tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מהאלבום בלטו השירים: "רוב הזמן את אשתי" (מקום שלישי במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תשמ"ד ותרקוד (מקום ראשון במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג'), בעקבות אלבום זה הוכתר ארצי כזמר השנה של רשת ג' לשנת תשמ"ד.
השיר "מה רצינו להגיד" חודש בעונה ה-10 של תוכנית המציאות "כוכב נולד" וכן בשם "כבר עבר די זמן" באלבומו של ארצי "אהבתיהם".
שיר הנושא שפותח את האלבום, תרקוד, שימש בשנת 2025 בתור שיר הזכייה של אמיר שורוש וסנה בתוכנית רוקדים עם כוכבים.
סיבוב ההופעות שבא לאחר צאת האלבום כלל 180 הופעות, והסתיים ב-27 ביוני 1985 לאחר הופעה בתיאטרון חיפה.
משך כל הצדדים כולל: 40:42 (לפי סדר קלטת האלבום)
הפקה אומנותית ומוזיקלית: לואי להב (למעט "ועכשיו לנוע" - הפקה מוזיקלית: שלמה ארצי)
עיבודים: רמי לוין (למעט "ועכשיו לנוע" - עיבוד: שלמה ארצי ודני רובס)
סינטיסייזרים, פנדר רודס, ופסנתר אקוסטי: רמי לוין
בס: אוהד אינגר, מיקי שביב
מכונת תופים אלקטרונית: לואי להב, יזהר אשדות, רמי לוין, יואב גרא
סינטיסייזרים (בשיר "ועכשיו לנוע"): שלמה ארצי
עטיפה וחוברת להוצאת ה-CD: דיג'יי רפי
תרצה כפרי (נולדה ב-1944) היא אמנית פלסטית וציירת.
תרצה כפרי נולדה בקיבוץ כפר המכבי.
סיימה את לימודיה במכון לאומנות במכללה האקדמית לחינוך, אורנים בשנת 1977. קורסי התמחות נוספים: סדנאות הדפס - משי ותחריט (1980-81), באגודת הציירים; צילום סטילס, אקסטרני(1987-88), קמרה אובסקורה (חיפה); קורס יציקת תבניות פולימרים (2013), אצל גיא לוגשי.
יוצרת במגוון חומרים - טקסטיל, גבס, עץ ורישום, מיחזור.
נושאי עבודותיה שאובים מסביבת חיים תרבותית-חברתית, ומתכתבים עם נופים ואירועים פוליטיים.
תרצה חיה ויוצרת במושב רם און.
2006 - שביל בצד - הגלריה לאמנות ישראלית בקריית טבעון, ספרייה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון
2010 - אמצע הלילה - גלריית קריית האמנים, קריית טבעון
2010 - תיבת קינון - הגלריה לאומנות, בית יגאל אלון, גינוסר
2010 - סימני דרך - בית האמנים ע"ש זריצקי
2007 - 20 השנים הראשונות - תערוכת מחווה לאסתי רשף, ספריה ומרכז ההנצחה, קריית טבעון
2008 תערוכת הגמר של בוגרות המגמה לאומנות
2009 - זמן קיבוץ: חדר אוכל כמשל- חדר האוכל של קיבוץ יפעת
2010 - מוזות בעמק - מוזיאון העמק בקיבוץ יפעת
2013 - תחנה בזמן - אתר רכבת העמק בכפר יהושע
2014 - חי צומח דומם - אתר רכבת העמק בכפר יהושע
2015 - אדםה - מוזיאון העמק בקיבוץ יפעת
תִרְקַה הייתה עיר עתיקה על גדתו המערבית של נהר הפרת בחלקו האמצעי.
בתקופה הנאו-אשורית שמה של העיר היה סירכו.
תקופת הפריחה של העיר הייתה באמצע האלף השני לפנה"ס.
באותה עת תרקה הייתה מרכז עירוני גדול וכנראה גם עיר הבירה של ממלכת חנה בתקופת הפריחה, אוכלוסייתה הייתה בעיקרה אמורית.
העיר שוכנת כיום בתל עשארה, במחוז דיר א-זור בסוריה במרחק 80 ק"מ מגבול עיראק.
תרקה שכנה בין שתי תרבויות חשובות, אבלה במערב, ושומר בדרום מזרח.
היא הייתה נקודה חשובה באמצע הדרך שדרכה נעשה שילוב של תרבויות שהפרו אחת את השנייה.
מאזור זה נכנסו גלי הגירה של עמים שמיים נוודים לעולם האורבני של שומר, בתחילה האכדים ולאחר מכן האמורים.
הממצאים הארכאולוגיים מצביעים על תרבות שמית גדולה בסמוך לשומר שפרחה במקביל לה.
קיים מעט מידע על ימיה הראשונים של תרקה.
באלף השני לפנה"ס העיר הייתה תחת שליטתו של שמשי-אדד הראשון.
לאחריו, בזמנו של המלך זמרי-לים, העיר נשלטה על ידי מָרי, שכבש אותה בשנת 1775/1776 לפנה"ס ומשם המשיך לכיבוש מארי.
זמרי-לים ערך בה גם מפקדי אוכלוסין.
בתקופת זמרי-לים סבלה הממלכה מהתקפות של בני ימין והם הגיעו גם לאזור העיר תרקה.
מושל העיר כברי-דגן כתב לזמרילים שהוא מונע מהם לרדת ממעלה הנהר לעריהם במחוז.
לאחר שמָרי הובסה על ידי חמורבי מלך בבל בשנת 1759 לפנה"ס, תרקה הפכה לעיר הראשית ובירתה של ממלכת חנה (ואיתור־מר קיבל את מעמד האל הראשי של העיר, אף שדגן שמר על מעמדו בעיר כאל "אוניברסלי" חשוב).
זאת הממלכה שהתקיימה בין השנים 1500-1750 לפנה"ס.
הממלכה צמחה בעת ירידת כוחם של מלכי השושלת הראשונה האמורית בבבל.
בלוחות שנמצאו באתר, אותרו שמותיהם של 13 מלכים ששלטו בתקופת ממלכת חנה וכן שמות של 300 אנשים נוספים שגרו בעיר.
שמו של אחד המלכים, ידיח-אבו (Yadikh-Abu), מופיע ברשימותיו של המלך הבבלי שמשו-אילונה, שנלחם כנגדו בשנת 1721 לפנה"ס.
הוא חי בתקופתו של פוזורום, שבביתו נמצאו רשומות שונות.
הערכת החוקרים על פי הממצאים, שבאותה עת ממלכת בבל וממלכת חנה היו כמעט שוות בכוחן.
הממלכה השתרעה בחלקו האמצעי של נהר הפרת באזור שבו נהר החבור נשפך לפרת.
לאחר מכן נכנסה הממלכה לתחום שליטתה של ממלכת בבל הכשית, שלאחריו נשלטה על ידי אשור.
בחפירות הארכאולוגיות בעיר נמצאה אסטלה המציינת את שמו של המלך האשורי תוכולתי-נינורתה השני, שמלך בשנים 891 עד 884 לפנה"ס.
האל הראשי של תרקה היה דגן, והיא הייתה ממרכזי פולחנו.
על פי תעודות שנמצאו בארכיון מָרי, המקדש בתרקה היה מפורסם והוא נבנה או חודש על ידי שמשי אדד הראשון.
מלך מרי, זמרילים, הקדיש כיסא מהודר למקדש בתרקה.
מכתב של כברי-דגן מושל תרקה מספר על משרתי המקדש ורומז על עלייה לרגל למקדש דגן בתרקה.
גודלו של האתר שנחפר הוא 81 דונם וגובה התל הוא 18 מטר.
חלק מהשרידים של תרקה העתיקה מכוסה על ידי בתי העיר אל-עשארה , ובכך מגבילה את אפשרויות החפירה.
תרקה העתיקה הייתה תחומה מצפון בעמק החבור ובדרומה עם אדמת הסחף המישורית השטוחה של מסופוטמיה.
האזור שהקיף את העיר היה שטח פורה והיה גשר טבעי בין ההרים והמדבר ובים הצפון לדרום.
האתר נחפר קצרות בשנת 1910 על ידי הארכאולוג הגרמני ארנסט הרצפלד.
חפירה קצרה נוספת שארכה 5 ימים נערכה ב-1923 על ידי הארכאולוגים הצרפתים פרנסואה תורו-דנז'ן ואדואר פול דורם .
בין השנים 1974–1986 נחפרה תרקה במשך 10 עונות על ידי משלחת משותפת אמריקאית-צרפתית שהורכבה מאוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת המדינה של קליפורניה בלוס אנג'לס , אוניברסיטת ג'ונס הופקינס, אוניברסיטת אריזונה ואוניברסיטת פואטייה הצרפתית.
לאחר 1987 נכנסה לאתר משלחת של אוניברסיטת ליון הצרפתית.
חומות העיר הקיפו אותה בטבעות הגנה מסיביות והם כללו שלושה קירות קונצנטריים מוצקים.
הקירות על פי הערכת החוקרים היו בגובה 6.1 מטר.
שרידי הקירות בשטח החפירה הם 4.6 מטר מעל פני השטח.
מבחוץ, בחזית החומות היה חפיר ברוחב 18 מטר שהקיף את החומה החיצונית.
החומות הקיפו במעגל שטח של 240 דונם.
חומות אלו נחשבות יוצאי דופן בגודלן ובמורכבותן במזרח הקרוב.
רוחב החומה אפשר דרך מעבר מעגלית על הקיר הטבעתי החיצוני.
בדיקות פחמן 14 וממצאי הקרמיקה תארכו את בניית הקיר הפנימי לשנת 3000 לפנה"ס לערך, שני הקירות האחרים נבנו בפער של 100 שנה כל אחד, מהפנימי לחיצוני.
הקירות הונחו על גושי אבני סלע שהובאו מהגבעות במרחק של 16 ק"מ.
מטרת הקירות היו הגנה כנגד אויבים וגם כנגד שיטפונות.
הקירות היו בשימוש ותוחזקו לפחות עד תחילת האלף השני לפנה"ס.
לוחות אלה הועברו למוזיאון דיר א-זור.
ארבעה מקדשים לאלה נינכרכ שנבנו אחד על גבי השני.
התכנון האדריכלי של המקדשים שנבנו על הקודמים נעשה בדרך שתשמר את המקדש הקודם.
