tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בית של סולידריות הוא משכנה של התנועה הממוקם בקומה העליונה של בית רומנו בתל אביב.
החלל הוא תרומה של "קבוצת התדר" הפעילה בבניין.
החלל כולל ספריה שמנגישה ספרות פוליטית ומחאתית ומשמש כמוקד לאריזת סלי מזון, לאחסנה וכחלל לקיום אירועים שונים שתואמים לערכים, למסרים ולסדר היום של התנועה.
במסגרת החלל התקיימו אירועים בשיתוף ארגוני התנדבות שונים מהמגזר השלישי כגון רופאים לזכויות אדם, זוכרות ושוברות קירות.
האירועים בבית של סולידריות הם בתשלום כפי יכולתך, כאשר כל הרווחים מועברים למימון תוכניות הסיוע של התנועה.
דניאל קנטור, בין המייסדות של קבוצת תרבות של סולידריות, נמנתה בדצמבר 2024 ברשימת "מאה הנשים המשפיעות בעולם" שערך ה-BBC.
בכתבה צוין שקנטור פעילה גם למען קידום הפסקת אש ושלום ארוך טווח במזרח התיכון.
תרבות של צמיחה: המקורות של הכלכלה המודרנית (A Culture of Growth: The Origins of the Modern Economy) הוא ספר עיון מאת הכלכלן ההיסטורי יואל מוקיר, שיצא לאור בשנת 2016. הספר עוסק בשאלה מדוע המהפכה התעשייתית והצמיחה הכלכלית המתמשכת החלו דווקא באירופה – ובייחוד באנגליה – ולא באזורים אחרים בעולם.
שינוי זה יצר את מה שהוא מכנה "תרבות של צמיחה", תרבות שהעריכה ידע, חדשנות, התקדמות טכנולוגית ושיתוף ידע.
מוקיר מפתח בספר את המושג שטבע מספר שנים קודם לכן - הנאורות התעשייתית.
לדבריו, תהליכים כמו המהפכה המדעית והפיצול המדיני והדתי המשמעותי באירופה יצרו סביבה שבה רעיונות חדשים יכלו לשגשג גם אם נדחו במקום אחד.
אם אינטלקטואל כלשהו הרגיש שהוא מאוים על ידי השלטון או הכנסייה הוא יכול היה בקלות יחסית לעבור למחוז או מדינה אחרת בה היה מוגן.
בתוך סביבה זו צמחה קהילה בין-לאומית של מלומדים ומדענים, הידועה בשם רפובליקת המכתבים, ששיתפה ידע, והייתה "שוק רעיונות" ויצרה את התשתית להמהפכה התעשייתית.
התמריץ של המלומדים לכתוב לאחרים היה צבירת מוניטין, בעיקר בקרב מלומדים ומכותבים עמיתים.
המכתבים היו פומביים ואם הם היו מוצלחים הם הועתקו והופצו למלומדים אחרים.
שיתוף המכתבים הוליד יריבות גדולה בין המלומדים וגם סוג של אחווה.
המלומדים כמעט לא הכירו ולא נפגשו פיזית זה עם זה, מה שיצר רשת של קשרים רופפים למדי, בתנאים אלה על אנשים היה להוכיח את נכונות דבריהם.
התמריץ להתפרסם בקרב מלומדים אחרים נבע ממספר תמריצים שונים – חלקם פנימיים כמו רצון להגיע לאמת – כאשר אנשים כמו רוברט בויל או אנטוני ואן לוונהוק היו עשירים ורק רצו פרסום.
אחרים רצו להתפרסם משום שהדבר סייע להם כלכלית.
חלקם הגיעו למשרות כמורים באוניברסיטאות אולם שם השכר היה נמוך יחסית.
רובם שאפו לזכות בפטרון עשיר או מלך.
אלו "אספו" מלומדים וכן אומנים ומשוררים כדי להגדיל את תהילתם.
סיבות נוספות לרצון לאסוף מלומדים כבני חסות היה השימוש בהם כרופאים וכן כמורים לילדי האציל.
דוגמאות לפטרונות כאלה כללו את גלילאו, נויטון ודה-קראט.
מצד שני בגלל הקלות שבה המלומד היה יכול לעבור למדינה אחרת, המלכים והאצילים לא חשבו לצנזר את בני חסותם האינטלקטואלים.
שלוש הרעיונות המרכזיים שהתחזקו תודות ל"שוק הרעיונות" של תקופת הנאורות היו:
אמונה בכך שקידמה אנושית היא דבר אפשרי ורצוי – היבט יסודי של הנאורות.
אמונה (הקשורה בפרנסיס בייקון) בכך שכדאי להשתמש ב"ידע מעשי" בתהליכי ייצור, ולכן יצירת סדר יום חדש למחקר המדעי והיות ידע זה מכשיר בחיזוק הקידמה
אמונה בעלויות של "המודרניים" על פני "העתיקים" ואיבוד של כבוד עיוור לקאנון הידע מהתקופה הקלאסית.
מוקיר מסיק כי תרבות ומוסדות אלה – ולא רק הגורמים הכלכליים או הפוליטיים – היה התנאי המרכזי לצמיחה כלכלית ארוכת טווח בעולם המודרני.
לטענתו ראשית המהפכה התעשייתית – כמו פיתוח מנוע הקיטור או רובים, היו יכולים להסתכם בלא הרבה יותר מאשר שינוי טכנולוגי זמני, שהיה מוביל לצמיחה כלכלית זמנית ואז להתייצבות.
אלה שבאירופה שלאחר עידן הנאורות, הצמיחה הכלכלית הלכה וצמחה עוד ועוד.
בתחילת המהפכה התעשייתית – בין 1760 ל-1830 התרומה של המדע לשינוי הטכנולוגי, הייתה לפי מוקיר קטנה למדי, שכן רוב ההמצאות פותחו באמצעות ניסוי וטעיה ולא על ידי הבנת החוקים ששלטו במכונות, הידע שנדרש מהממציאים היה קיים כבר בימי ארכימדס.
אבל ככל שחלף הזמן השימוש של הפיתוח הטכנולוגי בידע המדעי הלך ותפח.
התשתית האינטלקטואלית שהוכנה עוד לפני כן, גרמה לכך שידע מעשי חדש ילך ויצטבר עם התפתחות השינוי הטכנולוגי והכלכלי, ודבר זה גרם לשינויים נוספים ולצמיחה כלכלית ארוכת טווח שנמשכת עד היום.
תרגומי התנ"ך הם מפעל תרגום התנ"ך מעברית לשפות אחרות.
התרגומים הראשונים לתנ"ך נוצרו על ידי יהודים בראשית האלף הראשון לספירה.
בתקופה זאת פסקו בהדרגה מרבית היהודים להשתמש בשפה העברית, ובמיוחד בעברית מקראית, והתנ"ך תורגם ליוונית ולארמית.
תנ"ך מתורגם הפך לצורך בסיסי לצורך קריאת התורה וההפטרות בבתי הכנסת, שבוצעו על ידי שני אנשים – אחד שהקריא את הפסוק בשפת המקור, ומתורגמן שחזר אחר דבריו בלשון המדוברת.
הפער בין הכתוב לתנ"ך לבין עולמו של הציבור היה גדול יותר מאשר פער של שפה בלבד, כאשר במאות השנים שחלפו בתווך התפתחה גם ההלכה, התעשר העולם התאולוגי, ומציאות ההיסטוריה השתנתה ודרשה פרשנות וזווית עדכנית עבור חלק מהתוכן.
לכן מקומו של התרגום בתרבות היה גדול יותר מעבר להבנת המילים בפועל.
לאחר עליית הנצרות, הוחל בתרגום של התנ"ך לשפות בהן דיברו וכתבו הנוצרים.
מאז, מרבית התרגומים לתנ"ך נעשו על ידי נוצרים כחלק מתרגום כתבי הקודש הנוצריים.
נכון לאוקטובר 2019 תורגם התנ"ך ל־698 שפות.
בשפות אחדות תרגום כתבי הקודש הנוצריים היה היצירה הכתובה הראשונה באותה שפה, ולכן היה צורך לעיתים להמציא שיטת כתיבה או אפילו להמציא אלפבית לשם כך.
בתרגום שפות אין אפשרות ריאלית לבצע תרגום מדויק לחלוטין, מאחר שבכל שפה ישנן כמה אפשרויות תרגום למרבית המילים, ולכל מילה קונוטציה שונה, וגם שונה במידה מסוימת מהקונוטציה המדויקת של המילה המקורית בשפת המקור (למשל, אפשר לתרגם לאנגלית את המילה "שמיים" ל־Sky ול־Heaven.
שתי אפשרויות מתאימות אך לכל אחת משמעות שונה זאת מזאת, וגם שונה במעט מהקונוטציה המלאה של המילה "שמיים").
מסיבה זאת, לצד הניסיון לגשר על ההבדל התרבותי, כל תרגום הוא למעשה גם פרשנות.
במקרים רבים נקטו המתרגמים בגישה של "תרגום מרחיב", בה התרגום מוסיף פרטים ופרשנויות מעבר לטקסט המקורי, משנה את התוכן, ומתאר את המתרחש באופן שמתאים יותר לתפיסות התרבותיות המקובלות לתקופה ולאזור בהם התבצע התרגום.
בתרגומים הנפוצים שינויים אלה נמצאים – במידה מסוימת של שינוי – בעשרות אחוזים מבין הפסוקים.
הציבור הרחב בתקופות אלה הכיר את התנ"ך מהתרגומים בלבד, ולכן באזורים שונים הכירו בפועל גרסאות שונות של אותם הטקסטים, בהתאם לאמונה ההלכתית המקומית.
בחקר נוסח המקרא משמשים התרגומים העתיקים כמקור ידע חשוב על אודות התפתחות נוסח המקרא בעת העתיקה.
את תרגומי התנ"ך ניתן לחלק לשני סוגות עיקריות: תרגומים יהודיים ותרגומים נוצריים.
בין השניים מצויים מספר הבדלים, הבולט שבהם הוא הכללת הברית החדשה בתרגומים נוצריים לעומת היעדרה בתרגומים יהודיים.
התרגומים היהודיים נעשו בעיקרם מן הנוסח העברי המקורי.
מרבית התרגומים היהודיים הקדומים נעשו רק לחלקים נפרדים מהתנ"ך, תוך כוונה שישמשו כפרשנות למקרא.
לעומתם, התרגומים הנוצריים ברובם נועדו לשימוש עצמאי, וחלקם הגדול נעשה על בסיס תרגום השבעים היווני והוולגטה הלטיני.
