tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עד לרעב של 1949, תירס לא ייוצא אך תוכנית ממשלתית קידמה אותו כיבול למטרות כלכליות.
עד לעצמאות, הביקוש המקומי הפחית את הייצוא לכמעט אפסי.
רעב עונתי היה נפוץ בתקופות הקדם-קולוניאליות ובתקופות הקולוניאליות המוקדמות, שכן איכרים גידלו מזון לצורכי משפחותיהם, עם עודפים קטנים בלבד לאחסן, לסחור בבעלי חיים או להעביר למשפחה.
רעב היה קשור לעיתים קרובות למלחמה, כמו ברעב הגדול בדרום המדינה בשנת 1863. אחת התיאוריות של רעב אפריקאי מהתקופה הקולוניאלית היא שהקולוניאליזם הוביל לעוני על ידי הפקעת אדמות עבור יבולים מזומנים או אילץ חקלאים לגדל אותם (והפחתה שלהם).
תשלום נמוך עבור היבולים שלהם, גביית דמי שכירות עבור אדמות שהופקעו ומיסוי שרירותי (הפחתת יכולתם לקנות מזון).
כניסתה של כלכלת שוק שחקה כמה אסטרטגיות הישרדות פרה-קולוניאליות כמו גידול יבולים משניים למקרה שהעיקרי נכשל, איסוף מזון בר או חיפוש תמיכה ממשפחה או חברים ובסופו של דבר יצר תת-מעמד של עניים הסובלים מתת-תזונה כרונית.
ניאסלנד סבלה מרעב מקומי ב-1918 ובזמנים שונים בין 1920 ל-1924, וממחסור משמעותי במזון בשנים אחרות.
הממשלה נקטה מעט בפעולות עד שהמצב היה קריטי כאשר אספקת הסעד היו יקרה והפצתם התעכבה וגם לא ששה להנפיק סעד חינם לבעלי יכולת.
עם זאת, היא אכן ייבאה כ-2,000 טון תירס להקלה ברעב בשנים 1922 ו-1923 וקנתה תבואה באזורים שנפגעו פחות.
אף על פי שהאירועים הללו היו בקנה מידה קטן יותר מאשר ב-1949, השלטונות לא הגיבו בהכנות נאותות כדי להתמודד עם רעב מאוחר יותר.
בנובמבר ובדצמבר 1949, הגשמים פסקו מספר חודשים מוקדם ומחסור במזון התפתח במהירות בהרי שייר.
עובדי ממשלה ונציגות, עובדים עירוניים רבים וכמה שוכרי אחוזה קיבלו מזון או מזון בחינם או מסובסד באשראי.
אלה שפחות מסוגלים להתמודד, כמו אלמנות או נשים נטושות, זקנים, צעירים מאוד ואלה שכבר היו בעוני סבלו יותר מכל, ומשפחות לא עזרו לקרובים רחוקים יותר.
בשנים 1949 ו-1950 יובאו 25,000 טון מזון, אם כי המשלוחים הראשוניים התעכבו.
נתון התמותה הרשמי היה 100 עד 200 מקרי מוות, אך ייתכן שהמספר האמיתי היה גבוה יותר, והיו מחסור חמור במזון ב-1949 וב-1950.
ההפגנות הראשונות נגד השלטון הקולוניאלי הגיעו משני מקורות.
ראשית, כנסיות אפריקאיות עצמאיות דחו את השליטה המיסיונרית האירופית, ובאמצעות מגדל השמירה וקבוצות אחרות, קידמו השקפות שיטתיות של מילניאליזם שהרשויות ראו בהן מרדנות.
שנית, אפריקאים שהתחנכו בנציגויות או בחו"ל חיפשו קידום חברתי, כלכלי ופוליטי באמצעות "אגודות ילידים" התנדבותיות.
שני המקורות היו בדרך כלל שלווים, אבל התקוממות אלימה ב-1915 על ידי ג'ון צ'ילמבווה ביטאה הן רדיקליות דתית והן את התסכול של אפריקנים משכילים שנשללו על ידי קולות משפיעים, כמו כעס על קורבנות אפריקאים במלחמת העולם הראשונה.
לאחר המרד של צ'ילמבווה, ההפגנות הושתקו עד לתחילת שנות ה-30 והתרכזו בשיפור החינוך והחקלאות באפריקה..
תסיסה של ממשלת דרום רודזיה הובילה לוועדה מלכותית לקשר עתידי בין צפון ודרום רודזיה, צפון רודזיה וניאסלנד, או כל שלושת הטריטוריות.
למרות התנגדות אפריקאית כמעט פה אחד למיזוג עם דרום רודזיה, דו"ח ועדת בלדיסלו משנת 1939 לא שלל לחלוטין צורה כלשהי של התאגדות בעתיד, בתנאי שצורות אפליה גזעית בדרום רודזיה לא ייושמו בצפון זמבזי.
הסכנה של שלטון דרום רודזיה הפכה את הדרישות האפריקאיות לזכויות פוליטיות דחופות יותר, ובשנת 1944 התאחדו אגודות התנדבות מקומיות שונות בתור הקונגרס האפריקאי בניאסלנד (NAC).
אחת הדרישות הראשונות שלו הייתה לקיים נציגות אפריקאית במועצה המחוקקת, אשר ניתנה ב-1949. משנת 1946, ה-NAC קיבל תמיכה כספית ופוליטית מהיסטינגס בנדה, שהתגורר אז בבריטניה.
למרות תמיכה זו, הקונגרס איבד תאוצה עד שהחייאת הצעות המיזוג ב-1948 העניקה לו חיים חדשים.
ממשלות בריטניה שלאחר המלחמה שוכנעו שהתאחדות הדוקה יותר במרכז אפריקה תצמצם עלויות, והן הסכימו לפתרון פדרלי.
ההתנגדויות העיקריות של אפריקה לפדרציה סוכמו בתזכיר משותף שהכינו היסטינגס בנדה עבור ניאסלנד והארי נקומבולה עבור צפון רודזיה ב-1951. אלה היו ששליטה פוליטית של המיעוט הלבן בדרום רודזיה תמנע השתתפות פוליטית אפריקאית גדולה יותר.
ושליטה זו על ידי פוליטיקאים מדרום רודזיה יובילו לאפליה והפרדה גזעית עוצמתית יותר.
הפדרציה של רודזיה וניאסלנד נדחקה בשנת 1953 נגד אופוזיציה אפריקאית חזקה מאוד, כולל מהומות ומקרי מוות במחוז צ'ולו, למרות שהיו גם בעיות קרקע מקומיות.
ב-1953, ה-NAC התנגד לפדרציה ודרש עצמאות.
תומכיו הפגינו נגד מיסים וחוקים.
בתחילת 1954, הקונגרס נטש את הקמפיין שלו ואיבד הרבה מתמיכתו.
זמן קצר לאחר הקמתו, ניסתה הממשלה הפדרלית לקחת את ענייני אפריקה מהמשרד הקולוניאלי הבריטי.
היא גם הפחיתה את הצעות הפיתוח הבריטיות הצנועות למדי לאחר המלחמה.
בשנת 1955, המשרד הקולוניאלי הסכים להצעת מושל ניאסלנד להגדיל את הייצוג האפריקאי במועצה המחוקקת משלושה לחמישה חברים, וכי החברים האפריקאים לא ימונו עוד על ידי המושל, אלא ימונו על ידי מועצות פרובינציאליות.
מכיוון שמועצות פרובינציאליות אלו היו פתוחות למשאלות העם, הדבר אפשר למועצות אלו למנות חברי קונגרס למועצה המחוקקת.
זה התרחש ב-1956 כאשר הנרי צ'יפמבר וקניאמה צ'יום, שני חברי קונגרס רדיקליים צעירים, היו מועמדים יחד עם שלושה יושבי ראש, כולל שני תומכי קונגרס.
הצלחה זו הובילה לגידול מהיר במספר חברי הקונגרס בשנים 1956 ו-1957.
כמה מהחברים הצעירים יותר בקונגרס האפריקאי בניאסלנד לא האמינו ביכולתו של מנהיג הקונגרס, ת.ד.ת בנדה, שאותו הם האשימו בחוסר יושר, ורצו להחליפו בד"ר היסטינגס בנדה, שהתגורר אז בחוף הזהב.
ד"ר בנדה הודיע שהוא יחזור רק אם יקבל את הנשיאות של הקונגרס.
לאחר שהוסכם על כך הוא חזר לניאסלנד ביולי 1958 ו-ת.ד.ת בנדה הודח.
בנדה ומנהיגי מפלגת הקונגרס החלו בקמפיין של פעולה ישירה נגד הפדרציה, לשינוי חוקתי מיידי ובסופו של דבר עצמאות.
מכיוון שהדבר כלל התנגדות להנחיות הפדרליות על שיטות חקלאות, ההפגנות היו נרחבות ולעיתים אלימות.
בינואר 1958, בנדה הציג הצעות לקונגרס לרפורמה חוקתית בפני המושל, סר רוברט ארמיטאג'.
אלה היו עבור רוב אפריקאי במועצה המחוקקת ולשוויון מינימלי בלי אפריקאים במועצה המבצעת.
המושל דחה את ההצעות, והתמוטטות זו בשיחות החוקתיות הובילה לדרישות בתוך הקונגרס להסלמה של ההפגנות נגד הממשלה ולפעולה אלימה יותר.
ככל שתומכי הקונגרס נעשו אלימים יותר ומנהיגי הקונגרס השמיעו הצהרות מתלהטות יותר ויותר, ארמיטאג' החליט שלא להציע ויתורים אך התכונן למעצרים המוניים.
ב-21 בפברואר הוטסו חיילים אירופאים של גדוד רודזיה לתוך ניאסלנד, ובימים הבאים פתחו שוטרים או חיילים באש על מתפרעים במספר מקומות, מה שהוביל לארבעה הרוגים.
בהחלטה לבצע מעצרים נרחבים המכסים כמעט את כל ארגון הקונגרס, ארמיטאג' הושפע מדיווח שקיבלה המשטרה ממודיע על פגישה של מנהיגי הקונגרס שבה, נטען על ידי ראש המחלקה המיוחדת, כי הרג ללא הבחנה של אירופאים ואסייתים, ושל אותם אפריקאים המתנגדים לקונגרס תוכננה, מה שנקרא "מזימת הרצח".
אין ראיות לכך שהתקיימה תוכנית רשמית כלשהי, וממשלת ניאסלנד לא נקטה פעולה מיידית נגד בנדה או מנהיגי קונגרס אחרים אלא המשיכה לנהל איתם משא ומתן עד סוף פברואר.
