tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם הוא התקבל אצל הארכיבישוף סרפין מאסטרגום שהעניק להם הסמכה ב-11 באוקטובר 1099. הסמכה בשנת 1110, ניהל קוסמאס משא ומתן מטעם הקתדרלה של פראג עם אוטו השני "השחור" דוכס אולומואוץ, בנוגע לזכויות שיווק.
החל משנת 1119 (אולי אף לפני כן) כיהן קוסמס כדקאן הקפיטלים של קתדרלת פראג.
קוסמס כתב את כרוניקת הצ'כים בשפה הלטינית בשנותיו האחרונות לחייו, יתכן החל מ-1119 ועד ליום מותו באוקטובר 1125. נראה כי סיים את שני הכרכים הראשונים עד 1122 ואחר כך עבד על הכרך השלישי.
כרך זה היה צריך להסתיים עם מותו ולדיסלב הראשון (12 באפריל 1125) אולם קוסמס המשיך בכתיבת הכרוניקה והוסיף עוד 4 פרקים עד שהלך לעולמו.
היסטוריונים אחדים (כמו פלצל ודוברובסקי) סברו שקוסמס כתב כבר את הכרך הראשון לכרוניקה בסביבות שנת 1110 מכיוון שבאותה שנה הזכיר אירוע שהתרחש "בזמנים שלנו" (nostris temporibus).אולם התיארוך לפי המבוא
הוא כתב בו שהכרוניקה נכתבה בימי האפיפיור קליקסטוס השני (שעלה על הכס הקדוש ב-1119) ובימי הבישוף הרמן (שמת ב-1122).
מפתח דבר בהקדיש לקלמנו מבז'בנוב יוצא שאת הכרך השני הוא כתב באותה תקופה.
הספר השני מתאר את תולדות בוהמיה מ-1038 עד 1092. הוא מתחיל במעשי הגבורה של הדוכס בז'טיסלב (הניצחון על פולין, למשל), המכונה "אכילס הבוהמי".
הכרוניקה מתארת גם את שלטונו הארוך והמפואר של המלך וראטיסלב, שהיה שליט חזק, אך גם אדם אמיץ ונדיב.
המחבר מתעכב גם על מלחמות וראטיסלב באיטליה ומסיים את הספר במותו של וראטיסלב.
הספר השלישי מכסה את התקופה בין השנים 1125-1092. הוא מתחיל בתיאור תקופת חוסר היציבות ומלחמות אזרחים הקשות שלאחר מותו של וראטיסלב בין השנים 1092 ו-1109. הכרוניקה מסתיימת בשלטונו של ולדיסלב (1109-1125).
קוף עכביש אדום-הפנים (שם מדעי: Ateles paniscus) הוא מין בסוג קופי העכביש שוכן העצים המובהק וכמעט שאינו יורד אל הקרקע.
קוף העכביש אדום-הפנים נפוץ ביערות גשם טרופים וסובטרופיים, מאזור מקסיקו ועד ברזיל.
אורך קוף העכביש אדום-הפנים הוא בין ארבעים לשישים סנטימטרים מבלי להחשיב את הזנב, שאורכו לבדו הוא בין 50 ל-80 סנטימטרים ומסייע לו להתלות על עצים ולעבור בין ענף לענף.
שמו ניתן לו משום זרועותיו הארוכות וזנבו הארוך אשר דומים במידת מה לרגלי העכביש.
הזנב ארוך מן הגוף ובעל יכולת לפיתה, כך שהקוף מסוגל להיתלות באמצעותו על ענף, בעת שיתר גפיו עסוקים במלאכה אחרת.
כתפיו גמישות מאוד ומאפשרות לו להניע בקלות יתרה את זרועותיו כשהוא עובר מענף לענף.
הבהונות ברגליו והאגודלים בידיו אינם מותאמים לאחיזה.
הוא מסוגל להלך על רגליו האחוריות ולקפוץ באמצעותן למרחק של עד עשרה מטר.
גופו מוארך וגמיש ומכוסה פרוות שיער שחור.
הפנים חסרות שיער וצבען חום-אדמדם.
מעל למצח מזדקר השיער לפנים ומצל על העיניים.
את כל מזונו, הכולל פירות, פרחים, חרקים, וביצי עופות הוא מוצא על העצים ובאדמה ואת המים הנקווים בין הענפים הוא אוסף בכפות ידיו ומגישם אל פיו.
משך ההריון של האם הוא כ-29 שבועות, ובכל הריון נולד ולד אחד בלבד.
קוף העכביש אדום-הפנים חי בקבוצות משפחתיות.
לניקוי ההדדי תפקיד חשוב בחיזוק הקשר בין חברי הקבוצה.
התקשורת ביניהם נעשית על ידי הבעות פנים, פתיחה וסגירה מהירה של השפתיים, תוך הוצאת לשון.
הגור נצמד אל האם למשך תקופה ארוכה, בעודו לופת את חזהּ או רכוב על גבה.
קוף סנאי (שם מדעי: Saimiri), סוג יחיד בתת-משפחת קופי הסנאי (Saimiriinae).
אלה קופים קטנים הנפוצים במרכז ובדרום אמריקה, מקוסטה ריקה עד לברזיל ובוליביה.
הם חיים בעיקר ביערות הגשם שבמישורי האמזונאס, אך מסוגלים להתאים את עצמם למגוון סוגים של יערות.
טורפיהם הטבעיים מונים בזים גדולים ושאר מיני דורסים, נחשים וחתוליים.
הדורסים הם שאחראים למרבית מקרי הטריפה שנצפו, ובעיקר בז הצפון.
טקטיקת התגוננות מקובלת היא התערבבות בלהקות של קופים ממינים אחרים, בעיקר קפוצ'ין.
בסוג זה יש 8 מינים ועוד שנים שנכחדו:
קוף סנאי מרכז אמריקני (S.
קוף סנאי חשוף אוזניים (Saimiri ustus)
קוף סנאי אקוודורי (Saimiri macrodon)
לקופי הסנאי פרווה קצרה וצפופה, בצבע ירוק זית עד אדמדם באזור הגב וצהבהב באזור הבטן ובקצוות הגוף.
גרונם ואוזניהם לבנים ופיותיהם שחורים (ומכאן שמם הגרמני - קופי גולגולת).
קופי הסנאי מפגינים דו צורתיות זוויגית עונתית - משקלם של הזכרים משתנה דרמטית במהלך השנה, ונראים שמנים במיוחד בחודשים הקודמים לעונת ההזדווגות - בעונה זו הם עשויים להוסיף למשקלם עד 20%.
כמו רוב קופי העולם החדש, קופי הסנאי הם שוכני עצים הפעילים ביום.
בניגוד לרוב בני תת-הסדרה, הם אינם משתמשים בזנבם כ'זרוע חמישית' בעת הטיפוס על עצים, והוא משמש אותם רק לאיזון.
תנועתם בין הענפים מהירה להפליא.
קופי הסנאי אינם יורדים לקרקע היער לעולם, ואינם קופצים בין ענפים שמרחקם האופקי עולה על שני מטר.
קופי הסנאי הם אוכלי כל, המתקיימים מדיאטה המשלבת חרקים ופירות, בהתאם לשכיחות העונתית של כל אחד מהמרכיבים.
בנוסף, הם משלימים את תזונתם עם חלקי עצים אחרים, כגון פרחים, ניצנים ואף עלים, ולעיתים אף ביצים ובעלי חוליות כגון עטלפים וציפורים קטנות.
הם צדים חרקים בתנועה לעיתים רחוקות, ומעדיפים לתפוס חרקים הנחים על עלים.
סוגי החרקים המועדפים עליהם הם זחלים וחרגולים.
קופים אלה נקראים "קופי סנאי" כי הם בגודל של סנאי, אמנם הם לא דומים לסנאי, אבל הם נחשבים לכמה מהקופים הקטנים ביותר.
קופי סנאי חיים בקבוצות מרובות זכרים\מרובות נקבות, שגודלן משתנה בהתאם למין, ונע בטווח של 15-65 פרטים, עם תצפיות נדירות של להקות ענק המגיעות עד 300 פרטים.
המבנה החברתי של הקבוצה משתנה בין המינים - במינים מסוימים, כמו קוף סנאי בוליביאני (S.
boliviensis), הזכרים עוזבים את הקבוצה בהגיעם לבגרות מינית, בעוד במינים אחרים כגון קוף סנאי מרכז אמריקני (S.
oerstedti) הנקבות הן אלו שעוזבות.
גם רמות האלימות בתוך הקבוצה ומערכת היחסים בין הזכרים לנקבות ובין כל זוויג לבין עצמו משתנה דרסטית בין המינים השונים.
שטח המחיה של כל קבוצה כזו נע בין 2-3 קמ"ר, והצפיפות של קופים אלו נעה בין 13–36 פרטים לקמ"ר, בהתאם למין.
קופי הסנאי מתקשרים באמצעים קוליים - הם בעלי רפרטואר של 25–30 צווחות, המשמשות בעת משחק, בעת גילוי אזורים חדשים, לצרכים חברתיים ולצורכי אזעקה.
תקשורת ריח מתבצעת כאשר הקוף משתין על ידיו, ואז מורח את השתן על כל גופו.
חוקרים מניחים שלהתנהגות זו מספר מטרות, ביניהן קירור הגוף, סימון דרך לשאר בני הקבוצה ואיתותים הורמונליים.
כמו כן, הם מסמנים טריטוריה על ידי שפשוף בלוטות הריח שלהם, הנמצאות באחוריים ובחזה, בעצים.
מערכת הרבייה של קופי הסנאי היא פוליגמית, אך בדרך כלל זכר אחד או שניים, אלו שהשמינו הכי הרבה ב'תקופת ההשמנה', מרביעים את רוב הנקבות - הנקבות הבוגרות מעדיפות את הזכרים השמנים יותר, בעוד הצעירות אינן כה בררניות.
הזכרים מבררים האם נקבה מוכנה להזדווגות על ידי מרדף קבוצתי אחריה, תפיסתה ובחינת הנרתיק שלה.
נראה שהם מסתמכים על רמזי ריח בקביעת המוכנות המינית של הנקבה.
הנקבה ממליטה לאחר הריון בן 150-170 יום.
האם מטפלת בצאצאים לבדה, אך בחלק מהמינים הזכרים מסייעים בהגנה על הולדות מפני טורפים.