היסודות של המקדש החדש שולבו לתוך היסודות של המקדש הקדום.
האלה נינתינוגה הייתה במיתולוגיה המסופוטמית אלת הבריאות ובת זוגו של אל הציד והמלחמה נינורתה.
המקדש תוארך לאלף השלישי לפנה"ס.
בתוך המקדש נמצאו לוחות בכתב יתדות וכן תשע חרפושיות מצריות המצביעות על השפעה מצרים במקום.
בחפירות נחפרו שלושת המקדשים העליונים.
שרידי המקדש הרביעי לא נחשפו, הם מתוארכים לאלף השלישי לפנה"ס.
ביתו של פוזורום - הבית נמצא מצידו השני של הרחוב בו שכן המקדש.
הבית עם שלושה חדרים סביב חצר מרכזית.
החצר שימשה כאזור המגורים העיקרי, והחדרים לאחסון.
בבית נמצאו מספר לוחות חרס בכתב יתדות.
הלוחות עסקו בעיקר בחוזי נדל"ן ובפעילות כספית של אדם בשם פוזורום כולל הלוואות שניתנו מהמקדש ובכך שפכו אור על ההתנהלות המינהלית שלו.
לוחות החרס היו קטנים בצורת כרית.
גודלם אפשר להחזיקם בתוך כף יד.
הם היו סגורים במעטפות וחתומים באמצעות חותם גליל.
לוחות החרס נמצאו על רצפת חדר האחסון ביחד עם כלים אחרים.
בשלב מסוים הבית עלה באש, ותקרת החדר קרסה וחרכה את תכולתו.
במזווה של פוזורום נמצאו בתוך קנקן מספר גרעינים של ציפורן.
תבלין זה לא היה ידוע במערב לפני התקופה הרומית.
מקורו של התבלין הוא באיי מולוקו שבאינדונזיה.
מציאת תבלין זה, הדורש נתיבי סחר ארוכים, בביתו של איש כמו פוזורום, אדם פרטי מהמעמד הבינוני, מצביע על רמה גבוהה של מעבר תרבויות.
בתוך השטח התחום על ידי החומות נחשפו מתקנים תעשייתיים כגון תנורים גדולים, כבשנים ומתקני אחסון.
מספר קברים המתוארכים לאלף השלישי לפנה"ס.
בשכבות הגבוהות בעת חפירת ביתו של פוזורום בסמוך לקבר ילד, נמצא חותם בסגנון חתי של ארנבת מסוגננת.
ייתכן והוא הושאר שם על ידי צבאו החתי של המלך מורשיליש הראשון שעבר במקום בדרכו לכבוש את בבל בשנת 1595 לפנה"ס.
בסטטיסטיקה, תרשים Q-Q (כאשר "Q" הוא קיצור quantile; שברון) הוא תרשים הסתברות ודרך גרפית להשוואה בין שתי התפלגויות באמצעות הצגת השברונים שלהן אלו מול אלו.
ראשית נבחרת קבוצת מרווחים לשברון.
נקודת (x,y) בתרשים מתאימה לשברון מההתפלגות השנייה (הקואורדינטה y) למול השברון המתאים בהתפלגות הראשונה (הקואורדינטה x).
כאשר שתי ההתפלגויות שאותן משווים הן זהות, הנקודות בתרשים Q-Q ימצאו בקרבת הקו הישר y=x.
אם יש קשר ליניארי בין ההתפלגויות, הנקודות בתרשים Q-Q ימצאו בקרבת קו ישר, אך לא בהכרח y=x.
תרשים Q-Q יכול לשמש כאמצעי גרפי לשערוך פרמטרים במשפחה של התפלגויות התלויות מיקום וסקלה.
תרשים Q-Q משמש כדי להשוות את הצורה של ההתפלגויות, ומספק המחשה גרפית לתכונות כמו מיקום, סקלה וצידוד של שתי התפלגויות.
תרשימי Q-Q יכולים לשמש להשוואה של נתוני תצפיות, או התפלגויות תאורטיות.
ניתן לראות את השימוש בתרשימי Q-Q להשוואת שני מדגמי נתונים כדרך א-פרמטרית להשוואה בין ההתפלגויות שלהם.
תרשים Q-Q הוא לרוב אמצעי חזק יותר להשוואה בין התפלגויות מאשר היסטוגרמות של שתי התפלגויות.
שימוש נפוץ לתרשימי Q-Q הוא להשוואה בין התפלגות נתונים בתצפיות למודל תאורטי להתפלגות, וכך ניתן להמחיש את ההתאמה בין ההתפלגויות באופן חזותי.
שימוש נפוץ נוסף הוא להשוואה בין שתי התפלגויות תאורטיות.
יתרון של שימוש בתרשימי Q-Q על פני תרשים פיזור (scatter plot) הוא שאין צורך שהתצפיות יבואו בזוגות, ומספר התצפיות מכל אחת מהקבוצות לא חייב להיות שווה.
המונח "תרשים התפלגות" מתייחס לעיתים לתרשים Q-Q, ולעיתים מתייחס למחלקה כללית יותר של תרשימים, ולעיתים לתרשים P-P.
המתאם בתרשים התפלגות הוא מדד הנשען על רעיון דומה לזה של תרשימי Q-Q, ומודד את ההתאמה בין התפלגות לתצפיות הנצפות, ומשמש לעיתים כאמצעי להתאמת ההתפלגות לנתונים.
תרשים Q-Q הוא תרשים של שברונים או ההערכה של שברונים של שתי התפלגויות אלו מול אלו.
תבנית הנקודות בתרשים משמשת להשוואה בין ההתפלגויות.
השלב העיקרי בבניית תרשים Q-Q הוא לחשב או לשערך את השברונים בתרשים.
אם ציר אחד או שני הצירים בתרשים מתבססים על התפלגות תאורטית עם פונקציית הצטברות (CDF) רציפה, כל השברונים מוגדרים היטב וניתנים לחישוב כהיפוך של פונקציית ההצטברות.
אם ההתפלגות התאורטית היא ללא פונקציית הצטברות רציפה, ייתכן שחלק מהשברונים אינם מוגדרים, אך ניתן במקרה כזה להשתמש באינטרפולציה.
אם ה-Q-Q מתבסס על נתונים שנצפו נדרש לשערך את השברונים ולכך קיימות שיטות שונות.
מקרה פשוט הוא כאשר שתי קבוצות הנתונים הן בעלות גודל זהה.
במקרה זה על מנת ליצור תרשים Q-Q, ניתן למיין כל אחת מהקבוצות בסדר עולה ולצייר כל זוג מהקבוצות הממוינות.
כאשר שתי הקבוצות אינן בעלות גודל אחיד יצירת התרשים עשויה להיות מורכבת יותר, ועשויה להצריך אינטרפולציה על השברון המשוערך כך שהשברונים יתאימו להסתברות המקור.
בצורה אבסטרקטית יותר בהינתן שתי פונקציות הצטברות F ו G, עם פונקציות הופכיות F−1 ו G−1, תרשים Q–Q מצייר את השברון ה q של F כנגד השברון ה-q של G עבור טווח ערכים של q.
תרשים Q–Q הוא אפוא עקום פרמטרי על פני הטווח [0,1] עם ערכים ממשיים במישור R2.
כאשר מסתכלים על תרשים Q-Q משמאל לימין, הנקודות בתרשים Q-Q הן תמיד לא יורדות.
אם שתי ההתפלגויות שאותן משווים הן זהות, הן יראו בתרשים Q-Q כקו y=x.
אם שתי ההתפלגויות מסכימות לאחר פעולה ליניארית לתיקון הערכים של אחת ההתפלגויות, יופיעו הנקודות על קו ישר, אך לא בהכרח y=x.
אם העקומה נמצאת מתחת לקו y=x אז ההתפלגות האופקית היא מפוזרת יותר ביחס להתפלגות האנכית (ולהפך כאשר העקומה נמצאת מעל לקו).
תרשימי Q-Q הם לעיתים בצורת קשת או צורת "S", מה שמעיד על כך שהאחת ההתפלגויות מצודדת יותר מהשנייה או שאחת מהן היא בעלת זנב ארוך יותר מהשנייה.
אף על פי שתרשים Q-Q מבוסס על שברונים, בתרשים Q-Q סטנדרטי לא ניתן לקבוע איזו נקודה ב-Q-Q מגדירה שברונים מסוים.
לדוגמה לא ניתן לקבוע את החציון של אף אחת משתי ההתפלגויות שמשוות בתרשים.
לעיתים מציינים את העשירונים בתרשימי Q-Q על מנת לאפשר זאת.
השיפוע וההזזה של רגרסיה ליניארית בין שברונים נותנים מדד למיקום היחסי ולסקלה היחסית של הדוגמאות.
אם החציון של ההתפלגות מצויר על הציר האופקי בנקודה 0, ההזזה של רגרסיה ליניארית הוא מדד למיקום והשיפוע הוא מודד לסקלה.
המרחק בין החציונים הוא מדד נוסף למרחק יחסי שמשתקף בתרשים Q-Q.
"מקדם המתאם של תרשים ההסתברות" הוא מתאם פירסון בין זוגות של שברונים.
ככל שהמקדם קרוב יותר ל-1, קרובות יותר ההתפלגויות זו לזו.
שימוש נפוץ נוסף של תרשימי Q-Q הוא להשוואה בין התפלגות במדגם להתפלגות תאורטית, כדוגמת התפלגות נורמלית, N(0,1), בדומה לתרשים התפלגות נורמלית.
בחירת השברונים מההתפלגות התאורטית תלויה בהקשר ובמטרה.
דרך אחת היא שבהינתן מדגם בגודל n, לבחור את k/n עבור k=1..n שכן אלו הדוגמאות של ההתפלגות.
האחרונה שבהן n/n מתאימה לשברון העליון - הערך המרבי של ההתפלגות התאורטית עשוי לעיתים להיות אינסופי.
בחירות אחרות הן k-0.5/n או לרווח את הנקודות תחת התפלגות אחידה ולהשתמש בk/(n+1).
תרפיית חלקיקים היא סוג של טיפול רדיו-תרפי חיצוני אשר משתמש בחלקיקים כמו פרוטונים, ניטרונים ויונים במטרה להילחם בסרטן.
טיפול זה שונה בפעולתו מאשר טיפול בפוטונים ולכן נפרד מתרפיה זו, למרות שגם הם חלקיקים.