בדיון בבית הנבחרים ב-3 במרץ 1959, היום שבו הוכרז מצב החירום, הצהיר אלן לנוקס-בויד, המזכיר הקולוניאלי, כי ברור מהמידע שהתקבל שהקונגרס תכנן את הרצח הנרחב של אירופאים, אסייתים ויושבי ראש אפריקאים, "...
זה היה האזכור הפומבי הראשון של מזימת רצח, ומאוחר יותר באותו דיון, שר החוץ במשרד הקולוניאלי, ג'וליאן אמרי, חיזק את דברי לנוקס-בויד בדיבורים על "...
ב-3 במרץ 1959, סר רוברט ארמיטאג', כמושל ניאסלנד, הכריז על מצב חירום בכל מדינת החסות, ובפעולה משטרתית וצבאית חסויה שהוא כינה "מבצע זריחה" עצר את ד"ר היסטינגס בנדה נשיא הקונגרס וחברים אחרים בהנהלה שלו.
כמו כן גם למעלה ממאה בכירים במפלגה המקומית.
הקונגרס האפריקאי של ניאסלנד נאסר למחרת.
העצורים נעצרו ללא משפט, ומספר העצורים הכולל עלה לבסוף ליותר מ-1,300. למעלה מ-2,000 נוספים נכלאו בגין עבירות הקשורות למצב החירום, כולל התפרעות ונזק פלילי.
המטרה המוצהרת של צעדים אלה הייתה לאפשר לממשלת ניאסלנד להחזיר את החוק והסדר לאחר ההפקרות הגוברת בעקבות שובו של ד"ר בנדה.
במקום להרגיע את המצב מיד, במצב החירום שלאחר מכן נהרגו חמישים ואחד אפריקאים ורבים נוספים נפצעו.
מתוכם, 20 נהרגו במפרץ נחטה, שם הוחזקו העצורים באזור הצפון לפני ההעברה דרומה.
מנהיג קונגרס מקומי עודד קהל רב להתאסף, ככל הנראה כדי להבטיח את שחרור העצורים.
כוחות שהיו אמורים להגיע לעיירה מוקדם ב-3 במרץ התעכבו וכשהגיעו, הורה להם נציב המחוז, שחש שהמצב יצא מכלל שליטה, לפתוח באש.
12 מקרי מוות נוספים התרחשו עד 19 במרץ.
יתרת 51 מקרי המוות שתועדו רשמית היו בפעולות צבאיות באזור הצפון.
ה-NAC, שנאסר ב-1958, הוקם מחדש כמפלגת הקונגרס של מלאווי ב-1959.
לאחר מצב החירום, ועדה בראשות לורד דוולין חשפה את הכשלים של ממשל ניאסלנד.
הוועדה מצאה כי הכרזת מצב חירום נחוצה כדי להחזיר את הסדר על כנו ולמנוע ירידה לאנרכיה.
הוא דחה את קיומה של כל "מזימת רצח", אך ציין: "מצאנו כי יש לאמץ פעולות אלימות כמדיניות, כי יש לבצע הפרות של החוק וכי לניסיונות הממשלה לאכוף אותה יש להתנגד באלימות.
עוד גילינו שדיברו על הכאת והריגת אירופאים, אבל לא על התנקשות בדם קר או רצח."
ניתן להסיק מהדו"ח שממשל ניאסלנד איבד את תמיכת העם האפריקאי של ניאסלנד, וציין את דחייתם לפדרציה.
לבסוף, הוא הציע שממשלת בריטניה תנהל משא ומתן עם מנהיגים אפריקאים על עתידה החוקתי של המדינה.
מסקנותיו של דוולין לפיהן נעשה שימוש בכוח מופרז וכי ניאסלנד היא "מדינת משטרה" עוררו סערה פוליטית.
הדו"ח שלו נדחה ברובו ומצב החירום נמשך עד יוני 1960.
בתחילה ניסתה ממשלת בריטניה להרגיע את המצב על ידי מינויים של חברים אפריקאים נוספים (שלא היו תומכי מפלגת הקונגרס של מלאווי) למועצה המחוקקת.
עד מהרה היא החליטה שלא ניתן לקיים את הפדרציה של רודזיה וניאסלנד.
הוא פורק רשמית ב-31 בדצמבר 1963 אך הפסיק להיות רלוונטי לניאסלנד מתישהו לפני כן.
היא גם החליטה שיש לתת לניאסלנד ולצפון רודזיה ממשלה אחראית תחת שלטון הרוב.
בנדה שוחרר באפריל 1960 והוזמן ללונדון כדי לדון בהצעות לממשלה אחראית.
לאחר הניצחון המוחץ של מפלגת הקונגרס של מלאווי בבחירות באוגוסט 1961, בנדה וארבעה חברים או תומכים נוספים במפלגת הקונגרס של מלאווי הצטרפו למועצה הפועלת כשרים נבחרים לצד חמישה פקידים.
לאחר ועידה חוקתית בלונדון בשנת 1962, ניאסלנד השיגה ממשל עצמי פנימי עם בנדה כראש ממשלה בפברואר 1963. עצמאות מלאה הושגה ב-6 ביולי 1964 עם בנדה כראש הממשלה, והמדינה הפכה לרפובליקה של מלאווי, רפובליקה בתוך חבר העמים, ב-6 ביולי 1966, עם בנדה כנשיא.
וילפרד בנט דיווידסון-הוסטון: 30 במאי 1929 - 7 בנובמבר 1929
איאדמה נולד למשפחת איכרים ענייה משבט הקאבייה, אחד הגדולים מבין 37 השבטים בטוגו.
שם ילדותו היה אטיין (הוא שינה את שמו פעמיים, מאוחר יותר).
בזמן שטוגו הייתה קולוניה של צרפת, הוא שירת בלגיון הזרים הצרפתי והשתתף במספר מלחמות קולוניאליות בשורות צרפת, בהן מלחמת העצמאות של אלג'יריה ומלחמת הודו-סין הראשונה.
ב-13 בינואר 1963 השתתף בהפיכה צבאית בטוגו, במהלכה נרצח הנשיא סילבנוס אולימפיו ליד בניין השגרירות האמריקאית בלומה.
אולימפיו נלחם נגד הצרפתים על עצמאותה של טוגו, ונחשב עצמאי וסורר מדי לטעמה של צרפת, שעודדה את מנהיגי ההפיכה.
רציחתו הייתה הראשונה בשרשרת רציחות שהתרחשו במדינה.
בתקופה זו שינה את שמו לאיאדמה, שם שמשמעותו "אומץ" בשפת הקאבייה.
על פי עדויות רבות, איאדמה רצח בעצמו את אולימפיו.
על פי העדויות, אולימפיו נתפס על ידי קבוצת חיילים, ואייאדמה ציווה על אחד החיילים להרוג אותו.
כשזה ירה לרגלי הנשיא, תפס אייאדמה את נשקו של החייל וירה שלוש פעמים בטווח קצר באולימפיו.
אז חזר ודקר את הנשיא שפרפר למוות על הארץ.
"כך עשיתי גם באלג'יריה, כדי לוודא שהקורבנות שלי מתים", אמר.
לאחר הפיכת 1963 מונה ניקולא גרוניצקי לנשיא החדש של טוגו.
בשנת 1967 איאדמה הוביל הפיכה צבאית נוספת נגד גרוניצקי, שבה הוא גורש לפריז.
ב-14 באפריל 1967 הכריז על עצמו כנשיא ושר הביטחון, והחזיק בתפקידים אלה במשך 38 שנה, עד מותו ב-2005. הוא היה השליט הוותיק ביותר באפריקה.
במהלך שנות שלטונו, איאדמה שמר על יחסים הדוקים עם צרפת ופעל בשירותה.
על פי דו"חות של אמנסטי אינטרנשיונל וארגוני זכויות אדם נוספים, בשנות שלטונו התבצעו בטוגו הפרות רבות של זכויות האדם, בהן עינויים, השפעה של הרשות המבצעת על הרשות השופטת, צפיפות רבה בבתי כלא וזיופי בחירות.
אזרחי טוגו ניסו מספר פעמים להתקומם נגד שלטונו של איאדמה, ללא הצלחה.
כמו כן הוא ניצל ממספר ניסיונות התנקשות.
בשנת 1974 הוא ניצל מתאונת מטוס ועקב כך שינה את שם משפחתו לניאסנגבה, שם שמשעותו "נס" בשפת הקאבייה.
בשנת 1985 נערך ניסיון הפיכה במדינה, אך איאדמה הזעיק את כוחות צבא צרפת, שסייעו לו לדכא את המהומות.
כוחות צבא צרפת מוצבים עד היום דרך קבע בלומה, בירת טוגו.
במהלך שנות שלטונו נערכו מספר מערכות בחירות, בהן לא התמודד נגדו כל מתחרה, ובכולן הוא נבחר לכאורה לנשיאות.
בשנים 1993 ו-1998 נערכו בחירות שהיו לכאורה דמוקרטיות, אבל במהלכן נרצחו מאות ממתנגדי הנשיא.
לפי דו"חות אמנסטי, חייליו של איאדמה היו אחראים לרציחות אלה.
במערכת הבחירות לנשיאות ב-1998, ספירת הקולות הופסקה באמצע ואיאדמה הוכרז כמנצח.
בשנת 2003 הבטיח איאדמה לפרוש מהשלטון, אך לאחר מכן חזר בו ולדבריו החליט "להמשיך להקריב את עצמו".
החוקה של טוגו שונתה כדי לאפשר לו להיבחר שוב.
בשנים האחרונות לחייו חלה התדרדרות במצבו הבריאותי של איאדמה, והוא ביקר מספר פעמים בישראל לצורך קבלת טיפולים רפואיים בהרצליה מדיקל סנטר.
בשנת 2005 לקה בהתקף לב ומת בעיירת מולדתו פיה.
בנו פור ניאסנגבה נבחר למלא את מקומו.
ניאל ג'ון קווין (; נולד ב-6 באוקטובר 1966 בדבלין) הוא כדורגלן עבר אירי ששיחק בעמדת החלוץ.
קווין שיחק באנגליה לאורך כל הקריירה הבוגרת שלו, ועשה זאת במדיהן של הקבוצות הבאות: ארסנל, מנצ'סטר סיטי וסנדרלנד.
הוא ייצג את נבחרת אירלנד במשך 16 שנים, בהן ערך 91 הופעות וכבש 21 שערים, שהציבו אותו במקום השני בכל הזמנים בטבלת מלך השערים של הנבחרת.
קווין ייצג את אירלנד ביורו 1988 וכן בטורנירי המונדיאל ב-1990 וב-2002.
בין השנים 2006 ל-2011 היה קווין נשיא סנדרלנד, ובמשך מספר חודשים אף אימן את הקבוצה.