את החודש הראשון לחייו מבלה הצאצא במגע ישיר עם אימו, בדרך כלל תוך שהוא רכוב על גבה (שכן הוא גדול מכדי שתישא אותו בחיקה).
בגיל 5–7 שבועות מתחיל הגור להיפרד ממנה ולשחק עם בני גילו - פעילות שנשארת מרכזית לפחות עד גיל שנה, ותופסת מקום מרכזי לכל אורך החיים.
גיל הגמילה מהנקה משתנה מאוד בין המינים - בין 4 חודשים לקוף סנאי מרכז אמריקני ועד 18 חודשים לקוף סנאי בוליביאני.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 3, הזכרים בגיל 5. תוחלת חייהם בטבע כ-15 שנה, ובשבי מגיעים עד לגיל 20 שנה.
קוף ירוק או גונון קטן (שם מדעי: Chlorocebus sabaeus) הוא סוג של קוף בגודל בינוני ממשפחת הקופים בעלי הזנב, הקרובים לקופי הגונון.
הסוג כולל שישה מינים, אם כי יש המסווגים את כל מיני הגנון הירוק כתת-מינים של מין אחד.
הקוף הירוק ידוע במאפיין יוצא דופן, אשכיו של הזכרים בצבע כחול בולט, המהווה ניגוד מובהק לצבע איבר המין האדום והלבן סביבם.
צבע זה, המהווה חלק מההופעה החברתית והמינית של המין, נקרא לעיתים "הצגת אדום, לבן וכחול" בקרב חוקרי קוף הירוק.
הצבע הכחול נובע מהמבנה הביולוגי של העור באזור האשכים, ומשמש ככל הנראה כסימן חברתי ומיני בקרב הקבוצה.
קופים אלו מצויים באפריקה שמדרום לסהרה, מסנגל ואתיופיה ועד דרום אפריקה וחלקם הופצו גם לקריביים, בהם הם מינים פולשים.
קוף חוטמני או קוֹף חוֹטֶם (שם מדעי: Nasalis larvatus) הוא מין קוף צמחוני יחיד בסוגו ממשפחת הקופים בעלי הזנב (קופי העולם הישן), הנפוץ בטבע רק באזורים ספורים בבורנאו.
המאפיין החזותי הבולט ביותר של קוף זה הוא אפו הגדול והבולט של הזכר, וזהו גם מקור שמו.
ייעודו ומטרתו של האף לא ברור לגמרי, אך מקובל שהוא פשוט תוצר של ברירה מינית; נקבות קופי החוטם העדיפו זכרים בעלי אפים גדולים, וכך תכונה זו עברה בירושה והשתמרה.
הזכרים גדולים בהרבה מן הנקבות: הם מגיעים לאורך 72 סנטימטרים ואורך זנבם מגיע עד ל-57 סנטימטרים, והם שוקלים עד 20 קילוגרם; הנקבות, לעומת זאת, אורכן עד 60 סנטימטרים והן שוקלות עד 12 קילוגרם.
צבע פרוותם של קופי החוטם נע בין חום, כתום ואדמדם.
לקופי החוטם, בעיקר לשילונים, כרס גדולה כתוצאה מהרכב התזונה שלהם.
מערכת העיכול שלהם מחולקת לארבעה חלקים המסייעים לעיכול עלים.
תהליך העיכול משחרר גז רב, הגורם לבטנם "להתנפח".
תזונתו של קוף החוטם מתבססת על פירות ירוקים, אגוזים ועלים.
הם החיה היחידה הצמחונית שיכולה לאכול מעץ המנגרוביה הרעיל, בזכות כמות רבה של רוק וחלוקת מערכת העיכול לארבעה חלקים.
משך זמן העיכול שלהם הוא 50 שעות.
הם חיים בקבוצות קטנות יחסית של 10–20 פרטים.
החברות בקבוצה מסוימת אינה קבועה אלא גמישה מאוד, והקופים עוברים מקבוצה אחת לאחרת לעיתים קרובות יחסית.
קופי החוטם ניזונים מעלים, פירות ואגוזים אותם הם קוטפים מן העצים, אולם בשל כריתת היערות ההולכת וגוברת והתיישבות האדם באזורים שבעבר לא היה בהם, מידלדלים מקורות המזון של קופי החוטם והם לא מהססים להיכנס לריכוזי אוכלוסייה אנושיים בעת חיפושם אחר מזון ולאכול שאריות מזון אנושי.
לעיתים, כאשר הם אוכלים אגוזים בכמות רבה הגורמת לכך שהרעלנים שבתוכם מזיקים להם וגורמים לקלקול קיבה, אוכלים קופי החוטם אדמה המנטרלת את ההשפעה המזיקה של האגוזים.
קופי החוטם חיים הן על העצים והן באזורי ביצות ועל הקרקע.
סביבת המחיה שלהם ביצות מנגרוב כוללת עצים ואזורי מים רדודים המאפשרים הליכה ואף מים עמוקים הדורשים שחייה.
כמו קופים רבים אחרים, לקוף החוטם יכולת טיפוס טובה.
הוא גם שחיין מיומן - לעיתים הוא עובר בשחייה מאי לאי.
בזמן המעבר במים רדודים בהליכה, קופי החוטם הולכים זקוף ומרימים את ידיהם אל על; הנקבות נושאות את ולדותיהן על הירך.
קבוצות שלמות נצפו וצולמו כשהן הולכות זקופות גם מחוץ למים; קוף החוטם הוא היונק היחיד, חוץ מגיבון וגורילה, שנצפה מתנייד בצורה כזו לאורך זמן מלבד האדם.
תכונות משותפות בין קוף החוטם ובין האדם, כמו מבנה האף וההליכה הזקופה, מהווים אישוש לתומכי תאוריית קוף המים, המציעה כי האבות הקדמונים של האדם חיו במשך תקופה אחת או יותר בסביבה מימית למחצה.
קוף החוטם מצוי בסכנת הכחדה ורק כ-7,000 פרטים עודם חיים בטבע.
האיומים העיקריים עליהם הם כריתת היערות המצמצמת את תחום המחייה שלהם ואת מקורות המזון שלהם וכן ציד.
קוף העכביש שחור-ראש (שם מדעי: Ateles fusciceps) הוא מין במשפחת קופי עכביש השייכת לתת הסדרה קופים רחבי אף.
בית גידולו באמריקה הדרומית והמרכזית.
הוא מצוי בקולומביה, אקוודור ופנמה.
נחשב בעבר לתת-מין של קוף עכביש שחור יד.
קוף העכביש חום-ראש חי ביערות טרופיים וסובטרופיים לחים שגובהם הוא בין 100 ל-1,700 מטר מעל פני הים.
הוא חי בצפיפות אוכלוסין של 1.2 קופים לקמ"ר.
לקוף העכביש חום-הראש גוף חום או שחור וראש חום, ומכאן שמו.
קוף העכביש הקולומביאני שחור כולו וסנטרו לבן מעט.
קופי העכביש חומי-הראש הם מהגדולים יותר שבקופים רחבי האף.
אורך הראש והגוף, לא כולל הזנב, הוא בדרך-כלל בין 393 ל-538 מילימטר.
אורכו של הזנב המאחז הוא בין 710 ל-855 מילימטר.
הזכרים שוקלים, בממוצע, 8.89 ק"ג והנקבות שוקלות 8.8 ק"ג.
משקלו של המוח הוא 114.7 גרם.
קוף זה, כרוב בני משפחתו, הוא שוכן יערות ופעיל יום.
הוא נע על ידי התנדנדות מענף לענף או על ידי טיפוס.
בזמן ההזדווגות, הנקבה תהיה עם הזכר עד שלושה ימים, או שהיא תזדווג עם זכרים אחרים.
ההזדווגות מתרחשת פנים מול פנים ונמשכת בין 5 עד 10 דקות.
תקופת ההיריון היא בין 226 עד 232 יום.
העולל רוכב על גב אמו למשך 16 שבועות ונגמל בגיל 20 חודשים.
הנקבות מגיעות לבגרות מינית בגיל 51 חודשים; הזכרים בגיל 56 חודשים.
הנקבות יולדות כל 3 שנים.
קוף זה מסווג בסכנת הכחדה חמורה על ידי ארגון השימור העולמי בגלל אובדן אוכלוסייה מוערך של יותר מ-80% מהאוכלוסייה במשך 45 שנה, בגלל ציד והסגת גבול אנושית לטווח תפוצתו.
קופי עכביש שחורי ראש חיים בשבי עד 24 שנים.
קוף עכביש קולומביאני (Ateles fusciceps fusciceps) - דרום-מערב קולומביה עד מזרח פנמה.
קוף המנסה להגיע אל בבואת הירח במים (ביפנית: 猿猴捉月図, בתעתוק לעברית אנקו סוקוגטסו) הוא דימוי ומוטיב בספרות ובאמנות בודהיסטית במזרח הרחוק, ובעיקר בציור זן ביפן.
הדימוי משמש בדרך-כלל כמשל אלגורי לנהייה אחר אשליות שווא ותשוקות רגעיות בעת החיפוש אחר ההארה.
סיפורים בהם קופים מנסים להגיע אל בבואת הירח נפוצים בפולקלור של עמים שונים במזרח הרחוק, ואף סווגו כתת-טיפוס 1335A בסיווג סיפורי הפולקלור של ארנה-תומפסון-אותר, הרחבה של סיווג ארנה-תומפסון.
הדוגמה המתועדת המוקדמת ביותר שחוקרים מצאו נמצאת ב"טאישו-טריפיטאקה" (אנ'), התרגום הפופולרי ביותר לסינית של הטריפיטאקה (הטקסט המרכזי הקדוש לבודהיזם).
שם מובא הסיפור בשמו של הבודהה, אשר מספר אותו לחסידיו כביקורת על בן-דודו, המתקנא בבודהה ומנסה להתנקש בחייו.
בסיפור 500 קופים חושקים בבבואת הירח המשתקפת במי באר עמוקה.
מנהיג הקופים מארגן שרשרת קופים ארוכה, שבה נתלה כל קוף בזנב חברו, במטרה להגיע אל הבבואה במעמקי הבאר.
ואולם עקב משקל השרשרת כל הקופים נופלים אל תוך הבאר וטובעים.
הסיפור מפורש בדרך-כלל כמשל לשגייה באשליות ולשאיפה לתאוות חסרות-ממשות, אשר בסופו של דבר מוליכות לכישלון.
בטריפיטאקה נפילת הקופים לבאר מסמלת את נפילת בן-דודו של הבודהה לגיהנום כעונש על חטאיו.