בתרפיית חלקיקים, מטפלים בסרטן על ידי האצת החלקיקים במאיץ חלקיקים (סינכרוטרון או ציקלוטרון) למהירות המתאימה.
ככל שהמהירות יותר גבוהה, כך האנרגיה של החלקיקים גדלה והם בעלי יכולת חדירה עמוקה יותר לגוף.
כאשר החלקיק מגיע לתאי הגידול מהירותו קטנה.
ברגע שהחלקיק נע מספיק לאט דרך התאים, הוא משחרר את רוב האנרגיה שלו בטווח מאוד קצר הנקרא שיא בראג.
תכונה זו מאפשרת לעשות טיפול מאוד מדויק ולהסב נזק מינימלי לתאים הבריאים מסביב.
זאת בניגוד לטיפול פוטוני (כגון קרינת רנטגן) אשר משחרר את האנרגיה שלו מכניסתו בשכבת העור וממשיך לשחרר את האנרגיה בכל זמן מעברו בגוף.
הטיפול נועד בעיקר למקרים שבהם הגידול נמצא ליד או בתוך איבר חשוב לגוף (כמו המוח, עמוד השדרה), ולטיפול אצל ילדים כדי למזער את הנזק שייגרם להם בטווח הארוך
ישנן מספר השערות לסיבה שבגללה תרפיית חלקיקים יעילה יותר מאשר תרפיית פוטונים.
סיבה אחת היא שקרני הרנטגן מתפשטים על שטח רחב יותר ורוב הקרניים מפספסות את דנ"א המטרה, ואילו היונים שנעים לאט יותר פוגעים יותר בתכיפות.
סיבה אחרת, היא שקרני הרנטגן פוגעות רק בסליל אחד של הדנ"א, דבר שמאפשר לתא לתקן את עצמו ולחדש את הדנ"א שלו, ואילו היונים פוגעים קשה יותר (פוגעים בשני הסלילים), דבר המקשה על התא לתקן את עצמו.
השערה אחרת היא שהתא הסרטני משתמש בהרבה חמצן ולא מאפשר יצירה של רדיקלים חמצניים, ובכך מקשה על קרני הרנטגן לעשות נזק נוסף לתא.
היונים לעומת זאת, אינם מושפעים מכמות החמצן בתא ומסבים יותר נזק.
על אף שקיימים יתרונות לטיפול בחלקיקים על פני טיפול פוטוני, הטיפול אינו נפוץ במיוחד בשל חסרונותיו המובהקים.
הטיפול עצמו מאוד יקר ואינו זמין בכל בית חולים, מאחר שכדי לאפשר טיפול יעיל דרושים מאיץ חלקיקים וכוון - שני מכשירים שתופסים נפח גדול ויקרים מאוד לתפעול.
הטיפול הראשון בתרפיית חלקיקים נעשה בכלטרברידג', ליד ליברפול בבריטניה בשנות החמישים.
וכיום (נכון ליוני 2017) ישנם אחד עשר מתקני תרפיית חלקיקים של יוני פחמן ושישים וארבעה מתקני תרפיית פרוטונים.
תרצה כהן (4 ביולי 1925 - 16 במאי 2013) הייתה רופאה פנימית וגנטיקאית ישראלית, פרופסור לרפואה פנימית וגנטיקה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית בירושלים, חלוצת הייעוץ הגנטי בישראל.
תרצה כהן נולדה במרבורג, גרמניה, לפרופ' אברהם הלוי (אדולף) פרנקל ומלכה (וילהלמינה).
ב-1929 הם הגיעו לארץ ישראל לתקופת שבתון של שנתיים, חזרו לגרמניה ועלו לארץ ישראל ב־1933, עם עליית הנאצים לשלטון.
למדה בבית הספר התיכון "מעלה" בירושלים.
הייתה הנערה הראשונה שנבחנה בבחינת בגרות בתלמוד, שהצריכה בקיאות ב־60 דפי גמרא.
לאחר מכן יצאה לשרות לאומי בקבוצת יבנה.
החליטה ללמוד רפואה, אבל בהיעדר לימודי רפואה בישראל, והעדר אפשרות לנסוע ללימודים בחו"ל בזמן מלחמת העולם השנייה, למדה ביולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מלחמת העולם השנייה למדה רפואה בז'נבה ובבזל, שווייץ.
ב־1952 שבה לישראל בתום לימודיה.
לאחר שרות בן חמש שנים כרופאה פנימית בבית החולים על שם שוויצר בטבריה, חזרה המשפחה לירושלים, וכהן הצטרפה כחוקרת למעבדתה של פרופ' אלישבע גולדשמידט, מחלוצות המחקר הגנטי בישראל.
במסגרת פעילותה האקדמית, ניהלה מחקרים בתחום הגנטיקה של האדם, מאפיינים גנטיים של בני עדות ישראל השונות, יוצאי כורדיסטן, קראים, יהודי פרס, מרוקו, קוצ'ין, גאורגיה ובוכרה.
בדקה את השפעתם של נישואי קרובים על התבטאותן של מחלות תורשתיות שונות.
בין המחלות והמצבים אותם חקרה היו: תלסמיה, סוכרת נעורים, חרשות, ועוד.
מחקריה פורסמו בלמעלה מ־160 פרסומים, כולל בכתבי־עת רפואיים מובילים וספרים.
ב־1964 פתחה את המחלקה הראשונה לייעוץ גנטי בארץ, בבית החולים הדסה בירושלים.
שיטות העבודה שפיתחה במרפאה זו אומצו לאחר מכן במרפאות לייעוץ גנטי שנפתחו בבתי חולים נוספים בארץ.
במקביל לעבודתה הקלינית והניהולית המשיכה לערוך מחקרים בגנטיקה של האדם שהקנו לה תארים אקדמאים באוניברסיטה העברית כולל מרצה (1965), מרצה בכיר (1971), פרופ' חבר (1976) ופרופ' מן המניין (1980).
לאחר פרישתה הרשמית ב־1990 ועד 2004 (בהיותה בת 79), המשיכה לייעץ, בהתנדבות, במרפאה לייעוץ גנטי ב"הדסה".
פעילותה ההתנדבותית נפסקה כאשר "התגלה" שעברה את גיל 70, שהוא הגיל המרבי שבו הותר לרופאי הדסה לקיים פעילות קלינית התנדבותית.
פרופ' כהן התייחסה באופן מכבד ואישי למטופליה.
היא סירבה להשתמש במונח 'מקרה', שהיה מקובל באותה תקופה, לציין בני אדם חולים, והשקיעה מאמץ רב בהבנה מכבדת של המטופלים.
עם המטופלים הערבים שוחחה בשפתם, ורופאים רבים השתמשו בכישוריה כדי לתקשר עם המטופלים שלהם.
לאחר שנתקלו בסירוב נחרץ, גם מארגון "הדסה" העולמית שאליו פנו, גייסו למאבקן את פרופ' עו"ד פרנסס רדאי ואת פרופ' ניצה שפירא ליבאי.
רדאי ייצג אותן בבית הדין לעבודה, ולבסוף הגיעו להסכם פשרה עם הנהלת בית החולים בדבר השוואת גיל הפרישה של נשים לגיל הפרישה של גברים (65), וקביעת גיל 68 כגיל פרישה למנהלות יחידות.
תביעה זו וההסכם היו פריצת דרך בתחום השוואת גיל הפרישה באוניברסיטאות לנשים וגברים.
המהלך הובל בהמשך על ידי רדאי בבג"ץ נעמי נבו, ובעקבותיו נחקק חוק גיל פרישה שווה לעובדת ולעובד, התשמ"ז-1987.
ב־1949 נישאה ליעקב כהן, שגם הוא למד רפואה בשווייץ, ולימים שימש אפידמיולוג ראשי במשרד הבריאות.
הוא נהרג בתאונת דרכים ב-1972. בנותיה הן , פסיכולוגית חוקרת, נועה ליאל, רופאה קרדיולוגית ואורינה כהן, אמנית.
"תרקדו" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עדן בן זקן.
השיר יצא לאור ב-26 במאי 2019, כסינגל התשיעי והאחרון מתוך האלבום חיים שלי (2019), בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
השיר נכתב והולחן על ידי אלעד טרבלסי, משה בן אברהם ומאור תיתון והופק על ידי אופק יקותיאל ומשה בן אברהם.
השיר הוא שיר בסגנון הים-תיכוני, המשלב בתוכו גם את סגנון המוזיקה היוונית.
טרם יצא הווידאו קליפ המלא של השיר, העלתה עדן בן זקן לערוץ היוטיוב שלה ב-14 באפריל 2019, את האודיו הרשמי של השיר.
נכון לינואר 2020, מונה הצפיות של הקליפ עומד על כ-4.2 מיליון צפיות.
"תרקוד" הוא שיר של שלמה ארצי מאלבום הנושא את אותו השם, אשר יצא לאור בינואר 1984. השיר נבחר לשיר השנה במצעדים השנתיים של רשת ג' וגלי צה"ל.
בכתבה מאת רז שכניק בעיתון ידיעות אחרונות לרגל יום הולדתו השבעים של ארצי, אמר ארצי על השיר:
באתר של יוסי חרסונסקי נכתב כי השיר "נחשב ללהיט הגדול ביותר מהאלבום".
כמו כן, כתב חרסונסקי שהברושים בשיר הפכו לחלק מ"סיפור האהבה של הקונצנזוס לשלמה ארצי".
תרצה גרינפלד (נולדה ב-2 בינואר 1957 בנתניה) כיהנה כראש המועצה הדתית בנתניה החל ממרץ 2022, אשה ראשונה בתפקיד זה בעיר נתניה.
גרינפלד סיימה את תפקידה ב-26 פברואר 2025, עם התקרב מועד סיום התקופה לה מונתה, 30 אפריל 2025. לפני-כן, הייתה גרינפלד חברת מועצת העיר נתניה וממונה על הבריאות, האמנות, וההנצחה בעיר לאחר שנבחרה במסגרת סיעתה של ראש העיר מרים פיירברג-איכר.
בשנים 2004–2010 הייתה גרינפלד ראש מנהל חינוך וחברה בעיריית נתניה.
לפני כן, ובין התפקידים לעיל, עסקה גרינפלד במגוון תפקידי חינוך, החל ממורה בנתניה ובשבי שומרון, בהמשך כמנהלת שני בתי ספר בנתניה, ומפקחת אזורית על חינוך ממלכתי דתי יסודי במשרד החינוך וכלה במינוי למרצה במכללת אורות ישראל.
