tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1447 התחתן פרננדו עם ביאטריש מפורטוגל, דוכסית ויזאו, בתם של ז'ואאו, מושל פורטוגל ואיזבל מברסלו, ממנה היו לו 10 ילדים:
פרננדו גאביריה רנדון (בספרדית: Fernando Gaviria Rendon; נולד ב-19 באוגוסט 1994) הוא רוכב אופני מסלול ואופני כביש קולומביאני בקבוצת קאחה רוראל - סגורוס .
גאביריה הוא אלוף העולם באומניום לשנת 2015 ו-2016 ומנצח קטגוריית המאיצים בג'ירו ד'איטליה 2017 (ניצח גם ארבעה קטעים במרוץ זה).
ב-2012, גאביריה זכה בשתי מדליות זהב באליפות העולם לג'וניור באופני מסלול, אחת במדיסון, והשנייה באומניום.
הוא ניצח גם את אליפות קולומביה עד גיל 19 באופני כביש.
ב-2013, גאביריה הצטרף לקבוצת הפיתוח הקולומביאנית, קולומביה - קולדפורטס.
ב-2014, הוא סיים שני בדירוג המאיצים של טור דה ל'אווניר.
הוא השתתף באליפות העולם עד גילאי 23, וסיים במקום ה-20. הוא ניצח את הקטע הראשון בטור דה סאן לואיס, ואת הקטע השלישי.
החל מ-1 באוגוסט, גאביריה החל לרכוב כסטאז'ר בקבוצת קוויק סטפ.
תחת מדיה הוא ניצח את הקטע השני בטור של צ'כיה, וביחד עם קבוצתו את נגד השעון הקבוצתי.
בנוסף לכך, ניצח את הקטע הרביעי בטור של בריטניה.
גאבייריה זכה במדליית זהב באליפות העולם באומניום, לאחר שהקדים את גלן אושהאה ואת אליה ויויאני.
לאחר שהרשים בתור סטאז'ר בקבוצת קוויק סטפ, הצטרף גאביריה באופן רשמי לקבוצה.
קבוצתו ניצחה את נגד השעון הקבוצתי בטור דה סאן לואיס, וגאבייריה ניצח את הקטע השני.
גאביריה ניצח את קטגוריית הנקודות בטור דה לה פרובנס ואת הקטע השלישי בטירנו - אדריאטיקו.
הוא סיים שישי במרוץ גנט - וולגם, וניצח את הקטע ה-2 וה-4 ב.
הוא ניצח את מרוץ פרימוס קלאסיק, וניצח את מרוץ פריז–טור, לאחר שהקדים את ארנו דמאר ואת יונס ואן גנצ'טן.
הוא זכה שוב במדליית זהב באליפות העולם באומניום, אחרי שהקדים את רוג'ר קלוגה ואת גלן אושהאה.
2017: ניצחון בקטגוריית המאיצים וב-4 קטעים בג'ירו ד'איטליה
עונת 2017 נחשבת לאחת העונות המוצלחות יותר בקריירה של גאביריה, זה התחיל עם ניצחון בקטע הראשון והרביעי בוואלטה סאן חואן, ניצחון בקטע הראשון בוואלטה או אלגראבה, וניצחון בקטע השישי בטירנו - אדריאטיקו, לאחר שהקדים בספרינט את פטר סאגאן.
הוא סיים חמישי במילאנו - סן רמו, ותשיעי בגנט - וולגם.
בחודש מאי, נבחר גאביריה לגרנד טור הראשון בקריירה שלו, לג'ירו ד'איטליה.
הוא רשם מרוץ מוצלח מאוד, כאשר ניצח את קטעים 3, 5, 12, ו-13. וניצח את קטגוריית המאיצים עם 325 נקודות, מקדים ב-133 נקודות את יספר סטויבן שסיים שני בקטגוריה.
גאביריה ניצח את המרוץ החד יומי, קמפיונשפ ואן פלנדרן.
הוא ניצח ארבעה קטעים בטור של גואנשי, ואת קטגוריית המאיצים במרוץ עם 70 נקודות.
2018: ניצחון בשני קטעים בטור דה פראנס
גאביריה פתח את עונת 2018 עם ניצחון בקטע הראשון של וואלטה סאן חואן, לאחר מכן, הוא ניצח את קטגוריית הנקודות ועוד שלושה קטעים ב.
הוא השתתף ב, וניצח שלושה קטעים ואת קטגוריית המאיצים במרוץ.
גאביריה נבחר לראשונה לטור דה פראנס, הוא ניצח את הקטע הראשון ובכך זכה ללבוש את חולצת המוביל הצהובה במרוץ, במהלך הקטע השני היה מעורב בתאונה ובשל כך לא התמודד בספרינט, בו ניצח פטר סאגאן, ואיבד גם את החולצה הצהובה לאותו סאגאן.
הוא ניצח את הקטע הרביעי במרוץ, לאחר שהקדים את פטר סאגאן ואת אנדרה גרייפל, אך פרש מהמרוץ בקטע ה-12 כשהגיע המרוץ לעליות והרי האלפים.
2019: ניצחון בקטע בג'ירו ד'איטליה
לאחר שלוש שנים בקבוצת קוויק סטפ, גאבייריה הצטרף לקבוצת יו.איי.אי אמירטס.
הוא ניצח את הקטע הראשון והרביעי בוואלטה סאן חואן, ואת הקטע הראשון בטור של האמירויות.
גאייריה סיים שני במרוץ שלושת הימים של ברוז'-דה פאנה, לאחר שהפסיד לדילן חרונבייחן בספרינט.
הוא נבחר שוב לג'ירו ד'איטליה, ולאחר פסילתו של אליה ויויאני, ניצח את הקטע השלישי.
הוא פרש מהמרוץ במהלך הקטע השביעי.
הוא רשם מרוץ לא טוב בוואלטה אספנייה, לאחר שלא הצליח לנצח אף קטע וסיים רק פעם אחת (הקטע ה-4, מקום 3) בתוך העשירייה הראשונה בקטעים.
את 2020 פתח עם ניצחון בשלושה קטעים בוואלטה אה סן חואן (2,4,7) בארגנטינה.
לאחר מכן התחרה בטור האמירויות וסיים שני לדילן חרונבייחן בקטע ה-4, אך שני הקטעים הנוספים של המרוץ בוטלו בשל חשש ממקרי קורונה בתוך המרוצים וצוותי הקבוצות השונים, הרוכבים נכנסו לבידוד במלון וגאביריה היה אכן אחד מהרוכבים הבודדים שנדבקו בקורונה.
המרוץ הבא בו התחרה גאביריה היה חמישה חודשים אחרי, בשל פגרת הקורונה שהשביתה את ענף האופניים.
המרוץ הזה היה הוואלטה אה בורגוס בספרד, וגאביריה ניצח את הקטע ה-2 במרוץ לאחר ספרינט רב משתתפים.
לאחר מכן הוא סיים שביעי במילאנו–טורינו וניצח את הקטע השני בטור דו לימוזיין.
מרוץ המטרה של גאביריה בעונה היה הג'ירו ד'איטליה, לשם כך התחרה לפני זה בטירנו - אדריאטיקו, וסיים שני לפסקל אקרמן בשני הקטעים הראשונים.
בג'ירו, לא הצליח גאביריה לבלוט בקטעי הספרינט וסיים רק שמיני ושביעי בקטע ה-8 וה-11 בהתאמה, הוא פרש מהמרוץ לפני קטע 16, לאחר שיצא בפעם נוספת חיובי לאחרונה.
פֶרְנַנְדוֹ אַלְבָרֵס דֶּה טוֹלֵדוֹ, הַדֻּוכָּס הַשְּׁלִישִׁי מֵאָלְבָה (בספרדית: Fernando Álvarez de Toledo y Pimentel; 29 באוקטובר 1507 – 11 בדצמבר 1582) נודע גם בכינויים "הדוכס הגדול של אלבה" בספרד ופורטוגל ובתור "דוכס הברזל" בארצות השפלה, היה אריסטוקרט, מדינאי ומצביא ששירת תחת האימפריה הספרדית במהלך המאה ה-16 המאוחרת.
מבין המלחמות הנודעות בהם היה שותף ישנן המלחמות האיטלקיות, כיבוש תוניס, המלחמה השמלקלדית ועוד.
פועלו בניהול ארצות השפלה ההבסבורגיות לאחר מאבק אזרחי בין קתולים וקלוויניסטים היווה גורם מרכזי בתחילתה של מלחמת שמונים השנים.
אלבה נולד למשפחה עשירה עם היסטוריה ארוכה של שירות לכתר קסטיליה.
בשנת 1524 הוא הצטרף לכוחות האימפריה הספרדית שנלחמו נגד ממלכת צרפת בפואנטרביה, במסגרת המלחמה האיטלקית הראשונה והודות לכושר הפיקוד שהפגין הוא מונה למושל העיר לאחר לכידתה.
המערכות הצבאיות הבאות הפכו אותו למפקד הצבאי המקצועי ביותר בגילו.
הוא התעקש על אימונים קפדניים ומשמעת לכוחותיו ופיתח שימוש טקטי בנשק חם.
הוא היה אמן לוגיסטיקה, והנכס הגדול ביותר שלו היה ביטחון עצמי בלתי מעורער שאפשר לו לעמוד בפני עצותיהם הפזיזות של קצינותיו הנרצים יותר שהיו במעגל המטה הכללי.
הוא פיקד על חלק מצבאו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה (שהיה גם מלך ספרד) במשלחת המוצלחת לכיבוש תוניס בשנת 1535 נגד האימפריה העות'מאנית, ובשנים 1546–1547 פיקד על צבאות האימפריה כנגד הנסיכים הפרוטסטנטים הגרמנים של הברית השמאלקלדית.
בניצחונו במולברג ב-24 באפריל 1547 אלבה הביא את הקיסר קרל החמישי לשיא כוחו.
לאחר שלום קטו-קמברזיס, אלבה הפך לאחד משני השרים המובילים של פליפה השני.
קרל החמישי, בצוואה סודית משנת 1543, המליץ על אלבה לבנו פליפה כיועץ אמין בכל הנושאים הצבאיים ובענייני מדינה אך טען בפניו לא לסמוך עליו יתר על המידה, מכיוון שהוא היה שאפתני מאוד, רצה לפקד על כל הצבא, ולהשתמש בכל האמצעים להשגת שאיפותיו.