קופים באופן כללי, וקופים הנתלים מענף תוך הושטת יד אל בבואת הירח במים, הם נושא מסורתי בציור היפני, המושפע מן הזן-בודהיזם.
בציורים כאלו נראים בדרך-כלל רק קוף אחד או שניים, והבאר מן הסיפור המקורי מוחלפת בתפאורה פסטורלית של בריכה או נחל.
בבואת הירח תכופות נרמזת באמצעות צביעת רקע המים תוך השארת עיגול נקי מצבע, על-מנת לגרום לה להראות כזוהרת, וככל הנראה גם על-מנת לרמז על היותה אשליה בלבד.
דוגמאות מייצגות מופיעות כבר בציורים של הסגאווה טוהקו, צייר יפני בעל שם מתקופת אזוצ'י-מומויאמה במאה ה-16, אשר צוירו בדיו מונוכרומטי באמצעות מכחול על מסכים ודלתות הזזה.
בציורים עתיקים מעין אלו קשה לפעמים לזהות את בבואת הירח, אם משום שדהו במהלך מאות שנים, ואם משום שרק נרמזו במקור.
בהתאם לנושא ולסגנון הטיפוסי של ציורי זן, האווירה בהם תכופות מעורפלת וחידתית.
מכל מקום סביר להניח שבתקופה זו היה המוטיב נפוץ בתרבות היפנית וקל לזיהוי, כך שלא היה לאמן צורך ביותר מרמז.
הדוגמה המוכרת ביותר למוטיב ביפן המודרנית ובעולם המערבי היא קרוב לוודאי בציור ובשיר של מורה, צייר ומשורר זן מן המאה ה-17, הקואין אקאקו, (המפורסם אף יותר כמחברו של משל זן אחר: הקואן "קול מחיאת כף יד אחת").
בסגנון הציור הייחודי של הקואין, זהו רישום מהיר באמצעות מכחול ודיו מונוכרומטי, דמוי קריקטורה או שירבוט של ילד.
נראה בו גיבון הנתלה בזרועו האחת מענף, תוך שהוא מושיט את ידו האחרת אל המים.
בראש הציור כתב הקואין בקליגרפיה שיר בן ארבע שורות (בתרגום חופשי):
עד יום מותו לא יוותר
לו אך הרפה מן הענף –
בהתאם למסורת הזן היפנית מדגישים הציור והשיר של הקואין את נחישות הקוף במאמץ להגיע אל בבואת הירח, כמשל לנחישות האדם בחיפושו אחר ההארה.
את ההרפיה מן הענף ניתן להמשיל לוויתור על ההצמדות למציאות החומרית, ויתור אשר לפי תורת הזן עשוי להוביל להתפכחות מן האשליה, ובעקבות כך להארה אמיתית.
תפיסה דומה ניתן למצוא בציור זן אחר של קוף המנסה להגיע לבבואת הירח במים, מאת מורה וצייר הזן סנגאי גיבון.
סוג הקוף הנראה בציורי זן יפניים רבים, דוגמת ציוריהם של הסגאווה והקואין, הוא הגיבון, קוף אדם המצטיין בזרועותיו הארוכות מאוד, והוא חסר זנב לחלוטין.
גיבונים אינם נמצאים כלל באיי יפן, והציירים היפנים ראו אותם בציורים סינים, בעיקר ציוריו של נזיר הזן הסיני בן המאה ה-13 מוקי פאצ'אנג , שהובאו למקדש זן בקיוטו, נחשבו ליצירות מופת ביפן, וידועים באמנות היפנית במונח "מוקיי זרו" ("הקופים של מוקי" ובהשאלה "ציורי קופים בסגנון מוקי").
זרועותיו הארוכות של הגיבון לעיתים קרובות משמשות כמרכיב גרפי עיקרי בציורי קוף וירח, הממחיש את השאיפה לגשר בין האשליה (בבואת הירח) לבין המציאות (הענף).
ציירים יפנים אחרים ציירו קופי מקוק יפני, הקוף היחיד המצוי באופן טבעי באיי יפן, וניכר בזרועות פחות ארוכות ובזנב קצרצר.
קוף ורווט (שם מדעי: Chlorocebus pygerythrus) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי בסוואנות של אפריקה.
קופי הוורווט מגיעים לאורך של 50 ס"מ לזכרים ו-40 ס"מ לנקבות ומשקלם 3.9–8 ק"ג בממוצע.
הם בעלי פרווה אפורה על הגב ולבנה מהבטן.
קצה הראש חום והפנים כהות.
זנבם ארוך והם משתמשים בו בשביל לטפס על עצים.
קופים אלה חיים בסוואנות וניזונים על פני הקרקע מזרעים שונים, פירות, חרקים ויצורים קטנים נוספים.
הם חיים בחבורות שיכולות להגיע ל-70 פרטים ונשארים באזורי עצים למקרה שטורף יתקרב.
הקופים משתמשים בשפה ייחודית בשביל להזהיר את חבריהם והם משתמשם באזעקה ייחודית לכל טורף.
לקופים ישנם טורפים רבים והם מקיימים קריאה מיוחדת לארבעה מסוגי הטורפים העיקריים שלהם: נמרים, עיטים, נחשי פיתון ובבונים.
הם מקיימים קריאה מיוחדת לכל טורף האומרת גם כיצד להימלט, למשל ברגע שתוקף עיט הם נמלטים אל הענפים הנמוכים שם העיט לא מצליח לחדור.
כל הקופים מבינים איש את שפת רעהו כבר מילדות והם אף פעם לא מתבלבלים בפירוש האזעקה.
קוף העכביש (שם מדעי: Ateles) הוא סוג של קוף ממשפחת קופי עכביש המצוי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית.
הוא קיבל את שמו עקב זנבו הארוך היכול להיתפס על ענפים בעודו נתלה הפוך, מה שמזכיר עכביש היורד מטה על קור.
אורכם של קופי העכביש עד 90 ס"מ ומשקלם עד 11 ק"ג לזכרים ועד 9.5 ק"ג לנקבות.
הם בעלי פרווה כהה ופנים בעלי לחיים קטנות, אדומות או לבנות.
הגבות בולטות וצבעוניות והפה קטן.
הם בעלי זרועות ארוכות היכולות להתכופף בעלי זנב ארוך וגמיש היכול ללפות ענפים.
קופים אלה חיים בחבורות קטנות הנעות על גבי ענפים ביערות הגשם של אמריקה הדרומית ולעיתים גם קופצים מעץ לעץ.
הם אוכלי כל הניזונים בעיקר מפירות ומאגוזים וגם מעלים, זרעים, פרחים, דבש, ביצים וחרקים.
הם יורדים לקרקע לעיתים נדירות.
מין קוף עכביש שחור-יד (Ateles geoffroyi)
מין קוף עכביש אדום-פנים (Ateles paniscus)
מין קוף עכביש לבן-פנים (Ateles blezebuth)
מין קוף עכביש שחור-ראש (Ateles fusciceps)
מין קוף עכביש לבן-לחיים (Ateles marginatus)
מין קוף עכביש חום (Ateles hybridus)
מין קוף עכביש שחור-פנים (Ateles chamek)
קוּסְרָה הוא כפר פלסטיני בנפת שכם, הממוקם כ-28 ק"מ דרומית-מזרחית לשכם.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בכפר 5,511 תושבים, נכון ל-2007.
לאחר הסכמי אוסלו, רוב השטח הבנוי של קוסרה סווג כשטח B, וכ–70 בתים נמצאים בשטח C.
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 14 משפחות התגוררו בכפר.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר במאי 1863, ומצא כי הוא מכיל כ-200 תושבים.
ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תואר קוסרה כ"כפר בגודל בינוני, על קרקע נמוכה, עם עצי זית".
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית קוסרה מנתה 707 תושבים, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 אוכלוסיית קוסרה מנתה 851 תושבים, ב-122 בתים.
בשנת 1945 אוכלוסיית קוסרה מנתה 1,120 תושבים, אשר בבעלותם 8,938 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, קוסרה נמצאת תחת שלטון ישראלי.
ב-1983 הופקעו אדמות של תושבי הכפר לצורך הקמת היאחזות נח"ל, שאוזרחה ב-1985 כהתנחלות מגדלים ממזרח לכפר.
בשנת 2001 הוקם בסמוך לכפר המאחז אש קודש.
ב-24 ביולי 2007 תקפו צבי סטרוק (בנה של אורית סטרוק) ואדם נוסף שלושה נערים פלסטינים סמוך לקוסרה.
בעקבות התקיפה הורשע סטרוק בעבירות של חבלה בנסיבות מחמירות, חטיפה לשם חבלה חמורה, תקיפה והיזק לבעלי חיים, ונדון ל-30 חודשי מאסר בפועל, 12 חודשי מאסר על תנאי למשך שנתיים ופיצוי למתלונן בסך 50 אלף ש"ח.
ב-5 בספטמבר 2011 הוצת מסגד בכפר, ורוססה עליו הכתובת "מוחמד חזיר".
בתגובה ביקר במקום הרב מנחם פרומן, רב התנחלות תקוע.
במהלך הביקור נעמד על מדרגות המסגד שהושחת, והחל לצעוק "אללה אכבר", כאשר תושבי הכפר הפלסטיני מצטרפים לקריאותיו.
ב-23 בספטמבר 2011 נהרג תושב הכפר, עסאם בדראן, אחרי שחיילי צה"ל פתחו בירי בניסיון להפריד בין התושבים למתנחלים.
ב-5 בינואר 2013 התפרעו מאות מתושבי הכפר בסמוך לשטחים החקלאיים של המאחז אש קודש, השליכו אבנים, הציתו אש והשחיתו גדרות של כרמים במקום.
כוחות צה"ל וכיתת הכוננות ביישוב הדפו אותם.
ב-21 בפברואר 2013 התלוננו תושבי הכפר כי מתנחלים מהמאחז אש קודש נכנסו לכפר, הציתו 6 כלי רכב והתעמתו עם התושבים.
מספר ימים לאחר מכן, פרסמה המשטרה הודעה חריגה ובה קבעה כי מדובר בתלונה שקרית ומבוימת.
בינואר 2014, קבוצה של כעשרה מתושבי המאחז אש קודש הסמוך ניסו לחדור לכפר כשהם רעולי פנים, וזאת לאחר שמטע באזור אש קודש נעקר בידי המנהל האזרחי.
