tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תהליך זה כולל הוספה או הסרה של תרכובות כימיות כתוצאה מפעולת גומלין בין הסלע לנוזלים מימיים (תמיסות).
במשך כל תהליך המטאסומטיזם נשאר הסלע במצב מוצק.
את המונח טבע המינרלוג והגאולוג הגרמני קרל פרידריך נאומן בשנת 1826. המילה היא הלחם של שתי מילים ביוונית - התחילית מֶטָה (מעֵבֶר ל-) והמילה סוֹמָה (גוף).
אזור מטאסומטי (metasomatic zone) – האזור בסלע המקורי שעבר מטאסומטיזם
עמוד מטאסומטי (metasomatic column) – הוא רצף שלם של אזורים מטאסומטיים המאפיינים פאצייס מטאסומטי ייחודי.
מטאסומטיזם מפעפע (Diffusional metasomatism) – מתרחש בפעפוע של הממס שמתפזר בתמיסה קבועה במורד מפל ריכוזים, מריכוז גבוה לריכוז נמוך על פני הנפח העומד לרשות החומר בתמיסה המפוזרת בחללים שבסלע.
סלעים שנוצרו במטאסומטיזם מפעפע יוצרים רצועות דקות לאורך סדקים, עורקים ומשטחי מגע והרכב המינרלים בהם יכול להשתנות בהדרגה.
מטאסומטיזם פולשני (Infiltrational metasomatism) – מתרחש בהעברה של חומר בתמיסה החודר לסלע המארח בעזרת הפרש הלחצים והריכוזים שבין התמיסה הפולשנית לתמיסה המפוזרת בחללים שבסלע.
נפחם של סלעים הנוצרים במטאסומטיזם פולשני הוא בדרך גדול בצורה משמעותית מסלעים שנוצרים במטאסומטיזם מפעפע והרכב המינרלים לאורך כל אחד מהאזורים המטאסומטיים הוא אחיד.
מטאסומטיזם היפרגני (hypergenic metasomatism) – מתייחס להתמרת סלעים בהשפעת תמיסות בתנאי סביבה היפרגניים (או אקסוגניים – כלומר חיצוניים).
התמרה בתנאים היפרגניים מושפעת מקינטיקה כימית, מהכוחות הפועלים בפני השטח ומפעילות מיקרוביולוגית, גורמים שכמעט ואינם משפיעים על התהליכים האנדוגניים (הפנימיים) המתרחשים בסביבות הידרותרמיות שבהן, על פי ההגדרה המקובלת המצמצמת, מתרחש מטאסומטיזם.
מטאסומטיזם של המעטפת (mantle metasomatism) – התמרה המתחוללת במעטפת כדור הארץ תחת לחץ וטמפרטורות גבוהות באמצעות התמיסות המרוכזות שמבחינת תכונותיהן הן בין נוזל למאגמה.
מטאסומטיזם בשלב המגמטי (metasomatism of the magmatic stage) – קשור לנוזלים המופרשים מגוף המאגמה וגורמים למטאסומטיזם בסלעים המארחים.
מטאסומטיזם בשלב הבתר-מגמטי (metasomatism of the postmagmatic stage) – מתרחש בשלב התקררות המאגמה ומקורו בתמיסות הידרותרמיות המופרשות מהמאגמה המתקררת ו/או מקורות מים חיצוניים מחוממים בשל, למשל, ערבוב שבין מים שמקורם במאגמה למים חיצוניים (מעיינות, נהרות או אגמים).
אוטומטאסומטיזם (Autometasomatism) – מתרחש בחלקו העליון של גוף המאגמה בתחילת השלב הבתר-מגמטי.
דוגמאות: האלביטיזציה של פלוטונים גרניטיים וסרפנטיניזציה של סלעים אולטרה-מאפיים.
מטאסומטיזם גבולי (Boundary metasomatism) – מתרחש לאורך המגע בין שני סוגי סלעים.
מטאסומטיזם של מגע (Contact metasomatism) – מתרחש בנקודת המגע בין גוף מגמטי וסלע מארח.
בימטאסומטיזם (Bimetasomatism) – סוג של מטאסומטיזם של מגע שבו שני סוגי הסלעים עוברים התמרה בשל פעפוע של מרכיבים שונים בשני הכיוונים לאורך המגע.
מטאסומטיזם בקרבת עורק (Near-vein metasomatism) – סוג של מטאסומטיזם מפעפע היוצר אזורי מטאסומטיזם זהים מצדי עורק של מטאסומטיזם פולשני.
מטאסומטיזם אזורי (Regional metasomatism) – גורם ליצירת אזורים נרחבים של סלעים מטאסומטיים במצבים גאולוגים שונים.
האזורים הפנימיים של הסלע המתאפיינים במטאסומטיזם עמוק מוקפים באזורים נרחבים של התמרה חלשה ואלו יכולים בתורם להיות מוקפים בסלעים שעברו התמרה אזורית.
לסלעים שנוצרו במטאסומטיזם יש בדרך כלל מרקם גרנובלסטי (גרגירים הנראים בעין בלתי מזוינת, בעלי גודל דומה פחות או יותר.
כשבתנאים אידיאליים מצטלבים הגרגירים בצומת משולשת בזווית של 120°) או גרנופלסי (granofelsic – גרגירים שווים, אבל ללא כיוון ברור), כשהגרגירים עשויים להיות גדולים או קטנים.
לעיתים קרובות יש בסלעים מטאסומטיים צורת פסים שיכולים להיות בתצורה שיש בה מחזוריות.
תהליך המטאסומטיזם יכול לגרום ליצירת סלע שנעלם ממנו המבנה המקורי.
פניט (Fenite) – סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורה גבוהה, והמאופיין על ידי אלקלי פלדספר (אלביט), אמפיבול נתרני (ארפוודסוניט, ריבקיט וכו') ופירוקסן נתרני (אגירין אגירין-דיופסיד ואגירין-אוגיט).
לעיתים יש בסלע נפלין, קלציט וביוטיט/פלוגופיט, ומינרלים נלווים טיפוסים הן טיטניט ואפטיט.פניט יכול להחליף מגוון רב של סלעים, החל בסלעים מגמטיים אולטרה-מאפיים וקרבונטיטים שהתגבשו בשלבים הראשונים של התמצקות המאגמה וכלה בסלעים מארחים חומציים כדוגמת גרניט וגנייס.
הגורם למטאסומטיזם הן תמיסות אלקליות המכילות ריכוז נמוך של סיליקה שמקורן במאגמה הפועלות על סלעים שהם משמעותית פחות אלקליים ורוויים בסיליקה.
התהליך הקרוי פניטיזציה (fenitisation) יוצר סדרה של אזורים אופייניים, כאשר החלק החיצוני ביותר מאופיין בהיעלמות הקוורץ והחלק הפנימי ביותר מכיל נפלין ולעיתים הוא מורכב מנפלין בלבד (הסלע נפליניט).
פניטים נוצרים בקנה מידה שבין מטר לקילומטר.
סקארן (Skarn) – סלע מטאסומטי המכיל בדרך כלל עפרות של מתכות שונות.
קיימות שתי קבוצות עיקריות של סלעים מסוג זה הנבדלות בהרכבן הכימי ובאופן היווצרותם:
סקארן מגנזי (Magnesian Skarn) – סלע הנוצר בטמפרטורות גבוהות המכיל פורסטריט, דיופסיד, ספינל, פריקלס, קלינוהומיט, פלוגופיט, פארגסיט ונוצר במגע של עם סלעים פחמתיים המכילים מגנזיום (דולומיט או מגנזיט).
סקארן מגנזי עשוי להכיל עפרות של ברזל, מתכות זולות, נחושת וזהב.
קיים הבדל בין סקארן מגנזי שנוצר בשלב המגמטי לסקארן מגנזי שנוצר בשלב הבתר-מגמטי הן בהרכב המינרלים והן בחלוקה לאזורים מטאסומטיים.
שני הסוגים עשויים להיות מוחלפים על ידי קאלק-סקארן בשלבים המאוחרים תחת תנאי לחץ וטמפרטורה בינוניים, פעילות כימית מואצת של CaO וירידה בריכוז של פחמן דו-חמצני בנוזלים.
פאצייס נדיר של סקארן הדומה לסקארן מגנזי הוא סקארן שבו מחליף מנגן את המגנזיום במינרלים הבונים את הסלע למינרלים דוגמת טפרואיט וגלאוקוכרואיט.
קאלק-סקארן (calc-skarn) – סלע הנוצר בטמפרטורות גבוהות עד בינוניות כמעט תמיד בשלב הבתר מגמטי המכיל גארנט, סאליט, וולאסטוניט, ופירקסנואידים עשירים במנגן שנוצר במגע עם אבן גיר ושיש העניים במגנזיום.
קאלק-סקארן מכיל עפרות ברזל, נחושת טונגסטן, מוליבדן, בריליום, בור, אורניום ויסודות נדירים.
רודינגיט (Rodingite) – סלע מטאסומטי הבנוי בעיקר מסוגי הגארנט גרוסולאר ואנדרדיט ופירוקסן פחמתי.
מינרלים נפוצים נלווים כוללים וזוביאניט, אפידוט וסקפוליט.
רודינגיט יכול להכיל עפרות ברזל וזהב.
רודינגיט מחליף דייקים או תכלילים של סלעים בסיסיים (כדוגמת גברו) בתוך גופים אולטרה-מאפיים שעברו סרפנטיזציה.
שלא כמו בסלעי סקארן אין בסלעי הרודינגיט אזורים מטאסומטיים מובחנים.
גרייזן (Greisen) – סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורות בינוניות המאופיין על ידי קוורץ ונציץ לבן (מוסקוביט), בדרך כלל עם טופז, פלואוריט, טורמלין ולעיתים עם אמאזוניט, אורתוקלז, לפידוליט, אנדלוזיט ודיאספור.
גרייזן יכול להכיל בריליום, טונגסטן, מוליבדן, בדיל וטנטלום.
גרייזן יכול להחליף לויקוגרניט ("גרניט בהיר" כלומר שאין בו בכלל מינרלים כהים), אבני חול וצפחות נציציות, ומופיע כעורקים בהם.
