 Guys Reading Poems אבא 2019 Heartlock לי הייז 2020 קו האופק ג'קסון2023שבעה מלכים צריכים למותאוטרד מבבנבורגגם מפיק בפועל
שנה סדרהתפקיד הערות 2010 Ni reprise, ni échangée אלכסנדרסרט טלוויזיה 2011כריסטופר ובני מינוקספרסרט טלוויזיה של BBC 2013 אימה אמריקאית: הכישוף לוק רמזי5 פרקים 2022-2015 הממלכה האחרונה אוטרד מבבנבורג תפקיד ראשי (5 עונות); 46 פרקים
אלכסנדר דולגורוקי היה נצר למשפחת אצולה רוסית שעשה קיירה בחצר הצאר.
אלכסנדר דולגורוקי נולד באחוזה משפחתית באזור צ'רניגוב (אוקראינה של כיום).
לאחר סיום הלימודים במסגרת ביתית, הוא החל שרות ממשלתי בשנת 1858. בשנת 1860 דולגורוקי החל לשרת בנציגות רוסית בברלין וכעבור שנה בפריז.
בהמשך הוא חזר לסנקט פטרבורג והמשיך לשרת במסגרת משרד החוץ.
בשנת 1883 הוא קודם לראש הטקס בחצר הקיסר ובתפקיד זה היה במהלך טקס ההכתרה של אלכסנדר השלישי, קיסר רוסיה ושל ניקולאי השני, קיסר רוסיה.
בשנת 1905 הוא מונה למועצה המדינית.
אלכסנדר דולגורוקי היה בעל שטחי נדל"ן נרחבים.
בשטחים שבבעלותו בין היתר הוקמו מפעלי סוכר.
דולגורוקי נפטר ב-1912 ונטמן במנזר אלכסנדר נבסקי.
על פעילות בחצר הצאר לדולגורוקי הוענקו מספר עיטורים.
אלכסנדר דולגורוקי התחתן עם רוזנת שובלובה בשנת 1868. לזוג היו שבעה ילדים.
נכדתם סופקה סקיפווית גדלה אצלם בבית לאחר גירושין של הוריה.
היא נמלטה מרוסיה ביחד עם סבתה והתגוררה בפריז.
על פעילות במהלך מלחמת העולם השנייה להצלת יהודים היא קיבלה הכרה כחסידת אומות העולם.
אלכסנדר דווידוביץ' דְרֶווין היה צייר לטבי-רוסי.
דרווין נולד בצסיס (בשטחי לטביה המודרנית), שהייתה אז חלק מהאימפריה הרוסית.
הוא למד בבית ספר לאמנות בריגה ובכך סיגל תחילה את סגנון הציור האימפרסיוניסטי והגיע לראשונה למוסקבה ב-1914. הוא למד אצל קוזמה פטרוב-וודקין.
משנת 1917 עבד במחלקת האמנויות היפות של הקומיסריון העממי לחינוך.
דרווין היה חלק מאגודת "הפרח הירוק" של אמני אוונגרד לטבים.
ב-1920–1921 הוא היה חבר במכון לתרבות אומנותית , "אינחוק", אך מאוחר יותר עזב, יחד עם וסילי קנדינסקי, איוואן קליון ונדז'דה אודלצובה, בגלל המניפסט הקונסטרוקטיביסטי-פרודוקטיביסטי שדחק בדחיית הציור על הכן.
דרווין הפך לפרופסור לציור במוסקבה.
ב-1922 הוא נשלח לעבוד בתערוכת האמנות הרוסית הראשונה בגלריה ואן דימן בברלין.
הוא נסע ברחבי רוסיה, לחלק של הרי אורל בקזחסטן, אלטאי וארמניה ויצר סדרה של יצירות אמנות של הנוף הסובייטי.
טיולים אלו אורגנו ופוקחו על ידי פקידי אמנות סובייטים.
דרווין צייר לעיתים קרובות "פרימיטיביות אכזרית", חסרת כל מסר פוליטי או כל מטרה בכלל.