כיוון שהנוצרים הקדמונים השתמשו בתרגום השבעים היווני במקום במקור העברי, הם ביארו את התרגום היווני של עלמה – παρθένος (פַּרְתֶ'נוֹס, שמשמעותו בדרך כלל רווקה צעירה) כ"בתולה", וזיהו את הפסוק כבשורה על לידתו של ישו, ולפיכך ברוב התרגומים הנוצרים לשפות אירופיות מתורגמת המילה העברית "עלמה" למילים שמשמעותן "בתולה".
בספר תהילים, המאמר מפורש בנצרות כמתייחס לישו, ולפיכך בתרגומים לאנגלית המילה Son ("בן") פותחת באות רישית, כפי שמקובל לגבי שמות אלוהיים.
גם ב מופיע הבדל דומה בין התרגומים לאנגלית המקובלים על נוצרים לבין אלה המקובלים על יהודים: בביטוי the Spirit of God ("רוח אלהים") הן המילה Spirit והן המילה God פותחות באות גדולה בתרגומים הנוצריים כרמז לאלמנט בשילוש הקדוש.
בתרגומים היהודיים רק המילה God פותחת באות גדולה.
התרגומים לארמית מהווים תרגומים בעלי מסורת יהודית, לצד הפשיטתא (ארמית סורית) והתרגום השומרוני.
התרגומים הקדומים לארמית מתוארכים למאה הראשונה והשנייה לספירה, כאשר מסורות בתלמוד הבבלי מדברות על נוהג התרגום כבר בימי שיבת ציון מגלות בבל.
השפה הארמית החלה להתפשט בעולם העתיק כשפה רשמית (כתיבת מסמכים ממשלתיים ובינלאומיים) וכלינגואה פרנקה בזמן גלות בבל.
ניתן לראות חדירה משמעותית שלה לעברית (לשון חז"ל) בעיקר בימי בית שני, אך כבר בחומש בראשית מופיע הביטוי הראשון בארמית "יגר שהדותא" (), כשהוא מושם בפיו של לבן הארמי, ומיד לאחריו מופיע פירושו, גלעד, כשהוא מושם בפי יעקב.
גם ספרי התנ"ך דניאל, ועזרא נכתבו בחלקם בשפה זאת.
במסכת מגילה וכן במסכת נדרים מצוטט הפסוק מ: , ומסבירה הגמרא ש"מפורש" זה תרגום.
מכאן שעל פי הגמרא, כבר בימי שיבת ציון היה צורך בתרגום הכתוב.
ישנן גם הלכות הנוגעות לתרגום במסכת מגילה.
התנא רבי יהודה אומר .
ורבנו חננאל מפרש שם שהדברים מוסבים על הפסוק משמות: , שהמתרגמו 'וחזו ית אלהא דישראל' (="ויראו את אלוהי ישראל") – מחרף; והמתרגם 'וחזו ית מלאכא דאלהא דישראל' (="ויראו את מלאכו של אלוהי ישראל") – בדאי.
ואם כן איך צריך לתרגם?
'וחזו ית יקרא דאלהא דישראל' (="ויראו את כבוד אלוהי ישראל").
כאן הגמרא רומזת שיש צורך לקבוע כללים לתרגום.
בהתייחסו למאמר זה מפרש רב שרירא גאון את המורכבות הפרשנית שבתרגום:
התרגום העיקרי של התורה לארמית קרוי "תרגום אונקלוס", והוא מיוחס בתלמוד הבבלי לגר אונקלוס, על פי הבבלי, שהיה אחיינו של הקיסר הרומי טיטוס.
אולם במקבילה הירושלמית מוזכר שמו כ"עקילס הגר".
משערים כי אונקלוס ועקילס הם שמות שונים לאדם אחד (אונקלוס היא הצורה הארמית של עקילס), והיות שעקילס ידוע כמי שתרגם את התורה ליוונית, עולה מכך כי ייחוסו של התרגום הארמי לאונקלוס־עקילס נובע מבלבול בין התרגומים.
התרגום נעשה, כנראה, בארץ ישראל בתחילת המאה ה־2, והוא נערך סופית בבבל.
כתרגומים שבאו אחריו, הוא נועד להביא את התורה לשפתם המדוברת של היהודים בתפוצות הגולה.
אונקלוס בדרך־כלל נאמן לנוסח המקראי, והתרגום לרוב הוא מילולי בצורת פרוזה.
נדיר למצוא אצל אונקלוס מדרשים, אך בשירה מקראית מתרגם אונקלוס באמצעות מדרש ואגדה.
לעיתים רחוקות ניתן להבחין בהשפעה של ההלכה על אונקלוס (בעיקר בעקבות שיטתו ההלכתית של רבי עקיבא).
מאפיין נוסף שלו הוא שלילת הגשמות (מיזאנתרומורפיזם), כגון בפועל 'ירד' לגבי ה', המתורגם 'אתגלי' (=התגלה).
כן נתחברו לו גם מילונים, מילון ארמי־עברי שהוציא ע"צ מלמד, ומילון ארמי־אנגלי שהוציא יסטרוב (Jastrow).
תרגום אונקלוס קיים רק לחמישה חומשי התורה.
בנוסף לתרגום המילולי של אונקלוס, קיימת קבוצה של תרגומים ארץ ישראליים, המאופיינים בתוספות מדרשיות ותרגום-פרשני.
תרגום זה מאופיין בריבוי קטעי האגדה שבו.
עם זאת, הוא מבוסס על תרגומים ארץ־ישראליים עתיקים, ובהם אף תרגומים עתיקים מימי החשמונאים, כגון ל: "ולא יהא לסנאוי דיוחנן כהנא רבא רגל במקום" (=ולא יהיה לשונאי יוחנן כהן גדול [דריסת] רגל במקום).
כשהכוונה, ככל הנראה ליוחנן הורקנוס החשמונאי (בערך 164–104 לפנה"ס)
התרגום המיוחס ליונתן לא נערך לפני תחילת המאה ה־8 לספירה, שכן ב הוא מכנה את נשותיו של ישמעאל עדישה ופטימא, שמות המראים על השפעה של המסורת המוסלמית על עאישה אשת מוחמד ופטימה בתו.
יתרה מזאת: בתרגומו ל מזכיר את "קוסטנטיני קרתא חייבתא" (=קונסטנטין העיר הרשעה), ברמזו לציפייה לנפילת קונסטנטין (כלומר קונסטנטינופול) בידי הח'ליף סולימאן אבן עבד אל־מלכ בשנים 716–718 לספירה.
תרגום נאופיטי (או ניאופיטי) הוא תרגום ארץ־ישראלי לתורה, שנמצא במנזר למומרים (ומכאן שמו: "נאופיטי", בלטינית: חדש, מתחיל; בשם זה כינו את המומרים) בספרד.
הוא חובר, ככל הנראה, בין המאות ה־1 וה־2 לספירה, וב־1956 יצא לאור בידי דיאז מאצו.
תרגום זה הוא פשטי, ומתרחק מהגשמה עוד יותר מתרגום אונקלוס.
זהו תרגום קצר בהרבה מן המיוחס ליונתן (אם כי יש בו הרבה קטעי אגדה), אך בבסיסם הם דומים, שכן הם מבוססים על אותה מסורת תרגומית.
"תרגום הקטעים", המופיע במהדורות המקראות הגדולות השונות, הוא כנראה אוסף שרידים של תרגום עתיק, ומכיוון שהם מגלים דמיון מפתיע לתרגום נאופיטי, משערים שאלה קטעים מנאופיטי שנשמרו לצד התרגום הירושלמי.
נוסח נוסף הם קטעי תרגום מגניזת קהיר.
תרגום יונתן בן עוזיאל לנביאים
תרגום יונתן בן עוזיאל הוא תרגום לנביאים בלבד; מוצאו מארץ ישראל, אך הוא נערך בבבל.
התרגום מיוחס, על פי התלמוד, ליונתן בן עוזיאל, תלמידו של הלל הזקן, שקיבלו במסורת מהנביאים חגי, זכריה ומלאכי.
בשונה מאונקלוס, יונתן מרחיב מעט את התרגום והסגנון ומשלב לעיתים דברי אגדה (אם כי לא כמו התרגומיים הארץ ישראליים לתורה), אך גם הוא כאונקלוס מרחיק את ביטויי ההגשמה.
התרגומים לכתובים נכתבו ברובם לפני חורבן בית שני, אך מה שיש בידינו הם עיבודים מאוחרים.
התרגומים לספרי איוב, משלי ותהילים (ספרי אמ"ת) מתאפיינים בתרגום מילולי כמעט לגמרי, והם אמנם מכילים גם דברי אגדה.
התרגום לחמש מגילות הוא, למעשה, אוסף מדרשים הכתובים ארמית.
התרגום השני למגילת אסתר (למגילה יש שלושה תרגומים), המרבה להרחיב את היריעה בתוספת נופך מדרשית, חובר, על־פי המחקר, בימי הביניים.
התרגום לספר דברי הימים הוא תרגום מילולי יחסי, בדומה לתרגומי ספרי הפרוזה האחרים במקרא, אך קיימים בו הוספות מדרשיות.
התרגום הקדום ביותר שיש בידינו הוא תרגום לאיוב שנמצא בקומראן, המתוארך למאה הראשונה לספירה.
התרגום השומרוני הוא תרגום ארמי-שומרוני, שחובר בין המאות ה־2 וה־3 לספירה, ושימש את השומרונים עד להתגברות השימוש בערבית במאה ה-11. התרגום נאמן לנוסח השומרוני (ולא לנוסח המסורה היהודי).
הוא אינו חושש בדרך כלל לתרגם תיאורי הגשמה, והוא מערב מעט מאוד פירושים מדרשיים.
הסורית העתיקה היא ניב של הארמית, והתנ"ך תורגם אליה מספר פעמים; התרגום המקובל הוא זה הקרוי הפשיטתא, אך נעשו גם תרגומים הנשענים על ההכספלה של אוריגנס .
הפשיטתא, כמו הוולגטה, היא התרגום שהתפשט בעם, ושהופך את הטקסט העברי לפשוט ומובן (לדוברי סורית), ומכאן שמו.
על פי המסורת הסורית המרכזית, התרגום נעשה בימי אבגר החמישי מלך אוסרואנה בתקופת השליחים של ישו, אך כתבי היד מצביעים על המאות ה־4–5. התרגום משקף מסורת פרשנית־יהודית של חז"ל והתרגומים הארמיים, אולם בדרך כלל הוא מתרגם באופן עצמאי.
