tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא ייצג את נבחרת ספרד במדי נבחרות הנוער, אך על פי הדיווחים ההתאחדויות לכדורגל בגינאה ובליבריה, פעלו על מנת שייצג את נבחרותיהן הבוגרות.
דווח כי השחקן בחר לייצג את גינאה, ולערוך במדיה הופעת בכורה ביוני 2020, אך מגפת הקורונה העולמית הביאה לדחיית משחקי הנבחרות.
מוריבה הגיע לברצלונה מאספניול ב-2010. הוא נחשב לאחד הכדורגלנים הטובים לדורו, ולעיתים קרובות אף שיחק בקבוצות עם שחקנים מבוגרים ממנו.
כשהיה בן 15 עלה לתודעה הציבורית בזכות שלושער נגד קבוצת ריאל מדריד עד גיל 19, כולל שער מחצי מגרש.
בינואר 2019, לקראת סיום חוזהו, מועדונים כמו מנצ'סטר סיטי ויובנטוס ניסו להחתימו, אך לבסוף בחר להאריך חוזה בברצלונה, עם שכר של מעל חצי מיליון אירו לעונה, כולל סעיף שחרור בן 100 מיליון אירו.
בעונת 20–2019 הפך לשחקן קבוע בהרכב של קבוצת המילואים, ברצלונה אתלטיק, במסגרת הליגה השלישית.
הוא כבש את שערו הראשון בניצחון 2–3 על יאגוסטרה ב-8 במרץ.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של ברצלונה ב-21 בינואר 2021 במשחק גביע המלך נגד קורנייה.
הוא החליף את סרחיו בוסקטס בדקה ה-74 של המשחק שהסתיים בניצחון 2–0 אחרי הארכה.
ב-13 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, כשפתח בהרכב בניצחון 5–1 על דפורטיבו אלאבס, בו בישל את השער הראשון במשחק לפרנסיסקו טרינקאו.
הוא כבש את שערו הראשון בלה ליגה בניצחון חוץ 2: 0 מול אוסאסונה ב-6 במרץ 2021.
ב-2 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 0–3 על בוכום.
במדי הקבוצה בעונתו הראשונה שיחק 30 דקות ליגה בלבד.
ב-28 בינואר 2022 הושאל מוריבה לוולנסיה עד לסוף העונה.
ב-8 בינואר 2024 הושאל לחטאפה עד לסיום העונה.
נכלל בסגל הנבחרת האולימפית של גינאה לטורניר הכדורגל באולימפיאדת פריז (2024).
אילאיל סמל (נולדה ב-10 באוקטובר 1990) היא במאית תיאטרון ישראלית.
נולדה בניו יורק לנאוה סמל ולנעם סמל, בעת שכיהן כקונסול התרבות של ישראל בניו יורק.
אביה ניהל את תיאטרון חיפה, התיאטרון הקאמרי ואת תיאטרון הבימה.
אמה נאוה סמל, הייתה סופרת ידועה.
לסמל עוד שני אחים והיא אחייניתו של הזמר שלמה ארצי..
סמל היא בוגרת מגמת אמנות חזותית בתיכון תלמה ילין.
ב-2009 התגייסה לצה"ל ואת שירותה עשתה בחיל האוויר כקצינת מודיעין וכמפקדת קורס.
במסגרת שירותה, השתתפה בשנת 2012 כנציגת צה"ל במשלחת לאירוע לציון 60 שנה למשפט אייכמן בוילה ואנזה ובברלין.
לאחר סיום שירותה הצבאי למדה לתואר ראשון בתיאטרון במסלול בימוי באוניברסיטת תל אביב.
במהלך הלימודים, השתתפה כשחקנית-יוצרת בקופרודוקציה של האוניברסיטה ובית הספר הגבוה לתיאטרון באוניברסיטת מוצרטיאום בזלצבורג, אוסטריה.
דמותה של סמל מופיעה ברומן האחרון של אמה, "פאני וגבריאל" שראה אור ב-2018.
עבודתה הראשונה בתיאטרון הייתה כעוזרת במאי של רוני פינקוביץ', ובפרויקט הגמר לתואר השני ביימה את המחזה "רצח" של חנוך לוין.
סמל פעילה ב"פורום יוצרות התיאטרון", שמקדם ייצוג שוויוני של נשים בתפקידי בימוי, יצירה וניהול.
ב-2017 במסגרת פרויקט הסיום שלה באוניברסיטת תל אביב, ביימה את ההצגה "רצח" מאת חנוך לוין, ההצגה זכתה להצלחה ולתשומת לב תקשורתית רבה.
מאז ביימה שש הצגות נוספות, רובן בתיאטרון גשר שם מובילה את "סטודיו גשר", שמשלב שחקנים צעירים ברפרטואר של התיאטרון.
רצח - מאת חנוך לוין, לראשונה בהפקה דו-לשונית בעברית ובערבית.
ההצגה החלה כהפקה של תיאטרון האוניברסיטה, ולאחר מכן אומצה על-ידי תיאטרון צוותא והציגה ברחבי הארץ, ובפסטיבלים בינלאומיים בבלארוס, ברומניה, ובבולגריה (צוותא, 2017)
מי כמוני - מחזה של רועי חן במסגרת "סטודיו גשר", שבו גילמו שחקני הסטודיו בני נוער שמתמודדים עם הפרעות נפשיות ומאושפזים במחלקה סגורה.
צא קוביד צא - מופע שביימה אילאיל וכיכבה בו לצד יניב סגל, המוגדר כטקס גירוש דיבוק וירטואלי רב משתתפים, במסגרת פסטיבל ויראלי (2020)
מעגל הגיר - עיבוד עדכני לקלאסיקה של ברטולט ברכט שמקום ההתרחשות בו הועתק מגיאורגיה לארץ ישראל של תקופת המנדט הבריטי.
ההפקה עלתה במסגרת "תיאטרון בפטיו" והוצגה תחת כיפת השמים בין היתר בשל הנחיות הקורונה (בית הספר למשחק גודמן, 2020)
הדיבוק - עיבוד מחודש בהפקה כלל נשית לתרגום של ביאליק למחזה הקלאסי של ש.
אנ-סקי בהשתתפות תלמידות מסלול מצטיינים במשחק (אוניברסיטת תל אביב, 2021)
רומיאו ויוליה - תרגום מחודש של דורי פרנס למחזה של שייקספיר, עם נעם פרנק ונטע רוט בתפקידים הראשיים (תיאטרון גשר, 2022)
המקום בו השמיים נגמרים - תיאטרון אחד העם.
מבוסס על המחזה הבריטי "The Welkin" מאת לוסי קירקווד.
המחזה מתרחש באנגליה הכפרית של 1759, ומתחקה אחר סאלי פופי, נידונה לתלייה על רצח מזוויע שביצעה (תיאטרון אחד העם, 2023)
אילבן היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת דרמת-מדע בדיוני של נטפליקס, "דברים מוזרים", שנהגתה על ידי האחים דאפר; ולה יכולות פסיכו-קינטיות וטלפתיות.
לאחר שאומצה על ידי מפקד המשטרה ג'ים הופר, מקבלת אילבן את שמה החוקי; ג'יין "אל" הופר .
את דמותה של אילבן מגלמת השחקנית הבריטית מילי בובי בראון, שזכתה לשבחי הביקורות על גילום הדמות, שנחשבת ל של הסדרה.
אילבן היא בתה הביולוגית של תרזה "טרי" אייבס, אישה שהשתתפה בניסויי "פרויקט MKUltra" שנערך על ידי סוכנות הביון המרכזית (CIA).
נראה שאילבן נולדה עם יכולות טלקינטיות ועל-חושיות בולטות.
עם זאת, כאשר היא משתמשת ביכולות הללו במידה משמעותית, היא נחלשת זמנית ואפה מדמם.
בלידתה, נלקחה אילבן מאמה על ידי ד"ר מרטין ברנר וחונכה כנבדקת במעבדה הלאומית של הוקינס במטרה לפתח את כישוריה הפסיכו-קינטיים.
כשהיא מוכנסת למכל חסך-חושי, היא יכולה להשתמש ביכולותיה על מנת לגשת לממדים אחרים, בעיקר למטרות ריגול.
בנוסף, ביכולתה של אילבן לפתוח ולסגור שערים לממד מקביל הנקרא "העולם ההפוך".
בעונה הראשונה, נמלטת אילבן מהמעבדה הלאומית של הוקינס ומנסה לגנוב אוכל ממסעדה מקומית.
הבעלים, בני, מרחם עליה ומתקשר לשירותי הרווחה.
העובד הסוציאלי המגיב לשיחה, מתגלה כסוכן שנשלח ממעבדת הוקינס, אשר הורג את בני; לאחר מכן, אילבן שוב נמלטת לפני שיהיה ניתן ללכוד אותה שוב.
במנוסתה, נתקלים בה מייק וילר, דסטין הנדרסון ולוקאס סינקלייר, שמחפשים את חברם הנעדר, ויל באיירז.
הבנים מחליטים לכנות אותה "אילבן" (מאנגלית: "אחת-עשרה") על סמך קעקוע "011" שנמצא על אמתה השמאלית; ומייק מאפשר לה להסתתר במרתף שלו.
מחשש ללכידה חוזרת, אילבן משכנעת את מייק לא לספר להוריו ולשאר המבוגרים על דבר קיומה, דבר המקשה על ד"ר ברנר, שאותו היא מכנה "פאפא", למצוא אותה.
אילבן מסייעת לבנים לאתר את ויל, שמתברר כי הוא לכוד בממד מקביל, אותו הם מכנים אותו "העולם ההפוך", שם הוא ניצוד על ידי יצור שהם מכנים "דמוגורגון".
הקבוצה יוצאת למצוא את ויל באמצעות מצפניהם, אך אילבן מטעה אותם כשהיא מבינה שהם נעים לעבר מעבדת הוקינס ולאחר מכן נמלטת.
מאוחר יותר היא גונבת ופלים קפואים ממכולת ואוכלת אותם ביער, אך לאחר מכן שבה אל הקבוצה ומחלצת אותם מבריונים מקומיים.
הקבוצה נרדפת אל מגרש הגרוטאות של העיירה על ידי ד"ר ברנר ופקודיו.
במהלך המרדף, ניידת ממשלתית תופסת את הילדים; אך אילבן משתמשת בכוחותיה על מנת להעיף את הטנדר באוויר, לחסום את דרכה של השיירה ולאפשר לקבוצה לברוח.
לאחר מכן מצטרפים אליהם אמו של ויל, ג'ויס באיירז, מפקד משטרת הוקינס, ג'ים הופר, ננסי וילר, וג'ונתן באיירז.
