tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לנדון נקבר בבית הקברות של הילסייד בקולבר סיטי, קליפורניה.
על אבן הקבר של לנדון כתוב: "He seized life with joy.
בניין קהילתי בפארק בלאף של מאליבו נקרא "מרכז מייקל לנדון" בעקבות מותו של השחקן.
בנו של לנדון, מייקל ג'וניור, הפיק ספיישל זיכרון בשם "מייקל לנדון: זיכרונות עם צחוק ואהבה", בהשתתפות משפחתו של השחקן, חבריו ומי שכיכבו לצידו.
מליסה גילברט, שגילמה את בתו ב"בית קטן בערבה", אמרה שהשחקן גרם לה להרגיש "בטוחה להפליא" ושהוא היה "אבהי".
סרט המיועד לטלוויזיה, "מייקל לנדון, האב שהכרתי", שנכתב ובוים על ידי בנו מייקל ג'וניור, שודר ברשת CBS במאי 1999. ג'ון שניידר כיכב בתפקיד הראשי בתור מייקל לנדון, עם שריל לאד בתור לין נו וג'ואל ברטי בתור מייקל לנדון ג'וניור.
הביוגרפיה פירטה, מנקודת מבטו של מייקל ג'וניור, את הטראומה הרגשית האישית שעבר במהלך גירושיהם של הוריו ומותו בטרם עת של אביו.
הסרט התרחש משנות ה-60 ועד תחילת שנות ה-90.
+ שנה סרט תפקיד הערות 1956 השנים הפראיות האלה ילד בפולהול ללא קרדיט 1957 הייתי איש זאב מתבגר טוני ריברס 1958 Maracaibo לאגו אורלנדו תיכון חסוי!
סטיב בנטלי חלקת אלוהים הקטנה דייב דוסון 1959 האגדה של טום דולי טום דולי 1961 נער השליחויות ג'וזף 'ג'ו הקטן' קרטרייט ללא קרדיט 1976 הרץ הכי בודד ג'ון קרטיס (מבוגר) 1982 אהבה היא לנצח ג'ון אוורינגהם גם מפיק שותף 1984 הבן של סם ג'ין אורמן
מייקל לואיס הוא עיתונאי וסופר אמריקני.
כתב ספרים פופולריים ובהם "פוקר שקרנים", "מכונת הכסף", "יותר חדש מחדש" ו"מאניבול".
לואיס למד בבית ספר הפרטי היוקרתי "איזידור ניומן" בניו-אורלינס, ולאחר מכן למד לתואר בהיסטוריה של האמנות באוניברסיטת פרינסטון.
הוא קיבל תואר שני בלימודי כלכלה מבית הספר לעסקים של לונדון.
לאחר שסיים את לימודיו החל לעבוד כמוכר איגרות חוב בניו יורק ואחר כך בלונדון, שלב בחייו המתואר בספרו האוטוביוגרפי למחצה "פוקר שקרנים", המתאר באופן ביקורתי את הווי וול סטריט בשנות השמונים.
ב-1999 הוציא את ספרו The New New Thing: A Silicon Valley Story (בעברית: יותר חדש מחדש, עמק הסיליקון מאחורי הקלעים: הקצב, הכסף, העוצמה), המתאר את הצלחת חברות ההזנק והתפתחות עמק הסיליקון, דרך סיפורו של ג'ים קלארק, מייסד חברת סיליקון גרפיקס וחברת נטסקייפ.
בהמשך, ספרו "Next: The Future Just Happened" (בתרגום לעברית: "ואז העתיד פשוט התרחש") עובד לסדרה תיעודית בת 4 חלקים ברשת ה-BBC, שבה בחן לואיס בעצמו את השפעת האינטרנט על החברה ועל הכלכלה.
במהלך עבודתו כמוכר איגרות חוב הוא עבד גם כעיתונאי עבור המגזין "ניו רפובליק" ומאוחר יותר עבור העיתון "הניו יורק טיימס" והמגזין "ניו יורקר".
בעקבות הספר, הפך המינוח "Moneyball" למושג שכיח בבייסבול, בענפי ספורט נוספים, בעולם העסקים ובפוליטיקה, המתאר תפיסת עולם של ניהול תחרותי.
ב-2008 יצא לאור הספר Panic (פאניקה) בעריכת לואיס.
הספר כולל אוסף מאמרים מאת מספר מחברים, ביניהם לואיס, על חמישה מהמשברים הכלכליים של העשורים האחרונים ובהם יום שני השחור, קריסת קרן הגידור Long-Term Capital Management, בועת הדוט-קום ומשבר הסאבפריים.
ב-2010 יצא לאור The Big Short: Inside the Doomsday Machine (בתרגום מילולי, "השורט הגדול: בתוך מכונת יום הדין", יצא לאור בעברית בשם "מכונת הכסף").
בספר זה מתאר לואיס את המהלכים הכלכליים לפני משבר הסאבפריים ובמהלכו, תוך התמקדות בפעילים המעטים בשוק ההון שצפו את המשבר, השקיעו את כספם בהתאם והרוויחו סכומי עתק כאשר קרס שוק ניירות הערך המגובים במשכנתאות.
הספר זכה לביקורות נלהבות ולהצלחה מסחרית גדולה, והגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס באפריל 2010, לראשונה בקריירה של הסופר.
הספר עובד לסרט בשם "מכונת הכסף" בכיכובם של כריסטיאן בייל, ראיין גוסלינג, בראד פיט וסטיב קארל.
ב-2016 יצא לאור ספר פרי עטו אודות שני חוקרים ישראלים, דניאל כהנמן ועמוס טברסקי, והשפעת התאוריה שלהם על הכלכלה העולמית.
ב-2018 יצא לאור ספרו "The Fifth Risk", על העברת השלטון מברק אובמה לדונלד טראמפ ומינויו של טראמפ.
ב-2021 יצא לאור הספר "The Premonition: A Pandemic Story" בו מתאר לואיס את המחדל שבהתפרצות מגפת הקורונה בארצות הברית, דרך התמקדות בשורה של מומחים שהזהירו מפניה.
סגנון כתיבתו של לואיס קולח והומוריסטי, גם כשהוא דן בנושאים כלכליים מורכבים.
לואיס מתגורר בברקלי, ומשמש כעמית אורח באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
הוא נשוי למגישת הטלוויזיה לשעבר, טבית'ה סורן ואב לשלושה ילדים.
ב-2009 כתב ספר המתאר את חוויותיו כהורה בגידול ילדיו.
בתו נהרגה בתאונת דרכים ב-2021.
יצא לאור בעברית בשם "פוקר שקרנים" בהוצאת "ידיעות אחרונות"
1999 - The New New Thing: A Silicon Valley Story - יצא לאור בעברית בשם "יותר חדש מחדש" בהוצאת "מטר"
2010 - The Big Short: Inside the Doomsday Machine - יצא לאור בעברית בשם "מכונת הכסף: המשקיעים שפיצחו את השיטה" בהוצאת ידיעות ספרים
2011 - Boomerang: Travels in the New Third World - יצא לאור בעברית בשם "בומרנג: מסעות בעולם השלישי החדש" בהוצאת בבל וידיעות ספרים
2014 - Flash Boys- יצא לאור בעברית בשם "סוחרי המהירות" בהוצאת בבל
2016 - The Undoing Project: A Friendship That Changed Our Minds - יצא לאור בעברית בשם "ענן של אפשרויות: עמוס טברסקי ודניאל כהנמן, החברות ששינתה את האופן שבו אנו חושבים", הוצאת בבל, 2018.
מייקל מריו לואיס (נולד ב־21 בדצמבר 1987) הוא דוגמן, שחקן וכדורסלן עבר ישראלי; זוכה העונה החמישית של "רוקדים עם כוכבים".
לואיס נולד בתל אביב, לרוי שהגיע מהולנד, ולאולגה, מארגנטינה.
אביו היה טייס קרב בצה"ל ועבד כמורה לאנגלית, ואמו עובדת בשגרירות איטליה בישראל.
לואיס לוקה בתסמונת וולף–פרקינסון–וייט ואף עבר צנתור לב בגיל 16, ובעקבות כך, לא גויס לצה"ל.
למד בתיכון אחד העם בפתח תקווה.
לואיס שיחק כדורסל בקבוצת בית הספר התיכון "אחד העם", במסגרת ליגת העל לבתי ספר תיכוניים.
בעונת 2006–2007 הצטרף לקבוצת הבוגרים של מכבי פתח תקווה, עת שיחקה הקבוצה בליגה הארצית.
בעונת 2008–2009 שיחק לואיס בקבוצת ע.ל.ה אור יהודה מליגה ב'.
לאחר שזכה בשנת 2009 במקום הראשון בתוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" עם הרקדנית אנה ארונוב, פורסמה בתקשורת העובדה שהוא לא שירת שירות סדיר בצה"ל כבני גילו.
העובדה שהצעיר השרירי, והשופע בריאות לכאורה, לא התגייס לצה"ל, הביאה לשיח ציבורי ער.
במהרה הגיעו גינויים קולניים בתקשורת, מועצת החלב ביטלה את השתתפותו בקמפיין, בחברת האופנה בה פרסם החליטו למצוא לו מחליף, גולשים באינטרנט קיללו אותו, ואפילו כתובות נאצה נכתבו על קירות ביתה של אמו.
כל אותו זמן, לואיס טען כי הוא סובל מהתסמונת הלבבית הנדירה תסמונת וולף-פרקינסון-וויט.
הדבר התקבל באותה תקופה בחוסר אמון ובלעג כלפיו בתקשורת, והביאו לפרסם בציבור סיכום מידע רפואי שלו, על מנת להוכיח את מצבו.
לואיס הצהיר מספר פעמים שמצב תקשורתי זה הוא שהביאו לרדת לארצות הברית.
הוא חזר לישראל בשנת 2016.
בין השאר, השתתף בתצוגות אופנה של חברת "קסטרו".
בתחילת נובמבר 2006 החליף את יהודה לוי כדוגמן הראשי בחברת האופנה הישראלית FOX, החל מקמפיין קיץ 2007. ב-23 בנובמבר הצטלם לצד אסתי גינזבורג לקטלוג של אופנת הקיץ.
הוא הופיע על שערים של מספר עיתוני נוער ובידור.
תמונות שלו בעירום חלקי פורסמו בגיליון ינואר 2008 של מגזין ההומוסקסואלים הצרפתי "Têtu".