לאחר מכן נותר בקבוצה כמנכ"ל הפיתוח הבינלאומי, תפקיד אותו נשא במשך שנה אחת.
קווין החל את דרכו מחוץ לעולם הכדורגל המקצועני, כאשר בצעירותו שיחק כדורגל גאלי, משחק אירי בעל חוקים שונים מכדורגל המזכיר יותר הרלינג.
הוא זכה להצלחה רבה ואף להצעות לחוזה מקצועני בכדורגל בסגנון אוסטרלי.
קווין, ששיחק במקביל בקבוצת הנוער של מיינורטאון יונייטד, בחר לבסוף בקריירה בכדורגל מקצועני.
ב-1983, כשהיה בן 17 בלבד ולאחר שלא עבר מבחנים לקבוצת פולהאם, חתם קווין בקבוצת הנוער של ארסנל.
קווין, שהתנסה בתפקידי החלוץ והקשר המרכזי בקבוצת הנוער של ארסנל, הביע את חותמו בקבוצת המילואים של המועדון בחציה הראשון של עונת , כאשר כבש 18 שערים ב-18 משחקים.
בעקבות כך, הוקפץ על ידי המאמן דון האו לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך את הופעת הבכורה שלו בדצמבר 1985 במשחקה של ארסנל מול ליברפול.
קווין כבש כבר בהופעת הבכורה שלו, בדרך לניצחון קבוצתו 2-0. עד לסיום העונה זכה ל-11 הופעות נוספות, אך לא הצליח למצוא שוב את הרשת.
עונה אחר כך מצא עצמו קווין תחת מאמן חדש, ג'ורג' גרהאם, שהעניק לו מקום קבוע בהרכב הקבוצה.
קווין כבש באותה העונה שמונה שערי ליגה ב-35 הופעות, וזכה בתואר הראשון בקריירה, גביע הפוטבול ליג, לאחר שארסנל גברה בגמר 2-1 על ליברפול.
עם זאת, בסיומה של עונת החתימה ארסנל חלוץ חדש, אלן סמית', שתפס את מקומו של קווין בהרכב וצמצם משמעותית את דקות המשחק שלו.
קווין הוסיף לשחק כמעט שלוש עונות נוספות בארסנל, במהלכן צבר עשרים הופעות ליגה נוספות בלבד, בהן כבש חמישה שערים.
גם תרומתו לזכייתה של ארסנל באליפות אנגליה בעונת הייתה מזערית, עם שער אחד בשלוש הופעות ליגה, שלא הספיקו לו לקבלת מדליית אליפות.
בתחילתה של עונת הגיש קווין בקשה כתובה להצבתו ברשימת ההעברות, ובמרץ 1990, כחודשיים לתום העונה, נמכר למנצ'סטר סיטי תמורת כ-700 אלף ליש"ט.
בסך הכול ערך קווין 67 הופעות ליגה במדיה של ארסנל, בהן כבש 14 שערים.
קווין הצטרף למנצ'סטר סיטי ממש על סף סגירת חלון ההעברות, וכבר בהופעת הבכורה שלו במדיה כבש לרשתה של צ'לסי בדרך לשוויון 1-1 בסיום.
עד לסיום העונה הוסיף שלושה שערים בשמונה הופעות ליגה נוספות.
עונת הבכורה המלאה של קווין בסיטי הייתה עונת , ובה קבע שיא קריירה אישי של עשרים שערי ליגה ב-38 הופעות.
קווין וקבוצתו סיימו את העונה במקום החמישי בליגה, שיפור של תשעה מקומות מהעונה החולפת.
באותה העונה זכורה לקווין הופעתו מול דרבי קאונטי ב-20 באפריל.
קווין כבש באותו המשחק, ולקראת המחצית החליף כשוער את טוני קוטון שהורחק (לסיטי לא היה שוער מחליף על הספסל).
בעקבות ההכשלה שהביאה להרחקתו של קוטון זכתה דרבי לפנדל, אותו קווין הצליח לעצור.
בסיום המשחק ירדה דרבי לליגת המשנה.
לקראת סיום עונת ניסתה אברטון לרכוש את קווין ללא הצלחה.
גם ניסיון שני גבוה יותר בפתיחת עונת התקבל בשלילה.
מספר חודשים אחר כך, בנובמבר 1993, סבל קווין מפציעה ברצועה הצולבת הקדמית שנגרמה לו במשחק מול שפילד ונסדיי.
בעקבות הפציעה קווין לא שב לשחק עוד באותה העונה, ואף החמיץ את טורניר מונדיאל 1994 באותו הקיץ.
הוא שב למגרשים בפתיחת עונת , אך שיתוף הפעולה ההתקפי המוצלח בין אובה רוסלר לפול וולש שהתגבש בהיעדרו גרם לו לאבד את מקומו כשחקן הרכב קבוע, והוא פתח לעיתים קרובות על הספסל.
גם תרומתו ההתקפית נפגמה, והוא תרם שמונה שערי ליגה בלבד ב-35 הופעות.
בתום העונה ניסתה הסיטי, קבוצת תחתית באותן העונות למכור את קווין כדי להקל על תקציב המשכורות של הקבוצה, אך מעברו הצפוי לספורטינג ליסבון כשל עקב מחלוקות על תנאי החוזה.
קווין נותר בקבוצה לעונה נוספת, עונת , שהייתה העונה המלאה השישית והאחרונה שלו במועדון.
קווין כבש שמונה שערי ליגה ב-32 הופעות, אך לא הצליח לסייע לקבוצתו להימנע מנשירה לליגת המשנה בתום העונה.
בסך הכול כבש קווין 66 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי הסיטי.
באוגוסט 1996, לקראת עונת , עבר קווין לסנדרלנד תמורת כ-1.3 מיליון ליש"ט, והיה להעברה היקרה בתולדות המועדון עד אז.
קווין הפגין יכולת גבוהה בתחילת דרכו במועדון, כשכבש פעמיים במשחק הבכורה שלו בקבוצה, בדרך לניצחון 4-1 על נוטינגהאם פורסט.
המשך העונה הייתה קשה הן עבור קווין והן עבור סנדרלנד.
קווין נאלץ להחמיץ שישה חודשים מעונת הבכורה שלו בגלל פציעה בברך, ולא שיחק כלל בין החודשים ספטמבר למרץ.
גם כששב לשחק, לא הצליח למצוא עוד את הרשת באותה העונה, וסנדרלנד נשרה לליגת המשנה בתום העונה.
החתמתו של קווין פיליפס בסיום אותה העונה החל למעשה את שיתוף הפעולה מהמוצלחים בליגה האנגלית בשלהי שנות ה-90. יחד הובילו פיליפס וקווין את סנדרלנד למקום השלישי ולגמר הפלייאוף על ההעפלה לפרמייר ליג, שם פגשה סנדרלנד את צ'רלטון אתלטיק.
צמד של קווין (גם פיליפס כבש באותו המשחק) קבעו 4-4 בסיום ההארכה, ושלחו את ההתמודדות לדו-קרב בעיטות עונשין.
קווין כבש את הפנדל השישי של קבוצתו, אך בסיום ניצחה צ'רלטון 7-6 בדו-קרב.
עונה אחת אחר כך זכתה סנדרלנד באליפות ליגת המשנה לאחר עונת שיא בה רשמה שלושה הפסדים בלבד וצברה 105 נקודות, מה שהיה אז לשיא היסטורי.
קווין עצמו תרם 18 שערי ליגה ב-39 הופעות, עונת השיא שלו במועדון.
קווין שיחק עם סנדרלנד שלוש עונות מלאות נוספות בפרמייר ליג, כשחקן הרכב קבוע.
הוא פתח את עונת עם הקבוצה, אך כחודשיים לאחר פתיחת העונה פרש ממשחק פעיל בגיל 36. בסך הכול כבש קווין 61 שערי ליגה ב-203 הופעות במדי סנדרלנד.
קווין זכה לכבוד והפך לכובש הראשון בתולדות אצטדיון האור, מול מנצ'סטר סיטי ב-1997.
קווין החל את דרכו בנבחרות הצעירות של אירלנד, כולל בניצחון אירלנד עד גיל 17 על מקביליתה מצפון אירלנד - מה שהיה למפגש הרשמי הראשון בין שתי המדינות.
קווין אף זומן לסגל נבחרתו לקראת גביע העולם עד גיל 20 בברית המועצות ב-1985, אך קבוצתו דאז ארסנל לא אישרה את נסיעתו.
קווין ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת אירלנד ב-25 במאי 1986, תחת המאמן ג'ק צ'רלטון, בטורניר ידידות משולש שנערך באיסלנד בהשתתפות האירים, המארחת ו.
קווין עלה כמחליף בניצחון במשחק הראשון מול המארחת, 2-1, ושותף גם בניצחון 1-0 על צ'כוסלובקיה באותו הטורניר.
את שער הבכורה בנבחרת כבש קווין בהופעתו השביעית במדיה, שהתקיימה ב-10 בנובמבר 1987 בדבלין והסתיימה בניצחון 5-0 על במשחק ידידות.
קווין ערך שלוש הופעות במסגרת מוקדמות יורו 1988, שהסתיים בהעפלתם של האירים לטורניר הגמר לראשונה בתולדותיהם.
קווין זומן על ידי צ'רלטון לסגל לקראת יורו 1988 בגרמניה המערבית, ועלה כמחליף לאחר כשעה במשחק הבכורה של האירים בטורניר.
קווין, שהחליף את הקפטן פרנק סטייפלטון, היה שותף לניצחון מפתיע ומרשים של האירים 1-0 על בסיום.
אלו היו הדקות היחידות של קווין בטורניר, לאחר שלא היה שותף למשחקים מול שהסתיים בשוויון 1-1, ומול שגברה 1-0 על האירים במשחק הנעילה של הבית.
אירלנד סיימה את הופעת הבכורה שלה בטורניר במקום השלישי בבית, ולא המשיכה לשלבי הפלייאוף.
על אף שלא נטל חלק משמעותי במוקדמות מונדיאל 1990 (שתי הופעות, ללא שערים), זומן קווין על ידי צ'רלטון לסגל אירלנד לקראת מונדיאל 1990 באיטליה.
הוא לא שותף במשחק הפתיחה שהסתיים בשוויון 1-1 מול אנגליה, ועלה לשש דקות בלבד בתיקו 0-0 מול .
במשחק השלישי פגשה אירלנד את , שעלתה ליתרון אחרי 11 דקות משער של רוד חוליט.
בדקה ה-71 ניצל קווין שגיאה והשמטת כדור של השוער ההולנדי הנס ואן ברויקלן, וכבש בגלישה את שער השוויון של האירים.