יחד, הם יוצרים מכל בידוד מאולתר באמצעות בריכה ושקיות מלח בישול על מנת לעזור לאילבן לגשת אל העולם ההפוך.
אילבן מצליחה לאשר את היותו של ויל בחיים, אבל גם שברב, חברתה של ננסי שנלקחה זמן קצר אחרי ויל, "איננה".
כשכוחותיה של הממשלה מתקרבים לבית הספר, אילבן מסייעת לקבוצה להימלט על ידי שימוש בכוחותיה על מנת להרוג את רוב הסוכנים.
לאחר שהדמוגורגון עושה את דרכו לעולמם, אילבן מקריבה את עצמה לכאורה במטרה להשמיד את היצור ולהציל את חבריה.
חודש לאחר מכן, לאחר מסיבת חג המולד, הופר עוזב את תחנת המשטרה ונוסע אל היער המושלג; שם הוא משאיר ופלים בקופסה, על אף שמצבה ומיקומה של אילבן נותרים מעורפלים.
לאחר שהביסה את הדמוגורגון, מתעוררת אילבן בעולם ההפוך ונמלטת דרך שער שמוביל אותה חזרה לחטיבת הביניים "הוקינס".
מכיוון שהממשלה עדיין בעקבותיה, נאלצת אילבן להסתתר ביער, שם היא מוצאת את הוופלים שהופר השאיר עבורה ומחפשת אותו.
השניים עוברים לבקתה מבוצרת ביער, שם הוא אוסר עליה לעזוב, מחשש לשלומה.
הופר מסתיר את אילבן בבקתה במשך כמעט שנה, ומסתיר את עובדת הישרדותה ואת מקום הימצאה מכולם, כולל הילדים.
במהלך הזמן שחולף, אילבן משפרת את שליטתה בכוחותיה; היא פחות נחלשת מהשימוש בטלקינזיס, וכעת ביכולתה להקרין את תודעתה ללא שימוש במכל חסך-חושי.
ביכולת זו היא משתמשת על מנת להקשיב לניסיונותיו של מייק ליצור איתה קשר, אם כי היא מתוסכלת יותר ויותר מחוסר יכולתה להשיב.
בנוסף, אילבן מרחיבה משמעותית את אוצר המילים שלה בתקופה זו, הן מהופר והן מהטלוויזיה.
בהדרגה, נעשית אילבן חסרת מנוחה ומשתוקקת להתאחד עם מייק וחבריו, מה שגורם לקרע בינה לבין הופר.
יום אחד, היא בורחת מהבקתה ונוסעת לחטיבת הביניים "הוקינס", שם היא מוצאת את מייק עם מקס מייפילד, תלמידה חדשה.
מתוך קנאה, אילבן משתמשת בכוחותיה על מנת להפיל את מקס מהסקייטבורד שלה לפני שהיא עוזבת.
עם חזרתה לבקתה, אילבן נקלעת לוויכוח סוער עם הופר על עזיבתה ללא רשות, ומשתמשת בכעס בכוחותיה על מנת לפגוע בבקתה.
למחרת, בעודה מנקה את הבלגן שעשתה, אילבן מעיינת במסמכים במרתף הבקתה ומגלה שאמה הביולוגית, טרי, חיה; בניגוד למה שהופר וד"ר ברנר אמרו לה.
היא בורחת שוב ושמה פעמיה אל בית אמה, שם היא פוגשת לראשונה את דודתה, בקי.
מבקי, מגלה אילבן מה קרה לטרי במעבדה הלאומית של הוקינס.
בעודה שם, היא מבינה שטרי מנסה לתקשר איתה, אך אינה מסוגלת לעשות זאת בשל מצבה הקטטוני.
באמצעות שימוש בכוחותיה, צופה אילבן בפלשבק ממנו נחשף כי ד"ר ברנר ועוזריו אחראים למצבה הנוכחי.
לאחר מכן, אילבן משתמשת ביכולותיה כדי לגלות שיש לה "אחות" – עוד ילדה מחוננת שנלקחה תחת חסותו של ד"ר ברנר – ויוצאת למצוא אותה.
לאחר שהיא מאתרת את "אחותה", נערה מבוגרת בשם קאלי פראסד, שלה המספר 008 והיכולת לגרום לאנשים להזות.
אילבן נשארת עם קאלי וחבריה – נמלטים שנחושים לנקום באנשים שפגעו בהם – וממנה לומדת להתמקד בכעסה כדי להפיק את המרב מכוחותיה.
מאוחר יותר, הקבוצה מתחקה אחר ריי קרול, עובד לשעבר במעבדת הוקינס.
כשהיא מגלה שהוא אחד מהאנשים האחראים למצבו של טרי, אילבן מתחילה לחנוק אותו למוות בזעם, אך מפסיקה כשהיא מבינה שיש לו שתי בנות, ובסופו של דבר מונעת מקאלי לירות בו.
בחזרה במחבוא, אילבן עדה להיותם של הופר ומייק בסכנה דרך הריק.
בזמן שהחבורה עומדת לברוח, אילבן מבינה שעליה לחזור לחבריה ולהציל אותם.
אילבן שבה להוקינס ולבסוף מתאחדת עם מייק וחבריה לאחר שהצילה אותם מדמודוג.
הקבוצה מבינה שהיא צריכה לסגור את השער לעולם ההפוך, והיא והופר חשים אל מעבדת הוקינס.
שם, אילבן ממקדת את כעסה בכוחותיה, סוגרת את השער ומרוקנת את האנרגיה שלה.
לאחר מכן, ד"ר סם אוונס נפגש עם הופר ומגיש לו תעודת לידה מזויפת, המאפשרת להופר לאמץ באופן חוקי את אילבן, ואומר לו שעליה להסתתר לפחות שנה במטרה להבטיח את ביטחונה.
עם זאת, בעצת אוונס, מרשה לה הופר להשתתף בנשף השלג בתיכון הוקינס שם היא ומייק חולקים את נשיקתם הראשונה כזוג.
בתחילת העונה השלישית, אילבן ומייק מבלים את כל זמנם יחד, למורת רוחו של הופר.
כשהופר מתוודה בפני ג'ויס שהוא מרגיש לא בנוח לגבי המצב, היא מציעה לו לשבת ולדבר בשלווה עם אילבן ומייק על רגשותיו.
עם זאת, כשהופר מנסה לפעול כעצתה, הוא כושל ומאיים מילולית על מייק שיתרחק מאילבן או שיפריד ביניהם.
כשמייק נאלץ לשקר לאילבן לגבי סיבת ריחוקו הפתאומי ממנה, היא מבקשת עצה ממקס, שטוענת שמייק מעוניין לבלות עם הבנים ומציעה לה לבלות יחד; השתיים משתמשות בכוחותיה של אילבן על מנת לרגל אחרי הבנים לשם השעשוע, אך כשהן מרגלות אחר בילי, אחיה של מקס, נראה שהוא נוהג בחשדנות ובחוסר יציבות.
מודאגות מהתנהגותו המעורערת, השתיים יוצאות לבריכה הקהילתית של הוקינס, שם הוא עובד כמציל, שם הן מבינות כי מוחו של בילי הושחת על ידי מצליף המוחות.
השתיים מתאחדות עם לוקאס, ויל ומייק, שכועס על כך שריגלה אחריו ומתווכח עם מקס על רגשותיו לאילבן בזמן שהיא מרגלת אחרי המצליף.
אילבן מצליחה להרחיק את המצליף, אך במחיר פגיעתה והדבקתה בחלק ממנו.
אילבן ומייק משלימים, אבל מצליף המוחות ובילי עוקבים אחריהם עקב פציעתה של אילבן.
אילבן מאבדת את כוחותיה לאחר שהסירה את חתיכת המפלצת מרגלה, אך מצליחה לסייע לבילי להשתחרר משליטתו באמצעות זיכרונות ילדותו.
הקבוצה מביסה את מצליף המוחות על ידי סגירת השער אל העולם ההפוך ובעזרת הקרבתו של בילי.
לאחר הפיצוץ שסגר את השער, הופר נחשב למת, ואילבן מאומצת על ידי משפחת באיירז.
בזמן שהמשפחה אורזת לקראת עזיבתה את הוקינס, אילבן מגלה למייק שהיא גם אוהבת אותו, והשניים חולקים נשיקה.
לפני עזיבתם, ג'ויס נותנת לאילבן מכתב שנכתב על ידי הופר, בו הוא התכוון להשתמש כשדיבר איתה ועם מייק על רגשותיו כלפי יחסיהם.
בתחילת העונה הרביעית, מתחילה אילבן ללמוד בבית ספר בקליפורניה לצד ויל, כשבמקביל היא נאבקת עם אובדן כוחותיה, בנוסף להצקותיה של ילדה פופולרית בשם אנג'לה.
כשמייק בא לבקר, אילבן מעמידה פנים שיש לה חברים רבים על מנת לרצות אותו, אבל במשטח ההחלקה היא מושפלת וכנקמה מכה בפניה של אנג'לה.
בתגובה, נלקחת אילבן למעצר משטרתי, אך ד"ר אוונס משחרר ולוקח אותה איתו.
ד"ר אוונס מסביר לאילבן שהעיירה הוקינס נמצאת בסכנה והוא עובד על שיטה להשבת כוחותיה.
אילבן מסכימה להשתתף, תוך סיכון שלא תראה את חבריה לעולם; ונלקחת למתקן בנבאדה, שם היא מגלה שד"ר ברנר עדיין בחיים.
אילבן מוכנסת למכל חסך-חושי מתקדם (המכונה NINA) ומשחזרת את זיכרונותיה המודחקים מתקופתה במעבדת הוקינס.
אילבן מנסה להימלט מהמתקן אך מגלה שכוחותיה חוזרים לאט, ומשתכנעת להישאר.
עם הזמן, אילבן מגלה כי בעת שהותה במעבדת הוקינס, היא נודתה על ידי הילדים האחרים, אבל אח חביב השגיח עליה ונתן לה עצות כיצד לשלוט בכוחותיה.
האח, שמתגלה בדיעבד כ"אחד", הנבדק המקורי בניסוייו של ד"ר ברנר, שיטה באילבן להסיר שתל בצווארו שדיכא את כוחותיו, ואז טבח בשאר הילדים ובצוות המעבדה.
מאוחר יותר, נחשף כי שמו המקורי של "אחד" הוא הנרי קריל, וכי הוא היה אחראי למות אמו ואחותו בשנות ה-50 ובהפללת אביו במעשיו.