בשנת 2008 החליפה חברת פוקס את לואיס בנועם טור, שהתפרסם בתוכנית המציאות "הישרדות 10".
תחילה יוצג לואיס בסוכנות הדוגמנות יולי גרופ, אך בשנת 2009, אחרי כחמש שנים בהן היה חתום בסוכנות יולי גרופ, בחר לעזוב את הסוכנות ולחתום על חוזה מול סוכנות לוק.
לואיס השתתף בפסטיגל 2006 "גיבורי הממלכה האבודה" ושר בו את השיר "הטוב שצריך לנצח".
בחורף 2007 עלתה על בימות ישראל הצגת הילדים "מסביב לעולם בשמונים יום", שאותה כתב, הלחין וביים ירון כפכפי.
לואיס גילם בהצגה זו צ'יף אינדיאני.
בחנוכה 2009 שיחק בתפקיד הראשי במחזמר "הרקולס".
לואיס גילם את דמותו של רני זליג בעונות הראשונה והשנייה בטלנובלה של HOT "האלופה".
במקביל, שיחק בטלנובלה הסלולרית היומית של חברת פרטנר תקשורת, "האבודה".
קודם לכן התארח כדוגמן בפרקי העונה השנייה בסדרה "הדוגמניות".
משנת 2007 ועד 2009, לואיס שיחק בסדרת הטלוויזיה לילדים "ראש גדול", של yes.
לואיס שיחק בעונה השלישית עד החמישית של הסדרה בתפקיד המרכזי - לירון בביוף.
באוקטובר 2006 הצטלם לסדרה בנושא כושר ופיתוח גופני בהפקה של "סלקום" בת 12 פרקים, בני 3 דקות כל אחד.
הסדרה הייתה זמינה לצפייה באתר "הופ".
בשנת 2008 שיחק בסדרה "דני הוליווד" בתפקיד בעלה הטרי של מיה כץ (שירה קצנלנבוגן), ובדצמבר החל לשחק בסדרה "דאוס", בה הוא מגלם את עידן.
ב-2009 השתתף בסדרת הטלוויזיה "נשות הטייסים".
בשנת 2009 הופיע לואיס בעונה החמישית של תוכנית הטלוויזיה "רוקדים עם כוכבים" לצדה של הרקדנית אנה ארונוב, וזכה יחד עמה במקום הראשון בתחרות.
ב-2012 השתתף בעונה השישית של תוכנית הריאליטי "הישרדות" בעונת ה-VIP, אך פרש בראשית העונה עקב בעיות בריאות, ובשל כך הפך למודח השני.
ב-2014 הנחה יחד עם ליאון רוזנברג את התוכנית "ישנן בנות" בערוץ 24, וכן שיחק בעונה הרביעית של סדרת הנעורים "גאליס", בתפקיד אריק טישלר, אח של רותם.
בשנת 2017 שיחק את דמותו של רונן בסדרה הקומית "נופלות על הרגליים" בקשת.
באותה שנה שיחק גם בסדרת הטלוויזיה שנות ה-80 את איתן אטיאס, מאמן כושר.
בשנת 2018 גילם את דמותו של מוקי בצר, סגנו של יוני נתניהו במבצע אנטבה ומפקד כוח הפריצה לטרמינל הישן, בסרט הקולנוע "שבעה ימים באנטבה".
בנובמבר 2019, שיחק בסדרה "אקדמיית החממה".
בפברואר 2020 השתתף בעונה השנייה של נינג'ה ישראל VIP במקצה מספר 1 והגיע למקום השלישי.
בחודשים מרץ עד מאי 2021 השתתף בצילומי תוכנית הריאליטי הישרדות VIP עונה 4 והודח שמיני ביום ה-21 למשחק.
ב-2022 הצטרף לעונה השנייה של הסדרה "מלכת היופי של ירושלים".
בספטמבר 2018, לקראת הבחירות לרשויות המקומיות, הודיע לואיס, תושב העיר רמת גן, על הצטרפותו לרשימת הצעירים "רמת גני", שהתמודדה בבחירות למועצת עירו.
לאורך השנים, היה לואיס בזוגיות עם הדוגמנית ניבר מדר וכן עם השחקנית הברזילאית-ישראלית סוראיה טורנס, שלצדה גם הצטלם לשער המגזין "בלייזר".
במהלך השתתפותו ב"הישרדות VIP עונה 4", חשף לואיס כי הוא מזדהה כאל-הורי ואינו מעוניין להביא ילדים לעולם.
מייקל ל' קורץ הוא היסטוריון אמריקאי.
מייקל קורץ נולד בניו אורלינס.
קיבל תואר בוגר באוניברסיטת ניו אורלינס ותואר מוסמך באוניברסיטת טנסי.
הוכתר בתואר דוקטור באוניברסיטת טוליין בעיר ניו אורלינס, (אוניברסיטה ותיקה שנוסדה בראשית המאה התשע עשרה ונקראת על שמו של הנדבן פול טוליין, שתרם את המקרקעין עליהן הוקמה).
כיום משמש מייקל קורץ כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת דרום מזרח לואיזיאנה.
הנושא העיקרי בו עסק קורץ בהרצאותיו, מחקריו וספריו הוא רצח קנדי, נושא בו הוא שקוע ברציפות מאז הרצח בשנת 1963. בשנים האחרונות עסק קורץ גם בדמותו של ארל לונג, מי שהיה מושל מדינת לואיזיאנה.
מייקל קורץ היה סטודנט בן 22 בעת שהנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי נרצח בדאלאס ב-22 בנובמבר 1963. הרצח זיעזע אותו כפי שזעזע את יתר האמריקאים, אך כשהתפרסם כי החשוד ברצח הוא לי הארווי אוסוואלד, העלה בו האירוע גם זכרונות משני מפגשים שהיו לו עם אוסוואלד.
האחד במאי 1963 כאשר גאי בניסטר, איש הימין הקיצוני וסוכן ה-FBI לשעבר, בא לאוניברסיטת ניו אורלינס, שביטלה את ההפרדה הגזעית בין תלמידיה כבר בשנת 1958, כדי להיפגש עם הסטודנטים, להטיף להפרדה גזעית באוניברסיטה ולהתווכח עם סטודנטים תומכי האינטגרציה.
קורץ זכר כי בניסטר הביא עמו לפגישה אדם צעיר, שאותו הציג בפני הסטודנטים כלי הארווי אוסוואלד, שעמד בדממה בצד ונעלם זמן קצר לאחר מכן מבלי לומר מילה.
קורץ נזכר כי ראה את בניסטר ואוסוואלד ביחד פעם נוספת באותו קיץ בעיר ניו אורלינס ליד המשרד שבו פעל בניסטר כחוקר פרטי.
קורץ פנה ל-FBI ודיווח על אותן שתי פגישות, אך לדבריו נראה היה כי אנשי הבולשת אינם מגלים עניין בדבר.
התעניינותו העמוקה של קורץ ברצח קנדי, שארכה עשרות שנים, ושלה הקדיש את שנותיו הבאות והפך לאחד החוקרים הידועים של פרשת הרצח, גברה עם פרסום דו"ח ועדת וורן, על למעלה מעשרים כרכי העדויות של דברי העדים שהופיעו בפני הוועדה, שפורסמו ביחד עם הדו"ח.
על סמך מסקנותיו מניתוח דו"ח וורן ועל פי התרשמותו כאיש האזור שבו התרחש הרצח והיכרותו את הזרמים הפוליטיים, החברתיים והלכי הרוח באזור זה, הפך מייקל קורץ לאחד ממבקרי הדו"ח.
עיקר טענתו נגד מסקנות הדו"ח הייתה כי על פי הראיות אין בסיס לתאוריית "המתנקש הבודד" ואין אפשרות פיזית למסלולו של "כדור הפלא" שפגע לפי מסקנות הדו"ח בנשיא קנדי והמשיך ופגע במושל טקסס ג'ון קונלי, שישב לפניו במכונית בעת ההתנקשות.
כפרופסור באוניברסיטה העביר קורץ, במשך שנים רבות, קורסים על רצח קנדי ופרסם מאמרים רבים בנושא זה.
קורץ העלה את השקפותיו וממצאיו בנושא על הכתב, בספר שראה אור בשנת 1982 בשם: "הפשע של המאה - רצח קנדי מנקודת ראותו של היסטוריון".
במקור: Crime of the century - The Kennedy assassination from a historian's perspective בספר מפורטות כל העובדות, נכללים בו הממצאים הרפואיים והבליסטיים ויש בו ניתוח פרטני של הסרט שצילם אברהם זפרודר בעת האירוע.
כן ניתן בספר רקע היסטורי של כל הכוחות הפוליטיים והחברתיים שפעלו בשטח בעת הרצח.
קורץ מנה בספרו את כל התאוריות לגבי הרצח ומניעיו.
הוא התנגד למערכה המשפטית והתקשורתית שניהל ג'ים גאריסון, התובע הכללי של ניו אורלינס, בשנת 1967, נגד איש העסקים קליי שאו (אשר שימשה כעבור זמן בשנת 1991 יסוד לסרטו של אוליבר סטון "JFK תיק פתוח").
תאוריה נפוצה אחרת שנסתרה על ידי קורץ היא זו שהעלה דייוויד ליפטון בספרו "הראיה הטובה ביותר" (Best evidence) משנת 1980, לפיה נחטפה גופתו של קנדי ועברה בחשאי טיפול ניתוחי, שקדם לניתוח הרשמי שלאחר המוות, שבוצע בבית החולים של הצי בית חסדא וזאת במטרה להעלים את הראיות כי הנשיא נורה מקדימה.
יחד עם זאת שלל מייקל קורץ את מסקנת ועדת וורן בדבר "היורה הבודד" והעמיד כנגדה את "הקונספירציה" בה האמין.
את ההתנגשות בין שתי התאוריות כינה מייקל קורץ בלשונו: Lone Gunman Versus Conspiracy.
קורץ לא הכריע בין התאוריות השונות, אך מסקנתו הייתה כי משקלן המצטבר מכריע ללא עוררין על קשר.
בפרק האחרון בספרו "הפשע של המאה העשרים" העלה קורץ 37 שאלות בסיסיות לגבי הרצח ונסיבותיו.
על השאלה העיקרית "מי הרג את הנשיא קנדי?" הוא משיב במילים:
"זו, כמובן, נשארה התעלומה העיקרית במכלול הסאגה של ההתנקשות.