גרינפלד נולדה לישראל וחיה כחולי (בלויגרונד) בעיר נתניה.
לאחר למודים בבית ספר תיכון "בר-אילן" בנתניה שירתה בשנת 1975 בשירות לאומי בתחום החינוך בבית שאן והסביבה.
גרינפלד למדה לתעודת הוראה בסמינר תלפיות, למדה תואר ראשון במכללת ירושלים, עשתה תואר שני באוניברסיטת ליברפול וקורס מנהלים באוניברסיטת בר-אילן.
גרינפלד התחתנה ב-1976 עם אלי גרינפלד, עתה בנקאי בגמלאות, ולזוג חמישה ילדים.
לאחר הנישואים התגורר הזוג בעיר נתניה ולאחר זמן עברו לגור בשבי שומרון, שם עבדה גרינפלד כמורה.
בשנת 1994 חזרה לגור עם משפחתה בעיר נתניה.
בשנים 1979 - 1991 לימדה גרינפלד בבתי ספר יסודיים במקומות מגוריה בנתניה ובשבי שומרון.
בשנים 1994 - 1995 ניהלה את בי"ס ממלכתי דתי (ממ"ד) מוריה בעיר נתניה, בי"ס 8 שנתי המאוכלס ברובו בילדי פנימייה שהוצאו בצוו בית המשפט מבתיהם.
בשנים 1996 - 2003 ניהלה גרינפלד את בי"ס ממ"ד ישורון, נתניה.
בתפקיד זה ניהלה גרינפלד 60 אנשי צוות שחינכו 850 ילדים בכיתות א-ח.
בניהולה, זכה בית הספר ישורון בפרס חינוך ארצי בשנת 2001.
בשנת 2004 מונתה גרינפלד למפקחת על חינוך יסודי דתי ברשויות פתח תקווה, רעננה, כפר סבא, אלעד, הוד השרון, כפר יונה, לב השרון, תל מונד וקדימה.
לאחר שעמדה בראש מנהל חינוך וחברה בעירית נתניה, שימשה גרינפלד בשנים 2013–2017 מרצה במכללת אורות ישראל.
בשנים 2018–2020 ניהלה גרינפלד את סניף נתניה של עמותת ניצן לקידום לקויי למידה.
המנהל בראשותה כלל חינוך פורמלי ובלתי פורמלי, קליטה, ספורט, ביקור סדיר, קידום נוער, שפ"ח, ויד לבנים, והופעל בידי 1550 עובדים בתקציב שנתי שוטף של 300 מיליון ₪.
בנוסף, כיהנה גרינפלד בוועד מנהל היכל התרבות, ובוועד מנהל העמותה לחינוך בלתי פורמלי בנתניה.
ביוזמת ראש העיר נתניה מרים פיירברג-איכר, התמודדה גרינפלד בבחירות לעירית נתניה ב-2018 במסגרת סיעת "נתניה אחת" ובשנת 2019התחילה לכהן במועצת העיר נתניה כממונה על הבריאות, האמנות וההנצחה בעיר.
בתפקיד זה הייתה תרצה מעורבת עמוקות בהתמודדות עם מגפת הקורונה בעיר נתניה.
בשנת 2016 נבחרה גרינפלד להיות חברת המועצה הדתית בנתניה ויזמה שיקום וחידוש המקוואות בנתניה.
ב-16 במרץ 2022 מינה השר לענייני דת מתן כהנא את גרינפלד לממונה בעלת זכות הכרעה של המועצה הדתית בנתניה.
היא נבחרה במסגרת מהלך מקיף ברחבי הארץ לאיוש ממונים על המועצות הדתיות ביישובים רבים בהם המנגנון הקיים למינוי יו"ר מועצה דתית כשל.
במסגרת תפקידה כראש המועצה הדתית יזמה גרינפלד הקמת אתר ידידותי של המועצה הדתית, גרינפלד פתחה את שערי המועצה הדתית לשירות כלל האוכלוסייה על ידי פעולות דוגמת קבלות שבת מוזיקליות, והשתתפות המועצה הדתית במגוון פעילויות המתרחשות בעיר.
דוגמה נוספת היא משלוח ערכות זיכרון לכל משפחות השכול ביום הזיכרון יחד עם בית יד לבנים, ותפילה חגיגית בהשתתפות רב העיר והזמר אהרן רזאל בבית כנסת הגדול.
"תרקדי" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית מאיה אברהם.
את השיר הוציאה בינואר 2010 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל שלא מתוך אלבום אולפן.
"תרקדי" נכתב על ידי רפאל מכלוף ואושרת בן הרוש והופק על ידי רפי קריספין.
ב-28 בינואר 2010 הוצג כמועמד לכניסה למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב"פינה לשיפוטכם".
בשבוע שלאחר מכן נכנס למצעד במקום התשיעי.
ב-11 במרץ עלה לשיאו במקום השני.
לבסוף, ב-22 באפריל יצא מהדירוג השבועי לאחר עשרה שבועות צעידה רצופה.
"תרקוד לנצח" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עומר אדם, בהפקת הרכב הטראנס הפסיכדלי הישראלי אינפקטד מאשרום.
הוא יצא לאור ב-26 באוקטובר 2023, בהוצאת חברת התקליטים פ.א.י בע"מ, כסינגל שלא מתוך אלבום.
את השיר כתב והלחין שרק.
בתחילתו, מתחיל בצליל שקט אך בהמשך כולל קטעי טראנס.
השיר יצא בצל ביטויי מלחמת חרבות ברזל במוזיקה והוקדש לזכר נרצחי הטבח במסיבת הטבע ליד רעים.
השיר נכתב והולחן על ידי שרק והופק על ידי אינפקטד מאשרום וגיא דאן.
במעמד יציאת השיר פרסם אדם פוסט בו כתב .
אינפקטד מאשרום כתבו גם הם במעמד יציאת השיר כי: .
כאשר יצא, זכה "תרקוד לנצח" לביקורות חיוביות מטעם מבקרי המוזיקה.
במאקו פורסמה כתבה בה פורסמו דבריהם של אדם ואינפקטד מאשרום אודות המצב והקלטת השיר.
בסרוגים פורסמה כתבה אודות השיר וצוין כי .
גם ברשת 13 פורסמה כתבה כאשר יצא השיר.
בכיפה פורסמה כתבה על השיר גם כן.
האודיו הרשמי של "תרקוד לנצח" הועלה ליוטיוב ב-26 באוקטובר 2023 וצבר מאה אלף צפיות בעשר שעות.
עיצוב עטיפת הסינגל משלב דימויים באסתטיקה האופינות למוזיקת טראנס פסיכדלי ודמויות מלאכיות, לצד דימויים לאומיים ויהודיים.
המפה המוצגת על העטיפה כוללת את שטחה הריבוני של מדינת ישראל ואת אזור רמת הגולן, יהודה ושומרון ורצועת עזה כיחידה טריטוריאלית אחת.
על המפה פרוש דגל ישראל, ובתחתית העטיפה מופיעות ראשי התיבות של "תהא נשמתו צרורה בצרור החיים".
נכון לדצמבר 2025 יש לשיר למעלה מ-2.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם26 באוקטובר 2023הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתפ.א.י
"תרקדי (7.10.23)" הוא שיר של הזמר הישראלי אושר כהן.
השיר יצא לאור כסינגל כ-1 בנובמבר 2023, באמצעות חברות התקליטים הליקון ארומה מיוזיק ו-P.A.I.
את השיר כתבו כהן והמפיק נדב "נאבי" אהרוני.
השיר יצא בצל מלחמת חרבות ברזל והוקדש לנרצחים בטבח במסיבת הטבע ליד רעים.
את השיר כתבו כהן ונדב "נאבי" אהרוני על הטבח במסיבת הטבע ליד רעים, שבוצע במסגרת טבח שבעה באוקטובר.
הקליפ הוויזואלי של השיר פורסם ב-1 בנובמבר 2023, לצד הסינגל עצמו.
בקליפ מופיעים שמות נרצחי הטבח של חמאס ב-7 באוקטובר.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם1 בנובמבר 2023סטרימינג הורדה דיגיטליתהליקון ארומה P.A.I
ספיר נולדה בשנת 1941 למרים ויעקב מאיוס בקיבוץ גת של תנועת השומר הצעיר, ובו גדלה.
בשנת 1964 נישאה לבן קיבוצה דן ספיר, ולזוג נולדו שני בנים.
בשנת 1968 הכירה את נועה אשכול שלימדה באותה עת בסמינר הקיבוצים, והייתה לתלמידתה בתחום כתב התנועה אשכול-וכמן, ובהמשך קולגה של אשכול עד יום מותה של האחרונה בשנת 2007. ספיר הייתה חברה באגודה לכתב תנועה מאז הקמתה, והשתתפה בכתיבת רבים מפרסומיה.
בעלה דן ספיר, בעל עיטור המופת ממלחמת ששת הימים, התקדם לדרגת סגן אלוף; במלחמת יום הכיפורים פיקד על גדוד שריון בקרבות הבלימה נגד המצרים בסיני ונפל ביומה השלישי של המלחמה, 15 שעות לאחר שאחיו יוסי נפל בקרב.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים החלה מורתה נועה אשכול ליצור שטיחי קיר, ותרצה ספיר, שזה עתה התאלמנה, סייעה ביצירה זו לצד עוד מספר תלמידות של אשכול.
ספיר גם המשיכה בעבודתה התנועתית עם נועה אשכול, אשר בשנת 1978 הפקידה אותה על הוראת כתב התנועה בסמינר הקיבוצים, במסלול למחול שהוקם באותה עת; במסגרת זו המשיכה ספיר לפתח את לימודי כתב התנועה.
במקביל חיברה ספיר את אסופת הריקודים הראשונה שלה בכתב תנועה, ריקודי חנוכה, שאותה פרסמה עם מבוא מאת נועה אשכול.
בשנת 1986 הקימה את קבוצת המחול ריקודנטו, העוסקת במחקר, כתיבה, ביצוע ופרסום של יצירות ומחקרים בתחום כתב התנועה אשכול וכמן.
במסגרת קבוצה זו פרסמה ספיר תוך שימוש בכתב התנועה עוד חמש אסופות מחול.