בסלע זה ייתכנו אזורים מטאסומטיים מובחנים.
ברסיט (Beresite) - סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורות נמוכות המאופיין על ידי קוורץ, סריציט (סוג של נציץ), אנקריט ופיריט.
ברסיט יכול להכיל עפרות של זהב, כסף, עופרת ואורניום.
ברסיט נוצר ממטאסומטיזם חומצי של סלעי יסוד וסלעי משקע רוויים בסיליקה.
פרופייליט (Propylite) – סלע מטאסומטי בעל גוון ירקרק הנוצר על ידי מטאסומטיזם אזורי של סלעים געשיים בסיסיים שמקורם בדרך כלל בקשתות איים בשלב הבתר-מגמטי בטמפרטורות בינוניות עד נמוכות.
הסוג הנוצר בטמפרטורות נמוכות מורכב בעיקר מאלביט, קלציט, פיריט וכלוריט.
הסוג הנוצר בטמפרטורות בינוניות מורכב מאפידוט, אקטינוליט, מגנטיט וביוטיט.
קוורציט משני (Secondary quartzite) – סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורות בינוניות עד נמוכות בסביבת סלעים געשיים עד תת-געשיים שהרכבם ריוליטי עד אנדזיטי והמחליף סלע יסוד חומציים ולעיתים נדירות סלעי משקע.
הוא מורכב בעיקר מקוורץ (בין 50% ל-100%) בתוספת מינרלים משניים עשירים באלומינה, דוגמת פירופיליט, דיאספור, המטיט, אלוניט וקאוליניט.
מינרלים משניים נפוצים כוללים, פלואוריט, דיומורטיריט, רוטיל ולזוליט.
עפרות העשויות להימצא בו כוללות זהב, נחושת, אנטימון וכספית.
גומבאיט (Gumbeite) - סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורות בינוניות עד נמוכות המורכב בעיקר מקוורץ, אורתוקלז ומינרלים פחמתיים (דולומיט ואנקריט), לעיתים יש בסלע גם סולפידים.
הוא נוצר מהתמרה של גרנודיוריט או סיאניט ויש בו עורקים של טונגסטן-נחושת או זהב-אורניום.
אייסאיט (Aceite) - סלע מטאסומטי אלקלי הנוצר בטמפרטורות נמוכות כשהתמיסות ההידרותרמיות מחומצנות ומעושרות בנתרן.
בתהליך המטאסומטיזים נוסף לסלע Na2 והוא מאבד SiO2, ובתהליך מוחלף קוורץ על ידי אלביט שהוא המינרל העיקרי בסלע בתוספת מינרלים פחמתיים משניים והמטיט.
בחלק מהסלעים מופיעים גם כלוריט וקוורץ.
אפטיט הכולל אורניום הוא מינרל נלווה נפוץ.
ארגיליסיט (Argillisite) - סלע מטאסומטי הנוצר בטמפרטורות נמוכות והמחליף סלעים פלוטוניים, סלעים געשיים וסלעי משקע בהרכבים של מינרלי חרסית (סמקטיטים, איליט, קאוליניט, סלדוניט וזאוליטים), ויכול להכיל גם מינרלים של סיליקה (קוורץ, כלקדון ואופאל), מינרלים פחמתיים (קלציט, דולומיט, אנקריט ומגנזיוסידריט) וסולפידים של ברזל (פיריט, מרכזיט, מקינאוויט).
הארגילסיט יכול להיווצר בפני כדור הארץ (ארגיליסיט סולפטרי) או בעומק (ארגיליסט הידרותרמי) ואז הם מלווים בהיווצרות עפרות כדוגמת אורניום, נחושת ואבץ.
סוגים נוספים הם סלע מטאסומטיים אלקליים הקשורים להעתקים ונפוצים בשילדים של הפרקמבריון.
ארבעת הסוגים הנפוצים מסוג זה הם: גרניטים שעברו אלבטיזציה, גנייסים שעברו אלבטיזציה, אפוג'ספרואידים (apojasperoids) ואלביטיטים הקשורים לקרבונטיטים.
קיימים סוגים נוספים של סלעים מטאסומטיים, אלא שהם אינם טיפוסיים או שאינם נפוצים.
מָטָאמָטָה (שם מדעי: Chelus fimbriata) הוא מין צב בסוג Chelus, המאופיין במראיהו הייחודי.
הוא מצוי בטבע בנהרות אמריקה הדרומית באזור נהר האמזונאס.
המטאמטה תואר לראשונה על ידי חוקר הטבע הצרפתי פייר בארר ב-1741, שחשב אותו לצב יבשתי, ורק בשנת 1783 סיווג אותו חוקר הטבע הגרמני יוהאן גוטלוב שניידר כ-Testudo fimbriata.
שמו שונה ב-14 פעמים בשתי מאות שנים, ולבסוף ניתן לו השם Chelus fimbriata ב-1992.
עד 2020 היה מקובל להניח כי מדובר במין היחיד החי בסוג Chelos, וכי אוכלוסייתו משתפת לאמזונס ולנהר האורינוקו, אך תצפיות על הבדלים מורפולוגיים בין דגימות של מטאמטה בכל אחד מהנהרות מצאו הבדלים בולטים באוכלוסיות של אגן האמזונס ונהר האורינוקו, אשר נפרדו ככל הנראה לפני כ-13 מיליון שנים.
המין החדש זכה לשם Chelus orinocensis, כאשר אוכלוסיית האמזונס שמרה על השם המקורי, Chelus fimbriatus.
זהו מין של צב גדול שאורכו יכול להגיע ל-45 סנטימטרים ומשקלו ל-15 קילוגרם.
צבע הראש, הצוואר והגפיים הוא חום-אפרפר והוא בעל מבנה ראש בעל שני זיזים משולשים משני קצוות הראש בחלק העליון.
בעל פה מתרחב גדול במקום מקור כמו רוב הצבים וחדק פחוס דמוי צינור באזור האף, דרכו הוא נושם.
הראש מכוסה בגבשושיות ועליהן צומחים זיזים דמויי צמחים: על הסנטר ישנם שלושה כאלה ועל הלסת עליונה עוד ארבעה.
הצוואר ארוך ובעל שניים-שלושה תלמים וכמה "קוצים" מזדקרים עד לבסיס השריון החום או השחור.
מעל השריון שלוש שורות תלולות יותר משאר השריון, ככל הנראה כדי לעזור לצב להסתוות.
כפות הרגליים קטנות ביותר עם מעט טפרים וגם הזנב קצר אבל עבה, בייחוד אצל הזכרים.
צב זה חי בטבע בנהרות עם זרימה איטית, בריכות רדודות וביצות בבוליביה, מזרח פרו, אקוודור, מזרח קולומביה, ונצואלה, גינאה, גינאה הצרפתית, סורינאם וצפון-מרכז ברזיל.
הוא מצוי רוב זמנו במים ועולה לנשום על ידי החדק דמוי הצינור שלו.
בהיותו טורף אורב, על גופו ושריונו צומחים אצות וצמחים ירוקים שעוזרים בהסוואה, וכך הוא משתלב בצורה מוצלחת בצמחייה המימית או בערימות עלים מתים או בוץ.
הוא ממתין בלי נוע כשטרפו, חסרי חוליות או דגים, מתקרבים אליו.
כשדג או יצור דומה מגיע למרחק מספיק, הצב פוער את פיו, יוצר ואקום גבוה ושואב אותו פנימה.
בשל צורתו של הפה המטאמטה כלל לא מסוגל לנשוך אלא רק לפתוח ולסגור את הפה.
הצבים מתרבים במשך השנה כשהזכרים מרחיבים את רגליהם על מנת להרשים את הנקבה.
הם מקננים בחפירות בדרך כלל בחודשים אוקטובר עד דצמבר ומטילים 12–28 ביצים קטנות וכדוריות שנמצאות יחדיו.
הצאצאים הרכים הם טרף קל להרבה טורפים כמו עיטים, חתולים, אנפות, נחשים ותנינים.
הצבים מתרבים במשך השנה כשהזכרים מרחיבים את רגליהם להרשמת הנקבה ומקננים בחפירות בדרך כלל בחודשים אוקטובר עד דצמבר ומטילים 12–28 ביצים קטנות וכדוריות שנמצאות יחדיו.
מטאתריה (שם מדעי: Metatheria) היא בת-מחלקה במחלקת היונקים, שכוללת את כל יונקי הכיס הקיימות היום בנוסף למספר קבוצות מאובנים.
קבוצה זו שייכת לקבוצה תריה, בה גם יונקי השליה.
המטאתריה הוגדרה לראשונה בשנת 1880 על ידי הביולוג האנגלי תומאס הנרי האקסלי כחלק ממיון בסיסי של מחלקת היונקים:
היונקים המטילים ביצים - קבוצת יונקי הביב.
יונקי הכיס, בה העוברים מתפתחים לתקופת היריון קצרה ברחם האם, כשהם ניזונים משק החלמון בדומה לעוברים בביצים, ולאחר מכן נולדים ומשלימים את שאר התפתחותם בתוך כיס חיצוני הנוצר בעור הבטן של האם, שבו נמצאות הפטמות.
יונקי השליה שבה הנקבה היא בעלת שליה מפותחת, דרכה מתאפשר חילוף חומרים עם העובר.
ראשון בני קבוצה זו הוא הסינודלפיס שחי בקרטיקון התחתון בסין.
שינוי נוסף משאר היונקים שקיים אצלם בנוסף לכיס, הוא בהרכב השיניים שלהם.
מאובנים של מטאתריה נמצאו בסין, באזורים נוספים באסיה ובאירופה, אך מרביתם נמצאו בצפון אמריקה.
עם זאת המאבק עם יונקי השליה המוצלחים מהם הגביל את תפוצתם לאזורים מבודדים באוסטרליה, איי אוקיאניה ולאמריקה הדרומית, ממנה חלקם נכחדו עם ההחלפה האמריקאית הגדולה.
המין אופוסום וירג'יניה הוא היחיד שקיים כיום באמריקה הצפונית.
סוג ללא מקור סינודלפיס (Sinodelphys) - נכחד
על-סדרה חיות כיס אוסטרליות (Australidelphia)
מטב עמותה לשרותי טיפול ורווחה היא ארגון סיעוד ישראלי.