לרוע המזל אין אנו יודעים את התשובה.
העובדה שיותר מאדם אחד ירה לעבר הנשיא אינה יכולה להיות מוטלת בספק באופן רציני.
זהות היורים, לעומת זאת, אינה ידועה".
בשנת 1993 הוציא קורץ מהדורה מורחבת של ספר זה שכללה את הגילויים בפרשה שנוספו בעשור שחלף בין שתי המהדורות.
הספר האחרון של קורץ בנושא רצח קנדי, שראה אור בשנת 2006 הוא: "הוויכוחים על רצח קנדי - היורה הבודד נגד הקונספירציה" The JFK assassination debates - Lone Guneman versus Conspiracy.
הביקורת ציינה כי מדובר בספרו של היסטוריון רציני שבדק את הנושא לעומק במשך עשרות שנים וכי הוא אחד מן הבודדים שחקרו את הנושא ושפגשו בפועל באוסוואלד.
הביקורת הוסיפה כי בספרו מציג קורץ פרטים חדשים על פעילותו של אוסוואלד בתקופה שלפני הרצח, ומנתח את קשריו עם קהיליית המודיעין, עם הפשע המאורגן, עם קבוצות שתמכו בקסטרו ועם קבוצות שהתנגדו לו.
המבקרים הוסיפו כי על השאלה המכרעת - מי רצח את קנדי?, אין לקורץ מענה, אך ספרו מצביע על כיווני חקירה רציניים ומפרט עובדות המערערות מסקנות חוקרים כדוגמת ג'רלד פוזנר בספרו "תיק סגור" (Case Closed) משנת 1993, ואחרים שהתיימרו לחרוץ מסקנות סופיות בדבר זהות הרוצח ומניעיו.
מייקל קורץ הופיע בפני הוועדה ב-28 ביוני 1995. בעדותו מסר כי מטרת הופעתו בפני הוועדה היא להצביע על תמיהות ועל כיווני חקירה.
מספר נקודות שציין קורץ בעדותו:
קורץ מסר כי מפי ריצ'רד הלמס, ראש ה-CIA בשנות השישים, הוא למד כי הנשיא לינדון ג'ונסון היה אכול דאגה בשנת 1964 מכך שקנדי נרצח, לדעתו של ג'ונסון, על ידי קושרי קשר.
קורץ ביקר את ההחלטה למסור את ממצאי הנתיחה, תצלומי הגופה וצילומי הרנטגן של גופת הנשיא לחזקתם הבלעדית של בני משפחתו, משום שבזאת נמנעה בדיקתם על ידי חוקרי הרצח.
קורץ דרש כי פעולותיו של השירות החשאי ב-1963 בתקופה שלפני הרצח תיחקרנה באופן יסודי.
קורץ שאל מדוע דרש השירות החשאי להעביר את גופתו של הנשיא מדאלאס לוושינגטון הבירה ומדוע נוכחו שלושה סוכני השירות החשאי בעת הנתיחה בבית החולים בית חסדא.
קורץ העלה בפני הוועדה שאלות ותמיהות נוספות וציין כי מבין התאוריות הרבות על הרצח, חלקן לדעתו מופרכות ומגוחכות, מתבלטת תאוריה רצינית אחת והיא הקשר לרצח של הגולים הקובנים מתנגדי קסטרו.
כן ביקש קורץ לחקור את העובדות הידועות לנאשמי פרשת ווטרגייט בקשר לרצח וכן את מסמכיו של הנשיא לשעבר ריצ'רד ניקסון.
קורץ תיאר בפני הוועדה את שני המקרים שבהם ראה את אוסוואלד בחברתו של גאי בניסטר בקיץ 1963, קודם לרצח, המצביעים לכאורה על קשריו של אוסוואלד עם אנשי הימין הקיצוני, בניגוד להצגתו כאיש שמאל.
עיקר טרונייתו של קורץ בפני הוועדה הייתה על כי כיווני חקירה שיש לגביהם תיעוד רב אינם נחקרים, בשל היותו של התיעוד חסוי וסגור בפני החוקרים.
קורץ סיכם עת עדותו באומרו:
ברצוני להצהיר לפרוטוקול שתקופה של למעלה משלושה עשורים של טשטוש והעלמה של הרשומות אודות רצח הנשיא קנדי צריכה להיגמר במהירות האפשרית.
מבחינה זו אני תובע מן הוועדה להשתמש בסמכותה לפי החוק ולשחרר את כל הרשומות הנוגעות לרצח ללא יוצא מן הכלל ולהורות לארכיון הלאומי לתת לציבור גישה מיידית לבדיקתן".
אדמירל מייקל גלן מאלן היה יושב ראש המטות המשולבים ה-17 של הכוחות המזוינים של ארצות הברית, שירת בתפקיד בשנים 2007 עד 2011. קודם לכן שירת כראש המבצעים הימיים ה-28 מ-22 ביולי 2005 עד 29 בספטמבר 2007.
לאחר שקיבל דרגת אדמירל ארבעה כוכבים הוא כיהן כסגן מפקד המבצעים הימיים בין אוגוסט 2003 לאוגוסט 2004, מפקד כוחות צי ארצות הברית באירופה ומפקד פיקוד הברית המשותף בנאפולי בין אוקטובר 2004 למאי 2005.
מאלן נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ולאחר שסיים את לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית ב-1968 הוא שירת במגוון רחב של תפקידים בים, ביבשה, בנאט"ו, בצי האמריקני ובמטות המשולבים, מעבר לים ובצי האטלנטי והפאסיפי.
כקצין זוטר הוא שירת במגוון תפקידי פיקוד על הספינות קולט, בלנדי, פוקס ו-סטרט.
הוא פיקד על שלוש ספינות: מכלית הדלק נוקסובי, משחתת הטילים המונחים גולדסבורו וסיירת הטילים המונחים יורקטאון.
כמו כן, מאלן פיקד על קבוצת המשחתות-סיירות 2, על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים ג'ורג' וושינגטון ועל הצי השני של ארצות הברית.
ביבשה, מאלן שירת כקצין ליווי ועוזר מבצעי למפקד הצוערים באקדמיית הצי.
הוא שירת גם בלשכת כוח האדם של הצי כמנהל, מנהל התכנון והאספקה, קצין פריסת הכוחות וכחלק מצוות הניהול, מבצעים, בדיקות והערכה בלשכת מזכיר מחלקת הצי של ארצות הברית.
בסגל לשכת מפקד המבצעים הימיים מאלן שירת כסגן ראש וראש ענף לוחמה ימית וכסגן מפקד המבצעים הימיים לענייני משאבים, דרישות והערכות (N8).
מאלן היה סגן מפקד המבצעים הימיים ה-32 בין אוגוסט 2003 לאוקטובר 2004.
ב-1985 מאלן סיים את לימודיו בבית הספר של הצי ללימודים מתקדמים במונטריי (קליפורניה) וקיבל תואר שני בחקר ביצועים, וב-1991 הוא סיים את תוכנית הניהול למתקדמים של בית הספר לעסקים של אוניברסיטת הרווארד.
שירת כמפקד כוחות נאט"ו באירופה והיה אחראי לפעולות נאט"ו בבלקן, עיראק והמזרח התיכון.
כמפקד כוחות הצי האמריקני באירופה הוא היה אחראי על הפיקוד הכללי, בקרה מבצעית ותיאום בין כוחות הצי האמריקניים ביבשת.
את התפקיד הזה הוא החל ב-8 באוקטובר 2004 ועזב אותו לאחר שמונה למפקד המבצעים הימיים.
ב-8 ביוני 2007 הודיע מזכיר ההגנה של ארצות הברית רוברט גייטס על כוונתו לייעץ לנשיא בוש למנות את אדמירל מאלן כמחליפו של גנרל פיטר פייס כיושב ראש המטות המשולבים; הנשיא בוש הודיע על המינוי באופן רשמי ב-28 ביוני 2007.
ב-3 באוגוסט 2007 אישר סנאט ארצות הברית את החלטתו של בוש
מאלן הוא האדמירל הראשון מהצי שמחזיק בתפקיד זה מאז ויליאם קרואו ששירת כיושב ראש לפני חקיקת חוק גולדווטר-ניקולס ב-1986, והיה יורשו בתפקיד של קולין פאוול.
במהלך דצמבר 2007 הגיע מאלן לביקור בישראל.
במהלך ביקורו הוא נפגש עם אישים בכירים כגון שר הביטחון אהוד ברק, הרמטכ"ל רא"ל גבי אשכנזי והאלוף אליעזר שקדי, מפקד חיל האוויר הישראלי.
במהלך הפגישות הועלה הנושא של תוכנית הגרעין האיראנית והוצגו בפני מאלן דברים שונים הקשורים לצה"ל.
היה זה הביקור הראשון מזה עשור של ראש המטות המשולבים בישראל שבמהלכו הוא נועד עם עמיתיו.
העדות בסנאט על מלחמת עיראק
במהלך שימוע האישור של מועמדותו בסנאט הוא הצביע על ההתקדמות הפוליטית בעיראק כגורם חשוב ביותר במדיניות העיראקית.
בנוסף, מאלן אמר לסנאט שלדעתו ארצות הברית צריכה
ביחס למעורבות האמריקנית בעיראק, מאלן אמר לסנאט שהוא לא רואה מצב שבו יוקמו בסיסי קבע אמריקניים בעיראק והוסיף:
תג הזיהוי של המטות המשולבים
תג לוחמת השטח של הצי (קצין)
מדליית השירות המצוין של מחלקת ההגנה (3)
מדליית השירות המצוין של הצי (2)
מדליית השירות העילאי של מחלקת ההגנה
מדליית ציון לשבח של הצי וחיל הנחתים
מדליית ההישגיות של הצי וחיל הנחתים
עיטור הצי לציון לשבח יחידתי
עיטור הצי הראוי לשבח לציון לשבח יחידתי
מדליית שירות ההגנה הלאומית (3)
מדליית השליחות של הכוחות המזוינים
אות מלחמת וייטנאם (תקופה 1)
אות השירות במלחמה העולמית בטרור
עיטור השירות מעבר לים של הצי (4)
עיטור השירות בפריסה ימית של הצי (2)
מדליית ציון לשבח יחידתי "צלב האבירות" של רפובליקת וייטנאם
מדליית ציון לשבח יחידתי על פעילות אזרחית של רפובליקת וייטנאם
מייקל ארתור לואיס היה היסטוריון ימי בריטי וסופר שכתב פרוזה ושירה.