הקבוצה החלה להופיע עם היצירות משנת 1987 ואילך, ולפרסמן החל משנת 2006. בשנת 2000 מונתה ספיר לעמוד בראש בית הספר לאומנויות המחול במכללת סמינר הקיבוצים, תפקיד אותו מילאה עד שנת 2007. במסגרת זו הקימה ספיר מסלול לימודים לתיאטרון מחול, ומסלול נוסף המיועד למורים ומורות בפועל.
היא הקימה את "המרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול" במכללת סמינר הקיבוצים, ועמדה בראשו.
מתוך ההוראה והמחקר של כתב התנועה היא פיתחה את "שיטת ספיר" להוראה, המיועדת להעצמת יכולות תפקודי למידה וקשב באמצעות כתב תנועה אשכול-וכמן וטיפול קוגניטיבי-תנועתי.
ספיר חיה בזוגיות ארוכת שנים עם אמנון ורנר מקיבוץ כרמיה שהתאלמן גם הוא, וגידלה עימו את ילדיו, שאחד מהם נהרג לאחר מכן בעת שירותו הצבאי.
בשנת 2018 נפטרה בפתאומיות בביתה, ולא הספיקה לפרסם את הספרים שעסקה בהכנתם.
תלמידותיה, חברות קבוצת ריקודנטו, פרסמו לאחר מותה עוד אסופת מחול שלה, ומכינות לפרסום גם את ספרה על שיטת ספיר.
1973 - 1977 חברה במרכז לחקר כתב-תנועה EW בפקולטה לאמנות ותקשורת – אוניברסיטת תל אביב.
1975 - 2008 חברת הנהלה באגודה לקידום ולפיתוח כתב-תנועה אשכול-וכמן.
1998 - 2006 ריכוז הוועדה לתוכניות לימודים בכתב-תנועה EW – משרד החינוך, התרבות והספורט, הפיקוח על המחול.
2000 - 2005 חברה בוועדת המקצוע העליונה להוראת מחול מטעם משרד החינוך והתרבות.
2000 - 2007 ראש בית הספר לאומנויות המחול במכללת סמינר הקיבוצים.
2003 - 2010 חברה בוועדה למחול בקרן למצוינות בתרבות מיסודה של רחל מראני.
2008 חברה בקרן ע"ש נועה אשכול.
1963 - 1967 חיבור והדרכת מופעים ברחבי הארץ של להקת חברות הנוער של התנועה הקיבוצית, בשילוב מקהלת חברות הנוער של התנועה.
1963 - 1972 – עריכה מוזיקלית, חיבור והדרכה למחזות בתנועה המבוססים על אגדות ילדים, המועצה אזורית יואב:
1967 כוריאוגרפיה לאופרה "קונטינואה" מאת תאודור הולדהיים ואריה אהרוני, במסגרת אירועי יובל החמישים של התנועה הקיבוצית.
1969 חיבור והדרכת מופע המחול המרכזי בעצרת יום השואה בקיבוץ יד מרדכי.
על פי החוקרת ומבקרת המחול רות אשל, הבסיס לעבודתה החיבורית של ספיר הוא בדרך כלל סדרות ספרתיות הנתמכות במבנה הגאומטרי של כתב התנועה אשכול-וכמן מחד, ומאידך, מוכלות על אפשרויות התנועה והקואורדינציה של גוף האדם הרוקד.
יחד עם האפשרויות הרבות שכתב התנועה מזמן, נשארים החיבורים, אותם מכנה אשל בשם 'סוויטות', נאמנים לסדרה הספרתית, בונים בעזרתה וריאציות רבות פנים, ונותנים ביטוי פיזי-תיאורי לנושא של אותה סוויטת המחול.
חלק מהריקודים שחיברה ספיר תורגמו לכתב תנועה לאבאן על ידי ד"ר הנר דריווס, חבר קבוצת 'ריקודנטו'.
הם בוצעו בגרמניה כחלק מתוכנית הלימודים בבית הספר 'Folkwang School' של פינה באוש באסן בו הוא מלמד.
יצירות המחול שחוברו בכתב תנועה
שש אסופות מחול עיקריות חוברו על ידי ספיר במשך השנים, וכולן יצאו לאור כספרים בכתב תנועה אשכול-וכמן.
מחברות חנוכה (12 ריקודים בנושא חג החנוכה בהם שישה לביצוע ע"י מבוגרים ושש וריאציות לביצוע ע"י ילדים).
הריקודים משמשים תשתית לרפרטואר של קבוצת ריקודנטו אשר ליוותה את יצירתם (החל מהאסופה ציפורים), והעלתה אותם בהופעות החל משנת 1987, על במות ומסגרות שונות בישראל ובעולם (אנגליה, הולנד, אוסטריה, רומניה).
אסופת הריקודים הראשונה של ספיר שחוברה בכתב תנועה אשכול-וכמן, מחברות חנוכה, פורסמה בשנת 1987 עם מבוא מאת נועה אשכול.
כל אחד מריקודי האסופה מבוסס על אחד מסמלי חג החנוכה, כלומר מוטיב חוץ-תנועתי, הבא לביטוי בכמה רכיבים תנועתיים המהווים בסיס לריקוד.
לריקודים גם מטרה לימודית, ולכן לכל אחד מהם שתי גרסאות: האחת פשוטה וקלה יותר והשנייה בדרגת מורכבות גבוהה.
הריקודים באסופה: סביבון, חנוכייה, כד, נר, מכבי, אור ואש.
לצד יצירה זו נוסף מאוחר יותר ריקוד נוסף, אש קטנה, ופורסם לצד מחקר השוואתי בספר רישומי אש – מחקר השוואתי בין הריקודים "אור ואש" ו"אש קטנה" (וריאציה) הכולל וריאציות לימודיות (2014).
האסופה ציפורים פורסמה בשנת 2005 יחד עם שרון רשף-ארמוני, והיא "מחזור של תשעה ריקודים (וריאציות) המבוססים כולם על הרצף הספרתי.
יש כאן סדרה מספרית המקבלת ביטוי במרכיבים תנועתיים שונים, לדוגמה משך הזמן של תנועה, כיווני ההתקדמות, גודל התנועה.
במהלך החיפוש היצירתי עלה הדימוי לציפורים שונות, שגם נתן לאסופה את שמה, והוא מצידו השפיע על המשך פיתוח הריקודים באסופה וחידוד מאפייני הציפורים השונות.
לפי רות אשל, הסדרה הספרתית היא ביסודה מוזיקלית, ומשכיה הם המשכים השונים של ציוץ ציפורים.
הציפורים המתוארות הן, בסדר הופעתן: תור, יען, דוכיפת, סנוניות, אנפה, שחפים, תנשמת, תור, פלמינגו, זרזירים.
בכל ריקוד חומר ייחודי בתיאור התנועתי של הציפור, אך בחינה מדוקדקת חושפת את הסדרה הספרתית המוזיקלית בת חמישה המשפטים המלווה את ריקודי כל הציפורים במסלולי תנועתן הגופניים והמרחביים.
האסופה נופים (2007) שפורסמה בשיתוף נירה על-דור, כוללת שנים עשר ריקודים, שהם וריאציות על נושא משותף.
שמות הריקודים: הלוך ושוב, עקבות, לאור ירח, משעולים, תהום, מדרונות, שקיעה, במישור, שלכת, זריחה, למרחק, זמר נודד.
רות אשל מקבלת את שם האסופה ואת שמות הריקודים כפשוטם ורואה בנופי הארץ את נושאי אסופת המחול: אוסף דימויים של תופעות טבע המתבססים על מוטיב החוזר על עצמו ומוטיב של הגדלה השזורים זה בזה כשרשרת 1,4,2,4,3,4,5,4,6,4,7,4,8,4. מבנה הסדרה הספרתית הזו מאפשר ריבוי כיוונים בכל קשת מסלולי המישורים הפוזיציות וההתקדמויות.
לספר זה יש ספר המשך מחקרי בשם קולות של נופים (2011) עם נירה על-דור.
הספר מציג את המכנים המשותפים בין הריקודים ואת ההבדלים ביניהם, ומטרתו להציג בפני הקורא את ה"קולות" הנפרדים של כל ריקוד וריקוד; המושג "קולות" מושאל מן המוזיקה, ומציין את התפקידים של האיברים השונים או של קבוצות האיברים השונות.
הספר מועדים למחול: אסופת ריקודים במעגל השנה, הוכן ופורסם בשנת 2013 ביחד עם שלומית עופר.
ספר זה אוצר בתוכו אסופה של ריקודי חגים אשר חוברו על ידי תרצה ספיר בין השנים 1961 ו-2011, ולצידם מאמרים מאת מוקי צור אודות חילוניות עברית וחגים קיבוציים, ונעמי בהט-רצון על מחול בתנועה הקיבוצית.
רוב הריקודים הללו בוצעו במסגרת טקסי חג בקיבוצים גת וכרמיה על ידי ילדי וחברי קהילות אלו.
לימים היוו אותם הריקודים חומר לימודי בקהילות לומדים ורוקדים נוספות – סטודנטים במסלולים להוראת מחול ותיאטרון-מחול בבית הספר לאומנויות המחול שבמכללת סמינר הקיבוצים ובמסלול למחול שבמכללת אורות ישראל, תלמידיהם של סטודנטים אלה, ילדים ובני נוער.
גם היום מורים ותלמידים אשר מלמדים במגוון מסגרות לימודיות ממשיכים לעשות שימוש בריקודים אלה לצורכי למידה, הוראה, מחקר, יצירה והפקה של טקסי חג בקהילותיהם.
לריקודים שבספר זה יש כמה מכנים משותפים, הדומים לאלו של הספר מחברות חנוכה ושונים משאר אסופות הריקודים שפרסמו תרצה ספיר ותלמידותיה.
לכל הריקודים מטרה לימודית, שורשיהם הנטועים בתרבות היהודית המתחדשת במסגרת הקהילה הקיבוצית, וההיבט האמנותי-אסתטי: בחלק גדול מן הריקודים עוצבו התנועות באופן אשר מבטא בצורה איקונית כמעט את הנאמר במילות השיר, עליו מבוסס הריקוד.
לכל אחד מן הריקודים הוּספה גרסה אחת או יותר של "כתיבה קלה" – סימול איורי בדרכים שונות המבטא באופן גרפי חלקים מִרכיבי התנועה או כתב התנועה המופיעים בריקוד.
הבחירה באופן סימול זה נובעת מעקרונות האוריינות התנועתית, הקושרת בין המשגה של תנועה, הפעולה התנועתית וייצוגה הגרפי האפשרי בדרכים מגוונות.