ציוריו של דרווין היו בכוונה ריקים מאשליות ודקורטיביות.
לאחר תקופה של ציור מופשט קונסטרוקטיביסטי, סגנונו נעשה ריאליסטי יותר במהלך שנות ה-20.
הוא היה נשוי לנדז'דה אודלצובה.
בנם, אנדריי דרווין, יליד 1921, הפך לפסל.
ב-17 בינואר 1938, במהלך הטיהור הגדול, כחלק ממה שמכונה "המבצע הלטבי", נעצר דרווין על ידי ה-NKVD והוצא להורג ב-26 בפברואר, ליד מוסקבה.
אלכסנדר דז'יקיץ' (בסרבית: Александар Џикић; נולד ב-23 במרץ 1971) הוא מאמן כדורסל סרבי המאמן את נבחרת גאורגיה.
דז'יקיץ' החל את קריירת האימון שלו ב-1991, כשהחל לעבוד בסגל אימון קבוצת הנוער של פרטיזן בלגרד.
לאחר מכן קודם לעוזר מאמן קבוצת הנוער, ואף שימש בקבוצה כמאמן זמני לזמן קצר.
בקיץ 1997 מונה למאמן הראשי, ואימן אותה במשך שתי עונות.
בקיץ 1999 שב לפרטיזן בלגרד, הפעם כעוזר מאמן הקבוצה הבוגרת, והיה שותף לזכייה בארבע אליפויות רצופות בשנים 2002–2005.
במקביל לעבודתו בפרטיזן בלגרד, דז'יקיץ' שימש כמאמן בליגת הקיץ של ה-NBA.
בקיץ 2003 הצטרף לצוות האימון של סיאטל סופרסוניקס ושל סן אנטוניו ספרס.
בקיץ 2004 הצטרף שוב לספרס, לאחר שהוזמן על ידי המאמן גרג פופוביץ'.
בהמשך הקיץ השתתף גם בתוכנית פיתוח למאמנים שנערכה בשיתוף קבוצת הכדורסל של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
בקיץ 2005 הוזמן לליגת הקיץ על ידי דוויין קייסי, מאמן מינסוטה טימברוולבס.
ביולי 2005, בעודו בליגת הקיץ, מונה למאמן ק.ק.
אטלס מליגת העל של סרביה ומונטנגרו.
בספטמבר 2005, לאחר שהשלים את תקופת האימון שלו בליגת הקיץ וחזר לסרביה כמאמן ק.ק.
אטלס, קיבל הצעת חוזה ל-3 שנים לתפקיד עוזר מאמן מינסוטה טימברוולבס תחת המאמן קייסי.
קבלת המשרה הובילה לעזיבתו את תפקיד האימון באטלס לאחר שישה שבועות בלבד, לפני שהספיק לאמן במשחק רשמי.
בשתי עונותיו בקבוצה סיימה הקבוצה במקומות ה-14 וה-13 בהתאמה, ולא העפילה לפלייאוף.
ב-7 בינואר 2008 מונה למאמן אולימפיה ליובליאנה מליגת העל הסלובנית בכדורסל.
בדצמבר 2008, לאחר רצף תוצאות רעות ב, פוטר מהקבוצה.
ב-15 ביולי 2009 החל לאמן את קרקה נובו מסטו הסלובנית.
בתום עונת 2009/2010 זכה עם הקבוצה באליפות הליגה, תוך ניצחון 3–2 בסדרת הגמר על האקסית, אולימפיה ליובליאנה.
בעונת 2010/2011 בליגה האדריאטית הוביל את הקבוצה להישג השיא שלה, עם מאזן של 19–7, אך הפסידה בפיינל פור 57–67 לאולימפיה ליובליאנה.
בתום עונת 2010/2011 זכה שוב באליפות, שוב תוך ניצחון 3–2 בסדרת הגמר על אולימפיה ליובליאנה.