העמותה נוסדה בשנת 1958 על ידי קבוצת עובדים סוציאליים.
מערך הסיעוד והטיפול האישי: עמותת מטב מעניקה שירות למעל 40,000 קשישים בישראל, באמצעות 50 סניפים הפזורים ברחבי הארץ, שבהם מועסקים מעל 30,000 מטפלות ומטפלים סיעודיים לצד מאות עובדים סוציאליים, אחיות מוסמכות, גרנוטולוגים ואנשי מקצוע בתחום הגיל השלישי.
העמותה מספקת שירותי סיעוד לזכאי גמלת סיעוד מטעם המוסד לביטוח לאומי, משרד הרווחה, הקרן לרווחת ניצולי השואה ומזמיני שירות נוספים.
שירותי הסיעוד ניתנים באמצעות מטפל/מטפלת ישראלי/ישראלית או עובד זר בהתאם לרמת הזכאות והצורך.
מרכזי יום לקשיש: עמותת מטב מפעילה כ-23 מרכזי יום לקשיש בשיתוף עם הרשויות המקומיות, מהם שלושה מרכזי יום ייחודיים לתשושי נפש.
מרכזי היום לקשיש מעניקים שירות טיפול בקהילה לאזרחים מבוגרים המתגוררים בבתיהם ומעוניינים להצטרף למסגרת הנותנת מענה לצרכים חברתיים.
מבקרי מרכזי היום נהנים משרותי הסעות עד ומפתח הבית ולארוחות חמות.
בנוסף מפעילה עמותת מטב כ-22 מועדונים לאוכלוסייה המבוגרת.
קהילות תומכות: עמותת מטב מפעילה 37 קהילות תומכות, מתוכן קהילה אחת משולבות לקשישים ולנכים וקהילה תומכת לנכים עצמאיים.
משפחות אומנה: בחודש מרץ 2001 הפריט משרד הרווחה את שירותי האומנה בישראל והעבירם לעמותות, עמותת מטב נבחרה לנהל את תחום שירותי האומנה במחוז צפון.
כיום מטפלת העמותה בכ-1000 ילדי אומנה באזור הצפון באמצעות 'מטב השירות לאומנה'.
עשייה חברתית: ניהול והפעלת תוכניות התנדבות ייחודיות ופרויקטים קהילתיים.
בהן תוכנית 'והדרת' (בשיתוף המשרד לשוויון חברתי) מיזם 'עכשיו זה הזמן' (ביוזמת ובמימון הרשות לזכויות ניצולי השואה), תוכניות ההתנדבות 'חברים לעת זקנה' ו-'כלבי ליטוף (בשיתוף משרד החקלאות), מרכז הורים-ילדים נייד, מרכז יום סיעודי בנתיבות, מרפאת שיניים קהילתית בבאר-שבע, דירות בקהילה לבעלי מוגבלויות.
שירותי חונכות לזכאי משרד הביטחון: מתן שירותי חונכות לזכאי משרד הביטחון וילדיהם (החל משנת 2024).
מטאנס שחאדה , שמו הרשמי אנטאנס שחאדה; נולד ב-25 במאי 1972) הוא פוליטיקאי ערבי-ישראלי.
כיהן כיו"ר מפלגת בל"ד וכחבר הכנסת מטעמה בסיעת הרשימה המשותפת; שחאדה הוא דוקטור למדעי המדינה.
שחאדה הוא יליד נצרת, והוא נוצרי בדתו.
למד לתואר ראשון בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
המשיך לתואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה ולדוקטורט במדעי המדינה מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
שחאדה היה חוקר בארגון מדה אל-כרמל.
התמקד במחקר בתחומי הכלכלה ודפוסי ההצבעה של המגזר הערבי בבחירות לכנסת.
כמו כן, הוא כתב מספר מחקרים וניירות עמדה על השפעת ישראל על הכלכלה הפלסטינית.
חבר בהנהגת ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל.
כחבר הוועדה נפגש עם המחבל סמיר סרסאווי כשזה השתחרר מהכלא.
סרסאווי ריצה 30 שנות מאסר בגין זריקת רימוני יד על אזרחים בחיפה במהלך האינתיפאדה הראשונה.
בפברואר 2019 בחרה ועידת מפלגת בל"ד בשחאדה, מזכ"ל התנועה, להתמנות ליושב הראש שלה.
שחאדה מתנגד לחוק הלאום ותומך בהפיכת מדינת ישראל למדינת כל אזרחיה.
נחשב למתון ביחס לקודמיו במפלגה, חנין זועבי וג'מאל זחאלקה.
שחאדה הצהיר שהוא מוכן יותר לדיאלוג עם החברה היהודית, כולל עם מתנגדיו בימין הישראלי.
בינואר 2021 הפסיד לסאמי אבו שחאדה בבחירות לראשות בל"ד.
בעקבות כך שחאדה החליט שלא לרוץ בבחירות לכנסת העשרים וארבע.
שחאדה נישא למנאל רוחאנה, נוצרייה, ועובדת סוציאלית במקצועה.
לבני הזוג שני בנים ובת והם מתגוררים בעספיא.
מטאפורות זולות על אהבה הוא אלבום הבכורה של פנחס ובניו, שיצא בשנת 2014.
אלבום זה מרכז את העבודה של ההרכב מאז הקמתו, ויצא בשם "ההרכב של עופר פנחס" (שהוחלף לאחריו ל"פנחס ובניו").
סגנון השירים מורכב ומשתנה, וכולל בין השאר גוונים שונים של מוזיקה אתנית.
הקטע החותם את האלבום, "שקופה-פוגה?", מתייחס לשיר "שקופה" המופיע מוקדם יותר באלבום.
מטבח אקוסטי הוא אלבומם החמישי של נקמת הטרקטור, ואלבום ההופעה הראשון שלהם.
האלבום כולל ביצועים לשירים קיימים של הלהקה ואף שירים חדשים שלא הופיעו באף אלבום.
"נקמת הטרקטור" ביקשו לציין פתיחת מועדון ביפו של מתופף הלהקה דאז בהופעה חגיגית.
בשל מגבלות סאונד במקום, הוחלט על מופע אקוסטי חד־פעמי.
ההופעה הסתמנה כהצלחה והלהקה החליטה להקליט אלבום אקוסטי הכולל גרסות כיסוי ללהיטים שלהם בשילוב שירים חדשים.
לרגל 20 שנה לצאת האלבום, האוזן השלישית בשיתוף עם לייבל התקליטים שלהם, זהב שחור, הוציאו את האלבום על גבי תקליט.
לעטיפת האלבום צילם יורם בוזגלו מודל שבנה אילן גרין: אותיות דפוס בלט שהונחו על גבי לוחות עץ.
הטקסט כולו סודר הפוך והתצלום נהפך במחשב כדי שיופיע בסדר ישר.
מטאראם (באינדונזית: Mataram) היא בירת מחוז מערב איי סונדה הקטנים באינדונזיה.
נוסף על היותה בירת המחוז, מטאראם הפכה גם למרכז השלטון, החינוך, המסחר, התעשייה והשירותים.
העיר מטאראם מורכבת משלוש עיירות, ממערב למזרח, אמפנאן, מטאראם וצ'אקראנגארה.
שכל אחת אמנם משמשת כעיירה בפני עצמה אך הן מתנהלות יחד.
אמפנאן היא עיר הנמל, במטאראם נמצאים המשרדים הממשלתיים של המחוז וצ'אקראנגארה היא המרכז המסחרי הגדול באי.
העיר שוכנת באי לומבוק המהווה חלק משרשרת איי סונדה הקטנים על חוף האוקיינוס ההודי ומוקפת מכיווני צפון, דרום ומזרח בנפת מערב לומבוק (אם כי מבחינה אדמיניסטרטיבית היא אינה חלק מנפה זו).
העיר מטאראם היא עיר נמל וכיאה לעיר נמל היא שטוחה יחסית כשהגובה המרבי בה הוא 50 מ' מעל פני הים.
המבנה הגאולוגי של העיר מטראם הוא ברובו משקעי חרסית וטוף שהם מרבצי סחף שמקורם בפעילות הר הגעש רינג'אני.
במטאראם יש אקלים מונסוני טרופי (Am) הכולל שתי עונות, העונה הגשומה והעונה היבשה.
עם גשמים עזים מנובמבר עד מרץ ומשקעים מתונים מאפריל עד אוקטובר.
והטמפרטורה נעה בין 20.1 מעלות צלזיוס ביולי ועד 31.6 מעלות צלזיוס בנובמבר.
בחודשים ינואר עד מרץ הלחות באוויר היא המרבית והיא יכולה להגיע ל-83% ואילו הלחות המינימלית שיורדת עד ל-77% היא בחודשים אוגוסט וספטמבר.
במטאראם ישנם בממוצע 120 ימי גשם בשנה וכמות המשקעים בה נעה בין 1,200 ל-2,000 מ"מ גשם בשנה.
גבולמחוזשם בשפת מקורנפהשם בשפת מקורצפוןמחוז גונונג סאריKecamatan Gunung Sari נפת מערב לומבוקKabupaten Lombok Baratדרוםמחוז לאבו אפיKecamatan Labu ApiמזרחנרמאדהKecamatan Narmadaמערבמצר לומבוקSelat Lombok
העיר מורכבת מ-6 אזורים מנהליים (Kacamatan), הכוללים 50 כפרים/שכונות (Kampung).
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 אוכלוסיית העיר מנתה 429,651 תושבים.
הם תושבי לומבוק הילידים ומהווים את רוב תושבי מטאראם.
במטאראם מתגוררים גם אנשים ממוצא ג'אוואניסי, סיני, ממוצא אינדונזי וסיני מעורב ומספר קטן של , בעיקר ממוצא תימני.
האסלאם היא הדת של מעל 80% מאוכלוסיית מטאראם.
ההינדואיזם היא הדת השנייה בגודלה עם 14% מהאוכלוסייה.
והדתות האחרות שניתן למצוא במטאראם הן נצרות, בודהיזם וקונפוציאניזם.
תושבי מטאראם מדברים בדרך כלל ב, שהיא שפת האם של תושבי הילידים בלומבוק.