הידוע ביותר מכל התרגומים ליוונית הוא תרגום השבעים (בלטינית נקרא Septuaginta או LXX).
בנוסף, קיים מספר רב של תרגומים ליוונית, כאשר חלקם נתרגמו ישירות מהמקור העברי על מנת לשמר את נוסחו ואחרים הם עיבודים לתרגומים קיימים בשפה היוונית, כאשר הנוסח העברי המקורי לא עמד למול עיני המתרגמים.
תרגום השבעים הוא תרגום יהודי שהוכן ליהודי אלכסנדריה.
תרגום התורה ליוונית נעשה ככל הנראה במאה ה־3 לפנה"ס.
יהודי אלכסנדריה נזקקו לתרגום לשפתם המדוברת, יוונית קוינה, במיוחד על רקע ההתמודדות עם הגרסה המצרית האלטרנטיבית לסיפור יציאת מצרים.
גרסה זאת כללה מסורות שטנה מצריות שהחלו לחדור לתודעת האוכלוסייה היוונית בעיר וכבר הועלו על הכתב על ידי ההיסטוריון־הפילוסוף היווני הקטאיוס איש אבדרה ומעט אחר כך על ידי ההיסטוריון־הכהן המצרי מנתון.
הסיפור המסורתי על התהוות תרגום השבעים נפרס באיגרת אריסטיאס הכתובה כביכול על ידי מקורבו של מלך מצרים ומספרת על תולדות כתיבתו בידי שבעים (או שבעים ושניים) זקנים (ויש מסורות שבהן מונים רק חמישה זקנים).
החכמים נבחרו ונשלחו למצרים, ובאי פארוס הם עבדו בנפרד ובסוף התהליך נמצאו כל תרגומיהם זהים זה לזה.
מלבד איגרת אריסטיאס, מופיע הסיפור גם בתלמוד הבבלי, שם מסופר כי החכמים שינו במספר מקומות את התרגום מהמקור מסיבות שונות, ובאורח פלא כולם שינו באותו אופן.
בנוסף הסיפור מופיע בחיבור של אפיפניוס מסלמיס (320–403 לספירה), 'על מידות ומשקלות'.
התרגום מצביע על טקסט מקור עברי שונה מזה שעליו מתבסס נוסח המסורה המקובל בימינו, וזאת היא סוגיה כשלעצמה: היכולת לזהות את הטקסט העברי המקורי של ספרי המקרא.
תרגום השבעים עוּבד פעמים רבות וכבר במאות הראשונות לספירה קיימים מספר נוסחים שלו, שהעיקרים בהם הם אלה של אוריגנס (הֶכְּספלה) בארץ ישראל, של לוקיאנוס בסוריה ושל הֶסיכיוס במצרים.
לאחר גילוי המגילות הגנוזות בקומראן, התברר כי פעמים רבות ישנה מקבילה בין הנוסח העברי של חלק מן המגילות לבין המשתקף בתרגום השבעים.
תרגום השבעים מכיל את תרגום עשרים וארבעה ספרי המקרא, תרגום ספרים שנכתבו עברית ואבדו, וספרים שנכתבו במקור בשפה היוונית.
סדר הספרים ושמותם שונה מאלה שבנוסח המסורה; כך למשל ספר דברים שנקרא כך בנוסח המסורה, על שם המילה השנייה המופיעה בו ("אלה הדברים...") – נקרא בתרגום השבעים – Δευτερονομιον Deuteronomium, בדיוק כפי שהוא מופיע בתלמוד: 'משנה תורה', על שם תוכנו החוזר בקצרה על קורות ישראל מיציאת מצרים.
שמות הספרים על־פי תרגום השבעים עברו לתרגומים הלטיניים, ומשם ללשונות המערב.
ההבדלים הרבים בין נוסח המסורה לתרגום השבעים הביאו לכך שמתרגמים עיבדו אותו כדי שיתאים לנוסח המסורה; המעבדים היהודים הידועים הם: καιγε תיאודוטיון ועקילס ששמו להם למטרה את האחדת הנוסח והתאמת התרגום לנוסח המסורה שכבר התפשט אז, וברוח זאת יש להבין את הנאמר במסכת קידושין: .
המעבדים הנוצריים, לעומתם, הכניסו בתרגום שינויים שנועדו להתאים את הטקסט להשקפותיהם; המעבדים הנוצריים הידועים הם: אוריגינס, סומכוס () ולוקיאנוס.
עקילס והמגילות מקומראן לא תרגמו את שם ה', אלא כתבוהו בעברית משום קדושתו.
התרגום הקרוי קייגה־תיאודוטיון, שמחברו אנונימי וחי כנראה בסביבות 50 לספירה, נקרא כך משום שכל מילת 'גם' מתורגמת על ידו כ"καιγε", כלומר 'לפחות', על פי הכלל הפרשני (שרבי עקיבא השתמש בו בתדירות גבוהה) שכל מילת 'גם' בתורה באה לרבות.
תיאודוטיון, שחי בסוף המאה ה־2 לספירה, התבסס על התרגום הקרוי קייגה־תיאודוטיון, והעתיק ממנו הרבה מילים שלא ידע לתרגמן בצורת תעתיק יווני ללא תרגום.
עקילס הכין את העיבוד שלו לתרגום השבעים בסביבות שנת 125 לספירה, והחוקרים מזהים אותו עם אונקלוס הנזכר במסכת מגילה.
ואולם התרגום היווני של עקילס מדויק יותר מהתרגום הארמי של אונקלוס.
עקילס היה ככל הנראה תלמידו של רבי עקיבא, ועל פי תורת רבו שדרש כל אות וכל תג בתורה, דאג עקילס לתרגם במדויק כל מילה וכל מרכיב במילה.
ראוי לציון מיוחד תרגומו למילה 'משיח', שבשונה מהתרגומים האחרים שתרגמו 'כריסטוס', הוא בחר תרגום אחר כדי להימנע מההקשר הנוצרי.
סומכוס חי בסוף המאה ה־2; לא ברורה השתייכותו הדתית וקיימות מספר השערות בדבר, לפי מקורות קדומים אחדים, שהתקבלו על־ידי מקורות מודרניים אחרים, הוא היה שומרוני שהתגייר ולאחר מכן התנצר, אך כפר גם ברבים מעיקרי האמונה הנוצרית; עיבודו פחות מדויק מזה של עקילס.
אוריגנס, מאבות הכנסייה, שחי באמצע המאה ה־3, חיבר את ההֶכְּספלה – חיבור בעל שישה טורים מקבילים, ובהם נוסח המקרא בעברית, התעתיק היווני שלו וארבעה תרגומים יווניים, מתוכם אחד שמקורו לא ברור, לצד עקילס, סומכוס וקייגה־תיאודוטיון.
עיבוד נוסף הוא זה של הֶסכיוס, שמוצאו ממצרים בשנת 300 לספירה.
מעבד אחר הוא לוקיאנוס מאנטיוכיה (מת בשנת 312) המסתמך בדרך כלל על העיבוד של אוריגנס.
התרגום הלטיני המפורסם והמקובל הוא הוולגטה, אך תרגומים לטיניים היו נפוצים עוד לפני הוולגטה, החל מהמאה ה־2 לספירה.
תרגומים אלה נקראים Vetus Latina (בקיצור: VT), כלומר: התרגום הלטיני הקדום.
רוב התרגומים לא היו מקצועיים, ונמצאו בהם שגיאות שמקורן באי הבנת הטקסט העברי; זאת ועוד: שפתם הייתה לטינית מדוברת.
אב הכנסייה הירונימוס (325–420 בערך), שידע עברית מלבד הלטינית והיוונית, והתמחה בתאולוגיה, יצר מכל התרגומים הלטיניים תרגום הומוגני משופר.
בעבודתו, שנעשתה בין השנים 390–405, הסתייע רבות ביהודים שהכיר.
תרגום הספרים הראשונים שטיפל בהם (נביאים ראשונים, שמואל ומלכים) נעשה בצמוד לטקסט העברי, אולם הספרים האחרונים (יהושע, שופטים, רות ואסתר) תורגמו על ידו בצורה יותר חופשית.
על כל פנים הירונימוס הסתמך על הנוסח העברי, משום שהבחין בסטיות שיש לתרגומים היווניים מהמקור העברי.
הוולגטה הוכרה על ידי הכנסייה בשנת 1546 כנוסח המוסמך של כתבי הקודש.
היא כוללת, מלבד ספרי המקרא והברית החדשה, גם תרגום הספרים החיצוניים.
השם 'וולגטה' (=הנפוצה) ניתן לתרגום על ידי רוג'ר בייקון, וכאשר נעשתה החלוקה הפנימית לפרקים בוולגטה, היא עברה גם לתנ"ך העברי .
חלק מפרשני המקרא היהודים בימי הביניים הכירו את הוולגטה, וכך, למשל, רשב"ם בפירושו לבראשית דוחה את גרסת הירונימוס לשילה – שילוח (כלומר, המשיח ישו המשולח).
גם בפירושי אבן עזרא ישנן התייחסויות לטעויות בוולגטה.
מהדורה מדעית של הוולגטה יצאה בשני חלקים בשנת 1969 בשטוטגרט.
הקופטית היא השלב האחרון של השפה המצרית.
והיא שימשה את תושבי מצרים הנוצריים, ולכן הפכה אחת משפות הקודש.
המקרא והברית החדשה תורגמו לקופטית, כנראה החל מהמאות ה־2–3 לספירה פעמים רבות, גם בימי הביניים.
על פי חקירת הנוסח, נראה כי התרגום הסתמך גם בספרי המקרא על התרגום היווני.
שפת הגֶעז היא השפה הקדושה באתיופיה, ובה נכתבו ספרי המקרא והברית החדשה.
ספר אורית, שהוא תרגום תורה לגעז, הסתמך על תרגום השבעים, אך נשען גם על התרגומים הארמיים; הוא נוצר לאחר שנת 300 לספירה.
פרסומו של התרגום החבשי בא לו בעיקר בשל הספרים החיצוניים שנוספו אליו ושלא קיימים בשפות אחרות: כך ניתן למצוא בו את ספר היובלים כולו, ספר חנוך א', ספר ברוך ועוד.
קיימים תרגומים רבים של המקרא לערבית, והם מגוונים מאוד, הן מבחינת מקורם והן מבחינת תפוצתם.