צורת סימול זו נועדה להוות עזר לימודי לקריאת הריקודים, או לאפשר לאלה אשר אינם בקיאים בכתב התנועה אשכול-וכמן – ילדים או בוגרים – להתוודע אל חלק מהרכיבים שלפיהם נבנה הריקוד.
רות אשל מדגישה את העובדה כי בספר משולבים תווי המוזיקה עם תוויי כתב התנועה, וכל ריקוד מלבד היותו עיטור לתכני החג פותח הזדמנויות לימודיות בהיבט תנועתי - קואורדינטיבי וכתב תנועתי, ורישומו מלווה במילון ובהסברים המקרבים את הקורא הרוקד אל מבנהו ואל תוכני החג העכשוויים והמסורתיים.
האסופה בעקבות ציירים התפרסמה בשנת 2016 בשיתוף עם אורלי יעקב.
הסוויטה כוללת שלושה עשר ריקודים שהם וריאציות על נושא תנועתי אחד, המופיע כמשפט בסיסי של שמונה תנועות בגֵו.
"כל ציור מתכתב עם תמונה של צייר אחר ויוצר זרימה בין הצורות הציוריות המופיעות בתמונה לבין התפתחות המוטיבים המופיעים בריקוד.
המוטיבים נותנים לתמונה פירוש פיזי, מרחבי וחזותי, ומנהלים דיאלוג בין המדיום הדו־ממדי של התמונה, לבין המדיום התלת־ממדי, המחולי".
רות אשל מתארת כדוגמה את ריקוד "הצעקה", לפי תמונתו של אדוורד מונק.
הריקוד משתף תנועות גו וגפיים עם תנועות של פתיחה וסגירת הפה כאיבר שווה זכויות בתוך החומר הריקודי, ומאז בוצע כמה פעמים באירועי יום השואה במקומות שונים בארץ.
סדרה ספרתית הנבנית בהדרגה לאורך הריקוד משתפת בזה אחר זה את כל אברי קבוצות האיברים: הידיים, הרגליים והגו.
המגלים את יכולתם התנועתית עם התרחבות הסדרה.
ובו בזמן מקיימים דיאלוג עם תמונת הצייר שלאורה נבנו צורותיו של הריקוד.
האסופה מראות ים היא סוויטת הריקודים הראשונה שחיברה תרצה ספיר, אולם היא המשיכה לעבוד על חיבור ושכלול הריקודים במשך למעלה מ-30 שנה, עד יום מותה.
שנה לאחר מותה יצאה האסופה לאור (2019), על ידי אורלי יעקב עימה עבדה ספיר על הספר בשנים האחרונות לחייה.
בנוסח האחרון של היצירה אותו הותירה אחריה ספיר נכללו שנים עשר ריקודים: משברים, גאות ושפל, מצולות, מערבולות, מחרוזת צדפים, עשבי ים, מפרשית, קונכיות, גלים, אדווה, כוכבי ים, משחקי חוף.
במבוא לפרסום הספר כותבות המחברות כי ריקודי האסופה הם וריאציות על מספר נושאים תנועתיים, ומציגות את תבניות התנועה המקוריות (הנושאים), את האופן בו הן משתלבות זו בזו, ואת הווריאציות השונות היוצרות את נופי הים אותם ניתן לראות בתנועות.
על ביצוע נוסח מוקדם של היצירה, שכללה אז (2009) רק חלק מהריקודים שבנוסח הסופי, כתבה רות אשל: "כל ריקוד בנוי על סולם תנועות מוגדר, כצייר שבוחר את בסיס הצבעים לעבודתו, או כמלחין שבחר את הסולם ליצירתו.
אלא שספיר איננה מבקשת ליצור וריאציות על המשפטים הבסיסיים ואיננה מוהלת את התנועות.
היא שומרת על המשפטים הבסיסיים במקורם ומעצימה את הניואנסים של השינוי והגיוון המעודנים באמצעות שינויי כיוונים מזעריים ושרטוט אותם קווי המשפט תנועתיים באמצעות מספר גדול או קטן של רקדניות המבצעות את אותם החומרים.
הקטעים קצרים, מיניאטוריים, תמציתיים, עם מינון נכון של אורכי הזמן המוקדש לכל ריקוד כך שהמחרוזת הנוצרת היא לא רק של חומרים תנועתיים אלא גם של משחק של אורכי זמן".
בשנת 2011 הועלה ביצוע נוסף של היצירה, שבשלב זה עדיין כללה רק עשרה ריקודים.
רות אשל פרסמה עליה ביקורת מחול וציינה את דרך התייחסותה של ספיר לנושא, המאירה את האופן שבו היא מתרגמת את הנושא הקונקרטי לריקוד.
בניגוד לחיבוריה של נועה אשכול וחיבוריה המוקדמים של ספיר עצמה, שאין בהן תלבושות ותאורה מקצועיים, בביצוע משנת 2011 של "מראות ים" הרקדניות רוקדות בתלבושות של שכבות בגווני כחול ולא בבגד גוף.
רות אשל תיארה כיצד התאורה המקצועית היפה של יעקב ברסי מעצבת את חלל הבמה, מפסלת את התנועה ותומכת בנושא של "מראות ים".
במאמר הביקורת כתבה אשל כי התבוננות ביצירה מגלה כי "איברי הגוף פועלים ככלים, או קולות בתזמורת.
לכל איבר יש המוטיב התנועתי וכל אחד מהם נע עצמאי באורכי משפטים שונים.
המבנה הוא מעגלי, משפטי התנועה חוזרים על עצמם.
ומאחר שהאורכים שלהם שונים, יחסי המפגשים בין איבר אחד לאחר משתנים כל פעם.
ונוצרים צירופים קואורדינטיביים הדורשים מן המבצע יכולת תנועתית פוליפונית.
במילים אחרות, זה חיבור שנע בשכבות, והעומק והעניין נוצרים דרך מעקב אחר המפגשים המשתנים.
זה דורש התבוננות מרוכזת, שכמו תרה אחר מוצא ועוד מוצא במבוך.
לעיתים הדבר דומה לשימוש באקורדים של המוזיקאי סטיב רייך".
שיטת ספיר לשיפור יכולות למידה ותפקוד
תוך כדי עבודתה האמנותית והמחקרית של תרצה ספיר במסגרת כתב תנועה אשכול-וכמן, היא פיתחה את "שיטת ספיר".
זוהי שיטה לשיפור יכולות למידה ותפקוד, למתקשים לקיים את הנדרש במסגרות למידה פורמליות או מסגרות חיי יומיום מקובלות, עקב ליקויי למידה או ירידה ביכולות הקוגניטיביות, תוך שימוש באפשרויות שכתב תנועה אשכול וכמן מכיל.
אפשרויות אלו מובילות אל תפקוד אורייני שלם וברור, תוך היזון חוזר פעיל ומגוון בין "האוריינות החזותית" לבין "האוריינות התנועתית".
דרכי העבודה זורמות הלוך וחזור מן הכתוב על הדף, אותו יש לקרוא – להבין את הוראות התנועה הצפונות בו – ומן ההבנה לפעול ולבצע בגוף.
הביצוע התנועתי נותן באופן מוחשי ביטוי להבנת הנקרא.
או לחלופין בהיפוך, מן הגוף המבצע – שיש להבין ולנתח את מהלכי פעולותיו התנועתיות – אל הסימול הנכתב בדף המיועד לכך.
ניתן לתמצת זאת כך: לקרוא – להבין – להתנועע / להתנועע – להבין – לכתוב.
בשני קצות הדרך של התהליך ניצבים ערכים בעלי תוקף בשפה המדוברת – קריאה וכתיבה.
הבנתם דורשת יכולות של "אוריינות חזותית" ו"תנועתית" ומבוטאת דרך תנועה.
התנועה ממחישה את עיבוד הנתונים, קישורם זה לזה, יכולות רצף, זיכרון, זמן, חישה, קואורדינציה והתמצאות מרחבית.
על-פי שיטת ספיר, המהלכים החזותיים הללו בין הדו-ממד הכתוב על הדף לתלת-ממד של הגוף המתנועע הופכים ליחידה קוגניטיבית אחת של חשיבה.
יחידה זו נותנת פירוש יעיל, בעל משוב ברור לתוכן המסומל בשתי שפות חזותיות אלה, הנושקות זו לזו וחובקות תוכן אחד.
מותה הפתאומי של ספיר קטע את עבודתה על ספר זה בשיתוף לילך שליט, אשר מכינה אותו לפרסום.
הערה: הפרסומים הם ברובם דו-לשוניים, בעברית באנגלית.
הם מובאים כאן לפי כותרתם באחת מהשפות או בשתיהן.
תרצה ספיר ונירה על–דור, נופים, בהוצאת האגודה לכתב תנועה, חולון, 2007.
ג'ון הריז ותרצה ספיר, אודות הזמן בכתב תנועה אשכול–וכמן, הוצאת מישב, תל אביב, 2010.
תרצה ספיר ונירה על–דור, קולות של נופים – מחקר השוואתי של 12 ריקודים מתוך האסופה נופים, הוצאת המרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול במכללת סמינר הקיבוצים ומכון מופ"ת, תל אביב, 2011.
שלומית עופר ותרצה ספיר, מועדים למחול: אסופת ריקודים במעגל השנה, הוצאת מכון מופ"ת והמרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול במכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2013.
נירה על–דור ותרצה ספיר, רישומי אש – מחקר השוואתי בין הריקודים 'אור ואש' ו'אש קטנה' (וריאציה) הכולל וריאציות לימודיות, הוצאת המרכז לחקר כתבי תנועה ושפות מחול במכללת סמינר הקיבוצים ומכון מופ"ת, תל אביב, 2014.
ג'ון הריז ותרצה ספיר, גוף ומרחב – ספר עיון עם דוגמאות לכתיבה ותנועה בנושאים התאורטיים של התפתחות התיווי של גוף ומרחב בכתב תנועה אשכול–וכמן, הוצאת המרכז לחקר כתב תנועה ומחול במכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2015.
אורלי יעקב ותרצה ספיר, בעקבות ציירים (סוויטה של שלושה עשר ריקודים, וריאציות לפי מוטיבים מתוך תמונות של ציירים), הוצאת המרכז לחקר כתב תנועה ומחול במכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2016.