הנרי ניסה להרוג את אילבן לאחר שסירבה לסייע לו למגר את האנושות, אך היא גברה עליו ושלחה אותו אל העולם ההפוך, שם הוא הפך לווקנה.
ד"ר ברנר גילה את אילבן בזירת הטבח, בו נפלה לתרדמה ושכחה את האירועים.
באמצעות מצלמות האבטחה, הרכיב ברנר את סדר האירועים שקדמו לטבח וגרם לאילבן לרגל אחרי הרוסים כסיפור כיסוי לחיפושיו אחר הנרי.
אילבן מגלה שהקבוצה בהוקינס מתכננת להרוג את הנרי באמצעות שימוש במקס כפיתיון על מנת לפתות אותו החוצה, ומשכנעת את אוונס לסייע לה לשוב להוקינס.
עם זאת, ברנר נועל את אוונס ולוכד את אילבן באמצעות קולר הלם.
כאשר הצבא תוקף את הבסיס, ברנר נמלט עם אילבן אך נורה למוות.
אילבן מצליחה להרוס את המסוק ואת כלי הרכב של הצבא כשבמקביל, מייק, ויל, ג'ונתן וארגייל מגיעים.
הקבוצה נוסעת אל הפיצרייה של ארגייל, שם הם יוצרים מכל בידוד על מנת לאפשר לאילבן להיכנס למוחה של מקס ולהתעמת מול וקנה.
וקנה מצליח להתגבר על אילבן, ושובר את עצמותיה של מקס ומעוור אותה לפני שמייק אומר לאילבן שהוא אוהב אותה, מה שנותן לה את הכוח לשבור את שליטתו של וקנה עליה.
למרות מאמציה, מקס עדיין מתה מפציעותיה, אך אילבן מצליחה להשתמש בכוחותיה כדי להפעיל מחדש את לבה ולהכניס אותה לתרדמת.
הקבוצה שבה להוקינס, שם אילבן מתאחדת עם הופר, אך הקבוצה עדה לקנוקנותיו של העולם ההפוך המתחילים לפלוש לעיירה.
לאחר פתיחת השערים בסיום העונה הקודמת, הצבא פועל לדיכוי המידע הציבורי על האסון, ובמקביל מגביר את מאמציו ללכוד את אילבן, הנתפסת בעיניו כגורם להסלמת האירועים – זאת חרף מעורבותו של וקנה.
כאשר הולי וילר נחטפת והולכת לאיבוד בתוך העולם ההפוך, אילבן מחליטה להתערב.
הופר מסתייג בתחילה מחזרתה לממד, אך לבסוף מצטרף אליה, הן כדי לחקור את פעילות הצבא בתוך הממד והן כדי לסייע באיתור הולי.
אילבן חודרת למתקן מחקר צבאי הממוקם בתוך העולם ההפוך, תוך שהיא מתזמנת את רעש כניסתה למתקן עם רעם כדי להימנע מגילוי.
בתוך המתקן מגלים היא והופר כי הצבא פיתח טכנולוגיה המסוגלת להחליש זמנית את כוחותיה.
כאשר הופר נתפס בידי גפנים, אילבן מנסה להתערב, אך יכולותיה מנוטרלות לפרק זמן המספיק כדי לאפשר את לכידתו ואת חקירתו בידי ד"ר קיי.
קיי לוחצת על הופר למסור מידע על אילבן, מבלי לדעת שהיא מנסה להגיע אליו.
לאחר שאילבן משיבה לעצמה את כוחותיה ופורצת את מערכות האבטחה, היא מתעמתת עם קיי ומנסה להרוג אותה באמצעות טלקינזיס, אך נכשלת בשל השפעתו המתמשכת של המנטרל.
הופר מוריד את טמפרטורת החדר כדי להחליש את הגפנים, מצליח להשתחרר ומנטרל את קיי.
במהלך המנוסה אילבן חושפת בטעות פצצה מוסתרת מתחת למעילו של הופר, דבר המוביל לעימות רגשי כאשר הוא מתעקש להקריב את עצמו.
אילבן מסרבת לנטוש אותו ורודפת אחריו ברחבי המתקן, עד שהופר חוזר לפתע וחושף את הישרדותה ואת חזרתה של קאלי פראסאד, הידועה גם כנבדקת "שמונה".
בפרק הסיום של הסדרה מתעמתת אילבן עם וקנה הן במחשבתו והן בעולם הממשי, בעוד חבריה נלחמים במצליף המוחות ומצליחים להרוג אותו.
ויל, שפיתח בעונה החמישית יכולות טלקינטיות משלו, מרסן את וקנה ומאפשר לאילבן לדקור אותו באופן קטלני, לפני שג'ויס מסיימת את חיסולו באמצעות גרזן.
עם השמדת העולם ההפוך אילבן נותרת לכאורה מאחור כדי למות, מתוך רצון להבטיח שהצבא לא יוכל עוד להשתמש בה ליצירת "הנרי קריל" נוסף, ונפרדת ממייק בפרידה אחרונה.
מאוחר יותר מעלה מייק בפני חבריו השערה כי ייתכן שאילבן שרדה, וכי קאלי הגוססת השתמשה בכוחותיה כדי להקרין אשליה של מותה בזמן שאילבן נמלטה.
חבריה מקווים כי השערתו נכונה וכי מצאה מקום שבו תוכל לחיות את חייה בשלווה.
את דמותה של אילבן הגו האחים דאפר, שביססו את דמותה על עדויותיהם של ניצולי ניסויי "פרויקט MKUltra", בשילוב השפעות מדמותו של אי.טי..
בנוסף, שאבו האחים השראה גם מהאנימות "שירת האלף" ו"אקירה", והצהירו ש"רצו שתהיה תעלומה בעברה, וגם שהיא תיראה קצת מפחידה." על אף ש"דברים מוזרים" תוכננה במקור כסרט עלילתי, היא הוצגה לנטפליקס כמיני-סדרה, שבה התעתדה אילבן להקריב את עצמה בפרקה האחרון.
לאחר שנטפליקס התרשמה מהצלחת הסדרה וחידשה אותה לעונה שנייה, החליטו האחים לשנות את הסוף המקורי על מנת לשמור על הדמות בחיים.
האחים הצהירו כי תהליך הליהוק עבור דמותה של אילבן היה הקשה ביותר, מכיוון שלדמות היו מעט שורות.
האחים היו מעוניינים ללהק שחקנית-ילדה שתצליח להעביר מנעד רחב של רגשות; וציינו כי חששו לכך שלא ימצאו מישהי שתוכל להפיח חיים בדמות כשהיא לא מדברת.
לאחר שפגשו את מילי בובי בראון, אותה הם בחרו ללהק לתפקיד, תיארו אותה האחים כ"משהו מיוחד… עם כישרון על-טבעי מפחיד לחלוטין".
בראון נאלצה לגלח את ראשה עבור התפקיד, משהו שהיא והוריה חששו ש"יפחית את יופיה" עד שנחשפה תמונה ראשונה של שרליז ת'רון בדמותה של הקיסרית פיוריסה בסרט "מקס הזועם: כביש הזעם".
בנוסף, מוצגת גרסה פרודית אלימה של אילבן בשם סינדי, המגולמת על ידי אס הודמוזר, בעונתה השנייה של הסדרה "הבנים" ובסדרת הרשת הנלווית לה, "Vought News Network: Seven on 7" בהשתתפותו של קמרון קולמן.
דמותה של אילבן וביצועיה של בראון זכו לשבחי הביקורות.
בין היתר, כתבה אליס וינסנט מה"דיילי טלגרף" כי
בביקורתה על הדמות, אף המליצה אשלי הופמן ממגזין "טיים" למתג את דמותה של אילבן כדמותג של יום הוופל הלאומי.
מנגד, טענה לניקה קרוז מ"אטלנטיק" כי "למרות סיפור רקע עשיר, אילבן היא הגיבורה השטוחה ביותר של הסדרה".
על ביצועיה, קיבלה בראון מועמדות בקטגוריית השחקנית משנה הטובה ביותר בסדרת דרמה בטקס פרס אמי לבידור בפריים טיים ה-69 וה-70. בטקס פרסי הסרטים והטלוויזיה של MTV לשנת 2017, היא הייתה מועמדת לפרס "הגיבור הטוב ביותר" ו"השחקן הטוב ביותר בסדרה", וזכתה בפרס האחרון.
בנוסף, זכתה בראון בבקטגוריית "ההופעה הטובה ביותר של שחקן צעיר בסדרת טלוויזיה" בטקס פרסי סאטורן ה-43; הייתה מועמדת פעמיים לפרס גילדת שחקני המסך על "ההופעה הטובה ביותר של שחקנית בסדרת דרמה" בשנים 2017 ו-2018; וזכתה בפרס "בחירת הילדים" להיותה השחקנית הטובה ביותר בשנים 2018 ו-2020.
איל פכט (נולד ב-1978) הוא קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף המכהן כראש מרכז דדו לחשיבה צבאית בין-תחומית באגף המבצעים.
נולד בישראל והתגייס לצה"ל בשנת 1996 למסלול העתודה האקדמית.
לאחר השלמת לימודיו באוניברסיטת תל אביב שובץ פכט בחיל האוויר.
פכט שירת בתפקידי קצונה ופיקוד במערך הטכנולוגי ובמטה חיל האוויר, במפא"ת, באגף התכנון ובאגף המבצעים.
בשנים 2015–2018 שימש כראש ענף חקר ביצועים בחיל האוויר ובשנים 2018–2022 עמד בראש המרכז לניתוח מערכות באגף לתכנון ולבניין כוח רב זרועי.
בפברואר 2023 נכנס לתפקידו כמפקד מרכז דדו לחשיבה צבאית בינתחומית באגף המבצעים.
פכט הוא בוגר בהצטיינות של תואר ראשון ותואר שני בהנדסת תעשייה מאוניברסיטת תל אביב, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני במשפט ציבורי ובינלאומי מאוניברסיטת תל אביב ואוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בעל תואר שלישי מאוניברסיטת תל אביב בתחום אסטרטגיה וכלכלת ביטחון.
אילדיקו קומלושי (בהונגרית: Komlósi Ildikó; נולדה ב-22 במרץ 1959) היא זמרת אופרה מצו-סופרן הונגרייה.
בשנים 1980–1984 למדה מוזיקה ב בבודפשט, בשנים 1984–1985 למדה בבית הספר גילדהול למוזיקה ודרמה בלונדון, בהדרכתה של ורה רוז'ה ובשנים 1987–1988 השתתפה בשיעורי התמחות באקדמיה של לה סקאלה במילאנו.