כ-30 מתושבי הכפר שהקיפו אותם והחלו להכות אותם, והם נמלטו לתוך בית פלסטיני ריק, שכותר על ידי תושבים פלסטינים.
קבוצה של פלסטינים הפעילים בארגוני זכויות אדם הגנו עליהם בגופם, והם שוחררו בסופו של דבר בידי צה"ל.
בינואר 2017 תושבי הכפר יידו אבנים על ארבעה חיילים שנכנסו לכפר בטעות.
החיילים הגיבו בירי באוויר, וראש הכפר הגיע למקום ועזר לחיילים להיחלץ מהכפר.
ב-30 בנובמבר 2017 חבורת נערי בר-מצווה ישראלים שטיילו באזור הותקפה באבנים על ידי תושבי הכפר, אשר ניצבו בעמדה שלטת מעליהם.
הורה מלווה ירה לצורך הגנה עצמית, וגרם למותו של מוחמד עודה, שהיה מעורב בזריקת האבנים.
שני מלווים ישראלים נפצעו קל.
בלילה התפתחו עימותים בין מתנחלים שהגיעו במחאה לכניסה לכפר, תושבים פלסטינים וכוחות צה"ל.
מספר פלסטינים נפצעו, וחייל צה"ל נפצע קל מבקבוק תבערה שהשליך פלסטיני.
ב-4 בדצמבר 2017, יהודים קיימו צעדת מחאה באזור בו התחולל העימות, והותקפו על ידי תושבי הכפר באבנים, דרדור סלע גדול וצמיגים בוערים.
בליל 6 בדצמבר כוחות צה"ל עצרו בכפר 20 תושבים בחשד לתקיפת הנערים, בהשתתפות בהפרות הסדר האלימות והסתה לטרור.
נגד אחד מהפלסטינים הוגש כתב אישום בגין ניסיון לגרימת מוות בכוונה (המקבילה לניסיון רצח במשפט האזרחי) מכיוון שבמערה "יידה לעברם אבנים גדולות מטווח קצר" כש"חלק מן האבנים נזרקו לעבר ראשו של המבוגר וגרמו לפציעתו".
שני פלסטינים נוספים הואשמו ב-9 בינואר, אחד בתקיפה בנסיבות מחמירות ועבירות נוספות והשני בתקיפה הגורמת חבלה של ממש ועבירות נוספות, וצפויים כתבי אישום נוספים.
במסגרת ההליך המשפטי גם שילמו התוקפים פיצויים כספיים לנערים שהשתתפו בטיול.
ב-11 באוקטובר 2023, ארבעה ימים אחרי טבח שבעה באוקטובר, נכנסו לכפר מתנחלים רעולי פנים על 2 טרקטורונים.
לפי עדות הכפריים בין המתנחלים היו רבשצ"ים מהתנחלויות באזור.
לפי עדויות הכפריים הם נורו בגבם על ידי מתנחלים ולא על ידי חיילים.
למחרת חסמו עשרות מתנחלים את דרכם של האמבולנסים למסע ההלוויה.
לפי אתרי החדשות מקור ראשון וערוץ 7 האירוע לא התרחש בכפר, ארבעה פלסטינים התקרבו להתנחלות "אש קודש" והתושבים הרגו אותם כדי להגן על היישוב.
לפי דיווח ב"הארץ" בצבא מתחקרים את התקרית, במעורבות שב"כ.
קוף סנאי מצוי (שם מדעי: Saimiri sciureus) הוא מין של קוף סנאי ממשפחת הצבוסיים המצוי באמריקה הדרומית.
לקופים פרווה חומה-זהובה עם גוון ירוק זית על הגב, הם בעלי ראש זהוב עם כיפה שחורה ופנים לבנות, שפתיים שחורות ונחיריים קטנות, אוזניים ועיניים ורודות והזנב ארוך ומעט כהה.
קופים אלה חיים בחבורות גדולות ברחבי יערות הגשם של אגן האמזונאס באמריקה הדרומית.
הם מצויים רוב זמנם על העצים ומקפצים בין הענפים.
הם ניזונים הן מהחי והן מהצומח, אך אוהבים בעיקר פירות של עץ הפיקוס.
הפיקוס מושך בעונת ההבשלה שלו קבוצות רבות של קופי סנאי.
כמו כן הם אוהבים תפוחים, בננות, תפוזים ופירות הדר אחרים, ענבים ופירות נוספים.
הם אוכלים גם אגוזים וזרעים שונים וגם חרקים וצפרדעים שהם תופסים.
לעיתים הם גם שותים צוף מפרחים.
קוף עכביש שחור-יד (שם מדעי: Ateles geoffroyi) הוא מין בסוג קוף עכביש המצוי במקסיקו, אמריקה המרכזית והקצה הצפוני של אמריקה הדרומית בקולומביה.
אין הבדלים מהותיים בין שני המינים.
הקוף בעל פרווה כתומה עם ראש כהה וגפיים וזנב חומים כהים עד שחורים.
הזנב ארוך מאוד ומשמש להיתפס בין הענפים.
קופים אלה חיים כמעט את כל חייהם בין העצים ויורדים לקרקע לעיתים רחוקות.
הם אוכלי כל הניזונים מצמחים מבעלי חיים קטנים.
הקוף מצוי בסכנת הכחדה בטבע.
הוא נפוץ במספר גני חיות בעולם, ביניהם גן החיות התנ"כי.
קוף סוואנה ירוק או גנון ירוק (שם מדעי: Chlorocebus aethiops) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי בסוואנות של אפריקה.
אורכו של קוף זה 49 ס"מ בזכרים ו42 ס"מ בנקבות.
הם בעלי פרווה אפורה עם כיפה בצבע ירוק-זית ופנים כהות ולחיים לבנות ארוכות שיער.
הזנב שלהם ארוך ומתפתל אך הם אינם נתלים עליו.
כמו כן הם יודעים לרוץ מהר על הקרקע.
הם חיים בטבע בסודאן, אריתריאה ואתיופיה סביב השבר הסורי אפריקני וגם בג'יבוטי.
תפוצתם העיקרית היא בסוואנות בעלות עצי שיטה פזורים.
הם צריכים גם מקווה מים גדול באזור.
הקופים חיים על העצים רוב הזמן אך יורדים גם לקרקע.
הם אוכלי כל הניזונים מצמחייה, פירות, פרחים, ירקות וכן מביצים, חרקים, עכבישים, זוחלים קטנים, עופות קטנים ויונקים קטנים.
הקופים נטרפים על ידי נמרים, פיתונים, תנינים, עופות דורסים וניצודים גם למאכל על ידי אנשים.
קוף סבוס (שם מדעי: Chlorocebus sabaeus) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי במערב אפריקה.
קוף סבוס הוא קוף קטן החי רק ביערות הגשם של מערב אפריקה מסנגל עד לנהר וולטה שבגאנה ובורקינה פאסו.
לקוף זה פרווה בהירה בצבע ירוק-זית עם בטן לבנה, ראש כהה, עיניים אדומות, סנטר וצוואר כתומים וכן "כיפה" כתומה ופס שערות לבן מעל הגבות עד האוזניים.
לזכרים ישנו כיס כחול ליד האחוריים.
קופים אלה חיים ביערות בצורה שבטית הכוללת 7–80 פרטים הנעים יחדיו.
בקבוצה זכרים, נקבות וצעירים ובראשה זכר אלפא.
הם בעלי מגוון רחב של קולות המבטאים דרכי התקשרות ואזהרות ומשתמשים גם בצבעים שעל גופם כדי להביע מסרים.
קוף עכביש חום (שם מדעי: Ateles hybridus) הוא מין של פרימט ממשפחת קופי עכביש החי בצפון אמריקה הדרומית ביערות מערב ונצואלה וקולומביה.
הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעה בבית גידולו.
אורך הקוף 50 ס"מ עם זנב באורך 75 ס"מ, יותר מכל הגוף.
הזכרים גדולים מעט מהנקבות ומשקלם עד 7.9–9 ק"ג, בעוד הנקבות שוקלות 7.5–9 ק"ג.
קופים אלה כשמם בעלי פרווה חומה וראשים כהים.
הם חיים בצמרות העצים וכמעט לא יורדים לקרקע.
מזונם מצוי על העצים וכולל בעיקר עלים ופירות.
הם יאכלו גם דבש, צוף מפרחים וחרקים כמו טרמיטים וזחלי דבורים.
טורפיהם העיקריים הם היגואר, הפומה, עיט הרפיה ועיט גואני מצויץ.
קוף מלברוק (שם מדעי: Chlorocebus cynosuros) הוא מין של קוף קטן מהסוג קוף ירוק החי בסוואנות של דרום-מרכז אפריקה בין הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, אנגולה, בוצואנה ונמיביה מחופי האוקיינוס האטלנטי עד לזמביה במזרח.
בעבר מין זה היה תת-מין של קוף ורווט או של קוף סוואנה ירוק.
קוף זה מגיע לאורך 40–60 ס"מ, עם זנב באורך 70 ס"מ ולמשקל 4–6 ק"ג כשהזכרים יותר גדולים מהנקבות וצבע פרוותו ירוק-זית ואפור בחלק התחתון.
הראשים כהים והזכרים בעלי איברי מין בצבע כחול.
הם חיים בחבורות קטנות שלעיתים נמצאים בהם עד 50 פרטים אשר פעילים במשך היום.
קופים אלה אוכלי כל הניזונים ממיני פירות, זרעים, פרחים, חרקים, לטאות, ביצים וגוזלים.
הם מטפסים ביעילות על העצים ולעיתים חיים ביערות גשם, לפעמים עד גובה 4,500 מ'.
קוף זה נפוץ ואינו מצוי בסכנה בטבע.
קופ (בהונגרית: Kup) הוא כפר במחוז וספרם שבמרכז הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה גם בקופ מספר התושבים נמצא בירידה.
בקופ חיו יהודים בתקופות זמן שונות.
שנה מספר היהודים בכפר כלל האוכלוסייה1880798419106
קוף עכביש לבן-פנים (שם מדעי: Ateles belzebuth) הוא מין של פרימט מהמשפחה קופי עכביש, החי ביערות הגשם הטרופיים של צפון אמריקה הדרומית.
הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב ציד והרס בית גידולו המיוער.
קוף זה הוא שוכן עצים מובהק בעל מבנה גפיים גמישות הנעות ביעילות בין ענפי העצים, נוסף על זנב לופת ייחודי.