כמו כן, באותה עונה זכה עם הקבוצה ביורוצ'לנג', כשניצח בגמר 83–77 את לוקומוטיב קובאן.
ביולי 2011 מונה למאמן ריטאס וילנה.
את עונת 2011/2012 סיימה הקבוצה עם הפסדים לז'לגיריס קובנה גם בגמר הליגה הליטאית וגם בגמר הליגה הבלטית, ובנוסף הפסידה בפיינל פור היורוקאפ ובפיינל פור ליגת VTB.
ב-12 באוקטובר 2012 פוטר מתפקידו.
בתום עונת 2013/2014 זכה שוב באליפות, שוב תוך ניצחון 3–2 בסדרת הגמר על אולימפיה ליובליאנה.
בעונת 2014/2015 זכה עם הקבוצה בסופר קאפ ובגביע המדינה, אך הפסיד בחצי גמר הפלייאוף.
באותה עונה, במקביל לעבודתו בקרקה, אימן את נבחרת מקדוניה הצפונית בכדורסל.
ביוני 2015 עזב את הקבוצה.
ב-5 בינואר 2016 מונה למאמן הראשי של פרטיזן בלגרד.
ב-22 ביוני 2017 חתם בבודוצ'נוסט פודגוריצה.
בפברואר 2018 זכה עם הקבוצה בגביע המונטנגרי.
באפריל 2018 זכה עם הקבוצה ב, והבטיח לקבוצתו מקום בעונת 2018/2019 ביורוליג.
ב-31 ביולי 2018 האריך את חוזהו בשנתיים נוספות.
ב-29 בדצמבר 2018 הוא פוטר מהמועדון, לאחר שישה הפסדים רצופים.
ב-3 ביולי 2019 חתם באסטודיאנטס מדריד.
ב-21 בינואר 2020 פוטר מתפקידו, לאחר שצבר ארבעה ניצחונות בלבד ב-18 משחקים.
ב-2 ביוני 2021 שב לבודוצ'נוסט פודגוריצה.
ביוני 2022 עזב את המועדון.
ב-18 ביוני 2022 חתם בהפועל ירושלים.
בפברואר 2023 זכה עם הקבוצה בגביע הישראלי.
לאחר מכן הגיע יחד עם הקבוצה לגמר ליגת האלופות, שם הפסידו לבון.
בליגת העל סיימה הקבוצה את העונה הסדירה במקום השני, אך הפסידה בחצי גמר הפלייאוף להפועל תל אביב.
בתום העונה הסדירה זכה דז'יקיץ' בתואר מאמן העונה בליגת העל לעונת 2022/23.
ב-4 בינואר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, עזב דז'יקיץ' את הפועל ירושלים, לאור סירובו לחזור לישראל במהלך המלחמה.
ב-4 בינואר 2024 מונה דז'יקיץ' למאמנה של נבחרת גאורגיה.
אלכסנדר דומינגס קרבאלי (בספרדית: Alexander Domínguez Carabalí; נולד ב-5 ביוני 1987 באסמרלדס שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ליגה דה קיטו מליגת העל האקוודורית ובנבחרת אקוודור.
דומינגס גדל במחלקות הנוער של אסמרלדס קלוב וליגה דה קיטו.
בשנת 2006 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של ליגה דה קיטו, ובסך הכל ערך 292 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל האקוודורית.
ב-22 ביוני 2016 חתם דומינגס במונטריי מליגת העל המקסיקנית.
ב-17 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד פואבלה במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-23 באוגוסט 2017 הושאל דומינגס לאתלטיקו קולון מליגת העל הארגנטינאית.
ב-26 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדוו, בתיקו 1-1 נגד רוסאריו סנטראל במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 27 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-1 ביולי 2018 חתם דומינגס בוולס סארספילד מליגת העל הארגנטינאית.
ב-11 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במדי המועדון, בניצחון 2-0 על ניואל'ס אולד בויס במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 22 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-20 באוגוסט 2021 חתם דומינגס בסרו לארגו מליגת העל האורוגוואית.