לואיס כיהן כפרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ' בין השנים 1934 ו-1955.
לואיס היה בנם השני של הכומר ויקטור ארתור ניקולאס לואיס ושל מארי אן קלייטון לואיס.
לואיס התחנך בבית הספר אפינגהאם.
לאחר מכן החל ללמוד בטריניטי קולג' שבקיימברידג', וסיים את לימודי התואר הראשון ב-1912 בהצטיינות, ואת לימודי התואר השני ב-1924.
במהלך מלחמת העולם הראשונה לואיס שירת בחיל הנחתים המלכותי, והגיע עד לדרגת לוטננט.
ב-5 באוגוסט 1933 הוא התחתן עם מיוריאל דוריס קרוקשנק ולזוג נולדו בן ובת.
לואיס שהה בכל 42 שנות הקריירה שלו במכללות ימיות אנגליות.
ב-1913 הוא מונה לעוזר מאסטר בקולג' הימי המלכותי בבית אוסבורן ושהה שם עד 1920, כאשר הועבר לקולג' המקביל בדארטמות', וב-1922 מונה לתפקיד עוזר ראש המחלקה להיסטוריה ואנגלית.
זמן קצר לאחר נישואיו הוא התמנה לתפקיד פרופסור להיסטוריה ואנגלית בקולג' הימי המלכותי בגריניץ', והחזיק במשרה זו עד לפרישתו ב-1955. במהלך כהונתו הוא שימש כמנהל הקורס הכללי לסג"מים.
בנוסף, הוא היה מרצה לאנגלית בקולג' לאנשי הצי המלכותי בין 1943 ל-1957, היסטוריה של הצי בין 1945 ל-1953, ומרצה להיסטוריה של הצי בקורס קציני הצי הקרביים בין 1947 ל-1953.
לואיס שימש כמגיש הבריטי בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית האמריקנית Victory at Sea בין 1952 ל-1953. הסדרה עסקה בציי מלחמת העולם השנייה ובמסגרתה שודרו 26 פרקים באורך שעה וחצי כל אחד.
לואיס תרם את הביוגרפיה של סר ג'פרי קאלנדר למילון הביוגרפיות הלאומיות ואת המאמר "Armed Forces and the Art of War, 1830-1870" ל-New Cambridge Modern History.
כמו כן, לואיס כתב עבור מספר מגזינים ובהם הפאנץ' (1918–1931), ניו סטייטסמן, הטיימס, Seafarers, פרוסידינגס, Mariner's Mirror וה-The Listener.
מייקל מאיירס הוא רוצח סדרתי בדיוני שמופיע בסדרת סרטי האימה "ליל המסכות" (לא כולל הסרט השלישי), ובמספר משחקי וידאו וספרי קומיקס המבוססים על סדרת הסרטים.
דמותו אייקונית וכוללת הליכה איטית, מסכה לבנה בעלת שיער חום חסרת הבעה אותה עוטה, וסכין מטבח גדולה, איתה הוא רוצח.
בנוסף, חלק מהסיבה להפיכתו לאייקון היא הקושי לעצור אותו, גם כשפוגעים בו פיזית.
מאיירס נולד בהדונפילד שבאילינוי, לרון ואדית מאיירס.
בילדותו אהב לרצוח חיות קטנות ונחשב לפסיכופת (ב-31 באוקטובר 1963), בליל כל הקדושים, רצח את אחותו הגדולה ג'ודית והחבר שלה דניאל, בעזרת סכין מטבח, כשהוא מחופש לליצן.
בגלל הרצח אושפז במוסד לחולי נפש.
לאחר 15 שנה, ב-1978, הוא בורח מהמוסד וחוזר לביתו בהדונפילד, ומתחיל לעקוב אחר נערה צעירה, לורי סטרוד, וחבריה.
לאט הוא רוצח את כל חבריה, ולבסוף מנסה לרצוח גם אותה, אך ללא הצלחה, ולבסוף דוקטור לומיס מגיע למקום ויורה במייקל שש פעמים.
מייקל, שהיה על מרפסת בזמן הירי, מושלך ממנה, וכשלומיס הולך למרפסת לבדוק מה קרה לו, הוא מגלה שמייקל נעלם.
ציר הזמן של ג'יימי, ציר הזמן של לורי
לורי מובהלת לבית החולים, עקב פציעות שגרם לה מייקל, ומגלה שהוא עקב אחריה לשם, במטרה להרוג אותה.
ד"ר לומיס והאחות מריון ווידינגטון מגלים שלורי היא אחותו הקטנה של מייקל, סינת'יה מאיירס, אשר אומצה על ידי משפחת סטרוד לאחר שהוריה הביולוגים מתו בתאונת דרכים זמן קצר לאחר הרצח של ג'ודית ודניאל.
לומיס מגיע למקום ומצליח לכלוא את מייקל ואותו בחדר ניתוחים, ומפוצץ בלוני גז שנמצאים במקום.
עשר שנים לאחר מכן, ב-1988, מייקל מתעורר מהתרדמת בה היה שקוע, ומגלה שלורי נהרגה בתאונת דרכים, אך שיש לה בת בשם ג'יימי לויד, שמתגוררת בהדונפילד יחד עם משפחת קרוטרס.
הוא מחליט לחזור להודנפילד ולהרוג אותה, אך דוקטור לומיס, שגם שרד את הפיצוץ, נמצא בעקבותיו.
במהלך מסעו מייקל הורג מספר בני אדם, אך לבסוף נעצר על ידי המשטרה, שיורה בו מספר פעמים, דבר שגורם לו ליפול לתוך מכרה ישן, שבו מתרחש פיצוץ.
מייקל שורד את הפיצוץ, ושנה לאחר מכן חוזר להדונפילד כדי להשלים את משימתו: לרצוח את ג'יימי, אחייניתו.
במהלך מסעו מייקל רוצח את רייצ'ל, אחותה המאמצת של ג'יימי, חבריה ועוד מספר אנשים, נתפס, ומצליח לברוח לאחר שאדם מסתורי בלבוש שחור גורם לפיצוץ באזור.
לבסוף, 6 שנים לאחר אירוע זה, מייקל מצליח להרוג את ג'יימי.
טומי דויל, ילד שעליו לורי עשתה שמרטפות, מגלה שמייקל רוצח מגיל צעיר בגלל קללה שהוטלה עליו.
לבסוף מתגלה שמטיל הקללה הוא דוקטור ויין, האדם ששמר על מייקל כשהיה במוסד לחולי נפש, ושהוא האדם בלבוש שחור שאפשר למייקל לברוח מהמשטרה.
טומי, ד"ר לומיס וקארה סטרוד, בת דודתה של לורי אשר הגיע להתגורר בבית משפחת מאיירס יחד עם משפחתה, מצליחים להביס את מייקל אחרי קרב אלים והם בורחים.
אך ד"ר לומיס אינו בטוח שמייקל באמת מת ולכן חוזר כדי לוודא אך מייקל מתגלה כחי ורוצח אותו.
ב-1998, 20 שנה לאחר אירועי הסרט השני, מייקל מגלה שלורי, שכביכול מתה בתאונת דרכים, זייפה את מותה ושינתה את שמה לקרי טייט, שיש לה בן בשם ג'ון, ושהיא מורה בפנימייה.
מייקל מתחיל במסע רצח חדש ורוצח כמה תלמידים ואנשי צוות.
לאחר מכן לורי מצליחה להציל את ג'ון ואת החברה שלו, מולי, ומתעמתת איתו ונראה שהיא כורתת את ראשו.
מתברר שלורי רצחה את האדם הלא נכון, ועקב כך היא מאשפזת את עצמה במוסד לחולי נפש, אליו מייקל מגיע שלוש שנים לאחר ניסיונו האחרון להרוג אותה.
הפעם הוא מצליח לרצוח את לורי, והוא שב לביתו בהדונפילד, אך מגלה שמספר תלמידי תיכון מצלמים שם תוכנית ריאלטי.
במאי התוכנית, פרדי האריס, מעוניין לחקור את הבית כדי לבדוק מה גרם למייקל לרצוח אנשים.
מייקל רוצח את התלמידים, שהפריעו למנוחתו, אך לבסוף נהרג על ידי שרה, התלמידה השורדת היחידה, ופרדי, באמצעות מכת חשמל.
מייקל נתפס ונכלא במוסד לחולי הנפש לאחר שנפל מהמרפסת ב-1978. לאחר ארבעים שנה מייקל ברח מהמוסד חזרה אל הדונפילד על מנת לסיים את משימתו שהתחיל ארבעים שנה לפני: לחסל את לורי סטרוד.
לורי, כעת אמא וסבתא, התכוננה במשך שנים לחזרתו של מייקל ותעשה הכל כדי להגן על משפחתה.
אבא – רון מאיירס (נפטר ככל הנראה)
אמא – אדית מאיירס (נפטרה ככל הנראה)
אחות גדולה – ג'ודית מאיירס (נרצחה ב"ליל המסכות")
אחות קטנה – סינת'יה מאיירס (נרצחה ב"ליל המסכות: תחיית המתים")
אחיינית (קיימת רק בציר הזמן של ג'יימי) – ג'יימי לויד (נרצחה ב"ליל המסכות: הקללה של מייקל מאיירס".)
אחיין (קיים רק בציר הזמן של לורי) – ג'ון טייט (ככל הנראה נרצח בין "ליל המסכות: 20 שנה אחרי" ל"ליל המסכות: תחיית המתים")
בציר הזמן החדש ביותר לורי היא לא אחותו של מייקל.
מייקל ברנרד מוקייסי הוא משפטן יהודי-אמריקאי שכיהן כתובע הכללי ה-81 של ארצות הברית, היהודי השני בתפקיד זה אחרי אדוארד לוי, אם לא מביאים בחשבון את יהודה פיליפ בנימין, התובע הכללי של מדינות הקונפדרציה של הדרום במלחמת האזרחים האמריקאית.
כיהן תחת הנשיא ג'ורג' ווקר בוש וירש את התובע הכללי אלברטו גונזאלס, שהתפטר עקב פרשת פיטורי התובעים הפדרליים.
מוקייסי כיהן גם במשך 18 שנה כשופט מחוזי של המחוז הדרומי של ניו יורק, כשש שנים מתוכן כשופט ראשי.
זכה לפרסים ולתארים נכבדים, כשהבולט מביניהם הוא פרס "מדליית לאונרד האנד" מטעם מועצת איגוד עורכי הדין הפדרלית.