בזכות השוויון, סיימה אירלנד שנייה בבית והעפילה לשמינית הגמר.
בשלב זה פגשה אירלנד את , במשחק שהסתיים בשוויון 0-0 לאחר הארכה.
קווין פתח בהרכב ושיחק לאורך כל 120 הדקות, אך לא היה שותף בדו-קרב הפנדלים שהסתיים בתוצאה 5-4 לזכות האירים.
קווין פתח גם בשלב רבע הגמר מול , בו גברה המארחת 1-0 על האירים.
קווין הוחלף בדקה ה-53 של המשחק.
קווין היה שותף פעיל לטורניר מוקדמות מונדיאל 1994, עם 12 הופעות ושני שערים, אך החמיץ את טורניר הגמר בגלל פציעה אותה ספג במדי קבוצתו.
כמהלך מוקדמות מונדיאל 2002 היה קווין למלך שערי הנבחרת בכל הזמנים.
את השיא קבע ב-6 באוקטובר 2001, יום הולדתו ה-35, בניצחון 4-0 על , ובכך עקף את פרנק סטייפלטון שהחזיק בתואר עד אז.
היה זה שערו ה-21 והאחרון של קווין בנבחרת.
שיאו של קווין נשבר על ידי רובי קין שנתיים מאוחר יותר.
היה זה שער החובה היחיד של הגרמנים עד לגמר.
במשחק השלישי מול עלה קווין מהספסל במחצית ושיחק עד לסיום בניצחון 3-0 של האירים.
אירלנד סיימה שנייה בבית והעפילה לשמינית הגמר, שם פגשה את .
קווין עלה מהספסל בדקה ה-55, ובדקה האחרונה נתפס בחולצתו ברחבה על ידי פרננדו היירו במהלך ביצוע בעיטה חופשית, מה שהוביל לפנדל לאירים.
רובי קין כבש את הפנדל והשווה ל-1-1 בתוך תוספת הזמן.
המשחק הגיע לדו-קרב פנדלים, בו קווין לא בעט וראה את נבחרתו מפסידה 3-2 ומודחת מהטורניר.
בסיום המונדיאל פרש קווין מהנבחרת, עם 21 שערים ב-91 הופעות.
באותה השנה נערך עבורו משחק הוקרה בין סנדרלנד לנבחרת אירלנד.
קווין, ששיחק מחצית בכל אחת מהקבוצות, הודיע כי כל הרווחים ייתרמו לצדקה, מה שעורר תגובות אוהדות כלפי החלוץ הפורש.
עוד נקבע כי במקום סכום כסף שמקבלים בדרך כלל המשתתפים במשחקים מסוג זה, יקבל כל שחקן מכתב מילד חולה.
רווחי המשחק עלו על מיליון ליש"ט, והנבחרת האירית ניצחה במשחק בתוצאה 3-0.
לאחר פרישתו ממשחק שימש קווין בתפקיד מקצועי בסנדרלנד במשך תקופה קצרה, במקביל לתפקידו כפרשן ברשת סקיי ספורטס.
עוד באותה שנה הוציא לאור ספר אוטוביוגרפי שזכה לביקורות חיוביות.
ב-2004 ערך הופעה אחת במדי טרו ססאנה מליגת העל התאילנדית, לצורכי קידום הליגה ושיתוף הפעולה של המועדון עם ארסנל.
ביוני 2006 הוביל קונסורציום של אנשי עסקים שרכש את השליטה במועדון סנדרלנד, עמו היה מזוהה קווין בשלהי הקריירה שלו.
חודש אחר כך היה קווין לנשיא המועדון, ואף מינה עצמו לתפקיד מאמן הקבוצה.
קווין כשל בתפקיד המאמן, והוביל את סנדרלנד, אז בליגת המשנה, לארבעה הפסדים בארבעת מחזורי הפתיחה של הליגה.
ב-22 באוגוסט, כחודש לאחר שמינה עצמו לתפקיד ולאחר הפסד 2-0 לבורי בגביע הפוטבול ליג, הודיע קווין כי ימנה מאמן חדש לקבוצה.
קווין התמקד בתפקיד הנשיא ומינה לתפקיד המאמן את רוי קין, מהלך שהתקבל בהפתעה לאור הסכסוך בין השניים, שהחל במחנה האימונים של אירלנד לקראת מונדיאל 2002. במהלך המחנה, פרץ ויכוח מילולי חריף בין קין לבין מאמן הנבחרת דאז מקארתי, שהובילו להדחתו של קין מסגל הנבחרת למונדיאל.
שחקנים רבים, ובהם קווין, צידדו בעמדתו של המאמן על פניו של הקפטן.
מהלך מינויו של קין התברר כהצלחה גדולה, כשסנדרלנד סיימה את העונה כאלופת ליגת המשנה וחזרה לפרמייר ליג.
קווין השקיע סכומי כסף רבים כדי לראות את קבוצתו מתקדמת ומצליחה בפרמייר ליג.
הקבוצה אכן התבססה בליגה הבכירה, אך התקשתה להשתלב בחלק העליון של הטבלה.
ב-2011 נרכש המועדון מידי הקונסורציום בהובלת קווין, ונשיא חדש מונה לתפקיד.
קווין נותר בקבוצה כמנכ"ל לענייני פיתוח בינלאומי, ובפברואר 2012 עזב את תפקידו.
מחוז ניאמץ (ברומנית: Județul Neamț) הוא מחוז בחלק של חבל מולדובה הכלול בצפון-מזרח ברומניה של ימינו, בגבול בין הרי הקרפטים המזרחיים ולרמות של מולדובה.
שלושה כפרים בלבד - ביקאז-קיי, ביקאזו-ארדליאן ודמוק - אינם נחשבים מבחינה היסטורית חלק מחבל מולדובה, אלא מחבל טרנסילבניה.
המחוז הוא כיום חלק מהמאקרו-אזור 2, "צפון-מזרח", של רומניה.
האזור נודע ביופיו של המסיב צ'אחלאו ובנופיו בכלל.
בירת המחוז היא העיר פיאטרה ניאמץ.
את המחוז חוצים הנהרות מולדובה, סירט (בין דולזשט לסקויין), ביסטריצה (בין ברושטן לבוהוש), וכן ביסטריצ'וארה, ביקאז, קרקאו וטרקאו.
אגמיו העיקריים הם איזבורו מונטלוי, פנגראץ, ואדור ובטקה דואמניי, בעלי חשיבות הידרואנרגטית.
הגובה המרבי במחוז הוא 1,907 מ' (פסגת אוקולאשו מארה במסיב צ'אחלאו).
במחוז ניאמץ נמצאים אחדים מחשובי המנזרים של חבל מולדובה, לרבות מנזר ניאמץ.
מחוז ניאמץ גובל במחוז הרגיטה במערב, במחוז סוצ'אבה בצפון, מחוז יאשי ומחוז ואסלוי במזרח ובמחוז בקאו בדרום.
ההרים מכסים 45% משטח המחוז ונמצאים בחלק המערבי שלו.
הם משתייכים לרכס הקרפטים וביתר דיוק לקרפטים המזרחיים החיצוניים.
גובהם המרבי מגיע ל-1,907 מ' - פסגת אוקולאשו מארה שבמסיב צא'חלאו.
בכיוון מזרח הנופים מנמיכים גובה בהדרגה עד למישור הנהר סירט.
הנקודה הנמוכה ביותר במחוז היא בגובה 169 מ'.
מזרח המחוז נחצה על ידי הנהר סירט ועל ידי נהר מולדובה.
נהר אחר, ביסטריצה, יורד מהרי רודניי, נכנס למחוז וחוצה אותו מצפון-מערב לדרום-מזרח, כולל דרך העיר פיאטרה ניאמץ.
אפיקו נחסם על יסי סכר ביקאז, היוצר אגם מלאכותי בשם "איוורול מונטלוי" (Izvoru Muntelui) (בתרגום:"מעין ההר") ששטחו 33 קמ"ר.
ביסטריצה מקבלת בעיר ביקאז יובל בשם נהר ביקאז החופר בדרכו מכיוון מחוז הרגיטה, קניון צר בין ההרים - קאילה ביקאזולוי (Cheile Bicazului).
זהו אחד המעברים הנדירים המאפשרים קשר בין חבל מולדובה ולחבל טרנסילבניה.
האקלים במחוז הוא יבשתי, עם קיצים חמים ויבשים וחורפים קרים וארוכים.
תולדות המחוז קשורים להיסטוריה של כל החבל ההיסטורי מולדובה.
החל משנת 1859 הפך לחלק מהנסיכויות הרומניות המאוחדות שקיבלו בשנת 1862 את השם רומניה וב-1881 הפכו לממלכה.
אחרי ביטול המחוזות (județe) על ידי המשטר הקומוניסטי בשנת 1950 הם אוחדו ל"אזורים" (מחוקים לנפות הקרויות "ראיונים") לפי הדגם הסובייטי.
בין השנים 1950–1968 מחוזות אלה נכללו בערך לאזור בקאו.
המחוז ניאמץ נוצר מחדש בימי ניקולאה צ'אושסקו בשנת 1968 על בסיס המחוזות לשעבר ניאמץ ורומאן.
החלק המערבי של המחוז ניאמץ הישן סופח למחוז הרגיטה ולמחוז סוצא'בה, בעוד שהעיר בוהוש סופחה למחוז בקאו.
המחוז הישן ניאמץ (Județul Neamț)
בשנת 1930 שטחו של המחוז הישן ניאמץ היה 3,977 קמ"ר ואוכלוסייה של 198,670 תושבים.
בירת המחוז הייתה העיר פיאטרה, הקרויה כיום פיאטרה-ניאמץ.
מחוז הישן היו 4 נפות:
במחוז היו שלוש ערים:פיאטרה ניאמץ, טרגו ניאמץ ובוהוש.
ההרכב האתני של אוכלוסיית הערים היה כדלקמן:
המחוז הישן רומאן (Județul Roman)
בשנת 1930 שטח המחוז רומאן היה 1,880 קמ"ר ואוכלוסייתו 151,918 תושבים עם צפיפות של 80,8 תושבים/קמ"ר.
בירת המחוז הייתה העיר רומאן.
המחוז כלל עיר אחת בלבד - רומאן.
האוכלוסייה העירונית כללה 28,823 תושבים, כשה רכבה האתני היה כדלהלן:
בשנת 2011 היו במחוז 470,766 תושבים וצפיפות אוכלוסין של 80/קמ"ר:
אוכלוסיית המחוז שהייתה בגדילה מתמדת החל מתום מלחמת העולם השנייה ירדה באופן חד אחרי המהפכה הרומנית (1989) עקב הגירה המונית אל מערב אירופה.