אינדונזית היא השפה הנפוצה ביותר בהקשרים עסקיים, כמו גם בענייני חינוך וממשל רשמיים.
הטרמינל הראשי בעיר נקרא טרמינל מאנדליקה (באינדונזית: Terminal Mandalika) שנמצא במזרח העיר, מלבד זאת ישנו טרמינל נוסף הנקרא קבון רואק (Kebon Roek) שנמצא במערב העיר באזור אמפנאן.
בספטמבר 2011 נסגר נמל התעופה של מטאראם, , והוחלף ב[ הממוקם כ-25 ק"מ דרום-מזרחית למטאראם במרכז האי לומבוק.
בעבר הנמל המרכזי של מטאראם היה הנמל באמפאנן שהיה נמל ימי שוקק חיים, והיה ממוקם במערבה של העיר מטאראם.
עם זאת, בשל העוצמה של זרמי הים של מצר לומבוק, נבחר מיקום אידיאלי יותר עבור הנמל, שנמצא כעת בלמבר וממוקם כ-15 ק"מ דרומית לעיר מטאראם.
מועדון השחייה מטארו (בקטלאנית: Centre Natació Mataró) הוא מועדון ספורט קטלוני המתמקד בכדורמים, ומחזיק במחלקות שחייה תחרותית, טריאתלון וטניס שולחן.
המועדון נוסד ב-1932. קבוצת כדורמים הגברים שלו העפילה לליגה הבכירה לראשונה בשנת 1998.
מחלקת טניס השולחן הוקמה בסוף שנות ה-60, ומחלקת הטריאתלון הוקמה ב-1990.
מטאנרטיב (גם מטא־נרטיב או נרטיב גדול, "סיפר גדול"; בצרפתית: métarécit) הוא נרטיב על נרטיבים בעל משמעות היסטורית, ניסיון או ידע, המציע לחברה לגיטימציה באמצעות השלמתו של רעיון מאסטר (שעדיין לא מומש).
דוגמה מוכרת למטאנרטיב הוא המרקסיזם, האידאולוגיה המרקסיסטית: המכילה בתוכה (בין השאר) את הנרטיב הסיפורי הפשוט פרי הגותו של קרל מרקס, המתאר את המאבק "התמידי" בין קבוצות אנושיות של מדכאים ומדוכאים; כאשר את התפיסה הזו מרקס משווה למעמד הבורגנים ומעמד הפועלים בחברה של ימיו.
רעיון זה ורעיונות בסיסיים נוספים שמקורם בהגותו של מרקס והגויות אחרות, מתחברים לכדי תפיסת עולם שבאה לתאר בתכליתה את המציאות (לצורך הדוגמה כעת – המרקסיזם), כאשר עם התפתחותה היא הפכה לבעלת משמעויות היסטוריות והשפעה ממשית על חייהם של אנשים רבים.
"מטא" ביוונית משמע "מעבר"; "נרטיב", שמקורה בשפה הלטינית, היא מילה בעלת כמה משמעויות שונות.
במובן הפשוט, נרטיב הוא "השקפת עולם", אך בהקשר למטאנרטיב, משמעותו המדויקת יותר היא סיפור המאופיין באופן הסיפור שלו (בדרך שהוא מועבר).
למרות שהשימש במונח לראשונה החל במאה ה-20, המונח הוכרז על ידי הפילוסוף הצרפתי ז'אן-פרנסואה ליוטר ב-1979, עם טענתו שהאדם הפוסט-מודרני התאפיין בדיוק בחוסר אמון ב"נרטיבים הגדולים" (קידמה, הארה, אמנציפציה, מרקסיזם) שהיוו חלק מהותי מהמודרנה.
בספרו המצב הפוסטמודרני משנת 1979 ליוטר מדגיש את הספקנות ההולכת וגוברת של המצב הפוסט-מודרני כלפי האופי הכולל של המטאנרטיבים והסתמכותם על צורה כלשהי של "אמת טרנסצנדנטית ואוניברסלית":
ליוטר והוגים פוסט-סטרוקטורלים אחרים כמו פוקו רואים בכך התפתחות חיובית באופן כללי ממספר סיבות.
ראשית, ניסיונות לבנות תיאוריות גדולות נוטים לבטל יתר על המידה את הכאוס והאי-סדר הקיימים באופן טבעי ביקום, את כוחו של האירוע האינדיבידואלי.
החלפת נרטיבים גדולים ואוניברסליים בנרטיבים מקומיים קטנים
ליוטארד הציע שהמטאנרטיבים יפנו את מקומם ל-petits récits, או נרטיבים צנועים ו"מקומיים" יותר, שיכולים "להשליך" את הנרטיב הגדול על ידי הבאת האירוע הבודד למוקד.
השאלה מיצירותיו של ויטגנשטיין ומהתיאוריה שלו על ה" מודלים של השיח", ליוטארד בונה את חזונו של פוליטיקה מתקדמת, המבוססת על חיים משותפים של מגוון שלם של משחקי שפה ותמיד בעלי לגיטימציה מקומית.
פוסטמודרניסטים מנסים להחליף את המטאנרטיבים על ידי התמקדות בהקשרים מקומיים ספציפיים כמו למשל, במגוון החוויה האנושית.
הם טוענים לקיומם של "ריבוי של עמדות תאורטיות" ולא לתיאוריות גדולות ומקיפות
לפי ג'ון סטפנס ורובין מקאלום, מטאנרטיב "הוא סכמה נרטיבית תרבותית גלובלית או טוטאלית המסדרת ומסבירה ידע והוויה" - סיפור על סיפור, המקיף ומסביר "סיפורים קטנים" אחרים בתוך מערכת מודל המרכיבה את "הסיפורים הקטנים" למכלול.
נרטיבים פוסט-מודרניים לרוב יפריעו בכוונה לציפיות הנוסחתיות שמספקים קודים תרבותיים כאלה, ומצביעים בכך על עדכון אפשרי של הקוד.
בתקשורת ובתקשורת אסטרטגית, נרטיב מאסטר (או מטאנרטיב) הוא "נרטיב טרנס-היסטורי שטבוע עמוק בתרבות מסוימת".
נרטיב מאסטר הוא אפוא סוג מסוים של נרטיב, המוגדר כ"מערכת קוהרנטית של סיפורים הקשורים זה בזה ומאורגנים ברצף, החולקים רצון רטורי משותף לפתור קונפליקט על ידי ביסוס ציפיות הקהל בהתאם למסלולים הידועים של צורתו הספרותית והרטורית."
הקונסורציום לתקשורת אסטרטגית מחזיק גם אתר אינטרנט בנושא מאסטר נרטיבים.
אחרים התייחסו למטאנרטיבים כעלילות מופת, "סיפורי שלד שחוזרים על עצמם, השתייכות לתרבויות וליחידים הממלאים תפקיד רב עוצמה בשאלות של זהות, ערכים והבנת החיים".
ביקורת על התזה של ליוטר
פוסטמודרניסטים טענו שכל עוד מטרותיו המרכזיות של
ליוטר בתזה הן מדע, הוא שגה בכך שחשב שהמדע מסתמך על נרטיב גדול לאימות חברתי ואפיסטמי, במקום על ההצטברות של הצלחות נרטיביות פחותות רבות.
באתר Sociology.org.uk נטען כי לא ברור אם ליוטארד מתאר מצב גלובלי של ספקנות כלפי מטאנרטיבים בפוסטמודרניות, או רושם ספקנות כזו.
מבקריו מציינים את העובדה המביכה שמטא-נרטיבים ממשיכים בבירור לשחק תפקיד מרכזי בעולם הפוסט-מודרני הנוכחי.
ליוטארד עצמו גם ביקר את התזה שלו בספרו המצב הפוסטמודרני, ואמר כי הוא "פשוט הגרוע בספריו".
מטאמריות בקולורימטריה היא מצב בו התפלגויות ספקטראליות שונות נתפסות על ידי העין האנושית כמתארות את אותו צבע.
צבעים התואמים בדרך זו נקראים מטאמרים.
התפלגות ספקטרלית מתארת את החלק היחסי של האור הנפלט (או משודר או מוחזר) על ידי דגימת צבע בכל אורך גל בתחום הנראה.
היא מגדירה את מלוא המידע על האור המגיע מהמדגם.
לעומת זאת, העין האנושית מכילה רק שלושה קולטני צבע (שלושה סוגים של תאי חרוט), מכאן שכל קשת הצבעים מצטמצמת לשלוש מדידות חושיות, הנקראות ערכי הטריסטימולוס.
מטאמריות מתרחשת מכיוון שכל סוג של חרוט מגיב לסכום האנרגיה המצטברת מטווח רחב של אורכי גל, כך ששילובים שונים של אור בכל אורכי הגל יכולים לייצר תגובות קולטן שוות ערך ולכן ליצור את אותם ערכי טריסטימולוס, את אותה תחושת צבע.
דוגמה למטאמריזם (או ליתר דיוק, למטאמריות מוארת) היא זוג גרביים שנראות שתיהן שחורות בתאורה מסוימת אבל בתאורה אחרת, אחת נראית שחורה והשנייה נראית בצבע כחול-כהה.
התאמות מטאמריות הן נפוצות למדי, במיוחד בצבעים כמעט נייטרליים (אפורים או לבנים) או צבעים כהים.
ככל שהצבעים הופכים בהירים יותר או רוויים יותר, טווח ההתאמות המטאמריות האפשריות (שילובים שונים של אורכי גל) מצטמצם.
התאמות מטאמריות בין שני מקורות אור מספקות את הבסיס הטריכרומטי של קולורימטריה.
הבסיס לכמעט כל תהליכי יצור המסחריים של תמונות צבע (כגון צילום, טלוויזיה, הדפסה והדמיה דיגיטלית) הוא היכולת לבצע התאמות צבע מטאמריות.
ביצוע התאמות מטאמריות של חומרים מחזירי אור היא מורכבת יותר.
תפיסת הצבע בהחזרת אור נקבעת על ידי מכפלת עקומת ההחזר הספקטרלית של החומר בעקומת הפליטה הספקטרלית של מקור האור המאיר עליו.
כתוצאה מכך, צבע המשטחים תלוי במקור האור המשמש להארתם.