ב-11 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד נסיונל במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-1 בינואר 2022 חתם דומינגס בדפורטס טולימה מליגת העל הקולומביאנית.
ב-23 בינואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1-0 לאינדפנדיינטה מדיין במסגרת הליגה.
ב-15 ביולי 2022 חזר דומינגס לליגה דה קיטו מליגת העל האקוודורית.
ב-26 במרץ 2011 ערך דומינגס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 2-0 לנבחרת קולומביה במשחק ידידות.
הוא היה חלק מסגל הנבחרת בטורנירים קופה אמריקה 2011, מונדיאל 2014, קופה אמריקה 2015, קופה אמריקה 2016, קופה אמריקה 2019 וקופה אמריקה 2021.
נכלל בסגל נבחרת אקוודור לטורניר קופה אמריקה 2024.
אלכסנדר סרגייביץ' דמיאננקו היה שחקן תיאטרון וקולנוע רוסי וסובייטי.
הוא החל להופיע בסרטי קולנוע בשנת 1959 ושיתף פעולה עם הבמאי לאוניד גאידאי בכמה מהפקותיו המצליחות ביותר.
דמיאננקו ידוע יותר מכל הודות לדמותו של שוריק, אותה גילם לראשונה בסרט הקומי "מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק" (1965) ולאחר מכן במספר סרטים נוספים.
אלכסנדר דמיאננקו נולד בסברדלובסק, ברית המועצות בשנת 1937. הוריו היו גלינה ביילקובה, רואת חשבון, וסרגיי פטרוביץ', שחקן ובמאי בקונסרבטוריון של העיר.
בילדותו לקח דמיאננקו חלק קטן במספר הצגות בתיאטרון בו עבד אביו והשתתף בסדנאות משחק.
הוא למד נגינה בפסנתר ובתקופת התיכון החל לשיר בקול בריטון במקהלה.
בשנת 1954 התחיל דמיאננקו ללמוד משפטנות באוניברסיטה אך הגיע להחלטה שאינו מתאים למקצוע וסולק כבר בסוף הסמסטר הראשון בגין נוכחותו הדלילה בהרצאות.
באותה שנה נכשל במבחני הקבלה לתיאטרון האמנותי של מוסקבה, אולם שנה אחר כך התקבל לאקדמיית התיאטרון בוריס שיוקין ואף לאקדמיה הרוסית לאמנויות התיאטרון במוסקבה, בה בחר בסופו של דבר ללמוד יחד עם חבריו.
גם במוסד זה החסיר דמיאננקו שיעורים רבים אך חיבתם של מוריו כלפיו ואמונתם בפוטנציאל שלו חיפתה על עובדה זו.
ב-1959, בעודו בספסל הלימודים, דמיאננקו לוהק לסרט בשחור-לבן "הרוח" בביומם של ולדימיר נאומוב ואלכסנדר אלוב.
תפקידו בסרט זה, בו גילם גיבור צעיר העומד למול כוחות הצבא הלבן בסערת מלחמת האזרחים ברוסיה, משך אליו את תשומת לב הצופים והמפיקים כאחד.
בשנה זו סיים את לימודיו באקדמיה למשחק והחל להופיע בתיאטרון מאיאקובסקי המוסקבאי, אותו עזב 3 שנים אחר כך לטובת הקולנוע.
במהלך השנים הבאות חי דמיאננקו בדירה מטעם אולפני לנפילם בלנינגרד ושיחק במספר סרטים, בין השאר: "ברוך הבא" (1961) שזכה בפרסים בפסטיבל הסרטים של ונציה, "מסע ללא משא" (1962) בו גילם עיתונאי החושף שחיתות, "איש צ'קה", "קין XVIII" ו"החשמלית הראשונה" (1963), וכחוקר פשעי מלחמה ב"פושע מדינה" (1964).
כל אלו זיכו אותו בפופולריות גוברת בקרב קהל הצופים דובר הרוסית.