במנת 1982 זכתה בפרס ראשון בתחרות בקרלובי וארי, צ'כיה ובפרס שני בתחרות בדן בוס, הולנד.
בשנת 1986 זכתה בתחרות הבינלאומית של פברוטי והופיעה לראשונה ב מול לוצ'יאנו פברוטי בניצוחו של לורין מאזל.
בעקבות הופעת הבכורה המוצלחת שלה, היא הוזמנה להופיע בתיאטראות החשובים בעולם: האופרה של וינה; תיאטרון לה סקאלה במילאנו; פרנקפורט, סנטיאגו דה צ'ילה; המטרופוליטן אופרה וקרנגי הול בניו יורק; תיאטרון סן קרלו בנאפולי; מאגיו בפירנצה; הארנה של ורונה; בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בלונדון; ולה מונה בבריסל.
היא שיתפה פעולה עם המנצחים החשובים בעולם: סר קולין דייוויס, איוואן פישר, ואלרי גרגייב, זובין מהטה ואנטוניו פאפאנו.
דון ג'ובאני - דונה אלווירה בתיאטרון קרלו פליצ'ה בגנואה
טירת הנסיך כחול הזקן - ג'ודית באופרה של טורקו
כרמן - תפקיד ראשי, בזמפר-אופרה בדרזדן
כוחו של גורל - פרציוסילה, במטרופוליטן אופרה בניו יורק
נקסוס - אריאדנה בלה סקאלה במילאנו
אבירות כפרית - בנטוצה ב
אאידה באופרה של פרנקפורט, במרחצאות קרקלה ברומא ובלה סקאלה במילאנו בניצוחו של ריקרדו שאיי לפתיחת עונת 2006–2007
אבירות כפרית ואדיפוס המלך - יוקסטה בתיאטרון רג'יו בטורינו
אבירות כפרית - בדויטשה אופר ברלין ובנאפולי
טירת הנסיך כחול הזקן - בבילבאו
הרקוויאם של ורדי - התזמורת הפילהרמונית של לונדון בניצוחו של ולדימיר יורובסקי בלונדון
רקוויאם של דבוראק בברצלונה, בקליארי ופלרמו
שלומית - במטרופוליטן אופרה בניו יורק
פרסיפל - Kundry בדויטשה אופר ברלין
השיר על הארץ - באוביידו, אנטוורפן וגנט
טירת הנסיך כחול הזקן ברומא
מיסה סולמניס מאת בטהובן בפלרמו
טירת הנסיך כחול הזקן בטוקיו
Les Troyens - קסנדרה בדויטשה אופר ברלין
אאידה במצדה בניצוחו של דניאל אורן בשנת 2011
הסימפוניה השנייה של מאהלר בתיאטרו מאסימו בפלרמו
בשנת 2014 זכתה בפרס צלב אמצעי של מסדר ההצטיינות ההונגרי (1922)
בשנת 2016 זכתה בפרס קושוט
אילאם (בפרסית: ايلام, בכורדית: ئیلام) היא עיר בפרובינציית אילאם באיראן, המשמשת כבירת הפרובינציה.
רכס הרי כביר קו נמצא מזרחית לעיר.
בעיר ישנו מיעוט כורדי משמעותי.
העיר נחשבת צעירה יחסית לעומת ערים אחרות באיראן.
עד סוף המאה ה-19 עמד היכן שנמצאת העיר הכפר דה-ה באלה ושימש כמעון הקיץ של המושל המקומי, הוסינקולי צ'אן אבו קדרה אשר הקים במקום חיל מצב, בתי מגורים ומבצר משלו.
העיר שהייתה אז כפר, נקראה הוסיינאבאד על שמו, וקיבלה את שמו הנוכחי רק ב-1936. עקב התיישבות הנוודים באזור ושינוי מעמדה המנהלי לבירת פרובינציית אילאם ב-1976 גדלה האוכלוסייה במהירות מ-8,346 (1956) ל-126,346 ב-1996.
דרומית מזרחית לאילם נמצאו 70 קברים מסביבות השנים 750–1100 לפני הספירה בנקרופוליס של בארד-ה באל.
שהכילה קרמיקה וברונזה וכן "ברונזה" עשויה ברזל.
אילביינט הוא תת-ז'אנר מוזיקלי של מוזיקה אלקטרונית ותנועה אמנותית שמקורה בקרב מוזיקאים ניסיוניים בהשפעת מוזיקת היפ הופ מניו יורק (בעיקר ברוקלין) בתחילת שנות ה-1990. המונח אילביינט נתבע על ידי התקליטנים די ג'יי אוליב ודי ג'יי ספוקי , מחלוצי הז'אנר.
מוזיקת אילביינט מאופיינת בעיקר בגרוב פאנקי, בס כבד ובשכבות של ביטים ונופי שמע של מוזיקת דאב, מוזיקה ניסיונית, מוזיקת אמביינט, ג'אז, מוזיקת היפ הופ, מוזיקת ג'אנגל, מוזיקת פולק, דראם אנד בייס ומוזיקה תעשייתית.
כמו כן, מוזיקה זו מושפעת מברייקים ודגימות של מוזיקת היפ הופ ותכנות מתקדם של ביטים של מוזיקת עולם ומוזיקה אלקטרונית.
אילדאר אמירוביץ' אבדראזקוב הוא זמר אופרת בס רוסי.
אבדרזקוב נולד באופה, בירת הרפובליקה של בשקורטוסטאן, רוסיה.
אחיו הבכור, אשקר, גם הוא בס אופראי מקצועי.
הם הופיעו יחד, בעיקר באופרה הלאומית של וושינגטון.
הוריו היו שניהם אמנים: אמו ציירת, ואביו (הנפטר) במאי.
הצטרף לתיאטרון האופרה והבלט של הבשקיר לאחר שסיים את לימודיו במכון הממלכתי לאמנויות אופא.
זכה במספר תחרויות ווקאליות בסוף שנות ה-90 כולל הגרנד פרי של מוסקבה, תחרות השירה הבין-לאומית גלינקה, התחרות הבין-לאומית על שם רימסקי-קורסקוב והתחרות הבין-לאומית של זמרי אופרה צעירים אלנה אוברצטובה.
זכייתו של אבדרזאקוב ב-2000 בתחרות הטלוויזיה הבין-לאומית של מריה קאלאס בפארמה הובילה להופעת הבכורה שלו ברסיטל בלה סקאלה ב-2001.
אבדרזקוב בצע את הופעת הבכורה שלו במטרופוליטן אופרה בשנת 2004 ב"דון ג'ובאני" בניצוח ג'יימס לוין ומאז הופיע שם בקביעות.
בשנים 09–2008 השתתף בהפקה חדשה של "אטילה" של ורדי, וב-2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בתפקיד הנרי השמיני בהפקה חדשה, פותחת עונה, של "אנה בולנה" של דוניצטי עם אנה נטרבקו.
בעונת 2004–2005, הצטרף לריקרדו מוטי בהופעה לפתיחה מחדש של תיאטרו אלה סקאלה ושר את תפקידו של משה בהפקה של "משה במצרים" מאת רוסיני.
ההפקה הוקלטה ויצאה על גבי CD ו-DVD.
ב-2009 קיים את הופעת הבכורה שלו בפסטיבל זלצבורג באותו תפקיד; גם את ההפקה החדשה הוביל גם מוטי.
אבדרזאקוב הופיע לראשונה בבית האופרה המלכותי של לונדון בשנת 2009, וביצע את הרקוויאם של ורדי בהופעה עם אנטוניו פפאנו, ומאז הוא חזר לשם לשיר את דון בזיליו ב"הספר מסביליה" של רוסיני.
בעונת 13–2012, אבדרזאקוב מבצע את תפקידי הכותרת ב"דון ג'ובאני" באופרה הלאומית של וושינגטון ובמטרופוליטן, כמו גם את זה של "נישואי פיגארו" במטרופוליטן.
בתיאטרון מרינסקי גילם אבדרזקוב את דמות הכותרת ולפורלו ב"דון ג'ובאני" של מוצרט; מפיסטופלס ב"פאוסט" של גונו וב"קללת פאוסט" של ברליוז, אורובסו ב"נורמה" של בליני.
בנוסף לאטילה, תפקידיו האחרים משל ורדי כוללים את בנקו במקבת', וולטר ב"לואיסה מילר" ודמות הכותרת ב"אוברטו".
אבדרזקוב הופיע גם בברצלונה, בתיאטרון ריאל במדריד, באופרה בסטיליה בפריז, באופרה של סן פרנסיסקו, באופרה הלאומית של וושינגטון ובאופרה של לוס אנג'לס.
על במת הקונצרטים הוא נתן רסיטלים ברוסיה, איטליה, יפן וארצות הברית, והופיע עם תזמורות כולל הסימפוניה של שיקגו, הפילהרמונית של וינה, תזמורת לייפציג גוואנדהאוס, באיירישר רונדפונק, הפילהרמונית של רוטרדם, התזמורת הלאומית.
דה פראנס, התזמורת Filarmonica della Scala, והאקדמיה הלאומית של רומא של סנטה ססיליה.
הוא שיתף פעולה עם מנצחים כמו ריקרדו מוטי, ולרי גרגייב, ג'יימס לוין, ג'אננדריה נוזדה, ברטרנד דה בילי, ריקרדו פריצה, ריקרדו שאיי ואנטוניו פפאנו.
בשנת 2017 הוא חזר לפסטיבל האופרה של רוסיני בפזארו כדי להופיע בקונצרט עם המנצח איבן לופז-ריינוסו.
פירש את דמות הכותרת ב"אטילה" של ורדי בפתיחת עונת 2018/2019 של תיאטרו אלה סקאלה, בניצוחו של ריקרדו שאיי ועם דייוויד ליברמור כמנהל הבמה.
מאז 2015 אילדר אבדרזקוב מנהל את האקדמיה הבין-לאומית למוזיקה של אלנה אוברצטובה בסנט פטרסבורג.
בשנת 2016 הקים את קרן אילדאר אבדרזקוב לתמיכה באמנים צעירים לקידום מוזיקאים צעירים מוכשרים.
מאז 2018 הוא מארגן מדי שנה פסטיבלים ברוסיה, ומזמין זמרים בעלי שם לתת שם קונצרטים וכיתות אמן.
בשנת 2023 הופיע ברשימה של 700 אנשי ספורט, פוליטיקה ותרבות שהציעו את נשיא רוסיה ולדימיר פוטין כמועמד עצמאי לבחירה מחדש.