לכן פליפה השני מעולם לא סמך לחלוטין על אלבה.
עם זאת, הוא זימן אותו באופן קבוע למועצת המדינה, שם, באופוזיציה לשאר היועצים הראשיים של המלך, אלבה לחץ להביא למדיניות חוץ נמרצת.
כבר בשנת 1563 יעץ אלבה למלך לנתק מכוחם את האצולה ההולנדית שהנהגה את האופוזיציה למשטר הספרדי בארצות השפלה ההבסבורגיות.
האוכלוסייה הפרוטסטנטית בארצות השפלה נכנסה למאבקים עם הקתולים ועצם קיומה הטריד את האינקוויזיציה הספרדית.
בשנת 1565 שלח אותו פליפה, יחד עם מלכתו אליזבת דה ולואה, נסיכת צרפת, לפגוש את אמה של אליזבת, קטרינה דה מדיצ'י, עוצרת הכתר של צרפת.
אלבה הצליח להציג כמבוקש את רצון המלך פליפה לא להביא לחתונה ספרדית בין ילדי המלכים בשביל אוניה פרסונלית בין ספרד לצרפת.
קטרינה דרשה עזרה ספרדית צבאית נגד ההוגנוטים הפרוטסטנטים, שמאבקם הממושך אל מול האוכלוסייה הקתולית של צרפת הביאו למלחמות הדת בצרפת.
לפי הפרוטסטנטים בארצות השפלה, השמת איורים ותמונות במקומות תפילה נחשבה לעבודת אלילים.
עובדה זאת הביאה בשנת 1566 לפרוטסטנטים רבים בדרום ארצות השפלה ההבסבורגיות לפשוט באלימות על כנסיות ולשרוד תמונות.
המאבק האלים התפשט גם לצפון ארצות השפלה באירוע שנודע בתור "זעם האיקוניקלסטי".
האירוע הביא לנפילת החזון לשלום בין הפלגים הפרוטסטנטים והקתולים בארצות השפלה.
הצבא הספרדי התערב בתוך המאבק והאצולה ההולנדית התפלגה בין תומכי המלך הספרדי (שלעיתים היו גם פרוטסטנטים) למתנגדיו ובראשם וילם הראשון, נסיך אורנז'.
בשנת 1567, פליפה שלח את פרננדו אלברס דה טולדו עם כוח של 10,000 חיילים מספרד להיאבק נגד המורדים בארצות השפלה.
לאחר הבסת המורדים אלבה הפך למושל ארצות השפלה ההבסבורגיות בשם הכתר הספרדי.
בתפקידו החדש הוא הקים את מועצת הצרות שתפקידה היה להשיב את הסדר האזרחי את סמכות הכתר הספרדי.
בהמשך יצא אלבה במערכה של טיהור פוליטי נגד חברי אצולה הולנדית פרוטסטנטים ותומכים של הקבלה והפשרה הדתית אך וילם הצליח לברוח מכוחותיו לעבר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1568 החל וילם בהתקוממות אזרחית מזוינת נגד הכתר הספרדי ובכך החל את המרד ההולנדי שנודע גם בתור מלחמת שמונים השנים.
העליונות הצבאית שהנהיג פרננדו מנע את התקדמות הכוחות ההולנדים ביבשה אך היה עליו לפעול נגד סוחרים רבים שפנו נגד הכתר הספרדי והחלו לתקוף כוחות של הארמדה הספרדית בחופי ארצות השפלה.
במהלך כהונתו בתפקיד מושל ארצות השפלה, אלבה לא ייחס חשיבות רבה למרד של וילם, במקום זאת בראש סדר ענייניו היה להשיב את העליונות של הנצרות הקתולית והגבהת המיסים לכתר הספרדי.
אלבה הקים את מס "הפני העשירי" שלפיו עשירית מההכנסות מכל פעולת סחר-מכר יעבור בתור מס לכתר הספרדי.
המס החדש עורר התנגדות רבה ברחבי ארצות השפלה, בעיקר מידי מעמד הסוחרים.
מתוך חשש לפלישה צרפתית לתוך ארצות השפלה בידי הפרוטסטנטים הצרפתים, אלבה שלח את רוב צבאו להגן על הגבול הדרומי עם צרפת ובכך השאיר ערים רבות בצפון ארצות השפלה ללא הגנת הצבא הספרדי.
המורדים ההולנדים בים, שהשתמשו בסירות פרטיות, גורשו מחופי ממלכת אנגליה בשנת 1572 בידי אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה והפכו את הנמלים של פליסינגן ובריל למרכזי פעולה אנטי-ספרדית.
נגד הפרוטסטנטים שכבשו את צפון הולנד, דרום הולנד וזיילנד הנהיג אלבה מתקפת נגד לקראת חורף 1572. עם כיבוש העיר נרדן טבחו הספרדים בכל האוכלוסייה הפרוטסטנטית של העיר.
הצבא הספרדי נחל סדרת ניצחונות צבאיים בשלבים המוקדמים של המאבק אך עם הזמן התקדמותם האטה.
בשנת 1573 הוחלף אלבה מתפקיד המושל בידי לואיס דה רקסנס אי זוניגה.
בשנת 1579 אלבה הושם במעצר בית באחוזותיו לאחר שבנו התחתן בניגוד לרצון המלך.
בשנת 1580 שכנע הקרדינל גרנבל את פליפה לתת לאלבה לפקד על הפלישה לפורטוגל במסגרת מלחמת הירושה הפורטוגזית.
תוך כמה שבועות, באחת מהמערכות הצבאיות הגדולות ביותר שלו, כבש אלבה את ליסבון, מה שהביא לאיחוד ספרד ופורטוגל לכדי האיחוד האיברי.
עם זאת הוא מעולם לא קיבל את אהדתו של המלך פליפה ונפטר זמן קצר לאחר מכן.
במדינות פרוטסטנטיות שמו של אלבה קיבל קונוטציה לעריצות דתית.
בהיסטוריה הספרדית אלבה נחשב כנציג האצולה הוותיקה, עצמאי וגאה בזכויותיה ובפריבילגיות שלה ועם זאת מוכנים לשמש כגנרל מפקד ומגן על מלוכה אבסולוטית.
מריה פרננדה קסטילו גרסיה (בספרדית: María Fernanda Castillo García; נולדה ב-24 במרץ 1982) היא שחקנית מקסיקנית.
קסטילו נולדה בארמוסיו, סונורה, מקסיקו.
מאז שהייתה קטנה החלה להתעניין במשחק, מה שהוביל אותה להיות רקדנית קלאסית וג'אז בגיל צעיר.
היא למדה את אמנויות הבמה בבית הספר למשחק Centro de Educación Artística (CEA) של חברת Televisa במשך שלוש שנים וסיימה את לימודיה בשנת 2003.
בשנים 2003–2004 שיחקה לצדה אנה לאייבסקה בטלנובלה "CLAP, el lugar de tus sueños" בתור קמילה קווידי.
בשנת 2007 שיחקה בטלנובלה "שיכורה מאהבה" את דמותה של דניאלה מונטאלבו סנטוס; הטלנובלה היא רימייק מקסיקני לטלנובלה הקולומביאנית "קפה בניחוח אישה" משנת 1994.
בשנת 2011 הופיעה בפרק בסדרה "Como dice el dicho".
בשנת 2012 גילמה את ויויאנה דל ואלה בטלנובלה "האומץ לאהוב" ובכך סיימה את החוזה שלה עם טלוויסה.
בשנת 2013 הצטרפה לרשת האמריקאית דוברת הספרדית Telemundo, שם היא מצטרפת לצוות השחקנים של הטלנובלה "El Señor de los Cielos", שם גילמה את מוניקה רובלס, ולאחריה הייתה מועמדת למספר פרסים.
בשנת 2016 יש לה השתתפות מיוחדת בסדרת הספין-אוף "El Chema", שם שיחקה שוב את מוניקה רובלס.
בשנת 2017 הייתה לה השתתפות מיוחדת בטלנובלה "La Fan", ובאותה שנה סיימה את השתתפותה בסדרה "El Señor de los Cielos".
בשנים 2018–2020 כיכבה בשתי עונותיה של הטלנובלה "Enemigo íntimo" בדמותה של רוקסנה רודילס גז'ארדו.
עוד בשנת 2018 היא זוכה בתפקיד הראשי הראשון שלה בסרט "Una mujer sin filtro", עיבוד מקסיקני לסרט הצ'יליאני "No Filter".
בשנת 2019 היא כיכבה בסרט "Dulce familia", בתור תמי, שם נאלצה להשמין כדי לגלם את הדמות הראשית.
בשנת 2021 שיחקה בעונתה השנייה של הסדרה "מלכת הטקילה" בנטפליקס.
בשנת 2023 כיכבה בסדרת המותחן "Isla brava" בתפקיד הראשי של לוסיה.
מאז 2014, קסטילו נמצאת במערכת יחסים עם השחקן אריק הייזר (אנ').
הם הפכו להורים בדצמבר 2020, לאחר שנולד בנם הראשון, ליאם.
תפקיד ראשי (עונות 2–5); 420 פרקים2016El Chemaמוניקה רובלספרק: "Narco en la TV"2017La fanהפארקה2 פרקים2018–2020Enemigo íntimo רוקסנה רודילס גז'ארדותפקיד ראשי (2 עונות); 113 פרקים2021מלכת הטקילה (אנ')סופיה קאראנסה7 פרקים2023Isla bravaלוסיה אסטרדהתפקיד ראשי; 8 פרקיםTBA La Casa de los Espíritusפרולהסדרה עתידית של אמזון פריים וידאו
דום פרננדו הראשון, דוכס ברגנסה (בפורטוגזית: Fernando I, Duque de Bragança; 1403 – 1 באפריל 1478) היה הדוכס השני של ברגנסה והמרקיז הראשון של וילה ויצ'וזה.
הוא השתתף בכיבושים הפורטוגלים בצפון אפריקה ושימש שם כמושל בשטחים שונים.
פרננדו נולד בשנת 1403, לאפונסו הראשון, דוכס ברגנסה וביאטריש פריירה דה אלבים.