תפקידו הראשון בדמות המוכרת והאהובה של הסטודנט השקדן 'שוריק' היה בקומדיה "מבצע חיריק והרפתקאות נוספות של שוריק" משנת 1965, בבימוי לאוניד גאידאי.
שנה אחר כך כיכב דמיאננקו ב"השבויה מקווקז" (1967), סרט באורך מלא בו מופיע שוריק בתפקיד הראשי.
בשנת 1973 עבד שוב יחד עם גאידאי וכיכב בדמות שוריק בסרט "איוואן וסילייביץ' מסב את מקצועו", לצד יורי יאקובלב ולאוניד קוראבליוב.
הסרט זכה להצלחה גדולה ומכר מעל 60 מיליון כרטיסים בשנה זו בברית המועצות.
בסרט זה, שוריק הוא מדען מפוזר שממציא מכונת זמן.
הצלחתם של סרטים אלו בקרב הקהל הרוסי הביאה לזיהויו של דמיאננקו עם הדמות הפופולרית באופן שהגביל את הצלחתו בכל תפקיד אחר.
לעיתים קרובות העדיף לעסוק בדיבוב סרטים מונפשים וסרטים זרים.
השחקן הסובייטי-ליטאי דונאטס בניוניס אמר בשבחו של דמיאננקו כי הדיבוב שסיפק לסרטיו מהווה שיפור על פני ביצועי המשחק של בניוניס עצמו בשפת המקור.
עוד נתן דמיאננקו את קולו לעומר שריף, רוברט דה נירו, ארנולד שוורצנגר ורבים אחרים.
בשנת 1991 קיבל את תואר ההוקרה 'אמן העם של הרפובליקה הסובייטית הפדרטיבית הסוציאליסטית הרוסית'.
באמצע שנות ה-90 שיחק דמיאננקו בקומדיית המצבים הרוסית הראשונה, "תות".
תפקידו האחרון בתור שוריק היה באחרון מסרטי הטלוויזיה "שירים ישנים על העיקר" משנת 1997, מעין סרט המשך ל"איוואן וסילייביץ'", בו מופיעות הדמויות 24 שנים לאחר ההתרחשויות הקודמות.
אלכסנדר דמיאננקו אובחן עם אי-ספיקת לב ונפטר מהתקף לב באוגוסט 1999 בגיל 62, בטרם התבצע ניתוח המעקפים שתוכנן לו בסתיו.
יש פרשנים הסבורים שאירוע זה שיחק תפקיד בהצלחתה של המפלגה הקומוניסטית של הפדרציה הרוסית בבחירות בדצמבר של אותה שנה, כאשר נטען כי פטירתו בטרם עת אירעה בשל היעדר מערכת בריאות סוציאלית במדינה.
בעיר קורגן קרוי רחוב על שמו של דמיאננקו, ובקרסנודאר הוצבו אנדרטאות בדמותו של שוריק.
דמיאננקו נישא לראשונה למרינה סקליארובה (1938–2017), איתה למד בחוגי המשחק.
הוא התגרש מסקליארובה כשהחל במערכת יחסים עם במאית הדיבוב מאולפני לנפילם ליודמילה דמיאננקו (1940–2005).
הם נישאו ודמיאננקו נעשה לאביה החורג של בתה, אנז'ליקה נייבולינה, אשר הפכה לשחקנית בהמשך חייה.
אלכסנדר אנדרייביץ' דוברובינסקי הוא עורך דין רוסי, מומחה בדיני משפחה, שותף מנהל במשרד עורכי דין במוסקבה "אלכסנדר דוברובינסקי ושותפים".
דוברובינסקי זוכה לסיקור תקשורתי קבוע וידוע כמי שהשתתף בתיקים פליליים ואזרחיים מתוקשרים של אנשי עסקים גדולים, נציגי עולם הפוליטיקה, עולם הבידור, הספורט והאמנות.
אלכסנדר דוברובינסקי נולד במוסקבה ב-1954. בשנים 1972–1975 למד בפקולטה לכלכלה של המכון לקולנוע על שם גרסימוב, אך לא סיים אותה.