אביו של מייקל נולד באימפריה הרוסית הצארית, כיום בלארוס, והיגר לארצות הברית ב-1921. מייקל עצמו נולד ברובע הברונקס בניו יורק ב-1941. מוקייסי סיים את התיכון היהודי-אורתודוקסי "רמאז" ומשייך עצמו לזרם זה.
אשתו סוזאן הייתה מאוחר יותר למורה בבית ספר זה ואחר כך למנהלת בית הספר.
ב-1976, הוא הצטרף לחברת עורכי הדין "בלקנאפ ווב אנד טיילור", חברה אליה שב לאחר שפרש מבית המשפט המחוזי.
מוקייסי החל ללמד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קולומביה בסתיו של 1993 ולימד שם בכל סמסטר סתיו מאז.
בנו של מוקייסי, מארק ל.
מוקייסי, נכון לשנת 2007, מוביל בתיקי הגנה על עברייני צווארון לבן בחברת עורכי הדין "ברייסוול אנד ג'וליאני" הקיימת משנת 1945 ושייכת לרודולף ג'וליאני.
מוקייסי ובנו שימשו גם כיועצים משפטיים לקמפיין הנשיאותי של רודולף ג'וליאני ב-2008. מוקייסי ניהל גם את השבעתו של ג'וליאני כראש העיר הנבחר של ניו יורק.
ב-1987, מוקייסי היה מועמד של הנשיא רונלד רייגן, לשופט פדרלי מחוזי למחוז הדרומי של ניו יורק במנהטן ונכנס לתפקידו ב-1988. הוא שימש בתפקיד זה כ-18 שנה, כולל כהונה כשופט ראשי ממרץ 2000 ועד יולי 2006.
במהלך כהונתו זו, מוקייסי פיקח על התביעה הפלילית כנגד עומאר עבדל רחמן ואל סייאד נוסייר, אשר נשלחו למאסר עולם על ניסיון לפוצץ את האומות המאוחדות ומקומות ידועים אחרים במנהטן, ושנתגלו תוך חקירת פיגועי מגדלי התאומים.
במהלך תיק זה, מוקייסי יצא כנגד הדלפות בידי עובדי ציבור ברשויות אכיפת החוק בהקשר לעובדות בתיק, לכאורה, לכוון נימה גזענית כלפי חברי מושבעים פוטנציאלים במטרה לסכל את מועמדותם וכנגד הנאשמים העומדים למשפט.
מוקייסי גם שפט את חוזה פאדילה (עבדולה אל מוהג'יר), אזרח אמריקני שנתפס בתכנון מעשה טרור, כשהוא פוסק כי אזרחים אמריקנים וטרוריסטים לכאורה, יוכלו להיות מוחזקים כשבויי מלחמה, אבל הם זכאים לראות את עורכי הדין שלהם.
מוקייסי גם כיהן כשופט בדיונים המשפטיים בין לארי סילברסטיין וכמה חברות ביטוח אחרות שביטחו את מגדלי התאומים ועניינם המשפטי צף לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר 2001, כתוצאה מההרס במגדלים.
במקרה תביעה ב-2003, הוא הוציא צו מניעה כנגד תאגיד הסרטים האמריקאי מלכפות איסור כנגד הפצת העתקי תסריטים במהלך עונות שבהם מוענקים פרסים, כשהוא פוסק כי האיסור הוא קרוב לוודאי הגבלה מסחרית בלתי חוקית שהיא בלתי צודקת כלפי במאים עצמאיים.
ביוני 2003, הסנאטור היהודי הדמוקרטי צ'אק שומר, הגיש את שמו של מוקייסי ביחד עם עוד ארבעה רפובליקנים ואחרים, כהצעה לנשיא בוש לשוקלו כמועמד לבית המשפט העליון.
ב-14 באוקטובר 2004, כשהוא מציין את התקדים בבית המשפט העליון האמריקאי, מוקייסי הפך את החלטתו שלו מספטמבר 2002, ודחה את עשרים התביעות הייצוגיות כנגד חברת הביטוח ג'נראלי, על נזיקין בגין אי תשלום שילומי ביטוח למוטבים של פוליסות ביטוח שנרכשו בידי קורבנות שואה לפני מלחמת העולם השנייה.
בפסיקתו זו, מוקייסי נענה למעשה, ל"מדיניות הרשות המבצעת המעדיפה פתרון וולנטארי לטיעוני תחום ביטוחי השואה".
אף על פי שהסעיף השלישי לחוקת ארצות הברית מאפשר לשופטי בית משפט מחוזי להחזיק במשרתם לכל החיים, מוקייסי הכריז ב-2006 כי הוא יפרוש כשופט וישוב לעסוק בעריכת דין פרטית בסוף הקיץ.
ב-1 באוגוסט 2006, הוא ירש את מקומו כשופט ראשי של המחוז הדרומי לקימבה ווד, ונכנסה לתוקף ב-9 בספטמבר 2006. ב-12 בספטמבר 2006, חברת "בלקנאפ ווב אנד טיילור" הודיעה רשמית כי מוקייסי שב והצטרף לחברתם כשותף.
ב-18 במרץ 2007, בתוכנית האמריקאית של "פגוש את העיתונות", הסנאטור היהודי צ'אק שומר העלה את שמו של מוקייסי כמועמד פוטנציאלי למשרת התובע הכללי של ארצות הברית, "על ידי המוניטין והקריירה [שלו], הוא מראה כי הוא שם את שלטון החוק קודם".
מאז שפרש משפיטה, מוקייסי תרם לקמפיינים של רודי ג'וליאני לנשיאות ולג'וזף ליברמן לסנאט.
מוקייסי גם היה בין היועצים המשפטיים של ג'וליאני בקמפיין.
חוות דעת חוץ-משפטית על חוק וטרור
במאי 2004, בעודו חלק מהרשות השופטת, השופט מוקייסי נתן נאום, אשר גם פרסם אותו בעיתון הוול סטריט ג'ורנל כמאמר מערכת, והגן על "חוק הפטריוט" השנוי במחלוקת, המרחיב את חופש הפעולה של רשויות החוק כנגד חשודים.
המאמר הביע גם ספק כי ה-FBI עסק במיצוב "פרופילים גזעניים" של ערבים וביקר את איגוד הספריות האמריקאי על גינויי חוק הפטריוט, אך לא נקט עמדה בנוגע לספרנים המוחזקים בקובה.
ב-22 באוגוסט 2007, עיתון הוול סטריט ג'ורנל פרסם את מאמר המערכת של מוקייסי, עם כותרת נחרצת לגבי התביעה במשפטו של פאדילה, ובו טוען מוקייסי כי "מוסדות וחוקים כיום אינם תואמים טוב אפילו עם היעד המוגבל של הדברים הנוספים...
מאמץ צבאי למאבק בטרור האיסלמי".
במקום זאת, מוקייסי דגל בסמכות הקונגרס, אשר "יש לו סמכות חוקתית לייסד בתי משפט נחותים ונוספים", וכי הקונגרס יכול "להמיר את כישרונותיו הניכרים בדיונים כיצד לתקן את המערכת המשפטית הדחוסה והבלתי תואמת".
ב-16 בספטמבר 2007, פרסומים שונים דיווחו כי מוקייסי קיבל את ההצעה של הנשיא ג'ורג' ווקר בוש להחליף את התובע הכללי המתפטר, אלברטו גונזאלס (על רקע פרשת פיטורי התובעים הפדרליים), כתובע הכללי של ארצות הברית.
הוא מונה, באופן רשמי, למחרת.
במסיבת העיתונאים של הכרזת המינויי, ביחד עם הנשיא בוש, מוקייסי הצהיר כי "המשימה לסייע בהגנה על ביטחוננו, אותה חולק משרד המשפטים ביחד עם שאר הממשל, אינה המשימה היחידה העומדת בפנינו.
משרד המשפטים חייב גם להגן על בטיחות ילדינו, המסחר שמבטיח את רווחתנו, ואת הזכויות והחרויות שמגדירות את אומתנו".
דוברת הבית הלבן, דנה פרינו, אמרה ב-18 בספטמבר כי הממשל חפץ כי מועמדותו של מוקייסי תאושר בסנאט ב-8 באוקטובר 2007, ואף הזכירה מינויי בזק בעבר.
הוויתור הנ"ל, מצד מוקייסי, שאף לעקוף בעיות שהתעוררו במהלך המחלוקת של פיטורי התובעים הפדרליים תחת כהונתו של התובע הכללי הקודם, אלברטו גונזאלס.
ב-2 באוקטובר 2007, התקבלה תגובתו בכתב של מוקייסי לשאלון של השימוע המקדים של ועדת המשפטים של הסנאט, ושוחררה לציבור.
ליהי השיב למוקייסי ביום שלמחרת, בהצעה להפגש באופן אישי ב-16 באוקטובר, על מנת לדון במספר נושאים שהבית הלבן סירב להגיב בהם.
מכתב התגובה של ליהי התווה נושאים ומחויבויות שליהי רצה מהמועמד.
ב-6 בנובמבר ועדת המשפטים של הסנאט אישרה את המינויי של מוקייסי ברוב של 11-8 חברי ועדה, ושלחה את אישורה להצבעת מליאה בסנאט.
יומיים לאחר מכן, הסנאט אישר בהצבעה של 53-40 את מינוייו של מוקייסי.
ההצבעה הצמודה כל כך למוקייסי, הייתה ההצבעה הצמודה ביותר לאישור מינויי של תובע כללי מזה 50 שנה.
מוקייסי הושבע כתובע הכללי בטקס פרטי ב-9 בנובמבר 2007.
כמה ימים לפני ההצבעה על אישור המינויי בסנאט, כמה וכמה סנאטורים נכבדים הודיעו פומבית כי יצביעו נגד מינוייו של מוקייסי, עקב עמדתו בנוגע לעינויים.
הסנאטור ליהי הודיע ב-31 באוקטובר 2007, כי הצבעת ועדת המשפטים לאישור המינויי מתוכננת ליום שלישי, ה-6 בנובמבר.
ההכרזה באה יום לאחר שמוקייסי השיב בכתב לוועדה, בנוגע לשאלות ובקשות להבהרות.
ליהי ועוד תשעה דמוקרטים בוועדה ציינו באמצעות מכתב למוקייסי, שבוע קודם לכן, שהם "מוטרדים מאוד מהסירוב שלך להצהיר חד-משמעית, במהלך השימוע, ש'ווטרבורדינג' [שיטת עינויי] היא בלתי חוקית...".