עוד כשהיה ילד, הוא קיבל את תואר הרוזן השלישי של אראיולוס מסבו נונו אלווארס פריירה.
בשנת 1432, פרננדו נקרא על ידי המלך ז'ואאו הראשון, מלך פורטוגל להתייעצות על פרויקט, שקודם על ידי בנו של המלך, הנסיך אנריקה הספן, להשיק מערכה נגד הסולטנות המרינית מרוקו.
כאשר הועלה הפרויקט שוב בתקופת שלטונו של דוארטה, מלך פורטוגל בשנת 1436, חזר פרננדו על התנגדויותיו.
אף על פי כן, למרות התנגדותו, מינה אותו המלך דוארטה כשירות האצילים למסע 1437 לכיבוש טנג'יר.
אף על פי שהמסע היה בפיקודו הכללי של אחיו הנסיך אנריקה, המלך דוארטה הרגיש שהמומחיות הצבאית של פרננדו נחוצה כדי לפצות על חוסר הניסיון של אחיו.
לאחר שלא הצליח לכבוש את העיר בתקיפה, הוקף חיל המשלוח הפורטוגלי והורעב בכניעה על ידי צבא סיוע מרוקאי.
בתמורה לכך שהורשה להסיג את חייליו ללא מנוחות, אנריקה הסכים לאמנה למסירת סאוטה חזרה למרינידים.
לצורך מילוי האמנה מסר הנסיך אנריקה את אחיו פרננדו הנסיך הקדוש כבן ערובה למרוקאים.
לאחר החזרה לפורטוגל הוביל פרננדו הראשון את האופוזיציה לאמנה זו.
בקורטס של לייריה שהורכב על ידי המלך דוארטה בתחילת 1438, הוא גייס את האצילים ודחק בהם לסרב להחזרת סאוטה בחזרה למרינידים.
הוא טען כי האמנה נחתמה בכפייה ולכן היא פסולה.
בעיקר בגלל הקמפיין האנרגטי של פרננדו הקורטס דחה את האישור והודיע למלך למצוא דרך אחרת להבטיח את שחרורו של אחיו הנסיך פרננדו (אף אחת לא נמצאה - פרננדו הנסיך הקדוש מת בשבי מרוקו בשנת 1443).
פרננדו הראשון מונה למושל סאוטה בין השנים 1445–1450.
על פי צו מלכותי מיום 25 במאי 1455 העניק אפונסו החמישי, מלך פורטוגל לפרננדו הראשון את התואר החדש של המרקיז הראשון של וילה ויצ'וזה.
בשנת 1458 השתתף פרננדו הראשון, יחד עם בניו, במסע לכיבוש העיר המרוקאית אל קאסר אס-סגיר.
בשנת 1460, כאשר אחיו הבכור, אפונסו, מרקיז ואלנסה, נפטר ללא יורש לגיטימי, הפך פרננדו הראשון לרוזן החמישי של אורם ויורשו של בית ברגנסה.
שנה לאחר מכן, לאחר מות אביו בשנת 1461, הוא גם הפך לדוכס השני של ברגנסה, הרוזן ה-9 של ברסלוש, הרוזן השלישי של נייבה, והרוזן השלישי של פאריה.
לאחר מכן הוא קבע את מושבו בקסטלו דה וילה ויצ'וזה .
בשנת 1471, כאשר המלך אפונסו החמישי יצא למסע בצפון אפריקה לכבוש את העיר ארזילה, פרננדו הראשון נשאר בפורטוגל כעוצר הממלכה.
ב-1 באפריל 1478 מת פרננדו, ובנו פרננדו השני, דוכס ברגנסה השלישי ירש את תאריו.
פרננדו הראשון התחתן ב-28 בדצמבר 1429 עם חואנה דה קסטרו, ממנה נולדו לו תשעה ילדים, מתוכם שלושה נולדו מתים.
פרננדו דוס סנטוס פדרו (בפורטוגזית: Fernando dos Santos Pedro; נולד ב-1 במרץ 1999 בבלו הורזיונטה שבברזיל) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת רד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
פרננדו גדל במחלקת הנוער של פלמיירס מליגת העל הברזילאית.
הוא ערך שתי הופעות ליגה במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-1 ביולי 2018 חתם פרננדו בשחטאר דונצק מליגת העל האוקראינית.
ב-25 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 2-0 על דסנה צ'רניהיב במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
ב-29 ביולי הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על ארסנל קייב במסגרת המחזור השני בליגה.
בסך הכל ערך 18 הופעות ליגה בעונת , בהן הבקיע שני שערים.
ב-1 בספטמבר 2019 הושאל פרננדו לספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-19 בינואר 2020 חזר לשחטאר דונצק, מבלי ששיחק במדי ספורטינג ליסבון.
בסך הכל ערך פרננדו 51 הופעות ליגה במדי שחטאר דונצק, בהן הבקיע תשעה שערים.
ב-1 ביולי 2022 חתם פרננדו ברד בול זלצבורג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-22 ביולי ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3-0 על אוסטריה וינה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת .
פֶרְנַאנְדוֹ דֶה אֶרֵרָה (בספרדית: Fernando de Herrera; בערך 1534 – 1597) המכונה "אל דיווינו" (El Divino, "האלוהי"), היה משורר ואינטלקטואל ספרדי בן המאה ה-16. הוא נולד בסביליה.
הרבה ממה שידוע עליו מגיע מ-Libro de descripción de verdaderos retratos de illustres y memorables varones (ספר התיאור של הדיוקנאות האמיתיים של גברים מפוארים ובלתי נשכחים) (1599) מאת .
משפחתו של אררה הייתה עשירה יחסית, אמנם לא מהעשירות ביותר בעיר, אך הם זכו להערכה רבה בסביליה.
במהלך חייו של אררה, הייתה סביליה עיר נמל שוקקת שממנה יצאו מסעות טרנס-אטלנטיים רבים, והמסחר התקיים עם מדינות בכל רחבי העולם.
זו הייתה העיר הקוסמופוליטית ביותר בספרד.
האווירה הפעילה הזו, לעומת זאת, לא תאמה במידה מסוימת את אישיותו של אררה.
לכן חיפש נחמה מחיי העיר הסואנים באמצעות שירתו.
עם זאת, בעוד שהשהות הרבה מזמנו בבידוד אפשרה לו להתרכז בעבודתו ובתחומי העניין האמנותיים שלו, הוא גם ספג ביקורת רבה מאחרים.
הקהילה האקדמית, במיוחד ו, לעגו לו על דרכיו הבלתי שגרתיות.
אף על פי שהיה משכיל ובעל ידע רב - אררה היה מעריץ גדול של ה, הקלאסיקה והתנ"ך (שכולם השפיעו על עבודתו) – הוא לא היה בעל תואר אקדמי כלשהו.
הוא העריץ במיוחד משורר ספרדי אחד, , שסגנונו השפיע על שירתו שלו.
אולם לאררה לא היה רק עניין של אספן עתיקות בידע; הוא התעניין באירועים אקטואליים, במיוחד כאלה הקשורים לצבא.
עדות לכך ניכרת ב-canciones (שירים) הפטריוטיים שלו, שבהם הוא מביע רגשות כלפי מנהיגים ופעולות צבאיות בני זמנו.
כדי לספק את הצורך שלו במקלט, אררה קיבל בכנסייה הקתולית וקיבל בנפיקיום בסן אנדרס (San Andrés), קהילה דתית בסביליה.
עם זאת, אף על פי שאררה הפגין חיבה להתבודדות, הוא לא היה מתבודד.
בסביבות 1559, הוא יצר קשרי ידידות עם דון אלווארו קולון אי פורטוגל (Don Álvaro Colón y Portugal), רוזן חלבס, ואשתו דוניה לאונור דה מילאן דה קורדובה אי אראגון (Doña Leonor de Milán de Córdoba y Aragón).
אררה הוזמן תכופות על ידי הרוזן להשתתף ב (סלון ספרותי) שלו, מפגש של חוג ספרותי מובחר שבו ייצר חברויות רבות עם משוררים מקומיים, אינטלקטואלים, ציירים ואמנים.
מערכת היחסים שלו עם דוניה לאונור היא שסיפקה לאררה את המוזה שלו.
אהבתו של אררה לדוניה לאונור היוותה השראה לשירי האהבה שלו (שבהם היא מכונה "אֵליוֹדוֹרָה").
עם זאת, הם מעולם לא הספיקו לעורר בה את אותם רגשות.
לאחר מותה של לאונור ב-1581, איבד אררה את רצונו לכתוב שירי אהבה נוספים.
בנוסף, מותו של הרוזן ב-1582 סיים את השתתפותו בטרטוליה הספרותית בארמון שהתבטלה.
מאז הקדיש אררה את עצמו לשני פרויקטים מרכזיים: היסטוריה של העולם עד מותו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה, וביוגרפיה של תומאס מור.
הסופר המשיך לעבוד עד מותו בשנת 1597 בגיל 63.
מחקריו הדקדקניים של אררה ובסופו של דבר שליטתו בשירה העניקו לו את השם "אל דיווינו" ("האלוהי"), שם שהוענק לו על ידי מיגל דה סרוואנטס, מחבר "דון קישוט".
בנוסף, הידע שלו בנושאי השירה סייע לו להפוך לאחד ממנהיגי אסכולת המשוררים אליה השתייך אררה בסביליה.
העבודות של אררה מכסות מגוון רחב של נושאים, המייצגים את תחום הידע הרחב ותחומי העניין הרבים שלו.
השירה הצבאית של אררה (ה-canciones, כלומר השירים שלו), למשל, הן תיאורים של מנהיגים צבאיים בני זמנו ואירועים שבהם אררה מפגין את הפטריוטיות שלו, נאמנותו לאמונה הנוצרית והכבוד למנהיגים גדולים.
את שירי האהבה של אררה בהשראת המוזה שלו, הרוזנת מחלבס, ניתן לחלק לשתי תקופות.
הראשון, "Rimas Juventes" (חרוזי נעורים), מוגדר על ידי תיאור האהבה של אררה כמצב מאושר, שבו אין כאב ולא סבל; במצב זה, אפילו הבלתי אפשרי יכול לקרות.
בתקופה השנייה האהבה בורחת מהמציאות וחיה בעולם של פנטזיה ושלמות.