ב-1976 עזב אלכסנדר לפריז, שם התגוררה אמו, לוסי רובנובנה, צרפתייה ממוצא ארמני.
שלוש שנים לאחר מכן, עזב לארצות הברית, שם לקח קורס במשפטים (הסמכה כעו"ד) בפקולטה למשפטים שנפתחה לאחרונה (ב-1976) באוניברסיטת פייס.
עם זאת, הוא לא השלים את לימודי המשפטים שלו באמריקה.
מאז 1988, דוברובינסקי החל להגיע באופן קבוע לברית המועצות, ולבסוף חזר בתחילת שנות ה-90. קיבל תואר במשפטים וב-1992 פתח את משרד עורכי הדין הראשון שלו.
מתמחה בדיני חברות וכן בהליכי גירושין.
דוברובינסקי התפרסם לראשונה בסיפורה השערורייתי של חברת נגה השווייצרית, שניסתה לתבוע את הפדרציה הרוסית על חובות עבור אספקת מזון ואיימה לתפוס רכוש בבעלות המדינה.
במשך כמה שנים הוא ייצג את האינטרסים של מתנגדי יוקוס, שנלחמו על נכסי חברת הנפט המזרחית.
השתתף בתהליכים שסוקרו בעיתונות בנושא חלוקת הרכוש במהלך הגירושים של איש העסקים לאוניד צ'רניי ב-1999, והבעלים של סברסטל אלכסיי מורדשוב ב-2001.
ב-2007 ייצג את האינטרסים של מיכאל קשולינסקי, העורך הראשי של הגרסה הרוסית של מגזין פורבס, בתיק על תביעתה של חברת אינטקו, בבעלות אשתו של ראש עיריית מוסקבה דאז, ילנה באטורינה.
במרץ 2008, בבית המשפט בעיר מוסקבה, במשפט באשמת בעל המניות לשעבר של יוקוס, ליאוניד נבזלין, בארגון רציחות וניסיונות, מסר דוברובינסקי עדות מפלילה על הנאשם.
בשנת 2009, ייצג את האינטרסים של איש העסקים רוסלן בייסרוב , בעלה בפועל לשעבר של הזמרת כריסטינה אורבקאייטה , בסכסוך ביניהם על בנם דניה.
ב-2010 ייצג את האינטרסים של הזמר פיליפ קירקורוב, שהואשם בהכאת עוזרת במאי מרינה יבלוקובה.
לא בכל המחלוקות, דוברובינסקי לקח את הצד של אישי ציבור.
כך ביולי 2011, הוא ייצג את האינטרסים של צלמת של העיתון קומסומולסקאיה פראבדה יקטרינה גוסבה, דוברובינסקי שלח בקשה למשטרה בדרישה לפתוח תיק פלילי נגד הזמר ולרי מילדזה באשמת הכאת עיתונאי.
בשנת 2012 פתחה לשכת עורכי הדין דוברובינסקי סניף בלונדון, אשר ישרת לקוחות בעלי אינטרסים עסקיים ואישיים בבריטניה.
דוברובינסקי הוא יו"ר הדירקטוריון לשעבר של חברת ארבאט פרסטיג' .
במרץ 2013 מונה ליו"ר מועצת המנהלים של חברת פוטוק , וחודש לאחר מכן הפך לבעלים משותף של בנק פושקינו .
ב-29 באוקטובר 2020 נשלל מדוברבינסקי רישיון עורך הדין על ידי מועצת לשכת עורכי הדין במוסקבה למשך שנתיים בעקבות בחינת התנהגותו במהלך החקירה והמשפט בתיק נגד מיכאיל יפרמוב.
אלכסנדר הודג' הוא שחקן אוסטרלי.
הוא ידוע בזכות גילום אנדרו טאן בסדרת הטלוויזיה "לא בטוחה" (2018–2020) בערוץ HBO.