צבע פרוותו הוא חום כהה עד שחור, בעיקר מאחורי הראש ובגפיים, הפנים אפורות בהירות עם כתב צהוב על המצח והבטן לבנה ומעט צהובה.
אורך הקוף 34 עד 58 סנטימטרים, אורך הזנב הארוך 61 עד 88 סנטימטרים, ומשקלו 7 עד 10 קילוגרם, כשהזכרים מעט יותר גדולים מהנקבות.
קוף העכביש הוא אוכל כל, אך הוא ניזון בעיקר מפירות וזרעי פירות טרופיים, שהוא מסייע לפזר ברחבי היערות בהם הוא חי.
בין הענפים אין לו הרבה טורפים, אך כשהוא יוצא מהסבך הוא עלול להיטרף בידי יגואר, פומה, אנקונדות והרפיות רעבות.
קוף זה נמצא בסכנה ובאזורים מסוימים נעלמה 50% מהאוכלוסייה.
קוף עכביש שחור-פנים (שם מדעי: Ateles chamek) הוא מין של פרימט מהסוג קוף עכביש וממשפחת קופי עכביש, החי ביערות הגשם של אמריקה הדרומית.
אורכו של קוף זה עד 70 סנטימטרים, וזנבו מגיע לאורך של מטר.
פריט בוגר שוקל כ־9 קילוגרמים.
כמו מרבית הקופים גם קוף זה הוא אוכל-כול וניזון מעלים, פירות, דבש, פרחים, חרקים קטנים כמו טרמיטים ובעלי חוליות כמו ציפורי שיר וצפרדעים.
הקוף ידוע בכך שהוא מפיץ את הזרעים של פירות רבים ביער האמזונאס.
הקוף חי בקבוצות של עד 30 פרטים ובטריטוריה של עד 12 פרטים בשטח של עד 20 קילומטרים.
לעיתים הוא חי עם קופים אחרים מסוגו, קופים מהסוג צמרן וקופים מהסוג שאגן.
עונת הרבייה של הקוף היא בכל השנה אם כי מרבית הלידות הם בתחילת הסתיו.
תקופת ההריון היא 140 ימים והצאצאים עצמאיים בגיל 10 חודשים ותוחלת חייהם היא עד 20 שנה.
כמו שאר המינים בסוג גם מין זה נמצא בסכנת הכחדה עקב בירוא יערות וציד.
קוף העכביש שחור-הפנים נפוץ בעיקר ביערות הגשם של אמריקה הדרומית אך גם בבתי גידול נוספים כמו יערות יבשים, יערות הרריים הסמוכים להרי האנדים, יערות מוצפים וסוואנת הסראדו.
תפוצתו במערב ברזיל, צפון בוליביה וצפון-מזרח פרו.
קוף-מעופף או עטלף הקוף (שם מדעי: Pteralopex) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת עטלפי הפירות, שכולל 5 מינים שאנדמיים לארכיפלג של איי שלמה באזור מלנזיה.
הסוג שהוקם בשנת 1888 על ידי הזואולוג הבריטי אולדפילד תומאס ידוע בתכונות האנטומיות הייחודיות שלו, ואחדים מהמינים בו תוארו מדעית רק בתחילת המאה ה-21. הטקסון המונוטיפי קוף-מעופף פיג'יאני סווג בעבר כמין בסוג זה, עד שבשנת 2005 הוקצה עבורו סוג נפרד - Mirimiri על בסיס סטיה גנטית משמעותית.
כל מיני הקוף המעופף נמצאים ברמות שונות של סכנת הכחדה עקב בירוא יערות.
לקוף המעופף גוף גוצי ומוצק, גולגולת עגלגלה ומסיבית וחרטום נפוח ורחב.
האוזניים הקטנטנות רחבות ועגולות ומוסתרות לעיתים קרובות בפרווה.
העיניים גדולות במיוחד עם אישונים אדומים או כתומים.
התכונות הייחודיות הללו מבדילות אותו היטב מקרובו השועל המעופף, והן אחראיות לדמיון הבולט בינו לבין הקוף שמשמש כסימן ההיכר של הסוג.
בניגוד לעטלפי פירות אחרים, מקום החיבור של קרומי התעופה אצל הקוף המעופף הוא ליד השדרה ולא בצדדי הגוף.
כפות הרגליים רחבות עם טפרים גדולים וחזקים.
הקוף המעופף מתאפיין ברכס גולגולתי, קשתות זיגומטיות עבות ולסתות גדולות; כל אלו מצביעים על שרירי לעיסה חזקים במיוחד.
המורפולוגיה של השיניים גם היא ייחודית: החותכות הקדמיות כמעט כפולות בגודלן ביחס לעטלפי הפירות, הניבים חזקים ומסיבים, והטוחנות מרובעות ורחבות; מעבר לכך, השיניים גם מחודדות באופן כללי.
השילוב בין האנטומיה של הלסת למורפולוגיה של השיניים מאפשרות לקוף המעופף לפצח ולאכול פירות קשים במיוחד.
משקלו נע בין 225 ל-790 גרם ובממוצע חצי ק"ג.
הסוג נטול זנב, וכנף הזנב מסתכמת בקרום דק לאורך החלק הפנימי של הרגליים.
אין דו-צורתיות זוויגית משמעותית, והזכרים והנקבות זהים במידות הגוף.
הפרווה של הקוף המעופף עבה, צפופה וצמרירית, כשאצל חלק מהמינים היא ארוכה ואצל חלק קצרה.
על הזרועות והשוקיים יש שרוולים עבים של שיער, והראש גם הוא שעיר יחסית (להוציא את החרטום).
צבעה הכללי משתנה בין המינים ונע בין שחור פחם לחום אדמדם, חום זית או אוכרה, כאשר הגחון נוטה להיות חיוור יותר.
לחלק מהמינים יש טלאי זהוב או לבן על החזה.
הכנפיים השחורות מוכתמות או מנומרות בחברבורות בהירות, ואילו הזרועות, הרגליים והחרטום בצבע ורוד, בורדו או סגלגל.
מיני הקוף המעופף אנדמיים לאזור מלנזיה, ומצויים באיים הבאים הפזורים בין ים שלמה לאוקיינוס השקט: בוגנוויל, בוקה, גוודלקנל, צ'ויסאול, ניו-ג'ורג'יה, סנטה איזבל, ואנגונו וקולומבנגרה.
האיים הללו נמצאים בשטחן של המדינות איי שלמה ופפואה גינאה החדשה ומהווים חלק מהארכיפלג של איי שלמה.
בית הגידול של הקופים המעופפים מוגבל לאזור אקולוגי המכונה יערות הגשם של איי שלמה; הוא מורכב מפסיפס של יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, ביצות מים מתוקים ובתה חופית.
הטמפרטורות באזורי המחיה של הסוג 20–30 מעלות וכמות המשקעים הממוצעת גבוהה למדי ועומדת על כ-2,000 מילימטר לשנה.
הקופים המעופפים פעילים בשעות הלילה, ומבלים את שעות היום בשינה בחללי עצים או על גזעים ושרכים; מקום המחסה ממוקם בדרך כלל בגובה 6–10 מטר מעל קרקעית היער.
הם חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות קטנות של עד 10 פרטים.
הקופים המעופפים אוכלי פירות, וניזונים בעיקר מתאנים, מנגו, קוקוס וצוף; היכולת לפצח אגוזי קוקוס ופירות קשים אחרים מתאפשרת בזכות שרירי הלעיסה החזקים, הלסתות המסיביות והשיניים הגדולות והמחודדות.
ההיריון נמשך מספר חודשים, ולאחריהם נולד גור יחיד בין אפריל ליוני.
הקוף המעופף הוא סוג העטלף הנדיר ביותר, שכן כל המינים שבו מאוימים מצד אובדן בית גידול באמצעות בירוא יערות כמו גם מציד עבור הבשר או בשל היותם מזיקים למטעי פירות.
אובדן בית הגידול חמור במיוחד לאור טווח התפוצה המצומצם של הסוג שמגובל לאיים הגדולים של איי שלמה.
שני מינים בסוג נמצאים בסכנת הכחדה חמורה (CR), שני מינים בסכנת הכחדה (EN) ומין אחד פגיע (VU).
קוף-מעופף פיג'יאני או עטלף קוף פיג'יאני (שם מדעי: Mirimiri acrodonta) הוא סוג של עטלף בינוני במשפחת עטלפי הפירות, שאנדמי לפיג'י באזור מלנזיה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1978 על ידי הזואולוגים ויליאם בקון וג'ון אדוארדס היל כמין בסוג קוף-מעופף; בשנת 2005, הזואולוג האמריקני כריסטופר הלגן הקצה עבורו סוג נפרד - Mirimiri בעקבות מחקר שהצביע על סטיה גנטית משמעותית בינו לבין הקופים המעופפים האחרים שמצויים באיי שלמה.
משמעות השם המדעי של הסוג (מירימירי) היא ערפל בשפה המקומית, בהתייחס לערפל הקבוע בסביבת המחיה הגבוהה של המין.
עטלף זה נתון בסכנת הכחדה חמורה עקב אובדן בית גידול ולו אוכלוסייה קטנה שנאמדת בכמה מאות פרטים בלבד; על פי הזואולוג האוסטרלי טים פלנרי הוא העטלף בעל טווח התפוצה המצומצם ביותר בעולם.
הקוף המעופף הפיג'יאני נמצא ברשימת 35 מיני העטלפים ששימורם נמצא בעדיפות עולמית על ידי ארגון שימור העטלפים הבינלאומי והברית להכחדה אפסית והוא עשוי להיכחד מן העולם בעתיד הקרוב אם לא ייעשו פעולות שימור מספיקות לשימור בית גידולו המצומק.
הקוף המעופף הפיג'יאני חולק קווי דמיון רבים עם הסוג קוף-מעופף; גופו מוצק וגוצי, גולגולתו עבה ועגלגלה וחוטמו רחב וחרוטי.
האוזניים קטנטנות, עגלגלות ומוסתרות לעיתים קרובות בפרווה.
הלוע קצר, עם לסתות ושרירי לעיסה חזקים.
השיניים גדולות, רחבות וחזקות, והמורפולוגיה שלהן שונה במספר פרטים מהסוג קוף-מעופף.
הכנפיים מתחברות לעמוד השדרה ולא לרוחב הגוף כאצל השועל המעופף.
מאפיין אנטומי זה נועד ככל הנראה לסייע לעטלף לתמרן טוב יותר בסביבה עם ערפל.