אורלי יעקב ותרצה ספיר, מראות ים, הוצאת המרכז לחקר כתב תנועה ומחול במכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, 2019 (יצא לאור לאחר מותה של ספיר).
תרצה ספיר, טיפות של שקט, שירים ורשימות 1960–1962, עריכה: מיכל סנונית, חדרים - בית הוצאה לאור, רמת גן, 2020 (יצא לאור לאחר מות המחברת).
שתי וערב – שיטת ספיר, תרגילי קואורדינציה ותנועה לשיפור יכולות קוגניטיביות, אצל הסובלים מלקויות למידה ומבעיות קשב וריכוז, המרכז לחקר כתב תנועה ומחול במכללת סמינר הקיבוצים, תל אביב, בהכנה.
תרשים זרימה הוא סכמה ויזואלית, שנועדה לפרוס רצף של פעולות והחלטות, באופן בהיר והגיוני ככל האפשר.
משתמשים בו במדע, בתעשייה ובמסחר, ובעיקר בכתיבת תוכניות למחשב.
ישנה שיטה לפיה בתכנות מחשבים מלמדים, שכשלב ראשון, מתארים בתרשים הזרימה את זרימת הפעולות לפי הסתעפויות של צומתי החלטות והוראות ביצוע.
כל פעולה מיוצגת בתבנית שמיוחדת לה.
לאחר הכנת התרשים, בשלב הבא כותבים את האלגוריתם בפסאודו קוד, ורק בשלב השלישי עוברים לכתוב בשפה העילית הספציפית.
לעומת זאת, רבים הסוברים כי השימוש בתרשים זרימה מקנה הרגלי תכנות רעים העומדים בסתירה לתכנות מבני, ומטיפים כנגד השימוש בתרשימים מסוג זה.
רבות מהפעולות שאנו עושים בחיי היום יום, שיש בהן הסתעפויות של החלטות, אפשר לתאר בתרשימי זרימה.
ארגון התקינה הבין-לאומי הסדיר את הסמלים המוסכמים עבור תרשימי זרימה של נתונים, תוכניות ומערכות בתקן ISO-5807.
אליפסה – התחלה / סיום
מלבן עם קווים אנכיים – תהליך המוגדר מראש (לרוב תוכן התהליך יפורט בתרשים נפרד)
מעוין – צומת לקבלת החלטה
מקבילית – קלט / פלט נתונים
מלבן בעל בסיס גלי – מסמך
גליל – קובץ נתונים / בסיס נתונים / מאגר מידע
טרפז הפוך – פעולה ידנית
משושה רחב בסיס – הכנה
ישנם סמלים נוספים המבטאים נתונים סדרתיים ועוד.
ישנן תוכנות מיוחדות התומכות בכתיבת תרשימי זרימה, אחת הפופולריות שבהן היא תוכנת "ויזיו" של חברת מיקרוסופט.
קיימות גם תוכנות חופשיות המציעות פתרון לשרטוט תרשימי זרימה, למשל ה־ Draw של אופּן אופיס, ו־Dia המהווה חלק מפרויקט Gnome.
תרשים הזרימה יכול לשמש ככלי עזר להוראה, לצורך המחשה וארגון של חומר הלימוד.
למשל, תרשים זרימה של מחזור המים בטבע.
תרשים זרימת נתונים הוא כלי בהנדסת תוכנה המהווה צורה חזותית של הצגת תהליכי עיבוד נתונים המתרחשים במערכת מידע.
יצירת תרשים זה היא חלק משלב הניתוח במחזור החיים של מערכת המידע, ונועדה כדי לבדוק את יישומיות מחשוב המערכת.
נעזרים ב-DFD בשני חלקים עיקריים של שלב הניתוח:
למעשה, המערכת העתידית נבנית מהמצב הקיים בעזרת שינוי ה-DFD הראשוני.
בועה - תהליך בתוך המערכת.
לדוגמה: "רישום לקוח", "עדכון חובות ודו"חות".
בועה מיוצגת בתרשים על ידי אליפסה, ומסומנת באות Procedure) P).
ישות - גורם חיצוני המעביר לבועה נתוני קלט, או מקבל נתוני פלט ממנה.
ישות מיוצגת בתרשים על ידי מלבן, ומסומנת באות Entity) E).
מאגר נתונים - הייצוג הלוגי (הגולמי) של הנתונים.
לדוגמה: מאגר פריטים, מאגר לקוחות.
המאגרים מכילים שדות המתעדכנים לרוב בהתאם לתהליכים.
מאגר הנתונים מיוצג על ידי שני קווים מקבילים, ומסומן באותיות Data Store) DS).
אפיק - מעבר נתונים בין שאר חלקי התרשים.
רוב תרשימי ה-DFD מורכבים מרמה עליונה (DFD-0), ועוד מספר תת-רמות (DFD-1, DFD-2 וכן הלאה), המפרטות את התהליכים המוצגים בשכבות מעליהם.
ברמה זו יוצגו כל התהליכים המטופלים במערכת המידע.
במערכת פשוטה ביותר, ניתן ליצור 3 בועות: קלט, עיבוד ופלט.
במערכות מסובכות יותר, ניתן לחלק את התהליכים לפי מספר שיטות:
פירוק מלמעלה למטה - מתחילים מהמערכת הכוללת, ובכל שלב, מפרקים תהליכים מורכבים לתהליכים פשוטים יותר, עד שנותרים רק תהליכים בסיסיים.
הרכבה מלמטה למעלה - כותבים את כל התהליכים הבסיסיים במערכת, ומקבצים אותם אל תוך תהליכים כוללניים יותר, עד לקבלת המערכת הכללית ביותר.
גישת האירועים (מהאמצע לצדדים) - יוצרים רשימה של אירועים (טריגרים) המפעילים את עיבוד הנתונים, ומפרקים אותם, אם יש צורך לתהליכים בסיסיים.
את האירועים מאגדים לבסוף, כמו בשיטת ההרכבה.
היתרון של שיטה זו הוא הקלות היחסית של היצירה, באמצעות זיהוי אירועי המערכת.
ישנם מספר כללים בסיסיים ב-DFD-0:
לכל בועה חייבים להיות אפיקי קלט ופלט, בין אם מדובר במאגר או בישות.
מצד שני, אין לחבר שתי בועות באמצעות אפיק.
כמו כן, אפיק בין שתי ישויות חיצוניות לא יופיע בתרשים ה-DFD, כיוון שהוא חיצוני למערכת.
בשאר רמות התרשים, כאמור, מפרקים את התהליכים ברמה שמעל הרמה הנוכחית: כל קבוצת בועות מייצגת תהליך אחד.
כללי ה-DFD-0 נשמרים בתת-הרמות, בשינוי:
בתת-הרמות ניתן לחבר תת-תהליכים המתרחשים ברצף.
לדוגמה: רישום הזמנה, יגרור מיידית רישום פרטי הלקוח, ולכן יש לחבר אותם באמצעות אפיק מהתהליך המוקדם למאוחר.
על תת-התרשים להיות תואם לתרשים-העל, ואין להוסיף בו ישויות ומאגרים שלא הופיעו ברמות הקודמות.
עם זאת, במקרים מסוימים ניתן להוסיף מאגרים פנימיים, בתנאי שאף תהליך אחר לא משתמש בהם.
נהוג למספר את הבועות, הישויות ואת מאגרי המידע, אך לא את האפיקים.
המספור הוא שרירותי, לרוב, אך לפעמים הוא קשור לסדר ביצוע הפעולות.
יש לכתוב את האות המייצגת ולאחריה את מספר האובייקט.
לדוגמה, הישות השלישית בתרשים תסומן ב-E3.
כאשר מדובר בתהליך באחת מתת-הרמות, תכתב האות P ולאחריה מספור על-התהליכים לתת-התהליך המדובר.
לדוגמה: P1.6.3 הוא תת-התהליך השלישי בתוך P1.6, וכן הלאה.
תרשים גאנט הוא תרשים המשמש לתיאור פעילויות עם הקשרים ביניהן תוך ציון הזמן של כל פעילות ופעילות.
התרשים פותח על ידי הנרי גאנט בשנת 1910. גאנט יצר לא מעט תרשימים שונים, אך תרשים גאנט כפי שמוכר היום פותח לצורתו הסופית על ידי וו.
Clark) בשנת 1942. לאחר היווצרו הפך התרשים לתקן בניהול פרויקטים.
התרשים נתון לשדרוגים עם התפתחות טכנולוגיית מידע.
בתרשימים מודרניים מופיעים התלות והקשרים בין הפעילויות בפרויקט (לדוגמה, איזו משימה חייבת להתבצע לפני או במקביל לאחרת).
נוסף על כך, לעיתים משוקף גם אחוז-הביצוע הרצוי של כל פעילות בהתאם לזמן הכולל שלה ואף ניתן לעדכן תדיר את אחוז הביצוע המצוי, ככלי לזיהוי פערים.
ניתן להתחיל לבצע כל פעילות ב-ES (זמן התחלה המוקדם ביותר) שלה
תַּרְשִׁישׁ היא האבן הראשונה בטור הרביעי בחושן הכהן הגדול, והיא מיוחסת לשבט אשר.
רש"י כותב שהאבן "תרשיש" היא קריסטל.
הרס"ג מתרגם "תרשיש" כ-"אזרק", שמו הערבי של הצבע כחול.
הרמב"ם (על ברכות פרק א' משנה ב') כותב שצבע התכלת דומה לאבן התרשיש.
תרשיש הוא גם שם של ארץ לחופי הים התיכון, ויש מפרשים שאבן התרשיש נקראה כך כי הגיעה מארץ תרשיש.
אבני חן ומינרלים המיוחסים לתרשיש
גרף פַּארֵטוֹ הוא סוג מיוחד של היסטוגרמה המשמש להצגת נתונים המאורגנים לפי סדר חשיבותם.
התרשים נקרא על-שם וילפרדו פארטו, ונפוץ בתחומי ניהול והבטחת איכות.
שימוש מקובל בגרף כזה הוא הצגה, בסדר יורד לפי חומרתם, של הגורמים לבעיה.
הציר האנכי השמאלי של הגרף מציין בדרך כלל את תדירות הופעת הגורם, אך יכול לציין גם פרמטרים אחרים כגון: עלות או חשיבות.
הציר האנכי הימני של התרשים מציין בדרך כלל את האחוז המצטבר של הגורם מתוך סך כל הגורמים.