רב סעדיה גאון (רס"ג; 882–942) תרגם את כל המקרא לערבית; תרגומו נקרא ה'תפסיר' (=הפירוש).
למרות הידיעות ההיסטוריות על תרגום ערבי שנעשה על ידי חכם מוסלמי בתחילת המאה ה־9, הרי תרגומו של רס"ג נעשה על כל ספרי המקרא, ובשל תפוצתו הרבה נבחר כתרגום הערבי החשוב ביותר.
תרגום המקרא שירת את רס"ג בפולמוס שהיה לו עם הקראים.
באמצעות תרגום המקרא לערבית הוא קיווה להוכיח ליהודים דוברי הערבית, בעיקר במצרים, כי השיטה הקראית איננה מעשית.
על פי עדותו של ר' אברהם אבן עזרא, רס"ג כתב את התרגום באותיות ערביות ("בעבור שתרגם התורה בלשון ישמעאל ובכתיבתם").
עם זאת, העדר כתבי יד של התפסיר באותיות ערביות, לצד בדיקה שיטתית של אוצר המילים של התפסיר וסגנונו, מוכיחים שרס"ג כתב את תרגומו שבידינו באותיות עבריות (שפה ערבית באותיות עבריות, כמו ערבית יהודית), וייעד אותו ליהודים שהיטיבו לקרוא באותיות עבריות.
לשונו של התפסיר ספרותית, והוא, כאונקלוס, מרחיק ביטויי הגשמה של האל ומזהה מקומות גאוגרפיים עם אתרים בני זמנו.
במקומות שבהם הפרשנות היהודית־רבנית שונה באופן משמעותי מהפרשנות הקראית, מדגיש התרגום את הפרשנות היהודית־רבנית.
תרגומו של רס"ג התפשט בין כל הדתות – יהודים, שומרונים ונוצרים.
תרגומו של רס"ג תורגם בחזרה לעברית על ידי הרב יוסף קאפח, והמקומות בהם תרגומו כולל אף פירוש נכנסו למהדורת תורת חיים של מוסד הרב קוק.
בקהילות יהודי מרוקו נהגו עד לדורות האחרונים לקרוא בתשעה באב את מגילת איכה עם תרגום מיוחד ומורחב בערבית.
תרגום של חלקים מהתנ"ך לאנגלית נעשה החל מהמאה ה־7. תרגום מלא של התנ"ך לאנגלית (אנגלית תיכונה), שנעשה בניהולו של ג'ון ויקליף, מהנוסח הלטיני של הוולגטה, פורסם בשנת 1380 בערך.
הכנסייה גינתה תרגום זה, משום שראתה בפרשנות שנילוותה לו דברי כפירה.
ב־1530 תרגם ויליאם טינדייל רק את החומש מהיוונית שבמהדורת הקספלה לאנגלית, ו־5 שנים לאחר מכן פרסם מיילס קאברדייל את כל התנ"ך באנגלית.
ג'יימס הראשון, מלך אנגליה יזם יצירת תרגום רשמי של התנ"ך ושל הברית החדשה לאנגלית.
המלך ג'יימס הציע לכתוב תרגום חדש לאנגלית, שיהיה מקובל על פרוטסטנטים וקתולים כאחד.
תרגום זה, שנעשה מעברית ומיוונית, יצא לאור בשנת 1611, והוא קרוי "תנ"ך המלך ג'יימס" (King James Version, KJV).
תרגום זה נחשב עד היום לתרגום המוסמך של התנ"ך באנגלית (Authorized Version); עבדו עליו חוקרים מאוניברסיטאות בלונדון, אוקספורד וקיימברידג'.
הם השתמשו גם בפרשנות יהודית לשם התרגום.
במהדורה זאת דרש המלך ג'יימס לנקות את המלכים מכל רשע שיכול לדבוק בהם, כדי לטהר את מוסד המלוכה.
הניסיון לתרגם מילולית ניבים עבריים יצר ביטויים חדשים באנגלית, שהפכו בהדרגה לחלק מהשפה והתרבות האנגלית, למשל: – "found grace in the eyes of"; "בעור שיניו" – "by the skin of his teeth".
מאז יצאו לאור יותר מחמישים תרגומים נוספים של התנ"ך בשלמותו לאנגלית, ותרגומים חלקיים רבים מספור.
במאה ה־20 נוצרו תרגומים אחדים לאנגלית המתיימרים להציג נקודת מבט יהודית (להבדיל מנקודת המבט הנוצרית של התרגומים הקודמים, אולם גם אלה נכתבו על ידי נוצרים).
התרגום הראשון מסוג זה הושלם בשנת 1917. בשנת 1962 הושלם תרגום נוסף של התורה, הקרוי New Jewish Version (NJV).
גם יהודים תרגמו את התנ"ך לאנגלית.
כמה מהתרגומים היהודיים הנפוצים הם של האגודה היהודית להוצאה לאור (JPS), הוצאת קורן, וארטסקרול.
בשנת 2018, יצא תרגום חדש ומקיף לאנגלית של פרופסור אורי אלטר מאוניברסיטת ברקלי, שזכה לרוב לביקורות חיוביות.
תנ"ך רם הוא תרגום של התנ"ך מעברית מקראית לעברית ישראלית בת ימינו שנעשה על ידי חוקר המקרא והמחנך אברהם אהוביה ביוזמת המו"ל רפי מוזס.
המיזם החל בשנת 1999, ובשנת 2008 ראו אור 14 ספרוני "תנ"ך רם לבתי הספר" ובהם התרגומים של חלקים נבחרים מן התנ"ך.
בשנת 2010 ראה אור התרגום המלא של התורה לעברית בת ימינו, על ידי "רם – הוצאה לאור" בשיתוף הוצאת ידיעות אחרונות ושנה לאחר מכן ראה אור כרך נביאים ראשונים.
מקרא מבואר הוא תרגום של התורה מעברית מקראית לעברית ישראלית בת ימינו שנעשה על ידי הרב דוד כוכב ועוזריו.
מלאכת התרגום והגהתו ארכה למעלה מעשר שנים, ובשנת תשע"ה נדפס הספר מקרא מבואר על חמשה חומשי תורה.
בשנת תשע"ז הושקה אפליקציה של תרגום זה לחמשה חומשי תורה.
בשנת תשע"ח נוסף לאפליקציה תרגום של חמש מגילות.
שלא כתרגום רם שעורר פולמוס ציבורי בשאלת נאמנותו למסורת הפרשנית, תרגום מקרא מבואר מושתת על הפרשנות המסורתית, וזכה בין היתר להסכמתו של הרב זלמן נחמיה גולדברג.
הפירוש הולך אחר פשוטו של דקדוק לשון המקרא ומהלך העניין.
הארגון האוונגליסטי "עדות משיחית לישראל" , הוציא לאור בשנת 2012 סדרת ספרים בשם "העדות", שמהווה תרגום "מותאם לבני הנעורים" של התנ"ך לעברית מודרנית.
התנ"ך נכתב בשפה העברית המקראית, וכולל מספר קטעים הכתובים בשפה הארמית המקראית (ספר דניאל פרקים ב'-ז' ואוסף תעודות המובא בספר עזרא).
לאורך הדורות, הפוסקים התנגדו לתרגום מילולי, המודפס בספר ליד הטקסט המקורי, אך קיבלו את הצורך בביאור ובפרשנות שמטרתם להנגיש את הטקסט לקורא שאינו יודע ארמית.
במסגרת זאת פורסם במאה ה-14 פירושו של רבי לוי בן גרשום המהווה תרגום כמעט מלא של אותם קטעים.
תרגומים לעברית וביאור הטקסטים הכתובים בשפה הארמית במאה ה-20 נכללו בין השאר בדפוסים הבאים של התנ"ך:
מהדורת תנ"ך קורן, שיצאה לאור בשנת 1962, המביאה בנספח תרגום לעברית (מאת הרב זאב קרוב) של ספר דניאל ושל הטקסטים הארמיים בספר עזרא.
הפרשנות בעברית מודרנית לתנ"ך עליה שקד שמואל לֵיבּ גורדון במשך שתים עשרה שנים בתחילת המאה העשרים.
תנ"ך קאסוטו שנערך על ידי אליה שמואל הרטום במחצית הראשונה של המאה ה-20.
כרך "דניאל" בעריכת יהודה קיל ושמואל הכהן וכרך "עזרא ונחמיה" בעריכת מרדכי זק בסדרה "תנ"ך דעת מקרא" בהוצאת מוסד הרב קוק.
כרך "דניאל עזרא ונחמיה" באנציקלופדיה "עולם התנ"ך" שפורסם בהוצאה לאור דודזון-עתי בשנת 1994.
התנ"ך הונגש כפרוזה בסדרת ספרי "האוצרות האבודים" שפורסמו החל משנת 2020 ומבקשים להנגיש את התנ"ך לקהל הרחב.
מרטין לותר, מחולל הרפורמציה, תרגם גם את התנ"ך והספרים החיצוניים (לאחר שהשלים את תרגום הברית הישנה) לגרמנית מן המקור העברי.
לתרגום זה, שיצא ב־1534, נודעה חשיבות תאולוגית רבה, בהורידו את הביבליה משפה המובנת רק לעילית של הכמרים והמלומדים, להמון העם.
במהלך השנים נתחברו תרגומים נוספים לגרמנית, גם על ידי יהודים.
משה מנדלסון (1729–1786), אבי תנועת ההשכלה, יזם את תרגום התורה לגרמנית "נתיבות השלום", והרב הרפורמי לודוויג פיליפסון תרגם את כל התנ"ך.
גם ר' שמשון רפאל הירש, מנהיג יהדות גרמניה האורתודוקסית, תרגם את התורה לגרמנית, ממניעים חינוכיים שונים – כדי לבצר את מעמד הדת המסורתית כנגד מבקריה מכל האגפים.
תרגום נוסף לגרמנית יזם פרנץ רוזנצווייג, ומאוחר יותר תורגם התנ"ך גם בידי נפתלי הרץ טור סיני.
ב תורגם התנ"ך לפרסית בידי ר' יעקב בן יוסף טאווס מבגדאד, שישב אז בקושטא.
אביה של שפת אספרנטו, אליעזר לודוויג זמנהוף, תרגם את התנ"ך לאספרנטו.
בשלהי המאה ה־20 ותחילת המאה ה־21, החלו לצוץ תרגומים של חלקים מן התנ"ך והברית החדשה גם לשפות מתוכננות בדיוניות, כדוגמת קווניה או קלינגונית.