אחרי שנת 2007 בעקבות פיתוחה של כלכלת רומניה בנסיבות שילובה באיחוד האירופי, המגמה היא שוב לגדילה.
מחוז ניאמץ הוא מחוז כפרי במהותו, שבו 63.37% מתושביו חיים בכפרים ורק 36.63% מתגוררים בערים.
עד מחצית המאה ה-20 רוב האוכלוסייה הייתה רומנית עם מיעוט יהודי חשוב בערים (כ-20%).
מאז העלייה וההגירה של היהודים בשנים 1948–1952 ושוב 1960–1980 המיעוט היהודי הפך לשולי.
בימינו ההרכב האתני של המחוז הוא מאוד הומוגני.
המיעוט האתני החשוב ביותר הוא המיעוט הקטן הצועני (רומה).
גם חלק גדול מהמיעוט הגרמני הקטן היגר לגרמניה.
ההרכב האתני כפי שבא לידי בטוי בנתוני המפקד משנת 2002 הוא כדלהלן:
ההרכב האתני לפי מפקד האוכלוסין של 2011:
עד לשנות ה-1950 היה קיים כאמור מיעוט יהודי חשוב בערים - כ-20% מהתושבים.
הוא הפך לזעיר ביותר אחרי עליית היהודים לישראל.
כיום הרכב האוכלוסייה לפי דתות הוא כדלהלן:
אדוונטיסטים של היום השביעי - 0.36%
נוצרים אורתודוקסים לפי הפולחן הישן - (אצל הליפובנים) - 0.21%
נוצרים אוונגליים - % 0.18
מועצת מחוז ניאמץ, שחודשה בבחירות המקומיות ב-2020, מורכבת מ-34 יועצים.
ההרכב הפוליטי של מועצת המחוז הוא כדלהלן:
מפלגה חברים הרכב המועצה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית (PSD) 13 המפלגה הלאומית ליברלית (PNL) 11 האיחוד "הצילו את רומניה" (USR) 4 מפלגת תנועת העם (PMP) 3 PRO רומניה (PRO) 3
במחוז ניאמץ יש 2 רשויות עירוניות (מוני'ציפיו), 3 ערים ו-78 כפרים גדולים (קומונות):
פיאטרה ניאמץ - בירת המחוז - כ-105,000 תושבים
רומאן - מוניקיפיום (ברומנית: מוניצ'יפיו) - כ-70,000 תושבים
רוזנוב - כ-9,000 תושבים (הוכרזה לעיר באוקטובר 2003)
במחוז ניאמץ נמצאים 78 "קומונות" - כפרים גדולים ו-347 כפרים יותר קטנים.
לפי מפקד האוכלוסין מ-20 באוקטובר 2011
האוכלוסייה העובדת מהווה 40.96% מכלל האוכלוסייה.
במחוז ישנם 2,837,890 דונם שטחים חקלאיים, כלומר 48% משטח המחוז.
בתחום החקלאות מגדלים דגן, במיוחד תירס, כמו כן סלק סוכר וגידולים אחרים.
מגדלים גם פירות וירקות וכן בעלי חיים - בעיקר בקר וצאן.
החוות העיקריות המגדלות בעלי חיים נמצאות בג'ירוב, מרג'ינן, סקויין, זנשט, טריפשט, רומאן, דומבראבה רושיה ופיאטרה ניאמץ.
במחוז מיוצגים ענשפי התעשייה הכימית, תעשיית המכונות, ועיבוד המתכות והעץ, מפעלי צלולוז ונייר.
כמו כן תעשיית חומרי הבניין, המזון והטקסטיל
על נהר ביסטריצה נבנה בימי השלטון הקומוניסטי אחד הסכרים הגדולים ברומניה, סכר ביקאז, שיצר את האגם המלאכותי ביקאז-איזוורול מונטלוי.
מי האגם משמשים את תחנת הכוח ההידרו-אלקטרית ביקאז-סטז'ארו
המחוז כולל שניים מתוך 9 הפארקים הלאומיים של רומניה:
הפארק הלאומי ונטור-ניאמץ - עם חוות הביזונים "דראגוש וודה"
חלק מהפארק הלאומי של קניון קאילה ביקאזולו-השמאש - 65,750 דונם
העיר פיאטרה ניאמץ עם ככר מימי הביניים ואתר סקי
העיר רומאן - החלק העתיק
טרגו ניאמץ - מצודת ניאמץ
המנזרים ניאמץ, אגאפיה, וראטק עם "יער הנחושת"
מנזר ניאמץ - שימשה דגם לכנסיות ומנזרים רבים ברחבי חבל מולדובה.
הם מתאפיינים בסגנון מולדובני מיוחד, המשלב יסודות ביזנטיים, גותיים ואחרים.
מוזיאון האמנות העממית ע"ש נקולאי פופה בכפר טרפשט
ניאל מאטר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה קנדי-אמריקאי.
הוא מוכר בזכות תפקידו בתור שיין דונובן בסדרת המדע-בדיוני "אאוריקה" ובשל תפקידו בתור אוון קרוס בסדרה "בראשית: עולם חדש".
מאטר נולד ב-20 באוקטובר 1980 באדמונטון, אלברטה שבקנדה, שם גדל בחוות בחלב של הוריו.
לצד לימודים בבית הספר לקולנוע של ונקובר (אנ') הוא המשיך לעבוד בנפט עם סבו ואחיו טרבור עד גיל 25, אז נקלע לתאונה קשה, שם הוא כמעט נמחץ בתוך תא הנהג של אסדת קידוח במשקל 17 טון; הוא נאלץ לנוח 6 חודשים לאחר מכן.
הוא החל לעסוק במשחק בשנת 2007, אז הופיע בסדרת הנוער הקנדית "The Best Years" בתפקיד הראשי של טרנט המילטון.
בהמשך אותה שנה לוהק לתפקיד החוזר של זיין דונובן בעונתה השנייה של סדרת המדע-בדיוני האמריקאית "אאוריקה"; בשלוש העונות הבאות קיבל מאטר קרדיט של שחקן ראשי.
בשנת 2009 שיחק בסרטו של זאק סניידר "השומרים".
באותה שנה גילם את ריק פקסטון בסדרה "מלרוז פלייס".
בשנת 2011 גילם את גרג בעונתה הרביעית של סדרת הנוער "90210".
בשנת 2012 כיכב בסדרה "בראשית: עולם חדש", בה שיחק את אוון קרוס.
בעבר יצא עם השחקנית סרינדה סוואן.
ביולי 2016 התחתן עם חברתו שרה בראדלי בטקס פרטי בהוואי.
מאטר ידוע כאוהד של קבוצת ההוקי אדמונטון אוילרס.
Dolittle: Tail to the Chiefקול פלטשר2009השומריםביירון לואיס 2011Exleyג'ורג' וילסון2014Ally Was Screamingאנדרו2016Chokeslam טאב הנסי2018הטורףסאפיר
+שנהסדרהתפקידהערות2007The Best Yearsטרנט המילטוןתפקיד ראשי; 13 פרקים2007 - 2008סטארגייט אטלנטיסלוטננט קאמפ2 פרקים2007 - 2012אאוריקהזיין דונובןתפקיד חוזר (עונה 2)
מחוז משנה ניאסוויז' (בבלארוסית: Нясві́жскі раё́н) הוא אחד מ-22 מחוזות משנה המרכיבים את מחוז מינסק שבמרכז בלארוס.
מרכזו המנהלי היא העיר ניאסוויז'.
בתקופת עריכת מפקד האוכלוסין של בלארוס (2009) , מנתה אוכלוסיית מחוז המשנה ניאסוויז' 41,618 בני אדם.
ניאלקה (בהונגרית: Nyalka) הוא כפר קטן במחוז גיור-מושון-שופרון, שבצפון-מערב הונגריה.
בניאלקה חיו שבעה יהודים בשנת 1880 וארבעה נרשמו בשנת 1910.
ניאראד (בהונגרית: Nyárád) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בניאראד מספר התושבים נמצא בירידה.
בניאראד חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
ניאן קאט הוא סרטון יוטיוב שהועלה באפריל 2011, והפך למם אינטרנטי.
בסרטון מושמעת מנגינת שיר ג'יי-פופ ומופיע חתול מצויר שעליו קרקר פופ-טארט שעף בחלל ומשאיר אחריו שביל קשת.
הסרטון דורג במקום החמישי ברשימת הסרטונים הנצפים ביותר ביוטיוב בשנת 2011.
ב-2 באפריל 2011 הועלתה אנימציית ה-GIF של החתול על ידי כריסטופר טורס בן ה-25 מדאלאס, טקסס, המשתמש בשם "prguitarman" באתר האינטרנט שלו, LOL-Comics.
טורס הסביר בראיון את מקור הרעיון לאנימציה: "עשיתי מסע תרומות עבור הצלב האדום, ובין לבין ציירתי בצ'ט הווידאו שלי בלייב סטרים, ושני אנשים שונים טענו שאני צריך לצייר חתול 'פופ טארט' ".
בתגובה הוא החליט ליצור סקיצה של חתול פופ-טארט, שפותח כמה ימים לאחר מכן ל-GIF.
העיצוב של ניאן קאט הושפע מחתול המחמד של טורס, מרטי, שנפטר שנה וחצי מאוחר יותר, בנובמבר 2012.
הגרסה המקורית לשיר המתנגן בסרטון, "Nyanyanyanyanyanyanya!", הועלה על ידי המשתמש "daniwell" לאתר הווידאו היפני Niconico ב-25 ביולי 2010. בשיר מושמעים קולותיה של הזמרת הווירטואלית האטסונה מיקו.
המילה היפנית ניאן היא אונומטופואית, ומחקה את יללתו של החתול (מקביל ל"מיאו" בעברית ו-"meow" באנגלית).
מאוחר יותר נכלל השיר במשחק המוזיקלי Hatsune Miku: Project DIVA F, שפורסם על ידי סגה באוגוסט 2012.
ב-30 בינואר 2011 העלה משתמש בשם "Momomomo" גרסת כיסוי ל-"Nyanyanyanyanyanyanya!" בשילוב קולה של דמות בשם מומונה מומו.
המקור ששימש ליצירת קולה של מומונה מומו היה מומוקו פוג'ימוטו, אישה יפנית המתגוררת בטוקיו.
משתמש יוטיוב, "saraj00n" (ששמו האמיתי הוא שרה) שילב את אנימציית החתול עם גרסת "מומו מומו" לשיר "Nyanyanyanyanyanyanya!", והעלה אותה ליוטיוב ב-5 באפריל 2011, שלושה ימים אחרי שטורס העלה את האנימציה שלו, והעניק לה את הכותרת "ניאן קאט" (Nyan Cat).