תרשים פארטו הוא כלי סטטיסטי שמציג בצורה גרפית את חוק פארטו, ומאפשר לנתח מערכות שמתנהגות בהתאם לחוק זה.
תרשיש הייתה הוצאת ספרים עברית שנוסדה בירושלים בשנת 1939 על ידי הטיפוגרף ומעצב הגופנים ד"ר משה שפיצר, שקודם לכן היה מנהלה של הוצאת שוקן בגרמניה ושימש גם כעוזרו של מרטין בובר.
המתרגם והעורך המרכזי בהוצאה היה עמנואל אולסבנגר.
ההוצאה הוציאה לאור בעיקר ספרות מופת מתורגמת ממיטב הספרות הקלאסית העולמית, כגון "הקומדיה האלוהית" מאת דנטה, ה"בהגווד גיטא" (מכתבי הקודש ההינדיים החשובים) ושירי יוהאן וולפגנג פון גתה.
נוסף על תרגומים קלאסיים, ראו אור בהוצאה ספרי שירה מקורית ומתורגמת.
חלק מספרי ההוצאה יצאו בהוצאה ביבליופילית, תוך הקפדה על סוג הנייר, העריכה הגרפית, סוג האות וכדומה.
ספרי ההוצאה מבוקשים ביותר בין ביבליופילים ישראליים ואספני ספרים.
בראשית שנות ה-80 נרכשה ההוצאה על ידי הוצאת דביר.
תרשים הרצף (Sequence Diagram) משמש ב-Unified Modeling Language לתיאור האופן שבו המערכת מבצעת תהליך.
בהנדסת תוכנה תרשים הרצף נועד לתאר תהליך ולהסביר כיצד המערכת ורכיביה מבצעים תהליך זה.
על כן, כבר בשלב הניתוח, נהוג לבנות תרשימי רצף קונספטואליים עבור כל מקרי-השימוש (Use Cases) הקיימים במערכת.
בשלבי העיצוב נהוג לבנות תרשימי רצף מפורטים יותר, כדי לתאר ולפרט את אופן עבודתם של רכיבי המערכת.
להלן פירוט שני הסוגים העיקריים של תרשימי הרצף :
תרשים רצף קונספטואלי - נכתב בשלבי הניתוח, ומתאר תהליך או מקרה שימוש.
מטרתו העיקרית של התרשים היא לייצר את רשימת המסכים, רשימת ישויות המידע ורשימת מחלקות המנהלים והשירותים הלוגיים הנדרשים מהמערכת לשם ביצוע התהליך המתואר.
בתרשים זה נהוג לכתוב את שמות רכיבי המערכת בשפה אנושית והתרשים מתאר את הרכיבים האלה ברמה העקרונית.
תרשים כזה מאפשר לצוותי הפיתוח להתחיל בעיצוב המערכת, אך אינו מתאר בהכרח את המבנה האמיתי המפורט של רכיבי המערכת.
תרשים רצף מפורט - נכתב בשלבי העיצוב, ומתאר תהליך או אלגוריתם.
בתרשים זה נהוג לכתוב את שמות הרכיבים באנגלית טכנית, ולתאר באופן מדויק את רכיבי התוכנה האמיתיים ואת אופן פעולתם, כפי שהם מתוכנתנים בתוכנה עצמה.
תרשים כזה מאפשר לתכנן את המערכת לפרטי פרטים, ולתעד את האופן שבה היא תוכנתה.
תש"ח הוא ספר מאת הסופר יורם קניוק אשר יצא לאור ב-2010. הספר העניק לקניוק את הזכייה בפרס ספיר לשנת 2010. הספר עובד למחזה ולהצגה במסגרת תיאטרון חיפה בבימוי נויה לנצט.
הספר מגולל את זיכרונותיו של יורם קניוק מתקופת מלחמת העצמאות.
המשפט הראשון בספר עוסק בעניין הזיכרון: "היה או לא היה, כך או אחרת...
אני יכול לזכור או להמציא זיכרון".
בהמשך הספר הוא נדרש לבעיה: "בדברים האלה שאני כותב שוב ושוב, קיימת הלוא...בעיית הזיכרון.
את מה שסיפרתי עד כאן אפשר להכניס לתוך פרק זמן של שבועיים...
אבל הלוא אני כותב על חמישה חודשים".
בהמשך הוא מוסיף: "אני זוכר למשל שני דברים שונים.
שניהם נמצאים בירכתי המוח בבהירות.
אחד מהם כנראה שגוי אבל אין לי מושג מה הוא היה באמת".
הוא מתייחס גם לזמן הרב שעבר בין האירועים לכתיבת הספר: "שעה שאני כותב את הדברים האלה אני זקן מאד ומוחי ריק...אינני זוכר יותר ממה שאני כותב פה, ואולי חלק מהזיכרונות המצאתי עם השנים...
אני יכול לראות בתוך עיני העצומות את הקרבות...אבל את עצמי איני רואה בהם ואין לי מושג מי הייתי זה שהיה שם.
האם מה שראיתי אכן ראיתי?...ואולי חלמתי את הכול".
לפני תיאור חוויותיו מקרב נבי סמואל, קניוק מזהיר: "כל מה שאכתוב עכשיו אינו נהיר לי לחלוטין.
יותר משלושים שנה הוא כבה בי".
כעבור 30 שנה "צף זיכרון, כמו חדש, שהיה סמוי בי ועד אז סירב לצאת החוצה.
הבטתי בו כמו שצופים בסרט...כתבתי את מה שזכרתי.
אבל מה שכתבתי אינו בהכרח מה שהיה".
יורם קניוק נזכר בתקופת ילדותו בשכונת קריית מאיר.
הם היו קונים חמאה ושמנת בשרונה, שכמה מתושביה "נהיו נאצים".
ערביי סומייל היו באים לאזור קריית מאיר "מחופשים לגרמנים" ו"היו עורכים מצעדים נאציים עם אדוניהם הגרמנים".
קניוק מספר על האיש המסתורי, ניצול השואה הזועם, שבא לבקר את אביו בדירתם ברחוב בן-יהודה בתל אביב כשהיה בן 16.
הוא מספר על ירי מכיוון חסן בק על כיכר הרברט סמואל באוקטובר 1947 וערבי שרץ לשם מכיוון מנשייה.
הוא מספר שניסה להגן עליו מלינץ', אך לראשונה בחייו ראה "איך מישהו מת".
בעקבות האירוע ובהשפעת בת כתתו, עזב את מחנות העולים והצטרף לשומר הצעיר, "בגלל רעיון המדינה הדו-לאומית שדגלו בו".
קניוק פרש מלימודיו ב"תיכון חדש", ובנובמבר 1947, בגיל 17 וחצי, מעט לפני הכרזת האו"ם על חלוקת ארץ ישראל, התגייס לפלי"ם במטרה להביא ניצולי שואה אל ישראל.
קניוק מספר על התהליך הסודי של גיוסו להגנה (אחד ממגייסיו היה חיים חפר) ועל אימוניו בפלי"ם בקיבוץ שדות ים.
בפלי"ם הכיר את ידידו הטוב "ארי־שם־בדוי".
הוא מספר על אירוע מסתורי שהוא וחברו היו עדים לו: ערב אחד ראו בחולות בחור שפניו חרוכים, ככל הנראה חירש ואילם, ובידו סלסילה שבתוכה מונח ראש של בן אדם.
האיש, שנראה מבועת, ניסה לדבר ואז נפל ומפיו זלג דם.
ארי־שם־בדוי הזעיק עזרה וחזר עם מפקד לא מוכר בשם "קותי", ש"עשה רושם שהוא יודע מי האיש ומה לעשות".
הוא בדק אותו, קבע שהוא מת וגילה שאיברי המין שלו מרוטשים.
הוא הלך וחזר כעבור שעה ואחריו הגיעו גם שוטרים ורופא, שחיפשו משהו ונראו מודאגים.
הם הוציאו אתי חפירה וכולם חפרו בור, קברו את האיש עם הראש שבסלסילה וקותי השביע אותם שלא ראו שום דבר.
כעבור יומיים שמעו שקותי נפצע וכששאלו עליו הבינו שעליהם לשתוק.
בזמן שהיה בשדות ים, נשלח עם חבריו בסירות לכבוש את קיסריה, "שהייתה שקועה בחול ורק צריח המסגד והמזח בלטו החוצה".
קניוק צפה בתושבי הכפר הבוסנים מגורשים וזיהה ביניהם את ידידו של אביו, מנהל מוזאון העתיקות, ואיתו ילדה.
המחזה העציב אותו אך הוא לא עשה דבר: "למה שראיתי לא היה לי עדיין שם ולא היה תואר".
כחמישים שנים לאחר מכן, פגש בארצות הברית את מי שהייתה אותה ילדה.
מיד לאחר אימוניו בפלוגת הים של הפלמ"ח, הועבר קניוק ללחום בהרי ירושלים ובהרי יהודה.
הוא צורף לאחת השיירות לירושלים, שעצרה בקיבוץ חולדה להתארגנות.
בזמן חנייתם בקיבוץ, הוזעקו כתגבורת לגבעה סמוכה בה התחולל קרב: "שכבו שם גוויות...לא היה איתנו שום מפקד...ראינו מאות ערבים זורמים לקראתנו, רצים ויורים וצועקים".
קניוק מתאר את ההתקפה הערבית על השיירה: "משאיות עם מזון לירושלים התפרקו...ממשוריין אחד נשמעו צעקות...לא היה לי שום ניסיון, לא ידעתי איך שורקים קליעים, לא הספקתי לפחד כי הכול נראה כמו סרט...מפקד המשוריין שכל החיילים שבו נפצעו, צעק שהוא לא יכול עוד...והוא לא ייפול בשבי בגלל ההתעללויות".
הוא הודיע "שלום חברים, סוף" ופוצץ את המשוריין.
כעבור יומיים השיירה יצאה שוב.
בשל יכולתו לראות בחושך, הוטל על קניוק ללכת ברגל בראש השיירה, כדי לחפש בכביש חוטים מתוחים המחוברים למוקשים.
בצומת כלשהו בדרך, עלה לאחד המשוריינים.
בדרך היו חילופי יריות ובמשאבה התחתונה בבאב אל ואד עצרו לנוח.
שוב ירו עליהם והפעם רדפו אחרי היורים במעלה ההרים.
כשחזרו, עלה קניוק על משאית מזון כמלווה.