גרסה עברית מקראית (מקור) בראשׁית ברא אלהים את השׁמים ואת הארץ.והארץ הייתה תֹהו ובֹהו וחשך על פני תהום ורוח אלהים מרחפת על פני המים.ויאמר אלהים יהי אור ויהי אור.עברית מודרניתבתחילה ברא אלהים את השמיים והארץ,הארץ הייתה שוממה, ריקה ופני התהום חשוכים.
ורוח אלהים מרחפת על פני המים.אמר אלוהים: "יהיה אור!" והיה אור.
וַאֲמַר יְיָ יְהֵי נְהוֹרָא וַהֲוָה נְהוֹרא סורית (פשיטתא) ܒܪܫܝܬ ܒܪܐ ܐܠܗܐ ܝܬ ܫܡܝܐ ܘܝܬ ܐܪܥܐ:
ברָשית ברא אַלָהא ית שמיא וית ארעא.
ארעא הְוַת תוֹה ובוֹה וחשוכא על אפי תהומא ורוחה דאלהא מְרַחְפָא על אפי מיא.
ואמר אלהא נֶהוֶא נוּהרא וַהְוָא נוּהרא.
וַיְבֵּה אֶגזִיאַבְּחֵר לַיֶכּוּן בֶּרהַן וַכּוֹנַה בֶּרהַן.) ארמית שומרונית (התרגום השומרוני) ࠁࠒࠌࠀࠅࠕࠀ ࠰ ࠈࠋࠌࠎ ࠰ ࠀࠋࠄࠄ ࠰ ࠉࠕ ࠰ ࠔࠅࠌࠉࠄ ࠰ ࠅࠉࠕ ࠰ ࠀࠓࠏࠄ
בקמאותא טלמס אלהה ית שומיה וית ארעה
וארעה הות שאמה וריקני וחשכה על אפי תהומה וריח אלהה מנשבה על אפי מיה
ואמר אלהה הוה נהר והוה נהר ערבית (רב סעדיה גאון) اوّل ما خلق الله السماوات والارض،
יידיש (תּרגום פֿון יהואש) אין אָנהײב האָט גאָט באַשאַפֿן דעם הימל און די ערד.
און די ערד איז געװען וויסט און לײדיק¸ און פֿינצטערניש איז געװען אױפֿן געזיכט פֿון תּהום¸ און דער גײַסט פֿון גאָט האָט געשװעבט אױפֿן געזיכט פֿון די װאַסערן.
האָט גאָט געזאָגט: זאָל װערן ליכט.
און עס איז געװאָרן ליכט.
– תורגם כ"ריקה וחסרת־צורה" או "ריקה ושוממה" (בוולגטה, ובתרגומים ללשונות אירופיות), וגם: "תהום מוצף" (תפסיר רס"ג) או "ריקה וחרבה" (בערבית).
– ברוב התרגומים משחק המילים בין שמו של יצחק לבין הפועל "יצחק" אובד, והקורא אינו יכול לעמוד על הקשר בין המילים.
– הביטוי "כלוב קיץ", שמשמעותו "סל פירות", נועד ליצור משחק מילים עם הפסוק "בא הקץ על עמי ישראל".
ברוב התרגומים משחק המילים אובד, וכך בעצם ניטל הטעם למשל; ואולם, בתרגום חדש לאנגלית נמצא לכך פתרון:
תרגום תוכנה פירושו התאמתה לשפה אחרת של תוכנה שפותחה ללא התחשבות מלאה בשפה זו.
תרגום תוכנה הוא תת-תחום של בינאום תוכנה, כלומר הפיכתה לכזו הניתנת לשימוש בכל תרבות בעולם.
בהקשר היהודי, או הישראלי, לעיתים מכונה, בהשאלה, גיור תוכנה.
כיווניות: דהיינו כיוון כתיבה שונה.
שפות מסוימות כעברית, ערבית ופרסית, נכתבות מימין לשמאל.
בעוד שהשפות הנפוצות, ובפרט אנגלית, נכתבות משמאל לימין.
קימות גם שפות הנכתבות, כדרך שגרה, מלמעלה למטה.
כדאי להעיר שהייתה גישה רווחת שניתן לחלק את הטקסט לחלקים כגון שורות, או מילים.
ואז לרשום כל חלק בכיוון שונה, למשל משמאל לימין, כדי שבתצוגה יקראו מימין לשמאל.
אך גישה זו נזנחה בגלל שהיישום הכללי שלה התגלה כקשה הרבה יותר מאשר נראה בתחילה.
קושי בהזנה, אחסון והתייחסות לטקסט בשפה: קושי זה נובע ממגבלות של מערכת ההפעלה, שאינה ערוכה להזנת טקסט בשפה, ממגבלות של בסיס הנתונים, שאינו ערוך לאחסון נתונים בשפה, או ממגבלות של תוכנה שאינה ערוכה להתייחס לתווים בשפה.
מיון אלפביתי: המיון הרגיל במחשב נעשה לפי סימנים, מספרים ואותיות אנגליות.
מערכות שאינן תומכות במערכות כתב אחרות אינן מאפשרות מיון של טקסט.
ניקוד: לתווי הניקוד, ובכלל זה תוספות לאותיות בעלי אופי דומה בשפות שונות, יש קושי נוסף.
בגלל שמיקומם מיוחד, והם מופיעים מעל, מתחת, בצד, ואף בתוך, התווים הרגילים של השפה, כל סימן במיקומו המיוחד.
בעיה נוספת היא שבפעולות מסוימות, למשל חיפוש, צריך להתעלם מהם, אחרת המחרוזת לא תמצא.
הבדלים תרבותיים: הבדלים תרבותיים כדוגמת שימוש ביחידות מידה שונות, מערכות מטבע שונות, ומנהגים אחרים כגון שימוש בפסיק או בנקודה, להפרדת בהשבר מהשלם במספר עשרוני, מצריכים לעיתים התאמה של התוכנה.
בעיות אלו הובילו גם להצעה לכתוב עברית בתעתיק לטיני, אך מובן שהצעה זו חורגת הרחק אל מעבר לעולם התוכנה.
בתוכנות שאין בהן התאמה לעברית, או שהתכנות שלהן לא שגרתי, הניסיון לשימוש בעברית אף במערכת הפעלה שתומכת בעברית כמו "חלונות", עלול לגרום לבעיות מעורבות ושונות.
החל מאי יכולת לשימוש בטקסט עברי, וכלה באי יכולת להציג את הטקסט בצורה נכונה.
לעיתים הטקסט יוצג באופן קריא, אבל היכולת לעריכתו עלולה להיות בעייתית, מכיוון שהאותיות אינן נמצאות במקום שבו הן נראות.
ישנן מערכות שיודעות להתייחס לניקוד, אבל מציגות אותו כטקסט רגיל, ולא במקום שבו הוא אמור להיות.
ברמה הבסיסית בא גיור התוכנה לאפשר הצגה והזנה של נתונים בעברית, יכולת שבשנים האחרונות ניתנת באמצעות מערכת ההפעלה, ללא צורך בהשקעה בתוכנה הספציפית.
ברמה מתקדמת יותר כולל הגיור גרסה עברית לממשק המשתמש ולקובצי העזרה.
ההבחנה בין שתי רמות אלה ניכרה במהדורותיה הראשונות של מערכת ההפעלה Windows, שהופצו בישראל בשלוש גרסאות:
הגרסה האנגלית המקורית, שלא תמכה בעברית.
גרסה שתמכה בהצגה והזנה של נתונים בעברית, אך ממשק המשתמש שלה (תפריטים, מסכי עזרה וכו') היה באנגלית (גרסה זו נקראה Hebrew Enabled).
גרסה שתמכה בהצגה והזנה של נתונים בעברית, וגם ממשק המשתמש שלה היה בעברית (גרסה זו נקראה Localized).
הצורך בגיור מערכת ההפעלה גרם לכך שבהפצתה של גרסה התומכת בעברית הוחל חודשים רבים לאחר תחילת הפצתה של הגרסה האנגלית, עקב הזמן שנדרש לתהליך הגיור.
החל ממערכת ההפעלה Windows 2000 הפכה התמיכה בעברית למובנית במערכת ההפעלה, כך שההכרזה בישראל נעשתה יחד עם ההכרזה בארצות הברית (לגרסת Localized עדיין יש להמתין, דבר הפוגע באטרקטיביות שלה).
דוגמה נוספת לגיור תוכנה היא הגיור שעברה מדיה-ויקי, היא התוכנה שמשמשת את פרויקט ויקיפדיה.
ביולי 2003 הסתיים השלב הראשון של גיורה, כאשר ממשק המשתמש ודפי עזרה עיקריים תורגמו לעברית.
תהליך גיור מורכב יותר וממושך יותר הוא זה של הדפדפן, כמתואר בערך עברית באינטרנט.
תרגום מכונה הוא פעולת תרגום משפה אחת לשפה אחרת המבוצעת על ידי תוכנת מחשב.
התוכנה קולטת נוסח (לרוב טקסט כתוב) בשפה אחת, הנקראת שפת המקור, ופולטת תרגום של נוסח זה בשפת היעד.
תרגום מכונה נקרא גם "תרגום ממוחשב", "תרגום אוטומטי", או "תרגום באמצעות מחשב".
תרגום מכונה הוא אחד מהנושאים הראשונים שהתעניינו בהם במדעי המחשב.
אף שתרגום באמצעות מכונה הוא יעד חמקמק, כיום ישנן כמה מערכות המועילות לצרכים מסוימים.
הענף במדעי המחשב העוסק בתרגום מכונה ובסוגיות דומות נקרא "עיבוד שפה טבעית" (Natural Language Processing – NLP).
המונח תרגום מכונה מתייחס לתרגום של טקסטים שלמים, ולא של מילים בודדות.
תוכנה לתרגום של מילים בודדות נקראת לעיתים מילון ממוחשב, משום שהמבנה שלה דומה למילון דו-לשוני מודפס.
תרגום מילים הוא מלאכה פשוטה יחסית, ותוכנות מסחריות כמו "בבילון" ואחרות מבצעות אותה בהצלחה רבה.
התוכנות מציעות בדרך כלל מספר תרגומים אפשריים לכל מילה.
תרגום טקסטים שלמים הוא משימה קשה לאין שיעור, משום שלא די בו במציאת התרגומים האפשריים של כל מילה, אלא נדרשת הבנה של המשמעות הנכונה בהקשר.