אילדאר אבדרזאקוב הופיע בתור פיאודור שליאפין במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
ב-2014 הופיע בסרט הקומי עצי האשוח 1914 וב-2022 ב"קרמורה", סדרת טלוויזיה בבימויו של דנילה קוזלובסקי, מותחן בקנה מידה גדול, עתיר אקשן המציג היסטוריה אלטרנטיבית של האימפריה הרוסית שלפני המהפכה.
בשנת 2020, יחד עם סבטלנה זכרובה, הנחה בעונה השלישית של תוכנית הטלוויזיה "בולשוי בלט" בתחרות הבלט הרוסי ששודרה בערוץ Russia-K.
בשנת 2022, אילדאר זכה בעונה השלישית של "זמר במסכה" (סדרת טלוויזיה רוסית), בתור "דרקון" (דרקון).
אלכסנדר בורודין: הנסיך איגור (הנסיך איגור)
לואיג'י קאנפה: ריקרדו השלישי (ריקרדו השלישי)
גאטאנו דוניצטי: לוסיה די למרמור (ריימונדו), אנה בולנה (אנריקו)
וולפגנג אמדאוס מוצרט: דון ג'ובאני (דון ג'ובאני, לפורלו) לה נוזה די פיגארו (פיגארו)
ז'אק אופנבך: Les contes d'Hoffmann (לינדורף, קופליוס, דאפרטוטו, ד"ר מירקל)
ג'אקומו פוצ'יני: לה בוהם (קולין), טורנדוט (טימור)
ג'וזפה ורדי: נבוקו (זקריה), אטילה (אטילה), ריגולטו (ספארפוצילה), לה פורצה דל דסטינו (פאדרה גווארדיאנו), אאידה (רמפיס), אוברטו, קונטה די סן בוניפאציו (אוברטו) מקבת (בנקו), דון קרלוס (פיליפ).
אבדרזקוב הקליט יצירות תחת כמה חברות תקליטים.
מהדורות ה-DVD שלו כוללות את Moïse et Pharaon מלה סקאלה, אוברטו מבילבאו, נורמה מפארמה, Mefistofele מסן פרנסיסקו ולוצ'יה די למרמור מהמטרופוליטן אופרה.
ההקלטה של הרקוויאם של ורדי בהשתתפות אבדרזקוב, מאת התזמורת הסימפונית של שיקגו בניצוחו של ריקרדו מוטי, זכתה בשני פרסי גראמי ב-2010.
באביב 2017 חתם הזמר על חוזה הקלטות בלעדי עם דויטשה גרמופון.
בשנת 2019 הוציא הזמר את אלבום הסולו הראשון שלו Verdi הכולל אריות מאופרות ורדיות שהוקלטו יחד עם התזמורת מטרופוליטן דה מונטריאול בפיקודו של יאניק נזט-סגוין ובו הופיעו גם רולנדו וילאזון.
איל ציר כהן (נולד ב-1967) הוא בכיר לשעבר בשירות הביטחון הכללי ובמוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים, כיהן כראש אגף סיכול טרור וכראש אגף תבל בארגון.
ציר כהן נולד בירושלים, גדל מספר שנים באירופה, בעקבות עבודתו של אביו כשליח משרד התיירות.
התגייס לחטיבת הצנחנים ושירת כלוחם וכקצין בחטיבה בטרם עבר לשרת כמפקד צוות ביחידת מגלן.
ב-1989 התגייס לשירות הביטחון הכללי ומילא תפקידים שטח ומבצעים, שירת ביחידת המסתערבים המבצעית של השב"כ ובשנים 2002–2006 פיקד על היחידה המבצעית של הארגון, בעיצומה של האינתיפאדה השנייה.
בסיום התפקיד החל בלימודי תואר דוקטור בבית הספר לעסקים של לונדון.
ב-2008 גויס על ידי מאיר דגן למוסד למודיעין ולתפקידים מיוחדים והצטרף לחטיבה לסיכול טרור (שהמשך הפכה לאגף במוסד) שפעלה בלבנון ובסוריה.
ב-2010 עבר לאגף "תבל" המופקד על הקשרים המודיעיניים והדיפלומטיים ועמד בראש החטיבה למזרח תיכון וקשרים מיוחדים.
ב-2013 מונה לסגן ראש האגף לסיכול טרור וב-2016 מונה לראש האגף.
בשנים 2019–2020 שימש עמית במרכז למדיניות המזרח התיכון של מכון ברוקינגס.
היה אחראי מטעם המוסד על היחסים עם קטר והיה מעורב בתהליך העברת הכסף הקטרי לחמאס.
לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל עמד בראש המשלחת הישראלית לקטר במסגרת המשא ומתן עם ארגון הטרור חמאס לשחרור החטופים עד פרישתו ב-2024.
לאחר פרישתו משמש כמנכ"ל חברת סייבר וכעמית במכון למחקרי ביטחון לאומי.
ציר כהן נשוי בשנית ואב לחמישה.
הוא בעל תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מאוניברסיטת בר-אילן, תואר שני במינהל ציבורי מאוניברסיטת הרווארד, אותו עשה במסגרת תוכנית העמיתים של קרן וקסנר.
אילאן קייס קבאל הוא כדורגלן אלג'יראי יליד צרפת המשחק בעמדת הקשר במועדון פריז מהליג 1 ובנבחרת אלג'יריה.
קבאל נולד במרסיי שבצרפת להורים ממוצא אלג'יראי.
הוא גדל במחלקת הנוער של מרינאן ז'ינאק קוט בלו, ואת הקריירה הבוגרת שלו החל בקבוצות המילואים של בורדו בליגה הצרפתית החמישית, משם עבר לקבוצה הבוגרת של ז'ינאק מרינאן קוט בלו ששיחקה גם היא בליגה החמישית.
ובסיום עונת 2018/2019 הצטרף לקבוצת המילואם של סטאד ריימס ששיחקה בליגה הצרפתית הרביעית.
לאחר חצי עונה בקבוצת המילאים של ריימס בינואר 2020 הושאל קבאל עד לתום העונה לליון דושייר ששיחקה אז בליגה הצרפתית השלישית ובסיום העונה שב לסטאד ריימס.
ב-2 ביולי 2020 הושאל קבאל לדנקרק שעלתה לליג 2. ב-22 באוגוסט 2020 ערך קבאל הופעת בכורה במשחק רשמי בדנקרק, בניצחון 1–0 על טולוז בליג 2. הופעה שהייתה ההופעה הראשונה שלו בכדורגל המקצועני.
ב-21 בנובמבר 2020 כבש קבאל את שערו הראשון בכדורגל המקצועני בניצחון של דנקרק 2–1 על ניור.
ואת העונה סיים עם 3 שערים ב-36 הופעות בכל המסגרות.
קבאל שב לריימס ששיחקה בליג 1 לקראת עונת 2021/2022. וב-8 באוגוסט 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ריימס ובליגה הצרפתית הבכירה בתיקו 0–0 עם ניס.
שבוע לאחר מכן הבקיע קבאל את שער הבכורה שלו בריימס ובליגה הבכירה בתיקו 3–3 עם מונפלייה.
ואת העונה הוא סיים עם שער אחד ב-34 הופעות בכל המסגרות.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל קבאל לפריז מהליג 2. יומיים לאחר מכן ערך קבאל הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 1–3 לבורדו ואת שער הבכורה שלו בקבוצה כבש ב-25 בפברואר 2023 בניצחון 2–1 על ניור.
את עונת הבכורה שלו בפריז עונת 2022/2023 סיים קבאל עם 4 שערים ב-29 הופעות בכל המסגרות, ופריז החליטה שהיא רוצה להשיר אותו אצלה.
ב-10 ביולי 2023 חתם קבאל על חוזה והפך לשחקנה של פריז.
ואת עונת 2023/2024 סיים קבאל עם 8 שערים ב-41 הופעות, ונבחר לנבחרת העונה של הליג 2. גם בעונה הבאה המשיך קבאל להיות שחקן משמעותי בקבוצה הוא סיים אותה עם 5 שערים ב-31 הופעות וסייע לפריז להעפיל לליגה הצרפתית הבכירה לראשונה מזה 46 שנים.
ב-31 באוגוסט 2025, כבש קבאל צמד בניצחון 3–2 של פריז על מץ, שהיה ניצחונה הראשון של הקבוצה בליגה הצרפתית הבכירה מאז 1979. כשבסיום החודש זכה קבאל בתואר שחקן החודש בליג 1.
קבאל, נולד בצרפת, להורים ממוצא אלג'יראי והוא מחזיק באזרחות כפולה.
ב-3 באוקטובר 2021 לאחר פתיחת העונה הטובה שלו בריימס זומן קבאל לראשונה לסגל נבחרת אלג'יריה, לקראת צמד המשחקים נגד נבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. אך הוא לא שותף.
ב-28 באוגוסט 2025, כמעט 4 שנים לאחר זימונו הראשון ובעקבות פתיחת העונה הטובה בפריז, זומן קבאל פעם נוספת לסגל נבחרת אלג'יריה לקראת צמד המשחקים נגד בוטסוואנה וגינאה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026. אך שוב לא שותף.
ב-14 באוקטובר 2025 ערך קבאל הופעת בכורה בנבחרת אלג'יריה כשנכנס כמחליף בניצחון של אלג'יריה 2–1 על נבחרת אוגנדה גם כן במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
שחקן החודש בליג 1: אוגוסט 2025
אַיָּלָה פְּרוֹקַצְ'יָה (נולדה ב-20 באפריל 1941) היא שופטת בית המשפט העליון בדימוס, לשעבר יושבת-ראש ועדת הבחירות המרכזית לכנסת וחברה בוועדה לבחירת שופטים.
נולדה ב-20 באפריל 1941 בקיבוץ אשדות יעקב.
אביה חנן עינור היה חבר הסגל הדיפלומטי במשרד החוץ וכיהן כשגריר ישראל במקסיקו, בסנגל ובאתיופיה.
סיימה את בית הספר התיכון עירוני ה' בתל אביב.
לאחר שירותה הצבאי למדה משפטים בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיימה בהצטיינות.
בשנים 1965–1969 כיהנה כעוזרת משפטית לנשיא בית המשפט העליון, השופט שמעון אגרנט, ובכך הייתה האישה הראשונה בתפקיד זה במערכת בתי המשפט בישראל.
לאחר מכן סיימה בהצטיינות תואר שני במשפטים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1972 קיבלה תואר דוקטור למשפטים מטעם אוניברסיטת פנסילבניה.