הזכר גדול וכבד במקצת מן הנקבה וצבעו עמוק וכהה יותר.
מין זה חסר זנב, וקרום התעופה האחורי שלו מצומצם למדי ומסתכם ברצועות דקות לאורך הרגליים.
הפרווה של הקוף המעופף ארוכה, עבה וצמרירית והיא נוטה להיות קצרה יותר בגב.
צבעה הכללי אחיד פחות או יותר ונע בין חום-כתום, לזהוב, אוכרה, חאקי או חום זית.
החוטם וארובות העיניים נוטים להשחיר, ולעיתים הפנים שחורות לחלוטין.
העיניים בולטות בצבע הכתום עז שלהן, שמשמש כסימן זיהוי בינו לבין הקופים המעופפים מאיי שלמה.
הכנפיים שחורות, והרגליים, הזרועות והלוע בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
בית הגידול של הקוף המעופף מורכב מיער עננים טרופי צפוף על מורדות פסגת דה-ווקס, כשבגבהים נמוכים יותר הוא מבקר רק כאשר יש מחסור במזון.
סביבת המחיה שלו עשירה באפיפיטים, שרכים וטחבי עלים עם רמות גבוהות ביותר של משקעים: כמעט 10 מטרים בממוצע מדי שנה.
הקוף המעופף הפיג'יאני הוא אחד מתוך שלושת עטלפי הפירות המצויים בפיג'י (האחרים הם שועל-מעופף סמואני ושועל-מעופף פסיפי), והקטן שבהם.
מלבדם, מצויים באי עוד שלושה מיני עטלפים: עטלף פרחים פיג'יאני, אשף מסטיף פיג'יאני ואשמן זנב-נדן פסיפי.
בהתחשב בבית גידולו הבלתי נגיש ובנדירותו אין כמעט שום מידע על אורח חייו של הקוף המעופף הפיג'יאני, ורק שישה פרטים נתפסו בטבע מאז גילויו של המין.
הקוף המעופף הפיג'יאני פעיל בשעות הלילה, ומבלה את שעות היום בשינה בבדידות או בזוגות בתוך כיסי אפיפיטים ושרכים צפופים בחופת היער הגבוהה שמגנים עליו מפני תשומת לב לא רצויה.
התזונה שלו מורכבת מפירות, צוף ואבקנים, כאשר האנטומיה של הגולגולת והמורפולוגיה של השיניים מאפשרים לו לפצח ולאכול אפילו את הפירות הקשים ביותר.
ההיריון נמשך חודשים ספורים ולאחריהם הנקבה ממליטה גור יחיד.
הקוף המעופף הפיג'יאני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור סכנת הכחדה חמורה (CR), בשל העובדה שאוכלוסייתו קטנה מאוד והוא אנדמי לאי יחיד בו שטח בית הגידול המתאים של יער עננים אינו עולה על 99 קמ"ר.
מעבר לטווח התפוצה המצומצם בקיצוניות, הקוף המעופף סובל מאובדן בית גידול מתמשך מצד פגיעת סופות טרופיות, התפתחות חקלאית ועירונית והכנסת מינים פולשים; כל אלו גורמים לאוכלוסייתו לצנוח במהירות.
שינויי האקלים צפויים לפגוע משמעותית ביערות העננים ברחבי העולם ולהחמיר עוד יותר את מצבו.
בשל בית הגידול ההררי והבלתי נגיש, הציד אינו מהווה איום משמעותי, להוציא מקרים בודדים לאחר פגיעת ציקלונים שבהם העטלפים יורדים לאזורים נמוכים בחיפוש אחר מזון.
המקום היחיד שבו המין נפוץ בוודאות נמצא בתוך שמורת הטבע טאבאוני, אך אין בה פיקוח והגנה משמעותית, והיא סובלת מהמרת יערות טבעיים למטעים של עצי מהגוני.
המין עשוי להיות נוכח בתוך שמורת הטבע רביליבו והפארק הלאומי בומה.
נדרשים מחקרים נוספים בכדי לקבוע האם המין נפוץ באיי פיג'י הגדולים, וארגון השימור IUCN ממליץ לרשויות השימור של פיג'י להכריז על בית הגידול האחרון של המין כאזור מוגן, לנטר את מספרי האוכלוסייה ולבדוק אם יש איומים נוספים המרחפים עליו.
הארגון העיקרי שפועל לשימור המין הוא ארגון הטבע של פיג'י שמבצע פרויקטים בתמיכה ובמימון של קרן אוסטרופ, קרן המדע האוסטרלית וארגון ה-CI (שימור בינלאומי).
ארגון הטבע של פיג'י מבצע מחקרים אקולוגים וסקרים ביערות האי, ומכין תוכניות שימור להגנה על שמורת הטבע טאבאוני, שתיעשה בשיתוף עם הקהילות המקומיות.
מטרת ארגוני השימור להקים ביערות העננים באי מסדרון מוגן עבור בעלי החיים שיכלול את שמורת הטבע טאבאוני, שמורת הטבע רביליבו והפארק הלאומי בומה, ובנוסף, להעלות את המודעות הציבורית למצבו של המין בקרב האוכלוסייה המקומית והתיירים הזרים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הקוף המעופף הפיג'יאני הוא 1,000-200 פרטים בלבד.
קוֹסְרַת רַסוּל עלי (כורדית: Kosret Resûl Elî או کۆسرەت ڕەسووڵ عەلی; נולד ב-1 ביולי 1952) הוא פוליטיקאי כורדי ותיק ומנהיג המועצה הפוליטית העליונה של האיחוד הפטריוטי של כורדיסטן (Patriotic Union of Kurdistan, בקיצור: PUK).
קודם לכן היה מפקד בכיר בפשמרגה, ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית וסגן נשיא החבל.
קוסרת רסול עלי נולד בשִׁיוַוה-שׁוֹק, כפר קטן בקרבת כוי סנג'ק.
בין 1975–1976 השלים את לימודיו לתואר בחקלאות בבולגריה, והחל בפעילותו הפוליטית במפלגות כורדיות בדלניות, דוגמת מפלגת קומאלה, מפלגה סוציאל-דמוקרטית כורדית שהוקמה באיראן ושמטרתה הייתה השגת עצמאות כורדית ומאבק מזוין באימפריאליזם.
בעקבות כך, נעצר ב-11 במאי 1977 על-ידי משטר הבעת', אך שוחרר בספטמבר של אותה השנה.
במהלך מרידות 1991 בעיראק נגד משטר סדאם חוסיין, הידועות גם בשם "האינתיפאדה הכורדית" שמטרתן הייתה השגת דמוקרטיה לעיראק וכינון אוטונומיה בכורדיסטן העיראקית, לקח קוסרת חלק חשוב והיה אחראי בכוחות הפשמרגה על שחרור הערים ארביל וכירכוכ מידי כוחות צבא עיראק.
מינויו לראש ממשלת כורדיסטן העיראקית ופריצת מלחמת האזרחים הכורדית
ב-26 באפריל 1993 החליף קוסרת רסול את פואד מעסום בתפקיד ראש ממשלת כורדיסטן העיראקית, מטעם מפלגת ה-PUK, תפקיד בו כיהן עד 21 בינואר 2001, במהלכו הוביל את הקבינט השני (1996-1993) והשלישי (2001-1996), תחת נשיא כורדיסטן העיראקית דאז, ג'לאל טאלבאני.
קוסרת נבחר שנתיים לאחר שחבל האוטונומי של כורדיסטן העיראקית הוקם ב-1991 והיה אחד מהראשונים שמילאו את התפקיד.
בעוד שמעסום נתפס כטכנוקרט ללא נטייה פוליטית ומפלגתית מובהקת, בחירתו של קוסרת רסול, נציג מובהק של ה-PUK, הגבירה את המתחים בין המפלגה לבין מתחרתה המרכזית בזירה הפוליטית הכורדית, המפלגה הדמוקרטית הכורדית (KDP).
בתגובה, מספר מפלגות כורדיות קטנות הצטרפו אל ה-KDP, בראשות מסעוד בארזאני.
ההבנה כי ה-KDP מתחזקת ומגבשת סביבה קואליציה של מפלגות תומכות הובילה את ה-PUK להעריך כי לא תצליח לנצח את ה-KDP בבחירות שתוכננו בחבל למאי 1995. לצד זאת, עימות צבאי שפרץ ב-1993 בין ה-PUK למפלגת התנועה האסלאמית של כורדיסטן (IMK) שנתמכה על-ידי איראן הובילה לקרע נוסף בין ה-KDP ל-PUK.
צעדים פוליטיים אלו, יחד עם מתיחות כלכלית ופרסונלית בין המפלגות, הובילו לפריצתה של מלחמת האזרחים הכורדית, בשנת 1994, ולחלוקתו של החבל הכורדי בין מפלגת ה-PUK שהתרכזה סביב העיר סולימאניה לבין מפלגת ה-KDP שהתרכזה סביב העיר ארביל.
במהלך 1994 נעשו מספר ניסיונות שונים להגיע להפסקת אש בין שני הצדדים.
ב-21 במאי 1994 הקימו המפלגות הכורדיות, ביוזמת מפלגת האופוזיציה העיראקית הקונגרס הלאומי העיראקי, "חדר מבצעים" כדי לקדם ולפקח על הפסקת אש בין הצדדים, לפרק את הכוחות הלוחמים מנשקם, ולהשיב את המצב הפוליטי לקדמותו.
קוסרת רסול שימש כנציג ה-PUK בחדר המבצעים לצד מסעוד בארזאני שייצג את ה-KDP, ונציגים ממספר מפלגות נוספות.
על-אף ההצלחה להושיב את הצדדים סביב שולחן אחד, ניסיון זה, כמו ניסיונות אחרים, כשל.
ב-7 בספטמבר 1995, מעט לפני סבב שיחות להפסקת אש בדבלין בתיווך אמריקאי, נעשה ניסיון התנקשות בקוסרת בארביל, שבמהלכו נהרגו שלושה אנשים ונפצעו כעשרה נוספים.
קוסרת רסול עצמו לא נפגע, אך חלק משומרי הראש שלו נהרגו.
לא ברור מי ניסו להתנקש בקוסרת רסול, אך ניסיון התנקשות זה, יחד עם גורמים נוספים דוגמת לחץ מטורקיה ומאיראן, הוביל לכישלון השיחות.