בשירים אלו ניכרת השפעתו של פטרארקה.
לתקופה זו שייך ה"Poesías" (פואסיאס, פואמות), ספר שירה, שיצא לאור במהדורות עוקבות.
תחום עיקרי שלישי ביצירתו של אררה, ואחד שבזכותו הוא ידוע בעיקר, קשור ל, המשורר והסופר הספרדי שאררה העריץ.
הידע הזה הוא שהניע את אררה להקדיש תשומת לב כה קפדנית לעבודתו שלו.
דוגמאות נוספות לעבודתו של אררה כוללות תרגום של יצירות לטיניות ואיטלקיות לקסטיליאנית, ביוגרפיה של תומאס מור והיסטוריה של העולם.
כמה מיצירותיו הידועות ביותר הן:
פרננדו גוריאראן פונטס (בספרדית: Fernando Gorriarán Fontes; נולד ב-27 בנובמבר 1994 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת טיגרס מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת אורוגוואי.
גוריאראן גדל במחלקת הנוער של ריבר פלייט מונטווידאו מליגת העל האורוגוואית.
בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ובסך הכל ערך 86 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שישה שערים.
ב-11 ביוני 2017 חתם גוריאראן על חוזה לארבע עונות בפרנצווארוש מליגת העל ההונגרית.
הוא שיחק במועדון במשך שתי עונות, בהן ערך 52 הופעות ליגה והבקיע ארבעה שערים.
ב-1 ביולי 2019 חתם גוריאראן בסנטוס לגונה מליגת העל המקסיקנית.
ב-8 ביוני 2021 ערך גוריאראן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 0-0 נגד נבחרת ונצואלה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
פרננדו גרסיה סאנצ'ס (בספרדית: Fernando García Sánchez; נולד ב-25 בספטמבר 1953) היה אדמירל ספרדי, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2000–2004.
סאנצ'ס נולד בגרנדה ב-25 בספטמבר 1953. ב-1971 הוא התגייס לצי הספרדי ולמד בבית הספר הצבאי הימי.
הוא שרת בשלל תפקידי פיקוד שונים: כמפקד יחידת הצוללנים, כמפקד ספינת הסיור "וילאמיל", כמפקד הקורבטה "אינפנטה אלנה", כמפקד מכלית הנפט "המרקיז דה לה אנסנדה", וכמפקד מרכז ההערכה וההסמכה הקרבית.
הוא היה מפקד קבוצת הליווי והשייטת ה-41. ב-1 בינואר 2012 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
פרננדו אלחנדרה מרטינז (בספרדית: Fernando Alejandre Martínez; נולד ב-1956) הוא גנרל ספרדי בדימוס, אשר כיהן כראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) בין השנים 2017–2020.
מרטינז נולד במדריד ב-1956. ב-1979 הוא התגייס לצבא ספרד, עבר הכשרה בהנדסה קרבית, והחל לשרת בגדוד מעורב צנחנים-הנדסה.
ב-1991 הוא נשלח לטורקיה כדי לסייע בהיערכות הכוחות הספרדים שנשלחו להשתתף במלחמת המפרץ.
ב-1994 הוא מונה למפקד כוחות מהנדסים שנשלחו לבוסניה והרצגובינה.
לאחר שחזר לספרד, שימש כראש מטה פיקוד ההנדסה הקרבית, לפני שב-2003 מונה למפקד אגף המבצעים של כוח קוסובו.
ב-2010 הוא מונה לראש אגף המבצעים במטה הכללי הספרדי.
ב-2012 הוא מונה לסגן ראש אגף המשאבים במפקדה העליונה של כוחות בעלות הברית באירופה.
באוקטובר 2015 הוא מונה לסגן מפקד פיקוד הכוחות המשותפים של נאט"ו בעיר ברונסום שבהולנד.
ב-24 במרץ 2017 הוא מונה לראש מטה ההגנה (מקביל לרמטכ"ל).
הוא כיהן בתפקיד עד 15 בינואר 2020.
פֶרְנַנְדוֹ דֶה רוֹחאס (בספרדית: Fernando de Rojas; ) היה סופר ומחזאי ספרדי, הידוע ביצירתו היחידה ששרדה, "לה סלסטינה" (La Celestina), ששמה במקור היה "טרגיקומדיה של קאליסטו ומליבאה" (Tragicomedia de Calisto y Melibea) ופורסמה לראשונה בשנת 1499. היא נחשבת ל"יצירה האחרונה של ימי הביניים הספרדיים או היצירה הראשונה של הרנסאנס הספרדי".
רוחאס כתב את "לה סלסטינה" בעודו סטודנט.
לאחר שסיים את לימודיו הוא עסק בעריכת דין ולא ידוע כמי שכתב יצירות ספרותיות נוספות, אם כי "לה סלסטינה" זכתה להצלחה נרחבת במהלך חייו.
למרות הקשיים עם האינקוויזיציה הספרדית, רוחאס היה עורך דין מצליח והפך לראש עיריית , שם התגורר בשלושת העשורים האחרונים לחייו.
רוחאס נולד ב ליד טולדו, למשפחה ממוצא יהודי.
מסמכים בני זמנו מתייחסים לרוחאס כאל "", אך דעות מלומדים חלוקות בשאלה האם זה אומר שהוא עצמו התנצר או שמא המונח רומז שהוא "דה linaje de conversos" - ממוצא יהודי.
מוצא יהודי לא היווה חסם לקידום חברתי, ומשפחתו של רוחאס הוכרה בתואר האצולה במשך שלושה דורות לפחות.
אף על פי כן, משפחות קונברסו חיו בצל האינקוויזיציה והיו חשופות להאשמות על עיסוק ביהדות בסתר.
היא מעולם לא הועלתה על הבמה במהלך חייו של רוחאס, אך רוב החוקרים המודרניים רואים בה דרמה.
היא מתארת פרשת אהבים, עם הרבה פרטים מטופשים וקומיים, לפני סוף טרגי.
חוקרת הספרות כתבה כי ניתן להתייחס אליה כיצירה הספרדית האחרונה של ימי הביניים או כאל הראשונה בתקופת הרנסאנס.
ככל הידוע זוהי עבודת הספרות או הדרמה היחידה של רוחאס.
הסופר קית' גרגור מכנה את היצירה "רבת השפעה" ו"הצוואה הספרותית היחידה שלו".
בשובו לבית המשפחה לאחר שעזב את האוניברסיטה מצא רוחאס שקרוביו תחת בדיקה של האינקוויזיציה; הוא עצמו מעולם לא נחשד ביהדות.
מומרים רבים בחרו להינשא למשפחות ממוצא נוצרי בלתי מעורער, ובזמנו של רוחאס היו משפחות אצילים רבות ממוצא נוצרי ויהודי מעורב, וכך גם תומאס דה טורקמדה, האינקוויזיטור הגדול הראשון של ספרד.
רוחאס, לעומת זאת, התחתן עם משפחת קונברסו אחרת.
אשתו הייתה לאונור אלברס דה מונטלבאן.
בשנת 1507 לערך עבר רוחאס לעיר , שם עסק בעריכת דין.
כאשר חותנו, אלברו דה מונטלבאן, הואשם בחזרה בחשאי ליהדות בשנת 1525, האינקוויזיציה סירבה לאפשר לרוחאס לשמש כסנגור, אך זה היה כנראה בגלל מעמדו של רוחאס כקונברסו ולא מחשד שאולי הוא חזר ליהדות בחשאי.
הוא הורשה להעיד לזכותו של מונטלבאן, והאישום בוטל.
רוחאס כיהן כראש עיריית טלברה דה לה ריינה בשנות ה-30 של המאה ה-16.
הסופר גורדון קמפבל מציין כי במהלך חייו של רוחאס זכתה לה סלסטינה להצלחה מהירה: "במהלך המאה השש-עשרה פורסמו כ-60 מהדורות ושש ספרי המשך.
המיניות המפורשת והפסימיות הא-מוסרית שלה לא הטרידו את האינקוויזיציה הספרדית, שהסתפקה רק בצנזור קטעים אנטי-קלריקליים".
פרננדה טורס (בפורטוגזית: Fernanda Pinheiro Monteiro Torres; נולדה ב-15 בספטמבר 1965) היא שחקנית, סופרת ותסריטאית ברזילאית, הידועה הן בתפקידים קומיים והן בדרמטיים.
זוכת פרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור הסרט Love Me Forever or Never (1986).
בשנת 2024 זכתה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, עבור תפקידה בסרט "אני עדיין כאן", ובכך הפכה לשחקנית הברזילאית הראשונה שזכתה בפרס זה.
טורס החלה את קריירת הקולנוע בגיל 17, עם הופעתה בסרט Inocência (1983).
בשנה שלאחר מכן הופיעה בסרט A Marvada Carne (1985), וזכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל גרמדו.
בשנת 1986 זכתה בפרס השחקנית הטובה ביותר בפסטיבל קאן עבור תפקידה בסרט Love Me Forever or Never מאת ארנלדו ג'בור.
בין הסרטים הבולטים שבהם השתתפה: "מלחמה של איש אחד" (1991) לצד אנתוני הופקינס, Foreign Land (1996) מאת וולטר סאלס, ו-Four Days in September (1997), שהיה מועמד לפרס האוסקר לסרט הזר הטוב ביותר.
בשנת 2005 שיחקה לצד אמה, השחקנית פרננדה מונטנגרו, בסרט "בית החול".
בשנת 2024 גילמה את יוניס פייבה בסרט הביוגרפי "אני עדיין כאן", בבימויו של וולטר סאלס.
הופעתה בסרט זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, והייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בכך הפכה לשחקנית הברזילאית השנייה המועמדת בקטגוריה זו, אחרי אמה.
טורס החלה את דרכה בתיאטרון בגיל 13, והופיעה לראשונה במחזה Um Tango Argentino מאת מריה קלרה מצ'אדו.
היא השתייכה ללהקת התיאטרון Companhia de Ópera Seca והופיעה במספר מחזות בינלאומיים, כולל The Flash and Crash Days (1991) לצד אמה.
אחד ממופעיה הבולטים ביותר הוא המונולוג A Casa dos Budas Ditosos (2003), שהוצג בפני יותר ממיליון צופים.