על ידי קיום מסיבת עיתונאים יוצאת דופן בחדר הסגלגל בבית הלבן, ב-1 בנובמבר, הנשיא בוש אותת כי החשש שלו שהמינויי, אשר בטרם זאת היה נחשב לדבר בטוח, נמצא עכשיו בסכנה, בעיקר על רקע מה שנחשב או לא נחשב לעינויי בלתי חוקי.
בתארו את הנושאים המאתגרים העומדים בפני ממשל בוש, עיתון הניו יורק טיימס ציטט את סקוט אל.
סילימן, מנהל "המרכז לחוק, אתיקה וביטחון לאומי" באוניברסיטת דיוק, באומרו כי במקרים משפטיים כאלה, אשר יכולים להגיע בסופו של דבר לנשיא, "אתה שואל לא רק מי ביצע זאת, אלא גם מי אישר זאת".
צ'ינזי, מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ווייק פורסט, ומומחים לביטחון לאומי אחרים, הצביעו על כך שתביעה בתוך תחומי ארצות הברית תסוכל בידי חוקים שאומצו מאז 2005 ואשר מתירים הגנת מפלט-בטוח לחוקרים שביצעו פעולות ממשל מוסמכות.
הדעה הרווחת היא כי חוות הדעת המשפטית הסודית של משרד המשפטים מאשרת שימוש בשיטת החקירה של 'ווטרבורדינג', ושיטות חקירה נוקשות אחרות.
למייקל מוקייסי יחסים קרובים עם ראש עיריית ניו יורק לשעבר, רודולף ג'וליאני, כפי שגם אישר זאת אחד מדוברי הבית הלבן.
מוקייסי וג'וליאני היו מיודדים עוד מהעת בה עבדו יחד באותה חברת עורכי דין בשנות ה-70. מוקייסי התחייב לפסול את עצמו מתיקים שג'וליאני יהיה מעורב בהם.
דיווחי עיתונות הניחו כי מוקייסי ייקח צעד אחד קדימה ואף יפסול עצמו ממעורבות בתיקים הנוגעים לברנארד קריק, מי שהיה ראש משטרת ניו יורק תחת ראש העיר ג'וליאני, אשר נמצא תחת חקירה פדרלית בנוגע לשוחד ועבירות אחרות.
למרות זאת, אף דובר של הבית הלבן או מוקייסי עצמו לא השיבו לשאילתות של כתבים בנוגע להאם מוקייסי יפסול עצמו מהתיק של קריק.
במהלך הקמפיין הנשיאותי של ג'וליאני ב-2008, הבן של מוקייסי, מארק, הוטל עליו מטעם הקמפיין של ג'וליאני לחסום את צוות ההגנה של קריק מלראיין עדים אשר יוכלו לסייע להגנתו של קריק, בניסיון להגן על ג'וליאני מפני "תיק קריק".
בתוקף תפקידו כתובע הכללי, מייקל מוקייסי התנגד לשינוי זה בתקיפות והעיד כנגדו, כשהוא מזהיר כי אלפי עברייני קראק יוכלו להשתחרר תחת ההנחיות הללו ולסכן את הציבור.
צעדו זה של מוקייסי, כתובע הכללי עוררו הדי ביקורת רבים בקרב חסידי שינויי הפערים באבקת הקראק.
מוקייסי על ענישת הטרוריסטים של ה-11 בספטמבר
בזמן ביקור בלונדון, ב-14 במרץ 2008, מוקייסי דיבר בדבר תקוותו כי אלה העצורים כעת באשמת נטילת חלק בפיגועי 11 בספטמבר 2001 במגדלי התאומים, לא יוצאו להורג אם ימצאו אשמים במטרה למנוע את הפיכתם לשאהידים.
מוקייסי על שיחות הטלפון הטרוריסטיות שקדמו ל-11 בספטמבר
הוא טען כי לפני ה-11 בספטמבר, "ידענו כי הייתה שיחה מהיכן שהוא, שהיה ידוע כמקום מקלט באפגניסטן, וידענו כי היא נכנסה לתוך ארצות הברית.
לא ידענו במדויק היכן היא התבצעה", אמר והשתהה, תוך שנדמה שהוא נחנק מדמעות או מדחיק רגשות, ולאחר מכן המשיך, "יש לך כאן 3,000 אנשים שהלכו לעבוד באותו יום, ולא חזרו הבייתה, שמראה על זה".
במכתב תגובה למוקייסי, בנוגע להערה זו, יושב ראש ועדת המשפטים של בית הנבחרים, ג'ון קוניורס, הטיל ספק אם שיחה כזו אכן אי פעם התקיימה בפועל, ואם כן, מדוע לא יכל הממשל להשתמש בסמכותו החוקית שהייתה כבר קיימת אז או ביכולות טכנולוגיות לעלות על שיחה זו.
הפרות החוק אינה תמיד עבירה
ב-12 באוגוסט 2008, מוקייסי אמר במפגש השנתי של איגוד עורכי הדין האמריקאים כי "לא כל דבר לא תקין, או אפילו הפרה של החוק, הוא פשע", אם זה "רק הפרה של חוקי השירות האזרחי" שהתגלו בשיטות הקבלה לעבודה במהלך כהונתו של גונזאלס כתובע הכללי.
בנובמבר 2008, בנאום בפני ארגון שמרני לרפורמה במערכת המשפטית, מוקייסי התעלף עקב הנאום הלילי שנתן תחת זרקורי במה לוהטים.
מוקייסי הובהל לבית חולים ושוחרר יום לאחר מכן, לאחר שהבדיקות קבעו כי לא מדובר בשבץ או התקף לב.
הרופאים קבעו כי הוא "בכושר מצוין".
מייקל לרנר היה שחקן קולנוע יהודי אמריקאי, מועמד פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1991 על תפקידו בסרט "ברטון פינק".
לרנר נולד ברובע ברוקלין שבניו יורק לבלאנש וג'ורג' לרנר, לרנר הוא ממשפחה ממוצא יהודי-רומני.
אחיו הצעיר הוא השחקן קן לרנר .
לאחר שסיים את לימודיו בהצלחה בברוקלין קולג' ובאקדמיית אומנות המוזיקה והדרמה של לונדון עבר לרנר לסן פרנסיסקו שם השתתף במספר מחזות.
את תפקידו הראשון בסרט הוליוודי עשה לרנר בשנת 1972 כשהשתתף בתפקיד משנה בדרמה הפוליטית זוכת פרס אוסקר "המעמד".
ב-1988 גילם לרנר את דמותו של איש העסקים ואבי הפשע המאורגן בארצות הברית ארנולד רוטשטיין בדרמת הספורט ההיסטורית של ג'ון סיילס, "הימור מכור".
בשנה שלאחר מכן הופיע לרנר בדרמת הפשע הקומית של אדי מרפי "לילות הארלם".
את הופעתו הטובה ביותר ערך לרנר בשנת 1991 בדרמה הקומית של האחים כהן "ברטון פינק".
בסרט גילם לרנר את דמותו של ג'ק ליפניק, מנכ"ל חברת ההפקות, על תפקידו היה לרנר מועמד לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
סרטים נוספים בהם שיחק לרנר היו המותחן הבדיוני של רולנד אמריך "גודזילה" בו גילם את דמותו של ראש העיר, הדרמה הקומית של וודי אלן "סלבריטי" ובקומדיית הפנטזיה "קטן עליו" .
מאן הוא מדען אקלים אמריקני, פרופסור במכון למטאורולוגיה, מדעי כדור הארץ והסביבה באוניברסיטת פנסילבניה.
נודע בעיקר בזכות עבודתו בנושא התחממות עולמית והעבודה שהציגה לראשונה את "גרף מקל ההוקי", המתאר את השתנות הטמפרטורה העולמית באלף השנים האחרונות, והופיע בדו"ח הפנל הבין-ממשלתי לשינוי האקלים.
פריצת מחשב הובילה להפצה ציבורית של תכתובת דואר אלקטרוני של מאן לעמיתיו בפרשה שזכתה לכינוי אקלים-גייט.
בדצמבר 2009 ועדת חקירה מטעם האוניברסיטה קבעה כי שלוש מתוך ארבע ההאשמות שהוטחו כלפי מאן בפרשה נמצאו כוזבות.
לגבי ההאשמה הרביעית (האם מאן סטה מנורמות המחקר המקובלות), נקבע כי דרוש המשך בדיקה.
מייקל קנת מאן הוא במאי קולנוע, מפיק ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
עבודותיו זכו להוקרה ממספר ארגונים, ביניהם האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה, פסטיבל הקולנוע בקאן, האקדמיה האמריקאית לקולנוע והאקדמיה לאומנויות הטלוויזיה.
לפי המגזין האמריקני "אנטרטיינמנט ויקלי", מאן מדורג במקום השמיני ברשימת 25 במאי הקולנוע הגדולים ביותר.
בנוסף הוא מדורג במקום החמישי ברשימת עשרת הבמאים הטובים של 25 השנים האחרונות של מגזין Sight & Sound, ובמקום 28 ברשימת מאה הבמאים הגדולים ביותר אי פעם של מגזין "טוטאל פילם".
מאן נולד בשיקגו שבאילינוי, לאסתר וג'ק מאן, והוא ממוצא יהודי.
הוא למד באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ופיתח התעניינות בהיסטוריה, פילוסופיה וארכיטקטורה.
באותה תקופה גדלה גם אהבתו לקולנוע, עת ראה את סרטו של סטנלי קובריק, "דוקטור סטריינג'לאב".
באמצע שנות ה-60 עבר מאן ללונדון ובמשך שבע שנות שהותו שם למד בבית הספר לקולנוע של לונדון וכן ביים פרסומות לצד במאים מתחילים כאלן פארקר, רידלי סקוט ואדריאן לין.
בשנת 1968 הוקרן קטע שביים לסרט דוקומנטרי על מהומות הסטודנטים בפריז ברשת NBC, מה שזיכה אותו בפרס השופטים בפסטיבל קאן שנתיים לאחר מכן.
בשנת 1971 חזר לארצות הברית.
בשנת 1974 החל לעבוד כתסריטאי לסדרות טלוויזיה כסטארסקי והאץ' ו"וגאס", והוא ביים את סרטו הראשון The Jericho Mile, שזיכה אותו בפרס אמי בשנת 1979. בהמשך שימש כמפיק לסדרות "מיאמי מחלק מוסר" ו"שיקגו: הפשע המאורגן".