תוכנת תרגום התבקשה לתרגם מאנגלית לרוסית את המשפט (שמקורו בברית החדשה) The spirit is willing but the flesh is weak ("הרוח חפצה, אך הבשר רפה").
כדי לבדוק את נכונות התרגום התבקשה התוכנה לתרגם את פרי עמלה חזרה מרוסית לאנגלית, והתוצאה שפלט המחשב הייתה The vodka is good but the meat is rotten (הוודקה טובה אבל הבשר רקוב).
כיום, רוב מערכות תרגום המכונה מייצרות "תרגום גרעיני", כלומר תרגום שנותן את עיקרו של טקסט המקור, אך לבד מזה הוא אינו שמיש.
על מנת להפוך את התרגום לטקסט שימושי בשפת היעד נדרשת התערבות אנושית – עריכה לפני התרגום ואחריו.
אולם בתחומים שבהם אוצר המילים מוגבל ומבנה המשפטים פשוט, למשל בדיווחים מטאורולוגיים, תרגום מכונה יכול להניב תוצאות טובות.
תחום קרוב לתרגום מכונה הוא תרגום בסיוע מכונה (Machine Aided Translation, MAT) או תרגום בסיוע מחשב (Computer Aided Translation, CAT).
זהו כינוי לאוסף של גישות וכלים ממוחשבים, שנועדו לסייע למתרגמים אנושיים לבצע את עבודתם.
כלים אלה מציעים, בדרך כלל, למתרגם האנושי אפשרויות לתרגום של מילה, קטע, או משפט.
המתרגם האנושי בוחר בין ההצעות השונות, או בוחר לתרגם ללא שימוש בהצעות.
מילון ממוחשב יכול להיחשב לסוג של כלי עזר כזה למתרגם.
כלי אחר הוא ה"זיכרון התרגומי" (Translation Memory, TM): כלי שכולל מגוון של דוגמאות שתורגמו בעבר.
כאשר יש לתרגם משפט חדש, הוא בודק האם המשפט או קטעים ממנו מוכרים לו, ואם כן, הוא מציע למתרגם את התרגום הקודם.
כל משפט חדש שמתורגם מתווסף לזיכרון התרגומי.
תרגום מכונה לעומת תרגום בסיוע מכונה
אף על פי שתרגום מכונה ותרגום בסיוע מכונה הם תחומים דומים, בייחוד בהתחשב בעובדה שהתערבות אנושית נדרשת לעיתים גם בתרגום מכונה, יש ביניהם הבדלים מהותיים:
מטרתו של תרגום מכונה היא למזער את ההתערבות האנושית, בעוד שמטרתו של תרגום בסיוע המכונה היא להקל את עבודת המתרגם האנושי.
תוכנת התרגום נדרשת להוציא פלט כמעט בכל מצב, גם אם היא מתקשה מאוד בתרגום.
בתרגום בסיוע מכונה, התוכנה יכולה לבחור לא לתרגם בכלל, או להציע מספר אפשרויות תרגום ולהשאיר את הבחירה למתרגם האנושי.
תוכנת תרגום פועלת כקופסה סגורה, שמקבלת קלט בשפת המקור ומוציאה פלט בשפת היעד.
ההתערבות האנושית מוגבלת בדרך כלל לשלב המקדים (הכנת טקסט המקור לתרגום) ולשלב הסופי (עריכת הטקסט המתורגם).
תוכנות לסיוע בתרגום, הן תוכנות אינטראקטיביות שמבוססות על תקשורת מתמידה עם המשתמש.
אפשר לומר שתהליך התרגום מורכב משני שלבים:
הבנת משמעותו של טקסט המקור
כאשר אדם מתרגם, מאחורי התהליך הפשוט הזה עומד מבצע קוגניטיבי מורכב.
על מנת להבין את משמעות טקסט המקור כולו, על המתרגם לפרש ולנתח את כל המאפיינים של הטקסט, תהליך שמצריך ידע בדקדוק, בסמנטיקה, בתחביר ובביטויים של שפת המקור, וכן לעיתים הכרה של התרבות של דוברי השפה.
על מנת לנסח מחדש את הטקסט בשפת היעד, המתרגם זקוק לידע דומה בשפה זו.
כאן מצוי האתגר של תרגום מכונה: כיצד לתכנת מחשב, כך ש"יבין" את הטקסט כמו אדם, וגם יצור טקסט חדש בשפת היעד ש"נשמע" כאילו נכתב בידי אדם.
לבעיה זו אפשר לגשת בכמה צורות.
כיום הגישה המובילה בתחום מבוססת על רשתות נוירונים מלאכותיות.
פעמים רבות נטען, כי ההצלחה של תרגום מכונה תלויה בפתירת הבעיה של הבנת שפה טבעית בידי אדם לפני כן.
אולם, ישנן כמה שיטות המשמשות במציאת פתרון בתרגום מכונה, הכוללות:
שיטות מבוססות סמנטיקה (תרגום מכונה מבוסס ידע)
שיטות המבוססות על חוקים לשוניים
באופן כללי, שיטות המבוססות על חוקים (שלוש הראשונות) מנתחות את הטקסט, כשהן בדרך כלל משתמשות בייצוג סימבולי מגשר, שממנו הטקסט בשפת היעד מיוצר.
שיטות אלה מצריכות לקסיקונים נרחבים עם מידע מורפולוגי, תחבירי וסמנטי, ועם חוקים רבים.
שיטות המבוססות על סטטיסטיקה ועל דוגמאות, אינן משתמשות בלקסיקונים ובחוקים, אלא מנסות ליצור תרגומים בהתבסס על טקסטים דו-לשוניים ארוכים, כגון הרשימות האנגליות-צרפתיות של הפרלמנט הקנדי.
ניתן להגיע לתוצאות מרשימות בשיטות כאלה, אך טקסטים דו-לשוניים בגודל כזה נדירים מאוד.
אם יש להן די מידע, רוב תוכנות תרגום המכונה עובדות די טוב על מנת שדובר שפה אחת יוכל להבין בערך את משמעות דבריו של הדובר בשפה השנייה.
עם זאת, קיים קושי להשיג את המידע הנדרש על מנת לתמוך בשיטה מסוימת.
הכמות הגדולה של הטקסט הנדרשת לשיטות הסטטיסטיות אינה נצרכת בשיטות הלשוניות, אך הן מצריכות בלשן מומחה שיעצב את החוקים הלשוניים שהתוכנה משתמשת בהם.
הניסיונות הראשונים לתרגום מכונה נעשו במחצית השנייה של שנות ה-40. הולדת התחום מיוחסת למזכר שהפיץ מתמטיקאי אמריקאי בשם וורן ויבר (Warren Weaver), שהתווה קווים למחקר בתחום.
בין ראשוני התחום היה המתמטיקאי והלוגיקן הישראלי יהושע בר-הלל, שעסק בנושא זה ב-MIT, ושבשנת 1952 הוביל את הכנס הבין-לאומי הראשון בנושא זה.
הנחת העבודה הייתה שניתן יהיה לייצר, תוך זמן קצר, תוכנות שיתרגמו בצורה סבירה טקסטים בתחומים ממוקדים, כגון, טקסטים מדעיים וטכניים.
הצלחת המחשב בפתרון בעיות לוגיות סבוכות, ובייחוד בשבירת צפנים, עודדה את העוסקים בתחום.
ב-7 בינואר 1954 ההצגה הראשונה של מערכת תרגום מכונה נערכה במשרד הראשי של יבמ בניו יורק.
דווח עליה באופן רחב בעיתונות, והיא משכה תשומת לב ציבורית רבה.
אך המערכת עצמה הייתה רק מערכת "צעצוע", במונחים של היום, וכללה 250 מילים בלבד.
היא תרגמה 49 משפטים נבחרים מרוסית לאנגלית, בעיקר בתחום הכימיה.
האירוע אישש את ההנחה שתרגום מכונה נמצא בהישג יד, והביא להגדלת המימון של מחקר תרגום מכונה בארצות הברית ובעולם כולו.
ההתקדמות המוגבלת של המחקר בתחום בשנים שלאחר מכן הביאה את ממשלת ארצות הברית למנות, בשנת 1966, ועדה מיוחדת לבדיקת הנושא.
הוועדה הביעה ספק בקשר לאפשרויות ההצלחה של התחום, ובעקבות מסקנותיה קוצצו כמעט לחלוטין תקציבי המחקר בתחום בארצות הברית, והפעילות המחקרית והאקדמית ננטשה.
עם זאת, במשך שנות ה-70 וה-80 פותחו תוכנות מסחריות בתחום, בעיקר באירופה וביפן.
לדוגמה, מערכת התרגום Systran, שנמכרת מאז שנות ה-70 ונחשבת עדיין לאחת המערכות המצליחות בתחום.
במקביל, נעשה שימוש בתרגום מכונה במערכות צבאיות ומודיעיניות.
במערכות התרגום הרציניות הראשונות השתמשו במלחמה הקרה על מנת לנתח מאמרים מדעיים רוסיים.
התרגומים הכלליים שהושגו, הספיקו על מנת להבין את נושא המאמר ואת עיקרו, ואם המאמר עסק בנושא שהיה עשוי להיות מעניין מבחינה ביטחונית, הוא הועבר למתרגם אנושי; אם לא, הוא הושלך.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 התחדשה הפעילות המחקרית בתחום במקומות שונים בעולם.
ירידת המחירים הגדולה של המחשבים והשיפור הגדול בעוצמתם, העמידו לרשות החוקרים משאבי חישוב עצומים ביחס למה שהיה זמין בשנות ה־60. הדבר אפשר התפתחות גישות חדשות בתחום, בייחוד תרגום מכונה סטטיסטי וגישות דומות.
ההישגים הראשונים שהושגו בגישות אלה, עודדו רבים לפנות לתחום ולתרום להתפתחותו.
במקביל, התפתחות המחשבים האישיים הביאה את תרגום המכונה לציבור הרחב, והפופולריות של האינטרנט הגבירה מאוד את הביקוש לו.
מבחינה מחקרית, השנים האחרונות מתאפיינות בהתקדמות לשילוב של גישות שונות לתחום של תרגום מכונה, על מנת לשפר את ההישגים מעבר למה שהושג בכל תחום בנפרד.
מבחינה מעשית, השנים האחרונות מתאפיינות בהרחבה של שירותי תרגום המכונה הזמינים באופן מסחרי או חופשי.
החוקרים חלוקים ביניהם בשאלה האם תרגום מכונה מושלם ללא סיוע אנושי יהיה אפשרי אי פעם בעתיד.