הסרטון הפך לויראלי במהירות לאחר שהופיע במקומות כמו G4 ו-CollegeHumor.
כריסטופר טורס אמר, "במקור, שמו היה חתול פופ-טארט, ואני אמשיך לקרוא לו כך, אך האינטרנט החליט לקרוא לו ניאן קאט, ואני שמח גם עם הבחירה הזו".
במרץ 2019 הבעלות על ערוץ היוטיוב בו פורסם הסרטון המקורי של ניאן קאט הועברה לידי Means TV, שירות הזרמת וידאו אנטי-קפיטליסטי.
עם זאת, החל משנת 2020, שמו של הערוץ שונה ל-"Nyan Cat", וכל התוכן מ-Means TV הוסר.
הקליפ לניאן קאט הגיע למקום התשיעי ברשימת עשרת הסרטונים ויראליים של אפריל 2011, עם 7.2 מיליון צפיות, של Business Insider.
הסרטון המקורי ביוטיוב הגיע למעל ל-184 מיליון צפיות נכון לינואר 2021. ניאן קאט זכה בפרס ובי בשנת 2012 על "מם השנה".
בשל הפופולריות של הסרטון, נוצרו רמיקסים רבים חדשים וגרסאות כיסוי, חלקם באורך של מספר שעות.
ישנם גם רינגטונים, טפטים ויישומים שנוצרו עבור מערכות הפעלה ומכשירים שונים, בהם ווינדוס, אייפון, אייפד, סימביאן, אנדרואיד, Windows Phone, ו-HP webOS.
בנוסף, נוצר המשחק "Nyan Cat Adventure", על ידי 21st Street Games, וכן הושק מטבע המבוזר "Nyancoin" בינואר 2014.
כריסטופר טורס מתח ביקורת תחילה על אתר האינטרנט www.nyan.cat, שהציג במקור חתול הדומה למקור, אם כי הוחלף הפופ-טארט בפרוסת טוסט.
מאז 2012, האתר מופעל על ידי טורס, ומציג את הגרסה המקורית של החתול.
ב-27 ביוני 2011, הסרטון המקורי הוסר מיוטיוב בעקבות תלונה על הפרה של חוק זכויות היוצרים Digital Millennium Copyright Act, ממי שטוען שהוא טורס.
טורס הצהיר מיד באתר האינטרנט שלו LOL-comics שהוא מכחיש שהוא מקור התלונה, ויצר קשר עם סריינטן ודניוול, המחזיקים בזכויות היוצרים על הסרטון והשיר, על מנת להגיש תלונה נגדית ליוטיוב.
במהלך התקופה בה הסרטון לא היה זמין לצפייה, קיבל טורס מספר רב של הודעות דואר אלקטרוני פוגעניות מאנשים שהאמינו בטעות שהוא הגיש את התלונה.
ב-28 ביוני 2011 הוחזר הסרטון לאתר.
במאי 2013, כריסטופר טורס וצ'ארלס שמידט, יוצרי Nyan Cat ו-Keyboard Cat בהתאמה, תבעו במשותף את 5th Cell והאחים וורנר בגין הפרת זכויות יוצרים והפרת סימני מסחר על הופעתם של דמויות אלה ללא אישור בסדרת משחקי הווידאו Scribblenauts.
טורס הצהיר כי הוא ניסה להשיג פיצויים משתי החברות בגין שימוש מסחרי בדמות.
התביעה הוסדרה בספטמבר 2013, כאשר טורס ושמידט קיבלו תשלום עבור השימוש בדמויות.
ניארלאת'וטפ הוא סיפור קצר מאת הסופר האמריקאי ה.
לאבקרפט, שנכתב ב-1920 ופורסם בנובמבר אותה שנה בכתב העת "איגוד חובבי הספרות".
הסיפור מתאר את דעיכת האנושות לאחר הופעתה של הישות המצרית הידועה כניארלאת'וטפ, אות רע המבשר את הקץ הלא רחוק, וחוקר את התחושות השונות המתעוררות לאור מותה הקרב של הציוויליזציה.
המספר פותח את עדותו בתחושת חשש מבשרת רעות המתארת גל אבדון רחב הפוקד את כלל בני האדם ברחבי העולם, ומתאר ציפייה מעורפלת לאסון אשר עתיד להתרחש בקרוב ומקורו ברשע לא ידוע.
שמועות מתחילות להגיע במהרה ממצרים על הופעתה של ישות מסתורית העונה לשם ניארלאת'וטפ ומזכירה בדמותה את פרעה.
ניארלאת'וטפ טוען לכך שהוא "התרומם מתוך אפלת עשרים ושבע הארצות" וכי יש בידיו מסרים מעולמות זרים.
עם הגעתו למדינות המערב הוא מפגין בקיאות במגוון תחומי ידע, מציג שפע של המצאות פלא חדשניות, וזוכה לתהילה גדולה כשהוא נודד מעיר לעיר ומדגים את כוחותיו.
אולם בכל מקום בו רגליו דורכות תושבי המקום נתקפים בסיוטים נוראיים.
ניארלאת'וטפ מופיע לביקור בעירו של המספר, אשר מחליט להשתתף באחת מהצגותיו כדי לראות בעצמו במה מדובר.
הוא מתאר מחזה אימים בו צורות רעולות פנים מסתובבות בין הריסות של עיר, פרצופים מרושעים מציצים מכל עבר, גלי הרס המגיעים מהחלל האינסופי מתנגשים בכדור הארץ, וניצוצות מסתוריים ההופכים לצללים מרקדים מעל ראשיהם של הצופים.
בכעס רב מאשים המספר את אמן המריונטות באחיזת עיניים ומכנה אותו שרלטן ומתחזה, אך ניארלאת'וטפ מגרש אותו מהאולם יחד עם שאר יושבי הקהל, הנכנסים כולם למצב היסטרי של שוק, ועומדים בתוקף על כך שאינם מפחדים ושבתיהם נותרו שלמים וללא פגע, אפילו כאשר אורות הרחוב נחלשים ולבסוף נכבים.
הסיפור תם עם סדרת תיאורי זוועות של "צללים חולים", "שעת חצות של בריאה רקובה" ו"גופתם של עולמות מתים", ביקום בו הטירוף והכאוס משגשגים, עולם הנשלט בידי אלים לא אנושיים וחסרי מחשבה, שנביאם הוא לא אחר מאשר ניארלאת'וטפ.
תוכן הסיפור מבוסס על אחד מחלומותיו של לאבקרפט ופסקתו הראשונה נכתבה "בזמן שהיה חצי ישן".
לאבקרפט עצמו הגדיר בפשטות את הסיפור כסיוט.
בחלומו קרא מכתב שקיבל מחברו הטוב סמואל לאבמן ובו ההזמנה: "אל תפספס את מופעו של ניארלאת'וטפ אם הוא יגיע לפרובידנס.
הוא נוראי, נוראי יותר ממה שאתה מסוגל לדמיין, אבל נהדר.
הוא נשאר בראשך שעות לאחר מכן.
אני עדיין רועד במחשבה על הדברים שהוא הראה לנו".
ניארלאת'וטפ ואלמנטים אחרים מסיפורו של לאבקרפט מככבים בסדרה "לאבקרפטי: מעגל האונייה" מאת סטיבן פיליפ ג'ונס.
הסדרה מסדרת מחדש את סיפוריו של ה.
לאבקרפט לכדי יקום אפי אחד.
ב-2007 להקת הפרוגרסיב מטאל "תיאטרון החלום" הציגה בשירם "הלילה השחור והנצחי" דמות הדומה לניארלאת'וטפ ואף ציטטה קטעים מתוך סיפורו של לאקרפט.
להקת הבלאק מטאל היוונית "ואראת'ורן" הקליטה מספר גרסאות שונות של השיר "עלייתו של ניארלאת'וטפ" בין השנים 1990 ו-1993.
ב-2007 הסיפור עובד לרומן גרפי בעל אותו שם אשר אויר בידי ג'וליאן נוירל ופורסם בידי אקילאוס.
הטקסט הנלווה נלקח ישירות מהסיפור.
ניאז אנווארוביץ' איליאסוב הוא ג'ודוקא רוסי ממוצא טורקי מסחתי המתחרה בקטגוריית המשקל עד 100 ק"ג.
איליאסוב הוא זוכה מדליית הארד מאולימפיאדת טוקיו (2020).
באליפות העולם בג'ודו לשנת 2018, שהתקיימה בבאקו, אזרבייג'ן, איליאסוב זכה במדליית הארד לאחר שגבר על רמדאן דרוויש המצרי.
שנה לאחר מכן באליפות העולם, שהתקיימה בטוקיו, יפן, הוא זכה במדליית הכסף לאחר שהפסיד בקרב הגמר של קטגוריית המשקל עד 100 ק"ג לז'ורז' פונסקה הפורטוגזי.
באולימפיאדת טוקיו (2020), איליאסוב החל את דרכו בשלב שמינית הגמר בו הוא גבר על מיקלוש סירייניץ' ההונגרי.
לעומת זאת, הוא הודח בשלב רבע הגמר על ידי ז'ורז' פונסקה; כתוצאה מכך, הוא נשר לבית הניחומים.
במסגרת בית זה, הוא ניצח את קארל-ריצ'רד פריי הגרמני ואת ורלאם ליפרטליאני הגאורגי וכתוצאה מכך זכה במדליית הארד.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2018 גראנד סלאם יקטרינבורג 2018 גראנד פרי זאגרב 2020 גראנד סלאם בודפשט
ניאסזאורוס (שם מדעי: Nyasasaurus ; מילולית: "הזוחל של אגם ניאסה") הוא סוג של זוחל קדום מהקבוצה דמויי דינוזאורים, אשר לעיתים נחשב לדינוזאור אמיתי אף שהוא חי בתקופה קדומה מהם והיה חסר מספר מאפיינים שלהם.
הוא התקיים לפני 245 מיליון שנה בטריאס התיכון בממצאים מטנזניה.
למרות שהממצאים שלו נחשפו כבר ב-1956 הוא לא נחשב לטקסון תקף וגם לא קיבל שם.
רק ב-2013 החליט החוקר סטרלינג נסביט .
שמו ניתן עקב קרבתו לאגם מלאווי שכונה בעבר "אגם ניאסה".
יצור זה הגיע לאורך 2 עד 3 מטרים ונחשב במשך שנים לזוחל הקרוב ביותר לדינוזאורים האמיתיים.
הממצאים שלו כוללים רק מספר של עצמות שבורות כמו עצם הזרוע וכמה חוליות.