טורס השתתפה במספר רב של סדרות טלוויזיה פופולריות בברזיל.
בין השנים 2001–2003 כיכבה בקומדיה Os Normais, שנחשבת לקלאסיקה מודרנית בברזיל.
בשנת 2011 החלה לככב בסדרה Tapas & Beijos, עליה זכתה בפרסים רבים, כולל פרס השחקנית הטובה ביותר בפרסי השנה של גלובו.
בנוסף למשחק, כתבה את התסריט לסרט O Juízo (2016), והופיעה בעונה השנייה של סדרת הדרמה הרפואית Sob Pressão (2018).
כמו כן, פיתחה והנחתה את הפרויקטים הדוקומנטריים Minha Estupidez ו-Bicho Homem, ושימשה כמראיינת בפודקאסט The Playlist of My Life.
בשנת 2014 פרסמה את רומן הביכורים שלה, The End (Fim), שנמכר ביותר מ-200,000 עותקים ותורגם לשבע שפות.
בשנת 2023 עיבדה את הספר למיני-סדרה בת 10 פרקים ששודרה ב-Globoplay, בהשתתפות ולנטינה הרסאז'י.
טורס היא בתם של השחקנים פרננדו טורס ופרננדה מונטנגרו.
משנת 1997 היא נשואה למפיק והבמאי אנדרושה ואדינגטון, ולשניים שני בנים: חואקים (נולד בשנת 2000) ואנטוניו (נולד בשנת 2008).
בנוסף, היא אם חורגת לשני בניו מנישואיו הקודמים.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אוסקר2025השחקנית הטובה ביותראני עדיין כאןפרס גלובוס הזהב2025השחקנית הטובה ביותר בסרט דרמהאני עדיין כאןאיגוד מבקרי הקולנוע של לוס אנג'לס2024ההופעה הראשית הטובה ביותראני עדיין כאן מקום שניפרס סטלייט2025השחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - דרמהאני עדיין כאן
פרננדו מוריינטס סאנצ'ס (בספרדית: Fernando Morientes Sánchez; נולד ב-5 באפריל 1976) הוא כדורגלן עבר ספרדי, וכיום מאמן כדורגל.
מוריינטס החל את הקריירה שלו עם קבוצת אלבסטה ב-1993, לפני שעבר לריאל סרגוסה ב-1995. הוא הצטרף לריאל מדריד בקיץ 1997 ונשאר במועדון עד שעבר לליברפול בינואר 2005 תמורת סכום של 6.3 מיליון פאונד, חוץ מעונת 2003/2004 שבה שיחק במונקו.
מוריינטס עשה את בכורתו בקבוצה האנגלית במשחק כנגד מנצ'סטר יונייטד וכבש את שערו הראשון בליבפרול מול צ'רלטון אתלטיק ב-1 בפברואר 2005 בניצחון 1–2. אף על פי שליברפול זכתה בליגת האלופות ב-2005, הוא לא יכול היה להשתתף בזכייתה מכיוון שכבר שותף בטורניר עם ריאל מדריד.
מוריינטס לא הצליח להסתגל לסגנון המשחק האנגלי, וכך הבקיע רק 3 שערים בעונת 2004/2005.
בתום עונת 2005/2006 הועבר לוולנסיה בתמורה ל-3 מיליון פאונד.
בזכות הצלחתו המחודשת בוולנסיה, זומן מחדש לנבחרת הספרדית.
עונת 2007/2008 הייתה מאכזבת מבחינה קבוצתית אך מוצלחת מבחינה אישית, שכן הצליח להבקיע שישה שערים ב-9 הופעות, עד שבדצמבר 2007 נפצע, ומשום כך הושבת לשלושה חודשים.
מוריינטס הופיע בנבחרת ספרד 47 פעמים בהן כבש 27 שערים.
הוא שיחק עם הנבחרת במונדיאל 1998, בו כבש שני שערים, ובמונדיאל 2002, בו כבש שלושה שערים.
הוא שיחק גם ביורו 2000.
ב-31 באוגוסט 2010 הודיע מוריינטס כי הוא פורש מכדורגל.
הוא אמר גם שהוא רוצה לבלות יותר זמן עם משפחתו.
בנוסף החליט להיות פרשן בערוץ הספורט הספרדי.
בינואר 2015 חזר השחקן במפתיע מפרישה וחתם על חוזה בקבוצה החובבנית הספרדית סנטה אנה.
באוקטובר 2015 חתם מוריינטס על חוזה אימון בקבוצת פואנלברדה הספרדית ופוטר בפברואר 2016.
פרננדו השני מאראגון, "הקתולי" (בעברית ובשפות אחרות נקרא לרוב: פרדיננד) (בספרדית: Fernando de Aragón el Católico; 10 במרץ 1452 – 23 בינואר 1516) היה מלך אראגון, קסטיליה, סיציליה, נאפולי, ולנסיה, סרדיניה ונווארה, ורוזן ברצלונה.
פרננדו נולד ב-10 במרץ 1452 לחואן השני, מלך אראגון, ואשתו השנייה, אשת האצולה האראגונית חואנה אנריקס (Juana Enriquez).
בשנת 1468 הוכתר בידי אביו כמלך סיציליה, כהכנה לנישואיו לאיזבלה, בת דודתו ויורשתו של אנריקה הרביעי, מלך קסטיליה.
נישואיו לאיזבלה נערכו ב-19 באוקטובר 1469 בוואיאדוליד.
לאחר מות אחיה ב-1474, ירשה איזבלה את כתר קסטיליה.
טוענת נוספת לכתר, חואנה, נסיכת קסטיליה (לכאורה בתו של אנריקה הרביעי, אך אבהותו הייתה מוטלת בספק), נאבקה על זכותה לכתר באמצעות בעלה, אפונסו החמישי, מלך פורטוגל, ופרצה מלחמת אזרחים, אך בסופו של דבר ניצחו בה פרננדו ואיזבלה.
ב-1479, עם מות אביו, כאשר ירש אותו פרננדו כמלך אראגון, אוחדו למעשה כתר קסטיליה והשטחים שתחת שלטון כתר האראגון באיחוד אישי.
העשורים הראשונים של שלטונם המשותף של פרננדו ואיזבלה הוקדשו לגיבוש ממלכתם, ואיחודה תחת כתרם המשותף מבחינה פוליטית ודתית.
במסגרת זו פעלו משך מספר שנים לכיבוש ממלכת גרנדה, השריד האחרון לשלטון המוסלמי בחצי האי האיברי.
הכיבוש הושלם ב-2 בינואר 1492 (שיאו של התהליך המכונה "הרקונקיסטה"), וממנו נוצרה לראשונה מאז המאה ה-8, ישות פוליטית יחידה שניתן לכנותה "ספרד" (אף כי השטחים השונים לא נשלטו באופן סדיר כיחידה אחת עד המאה ה-18).
באותה שנה גורשו יהודי ספרד מכל תחומי הממלכה המשותפת (המאורע הידוע כגירוש ספרד), נכתב ספר הדקדוק הראשון של השפה הספרדית, וכריסטופר קולומבוס נשלח בידי הזוג למסע שבו יגלה את "העולם החדש".
לפי חוזה טורדסיאס מ-1494 חולק העולם החוץ-אירופאי בין ממלכות פורטוגל וספרד על פי קו צפון-דרום שעבר במרכז האוקיינוס האטלנטי.
שנות חייו המאוחרות של פרננדו השני הוקדשו למחלוקות עם מלכי צרפת בדבר השליטה באיטליה, שרשרת האירועים המכונה המלחמות האיטלקיות.
ב-1494 פלש שארל השמיני מצרפת לאיטליה וגירש את דודנו של פרננדו, אלפונסו השני, מכס מלכות נאפולי.
פרננדו חבר עם מספר נסיכים איטלקיים ועם מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה על-מנת לגרש את הצרפתים עד 1496 ולהמליך על הכתר הנפוליטני את בנו של אלפונסו, פרננדו.
ההסכם התפרק במהרה ובמהלך השנים שבאו אחריו לחם גונזלו פרננדז מקורדובה, מצביאו הדגול של פרננדו, במלך צרפת, עד שכבש מידיו את נאפולי ב-1504.
איזבלה נפטרה בשנת 1504 והותירה את ממלכתה לבתה חואנה, אך היא שהתה באותו זמן בארצות השפלה, שנשלטו בידי בעלה, פיליפ "היפה", ובזמן העדרה שימש פרננדו כשליט במקומה.
לאחר מותו של פיליפ ב-1506, כשחואנה במצב נפשי לא יציב ובנם המשותף, קרלוס מגנט, עודו בן שש בלבד, שב פרננדו לשלוט בקסטיליה בסיועו של ראש השרים, הקרדינל פרנסיסקו חימנז דה סיסנרוס.
ב-1508 חודשה המלחמה באיטליה, הפעם נגד ונציה.
כל הכוחות בחצי האי, ביניהם פרננדו, לואי השנים עשר, מקסימיליאן הראשון והאפיפיור יוליוס השני, הקימו יחד את הליגה של קמברה.
למרות ניצחונה של צרפת על ונציה בקרב אגנאדלו, החלו פרננדו והאפיפיור לחשוד בכוונותיהם של הצרפתים.
הליגה של קמברה פורקה, ובמקומה נוצרה הליגה הקדושה, בה אוחדו כל הכוחות נגד צרפת.
בנובמבר 1511 חתמו פרננדו וחתנו, הנרי השמיני, מלך אנגליה, על חוזה וסטמינסטר, בו התחייבו זה לזה להגשת עזרה הדדית נגד צרפת.
מוקדם יותר באותה שנה כבש פרננדו את מחציתה הדרומית של ממלכת נווארה, שנשלטה על ידי אציל צרפתי, וסיפחה לספרד.
בנקודה זו נישא פרננדו מחדש לז'רמין מפואה, נכדתה של אחותו למחצה, לאונור, מלכת נווארה, על-מנת לחזק את תביעתו לכתר נווארה.
במקביל נחלה הליגה הקדושה באיטליה ניצחונות נגד הצרפתים, אותם הצליחה לגרש ממילאנו.
על פי חוזה שלום שנכרת ב-1513 הושבה מילאנו לבית ספורצה, אך כעבור שנתיים נכבשה שוב בידי הצרפתים.