מאן היה ראשון הבמאים לעבד את דמותו של חניבעל לקטר, בסרטו משנת 1986 "צייד אדם", על פי ספרו של תומאס האריס.
מבין סרטיו הנודעים נמנים "המוהיקני האחרון", "היט", "מיאמי וייס" ו"אויבי הציבור".
בשנת 2000 קיבל מאן ארבע מועמדויות לפרס אוסקר על סרטו "המקור", בו כיכבו אנסמבל של שחקנים כדוגמת אל פצ'ינו, ראסל קרואו, כריסטופר פלאמר, ריפ טורן, מייקל גמבון וג'ינה גרשון.
הסרט "הטייס", שמאן עזר בהפקתו, זיכה אותו בפרס באפט"א בשנת 2005.
2022 - טוקיו וייס - במאי ומפיק בפועל
מייקל לורנזו אוריה הוא שחקן ובמאי קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל תפקידו בתור מארק סנט ג'יימס בסדרת הדרמה "בטי המכוערת".
אוריה נולד ביוסטון, טקסס שבארצות הברית, למשפחה מרקע נוצרי וממוצא סקוטי ואיטלקי.
הוא בוגר בית הספר תיכון "פלאנו סיניור" שבעיר הולדתו.
לאחר מכן החל ללמוד במכללה קהילתית במחוז קולין, בטרם עבר ללמוד במדור הדרמה בבית הספר ג'וליארד שבניו יורק והוא בוגר מחזור 2003.
במהלך לימודיו בג'וליארד, הופיע במחזה "אהבה ושמחה" (2001) כנער בן 16 המנסה להפטר מבן הזוג של אמו.
הוא הופיע גם בהפקות תלמידים בהצגות "סילביה" (1998) ו"נעולים" (1999), וב-2002 קיבל פרס למצוינות ע"ש ג'ון האוסמן בתיאטרון קלאסי מבית הספר ג'וליארד.
בשנת 2002 עשה את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בסדרת האנתולוגיה "לא לבושה", כשגילם את ג'סטין למספר פרקים בעונתה השישית והאחרונה של הסדרה.
שנה לאחר מכן, ב-2003 שיחק בתפקיד קטן בסרטו הראשון "בנות בסטייל" בכיכובן של בריטני מרפי ודקוטה פנינג.
משנת 2006 עד 2010 כיכב אוריה בתפקידו של מרקוס "מארק" סנט ג'יימס בסדרת דגל מבית רשת ABC באותה עת, "בטי" בכיכובה של אמריקה פררה, שהיא עיבוד מחודש של הטלנובלה הקולומביאנית המצליחה "אני בטי המכוערת".
ב-2012 הצטרף לצוות השחקנים של קומדיית המצבים של רשת CBS, "שותפים" לצד ברנדון ראות' וסופיה בוש.
לאחר שעלתה לאוויר ב-24 בספטמבר 2012, הסדרה שודרה לעונה אחת בטרם חודש נובמבר, בו הוכרז שהסדרה בוטלה לאחר שישה פרקים.
בשנת 2013 ביים מייקל את סרט הקומדיה "הוא הרבה יותר מפורסם ממך", שגם שיחק בו בתפקיד ראשי לצד ג'סי אייזנברג, בן סטילר ומיימי גאמר.
בשנת 2015 התארח בעונה החמישית של הסדרה "עובדים מצטיינים" בכיכובו של אדם דווין.
באותה שנה השתתף כשופט אורח בתוכנית הריאליטי "המירוץ לדראג של רו פול", בעונתה השביעית.
Guidanceברנט פינקלשטייןפרק: "The Taming of the Jenny"2021The Biteג'וש3 פרקים2023Foul Playטרזן טרהאילסדרת רשת; פרק: "The Cubic Zirconia Hawk"2023–הווהשרינקינגבריאןתפקד ראשי, 10 פרקיםקראפופוליס (אנ')הרמסדיבוב; 7 פרקים
2009 – בהצגה "The Temperamentals", בתפקיד רודי גרנייץ'.
2011 – בהצגה מלאכים באמריקה, בתפקיד פריור וולטר.
מייקל לוקאס הוא במאי ויזם ומנכ"ל של לוקאס אנטרטיינמנט החברה הגדולה בניו יורק לסרטים פורנוגרפיים, ומהווה דמות בולטת בקהילה הגאה.
לוקאס הוא אמריקאי יהודי יליד-רוסיה הסובייטית, אשר ידוע כאקטיביסט ופעיל בולט בארצות הברית למען מין בטוח ונגד שימוש בסמים, והוא נוהג להעביר הרצאות בנושא ולכתוב טורים על כך בעיתונות.
הוא היה בעל טור בעיתון הניו יורקי "הניו יורק בלייד".
לוקאס נולד בשנת 1972 במוסקבה שברוסיה הסובייטית שבברית המועצות לשעבר, ללב ברגמן, מהנדס, ואלנה טרביאס, מורה לספרות רוסית.
בשנת 1994 קיבל תואר במשפטים מאקדמיית מוסקבה למשפטים.
הוא פתח סוכנות נסיעות אותה ניהל עד שנת 1995, אז עזב את רוסיה לטובת מינכן ומשם עבר לצרפת לשנתיים הבאות.
בשנת 1997 היגר לוקאס לניו יורק שבארצות הברית, שיחק בסרטי פורנו והקים חברה משלו לסרטי פורנו שבה גם ביים.
בשנת 2004 הושבע לוקאס כאזרח אמריקאי.
ב-2008 נישא לבן-זוגו מזה שמונה שנים, ריצ'רד וינגר; בהודעה לעיתונות שהוציא הוצגה החתונה כהצהרה לגבי זכויות נישואין להומואים בארצות הברית.
לוקאס ידוע בדעותיו על פוליטיקה ותרבות.
הוא מתנגד בולט לשימוש בסמים ומקדם סקס בטוח, גם בתעשיית הפורנו וגם בקהילת הלהט"ב.
בשנת 2005 הוזמן לנאום באוניברסיטת ייל שם סיפר על היסטוריית החיים שלו ותפיסותיו לגבי פורנוגרפיה.
בשנת 2008 נאם באוניברסיטת סטנפורד בכנס על מקומה של תעשיית הפורנו במניעת איידס.
נאומו הוביל לוויכוח סוער בעקבות מאמרו ב"ניו יורק בלייד", שם טען כי הקוראן הוא ה"מיין קאמפף" החדש, המוביל מוסלמים להרוג הומואים.
רבות מתפיסותיו האידאולוגיות של לוקאס מתבססות על זהותו היהודית ועל הקשר העמוק שלו למדינת ישראל.
בהתבגרותו בברית המועצות שהייתה ידועה באנטישמיות שבה שגרמה ללוקאס ולאחרים להצניע את יהדותם.
בשנת 2007 הניו יורק בלייד התחיל לפרסם טור דעות קבוע של לוקאס.
במרץ 2010 לוקאס החל לכתוב טור עבור הירחון, אדבוקט, כאשר הוא מתמקד בישראל, ההתנגדות בחברה הרוסית להומואים, והדיון הציבורי סביב המסגד אותו מקימים במתחם מגדלי התאומים.
בשנת 2006, במהלך מלחמת לבנון השנייה, הודיע לוקאס על כוונתו להגיע לישראל ולעודד את ההומואים המשרתים בצה"ל.
"הגברים של ישראל" הוא סרט פורנו שביים מייקל לוקאס.
העיתון "ידיעות אחרונות", כמו גם כתב העת The Atlantic והמגזין "אאוט", ציינו אותו בהבלטה כסרט הפורנוגרפי ההומואי הראשון שמצולם בישראל עם צוות שחקנים כל-ישראלי.
מייקל לוקאס ציין כי מטרתו בסרט הייתה לקדם את התרבות הישראלית וכן את התיירות לישראל בכך שישנה את התדמית של ישראל באמצעי התקשורת הפופולריים.
לאחר השלמת הסרט פרסם לוקאס באתר חדשות של קהילת הלהט"ב מכתב פתוח שבו האשים את ההומואים המצויים בארון בכך שהם פחדנים ומביישים את מדינת ישראל:
הסערה סביב המרכז הגאה בניו יורק
בפברואר 2011 עורר לוקאס סערה סביב קבוצה פרו-פלסטינית שתכננה להיפגש במרכז הלהט"בי בניו יורק.
הקבוצה, Siege Busters, תכננה לקיים במרכז מסיבת התרמה למימון ספינה שתשוט לחופי עזה במטרה "לשבור את המצור" על עזה.
לוקאס מחה על הכוונה ואיים לפעול למען החרמת המרכז.
הוא טען כי ישראל היא המדינה היחידה שידידותית ללהט"בים במזרח התיכון, שהקבוצה המארגנת היא אנטישמית שמטרתה הפצת שנאה כלפי ישראל, ושהומואים בחברה הפלסטינית מעונים ונרצחים.
בעקבות התערבותו של לוקאס ביטל המרכז את האירוע בהסבר שהארגון המארגן אינו ארגון מהקהילה הגאה.
הסערה התעוררה מחדש כעבור מספר חודשים, כאשר המרכז אישר לקבוצת "קווירים נגד האפרטהייד הישראלי" להיפגש בשטח המרכז.
לוקאס מצידו שב וקרא להחרמת המרכז, ובהודעת התגוננות מצד המרכז נטען כי הוא מספק מרחב למגוון קולות בקהילה הלהט"בית לקיים שיח במגוון נושאים.
עם זאת, בתחילת יוני 2011 החליט המרכז להשהות את השכרת החדרים לאירועים סביב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
מייקל מדסן היה שחקן קולנוע, במאי, מפיק ומשורר אמריקאי, שהופיע ביותר מ-150 סרטים.
מדסן נולד ב-1957 בשיקגו, אילינוי.
ילדם השני של קלוין מדסן, ממוצא דני, ואיליין לבית מלסון, ממוצא אירי, סקוטי, אנגלי, גרמני ואינדיאני.
מדסן הוא הבן היחיד במשפחה.
אחותו הבכורה שריל, שיחקה בסרט קולנוע אחד (בלבד) וכיום היא בעלת מסעדה בוויסקונסין.
אחותו השנייה, הצעירה ממנו בכארבע שנים, היא השחקנית וירג'יניה מדסן.