הודג' נולד וגדל בסידני, אוסטרליה.
אביו הוא אירי וגדל באוסטרליה; אימו סינית וגדלה בסינגפור.
הוא תיאר את סביבתו לבנה בעיקרה.
הודג' הצהיר שהוא התבייש במוצאו הסיני בילדותו, שאותה ייחס לדעות על גברים אסייתים שראה בתקשורת המרכזית.
הוא החל לשחק בבית הספר בגיל 13 לאחר שסולק מכיתת נגרות.
הודג' שיחק רוגבי באופן תחרותי והחל להמשיך בו כקריירה.
הוא נפצע קשה בברכו במהלך משחק כשהיה בן 21 והתנייד בכיסא גלגלים במהלך השיקום.
זמן קצר לאחר מכן, הודג' עבר לניו יורק כדי ללמוד בבית ספר למשחק באקדמיה האמריקאית לאמנויות הדרמה אשר במנהטן, ועבר ללוס אנג'לס לאחר סיום לימודיו ב-2016.
הודג' נבחן לתפקיד אנדרו בעונה השלישית של סדרת הטלוויזיה "לא בטוחה".
הוא לוהק לתפקיד, שבגינו זכה לבולטות רחבה יותר.
הדמות זכתה לכינוי "באי אסיאתי" על ידי צופי התוכנית ברשתות החברתיות.
הוא הועלה לתפקיד ראשי בעונה הרביעית של הסדרה.
הודג' דיבר על המשמעות של דמות אסייתית שמוצגת כ"בטוחה בעצמה" ו"בוטה" מכיוון שהיא מאתגרת סטריאוטיפים לגבי גברים אסיאתיים.
הודג' שיחק בתפקידים חוזרים ואורחים בכמה סדרות בהן, "משפחה מודרנית", "סדר אותי", "חוק וסדר: מדור מיוחד", "בול" ו-"Tommy".
בשנת 2021, הודג' גילם את פילקי בסדרת הטלוויזיה "ברק שחור".
הוא שיחזר את התפקיד בסדרת הספין-אוף "Painkiller", שהרשת לא רכשה לבסוף.
באותה שנה הוא שיחק בתפקיד משנה בסרט של נטפליקס,"זמרת החתונות".
בשנת 2022 פורסם כי הודג' לוהק לתפקיד משנה בסרט "Which Brings Me To You".
ולתפקיד משנה בסרט "עוברות את הגבול".
שנה סרטתפקיד הערות 2020Milkwater קאזAbe השף רוי וואנג 2021זמרת החתונות (אנ')כריסטיאן 2023 עוברות את הגבול (אנ') טוד2024 מה שמביא אותי אלייך (אנ') אלטוןAdult Best FriendsתאוTBAShe Taught Loveג'סטין
שנה סדרה תפקיד הערות 2017 חוק וסדר: מדור מיוחד טרנט דיליוןפרק: "Conversion" בולדי.ג'יי אוקולוספרק: "Benevolent Deception" 2018סדר אותי (אנ') "בחור ידידותי"פרק: "Steve" משפחה מודרניתמטפלפרק: "Royal Visit" 2018–2020 לא בטוחה אנדרו טאן תפקיד חוזר (עונה 3)
תפקיד ראשי (עונה 4); 11 פרקים 2020Acting for a Causeמר רוצ'סטרפרק: "Jane Eyre"Woe Is Sheסטיבןסדרת רשת; פרק: "Cake" Tommy אריק דקר 3 פרקים 2021 ברק שחור פילקי 3 פרקים 2023וולמניה (אנ') אייזק הואנג 7 פרקים2025רק רוצחים בגינה (אנ')דאגתפקיד ראשי, 13 פרקים
אלכסנדר גנאדייביץ' דנילין הוא פסיכותרפיסט רוסי, פסיכיאטר ורופא-נרקולוג, מחברם של עשרה ספרים, מאמרים רבים, הרצאות והכשרות בנושאי פסיכולוגיה של התמכרות ופסיכותרפיה קיומית .