פרננדו מת ב-1516, ונקבר בקפלה המלכותית של גרנדה לצד אשתו, בתו, בעלה פיליפ ונכדו מיגל.
במהלך שלטונם הפכו פרננדו ואיזבלה את ספרד למדינה החזקה ביותר באירופה.
נכדם, קרלוס הראשון, מלך ספרד, בנם של חואנה המשוגעת ופיליפ היפה, ירש בנוסף לספרד גם את שטחי בית הבסבורג ואת דוכסות בורגונדיה מסבו מצד אביו, מקסימיליאן הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
ירושה זו עתידה להפוך את קרלוס ויורשיו לשליטים החזקים ביבשת.
קרלוס ירש מסבו פרננדו את כתר אראגון, והוכתר גם כמלך קסטיליה לצד אמו, ובכך אוחדה ספרד תחת כתר אחד.
יש הטוענים כי פרננדו, ולא צ'זארה בורג'ה, הוא ששימש כהשראה האמיתית ל"הנסיך" של ניקולו מקיאוולי, בו הוא מוזכר לעיתים תכופות.
חואנה, מלכת קסטיליה (1479–1555), התחתנה עם פליפה הראשון, מלך קסטיליה, והייתה אמו של קרל החמישי, קיסר האימפריה הרומית הקדושה
קטלינה מאראגון (1485–1536), התחתנה עם ארתור, נסיך ויילס, ולאחר מכן התחתנה עם הנרי השמיני, מלך אנגליה
פרננדו סור (בספרדית: Fernando Sor; הוטבל ב-14 בפברואר 1778 – 10 ביולי 1839), גיטריסט ומלחין ספרדי יליד ברצלונה.
בספרד הוא מכונה לעיתים "מוצרט של הגיטרה".
נולד למשפחה מכובדת ואמידה בסביבות פברואר 1778. התאריך המדויק אינו ידוע אך כיום יודעים שב-14 בפברואר ב-1778 הוטבל בטקס הנוצרי בעיר ברצלונה שבספרד.
כבר מגיל צעיר היה סור גיטריסט ומוזיקאי מחונן, אך הוריו נשמרו מעידוד יתר של נטיותיו המוזיקליות, מחשש שאלה יסיטו אותו מלימודי הלטינית.
סור, שהיה בן פחות מ-11, התחיל אפוא לחבר מוזיקה למילים לטיניות כדי להרשים את הוריו, ואף המציא שיטה משלו לכתיבת תווים, מעלל לא קטן בהתחשב בכך, שעד אז לא קיבל שום הכשרה מוזיקלית רשמית.
ראש קתדרלת ברצלונה, שעמד על כישרונו של הילד בן ה-11 או 12, גילה בו עניין, אך אביו מת זמן קצר אחרי שנרשם ללימודים בבית הספר של הקתדרלה ואמו לא יכלה לעמוד בתשלומי שכר הלימוד.
בערך באותו זמן שמע גם אב המנזר החדש של מונטסראט על כישרונו וגייס מימון לימודי הנער בבית הספר של מקהלת ל'אסקולניה במנזר הבנדיקטי סנטה מריה דה מונטסראט, סמוך לברצלונה, שם למד מוזיקה ועשה חייל בלימודיו.
מזכרונות שכתב כעבור שנים מסתבר, שגם נקשר למקום וזכר את תקופת ילדותו שם לטובה כל חייו.
אלא שאמו נוכחה לדעת, שעיסוקו במוזיקה מרחיק אותו יותר ויותר מן המסלול שנבחר בשבילו, אם בצבא ואם במנהל, ובעצת ידידים הוציאה אותו מן המנזר והעבירה אותו לבית ספר צבאי לארבע השנים הבאות.
אף על פי כן, סור מצא זמן גם בחיי הצבא לנגן ולהלחין מוזיקה.
תוך כדי הלימודים התמנה לקצין זוטר בחיל של הגנרל ויוס (General Vives) והמשיך להלחין בזמנו החופשי, אופרות ומוזיקה לגיטרה.
נגינתו על פסנתר וגיטרה הרשימה את מפקדיו והם העלו אותו לדרגת סגן - צבא ספרד באותה תקופה תמך ועודד מוזיקאים.
בסביבות סוף המאה ה-18, לאחר ששהה ארבע שנים בבית הספר הצבאי, עבר סור למדריד, שם מצא את פטרוניתו הראשונה, הדוכסית מאלבה, שהייתה גם הפטרונית של הצייר והגרפיקאי המפורסם פרנסיסקו דה גויה.
יחסה של הדוכסית לאמנים היה שונה מן המקובל על האריסטוקרטים שתמכו באמנות.
במקום ללחוץ עליו לכתוב חומר ספציפי למענה, הקצתה לו סטודיו בתוך ביתה ואפשרה לו לעבוד על היצירות שלו בקצב המתאים לו.
ב-1808, בשיא שלטונו של נפוליאון, פלש הצבא הצרפתי לספרד.
בתקופה זו החל סור לכתוב יצירות רבות לגיטרה.
רוב הקטעים שנשמרו מאותה תקופה היו קטעים לאומניים, שנכתבו או לקול בליווי גיטרה או לסולו גיטרה.
מטרת שירים אלו הייתה לעודד את צבא ספרד ואת אזרחיה; למרות האמונה שרווחה בקרב הציבור סור היה פטריוט מסור.
לאחר תבוסתו של צבא ספרד קיבל תפקיד ניהולי תחת הממשל הצרפתי.
היצירות שכתב בתקופה זאת היו פשוטות ודלילות, אולי כביטוי לרתיעתו משירות כוחות הכיבוש.
עם זאת, סור היה אדם מציאותי ועשה את המוטל עליו.
מספר שנים לאחר מכן, הביס הצבא הספרדי את הצרפתים וגירשם.
סור הרגיש שעליו לעזוב את ספרד, כמוהו כאמנים ואריסטוקרטים רבים, שהתיידדו עם הצרפתים.
סור מעולם לא חזר למולדתו.
לאחר עזיבת ספרד ב-1813, נלווה אל הצרפתים בחזרה לפריז, שם השתקע.
פריז נתנה לו השראה להלחין, ואת רוב יצירותיו לגיטרה (יותר ממאה יצירות אשר ידוע על קיומן) הלחין בעיר זו.
סור נסע לתקופה מסוימת ללונדון (1815 - 1823), שם התקבל בכבוד רב בעיקר הודות לאופרות והיצירות לפסנתר שחיבר.
גם ארבעה מהבלטים שלו הופקו בלונדון, וסייעו לקדם ולהגדיל את פרסומו.
ב-1827 החליט שדי לו בסיבובים בעולם ונשאר בפריז עד סוף חייו.
בתקופה הזאת כתב את היצירות הזכורות ביותר שלו: 97 התרגילים והווריאציות על "חליל הקסם" מאת מוצרט (אופוס 9), שהיא המוכרת ביותר ביצירותיו והקשה ביותר לביצוע.
גיטרה הייתה ללא ספק הכלי האהוב ביותר על סור.
בשנותיו האחרונות עסק בעיקר בהעברת הידע שלו על הכלי, לא רק בעזרת ספרי הלימוד שפרסם אלא גם בשיעורים פרטיים.
בגיל שישים נפטר סור והשאיר אחריו מורשת, שנמשכה כמעט מאתיים שנה.
עולם הגיטרה הקלאסית חייב רבות לסור על כך שגאל את הגיטרה מעמדת הנחיתות וחוסר ההכרה שבה הייתה שקועה לפנים והעלה אותה להישגים ולגבהים, שאיש לא חשב עליהם קודם מעולם.
פרננדו מאירלס (בפורטוגזית: Fernando Meirelles; נולד ב-9 בנובמבר 1955) הוא תסריטאי, מפיק ובמאי קולנוע ברזילאי.
היה מועמד לפרס אוסקר בשנת 2003 בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר על סרטו "עיר האלוהים".
מאירלס נולד למשפחה בת המעמד הבינוני בעיר סאו פאולו, ברזיל, בה גם גדל.
בעקבות אביו, שהיה רופא גסטרו ידוע, ביקר בצעירותו במדינות שונות באסיה, באמריקה הצפונית ובמדינות נוספות.
בגיל 12 קיבל במתנה מצלמת וידאו פשוטה והחל לצלם סרטונים עם חבריו.
הצילום הפך לתחביב עבורו, ובשנה האחרונה ללימודי אדריכלות באוניברסיטת סאו פאולו, לא הגיש מאירלס את עבודת הגמר שלו על נייר, אלא קנה מצלמת וידאו והכין סרט תיעודי.
יחד עם קבוצת חברים החל מאירלס לעסוק בקולנוע ניסיוני ויחדיו חברת הפקה בשם "מבט אלקטרוני" (Olhar Eletrônico).
בשנת 1982 הפיקה החברה תוכניות טלוויזיה בתחום האירוח וכן תוכניות ילדים, וחברי הקבוצה השתתפו בתוכניות אלו.
תוכניות האירוח הוצגו בסגנון חדשני ומהפכני לאותה תקופה, כשענייני אקטואליה הוצגו בשילוב של הומור מהול בחוסר רשמיות מוחלטת, עד כדי בוטות.
בסוף שנות ה-80 של המאה ה-20 נכנס מאירלס לתחום הפרסום וב-1990 סגר את חברת "מבט אלקטרוני" והקים עם חבריו את חברת הפקות "סרטים 02" (O2 Filmes) שהתמחה בסרטי פרסומת.
בסוף שנות ה-90 היה מאירלס למנהל סרטי הפרסום המבוקש והמפורסם ביותר בברזיל, ורבים סוברים שהיה גם הטוב ביותר בתחומו.
בשנת 1997 קרא מאירלס את רב המכר "עיר האלוהים" (Cidade de Deus) של פאולו לינס.
על אף שהתסריט דרש 350 משתתפים החליט מאירלס להסריטו.
מאירלס ארגן צוות שכלל טכנאים מקצועיים, אולם השחקנים שבחר לא היו שחקנים מקצועיים, אלא תושבי פבלות מפרברי ריו דה ז'ניירו
בברזיל הייתה הצלחתו של הסרט "עיר האלוהים" מרשימה.
הסרט זכה בפרסים רבים בזירה הלאומית והבינלאומית כאחד.