מבנה העצמות שלו דמה לאלה של הצלופיזיס מהטריאס העליון ואולי הוא היה אביו האמיתי.
דבר זה יהפוך את מוצא הדינוזאור האמיתי לקדום יותר מאשר לתקופה הנוכחית, כ-233.23 עד 231.4 מיליון שנה מזמננו, בה התקיימו האאורפטור וההררזאורוס וקרוביו.
עם זאת מספר חוקרים טוענים שלא רק שאיננו דינוזאור אלא מעין קרוב של הסילאזאוריים שהיו בעלי עיקול בחוליות שמנע מהם להזדקף כמו דינוזאור אמיתי (דבר הנתון לוויכוח), אלא גם הממצאים שלו בעלי גיל צעיר יותר ולא עלה על 237 מיליון שנה.
ניארלרינץ (בהונגרית: Nyárlőrinc) הוא כפר יחסית חדש בנפת קצ'קמט שבמחוז באץ'-קישקון במרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בניארלרינץ אוכלוסיית הכפר נמצאת בירידה, כך, בשנת 1990 חיו בכפר 2,392 תושבים ובשנת 2021 חיים רק 2,284 תושבים.
האזור מיושב מאות שנים, היישוב עצמו הוקם בשנת 1950 והוכרז ככפר עצמאי לאחר שנפרד מהעיר קצ'קמט (Kecskemét).
ניאנפוניקה תרה (בסינהלית: න්යානපොනික ථෙර, באנגלית: Nyanaponika Thera; 21 ביולי 1901 – 19 באוקטובר 1994) היה נזיר והוגה בודהיסטי בסרי לנקה.
תרה השתייך לזרם הטהרוואדה של הבודהיזם.
הוא נחשב אחד הנזירים הבודהיסטים המערביים המשפיעים ביותר.
ניאנפוניקה תרה נולד בגרמניה למשפחה יהודית דתית שמקורה בגליציה.
שמו המקורי היה זיגמונד (שלמה) פניגר.
בצעירותו היה חבר בתנועת הפועל הצעיר.
הוא זנח את היהדות לטובת בודהיזם.
לאחר עלייתם של הנאצים לשלטון נמלט לסרי לנקה והצטרף למנזר.
בשנת 1939 הצליח לחלץ את אימו מאוסטריה ולהביאה לסרי לנקה שם היא חיה עד יום מותה.
ניאנפוניקה תרה היה היהודי הבודהיסט הראשון.
בתקופות מאוחרות יותר היו נזירים בודהיסטים ממוצא יהודי.
מספרם היה גדול יחסית למספר הנזירים הבודהיסטים מקבוצות אוכלוסייה אחרות במערב.
הם היו בו זמנית גם בודהיסטים וגם יהודים.
לטענתם הבודהיזם הפך אותם ליהודים טובים יותר והיהדות הפכה אותם בודהיסטים טובים יותר.
ניאנפוניקה תרה היה אחד הנזירים הבודהיסטים המערביים החשובים במאה ה-20. הוא יסד את הוצאת הספרים הבודהיסטית החשובה ביותר וכתב את הספר "לב המדיטציה הבודהיסטית".
הוצאת הספרים הבודהיסטית שייסד בשנת 1958 בסרי לנקה נקראת Buddhist Publication Society.
היא פרסמה מגוון רחב של ספרים בודהיסטים של זרם הטרהוודה על נושאים כמו: מדיטציה, פילוסופיה, אתיקה, היסטוריה ועוד.
ראש ממשלת ישראל הראשון דוד בן-גוריון התעניין בבודהיזם.
בביקורו אצל או נו ראש ממשלת בורמה דן עם המארח בבודהיזם.
על פי הודעה רשמית של לשכת ראש הממשלה, בן-גוריון היה בביתו של אונו ובמשך שבוע ימים נפגש עם שלושה מלומדים בודהיסטים ודן איתם על התורה המוסרית והפילוסופית של הבודהיזם.
באותו ביקור בבורמה, נפגש בן-גוריון גם עם ניאנפוניקה תרה.
בן-גוריון הכיר את ניאנפוניקה תרה כבר בשנת 1956 כאשר פנה לממשלת סרי לנקה בבקשה לקבל ספרים על בודהיזם.
הם התכתבו במשך שבע שנים בנושאים הקשורים בפילוסופיה הבודהיסטית.
חלק מהמכתבים נמצאים בארכיון בן-גוריון.
ד"ר אסף פדרמן, מומחה למיינדפולנס, מצא את כל ההתכתבויות בסרי לנקה וחשף אותה בשנת 2009.
ניאיאמה (ביפנית: 新居浜市) היא עיר במחוז אהימה שביפן.
אוכלוסיית העיר בשנת 2022 משוערת בכ-116,000 תושבים החיים ב-57,700 משקי בית, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה במחוז.
שטח העיר הוא כ-234.5 קילומטרים רבועים.
ניאיאמה ממוקמת באזור הצפון-מרכזי של האי שיקוקו, במזרח מחוז אהימה.
ניאיאמה מוקפת בהרים מדרום, מערב וממזרח, והים הפנימי של סטו מצפון.
בשנת 1744 נפתח באזור מכרה נחושת נפתח.
הכפר עצמו הוקם לאחר רסטורציית מייג'י ב-15 בדצמבר 1889. הכפר קיבל מעמד של עיר ב-1 בינואר 1908. ב-3 בנובמבר 1937 מספר כפרים אוחדו עם ניאיאמה.
ניאיאמה מנוהלת באמצעות מודל ראש עיר-מועצה עם ראש עיר שנבחר ישירות ומועצה המונה 26 חברים.
מבחינה לאומית, העיר היא חלק מהמחוז השלישי של מחוז אהימה של בבית הנבחרים של הפרלמנט היפני.
ניאסה הייתה אוניית קו אוקיינית שהושקה בגרמניה בשנת 1906 בשם בילוב () עבור חברת צפון גרמניה לויד (Norddeutscher Lloyd - NDL).
ב-1916, במלחמת העולם הראשונה, פורטוגל תפסה אותה, שינתה את שמה לטראס-אוס-מונטס (), והציבה אותה תחת ניהול Transportes Marítimos do Estado (TME).
בשנת 1924 קנתה אותה חברת Companhia Nacional de Navegação (CNN), הפורטוגזית, ושינתה את שמה לניאסה.
לאחר קריירה ארוכה ב-CNN היא נגרטה באנגליה ב-1951.
בתור , הספינה הפליגה בעיקר בין ברמן למזרח הרחוק.
עם זאת, ב-1907 ערכה שלושה מסעות בין ברמן לסידני, וב-1908 עשתה לפחות שלושה מסעות בין ברמן לניו יורק.
בתור ניאסה, המסלול שלה היה בין ליסבון למוזמביק דרך קייפטאון.
בשנת 1941 חילצה ניצולים מספינת סוחר בריטית שהוטבעה על ידי צוללת גרמנית.
בין השנים 1940–1944 הביאה במסעות רבים פליטים מפורטוגל, ספרד ומרוקו לארצות הברית, ארגנטינה, ברזיל, קובה, הרפובליקה הדומיניקנית, מקסיקו וארץ ישראל.
בין 1903 ל-1908 קיבלה חברת NDL סדרה של 11 ספינות נוסעים דו-מדחפיות, בגודל ובמהירות בינוניים, מארבעה בוני ספינות גרמניים שונים.
כולם נקראו על שמם של פלדמרשלים וגנרלים פרוסים מהמאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, לכן היא נקראה סדרת הגנרלים ().
טקלנבורג בנתה את הספינה כמספר 209. היא הושקה ב-21 באפריל 1906 בשם בילוב, על שם פרידריך וילהלם פרייהר פון בילוב (1755–1816), גנרל בצבא הפרוסי ששירת במלחמות נפוליאון.
היא הושלמה וערכה את ניסויי הים שלה ב-22 בספטמבר.
לגופה הייתה תחתית כפולה ותשע מחיצות אטומות למים.
ניתן היה לסגור את הדלתות האטומות למים במחיצות באמצעות שלט רחוק מגשר הפיקוד שלה, והיא תוכננה להישאר צפה גם אם שניים מתאיה מוצפים.
השירותים שלה כללו אולם התעמלות לנוסעים עם מכשירי כושר חשמליים.
חלק ממחסני המטען שלה היו בקירור.
כל אחד מהמדחפים שלה הונע על ידי מנוע קיטור ימי.
בניסויי הים שלה היא הגיעה לדחף של 5,980 כוח סוס בממוצע, ושמרה על מהירות של 16 קשר - 30 קמ"ש.
מהירות השיוט הרגילה שלה בשירות הייתה .
אותיות הקוד שלה היו QJFB.
ב-26 בספטמבר 1906 עזבה את ברמן במסע הבכורה שלה למזרח הרחוק דרך תעלת סואץ.
לאחר מסע הבכורה שלה, הפליגה האונייה שלוש פעמים לאוסטרליה.
בפעם הראשונה היא עזבה את ברמן ב-23 בינואר 1907 כשהיא נושאת בין היתר להקת אופרה גרמנית שגויסה על ידי מפיק התיאטרון ג'ורג' מוסגרוב.
היא הגיעה לאנטוורפן, סאות'המפטון, גנואה, נאפולי ופורט סעיד, עברה בתעלת סואץ והגיעה למושבת עדן ולקולומבו.
ב-4–5 במרץ הגיעה לפרימנטל; ב-9 במרץ הגיעה לאדלייד וב-12–13 במרץ למלבורן.
ב-16 במרץ הגיעה לרציף של NDL ב-West Circular Quay בסידני.
עם בילוב וספינות אחרות במהירות דומה, NDL תכננה לצמצם את זמן הנסיעה בין ברמן לסידני בחמישה ימים.
במסעה חזרה, בילוב עזבה את סידני ב-23 במרץ, הגיעה למלבורן ב-25 במרץ, אדלייד ב-28 במרץ, ופרמנטל ב-2 באפריל, והגיעה לברמן ב-8 במאי.
במסע הבא שלה לאוסטרליה, בילוב הגיעה לסידני ב-3 ביולי עם 112 פועלים חקלאיים של חברת הזיקוק הקולוניאלי, בין היתר, שהיו אמורים לעבור בסידני לאונייה לקווינסלנד.
104 מהם היו מקטלוניה שבספרד.
שמונת האחרים היו מלינקולנשייר באנגליה, שם הרוויחו תשעה שילינג לשבוע.
החוזה שלהם עם חברת הסוכר העלה את שכרם ל-22 שילינג ושישה פני.
במסעה האחרון לאוסטרליה, בילוב הגיעה לסידני ב-23 באוקטובר.