מטאמרים נצפים לעיתים קרובות בנוזלים, בבדים ובניירות מסוגים שונים, ובשימוש בפיגמנטים שונים.
כאשר ספקטרומי ההחזרה של שתי דגימות חוצים זה את זה שלוש פעמים או יותר, דגימות אלו הן זוג מטאמרי, תמיד נמצא מקור אור עבורו העין האנושית תקלוט את שתי הדגימות כבעלות צבעים שונים ומקור אור עבורו הצבעים יראו זהים.
המונח כשל מטאמרי מאיר (illuminant metameric failure) או מטאמריות מוארת (illuminant metamerism) משמש לעיתים לתיאור מצבים שבהם שתי דגימות תואמות בצבען כאשר צופים בהן תחת מקור אור אחד ואינן תואמות תחת מקור אחר.
רוב סוגי נורות הפלואורסצנט מייצרים עקומת פליטה ספקטרלית שאינה חלקה (בעלת "קוצים"), כך ששני חומרים תחת אור פלואורסצנטי עלולים שלא להתאים בצבעם, אף על פי שהם מתאימים מטאמרית למקור אור בעל עקומת פליטה חלקה כמו נורת ליבון.
הדפסת הזרקת דיו רגישה במיוחד, ולכן מקובל לשפוט את איכות הצבע של הדפסות הזרקת דיו תחת תאורה סטנדרטית בטמפרטורת צבע של 5000°K.
בדרך כלל, תכונות חומר כגון שקיפות, ברק או מרקם פני השטח אינן נלקחות בחשבון בהתאמת צבעים.
עם זאת, כשל מטאמרי גאומטרי או מטאמריות גאומטרית (geometric metameric failure or geometric metamerism) יכולים להתרחש כאשר שתי דגימות תואמות כאשר שמסתכלים עליהן מזווית אחת, אך לא מזווית אחרת.
דוגמה נפוצה היא וריאציות הצבע המופיעות בגימורים של מכוניות בגוון מטאלי או דמוי פנינה.
כשל מטאמרי של צופה או מטאמריות צופה (observer metameric failure or observer metamerism) יכולים להתרחש בגלל הבדלים בראיית הצבעים בין צופים שונים.
המקור השכיח לכשל מטאמרי של הצופה הוא עיוורון צבעים, אך הוא יכול להתרחש גם בקרב צופים "רגילים".
זאת כיוון שהכמות היחסית של תאי חרוט הרגישים לצבעים השונים, פרופיל הרגישות לאור בכל סוג של תא חרוט וכמות ההצהבה בעדשת העין ובפיגמנט המקולרי של העין שונה מאדם אחד למשנהו.
דבר זה משנה את התרומה היחסית של אורכי גל שונים לתפיסת הצבע של כל צופה.
כתוצאה מכך, שני מקורות אור (או שתי דגימות) ששונים מבחינה ספקטרלית עשויים לייצר התאמת צבע עבור צופה אחד, אך לא עבור צופה שני.
ביישומים תעשייתיים רבים, נעשה שימוש בהתאמות צבע בשדה ראייה גדול כדי להגדיר סובלנות צבע (color tolerances).
לבסוף, מטאמריות מכשירים (device metamerism) מופיעה עקב חוסר העקביות של קולורימטרים.
קולורימטרים מורכבים משילוב של מטריצה של תאי חיישן וממסננים אופטיים, המציגים שונות בלתי נמנעת בתכונותיהם.
בנוסף, מכשירים שנבנו על ידי יצרנים שונים יכולים להיות שונים במבנה שלהם ולכן בערכי המדידה.
ההבדל בהרכבים הספקטרליים של שתי דגימות צבע מכונה לעיתים קרובות מידת המטאמריות.
הרגישות של התאמה מטאמרית לשינוי באלמנטים הספקטרליים היוצרים את הצבעים תלויה במידת המטאמריות.
שתי דגימות בעלות מידה גבוהה של מטאמריות עשויות להיות רגישות מאוד לכל שינוי בתאורה, בהרכב החומר, בצופה, בשדה הראייה וכו'.
המילה מטאמריות משמשת לעיתים קרובות לציון כשל מטאמרי ולא לציון מידת ההתאמה, או משמשת לתיאור מצב שבו התאמה מטאמרית מתדרדרת בקלות על ידי שינוי קל בתנאים, כגון שינוי בתנאי התאורה.
המדד הידוע ביותר של מטאמריות הוא , שהוא פונקציה ליניארית של המרחק האוקלידי הממוצע בין וקטורי ההחזרה הספקטראלית של הדגימה לבין הערך במרחב הצבעים של CIE 1964. מדד חדש יותר, שמשמש עבור סימולטורים של אור יום, הוא MI, הנקרא גם מדד המטאמריות של CIE.
מדד MI נגזר מחישוב הפרש הצבעים הממוצע של שמונה מטאמרים (חמישה בספקטרום הנראה ושלושה בתחום האולטרה סגול) במערכת הצבע של CIELAB או CIELUV.
ההבדל הבולט בין CRI ל-MI הוא מרחב הצבעים המשמש לחישוב הפרש הצבע, זה המשמש ב-CRI מיושן ונחשב לא אחיד מבחינה תפיסת הצבע.
במקרים בהם מעוניינים רק בחלק מהספקטרום, ניתן לפרק את MI ל-MIvis ו-MIUV.
ניתן לפרש את התוצאה המספרית על ידי עיגול לאחת מחמש קטגוריות אותיות:
מטאנסס (בספרדית: Matanzas) היא בירת מחוז בעל אותו השם בקובה.
מטאנסס ידועה בשל המשוררים, התרבות והפולקלור האפרו-קובני שלה.
העיר ממוקמת על החוף הצפוני של האי, על מפרץ בעל אותו השם, כ- מזרחית לבירה הוואנה.
מטאנסס נקראת גם עיר הגשרים, על שבעה עשר הגשרים שחוצים את שלושת הנהרות שחוצים את העיר (ריו יומורי, סן חואן וקאנימאר).
מסיבה זו היא כונתה "ונציה של קובה".
היא נקראה גם "La Atenas de Cuba" ("אתונה של קובה") בהקשר למשורריה.
בשנת 2022 מנתה אוכלוסיית מטאנסס כ-163,631 תושבים.
שטח העיר הכולל הוא כ-, עם צפיפות אוכלוסין של כ-520 נפש לקילומטר רבוע.
מטאנסס נוסדה בשנת 1693. זאת בעקבות צו מלכותי מה-25 בספטמבר 1690, שקבע התיישבות של משפחות מהאיים הקנריים.
אזור מטאנסס חווה פיתוח אינטנסיבי של גידולי הסוכר במהלך התקופה הקולוניאלית.לשם כך עבדים אפריקאים רבים הובאו כדי לתמוך בתעשיית הסוכר, במיוחד במהלך המחצית הראשונה של המאה התשע-עשרה.
בשנת 1792 היו במטנזס 1,900 עבדים, שהיוו בערך כ-30% מהאוכלוסייה.
בשנת 1817, אוכלוסיית העבדים של מטאנסס גדלה ל-10,773 עבדים, שהיוו כמעט 50% מכלל האוכלוסייה.
במהלך התקופה התרחשו כמספר מרידות עבדים.
בשנת 1898 מטאנסס הפכה לאחת מזירות הקרב הראשונות במלחמת ארצות הברית–ספרד.
העיר הופצצה על ידי כלי שיט של הצי האמריקני ב-25 באפריל 1898, מיד לאחר תחילת המלחמה.
מטאס ארווידאס בוזליס (בליטאית: Matas Arvidas Buzelis; נולד ב-13 באוקטובר 2004) הוא כדורסלן ליטאי-אמריקאי המשחק בקבוצת שיקגו בולס, בעמדת הסמול פורוורד.
בוזליס נולד בשיקגו לשני כדורסלני עבר ליטאים, אשר היגרו לארצות הברית לאחר קריירת המשחק; אביו, איידאס בוזליס, שיחק במספר קבוצות ליטאיות ובהמשך שימש כמעסה בנבחרת ליטא בכדורסל, בעוד אימו, כריסטינה ינקאוסקייטי, שיחקה עבור נבחרת ליטא בכדורסל נשים.
כמו כן שני סביו של בוזליס – ארווידאס ינקאוסקאס ופטראס בוזליס – היו בעברם שחקני כדורסל מקצועיים.
בשנת 2022 נבחר להשתתף במשחק נייקי הופ סאמיט, ושנה לאחר מכן שיחק במשחק מקדונלד'ס אול-אמריקן.
כמו כן השתתף ב-2023 במחנה הבינלאומי של "כדורסל ללא גבולות", ונבחר לשחקן המצטיין של המחנה.
במאי 2023 חתם בוזליס על חוזה בקבוצת ג'י ליג איגנייט מליגת הפיתוח של ה-NBA, יחד עם שני צעירים מבטיחים נוספים – רון הולנד וטיילר סמית'.
בעונתו היחידה בקבוצה שותף ב-35 משחקים ורשם ממוצעים של 13.7 נקודות, 6.4 ריבאונדים, 1.9 אסיסטים ו-1.9 חסימות למשחק.
ביוני 2024 נבחר על ידי שיקגו בולס כבחירה ה-11 בסיבוב הראשון של הדראפט.
מַטְבֵּעַ, במשמעותו המקורית, הוא גוש מתכת בעל צורת עיגול או צורה דומה, שעליו הטבעה שנוצרה על ידי ריבון (ומכאן נגזר שמו), ואשר מטרתו לשמש אמצעי תשלום, המקל על פעולות הקנייה, המכירה והתשלום עבור סחורות, עבודה או שירותים.
בשל כך, המושג "מטבע" משמש היום כינוי כללי לכל הכספים הרשמיים במדינות העולם, הכוללים שטרות כסף ומטבעות המוגדרים כהילך חוקי של כל מדינה.
בישראל המטבע החוקי הנוכחי נקרא שקל חדש, והוא כולל את שטרות הנייר והמטבעות.
המילה "מטבע" בשפה העברית יכולה להתקיים הן בצורת זכר והן בצורת נקבה.
המטבעות הקדומים ביותר שנמצאו קשורים נטבעו בממלכת לידיה שבאסיה הקטנה במאה ה-7 לפנה"ס.