בשנים 1973–1987 שימשה בתפקידים בכירים במשרד המשפטים בירושלים ועסקה בענייני ייעוץ, חקיקה ופרקליטות בנושאים מגוונים בתחומי המשפט הציבורי והפרטי, ובהם ענייני משפט כלכלי ומסחרי ושוק ההון.
בשנת 1983 שימשה יועצת משפטית לרשות ניירות ערך בירושלים.
בשנת 1987 מונתה לשופטת בית משפט השלום בירושלים.
בשנת 1993 מונתה לשופטת בית המשפט המחוזי בירושלים.
ב־13 באוגוסט 2001 מונתה לכהונת שופטת בית המשפט העליון.
בנובמבר 2009 מונתה ליו"ר ועדת הבחירות המרכזית לכנסת.
באפריל 2011 פרשה מכס השיפוט.
ראשית, מונתה פרוקצ'יה לשופטת במינוי זמני לבית המשפט העליון.
משתמה תקופת המינוי הזמני הגישה את מועמדותה למינוי קבוע לבית המשפט העליון בה תמך הנשיא דאז, אהרן ברק.
המינוי נתקל בקשיים בין השאר בשל התנגדותו של השופט מישאל חשין שאף התבטא כי יתפטר מתפקידו אם תמונה.
נטען שסיבת התנגדותו של חשין הייתה שבעודה שופטת בבית המשפט המחוזי בירושלים הרשיעה את גיסו אלי הורביץ שהיה מנכ"ל טבע, (הרשעה שבוטלה מאוחר יותר בערעורו לעליון).
כשנודע לפרוקצ'יה על כך היא הודיעה לברק כי אם מינויה לא יאושר היא תשוב לתפקידה הקודם בבית המשפט המחוזי בירושלים אך "תראה את עצמה חופשיה לומר את סיבת ההתנגדות למינויה".
היא מונתה למשרה קבועה בבית המשפט העליון באותה ישיבה בה מונה אדמונד לוי.
בשנת 2014 יצא לאור ספר לכבודה בהוצאת כתב העת משפט ועסקים המבוסס על כנס שנערך בשנת 2012.
בנאומה לרגל זכיית עמותת עדאלה בפרס הקרן החדשה לישראל אמרה: "חלק חשוב מההלכות הפסוקות העקרוניות של בית המשפט העליון בנושאי זכויות האדם ניתן בעתירות הארגון.
זהו ארגון הפועל לקדם את זכויות האדם דרך המשפט ולא מחוץ למשפט, בעוצמה אינטלקטואלית בולטת, במחויבות מוסרית גבוהה, ותוך הסתכלות רחבה על החברה הישראלית כולה, על כל גווניה".
אחרי פרישתה, משמשת כנשיאת המוסד לבוררות עסקית על שם פרופ' סמדר אוטולנגי, וכנשיאה של עמותת בזכות.
היא עומדת בראש "ועדת השלושה" - ועדה לבירור תקריות בין הצנזורה הצבאית לאמצעי התקשורת.
פרוקצ'יה זכתה באות אבירת איכות השלטון לשנת 2020 בקטגוריית הרשות השופטת מטעם התנועה לאיכות השלטון.
כיום היא משמשת כנשיאת התנועה.
בהתייחסות לתחום התערבותו של בג"ץ בעניינים מדיניים שבתחום פעולתה של הממשלה כתבה פרוקצ'יה שבניגוד לגישה שתחום זה גורר אי-שפיטות מוסדית, היא שותפה לגישה הגורסת כי:
דברים אלו הביאו את עמיתותיה להרכב לציין שאת הסוגיה הזאת יש להשאיר ב"צריך עיון".
עם זאת, פרוקצ'יה איננה מן התומכים הבולטים באקטיביזם שיפוטי.
בשוללה בדעת הרוב את בקשתו של יורם דנציגר לחייב את המדינה לפצות בעלי קרקע על הוצאת צו שטח מסוגר על קרקעותיהם, כפרשנות לתקנות ההגנה (שעת חירום) על פי חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו כתבה:
פרוקצ'יה התפרסמה לראשונה בעת כהונתה בבית משפט השלום, כשפסקה שחוק-העזר העירוני שחוקקה עיריית ירושלים, המצווה שבשבת יהיו בתי העסק סגורים, איננו תקף, כיוון שבחקיקתו חרגה העירייה מסמכותה לפי פקודת העיריות.
החלטתה עוררה זעם בקרב החרדים.
שנים אחר כך, בשבתה כשופטת בבית המשפט העליון, אישרה את חוקיות האיסור על העבדתם של יהודים בשבת, אך קבעה שבעוד שראוי להחיל אותו על עבודה ומסחר רגילים, יש לספק שירותי בידור, נופש ותחבורה ציבורית בשבת.
בפסק דינה עמדה על חשיבותה של השבת גם כערך סוציאלי.
בשאלת תחולתו של חוק השבות (שאלת "מיהו יהודי") על מתגיירים בחוץ לארץ שהיו לפני כן תושבי ישראל והתגיירו בגיור רפורמי (גיורים המכונים "גיורי קפיצה"), אימצה את עמדת הרבנות האורתודוקסית ותמכה בדעת המיעוט, לפיה אין להחיל את חוק השבות על מתגיירים אלו.
המשמעות היא, שגיורים אלה אינם מספקים לדעתה כדי להקנות למתגיירים אזרחות ישראלית.
פרוקצ'יה הצטרפה לדעה לפיה אין לבטל את תוקפו של חוק טל, בכותבה:
הצורך לגשר על פני הפער בין שתי אמיתות אלה הוא העומד ביסוד הסוגיה החוקתית העומדת לפתחנו.
פתרונה של הסוגיה נעוץ בדרך היישוב בין שתי האמיתות הנוגדות, ובאמצעים ובקצב בהם יש לנקוט כדי לגשר על פני הניגוד העמוק שנוצר".
בספטמבר 2009 היא הביעה ספקות לגבי היעילות של חוק טל בטיפול בסוגיה:
"הקצב האיטי בהפעלת האמצעים שחוק טל אימץ, והתוצאות החלקיות, פרי הפעלה זו, מעלים תהייה החורגת ממימד הזמן בהפעלת המנגנון של החוק.
הם מעלים שאלה האם, מלכתחילה, האמצעים שחוק טל בחר בהם לצורך תהליך הגישור על פערי הריחוק והניכור בין המגזר החרדי למגזרי החברה האחרים הם מידתיים, או שמא הם מינימליסטיים מדי מכדי להגשים את יעדיו החשובים של החוק".
פרוקצ'יה גם סברה, בדעת מיעוט, כי המדינה רשאית לתקצב שעות תפילה בבתי ספר ממלכתיים דתיים בלי לתת תקציב כזה לבתי ספר תל"י, משום שבבתי ספר תל"י מדובר בפעילות אופציונלית של בית הספר, בעוד בבתי ספר דתיים מדובר בפעילות חובה הנעשית בהוראת משרד החינוך.
בעניין סמכותם של בתי הדין הרבניים קבעה פרוקצ'יה כי אין לבית הדין הרבני הממלכתי סמכויות בוררות לפי החוק, ומי שרוצה בבוררות על-פי הדין הדתי יוכל לעשות זאת בכל בית דין רבני אחר, אשר סמכויותיו אינן נובעות מהחוק ותקציבו אינו של המדינה.
בפרשה אחרת קבעה כי החוק אינו מסמיך את בית הדין הרבני לדון בתביעה בעניין סרבנות גט של אנשים שאין להם כל זיקה לישראל.
בעקבות קביעתה זו שינתה הכנסת את החוק.
במקרה נוסף קבעה כי פסק-דין מסוים של בית הדין בסכסוך גירושין בטל, כיוון שבית הדין דן בתיק במעמד שני דיינים בלבד, בניגוד לחוק הקובע דיון בשלושה.
בפסק-דינה מתחה השופטת ביקורת על בתי הדין הרבניים, לאור הישנותה הקבועה של תופעת הדיונים בהרכבים חסרים, אף-על-פי שידוע להם כי הדבר מנוגד לחוק, ותוך התעלמות מביקורת קודמת של נציבת תלונות הציבור על שופטים ושל בג"ץ בנושא.
עם זאת, במקרה שנגע להעברת משמורת של קטינה על ידי בית הדין באופן שהשופטים בבג"ץ סברו שאינו ראוי, כתבה: "רבות התלבטתי אם ...
להציע לחברַי ליתן צו מוחלט אשר יורה על ביטול החלטת בית הדין בדבר העברת הילדה מחזקת אימה לחזקת אביה, ...
אם אני נמנעת מהליכה בקו זה אין זה אלא מחמת כיבוד ערכאת בית הדין הרבני, האמור לדון פעם נוספת בעניינה של הקטינה בעוד זמן קצר, ...
טעם נוסף הוא, כי בעקבות העברת המשמורת הזמנית של הילדה מרשות האם לרשות האב נוצר מצב עובדתי חדש בשטח, המחייב, מבחינת טובתה של הילדה, גישה זהירה במיוחד ביחס לכל מהלך נוסף".
פרוקצ'יה דחתה את דרישת אלמנות הטייסים שנפלו בשירות מילואים, כי זכויותיהן יושוו לזכויות אלמנות טייסים שנפלו בשירות קבע, וזאת משום שהדבר היה פוגע בשוויון בין אלמנות טייסים שנפלו במילואים לבין אלמנות חיילי מילואים אחרים שנפלו.
בכל הנוגע לזכות הגישה לערכאות, אוחזת פרוקצ'יה בגישה לפיה מדובר בזכות חוקתית, והיא הביעה עמדה זו לא פעם בפסקי-דינה.
אשר לזכויות אסירים: פרוקצ'יה חייבה את המדינה להלין את כל האסירים בישראל על מיטה, והעניקה לה ארכה של מספר חודשים כדי להתארגן לכך, כמבוקש על ידי המדינה.
בפסק דין אחר, קבעה כי ליגאל עמיר, בהיותו אסיר, עומדת זכות לעבור טיפולי הפריה מלאכותית לשם העמדת צאצאים.
פסק-דינה התבסס על בחינת הגישות השונות לעניין זכויות אסירים, ואימוץ הגישה על פיה אין האסיר נפרד מזכויותיו למעט הזכויות המחויבות מעצם הכליאה.
פרוקצ'יה אישרה בהסכמת עמיתיה את חוקתיותו של סעיף חוק המונע שחרור בערובה של שוהים בלתי חוקיים בישראל שנכלאו וממתינים לגירושם, וגירושם מתעכב או נמנע בשל היעדר שיתוף פעולה מצידם.