בשנת 1996, מינה ג'לאל טאלבאני, מנהיג ה-PUK ונשיא כורדיסטן העיראקית, את קוסרת לעמוד בראש כוחות ה-PUK לכיבוש ארביל, שהייתה בשליטת ה-KDP, במטרה לנסות להכריע את מלחמת האזרחים בין הפלגים הכורדיים השונים שהתנהלה בשנתיים שלפני כן.
הכוח הצבאי שקוסרת עמד בראשו התקרב לארביל והיה בעדיפות צבאית ומספרית על כוחות ה-KDP בפיקודו של בארזאני, מה שהוביל את האחרון לבקש מסדאם חוסיין סיוע צבאי לטובת השתלטות מחדש של העיר והכרעת הקרב.
כוחותיו של סדאם נענו להזמנתו של בארזאני, וב-31 באוגוסט 1996 פלשו לארביל כ-30,000 חיילים עיראקיים, יחד עם אלפי לוחמי KDP, וכבשו אותה בחזרה מידי כוחות ה-PUK בפיקודו של קוסרת.
הכוחות העיראקיים התקדמו אל מעבר לארביל, וכבשו גם את סולימאניה, ואת עיר הולדתו של טאלבאני, כוי סנג'ק.
כוחות ה-PUK נסוגו בעקבות המעורבות של צבא עיראק אל ההרים לצורך היערכות מחדש, ובאוקטובר יצאה למתקפת-נגד שבמהלכה כבשו מחדש את כל השטחים שנלקחו ממנה, למעט העיר ארביל.
מלחמת האזרחים הכורדית הסתיימה עם חתימת הסכם וושינגטון, בספטמבר 1998. קוסרת רסול לקח חלק פעיל במגעים בין המפלגות, ולאחר החתימה המשיך לכהן כראש ממשלת כורדיסטן העיראקית במשך כשלוש שנים נוספות, עד לשנת 2001. לאחר מכן, החליף אותו בתפקיד ברהם צאלח, גם הוא מטעם מפלגת ה-PUK.
סגן נשיא כורדיסטן העיראקית (2017-2005)
לאחר הסכם פיוס ב-2005 בין KDP ל-PUK, הוחלט על הקמת ממשלה משותפת בין שתי המפלגות.
קוסרת רסול עלי נבחר מטעם ה-PUK לתפקיד סגן נשיא כורדיסטן העיראקית בשנת 2005, ושנית ב-2009, והיה הראשון לכהן בתפקיד זה, שבו אחז עד 2017. הוא כיהן כסגנו של מסעוד בארזאני, נשיא כורדיסטן הראשון, מנהיג ה-KDP, שהיה אויבו המרכזי בעשורים האחרונים.
תוך מילוי תפקידו המשיך לכהן כסגן מפקד הפשמרגה.
ב-2015, פתחו כוחות כורדים במבצע צבאי רחב היקף תחת פיקודו כדי לדחוק את ארגון המדינה האסלאמית מהעיר כירכוכ ומשדות הנפט הצמודים לה.
בזמן המלחמה נגד המדינה האסלאמית, המשיך קוסרת לפעול בזירה הבינלאומית, על אף היותו מפקד פשמרגה.
במהלך תקופה זו, שחרר הודעות, גינויים ובקשות למדינות העולם תוך שימוש במעמד שלו כסגן נשיא החבל, ותוך התעלמות מהשתתפותו הצבאית שלו בלחימה.
הוא גינה את שלטונו של נשיא טורקיה רג'פ טאיפ ארדואן, וטען כי הוא מנצל פליטים כורדים כמנוף לחץ מול האיחוד האירופי, תווך שהוא ממשיך בקו הדיכוי העקבי שלו נגד הקהילה הכורדית בארצו.
כמו כן, הוא קרא למדינות העולם להמשיך לספק תמיכה צבאית לכורדים במלחמתם נגד המדינה האסלאמית.
ב-2016 חתם קוסרת רסול על הסכם בן 25 נקודות בין מפלגת PUK לתנועת גוראן, מפלגה כורדית שהוקמה ב-2009, כאשר התפצלה מה-PUK, בראשות נוושירוואן מוסטפא, בכיר לשעבר ב-PUK, אשר ביקשה להציב אתגר לשתי המפלגות הוותיקות בזירה.
על אף שפרטי ההסכם מעולם לא נחשפו, נראה כי הדחף של ה-PUK לחתום עליו היה עקיפתה של תנועת גוראן בסקרים את מפלגת ה-PUK ממנה התפצלה.
בעת מילוי תפקידו התקיים ב-2017 משאל העם על עצמאות כורדיסטן העיראקית, בו הצביעו אזרחי כורדיסטן העיראקית ברוב מוחלט האפשרות בעד הקמת מדינה כורדית עצמאית בשטחי החבל.
קוסרת רסול בירך על החלטה זו וקרא למדינות העולם להכיר בה, תוך הסתמכות על התרבות הייחודית של העם, על הקשר הקרוב בין כורדיסטן למערב ולארצות הברית, ועל כך שיש יותר הצדקה לקיומה של מדינה כורדית מאשר לקיומן של מספר מדינות ערביות נפרדות.
כשלושה שבועות לאחר משאל העם, נכנסו הכוחות המזוינים של עיראק לכירכוכ, שמ-2015 הייתה בשליטת הפשמרגה, והשתלטו עליה.
בתגובה כינה קוסרת רסול את כוחות הצבא העיראקי "כוחות כובשים".
בתגובה, הגישה נגדו המועצה השיפוטית העליונה של עיראק (המסדירה את פעילות הרשות המשפטית) כתב אישום בגין "פרובוקציה" נגד צבא עיראק.
מעט לפני הוצאת כתב האישום נגדו, הוצאו כתבי אישום נגד שלושה אנשי ציבור כורדים נוספים שנחשדו כמארגני משאל העם, ונראה כי למעשה אחת מן הסיבות להאשמות הייתה עצם המשאל.
עם זאת, לבית המשפט העיראקי אין סמכות אכיפה באזורי האוטונומיה הכורדית, ולכן כתב האישום נדחה.
מאז, נצפה קוסרת מבקר בבגדאד מספר פעמים, בין היתר לקידום מסע הבחירות של ברהם צאלח לנשיאות עיראק, וניתן להסיק שכתבי האישום נגדו אינם נאכפים בפועל.
קוסרת רסול נבחר ב-21 בדצמבר 2019 לתפקיד יו"ר המועצה הפוליטית העליונה של ה-PUK, במהלך הוועידה הרביעית של המפלגה.
במהלך הוועידה, שלא כונס מאז 2010 בעקבות עליית המדינה האסלאמית ובעיות פנימיות במפלגה דוגמת מותו של ג'לאל טאלבאני, מקימה של המפלגה, ב-2017, קרא קוסרת לחברי המפלגה "לפתוח דף חדש בחיים הפוליטיים".
בתפקיד זה הוביל את ה-PUK בבחירות הפרלמנטריות בעיראק (2018), שבהן נחלה המפלגה מפלה, והשיגה כ-18 מושבים בפרלמנט, ירידה של כשלושה מושבים מהבחירות הקודמות.
במהלך הבחירות הכלליות בכורדיסטן העיראקית (2018), המפלגה בראשותו השיגה כ-21 מושבים, עלייה של כ-3 מושבים, וכך הייתה למפלגה השלישית בגודלה בפרלמנט לאחר ה-KDP ותנועת גוראן.
לאחר הבחירות הכלליות בכורדיסטן העיראקית (2013) המפלגה נחלה מפלה, כשהפכה, בפעם הראשונה בהיסטוריה שלה, למפלגה השלישית, לאחר ה-KDP ותנועת גוראן.
התחזקות זו בבחירות מסמלת התאוששות קלה מההשפלה, אך מערכת בחירות זו עדיין אינה נחשבת למוצלחת בהתחשב בהיסטוריית המפלגה.
לקוסרת שני בנים, שַׁאלָאו ודַרְבָּאז, שהיה שר השיכון בממשלת כורדיסטן השמינית, 2019-2013. במהלך 2018 עבר קוסרת טיפול רפואי במשך קרוב לחודשיים בגרמניה, עקב אי-אספקת דם למעי הדק, ובחזרתו המשיך בפעילותו הפוליטית.
כמו כן, הוא לוקה בתסמונת דמוית פרקינסון, המקשה עליו לדבר באופן רצוף.
קוף אחרי בן אדם היא סדרת טלוויזיה ישראלית-קנדית לילדים בהנפשה ממוחשבת, שבוימה על ידי בובי לקס ורוני אורן.
בקנדה הסדרה שודרה ב-Tiny Pop בשנת 2010. בישראל הסדרה שודרה בשנת 2011 בערוץ הופ!
הסדרה בת 2 עונות ו-52 פרקים באורך 7 דקות.
שיר הפתיחה בדיבוב העברי בוצע על ידי גדי לוי.
הסדרה עוקבת אחר קוף כתום, אשר בכל פרק הוא ותוכי מלמדים את הילדים (ואת הצופים בבית) איך לעשות תנועות של חיות.
בגרסה המחודשת החיות גם מדברות.
קוף: קוף כתום, הדמות המרכזית בתוכנית.
תוכי: תוכי אדום, העוזר של הקוף, בגרסה מקורית הוא אמר את המשפט "זה הזמן" ולא דיבר הרבה אך בגרסה המחודשת הוא מדבר הרבה.
חולד: חולד שחור מסוג נקבה, מופיעה רק בגרסה המחודשת, ומספרת לקוף ותוכי על תפקידה של כל חיה.
הילדים: כמה ילדים יחפים, הם דוגמה למבצע של התרגילים בתוכנית.
הדיבוב העברי הופק על ידי אסנת סדן ובוים על ידי גדי לוי
שם הדמותמדבב\ת באנגליתמדבב\ת בעבריתקוףניצן זיצרמיכאל עינב
עידו מוסרי (עונה 2)תוכיניצן זיצרגלעד קלטר
את הילדים בתוכנית דיבבו בר סביר, יהלי מרגלית טופול ורום קלטר.
"קוף רע" (או: באד מאנקי; באנגלית: Bad Monkey) היא סדרת טלוויזיה אמריקאית מבית אפל TV פלוס בז'אנר הפשע והדרמה הקומית השחורה, שפותחה והופקה על ידי ביל לורנס .
הסדרה מבוססת על ספר באותו השם מאת קרל היאסן.