לדוגמה, פרופ' יעקב שויקה מאוניברסיטת בר-אילן, מראשוני החוקרים בתחום הבלשנות החישובית בישראל, העריך שתרגום מכונה מלא אינו אפשרי, וכי ייתכן שבעתיד אף יימצא חוק מדעי שמגדיר את רמת הדיוק שאפשר להגיע אליה בתרגום אוטומטי.
גם מי שאופטימי מעריך שייקחו עוד שנים רבות של מחקר לפתרון הבעיה.
למרות זאת, יש צפי להתפתחות רבה של התחום שתשפר את יכולתו לסייע במצבים שבהם תרגום אנושי הוא יקר מדי, או איטי מדי.
בספרו של דאגלס אדמס, "מדריך הטרמפיסט לגלקסיה" מוצג "דג בבל", שנעיצתו באוזן מאפשרת שמיעה חופשית של כל שפה.
על שמו של יצור זה קרוי פרויקט Babel Fish של !Yahoo, המתרגם טקסטים שאותרו באינטרנט.
למרות מגבלותיהן, תוכנות תרגום מכונה נמצאות בשימוש על ידי ארגונים שונים בכל העולם.
המשתמש הגדול ביותר הוא כנראה האיחוד האירופי, שמשתמש בגרסה משופרת של מערכת SYSTRAN, על מנת לעזור בתרגום אוטומטי של כמות גדולה של טיוטות ראשוניות של מסמכים לשימוש פנימי.
באפריל 2003 החלה מיקרוסופט להשתמש במערכת תרגום מורכבת, על מנת לתרגם את מאגר מסמכי התמיכה הטכנית שלה מאנגלית לספרדית.
התוכנה פותחה על ידי קבוצת המחקר לשפה טבעית של מיקרוסופט.
הקבוצה בוחנת מערכת אנגלית-יפנית ומעלה מערכות אנגלית-צרפתית ואנגלית-גרמנית.
שתי המערכות האחרונות משתמשות ברכיב של למידה עצמית של שפה, ואילו לשתי הראשונות יש מערכות יצירת שפה שפותחו באופן ידני.
המערכות פותחו והוכשרו על ידי מאגרי מידע של מעל למיליון משפטים כל אחת.
בתוכנה "בבילון" משולבת החל מגרסה 6.0 תוכנה לתרגום מלא של טקסט מעברית לאנגלית ומאנגלית לעברית.
התוכנה תרגומטיק מציעה תרגום אוטומטי מאנגלית לעברית.
החל מספטמבר 2008, אתר גוגל תרגום מציע תרגום אוטומטי מכל שפה אשר מוצעת על ידי האתר לכל אחת מהשפות האלו (וביניהן עברית).
דוגמאות של תרגום מכונה לעברית
תרגום של תחילת הערך על הרב שלמה גורן מהוויקיפדיה האנגלית לעברית באמצעות תוכנת "בבילון":
ניתן לראות שהתוכנה פה ושם שגתה שגיאות שגרמו לשינוי תוכן, ולעיתים לשגיאות סגנוניות.
במקרה הזה עיקר התוכן עבר, אולם יש כמה שגיאות שעלולות להכשיל אדם שאינו די בקיא בנושא המאמר:
British administered Palestine – ביטוי זה שמתייחס למעשה למנדט הבריטי על פלשׂתינה (א"י), תורגם באופן שמקשה מאוד על הבנתו.
רק הכרות קרובה עם ההיסטוריה של ארץ ישראל מאפשרת לקורא לשחזר את הצירוף המקורי מתוך התרגום.
"כוחות של הגנה של ישראל" – הכוונה ל"צבא ההגנה לישראל" שנקרא באנגלית "Israel Defence Forces" ("כוחות ההגנה של ישראל").
המדובר למעשה בצירוף כבול שתורגם מילולית.
קורא שאינו די בקיא בנושא עלול שלא להבין כי המדובר בצבאה של מדינת ישראל.
אותו תרגום כפי שבוצע בגוגל תרגום:
ניתן לראות כי התוכנה כשלה בזיהוי מונחים לועזיים שאינם מוכרים לשפה האנגלית, כגון שמות משפחה ושמות מקומות, וכשלה בזיהוי בין מילות זכר לנקבה.
בנוסף גם כאן הביטוי למנדט הבריטי תורגם באופן שמקשה מאוד על הבנתו.
נכון לאפריל 2020, התוכנה פותחה והתרגום מדויק הרבה יותר.
תרגום הפסקה על פי גוגל תרגום נותן את התוצאה הבאה:
ביחס לתרגום משנת 2015 שופר התרגום רבות, עם זאת ניתן לראות שאף בגרסה העדכנית ייתכנו טעויות דקדוקיות.
ניתן לראות שהמילים "born Gorenchik" תורגמו ל"יליד גורנצ'יק" אף על פי שפירוש המילים המקורי הוא: "נולד בשם גורנצ'יק".
אלו שאינם בקיאים בביוגרפיה של הרב גורן עלולים לטעות ולחשוב שמדובר במקום מגוריו בתקופת חייו המוקדמת.
ניתן להניח שאף הגרסה של "בבילון", שודרגה גם היא ורמת הדיוקים שלה עלתה.
ההתקדמות ברשתות קונבולוציה בשנים האחרונות בתרגום מכונה דל משאבים (כשרק כמות מוגבלת מאוד של מידע ודוגמאות זמינים לאימון) אפשרה תרגום מכונה לשפות עתיקות, כמו אכדית ודיאלקטים שלה – בבלית ואשורית.
הקוראן, הספר המרכזי המקודש בדת האסלאם, תורגם לעברית מספר פעמים, החל מן המאה ה-19. כמעט כל התרגומים לעברית נעשו לצורך מחקר או השכלה כללית ולא לצורך לימוד דתי, למעט קטעים מן הקוראן שתורגמו בידי אנשי העדה האחמדית בחיפה במטרה להפיץ את אמונות האסלאם.
הקוראן נחשב כיצירה מושלמת ומקודשת שבלתי אפשרי לחקות אותה, ואסור לנסות לכתוב יצירה הדומה לה (תפיסה המכונה איעג'אז אל-קוראן إعجاز القرآن, "פלאיותו של הקוראן").
היהודים שחיו בימי הביניים באימפריה המוסלמית הכירו היטב את הקוראן במקורו הערבי.
ידוע כי היו ספרי קוראן שנכתבו באותיות עבריות בידי יהודים, באופן דומה לשיטת הכתיבה של השפה הערבית היהודית.
ידיעת הקוראן באה לידי ביטוי ביצירה היהודית הדתית והפילוסופית של ימי הביניים.
עם זאת, לא ידוע על ניסיונות לתרגם את הקוראן לעברית, והיהודים שישבו בארצות לא-ערביות לא הכירו אותו.
מן התקופה שקדמה למאה ה-19 ידועים שלושה תרגומים של הקוראן לעברית, אשר נשמרו בכתב יד ואף אחד מהם לא הודפס:
תרגום אחד שמור בספרייה הבודליינית באוקספורד.
מלאכת התרגום לעברית נעשתה בידי החכם היהודי יעקב בן ישראל הלוי לא על פי המקור אלא מתרגום איטלקי בשנת 1636.
תרגום שני אנונימי מן המאה ה-18 שמור בספרייה הבריטית בלונדון..
תרגום שלישי שמור בספריית הקונגרס האמריקאי.
תרגום זה נערך בעיר קוצ'ין שבדרום הודו על ידי לאופולד עמנואל יאקוב ואן דורט (Leopold Immanuel Jacob van Dort), יהודי מומר שכיהן כפרופסור לתאולוגיה בקולומבו שבציילון.
ואן דורט תרגם את הקוראן לעברית בשנת 1757 מתרגום הולנדי, מעשה ידיו של המתרגם ההולנדי שאף הוא לא תורגם מן המקור הערבי אלא מן התרגום לצרפתית שבוצע על ידי אנדרה דו ריאה (André Du Ryer).
כתב היד העברי השמור בספריית הקונגרס אינה אלא העתקה שבוצעה בידי דוד בן יצחק כהן (David b.
Isaac Cohen), יהודי יליד ברלין שהתגורר באותה עת בקוצ'ין.
ב-1857 תרגם צבי הרמן רקנדורף את הקוראן לעברית מהמקור הערבי.
למרות העברית המקראית, בהקדמה לתרגום הקוראן של אורי רובין כתב רובין שסגנונו של רקנדורף קולח ובהיר.
רקנדורף ליווה את תרגומו בביאורים, חלקם ענייניים, אך חלקם כוללים ביקורת על הדת המוסלמית.
ב-1936 הושלם תרגום הקוראן לעברית מאת חוקר האסלאם יוסף יואל ריבלין.
תרגום זה נחשב לתרגום קלאסי של הקוראן, ובמשך שנים רבות בחרו רוב המצטטים מהקוראן בעברית לצטט מהתרגום הזה.
התרגום נעשה בשפה מקראית, עם גלישות ללשון חז"ל, תוך שמירה על מאפיינים תחביריים מסוימים של השפה הערבית הספרותית.
במלאכת התרגום היה מעורב חיים נחמן ביאליק, שהיה עורך ההוצאה לאור דביר (אם כי הוא נפטר בטרם הושלם התרגום).
יש דעות סותרות לגבי חלקו של ביאליק בתרגום ריבלין.
נאסר באסל כותב: "ביאליק, שהרבה להתערב במלאכת התרגום של ריבלין כדי לעשותו מליצי יותר, ערם בכך קשיים גם לפני הקורא הנבון".
ראובן ריבלין, לעומתו, מספר על אביו: "את ביאליק המשורר העריץ כנביא העברית המתחדשת וכגאון הרוח, אך את ביאליק העורך ב'דביר' דחה אבא בכל תוקף כששלח לו מכלול הערות על תרגומו לקוראן".
התרגום של ריבלין נחשב פשוט וקריא יותר מזה של רקנדורף, אולם העברית שלו נחשבת למיושנת.
ב-1971 תרגם אהרן בן שמש את הקוראן מהמקור הערבי, באופן שונה.
הוא כלל בתרגום פרשנות שנחשבת מרחיקת-לכת לביטויים ופסוקים.
למשל, את הביטוי بسم الله الرحمن الرحيم ("בסם אללה א (ל)רחמן א (ל)רחים"), פסוק שפותח כמעט כל סורה בקוראן, תרגם בן שמש ל:"בשם אללה הרחמן והאהוב".
התרגום המקובל לביטוי זה הוא: "בשם אללה הרחמן והרחום".