מאז 2003, אלכסנדר דנילין הוא מגיש תוכנית הרדיו "חוטי כסף" ( Serebryanye Niti ) המשודרת ברדיו רוסיה ומוקדשת לנפש האדם על כל גילוייה.
דנילין עסק בפסיכותרפיה מעשית במרפאות במוסקבה במשך למעלה מ-20 שנה.
הוא חבר באיגוד הפסיכואנליטי הבינלאומי (International Psychoanalytical Association) וראש היחידה לשימוש בסמים בבית החולים מס' 17 במוסקבה.
הוא ידוע בביקורתו על הטיפול באשפוז כפוי לאנשים מתנגדי המשטר הסובייטי בעלי עמדות רפורמיסטיות, בתקופת ברית המועצות.
כלי התקשורת ואתרי האינטרנט של חברות מכירת ספרים סיטונאיות פרסמו מידע לפיו ספרו של דנילין LSD: Hallucinogens, Psychedelia, and Adiction Phenomenon הוצא מהשוק על ידי קציני השירות הפדרלי לשליטה בסמים של רוסיה והביטחון הפדרלי של הפדרציה הרוסית.
מאמריו הביקורתיים על מורכבות הפסיכיאטריה הרוסית, לדוגמה, "מבוי סתום" ("Dead End") , "כל אבחנה בפסיכיאטריה היא מיתוס" ("Any Diagnosis in Psychiatry is a Myth"), גרמו לסערה בעולם הפסיכיאטרי ובתקשורת המקומית.
אלכסנדר דום (בהולנדית: Alexander Doom; נולד ב-25 באפריל 1997) הוא אתלט בלגי, זוכה מדליית ארד באליפות עולם (בודפשט 2023), פעמיים ברציפות אלוף העולם באולם (בלגרד 2022 וגלאזגו 2024), סגן אלוף אירופה (מינכן 2022) ואלוף אירופה באולם (איסטנבול 2023) בריצת שליחים 4x400 מטר, ואלוף עולם באולם (גלאזגו 2024) בריצת 400 מטר.
אלוף הפסטיבל האולימפי לנוער בריצת 400 מטר
בפסטיבל האולימפי האירופי לנוער שנערך ביולי באוטרכט שבהולנד זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.93 שניות.
באליפות אירופה באולם שנערכה במרץ בטורון שבפולין סיים במקום רביעי יחד עם ז'ונתן בורלה, דילן בורלה וקווין בורלה בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:06.96 דקות, ובמקום 20 בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.18 שניות.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה באוגוסט סיים במקום רביעי יחד עם ז'ונתן סקור, דילן בורלה וקווין בורלה בריצת שליחים 4x400 מטר בשיא בלגיה חדש של 2:57.88 דקות.
באליפות העולם באולם שנערכה במרץ בבלגרד שבסרביה זכה במדליית זהב יחד עם ז'וליאן וטרין, ז'ונתן סקור וקווין בורלה בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 3:06.52 דקות, לפני ספרד (3:06.82 דקות) והולנד (3:06.90 דקות).
באליפות העולם שנערכה ביולי ביוג'ין שבאורגון, ארצות הברית, זכה במדליית ארד יחד עם ז'וליאן וטרין, ז'ונתן סקור וקווין בורלה בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:58.72 דקות, אחרי ארצות הברית (2:56.17 דקות) וג'מייקה (2:58.58 דקות).
בריצת 400 מטר סיים במקום 19 בתוצאה של 45.80 שניות.
באליפות אירופה שנערכה באוגוסט במינכן שבגרמניה זכה במדליית כסף יחד עם ז'וליאן וטרין, קווין בורלה ודילן בורלה בריצת שליחים 4x400 מטר בתוצאה של 2:59.49 דקות, אחרי הממלכה המאוחדת (2:59.35 דקות) ולפני צרפת (2:59.64 דקות).
בריצת 400 מטר סיים במקום 13 בתוצאה של 45.77 שניות.