בהתייחס לחופש הביטוי אמרה פרוקצ'יה את הדברים הבאים:
"חופש הביטוי הוא מן הנעלות שבזכויות האדם.
עם זאת, חופש הביטוי אינו מוחלט.
חרף חשיבותו למיצוי האוטונומיה האישית של האדם, ולהבטחת ההליך הדמוקרטי בחברה, היקפו אינו בלתי מוגבל.
גבולותיו נקבעים כפרי איזון בינו לבין זכויות יסוד נוגדות של הפרט, או אינטרסים בעלי משקל שבטובת הציבור.
תחום התפרשותו של חופש הביטוי אינו אחיד.
הוא מצטמצם או מתרחב בהתאם לטיב ולמשקל הערך שכנגדו הוא מתמודד.
אין בהכרח דמיון בין גדרי ההגנה על חופש הביטוי בהתמודדותו עם אינטרס נוגד שבטובת הכלל, לבין מרחב ההגנה הניתנת לו כאשר כנגדו עומדת זכות הפרט הנפגע".
בהתאם לדברים אלו היא הייתה בדעה שיש לפסוק פיצויים משמעותיים בתביעת לשון הרע של אדם שכונה "נאצי", והיא אישרה בהסכמת עמיתיה את הרשעתו של אדם שהפגין נגד שוטר, והציג כרזה בה נכתב: "צריך לפטר את [שם השוטר המתלונן] בגלל שיתוף פעולה עם עבריינים כלפי אלה שהתלוננו נגדם.
משטרה לא צריכה תפוחים רקובים", בהעלבת עובד ציבור.
באותו פסק דין כתבה בהתייחס לעבירה זו:
"משקלו של חופש הביטוי ביחס לנבחרי ציבור אינו בהכרח זהה לזה של עובדי ציבור.
ישנו טעם מיוחד במתן הגנה מוגברת לחופש ביטוי כלפי נבחרי ציבור, כחלק מההגנה על ההליך הדמוקרטי, ...
בפני נבחר הציבור עומדים גם אמצעי תקשורת זמינים המאפשרים לו להשמיע את דבריו, הסבריו, הבהרותיו ותגובותיו לביקורת המוטחת נגדו.
לעומתו, עובד הציבור מתמנה לתפקידו כדי לבצע שירות לציבור על פי כללי פעולה של מינהל תקין.
הוא אינו חלק מהמערך הפוליטי העומד לבחירה.
אופן תפקודו אמנם חשוף לביקורת ציבורית, אך הוא מנוע על פי כללי משמעת מקובלים מלהשיב במישרין למבקרים, ...
הוא נזקק, אפוא, להגנת המשפט והמערכת הציבורית כדי שיסוככו על כבודו ועל מעמדו מפני פגיעה תפקודית ותדמיתית".
לעומת זאת, במקרים בהם הפגיעה לא הייתה באדם פרטי פרוקצ'יה נטתה יותר לחופש הביטוי.
היא תמכה בביטול ההחלטה לאסור את הקרנת הסרט "ג'נין ג'נין", כיוון ש
"מזה זמן רב נשתרשה במחשבה החוקתית התפיסה כי חופש הביטוי הוא זכות יסוד רחבת היקף המשתרעת דרך כלל גם על ביטוי שקרי ומסולף.
האמצעי להתמודד כנגד השקר והסילוף אינו בהכנעתו של השקר על דרך הטלת איסור על השמעתו, אלא בעשיית שימוש מקביל בחירות הביטוי הנתונה לכל אדם להציג את האמת ...
בזרימה חפשית ובלתי מבוקרת של מידע, דעות, רעיונות, והערכות, סופה של האמת לגבור על השקר והתמודדות זו היא מסמני ההיכר של חיי חופש במשטר דמוקרטי".
פרוקצ'יה נמנתה עם השופטים שאישרו את מצעד הגאווה בירושלים, אולם רק בהתאם לנסיבות, תוך מתן משקל ל"פגיעה ברגשות" של קבוצות אוכלוסייה מהמצעד.
במקרה אחר, קבעה פרוקצ'יה כי הצו שהוציאה עיריית ירושלים, לפינוי עיר האוהלים "כיכר הלחם" הוא חוקי, באומרה:
"זכות הביטוי והמחאה היא, אכן, זכות בעלת מעמד-על במשפט, אך אין היא מקנה לאזרח חופש בלתי מוגבל לעשות ברשות הציבור כבתוך שלו ולפגוע אגב כך פגיעה ממשית ממושכת באינטרסים ציבוריים חשובים.
זכות המחאה אין פירושה התרת הרסן ויצירת אנרכיה שבה כל איש הישר בעיניו יעשה.
קשה להלום כי בשם חופש הביטוי והמחאה – ותהא תכלית המחאה חשובה ככל שתהא – תבקש קבוצת אזרחים לתפוס חזקה ממושכת וללא הגבלת זמן ברחוב ציבורי של עיר, ותתמקם שם על מאהליה ומתקניה אגב שיבוש רצוף של התנועה במקום, יצירת מפגעי תברואה, ופגיעה חזותית מתמשכת במראה פני המקום".
מעבר לכך היא קבעה ש"לא במקרה קבעו רשויות השידור איסורים על פרסומת בתשלום של תשדירים פוליטיים ואידאולוגיים.
הן עשו זאת ממניע של קידום רעיון חופש הביטוי הפוליטי המהותי, ודאגה לשוויון בדרכי מימושו, ולא להפך".
בנושאים ביטחוניים נוהגת פרוקצ'יה לאמץ את דעותיה של מערכת הביטחון, למעט מקרים חריגים.
פרוקצ'יה הסכימה עם עמיתיה, אליהו מצא, אהרן ברק, מישאל חשין, סלים ג'ובראן ואסתר חיות כי יש לאשר את החלטת מערכת הביטחון למנוע ממרדכי ואנונו לצאת מישראל, ולחייבו להודיע מראש על כל יציאה מהיישוב בו הוא מתגורר.
היא פסקה, בהסכמת אהרן ברק ומישאל חשין, לאשר לצה"ל להרחיב את ציר המתפללים בין קריית ארבע ומערת המכפלה, תוך הריסת מספר מבנים פלסטיניים בלתי מאוישים בחברון, לאחר ששוכנעה שהצבא בחן חלופות אחרה ומצא שהחלופה הזאת מאזנת בין הצורך לדאוג לביטחון המתפללים לזכות הקניין.
פרוקצ'יה לא קיבלה עתירות לביטול מעצר מינהלי, כולל זה של טלי פחימה, ומנגד הפכה החלטות על שחרור ממעצר מנהלי שניתנו על ידי בית המשפט הצבאי, כאשר סברה כי בית הדין שחרר בקלות רבה מדי תושבים פלסטינים המסכנים את ביטחון המדינה.
מנגד, קבעה כי עקירת פרדס הסמוך לביתו של שר הביטחון שאול מופז כדי להגן על ביטחונו אינה מידתית, וניתן להסתפק במקרה זה בדילול ענפי העצים.
כן הצטרפה לדעה לפיה יש לבטל את הוראת השעה האוסרת על איחוד משפחות בין אזרחי ישראל ותושבי הרשות הפלסטינית.
בפסק-דינה הצביעה על כך שמהנתונים עולה כי ייתכן שתכליתו של החוק הייתה דמוגרפית ולא ביטחונית, בניגוד לטענת המדינה.
במקרה ספציפי של אזרחית סורית שאחיה עסקו בטרור קבעה ש"לא הוכח כי מהעותרת נשקפת סכנה ביטחונית ברמה המצדיקה את הפגיעה הקשה הכרוכה בביטול היתרי השהייה שניתנו לה במסגרת איחוד המשפחה" ולכן פסקה שיש לאפשר לה המשך שהייה בישראל.
היא שלחה לכלא את הסרבנית ליאורה מילוא וכתבה שהסרבנות מסכנת את אושיות החברה הישראלית.
על פי דבריה, הושפע פסק דינה בעניין זה מהערך הליברלי של שוויון האישה.
על כן לא הייתה מוכנה לקבל יחס שונה לסרבנים גברים ונשים.
בעת הדיון על פסילת הרשימות בבחירות לכנסת ה-16, תמכה פרוקצ'יה בדעת הרוב, אשר אישרה את מועמדותו של עזמי בשארה ורשימתו בל"ד, אך הביעה דעת מיעוט בנוגע לברוך מרזל, וסברה כי אין לאשר את מועמדותו.
מסקנה זו התבססה על גישתה, לפיה, מבין העילות המופיעות בחוק לביטול רשימות לכנסת, העילה של הסתה לגזענות היא ברורה וקונקרטית יותר מיתר עילות הפסלות, ומטענה השלילי ברור וחד-משמעי, ולכן אין צורך לפרש אותה בצמצום כפי שמפורשות יתר עילות הפסלות המופיעות בחוק.
כמו כן הצטרפה לדעת כל השופטים לפיה אין לפסול את מועמדותו של אחמד טיבי.
כאשר עתר בנימין אלון נגד פיטורי שרי האיחוד הלאומי מהממשלה, שנועדו להבטיח את העברת תוכנית ההתנתקות בממשלה, קבעה פרוקצ'יה, כמו שאר ששת חברי ההרכב, כי יש לדחות את העתירה.
כאשר הגיע לפתחה עניינו של הנשיא קצב, פסקה פרוקצ'יה, כי על-פי לשון החוק אין חסינות הנשיא משתרעת על הליכי חקירה, אלא על הגשת כתבי אישום בלבד.
לפיכך, מצאה כי אין מניעה מלקיים חקירה משטרתית בעניינו של הנשיא.
פרוקצ'יה ביטלה את החלטת השר לביטחון פנים, אבי דיכטר, למנות למטה משרדו קצין משטרה, לאחר שעשה כן בניגוד להחלטת הממשלה, שאימצה את החלטת ועדת אור למנוע את קידומו של הקצין למשך 4 שנים.
החלטה זו הובילה לאיום של דיכטר כי סמכויות בג"ץ יקוצצו.
פרוקצ'יה, בהסכמת עמיתיה, חייבה את צה"ל להמשיך להעסיק קצינה לאחר שקבעה ש"קימת הסתברות גבוהה שאי שילובה של העותרת בתפקיד הולם ושחרורה מהצבא הושפעו מאירוע התלונה שהגישה כנגד מפקדה", תלונה על התנהגות גסה ובלתי הולמת של מפקדה כלפיה.
בעתירות נגד מינוי ועדת וינוגרד לאחר מלחמת לבנון השנייה, עמדה בראש שופטי המיעוט, שקבעו כי מינוי ועדת חקירה ממשלתית לחקירת כשלי המלחמה אינו חוקי.