מדסן נישא לראשונה לשחקנית ג'ורגן ל'פייר (אחותה של הזמרת והשחקנית הידועה שר), המבוגרת ממנו בכשש שנים.
הוא התגרש ונישא בשנית ב-1991 לשחקנית ג'נין ביסיגננו, המבוגרת ממנו בכחצי שנה.
התגרש ב-1995 שוב, וב-15 באפריל 1996 נישא בשלישית, לשחקנית דיאן מורגן, לה היה נשוי עד מותו.
יש לו שני בנים מאשתו השנייה ושניים מהשלישית, בנוסף לבן חורג, בנה של אשתו השלישית, מנישואיה הראשונים.
ב-3 ביולי 2025 נמצא מת בביתו כתוצאה מהתקף לב.
מדסן למד משחק אצל ג'ון מלקוביץ', בשיקגו.
הוא הופיע לראשונה ב-1982 בסרט Against All Hope.
לאחר מכן הופיע בשורת סרטי קולנוע וטלוויזיה בתפקידים קטנים יחסית, עד שזכה לראשונה לפרסום ב-1989, כששיחק בתפקיד הרוצח המופרע וינס מילר בסרט Kill Me Again.
לאחר מכן, ב-1992, הוא התפרסם עוד יותר, בתפקיד די דומה, כרוצח הסדיסט "מר בלונד" בסרטו של קוונטין טרנטינו - Reservoir Dogs - כלבי אשמורת.
כדי שלא לקבע את עצמו בתפקידים מעין אלה, שיחק מדסן בהצלחה רבה גם בשני סרטי המשפחה "לשחרר את ווילי" (1993, 1995), בתפקיד האב המאמץ גלן גרינווד.
כמו כן, הוא הופיע בסרטי מדע בדיוני כמו מין מסוכן (1995) ובקומדיות כמו מת לצעוק 4 (2006).
עם זאת, במקביל הוא המשיך להופיע בסרטים שונים בתפקיד "האיש הרע", כמו למשל בשני סרטי "להרוג את ביל" (2003, 2004) (שוב עם קוונטין טרנטינו), עיר החטאים (2005) ועוד.
בין לבין שיחק מדסן בשורה ארוכה נוספת של סרטי קולנוע וטלוויזיה, ביניהם ידועים ומצליחים מאוד, כמו תלמה ולואיז (1991), סדרות טלוויזיה כמו "24", ועוד.
בנוסף לסרטי קולנוע וטלוויזיה בהם הופיע, ביים מדסן והפיק מספר סרטים משלו.
ב-2007 נעשה עליו סרט כאילו דוקומנטרי, אף כי בפועל קומדיה דמיונית - Being Michael Madsen, בכיכובו בתפקיד עצמו ובהשתתפות אמו איליין בתפקיד עצמה וכן שורת שחקני קולנוע בכירים ובהם דריל האנה, וירג'יניה מדסן, דייוויד קרדין, הארי דין סטנטון ועוד.
בשנים 2007 - 2008 זכה מדסן בשני פרסים שונים בגין משחקו.
מדסן כתב מספר ספרי שירה שיצאו לאור ותורגמו לשפות אחרות כמו נורווגית, הולנדית ועוד:
(Burning in Paradise (1998 - ספר זה זכה גם בפרס לספר שירה לשנת 1998.
ב-2005 הוציאה Hands Publications 13 הוצאה לאור, את כל ספרי השירה של מדסן בספר אחד הקרוי - The Complete Poetic Works of Michael Madsen, Vol I: 1995–2005. הספר זכה להצלחה בינלאומית.
ב-2006 הוציאה אותה הוצאה ספר צילומים של מדסן, שכלל בתוכו גם מספר שירים חדשים שהוא כתב.
באותה שנה העניקה הוצאת - Red Hen Press, פרס מפעל חיים למדסן, בגין ספרי השירה שלו.
ב-2009 יצא לאור בהוצאת אמזון ספר שירה נוסף של מדסן (יחד עם שני מחברים נוספים) - American Badass.
מדסן גם יצר ותרם את קולו לכמה משחקי וידאו.
ב-2002 הוא קיבל פרס מיוחד מרשת בתי חולים הפרושה על פני כל אמריקה, בגין תרומתו לילדים חולים.
מייקל אלן מאדן הוא מוזיקאי אמריקאי, הידוע בתור בסיסט להקת הפופ רוק האמריקאית, מארון 5.
מייקל אלן מאדן נולד באוסטין, טקסס, ארצות הברית.
כשהיה בחטיבת הביניים החל לנגן בגיטרה בס.
מייקל החל לנגן כשהיה בחטיבת הביניים ביחד עם חבריו ג'סי קרמייקל, ואדם לוין.
בשנת 1994 צירפה החבורה את ראין דאסיק, שניגן על תופים והפכה ללהקה, "Kara's Flowers".
חברי הלהקה נהגו להתאמן במחסן בביתו של קרמייקל וב-1997, הלהקה הוציאה את אלבומה הראשון, "The Fourth World".
לאחר פירוק הלהקה, מאדן הלך ללמוד באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, לאחר שסיים את לימודיו, התחבר מחדש עם חבריו אדם, ג'סי וראין.
בשנת 1999 הצטרף הגיטריסט ג'יימס ולנטיין אל החבורה, והם החליטו על שם חדש ללהקה, "מארון 5".
חמשת הסינגלים שהוצאו לאור ממנו במשך כשלוש שנים זכו להצלחה ברחבי העולם, והלהקה זכתה להכרה.
סר מייקל מאיירס היה נשיא בית המשפט העליון השישי של ניו זילנד בין השנים 1929 – 1946. בין השנים 1930 – 1941 הוא שימש מתוקף תפקידו לתקופות קצרות כמנהלן של ממשלת ניו זילנד, כלומר כממלא מקום המושל הכללי של ניו זילנד בתקופות שבין כהונת מושל כללי למשנהו.
מאיירס היה היהודי הראשון ששימש בתפקיד זה.
ב-1936 הוא ישב בראש הוועדה השיפוטית של המועצה המלכותית.
מאיירס נולד במוטואקה שבצפון האי הדרומי, התחנך בבית הספר בתורנדון שבפרברי ולינגטון, למד בקולג' ולינגטון ואת התואר הראשון במשפטים הוא קיבל מאוניברסיטת קנרטרבי ב-1897. לאחר מהן הוא נכנס לאינר טמפל.
ב-1945 יצא מאיירס לוועידת סן פרנסיסקו שבה נחתמה מגילת האומות המאוחדות והוא השתתף בניסוח חוקת בית הדין הבינלאומי לצדק.
ב-6 בספטמבר אותה שנה הוא התפטר מתפקידו זה אך מונה מחדש בשנה שלאחר מכן והתפטר שוב ב-7 באוגוסט 1946. מייקל מאיירס מת בוולינגטון ב-1950 בגיל 76.
ב-2 באוגוסט 1899 נשא מאיירס לאישה את אסטל מרים סאלום, בתו של מוריס סאלום, יהודי ספרדי שהיה חבר המועצה המחוקקת של אוסטרליה הדרומית ואיש עסקים תושב אדלייד.
מייקל כריסטופר לנדס הוא שחקן אמריקאי.
הוא ידוע מהופעותיו בתפקיד ג'ימי אולסן בעונה הראשונה של הסדרה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן", הבלש ניקולאס או'מאלי בסדרת המדע בדיוני "Special Unit 2" ובדמות תומאס בורק בסרט האימה "יעד סופי 2".
בטלוויזיה הופיע לנדס בדרמה הקומית הבריטית "מרק אהבה" בהפקת ה-BBC ששודרה לראשונה בסתיו 2005 בערוץ BBC One.
בסדרה הוא גילם את גיל ריימונד לצדה של טמזין גרג שגילמה את הדמות הראשית הנשית אליס צ'נרי.
לנדס נולד ברובע הברונקס שבניו יורק, בנה של פטרישה, מעצבת פנים במקצועה, בנו החורג של ברנרד לנדס, ד"ר לתזונה ושיווק.
(ברנרד לנדס הוא אביו הביולוגי של השחקן/דוגמן והמדובב צביקה פורמן - הבימה, רמת אביב ג').
התפקיד הגדול הראשון של לנדס היה בדמות ג'ימי אולסן בסדרת הטלוויזיה "לויס וקלארק: הרפתקאותיו החדשות של סופרמן" מ-1993.
אחרי העונה הראשונה לא לוהק לנדס להמשיך לגלם את ג'ימי אולסן.
ב-DVD של הסדרה הסביר היוצר שהסיבה לכך הייתה הדמיון הרב בין השחקן דין קיין, שגילם את הדמות הראשית, ובין לנדס.
ג'סטין וולין החליף את לנדס בתפקיד ג'ימי בשאר העונות של הסדרה.
עוד בטלוויזיה הופיע לנדס בפרק אחד בסדרה הקומית "מירנדה" של ה-BBC (בכיכובה של מירנדה הארט) בתפקיד השף החדש, והדייט של מירנדה.
באותה שנה שיחק בעיבוד האמריקאי של רשת NBC לסדרה הישראלית "האקס המיתולוגי" בכיכובה של אליזבת ריזר.
ב-2016 החל לנדס לככב בסדרה "הוטן והליידי" של Sky 1 בתפקיד יוליסס הוטן.
באותה שנה שיחק בסרט האימה "חדר האכזבות" על פי תסריט של ונטוורת' מילר.
ב-21 באוקטובר 2000 התחתן לנדס עם השחקנית ונדי בנסון.
לבני הזוג נולדו שני ילדים, מימי ודומיניק.
לנדי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית.
בתפקידו האחרון פיקד על המכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית ושימש מפקד מרכז האימונים המשולב בפיקוד האימונים וההדרכה של צבא ארצות הברית.
לנדי סיים ב-1987 לימודי תואר ראשון באוניברסיטת המדינה מקניסי בלואיזיאנה והתגייס לצבא.
הוכשר כטייס מסוקי בל OH-58 קיואה והוצב כמפקד מחלקה בדיוויזיית החי"ר השלישית בגיבלשטאדט שבגרמניה המערבית.
בתקופת מלחמת המפרץ צורפה מחלקתו לגדוד הרביעי של רגימנט הפרשים השני והשתתפה בפלישה לעיראק.
לאחר המלחמה נותר בעיראק והשתתף בפעילות לביטחון הכורדים בצפון המדינה.