בשנת 2003 היה מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר עם סרטו זה, אך לא זכה בפרס.
בשנת 2004 הוקרן הסרט בפסטיבל קאן וזכה בפרס אוסקר בארבע קטגוריות שונות.
מאירלס היה מועמד בקטגוריית הבמאי הטוב ביותר גם ב-2005 עם הסרט "הגנן המסור", אבל גם בפעם הזו לא זכה.
היה זה סרטו הראשון של מאירלס בשפה האנגלית.
בשנת 2007 הפיק מאירלס את הסרט "השירותים של האפיפיור" שבוים על ידי אנריקה פרננדז וסזאר שרלונה וזכה במספר פרסים בפסטיבל הסרטים גרמאדו.
Marly Normal (1983) - סרט תיעודי קצר
Brasília (1983) - סרט תיעודי קצר
פרננדו טורס (בספרדית: Fernando José Torres Sanz; נולד ב-20 במרץ 1984) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
הוא המאמן הנוכחי של אתלטיקו מדריד ב'.
הוא שיחק בעיקר במדי אתלטיקו מדריד, במדיה שיחק למעלה מ-18 שנים במחלקות השונות, למעלה מ-300 משחקים רשמיים וכבש למעלה מ-100 שערים.
הוא שיחק 110 משחקים במדי נבחרת ספרד הבוגרת, כבש במדיה 38 שערים וזכה עמה ביורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012.
ידוע בכינוי "אל ניניו" (בספרדית: "הילד").
כבר בשנת 1989, כשהיה רק בן 5, הצטרף פרננדו טורס לקבוצתו הראשונה, Parque 84. הוא החל לשחק כשוער, אך בהמשך עבר לעמדת החלוץ.
בגיל 10 עבר למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד.
לקבוצה הבוגרת של המועדון עלה ב-2001, והוא שיחק שם במשך 6 עונות.
טורס החל את הקריירה הבינלאומית שלו בנבחרת ספרד בכדורגל בשנת 2003, במשחק מול נבחרת פורטוגל, אך החל לככב בנבחרת רק בגיל 22, במוקדמות מונדיאל 2006, בו כבש 7 שערים וסיים כמלך השערים של ספרד.
במהלך טורניר המונדיאל עצמו כבש טורס 3 שערים, בהם צמד במשחק נגד תוניסיה.
לאחר הטורניר, קבוצות גדולות רבות כגון מילאן, מנצ'סטר יונייטד, צ'לסי וארסנל התעניינו ברכישתו מאתלטיקו מדריד, אך טורס בחר להישאר בקבוצה בה גדל.
לאחר עוד עונה בה אתלטיקו לא הצליחה להשיג את מטרותיה, דהיינו, להעפיל לליגה אירופאית או לזכות בתואר כלשהו, עבר טורס ביולי 2007 לליברפול תמורת סכום שיא של 22 מיליון ליש"ט (הרכש היקר ביותר בתולדות המועדון).
טורס עצמו השתכר כ-90 אלף ליש"ט לשבוע.
טורס סיים את עונתו הראשונה בליברפול, עונת , עם 33 כיבושים.
בכך, שבר את שיאו של רוד ואן ניסטלרוי בתור השחקן הזר שהבקיע את מספר השערים הרב ביותר בעונתו הראשונה בפרמייר ליג, עם 24 כיבושים (ואן ניסטלרוי כבש 23).
בקיץ זומן טורס לסגל נבחרת ספרד ביורו 2008. בטורניר הבקיע שני שערים, אחד מהם היה שער הניצחון בגמר מול נבחרת גרמניה, שהסתיים בניצחון 0–1 של ספרד וזכייה בטורניר.
ב-31 בינואר 2011 הושלמה עסקת העברתו לקבוצת צ'לסי לחמש וחצי עונות תמורת סכום שיא, 50 מיליון ליש"ט.
טורס קיבל את הספרה 9 על חולצתו איתה שיחק גם בליברפול.
טורס כבש את השער הראשון שלו במדי צ'לסי ב-23 באפריל 2011, מול וסטהאם יונייטד בליגה האנגלית, ושבר בצורת שערים שהחלה בינואר 2011. ב-24 באפריל 2012 כבש שער בחצי גמר ליגת האלופות מול אלופת אירופה אז ברצלונה בקאמפ נואו ושער זה העלה את צ'לסי בפעם השנייה בתולדותיה לגמר המפעל.
ב-29 באפריל 2012 כבש טורס את השלושער הראשון שלו במדי צ'לסי מול קווינס פארק ריינג'רס בניצחון 1–6. בסיום העונה זכה בליגת האלופות.
ביורו 2012 לא הרבה לשחק, אך לבסוף סיים את הטורניר עם שלושה שערים, ובכך היה המבקיע המצטיין של נבחרת ספרד, שזכתה בטורניר בפעם השנייה ברציפות.
טורס הבקיע צמד שערים בניצחון על אירלנד בשלב הבתים, ושער נוסף בניצחון על איטליה בגמר.
טורס היה לשחקן הראשון שכובש בשני משחקי גמר שונים של הטורניר, ואף זכה בפרס "נעל הזהב", כאשר חלק את תואר "מלך השערים" של הטורניר עם מספר שחקנים נוספים.
טורס כבש את השער הראשון בגמר הליגה האירופית 2013, בו ניצחה צ'לסי 1–2 את בנפיקה ליסבון בדרך לזכייה בתואר.
במונדיאל 2014 כבש שער במשחק השלישי בשלב הבתים נגד נבחרת , אך ספרד הודחה כבר בשלב זה.
ב-29 באוגוסט 2014 הושאל טורס לקבוצה האיטלקית מילאן לשנתיים.
ב-27 בדצמבר רכשה מילאן את כרטיס השחקן שלו, ומיד השאילה אותו לקבוצת נעוריו, אתלטיקו מדריד, לשנה וחצי.
ב-7 בינואר 2015, ערך טורס את הופעת הבכורה המחודשת שלו במדי אתלטיקו כשהשלים 59 דקות במשחק בראשון במסגרת שמינית גמר גביע המלך הספרדי, בניצחון אתלטיקו 0–2 על ריאל מדריד.
ב-15 בינואר 2015, כבש טורס צמד שערי בכורה במדי אתלטיקו בתיקו 2-2 של קבוצתו מול ריאל מדריד במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-5 ביולי 2016 חתם על חוזה קבוע בקבוצה.
ב-9 באפריל 2018 הודיע טורס שיעזוב את אתלטיקו בסיום עונת 2017/2018. באותה עונה זכה טורס בליגה האירופית.
במשחקו האחרון באתלטיקו מדריד כבש טורס צמד בתיקו 2–2 מול אייבר.
ב-10 ביולי 2018 חתם טורס בסגאן טוסו מליגת העל היפנית.
ב-23 ביוני 2019 הכריז רשמית על פרישה ממשחק פעיל.
טורס הוא בין אחד משלושת השחקנים היחידים בהיסטוריה של הכדורגל העולמי, יחד עם חואן מאטה ופדרו הספרדי, שזכה בארבעת התארים החשובים בכדורגל האירופי: ליגת האלופות, הליגה האירופית, מונדיאל ויורו.
אליפות אירופה עד גיל 19: 2002אישיים
שחקן הטורניר אליפות אירופה עד גיל 16: 2001
מלך השערים של אליפות אירופה עד גיל 16: 2001
שחקן הטורניר אליפות אירופה עד גיל 19: 2002
מלך השערים של אליפות אירופה עד גיל 19: 2002
שחקן החודש בפרמייר ליג: פברואר 2008, ספטמבר 2009
השחקן המצטיין של גמר יורו 2008
נבחרת השנה של אופ"א: 2008
נעל הכסף של גביע הקונפדרציות: 2009
נעל הזהב של היורו: 2012
נעל הזהב של גביע הקונפדרציות: 2013
פרס נסיך אסטוריאס בתחום הספורט: 2010
נשוי לאוללה דומינגס ליסטה מאז 2009. לזוג שלושה ילדים.
ב-2009 הוציא לאור אוטוביוגרפיה בשם "טורס: אל ניניו: הסיפור שלי" ובשנת 2012 הוציא גרסה משופרת המכילה סיפורים נוספים בספרדית מהשנים 2009–2012.
פרננדו ארמינדו לוּגוֹ מנדס (בספרדית: Fernando Armindo Lugo Méndez הוא נולד ב-30 במאי 1951), פוליטיקאי פרגוואי ובישוף קתולי.
שימש כנשיא פרגוואי בשנים 2008–2012.
לוגו שימש בישוף ופרש מהכנסייה ב-2006 כדי להתמודד בבחירות לנשיאות.
ב-15 באוגוסט 2008 הושבע לוגו לנשיא פרגוואי.
לוגו התמודד כעצמאי והיה מנהיג האופוזיציה בפרגוואי.
יריבתו הייתה המועמדת מטעם מפלגת השלטון, בלנקה אובלר.
הייתה זו הפעם הראשונה שהפסידה מפלגת "קולורדו" זה 61 שנה.
באפריל 2008 הוא נבחר לנשיאות פרגוואי.
הקואליציה הקרויה "הברית הפטריוטית לשינוי", שבראשה עמד לוגו, הצליחה לאחד את מפלגות האופוזיציה, האיגודים המקצועיים והתנועות החברתיות.
ב-21 ביוני 2012 החליט הבית התחתון של הקונגרס הלאומי של פרגוואי להדיח את לוגו ברוב של 76 מול 1, בעקבות פינוי אלים של איכרים פולשים על ידי שוטרים, באחוזה שבצפון מזרח המדינה.
במהלך הפינוי נהרגו 17 חקלאים.
למחרת, קיבל הבית העליון החלטה דומה, ברוב של 39 מול 4. בעקבות זאת, הפך סגנו של לוגו, פדריקו פרנקו, לנשיא במקומו.
לוגו הודיע כי יפנה לבית הדין הבין-אמריקאי לזכויות אדם בבקשה להתערב בהדחה.
פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות, הוא פרדיננדו אנטוניו פסקאלה ג'ובאני נפומוצ'נו סראפינו ג'נארו בנדטו לבית בורבון (באיטלקית: Ferdinando Antonio Pasquale Giovanni Nepomuceno Serafino Gennaro Benedetto di Borbone; 12 בינואר 1751 – 4 בינואר 1825) היה צאצא לבית בורבון ששלט לסירוגין בממלכת נאפולי, בממלכת סיציליה ובממלכת שתי הסיציליות מ-1759 ועד מותו.