כדי להימנע ממה שנראה בעיניו ובעיני חוקרים אחרים ככפילות מיותרת, העדיף בן-שמש לתרגם את התואר "רחים" בהוראה סבילה של "אהוב", על סמך משמעות השורש רח"ם בארמית ("רְחים" = "אהוב", והשוו למשל לביטוי "בדחילו ורחימו" = "ביראה ובאהבה").
ככלל, תרגומו של בן שמש נעשה תוך השוואות רבות לטקסטים יהודיים בעברית ובארמית, והוא כולל הערות שוליים רבות שמציגות פסוקים וביטויים דומים מן התנ"ך, המשנה, התלמוד ואגדות חז"ל.
השפה שבה השתמש בן שמש היא עברית מודרנית שאינה שומרת על הסגנון והתחביר הערבי המקורי.
מסיבה זו הוא נחשב קריא מאוד, בייחוד לדוברי עברית שאינם מכירים את הערבית הספרותית, ואינם מומחים באסלאם.
חוקרי אסלאם רבים טוענים כי הפרשנות המשוקעת בתרגומו מטשטשת מחלוקות בנוגע לפירוש של פסוקים מסוימים, וכי התרגום אינו די מדויק.
תרגום נוסף, של חוקר האסלאם אורי רובין, נעשה מהמקור הערבי ויצא לאור בשנת 2005. מהדורה חדשה, מעודכנת ומורחבת של תרגום זה הופיעה בדפוס בשנת 2016, בהוצאה לאור של אוניברסיטת תל אביב.
רובין הוא חוקר של ההיסטוריה הטקסטואלית של הקוראן ושל המסורות אודות חייו של מוחמד.
התרגום זכה לשבחים של עמיתיו של רובין, יוסף סדן (חוקר הספרות הערבית הקדומה) וששון סומך (חוקר הספרות הערבית המודרנית).
מטרת התרגום, על פי רובין, היא ליצור נוסח קריא, שאינו מחייב היכרות מוקדמת עם השפה הערבית הספרותית, ואינו כתוב בשפה מליצית מדי, אך עם זאת מעביר את הטקסט הערבי בצורה מדויקת ככל האפשר.
על תרגומו אמר רובין, בין היתר: "תרגומי אינו שואף אפוא להיות 'אותנטי', כלומר למסור את משמעותו 'המקורית' של הקוראן.
כל מטרתי היא למסור את תמונתו של הקוראן בעיני המאמינים".
לגישתו של רובין יש התנגדות עזה בקרב חוקרים אחרים של התרבות וההיסטוריה המוסלמית, הגורסים כי מתוך השוואת מסורות מוסלמיות ומחקר פילולוגי קפדני של הקוראן והמסורות, אפשר ללמוד על ההיסטוריה של ראשית האסלאם.
הטקסט של תרגומו של רובין מלווה בהערות שוליים, שמציגות חלופות לתרגום במקומות שבהם הפירוש אינו ודאי, והבהרות מן המסורת המוסלמית ומן המחקר המדעי.
בשנת 2010 פרסמה העדה האסלאמית האחמדית בחיפה תרגום לעברית של שלוש הסורות הראשונות של הקוראן.
בשנת 2015 יצא לאור "הקוראן בלשון אחר" – תרגום לעברית בידי סובחי עלי עדוי, מלווה בהבהרות ופירושים, בהוצאת מרכז בַּיִנאת.
בשנת 2017 יצא לאור "תרגום משמעויות הקוראן המבורך", שהוא תרגום לעברית של הקוראן שתורגם על ידי צוות של מומחים המתמחים בשפה הערבית, בשפה העברית ובשריעה.
בשנת 2023 הושלם תרגום פרשני של הקוראן לעברית בפיקוח משרד אל-אוקאף (הממונה על ההקדשים (וקף)) של ממשלת רפובליקת מצרים הערבית.
התרגום נערך באוניברסיטת אל-אזהר על ידי צוות מתרגמים ומומחים לשפה העברית בראשות סעיד עטייה עלי מטאוע ועלי אבו האשם ענאן.
הכרך ראה אור בהוצאת המועצה העליונה לעניינים אסלאמיים במצרים תחת השם אלמונתח'ב: פירוש הקוראן הנכבד לעברית
בשנת 2024 השלים מוסא אסעד עודה בן העדה האחמדית את תרגום הקוראן לעברית לאחר עבודה בת 30 שנה.
תרגיל עוקץ הוא ניסיון מכוון להוליך שולל אדם או קבוצת אנשים (הקורבן או היעד), לרוב על מנת לגזול את כספם בדרך של יצירת אשליה לפיה הם עשויים להרוויח אם יבחר בדרך שמתווים לו מבצעי העוקץ.
הנוכל או הרמאי עובדים לעיתים עם משתפי פעולה המנסים לעודד את יעד ההונאה להאמין במבצעי התרגיל.
בחלק מתרגילי העוקץ, הקורבן מאמין שהוא ירוויח כסף על ידי ניסיון לרמות צד שלישי, ונדהם לגלות שהניסיון להפיל בפח את הצד השלישי נכשל, והוא עצמו הפסיד את הכסף.
רוב תרגילי העוקץ מנצלים את היות הקורבנות תאבי בצע וחסרי הגינות.
פעמים רבות הקורבן מנסה לרמות בעצמו את הנוכל, רק כדי לגלות שזאת הייתה מטרת הנוכל מלכתחילה.
עובדה זו היא בסיסית כל כך בתרגילי עוקץ שצמח לו הביטוי בין הנוכלים ש"אי אפשר לרמות אדם ישר".
טריק שלושת הקלפים בו הרמאי מראה לקורבן שלושה קלפים, אחד מהם הוא המלכה.
לאחר מכן הוא מערבב את שלושת הקלפים והקורבן צריך להצביע על המלכה.
תחילה הקהל סקפטי, אך שותפו של הרמאי משחק מספר פעמים ו"זוכה" וכך גורם לאדם מהקהל לשחק ולהפסיד את כספו.
העוקץ הספרדי והגרסה המודרנית שלו, העוקץ הניגרי, אשר מנצלים את תאוות הבצע של הקורבן.
בבלשנות, תרגום שאילה , הידוע גם בתור בבואה (בלועזית: Calque), הוא מעבר של מילה או צרוף מילים משפה אחת לשפה אחרת, אבל לא בדרך של שאילה ישירה, אלא בתרגום המונח לשפת היעד.
לעיתים, המילה מתורגמת במטרה ליצור מונח שחסר בשפה (או, לעיתים רחוקות, מקביל למונח קיים) תוך שמירה על אופייה.
לדוגמה, המילה "עיתון" בעברית היא תרגום שאילה של המילה Zeitung בגרמנית.
הרכיב Zeit (שפירושו "זמן") תורגם לעברית במילה "עת" והסיומת ung- תורגמה לסיומת העברית -ון.
בשונה מתשמו"ץ (ראשי תיבות של תרגום שומר משמעות וצליל), בתרגום שאילה נשמר רק המרכיב הסמנטית (המשמעות) ואילו הצליל אובד.
בדומה לשפות אחרות, בתרגום שאילה נכנסו לעברית, החל מהעברית המקראית ועד לעברית הישראלית, הרבה מילים, צירופי לשון, וניבים מכמה שפות, בהן בפרט ארמית, יידיש, ערבית, אנגלית, גרמנית וצרפתית.
הצירוף "גן ילדים" הוא תרגום שאילה של הצירוף Kindergarten בגרמנית (Kinder=ילדים, Garten=גן).
המילה "איכות" היא תרגום שאילה של המילה הערבית كيفية ("כַיְפִיָּה", كيف "כַיְף"=איך), שהיא בתורה תרגום שאילה של המילה היוונית: ποιότης (המילה ποῖος פירושה: איזה, איך).
המילה "כדורגל" מקבילה לצירוף Foot+Ball באנגלית ובגרמנית.
הביטוי "ירח דבש" הוא תרגום Honeymoon מאנגלית.
"שבוֹר רגל" הוא תרגום שאילה מאנגלית Break a leg.
מאות צירופים נכנסו לעברית באמצעות תרגום שאילה מיידיש (חלקם הפסיקו להיות בשימוש).
"דבר אל הקיר" (רעד צו דער וואנט); "הנקודה היהודית" (דאס פינטעלע ייד); "הדג מסריח מהראש" (דער פיש שטינקט פון קאפ); "מה נשמע?" (וואס הערט זיך); "איך לפעמים" (ווי א מאל).
סדרת ספרי "הארי פוטר" היא סדרת ספרים בסוגת הפנטזיה, שנכתבה על ידי ג'יי קיי רולינג.
הסדרה נחלה הצלחה רבה וההערכה גורסת כי נמכרו מעל 500 מיליון ספרים.
העובדה כי מדובר בספר המיועד גם לילדים והפופולריות הרבה לה זכתה הסדרה, הובילו לכך שהסדרה תורגמה משפת המקור, אנגלית, לשפות רבות.
הסדרה תורגמה ל-75 שפות, בהן לטינית, יוונית עתיקה וגאלית סקוטית.
לעיתים תורגמה הסדרה למספר ניבים של אותה שפה, כגון פורטוגזית ברזילאית ופורטוגלית.
סדרת הספרים "תורגמה" אף לאנגלית אמריקנית – במקומות שבהם יש שימוש במילים או בביטויים "בריטיים" הם הוחלפו במילים מקבילות בניב האמריקני.
בישראל, הוצעו למכירה שתי הגרסאות בשפה האנגלית.
הגרסה העברית תורגמה משפת המקור, אנגלית בריטית.
הספר בגרסתו המקורית, ללא תרגום, הופץ באנגלית בריטית למדינות רבות: אירלנד, קנדה, דרום אפריקה, ניו זילנד ואוסטרליה.
בחודש פברואר 2020 יצא לאור התרגום ביידיש של הספר הראשון: הערי פּאָטער און דער פֿילאָסאָפֿישער שטיין ("הארי פוטר ואבן החכמים").
כדי לכתוב תרגום חוקי לספר, היה על המוציא לאור לפנות ולחתום על חוזה עם סוכנות המחברת, Christopher Little Literary.
את המתרגם בחרו המוציאים לאור ללא התערבות חיצונית.
הספר לא הגיע לידיהם של המתרגמים לפני תאריך היציאה הרשמי שלו באנגלית; כלומר, תהליך התרגום יכול היה להתחיל רק לאחר שהמהדורות האנגליות כבר יצאו לאור.