הנוסעים שלה כללו ארבעה מדענים גרמנים בדרכם למחקר בגינאה החדשה.
ב-Circular Quay הם עברו לאוניית NDL להשלים את מסעם.
במסעה חזרה נשאה בילוב 6,900 חבילות צמר.
היא עזבה את סידני ב-2 בנובמבר.
בשנת 1908 בילוב נסעה לפחות שלוש פעמים הלוך ושוב בנתיב הצפון-אטלנטי הראשי של NDL.
היא עזבה את ברמן ב-11 בינואר, ב-23 בינואר הגיעה לניו יורק, וב-28 בינואר עזבה אל ברמן.
היא עשתה עוד הפלגה טרנס-אטלנטית באותו הקיץ: היא עזבה את ברמן ב-25 ביולי, הגיעה לניו יורק ב-5 באוגוסט ועזבה את ניו יורק ב-13 באוגוסט אל ברמן.
היא עזבה שוב את ברמן ב-12 בספטמבר עם 503 נוסעים, הגיעה לניו יורק ב-23 בספטמבר, וב-1 באוקטובר עזבה את ניו יורק אל ברמן.
מ-1911 הייתה בילוב מצוידת במערכת ניווט תת-מימית ובטלגרף אלחוטי.
עד 1913 סימן הקריאה האלחוטי שלה היה DBW.
בשנת 1914 בילוב הייתה במסלול של NDL בין ברמן ליוקוהמה.
נמלי העגינה שלה היו רוטרדם, אנטוורפן, סאות'המפטון, גיברלטר, אלג'יר, גנואה, נאפולי, פורט סעיד, סואץ, עדן, קולומבו, פנאנג, סינגפור, הונג קונג, שנחאי, צינגטאו (כיום צ'ינגדאו) וקובה.
בהפלגות חזרה היא הגיעה לנגסאקי במקום לצינגטאו.
ב-2 במאי בילוב עזבה את יוקוהמה בהפלגה חזרה לברמן דרך סואץ.
ב-18 ביוני היא עלתה על שרטון בערפל בצד המערבי של האי פורטלנד בתעלת למאנש.
גוררים חילצו את 300 הנוסעים שלה ואת המטען שלהם, והנחיתו אותם בווימות'.
בילוב נפגעה רק מעט, ולמחרת שטה ועגנה בנמל פורטלנד כדי להעלות מחדש את נוסעיה.
ביולי 1914 בילוב עזבה את ברמן.
כשהחלה מלחמת העולם הראשונה ב-3 באוגוסט, היא מצאה מקלט בליסבון.
ב-23 בפברואר 1916 תפס מפקד דיוויזיית הצי הפורטוגזי בליסבון 36 ספינות גרמניות ואוסטרו-הונגריות בנמל, כולל בילוב.
על כל ספינה הועלה צוות פורטוגלי, הונמך דגל האימפריה הגרמנית, ודגל פורטוגל הונף.
מטען חבלה התגלה בחדר הדוודים, שנועד להתפוצץ אם הספינה תוזז.
הפורטוגלים מנעו את הפעלתו, אך המכונות שלה ניזוקו.
ממשלת פורטוגל לקחה את הבעלות על כל הספינות הגרמניות והאוסטרו-הונגריות, והקימה מיזם בבעלות המדינה בשם Transportes Marítimos do Estado (TME).
בילוב הפכה לטראס-אוס-מונטס - - על שם האזור בעל אותו השם בצפון מזרח פורטוגל.
אותיות הקוד שלה היו HTOM.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, TME ניסתה להתחיל מספר נתיבי ספינות סדירות.
טראס-אוס-מונטס הייתה אחת הספינות במסלול בין ליסבון לריו דה ז'ניירו דרך פונצ'ל, רסיפה וסלבדור .
עם זאת, TME הפסיקה לפעול, ומשנת 1922 טראס-אוס-מונטס עגנה בליסבון.
בשנת 1924 קנתה חברת Companhia Nacional de Navegação (CNN) את טראס-אוס-מונטס ושינה את שמה לניאסה (Nyassa), על שם מחוז ניאסה בצפון מוזמביק הפורטוגזית.
CNN שלחה אותה להפליג בין ליסבון למוזמביק, ובדרך עברה איים פורטוגזיים וטריטוריות אפריקאיות של האימפריה הפורטוגזית.
בינואר 1938 נמלי העיירה שלה היו פונצ'ל, סאו טומה, פואנט נואר, לואנדה, פורטו אמבוים, לוביטו, מוצ'מדס, קייפטאון, לורנסו מרקס (כיום מאפוטו), ביירה והאי מוזמביק.
עד 1932 שודרג ההספק המשולב של המנועים הכפולים שלה.
עד שנת 1934 הורחבה קיבולת הקירור בה ל-369 ממ"ק (מטר מעוקב).
ב-1934, סימן הקריאה האלחוטי שלה היה CSBJ, והוא שהחליף את אותיות הקוד שלה.
ביוני 1938 היא הייתה מצוידת במכשיר איכון צלילי הד.
פורטוגל נותרה נייטרלית במלחמת העולם השנייה, ובתחילה ניאסה נשארה במסלול המתוכנן שלה.
עם זאת, בנובמבר 1940 הופנתה לקחת פליטים מאירופה לארצות הברית.
היא עזבה את ליסבון ב-23 בנובמבר עם 458 נוסעים, רבים מהם פליטים מאזורי אירופה הכבושים על ידי גרמניה, וחלקם הוחזקו במחנות מעצר בצרפת.
בהם היו מהנדס החשמל והממציא ז'ורז' לחובסקי, המלחין אוסקר שטראוס, חתנו ובתו של נשיא ליטא לשעבר אנטנאס סמטונה, ו-27 תאילנדים במסע ארוך לתאילנד.
ב-2 בדצמבר ציוד ההיגוי שלה בגשר קפא בטמפרטורות שמתחת לאפס.
מכאן ואילך נוהגה מהגה החירום מגגה (Poop deck), עם הנחיה בטלפון מהגשר.
ב-4 בדצמבר הגיעה לתחנת ההסגר באי הופמן בניו יורק, כשהיא מניפה את דגלי הקוד "יצאתי משליטה".
בערב 17 במרץ 1941, צוללת גרמנית מסוג U-106 תקפה בטורפדו שיירה מול חופי אפריקה המערבית הצרפתית, והטביעה שתי ספינות משא, בהן האנדלוסית (Andalusian) של חברת קווי הספנות אלרמן ופפאיאני, ששקעה.
42 אנשי הצוות נטשו את הספינה בשתי סירות הצלה.
אחד המפקדים פיקד על סירת הצלה עם 23 גברים; הקצין הראשי פיקד על סירת הצלה ובה 18 גברים.
הסירה של הקצין הראשי פנתה לכיוון קייפ ורדה, ונחתה בבואה ויסטה (Boa Vista) ב-20 במרץ.
סירת הקצין הראשי הפליגה לבאת'רסט (כיום בנג'ול) בגמביה.
ב-20 במרץ ראה צוות הניאסה את הסירה וחילץ את יושביה.
ניאסה הייתה בדרך לליסבון דרך פונצ'ל וקזבלנקה, שם הייתה אמורה להוריד 400 צרפתים שסירבו לשרת עם הכוחות הצרפתיים החופשיים.
הניצולים מהאנדלוסית חששו שיילכדו במרוקו שבשליטת וישי, ולכן בפונצ'ל.
לאחר כמה ימים המשיכו במסעם על האונייה לימה (Lima), שהגיעה לליסבון ב-29 במרץ.
שני מעונות נוצרו בתא המטען של ניאסה, מלפנים ומאחור, לנשיאת 400 נוסעים נוספים.
ב-16 באפריל יצאה ניאסה מליסבון עם 816 נוסעים.
המחיר נע בין 160 דולר למעון פשוט, ל-480 דולר לתא במחלקה הראשונה.
בין הנוסעים היו ההיסטוריון יוליוס ברוצקוס, סוחר האמנות הרמן רוטשילד, ואביו בן ה-83 של יזם הספנות ארנולד ברנשטיין.
נוסעים במעונות התלוננו על מחסור באור, אוורור ומרחב.
אחד הנוסעים אמר שהתנאים "מתועבים", והם הובילו ל"עימותים בין הנוסעים".
ניאסה הגיעה לניו יורק ב-25 באפריל.
ב-25 במאי הפליגה ניאסה מליסבון עם פליטים והגיעה לניו יורק לפני 16 ביוני.
ביולי 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם נוסעים כולל 400 פליטים.
היא הגיעה לקזבלנקה, שם עלו עוד 200 פליטים.
היא הגיעה לניו יורק ב-9 באוגוסט עם 690 נוסעים.
ביניהם הייתה הדוויג ארליך, אלמנתו של המדען פאול ארליך ואחותו של התעשיין מקס פינקוס.
ניאסה עלתה באיסט ריבר אל המזח שלה, אך הנתב הניו יורקי האחראי טעה בחישוב מצב הגאות.
3 מטרים מהתורן הקדמי שלה פגעו בגשר ברוקלין, והתכופפו ב-90 מעלות.
ב-9 בספטמבר 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם 540 פליטים.
ב-22 בספטמבר הגיעה להוואנה, קובה, שם ירדו 318 מהם.
ב-12 בנובמבר 1941 עזבה ניאסה את ליסבון עם יותר מ-600 פליטים, רובם קשישים.
היא הורידה 400 מהם בברזיל, ולקחה יותר מ-200 לבואנוס איירס, לשם הגיעה ב-7 או 8 בדצמבר.
קציני ההגירה הארגנטינאים הניחו ל-185 מהם לרדת עם הגעתם, אך 31 לא קיבלו תחילה אישור לרדת.
רובם היו במעבר לקולומביה או לפרגוואי, והורשו לרדת עד 16 בדצמבר.
שלושה נעצרו במלון דה אינמיגרנטס (Hotel de Inmigrantes), וזוג נשוי אחד נשלח חזרה לאירופה כי האישה סבלה מגרענת.
ניאסה עזבה את ליסבון בינואר 1942 והפליגה דרך קזבלנקה לצפון אמריקה.
ב-3 במרץ הגיעה לווראקרוס שבמקסיקו, שם הורידה 48 פליטים רפובליקנים ספרדים ומספר פליטים יהודים.
היא גם הורידה פליטים יהודים בניופורט ניוז,, וירג'יניה, ב-17 במרץ, ובסיודד טרוחיו (Ciudad Trujillo, כיום סנטו דומינגו) ברפובליקה הדומיניקנית ב-20 במרץ.
הנוסעים כללו פליטים יהודים שהפליגו לקובה.