פרננדו נולד ב-12 בינואר 1751 בנאפולי, להוריו קרלוס השלישי, מלך ספרד ומריה אמליה מסקסוניה.
על כס המלוכה עלה כילד קטן, לאחר שאביו, קרלוס השלישי, מלך ספרד, שהיה מלך נאפולי, ירש את כס המלוכה הספרדי, ועל פי הסכמים בינלאומיים לא יכול היה לשלוט עוד באופן ישיר בממלכת נאפולי.
התחתן עם מריה קרולינה מאוסטריה, בתו של פרנץ הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה ומריה תרזה, קיסרית אוסטריה.
הוא מת על כסאו, שׂבע ימים, ב-1825. את בנותיו השיא לחשובים שבמלכי אירופה כלואי פיליפ, מלך צרפת ופרנץ השני, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
בשנת 1768 התחתן פרננדו עם מריה קרולינה מאוסטריה, ממנה נולדו לו 18 ילדים:
בשנת 1814 התחתן פרננדו עם לוציה מיגליאציו, אך לא היו לו ממנה ילדים.
פרננדו יורנטה טורס (בספרדית: Fernando Llorente Torres; נולד ב-26 בפברואר 1985 בפמפלונה שבנווארה) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת החלוץ.
יורנטה הצטרף למחלקת הנוער של אתלטיק בילבאו בשנת 1996, בגיל 11. לאחר ששיחק במשך מספר שנים בקבוצות הצעירות של המועדון, ב-2003 הוא עבר לסי.די.
בסקוניה - קבוצה מהליגה הרביעית בספרד שהייתה מסונפת למועדון אתלטיק בילבאו.
לאחר שהבקיע 12 שערים ב-33 משחקים במדי בסקוניה, קודם יורנטה לקבוצת המילואים של המועדון, אתלטיק בילבאו ב', שנה לאחר מכן.
עם קבוצה זו הוא שיחק במסגרת הליגה השלישית בספרד.
בראשית 2004 צורף יורנטה לקבוצה הבוגרת של אתלטיק בילבאו, וחתם על חוזה במועדון שתוקפו עד לשנת 2008. ב־16 בינואר 2005 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, נגד אספניול במסגרת ליגת העל הספרדית, וכעבור מספר ימים כבש שלושער במשחקו השני, שנערך נגד לנזארוטה בגביע המלך הספרדי.
עד לסיום העונה שותף יורנטה על בסיס קבוע במשחקי הליגה של קבוצתו, במסגרתם כבש שלושה שערים, וכן השתתף עם הקבוצה בגביע אופ"א.
לפני פתיחת עונת קיבל יורנטה את חולצה מספר 9 של בילבאו, שבאופן מסורתי משתייכת לאחד מהחלוצים המובילים של הקבוצה.
במהלך העונה הפגין יורנטה יכולת לא טובה, שנגרמה בעיקר כתוצאה מבעיות ופציעות סדרתיות מהן סבל בברכו, בשרירים ובמערכת העיכול.
באותה עונה הוא הבקיע ארבעה שערים בלבד בכל המסגרות, שניים מהם במסגרת הליגה.
את העונה שלאחר מכן פתח יורנטה בתור החלוץ הרביעי של בילבאו, אחרי אריץ אדוריס, חוסבה אקסטברייה ואיסמאל אורסאיס, ובעקבות כך מיעט לקבל משחק.
לאחר הגעת המאמן פליקס סריוגארטה השתפר מעמדו של יורנטה בקבוצה, אך הוא סיים את העונה עם שני שערים בלבד ב-24 משחקים.
לאחר שהצטיין במשחקי ההכנה לעונת , הפך יורנטה לחלוץ הפותח הקבוע של בילבאו.
הוא פתח את העונה בצורה לא טובה, אך השתפר בהמשכה וכבש 11 שערי ליגה, שסייעו לקבוצתו לסיים במרכז הטבלה.
עונת הייתה מוצלחת במיוחד עבור יורנטה - הוא כבש 14 שערי ליגה ונכלל בתור מחליף בנבחרת העונה בספרד, ואף סייע לבילבאו להעפיל לגמר גביע המלך הספרדי, שם הפסידה לברצלונה.
בעקבות הישג זה השיגה בילבאו מקום במוקדמות הליגה האירופית.
יורנטה העפיל עם בילבאו לגמר הליגה האירופית 2012, שם הפסידה קבוצתו 0–3 לאתלטיקו מדריד.
בקיץ 2013, עבר יורנטה ליובנטוס האיטלקית בהעברה חופשית, עמה זכה בשתי אליפויות וכבש 23 שערי ליגה ב-66 הופעות.
ב-27 באוגוסט 2015 חזר יורנטה לספרד וחתם בסביליה, עמה זכה בליגה האירופית, על אף שלא שותף במשחק הגמר מול ליברפול.
ב-5 באוגוסט 2016 חתם יורנטה בסוונסי סיטי מהפרמייר ליג, ובמדיה כבש 15 שערים בעונת 2016/2017. ב-31 באוגוסט 2017 חתם יורנטה לשנתיים בטוטנהאם הוטספר.
ב-17 באפריל 2019 כבש יורנטה שער חוץ חשוב נגד מנצ'סטר סיטי ברבע גמר ליגת האלופות, שער שהעלה את טוטנהאם לחצי הגמר.
ב-2 בספטמבר 2019 חזר לאיטליה וחתם לשנתיים בנאפולי.
ב-27 בינואר 2021 חתם יורנטה באודינזה מהסרייה א' לשנה וחצי.
ב-27 באוקטובר של אותה שנה חתם באייבר מהליגה הספרדית השנייה לחוזה עד תום עונת 2021/22.
ב-17 בפברואר 2023, לאחר שלא מצא קבוצה הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
בצעירותו שיחק יורנטה במדי כל נבחרות הנוער השונות המייצגות את ספרד, לגילאי עד 17, עד 18, ועד 19. הוא השתתף עם נבחרת ספרד עד גיל 20 באליפות העולם לנוער ב-2005, וזכה בפרס "נעל הכסף" בתור המבקיע השני בטיבו בטורניר, עם חמישה שערים.
בנובמבר 2008 זומן יורנטה על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של ספרד, למשחק ידידות מול נבחרת צ'ילה.
במשחק זה הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כאשר נכנס כמחליף בניצחון 0–3. בפברואר 2009 הבקיע יורנטה את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק בו ניצחה ספרד בתוצאה 0–2 את נבחרת אנגליה.
מאוחר יותר השתתף עם הנבחרת גם במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010.
יורנטה נכלל בסגל נבחרת ספרד בטורניר גביע הקונפדרציות 2009, והשתתף בשני משחקים במסגרתו.
במשחק האחרון בשלב הבתים הוא כבש שער בניצחון 0–2 על נבחרת דרום אפריקה, וסייע לנבחרתו לזכות במקום השלישי בטורניר, לאחר ניצחון על דרום אפריקה במשחק המכריע על מקום זה.
במונדיאל 2010, כאשר הוא משמש חלוץ מחליף לדויד וייה, פרננדו טורס ופדרו רודריגס, היה יורנטה שותף לזכייה הראשונה בתולדות הנבחרת במונדיאל.
מלבד הופעותיו בנבחרות ספרד, שיחק יורנטה חמש פעמים במדי נבחרת חבל הבסקים, בה הוא היה רשאי לשחק מאחר שנולד בנווארה.
הוא הבקיע שער אחד עבור נבחרת זו, במשחק ראווה נגד נבחרת קטלוניה בקאמפ נואו ב-2005.
פרננדו טחרו (בספרדית: Fernando Tejero, או בשמו המלא: Fernando Tejero Muñoz-Torrero; נולד ב-24 בפברואר 1967) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ספרדי, זוכה פרס גויה ופרס איגוד השחקנים הספרדי.
טחרו נולד בעיר קורדובה, הנמצאת במחוז אנדלוסיה שבספרד.
בעיר זו בילה את ילדותו ונעוריו עד שהחליט לעזוב את עיר ילדותו ואת עבודתו בחנות הדגים של הוריו על מנת לעבור למדריד ולהפוך לשחקן.
טחרו למד בבית-הספר למשחק של כריסטינה רוטה והחל לשחק בקבוצת התיאטרון Animalario, שם הכיר דמויות חשובות בעולם התיאטרון והקולנוע הספרדי, ביניהן הבמאי דוד סראנו שבשנת 2003 נתן לו את הזדמנות חייו והציע לו תפקיד בסרט Días de Fútbol.
על תפקידו בסרט זה זכה טחרו בפרס גויה (שנחשב למקביל הספרדי לפרס האוסקר האמריקאי) ל"תגלית השנה".
עיקר פרסומו הגיע בעקבות הופעתו בסדרת הטלוויזיה המצליחה Aquí no hay quien viva, אחת הסדרות המצליחות ביותר בטלוויזיה הספרדית בכל הזמנים, לצד שחקנים כמו לולס לאון, מריבי בילבאו, מריה אדאנס ולואיס מרלו.
טחרו שיחק בסדרה במשך ארבע שנים את הדמות אמיליו דלגאדו (Emilio Delgado).
על הופעתו זו זכה בפרס איגוד השחקנים הספרדי לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר, בפרס TP de Oro לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר וכן בפרס Fotogramas de Plata לשחקן הטלוויזיה הטוב ביותר.
הופעתו זו זיכתה אותו גם במועמדות לפרס האקדמיה הספרדית לטלוויזיה לשחקן הטוב ביותר; הדמות שגילם טחרו בסדרה, אמיליו, ניהלה מערכת יחסים מורכבת עם הדמות בלן לופז באסקס, שגילמה השחקנית מלנה אלטריו.
בשנת 2006 הסתיים שידור הסדרה "Aquí no hay quien viva".
הסדרה המשיכה להיות הנצפית ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה הספרדית, באשר רק היא והסדרה "Los Serrano" הצליחו לעבור את סף 30 אחוזי הצפייה.
בשנת 2008 היה מועמד לפרס גויה לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "Fuera de carta".