באותה תקופה הייתה לידיה מושבה של סוחרים יווניים ועל מנת להקל על המסחר החל המלך לצקת גושים קטנים של זהב, כסף ואלקטרום וטבע על גביהם את סמלו, ראש אריה.
מטבעות ראשונים אלה לא היו שטוחים ועל פי רוב על צידם השני לא היה כל סימון לבד משקע מלבני.
בהתאם לכך ניתן להבין כי "שקל הקודש" המוזכר בתורה אינו מטבע אלא יחידת משקל של מתכת יקרה, לרוב כסף, זהב או שתיהן גם יחד בבסיס דו מתכתי.
חז"ל דרשו בכמה מקומות שהתורה מצווה לפדות מעשר שני במטבע דווקא, על פי הכתוב , ודרשו ש"צרת" פירושו צורה.
בבראשית רבה מוזכר גם מטבע של אברהם אבינו, אולם מוסכם במחקר שזהו אנכרוניזם מתקופת חז"ל על תקופה קדומה.
הנהגת שטרות כסף כהילך חוקי, החלה בסין בשנת 812. באירופה עד המאה ה-17, שימשו המטבעות אמצעי תשלום בסיסי של המסחר והילך חוקי יחיד, עד ההנפקה הראשונה של שטרות הכסף בשוודיה ביולי 1661.
בהיסטוריה ידועות צורות רבות שניתנו למטבעות: עיגולים, מרובעים, משולשים, משושים, מתומנים ועוד, אך הצורה העגולה היא הנפוצה ביותר, שיתרונותיה הן, נוחות הנשיאה ומראה נאה הנשמר בצורתו לאורך זמן.
ערכם של המטבעות העתיקים האשר היו עשויים זהב או כסף נקבע על פי משקלה של המתכת היקרה.
כל המטבעות נעשו על פי משקל קבוע על מנת שלא יהיה צורך לשקול אותם בעל עסקה מחדש.
רק עם הנפקת מטבעות הברונזה פקע התוקף של משקל המטבע.
מטבעות ברונזה נכנסו לשימוש על מנת לאפשר תשלומי עסקאות בסכומים נמוכים, דבר שלא ניתן היה לבצע בזהב וכסף שכח הקניה שלהם היה גבוה.
ערכם של מטבעות הברונזה, כמו המטבעות בני זמננו, נקבעו בידי הגוף המנפיק שהוא על פי רוב השליט.
למעשה השליט היה ערב לכך שתמורת מטבעות אלה יוכלו לקבל אם ירצו את שוויים במתכת יקרה.
כבר בעת העתיקה זייפו את המטבעות הגדולים ממתכת יקרה על ידי כך שטבעו מטבעות מברונזה וציפו אותם בכסף כך שכלפי וחוץ נראו בדיוק כפי שנראה המטבע האמיתי.
על מנת לוודא אמיתות מטבעות יקרים נהגו אנשים להכות עם מכשיר חד כדי לוודא שתוך המטבע עשוי אף הוא מתכת יקרה.
זייפנים גם ייצרו מטבעות שמשקלן היה קטן מהמקובל, או שהכילו הרכב מתכות שונה.
צורת זיוף נוספת הייתה שיוף שולי מטבעות קיימים על מנת לעשות שימוש בשבבי המתכת היקרה שהוסרו.
כדי למנוע רמאויות מסוג זה, החלו יצרני המטבעות לטבוע חריצים בשולי המטבע, כך שכל שיוף ניתן יהיה להבחנה מידית.
נוהג הטבעת מטבעות מחורצים בשוליהם השתמר עד ימינו, בעיקר מסיבות של יופי ואסתטיקה.
כאשר נכנס יותר לשימוש מטבע מודרני ממתכות שונות ושטרות נייר, החזיקו הבנקים בכספותיהם את שווי ההנפקות בזהב או בכסף ואלה אשר הבטיחו את שוויים של אמצעי התשלום.
בעת העתיקה לא נגזר השווי מהתחייבות בנקאית הניתנת כנגדם ("כסף סינתטי"), אלא משווי השוק של המתכת ("כסף טבעי").
לכן, נטבעו המטבעות העתיקים בעיקר ממתכות אצילות, שסיפקו ערך שהיה גבוה מצד אחד, ומצד שני, משקלן היה קל לנשיאה.
כיום טובעים מטבעות ממתכות שונות בהרכבים עמידים ולא כבדים, כך שכח הקניה של המטבע המודרני תמיד גבוה מעלות הייצור שלו.
עלות הייצור מחושבת לא רק בייחס למחיר המתכת אלא לכל תהליך ההנפקה, העיצוב, ייצור הרושמות, ייצור האסימונים טרם הטבעתם, ותהליך ההטבעה.
עם זאת כח הקניה של המטבעות עולה כאמור לאין שעור מעלות הייצור.
ההפרש שבין עלות הייצור לכח הקניה בפועל הוא למעשה הרווח של הגוף המנפיק.
וכך היה גם במטבעות הברונזה בעת העתיקה.
לפיכך לכל גוף מנפיק, אם זה קיסר רומאי או ממשלות בימינו, יש רווח נלווה מן ההנפקות.
בזמננו משמשים המטבעות העתיקים בעיקר למחקר על התרבות החומרית וההיסטוריה במקומות הימצאותם, וכן הם עוזרים לתיארוך שכבות ארכאולוגיות וממצאים שונים שנמצאו בקרבתם.
מרבית המטבעות העתיקים שמורים באוספי המדינה חלקם מוצגים במוזיאונים ובצד זאת קיימים אספנים לנושא אשר על פי חוק חייבים לדווח לרשות העתיקות בארץ על מטבעותיהם.
מטבעות עתיקים נודעים: דרכמה, סטאטר, דינר, סלע ואס.
מהמושג מטבע נגזרים מושגים נוספים:
מטבע חוץ - מטבע של מדינה אחרת, שמשמש תיירים ועוסקים במסחר בינלאומי.
מטבע זיכרון - גוש מתכת הנראה כמטבע, אשר הונפק במיוחד לצורך הנצחת מאורע מסוים או אישיות מסוימת.
מטבע זיכרון, הגם שהוא הילך חוקי, עשוי פעמים רבות ממתכת יקרה, כגון כסף או זהב, ומחירו גבוה במידה ניכרת מערכו הנקוב, כך שהוא אינו משמש בפועל כאמצעי תשלום.
"מטבעות" כאלה מהווים פריטי אספנות.
דוגמה לכך היא סדרת "מטבעות יום העצמאות" שמנפיק בנק ישראל מדי שנה.
מטבע קשה - אמצעי התשלום של מדינות המוכרות בעולם ככאלה בהן הכסף שומר היטב על ערכו יחסית למצב במדינות אחרים.
דוגמאות ל"מטבעות קשים": האירו האירופי, הין היפני, הפרנק השווייצרי ואחרים.
בישראל ובמדינות רבות אחרות, נחשב גם הדולר האמריקאי למטבע קשה, אף ששערו נשחק בהתמדה יחסית למטבעות חזקים ממנו.
מטבחון הוא אזור בישול קטן, שבדרך כלל יש בו מקרר ומיקרוגל, אך עשויים להיות בו מכשירים אחרים.
בחדרי מוטל ומלון, דירות קטנות, מעונות או בנייני משרדים, המטבחון מורכב ממקרר קטן, מיקרוגל ולפעמים מכיור.
מטבחונים נפוצים בחדרי אירוח במלונות ומוטלים ולעיתים קרובות מכילים מכונת קפה, מקרר קטן, המכונה בדרך כלל .
בחלק ממטבחוני המלון יש מקררים עם חיישן פנימי, המשמש את הנהלת המלון בניטור השימוש של האורחים בתכולת המקרר, וכך בגביית תשלום בעבור המזון הנצרך, הכולל בדרך כלל סודה, בירה ומשקאות חריפים.
באנגלית בריטית, המונח מטבחון מתייחס גם למטבח משני קטן בבית.
לעיתים קרובות הוא נמצא באותה הקומה של חדרי השינה של הילדים, ומשמש את האומנת או האו-פר להכנת ארוחות לילדים; מטבחונים אלו ניתן למצוא גם במספר בתי מלון בלונדון.
בישראל משמשים המונחים "המטבח" ו"המטבחון" גם לתיאור פורום מצומצם של בכירים בממשלה או בדרגות ניהוליות.
השימוש במונח מגיע לרוב בהקשרים שליליים, המתארים תופעה בה מיעוט בעל כוח בגוף ניהולי משתמש בסמכויותיו לעקיפת שאר הגורמים המכריעים.
המילה מטבחון (kitchenette) שימשה גם לתיאור סוג של דירה קטנה שרווחה בקהילות אפרו-אמריקאיות בשיקגו ובניו יורק במהלך אמצע המאה ה-20. בעלי דירות חילקו פעמים רבות בתים צמודי קרקע או דירות גדולות ליחידות קטנות יותר כדי לאכלס יותר משפחות.
תנאי המגורים במטבחונים הללו היו לרוב דלים; הסופר ריצ'רד רייט תיאר אותם כ-"הכלא שלנו, גזר דין המוות שלנו ללא משפט מקדים".
בברזיל, מטבחון (בפורטוגזית ברזליאית: quitinete) היא דירה קטנה מאוד.
היא מורכבת מחדר אחד, חדר רחצה ומטבח, שלעיתים קרובות נמצא בחלל החדר.
בדומה לדירת סטודיו בתרבות האמריקאית או בדסיט בהממלכה המאוחדת ואירלנד.
מטבל הוא רוטב אשר במקום למרוח או לפזר אותו על המזון, המזון נטבל בתוכו (ומכאן שמו).
מאכלים אשר נהוג לטבול במטבלים הם "מאכלי אצבעות" או מאכלים אחרים שקל לאחוז, כגון קרקרים, טוגנים, חטיפים, ירקות חתוכים, פיסות פיתה (שמשמשות ל"ניגוב" המטבל), פלאפל, מאכלי ים, קוביות גבינה או בשר.
מגוון המטבלים הוא עצום, והם קיימים בכל התרבויות.
איולי - רוטב איטלקי העשוי מתחליב של שום, שמן זית ומיץ לימון.