שני פרקי הסדרה הראשונים שוחררו ב-14 באוגוסט 2024. בדצמבר 2024 הכריזה אפל TV כי הסדרה תחודש לעונה שנייה.
אנדרו ינקי, בלש משטרה בהשעיה בדרום פלורידה, יוצא לחופשה ארוכה בפלורידה קיז ומורד לדרגת מפקח מסעדות.
בניסיון להציל את כבודו האבוד, הוא צולל לחקירת רצח לאחר שזרוע כרותה נמשתה על ידי תייר במהלך דייג.
וינס ווהן כאנדרו ינקי, בלש משטרתי לשעבר ומפקח מסעדות בהווה.
נטלי מרטינז כרוזה קמפסיו, בוחנת מז"פ ממיאמי.
מרדית' האגנר כאיב סטריפלינג, אשתו של קרבן הטביעה, ניק.
סקוט קלדוול כיא-יא, סבתה של מלכת הדרקונים.
רוב דלייני ככריסטופר, בן הזוג של איב.
אלכס מופט כאיבן שוק, יזם נדל"ן.
מישל מונאהן כבוני וויט, חברתו לשעבר של ינקי.
בעונה הראשונה של הסדרה עשרה פרקים, ואורכם נע בין 45 דקות לשעה.
בדצמבר 2018, חתם ביל לורנס, באמצעות חברת ההפקה שלו, על חוזה בן חמש שנים עם האחים וורנר.
באוגוסט 2021 הודיעו הצדדים על פיתוח של הסדרה "Bad Monkey" על בסיס ספרו של קרל היאסן, בהפצת אפל טיוי ובכיכובו של וינס ווהן.
הצילומים החלו בפברואר 2022 בפלורידה קיז ובמיאמי.
בדצמבר 2024, אפל TV+ חידשה את הסדרה לעונה שנייה.
הפקת העונה השנייה תעבור מאזור מיאמי והפלורידה קיז לאזור לוס אנג'לס, דבר שהיה חשוב לוינס ווהן, תושב לוס אנג'לס.
אתגרי מזג אוויר במהלך צילומי עונה 1 תרמו להחלטה להעביר את ההפקה ללוס אנג'לס.
צילומים נוספים יתקיימו בפלורידה כדי לשמר את האווירה שמזוהה עם ספריו של קרל היאסן.
התכנון המקורי היה לבסס את העונה השנייה על הספר Razor Girl של קרל היאסן, אך זה השתנה, והעונה תהיה מבוססת על יצירה מקורית בהשפעת ספריו של היאסן.
אדם שטיקייל, קומיקאי ותסריטאי שכתב פרק בעונה הראשונה, מונה לראש צוות הכותבים של העונה השנייה.
שני הפרקים הראשונים בסדרה הוזרמו לראשונה בשירות אפל TV ב-14 באוגוסט 2024, ופרק נוסף שוחרר בכל יום רביעי, עד 9 באוקטובר 2024.
קוף עם מצלתיים הוא צעצוע מכני של קוף המחזיק מצלתיים בידיו.
כאשר הוא מופעל, הוא מכה שוב ושוב את המצילות זו בזו, ובמקרים מסוימים, מנענע את ראשו וצורח.
ישנן גרסאות מעודכנות של הקוף המופעלות על ידי סוללות.
הקוף הופיע בשלל סרטי אימה כמו הסרט "הקוף" אך בגרסה שהוא מנגן על תוף ולא על מצלתיים.
בסרט "צעצוע של סיפור 3" הקוף מופיע בתפקיד אחראי על מצלמות בגן הילדים סאני סייד.
בסצנה נוספת הוא מתעמת עם וודי על שליטה במצלמות האבטחה.
הקופה אמריקה של הקונמבול, הידועה גם כקופה אמריקה (בספרדית ובפורטוגזית: Copa América) היא אליפות אמריקה הדרומית לנבחרות כדורגל לאומיות, המתקיימת אחת לכמה שנים, בפרקי זמן בלתי קבועים.
התחרות מאורגנת על ידי הקונפדרציה הדרום אמריקאית, CONMEBOL.
בשנים 1992–2017 האלופה הייתה משתתפת בגביע הקונפדרציות, עד לביטולו באותה שנה.
זוהי תחרות נבחרות הכדורגל העתיקה ביותר בעולם (החלה ב-1916), ואירוע הספורט השלישי בגודלו בעולם מבחינת כמות צפייה.
אליפות זו מכתירה את אלופת אמריקה הדרומית, אך משנות ה-90 מוזמנות לטורניר נבחרות מאמריקה הצפונית ואסיה.
מאז 1993 כולל הטורניר 12 קבוצות – כל עשר הנבחרות החברות ב-CONMEBOL, ושתי נבחרות שמוזמנות מקונפדרציות אחרות (משתנה מטורניר לטורניר).
מתוך עשר המשתתפות הקבועות שמונה לקחו בעבר את הגביע, כאשר שיאנית הזכיות היא נבחרת עם 16 זכיות בטורניר.
ארגנטינה, שאירחה את טורניר הבכורה ב-1916, אירחה את הטורניר את המספר הרב ביותר של פעמים (תשע פעמים), ו היא הנבחרת היחידה שאינה חברה ב-CONMEBOL ואירחה את הטורניר (ב-2016 ו-2024).
הטורניר שלוש פעמים במספר מדינות באמריקה הדרומית ולא רק במדינה אחת (ב-1975, 1979, 1983).
במקור נקראה התחרות אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל (בספרדית: Campeonato Sud Americano de Football).
התאחדות הכדורגל הארגנטינאית הייתה ההתאחדות הראשונה באמריקה הדרומית והוקמה ב-1893, בעוד מועדון הכדורגל הראשון באמריקה הדרומית היה "מועדון הכדורגל והקריקט של לימה" שהוקם בפרו ב-1895.
בשנת 1910 נערכה תחרות במתכונת דומה גביע המאה למהפכת מאי, בה השתתפו , ו, אך היא לא מוכרת באופן רשמי על ידי ה-CONMEBOL.
קופה אמריקה היא טורניר הכדורגל הבין-לאומי הוותיק ביותר בעולם.
הטורניר הראשון התקיים ב-1916 בארגנטינה בין התאריכים ה-2 ועד 17 ביולי, לכבוד ציון מאה שנים לעצמאותה.
בתחרות ראשונה זו השתתפו ארגנטינה, צ'ילה, אורוגוואי ו, ואורוגוואי הייתה הזוכה הראשונה לאחר שסיימה ראשונה בבית התחרות.
ב-9 ביולי 1916, בזמן הטורניר ובזכות הצלחתו, הציע אחד מחברי הנהלת של התאחדות הכדורגל האורוגוואית, הקטור ריבאדיבה, הקמת קונפדרציה מאוחדת לארגנטינה, ברזיל, צ'ילה ואורוגוואי, וכך נוסד ארגון ה-CONMEBOL.
בשנה לאחר מכן התקיימה התחרות שוב, הפעם באורוגוואי, ואורוגוואי זכתה שוב לאחר ניצחון 1–0 על ארגנטינה במשחק האחרון שגרם לה לסיים במקום הראשון בבית ולנצח את התחרות.
לאחר התפרצות השפעת בריו דה ז'ניירו בוטל הטורניר של 1918, ובמקומו אירחה ברזיל את קופה אמריקה 1919 וזכתה בו לראשונה, כשהצליחה לנצח את המחזיקה אורוגוואי 1–0 במשחק הגמר.
ב-1920 אירחה צ'ילה את התחרות, ואורוגוואי זכתה בפעם השלישית מתוך ארבע תחרויות.
בקופה אמריקה 1921 השתתפה לראשונה , לאחר שההתאחדות שלה הצטרפה ל-CONMEBOL באותה שנה.
בתחרות זכתה לראשונה בתולדותיה, הודות לשער של ג'וליו ליבונטי במשחק האחרון.
ב-1922 זכתה ברזיל בפעם השנייה, כשהיא מארחת את התחרות.
בשנים הבאות שלטו בתחרות אורוגוואי וארגנטינה, כשעד 1929 זכו השתיים לסירוגין בתחרות לסירוגין וכל אחת הוסיפה לזכותה שלוש אליפויות אמריקה הדרומית.
אחרי קיום המונדיאל הראשון ב-1930, הסכסוך המתמשך בין ההתאחדויות של אורוגוואי וארגנטינה גרם לטורניר שלא להתקיים מספר שנים אחר כך.
רק ב-1935 היה אפשרי לקיים טורניר נוסף ב"מתכונת מיוחדת", בו זכתה אורוגוואי.
ב-1937 זכתה שוב ארגנטינה, וב-1939 אירחה את הטורניר לראשונה בתולדותיה פרו, שגם הצליחה לזכות לראשונה בתואר, כש מצטרפת לתחרות לראשונה.
ב-1941 אירחה צ'ילה אירחה את התחרות במלאת 400 שנים לייסוד בירתה סנטיאגו, ולכבוד הטורניר הוגדלה תכולת האצטדיון הלאומי מ-30 אלף ל-70 אלף מקומות.
למרות ההשקעה הרבה וההכנות הגדולות לטורניר במטרה לזכות, הצ'יליאנים הפסידו במשחק האחרון בתחרות לארגנטינה, שזכתה באליפות בפעם השישית.
אורוגוואי אירחה וזכתה בטורניר ב-1942, וצ'ילה אירחה פעם נוספת ב-1945, אך שוב הפסידה את התואר לארגנטינה לאחר הפסד לברזיל.
האליפות נכנסה לתקופה בה האירוע לא התקיים בצורה תדירה ומתכונת התחרות שונתה באופן לא רשמי מפעם לפעם, ואת התארים אישרה CONMEBOL בדיעבד.
ארגנטינה הייתה היחידה שזכתה בתואר שלוש פעמים ברציפות ב-1945, 1946 ו-1947, אך לאחר מכן התחרות התחילה להתקיים בכל שנתיים, לאחר מכן כל שלוש ואף ארבע שנים.
בשנת 1959 היו אף שני טורנירים שהתקיימו באותה שנה, אחד בארגנטינה ואחד באקוודור.
בתקופה זו חלק מהנבחרות השתתפו בכל טורניר וחלק החליטו לא להשתתף בחלקם, וחלק שלחו נבחרות חסרות מאוד (למשל בטורניר 1959 שהתקיים באקוודור שלחה ברזיל נבחרת שייצגה את מדינת פרנמבוקו).
ייסודו של טורניר גביע ליברטדורס ב-1959 השפיע גם הוא על הטורניר.