קביעתה בעניין זה התבססה על פרשנות תכליתית של החוק, כאשר מלשונו, ממהותו, מדברי הכנסת בעניינו, ומעקרונות היסוד שעימם הוא מתיישב, עולה כי הוא אינו מסמיך את הממשלה למנות ועדת בדיקה ממשלתית תחת מינוי ועדת חקירה ממלכתית.
בעתירה בעניין פרסום הפרוטוקולים של ועדת וינוגרד, הצטרפה פרוקצ'יה לדעת יתר השופטים - שהייתה מוסכמת בעיקרה גם על המדינה - לפיה יש לפרסם את הפרוטוקולים של הוועדה, לאחר שיימחקו מהם פרטים שפרסומם עלול לפגוע בביטחון המדינה.
עם זאת, כתבה פרוקצ'יה פסק-דין נפרד, שבו ניתקה מן הנימה הפייסנית וההססנית שהתבטאה בפסק-הדין המרכזי שכתבה הנשיאה ביניש, וחידדה את עליונות עקרון זכות הציבור לדעת, המחייב לשחרר חלקים רבים ככל האפשר מן פרוטוקולים לפרסום, ולעשות כן מוקדם ככל האפשר.
פרוקצ'יה לא הייתה סבלנית לאי החלתו של הדין והימנעות מהפעלת שלטון החוק, והתקשתה להכיר בכל סיבה שהיא המונעת את הפעלתו.
היא חייבה את המדינה לאכוף מיידית את האיסור על פיטום אווזים, לאחר שהמדינה נמנעה מלאכוף את האיסור על אף שהפיטום נמצא בלתי חוקי בפסק-דין קודם של בית המשפט העליון.
היא חייבה את חברות הבנייה במודיעין עילית לעצור את פעולות הבנייה והאכלוס כאשר לא היה בידיהן היתר בנייה.
היא גם דחתה את פנייתם של המתנחלים להמתין עוד לפני פירוק מבנים לא חוקיים במאחז עמונה, לאחר שאמרה שהתנהלות העותרים נראית כניסיון קבוע "להרוויח זמן".
כך גם דחתה על הסף עתירה של תושב א-טור שביקש לעכב הריסת מבנה אותו התחייב להרוס כ"נגועה בחוסר תום לב והוגשה בחוסר ניקיון כפיים".
פרוקצ'יה הצטרפה לדעה המרחיבה בעניין הפעלת סטנדרט תום הלב בכל התחומים: דיני החוזים, סדר הדין האזרחי, דיני הקניין, דיני הנזיקין וכו'.
בעניין דיני הקניין, מתבטאת גישתה של פרוקצ'יה בעיקר בנוגע לעסקאות נוגדות.
כך קבעה, בדעת מיעוט, כי בעסקה נוגדת במקרקעין שבה המוכר אינו בעלים רשום, יוכל הקונה השני לזכות בנכס אף אם לא הועברה על שמו הבעלות בטאבו, כל עוד הוא רשם לטובתו הערת אזהרה על הקרקע (פרשת "גנז").
פרוקצ'יה עסקה בנושא העסקאות הנוגדות גם בפרשה אחרת, בה קבעה הלכה חדשנית, לפיה אי רישום הערת אזהרה על ידי בעל העסקה הראשונה, בהיותו נוגד את חובת תום הלב כלפי בעל העסקה השנייה, יכול לגבש גם עוולה נזיקית כלפיו.
פרוקצ'יה הראתה נכונות מוגברת להתערבות שיפוטית בחוזי פוליסת ביטוח חובה לרכב כדי להגן על נפגעי תאונות דרכים.
כך, בפסק דין עקרוני העוסק בפרשנות פוליסת ביטוח חובה לרכב, הזכירה פרוקצ'יה שורה של דוקטרינות משפטיות זרות שטרם נקלטו במשפט הישראלי, ונעזרה בהן כדי לפרש את פוליסת ביטוח החובה בדרך המרחיבה את ההגנה על הנפגע.
בנושאים הנוגעים לשאלות עסקיות ומסחריות נראה כי אופן הניתוח של פרוקצ'יה את הדין הוא אנליטי-קלאסי, המתבסס על דוקטרינה ונמנע מלערב שאלות של עקרונות-על וערכי יסוד.
לאור זאת, קשה לזהות קו אחיד בפסיקותיה בנושאים אלה.
הקו הדוקטרינרי בא לידי ביטוי, למשל, בוויכוח שהתגלע בין הנשיא ברק לבין פרוקצ'יה בעניין סיווג הסכם שיש בו הן יסודות של שליחות (כפיפות להוראות השולח) והן יסודות של נאמנות (פעולה לטובת הנכס).
פרוקצ'יה סברה כי יש לבחון את הסיבה לקיומו של ההסכם והטלת התפקיד על השלוח/נאמן, בעוד שאהרן ברק סבר כי ההסכם הוא הסכם נאמנות רק מקום בו הנאמן הוא הבעלים בנכס.
פסק-דין אחר של פרוקצ'יה, בנושא ערבות בנקאית, נחשב היום לפסק-הדין המנחה החשוב ביותר בתחום זה.
באותו פסק-דין, לאחר ניתוח מוסד הערבות הבנקאית ומהותו, קבעה פרוקצ'יה כי לא ניתן להימנע מלממש ערבות בנקאית עצמאית שניתנת במסגרת עסקה, על בסיס טענות בעניין הפרת עסקת היסוד.
עם זאת, ניתן לזהות בפסיקתה של פרוקצ'יה חשדנות מוגברת כלפי חסמים על התחרות החופשית.
פרוקצ'יה הפכה את החלטת בית המשפט להגבלים עסקיים, שאישר את מיזוג חברות הדלק "סונול" ו"דור-אלון", ואימצה את גישת הממונה על ההגבלים העסקיים, לפיה שינויים עתידיים וספקולטיביים בשוק אינם יכולים להצדיק מיזוג בין גורם מחולל תחרות לבין מתחרה אחר בשוק אוליגופוליסטי.
בפסק-דין אחר ביטלה פרוקצ'יה חקיקת עזר מקומית בת עשרות שנים, אשר הקנתה למועצה המקומית באעבלין מונופול בתחום גידול החזירים בשטחה המוניציפלי.
לעומת זאת, מצאה פרוקצ'יה כי החלטת הממשלה המקצה היתרי העסקה לעובדים זרים בענפים מסוימים רק לעובדים מומחים, ומחייבת כי הם יקבלו משכורת הגבוהה משמעותית מהשכר במשק, אינה בלתי חוקית, על אף פגיעתה בתחרות, וזאת כיוון שהיא מקדמת העסקת עובדים ישראלים על-פני עובדים זרים.
פרוקצ'יה הרחיבה את חיסיון עו"ד-לקוח גם על מסמכים שהוכנו לקראת משא ומתן לצורך הליכים חלופיים למשפט.
כן קבעה כי עירייה הנתונה בקשיים כלכליים, ונמצאת בתוכנית הבראה, יכולה להיות מוגנת מפני עיקולים ואמצעי נשייה אחרים גם כאשר מדובר בכספים המיועדים לחשבונותיה אך טרם הופקדו בהם.
היא אסרה על הקמת יחידות מגורים במרינה בהרצליה וקבעה כי התנהלות הרשויות בעניין זה הייתה בלתי ראויה.
פרוקצ'יה היא בעלת קו אחיד וחריג בשאלות של אימוץ ובכלל בדיני המשפחה, לפיו יש להעניק למשפחה הטבעית ולזכויות ההורים הטבעיים משקל רב יותר מאשר ניתן לו בדרך-כלל.
היא פסקה בדעת מיעוט, מול שישה שופטים אחרים, שיש להחזיר את "תינוק המריבה" להוריו הביולוגים, שהתחרטו על מסירתו לאימוץ, ולא להשאירו אצל המאמצים.
באוקטובר 2005 פסקה, שוב בדעת מיעוט מול שישה שופטים, שאישה איננה יכולה למסור את בנה לאימוץ מבלי לגלות את שם האב, כדי שניתן יהיה להשיג את הסכמתו.
עוד פסק-דין שבו הייתה פרוקצ'יה במיעוט עסק בהפרדת ילדים מאמם, שטיפלה בהם היטב, משום שתחת השפעתה פיתחו ניכור רב לאביהם.
בניגוד לרוב (הגברי), סברה פרוקצ'יה שאין בכך כדי להצדיק שליחת ילדים למוסד לזמן של חודש.
מטרת ההעברה למוסד הייתה, לפי לשון שירות הרווחה, "על מנת לנתקם מהלחצים שמפעילה האם, לאפשר תקופת רגיעה ולאבחן את מצבם ולאפשר בנייה של דפוסי קשר בריאים עם שני ההורים".
בדיון הנוסף, בהרכב מורחב, הפכה דעתה לרוב, כשהצטרפו לדעתה גם נשיא בית המשפט העליון השופט אהרן ברק והשופט מישאל חשין, אולם גם בדיון זה הביעה פרוקצ'יה גישה מחמירה יותר לגבי הנסיבות שבהן יופרד ילד מאמו.
פרוקצ'יה הורתה להחזיר ילדים אל אמם באיטליה לאחר שנחטפו על ידי אביהם והובאו לישראל, וקבעה שהחריג של רצון הילד באמנת האג צריך להתפרש באופן צר.
כל אלה אינם גורעים, כהוא זה, מחובתו של בית משפט בישראל לקיים את הוראות האמנה כלשונן וכרוחן.
בית המשפט בישראל אינו יושב כערכאת ערעור על בתי המשפט באיטליה, וגם אם סבור הוא כי נסיבות העניין היו מצדיקות כי תתקבל תוצאה שיפוטית אחרת בהליכים שהתנהלו באיטליה על פי האמנה, עליו לכבד את פסיקת הארץ האחרת, כדרך הכבוד ההדדי המתחייב בין המדינות השותפות לאמנה".
לגבי מזונות לילדים נחשבת פרוקצ'יה כמי שהביאה מהפכה בנושא בישראל כאשר במקרה ראשון דחתה ערעור על פסק דין של השופטת חנה בן עמי שקבעה שיש להתחשב בהכנסות האשה בקביעת מזונות הילדים ובמקרה שני הקטינה מזונות ילדים בהתבסס על אותו עקרון.
בתחום הפלילי ניתן להבדיל אצל פרוקצ'יה בשני קווים מנוגדים: קו אחד בסוגיות של עיקרון ודיון וקו הפוך בשאלות פרקטיות של מעצרים, הרשעה וענישה.