רוטב ברביקיו - משמש כמטבל לסוגי בשר שונים, לא רק צלויים.
צ'ילי קון קסו - רוטב סמיך המכיל פלפלים חריפים וגבינה.
מקורו במטבח הטקסני-מקסיקני והוא משמש לטבילת חטיפי טורטייה.
צ'אטני - מגוון גדול של רטבים הודיים, עשויים מחומרי גלם רבים, החל ביוגורט עם עשבים קצוצים וכלה במרקחות פרי.
משמשים כמטבל לחטיפים מטוגנים בשמן עמוק, כמו סמוסה ופקורה.
רוטב דגים - משפחת רטבים מלוחים העשוים מאנשובי מותסס.
בדרום-מזרח אסיה מעורבב עם פלפלים חריפים וכוסברה ומוגש כמטבל לצד מנות מטוגנות, לדוגמה ספרינג רול.
פונדו - רוטב גבינה מותכת.
מקורו בשווייץ ומאז שנות ה-70 גוברת הפופולריות שלו בארצות הברית ובמדינות נוספות.
גואקמולה - ממרח אבוקדו וירקות נוספים שמקורו במקסיקו, משמש כמטבל לחטיפי טורטייה.
חומוס וטחינה הם מטבלים מזרח-תיכוניים ש"מנוגבים" על ידי פיתה.
חרוסת היא מטבל מתוק הנאכל בפסח.
קטשופ משמש מטבל לטוגנים, טבעות בצל ומגוון מאכלים נוספים.
רוטב מרינרה - רוטב עגבניות המוגש עם מקלות לחם, פיצה ועוד.
מיונז הוא מרכיב ברטבים רבים, אך גם מטבל בפני עצמו, למאכלי ים ולירקות מטוגנים וצלויים.
חרדל משמש כמטבל למגוון מאכלים במטבח האסייתי.
מטבל בצל - מטבל משמנת חמוצה, בצל קצוץ ומלח בצל.
ממרח ליפטאואר - מטבל אוסטרי על בסיס גבינת ברינזה וחמאה.
רוטב סלסה - רוטב המבוסס על עגבניות, פלפלי צ'ילי, בצל ועשבי תיבול.
משמש בעיקר כמטבל לחטיפי טורטייה.
שמנת חמוצה - בפני עצמה, או מעורבבת עם מיונז או מרכיבים אחרים, משמשת בעיקר כמטבל לטוגנים.
רוטב סויה - משמש כמטבל המוגש בקעריות למאכלים ממזרח אסיה, לדוגמה סושי.
רוטב חמוץ-מתוק - מטבל סמיך מהמטבח הסיני המוגש עם מגוון מנות דים סאם, למשל האגרול ההסיני-אמריקאי.
רוטב טרטר - עשוי ממיונז, מחמצים ותבלינים, משמש כמטבל למאכלי ים.
סיראצ'ה - רוטב האופייני למטבח התאילנדי המשמש גם כמטבל למאכלי ים.
בארוחות מזנון ישראליות נהוג להגיש ירקות חתוכים סביב קערית מטבל, שהוא לרוב גבינה לבנה, רוטב אלף האיים או רוטב שום (ממיונז ושום).
מטבח פרנקפורט הוא טיפוס מטבח שהומצא בשנת 1926 והפך לאבטיפוס הראשון של עיצוב המטבח המודרני.
מטבח פרנקפורט היווה פריצת דרך משמעותית בתכנון בתי מגורים מאז פיתוחו, והיו לו השפעות רבות גם על תפקודן של נשים עובדות במאה ה-20. הוא מכונה כך על שם 10,000 היחידות הראשונות מסוג זה שנבנו בפרויקט בנייני שיכון שהוקמו בפרנקפורט שבגרמניה.
שנות ה-20 של המאה ה-20 היו שנים של חיפוש באדריכלות המודרנית שהתפתחה באותן שנים.
אדריכלים ותעשיינים רבים, בעיקר סביב גרמניה המוכה שלאחר מלחמת העולם הראשונה, חיפשו דרכים יעילות לשפר את איכות חייהם של מיליוני תושבים בעזרת תכנון אדריכלי חדש ושיטות תיעוש חדשות.
בשנות ה-20 הובילה את החיפוש אסכולת הבאוהאוס, שבמסגרתה עוצבו מוצרים תעשייתיים חדשים למען הכלל וברוחה נבנו פרויקטי שיכון גדולים, כגון שיכון וייסנהוף שניסה לתת מענה להקמת יחידות דיור רבות וזולות.
את מטבח פרנקפורט פיתחה באותן שנים ובאותה הרוח המעצבת האוסטרית מרגרטה שיטה-ליהוצקי עבור פרויקט שיכון דומה שתכנן האדריכל ארנסט מאי.
עד לאותה התקופה לא השתנתה התפיסה המסורתית לתכנון מטבחים: המטבחים הישנים התבססו על עבודה במטבח של משרתים בלבד שהועסקו על ידי העשירים, והמטבחים היו בנויים בהתאם.
גם מטבחים שנבנו במבני מגורים עממיים יותר לא תוכננו היטב והצריכו עבודה ארוכה, בעיקר של הנשים שהשתמשו בהם.
שוטה-ליהוצקי החלה בעיצוב מטבח פרנקפורט לאחר שחקרה את הרגלי הבישול ועבודות המטבח.
על פי עקרונות הניהול המדעי של פרדריק וינסלאו טיילור, נמדדו בעזרת שעון עצר משכי הזמן של פעולות בסיסיות במטבח ומרחקים אופטימליים של חלקי המטבח ואביזריו, במטרה לתכנן עבודת מטבח יעילה, כפי שנעשה בתכנון בבתי חרושת.
בכל אלו נלקחו בחשבון לא רק פעולות הבישול והאפייה אלא גם עבודות הניקיון.
המטבח תוכנן להיות קטן ככל האפשר, גם כדי לנצל באופן יעיל את שטחי הבנייה וגם כדי לייעל את העבודה, כך שתהיה קלה יותר דווקא בשטח מצומצם.
מידותיו הסטנדרטיות היו 1.9 מטרים על 3.4 מטרים.
בכניסה אליו הייתה דלת הזזה שחסכה מקום ואפשרה סגירת המטבח כדי למנוע את הפצת ריחות הבישול בבית, אך גם אפשרה להשגיח תוך כדי בישול על הילדים בבית.
בעוד שבמשך מאות שנים היה מקומו המסורתי של המטבח במרתף (כדי להרחיק את ריחות הבישול מאזור המגורים וכדי לאפשר אספקה ישירה של פחם להסקת התנורים דרך פתחים במפלס הרחוב), בעיצוב החדש נבנה המטבח תמיד במפלס חלל המגורים העיקרי, והיה בו לפחות חלון אחד לכניסת אור טבעי.
המטבח כלל תנור אפייה עם פתח אוורור מעליו ולידו קופסה לבישול איטי שאפשרה לאישה להיעדר מהמטבח תוך כדי הבישול.
מקרר ביתי לא היה נפוץ באותן שנים, ובמקומו תוכנן ארון אחסון בעל פתח חיצוני המכונה ארון אוויר.
ארון מסוג זה שמר על קרירות האוכל שאוחסן בו בשל היעדר בידוד תרמי בינו ולבין חוץ הבית.
כל הריהוט במטבח הודבק ישירות לקירות, לרצפות ולמשטחי בטון, והמרווחים ביניהם נאטמו על מנת למנוע הצטברות של לכלוך וכדי לאפשר ניקיון קל ויעיל.
משטחי העבודה היו עשויים מעץ מיוחד שהיה עמיד לחומרי ניקוי.
הכיור תוכנן במיוחד בפרופורציה לשאר מרכיבי המטבח, והיה בו חריץ מיוחד שאפשר להוציא פסולת שהצטברה בכיור אל פח אשפה שהוצב מתחתיו.
המשטחים שלא תוכננו לעבודה נצבעו בחומרים מרחיקי חרקים.
במטבח גם הוכנס קרש גיהוץ מתקפל צמוד לקיר כאשר אינו בשימוש ואפשר את ניצול המרחב גם לעבודות כביסה.
רוב עקרונות התכנון של מטבח פרנקפורט הפכו למנחים בעיצובם של מטבחים מאז, וחלקם נראים היום מובנים מאליהם ונמצאים בכל מטבח בכל בית.
מטבח פרנקפורט שימש כאבטיפוס בסיסי בעיצוב המטבח המודרני, אך כבר בראשיתו נמתחה עליו ביקורת בשל השפעותיו החברתיות, וכך גם עשרות שנים מאוחר יותר.
על אף הצלחתו והשינוי שחולל בחייהן של משפחות רבות בנות המעמד הבינוני והנמוך בגרמניה, רבים מהמשתמשים טענו כי הוא תוכנן "מדויק מדי".
המטבח לא אפשר גמישות ושינויים כדי שיתאים למשפחה הספציפית המשתמשת בו, הן בצורת עבודה בו והן בנפחי האחסון שלא תמיד מולאו במה שתוכננו להכיל.
ביקורת זו דמתה לביקורת שנמתחה גם על הסגנון הבינלאומי בכללו, שהמטבח היה מקרה פרטי שלו ועוצב ברוחו.
החל משנות ה-60 וה-70, עם התחזקותן של התנועות הפמיניסטיות, נטען כי המטבח מגלם את מהות האפליה שבין נשים לגברים בכך שנקודת המוצא של המטבח הייתה היותה של אישה עקרת בית העובדת שעות רבות ביום במטבח ומטפלת בילדים.
לא רק מידותיו של המטבח שתוכננו לנשים, אלא גם שהמטבח לא מאפשר עבודה של שני אנשים בו זמנית, ולכן מראש לא תיתכן בו עבודה משותפת של הבעל והאישה.
מטבל טקמאלי (בגאורגית: ტყემლის საწებელა; טקֶמליס סאצבֶּלַה) הוא מטבל או רוטב מתובל על בסיס שזיף דובדבני בוסר (כשהוא עדיין ירוק וחמוץ), הנפוץ במטבח הגאורגי.
את המטבל מכינים משזיפים ירוקים שטרם הבשילו, וטעמם חמוץ.
מבשלים את השזיפים עם שום, כוסברה, מנטה, פלפל ותבלינים נוספים עד להיווצרות רוטב.
ברוטב מתבלים מנות בשר ועוף כ"טבקה" (עוף צעיר משוטח) ותבשילי ירקות כלוביו טקמאלי (שעועית אדומה עם רוטב טקמאלי).
מטבל טקמאלי, יחד עם אג'יקה, אומץ ברחבי ברית המועצות.
המטבח הבוכרי הוא סגנון הבישול של יהודי בוכרה שמקורם מאוזבקיסטן וטג'יקיסטן שבמרכז אסיה, ועל כן הושפע מהמטבחים המקומיים של תרבויות סמוכות (כגון: המטבח הסיני, המטבח הפרסי, והמטבח הטורקי-עות'מאני).
המטבח הבוכרי עושה שימוש נרחב בבשר, אורז וירקות.
במטבח של הקהילות היהודיות הגדולות של האזור, כמו בכל שאר המקומות בעולם, משתמשים במטבח המקומי, תוך הכנסת השינויים היהודיים המתבקשים: כשרות, חגים ומועדים, טקסים וכללי השבת.
האוכל הבוכרי עמד ומאז ומתמיד במרכז החיים בבית ובמרכז תרבות האירוח של העדה.
המטבח הבוכרי התבסס על מצרכים טריים וזמינים במרכז אסיה.
עיקר מטעמי המטבח בנויים מאורז לבן המשולב עם ירקות טריים, המבושלים בקדירה למשך זמן ממושך עם מנה נכבדה של שומן מן החי ומעט צמחי תבלין.
לצד מאכלי הקדירה יש מגוון של טוגנים, מרקים ייחודיים ומנות בשריות (בעיקר בשר עוף ובשר בקר).
גושגיז'דה (או סאמסה) הוא שם של מאפה בוכרי מסורתי, העשוי מבצק ממולא בבצל ובבשר החתוך לקוביות קטנות מאוד (או מבשר טחון).
המאכל שנחשב למאכל הלאומי של העדה הבוכרית נקרא פלוב (אושפלאו), תבשיל בוכרי חגיגי האהוב על בני העדה ועל רבים אחרים.
פלוב משלב בין גזר, עוף, בשר ואורז.
יש המוסיפים למאכל זה צימוקים או חומוס.
ניתן להכין פלוב עם עוף ללא הבשר.
השלב הראשון בהכנתו נקרא בשפה הבוכרית טף – טיגון הבצל, העוף, הבשר והגזר.
השלב השני הוא סידור שכבות האוכל בסיר ובישול האורז שהוא בסיס המאכל.
חמין - גם במטבח יהודי בוכרה, כבכל מטבח יהודי קיים החמין, שנקרא גם אוסובו (אוכל של שבת) ומכיל בעיקר אורז.
כמו בכל חמין יש לכל משפחה תוספות משלה, יש המוסיפים שעועית וחומוס ויש המוסיפים גם משמשים, תפוחי עץ ותמרים, טאדאגי זה החלק השרוף של האושסבו שנדבק לסיר.
גרסה נוספת של המאכל, הנקרא חלטי סבו, מתבשלת בשקיק מיוחד בסיר מים רותחים, בה בנוסף לאורז יש גם צימוקים ובשר קצוץ.
מנטו - (נקרא גם מנטי) אחד המאכלים הנפוצים אצל הבוכרים הוא המנטו, המנטו עשוי מכיס בצק בתוכו בשר קצוץ ובצל המנטו מתבשל על סיר אדים זמן הבישול הוא כ-45 דקות, הבישול על סיר האדים הוא בסיס במאכל.
כבכל מטבח יהודי, גם למטבח הבוכרי יש מתכון אופייני להכנת דגים הנקרא מיאי ביריון (דג מטוגן).
ההכנה פשוטה ביותר: כל שיש לעשות הוא לקמח את הדג ולטגן אותו, אך התוספת של המטבח המקומי היא שלאחר הטיגון ולפני ההגשה טובלים את הדגים ב"אווי-סיר" (מי שום וכוסברה), המעניקים לדגים טעם מיוחד.
מאכל מסורתי ומפורסם במטבח הבוכרי הוא באחש המאופיין באורז הירוק שלו ומורכב בעיקר מאורז, מבשר, חתיכות כבד, מתבלינים ומכוסברה (ניתן להוסיף גם תרד, שמיר ופטרוזיליה אשר נותנים למאכל את צבעם הירוק).
סירקניז, בנוסף לבאחש, גם הוא מאכל ייחודי למטבח יהודי בוכרה.
מורכב מאורז, חומוס, גזר ושום.
מרק כיסונים הנקרא דושפרה - זהו מרק בשר, ירקות, גרגירי חומוס ולעיתים דובדבנים מיובשים עם כיסונים ממולאים בשר טחון.
המתכון לפורים הוא סמוסה פוריו - בצק מטוגן ממולא בדלעת, בשר או שניהם.
הבוכרים נוהגים לאכלו בפורים בגלל צורת חיתוכו כמשולשים המזכירה את צורת אוזן המן.
גם בני העדה הבוכרית נוהגים להכין תבשילים חלביים לכבוד חג השבועות, כמו מאכל הנקרא בבוכרית קיצ'ירי, תבשיל שהכנתו קצרה וקלה, ובו אורז ועדשים ועליו מוזגים רוטב שום או רוטב חלבי.
תבשיל זה נהוג להכין גם בתשעת הימים לפני צום תשעה באב, עקב המנהג שלא לאכול מאכלי בשר מראש חודש אב עד לאחר צום תשעה באב, סימן לאבלות על חורבן בית המקדש.
מטבחי אמריקה הלטינית הוא מונח המתייחס למאכלים האופייניים למדינות רבות באמריקה הלטינית.
עם זאת, בשל שטחה העצום של אמריקה הלטינית, קיים שוני בין מדינה למדינה ובין המטבחים האזוריים.
בין המרכיבים האופייניים למטבחי אמריקה הלטינית: תירס (למשל: טורטיות, טמלה, פופוסה, אומיטה), סוגי רוטב סלסה ומיני רטבים אחרים (גואקמולה, פיקו דה גאיו, מולה, צ'ימיצ'ורי, פברה).
התבלינים האלה מעניקים למטבחי אמריקה הלטינית את טעמם הייחודי; אך קיימים הבדלים חשובים בין המדינות ובתוכן.
בין המשקאות הנפוצים והאופייניים לאמריקה הלטינית, ניתן למצוא את המאטה, הפיסקו, האורצ'טה, הצ'יצ'ה, האטולה, קקאו ואגוואס פרסקאס (מילולית: מים קרים, אך למעשה משקה קל מתוק).
בין המנות האחרונות המקובלות במדינות השונות באמריקה הלטינית, ריבת חלב (שמקורה בארגנטינה אבל השימוש בה התפשט למרבית מטבחי מדינות האזור) ותוצריה (כמו למשל האלפחור בארגנטינה, הטחה הפרואנית והקחטה המקסיקנית), פודינג אורז, עוגת טרס לצ'ה, וקרם קרמל (או פלאן, כפי שהוא נקרא בארגנטינה ובמדינות אמריקה הלטינית).
מטבחי הגיהנום היא תוכנית מציאות אמריקאית המשודרת ברשת פוקס מאז 2005 בכיכובו של השף גורדון רמזי, ובה קבוצה של שפים מתחרים זה בזה על פרס גדול.
התוכנית הבריטית המקורית שודרה בממלכה המאוחדת בשנים 2004-2009, כשבכל עונה מנהל את המטבח שף בולט אחר: בעונה הראשונה הוביל את התוכנית השף גורדון רמזי, ובעונות ה-3 וה-4 כיכב בתוכנית הבריטית השף מרקו פייר וייט.
הגרסה האמריקאית שודרה בארצות הברית לראשונה בחודש מאי 2005 וב-2018 עלתה לשידור עונתה ה-18. מתכונת התוכנית בארצות הברית דומה למתכונת הנהוגה בבריטניה.
במשך רוב העונה, המתחרים על הפרס מחולקים לשתי קבוצות המתחרות זו בזו, האחת אדומה ורעותה כחולה.
בכל תוכנית מנופה בדרך כלל מתחרה אחד, על פי החלטת השף גורדון רמזי.
לאחר שמספר המתחרים פוחת, מאוחדות שתי הקבוצות.
בכל תוכנית צריכים המתחרים לעמוד באתגר אישי או קבוצתי שהזוכה בו מקבל פרס, בעוד המפסידים מקבלים עונש הכולל חלק ממטלות המטבח.
בעת שמוגשות סעודות במסעדת התוכנית, המתחרים אחראים להכנת המזון בהתאם לדרישות האיכות הקפדניות של השף רמזי ובהתאם לטעמו האישי.
כאשר נותרים רק שני מתחרים בתוכנית, מחולקת המסעדה לשניים וכך גם המטבח, וכל אחד מן המתחרים אחראי למלוא השירות הניתן לסועדים במסעדתו.
על פי ביצועי כל מתחרה ותגובות הסועדים, מחליט השף רמזי על הזוכה בפרס הגדול של התוכנית שהוא לנהל מסעדה יוקרתית.
יש שימוש רב בניבולי פה וקיצוניות בתוכנית.
בישראל נרכש הפורמט על ידי זכיינית ערוץ 2, קשת, והגרסה הישראלית שודרה תחת השם "המטבח" עם השף עזרא קדם.
עד כה שודרה עונה אחת של התוכנית החל משנת 2007, ובשנת 2009 שבה התוכנית אולם למספר פרקי ספיישל בודדים תחת השם "המטבח VIP", תחילה עם מספר מתחרים מפורסמים ומאוחר יותר עם מתחרות (יוצאות "אמא מחליפה"), אך בקרב הצופים נרשמה אכזבה מגרסאות אלה.
בישראל, התכנית עם רמזי משודרת בערוץ האוכל.
מטבח פסח הוא מטבח נוסף על המטבח הרגיל המשמש רק לימי חג הפסח.
מעיקר הדין על פי ההלכה, אין צורך במטבח נפרד או בכלים נפרדים עבור פסח ואפשר להשתמש בפסח במטבח שבו משתמשים כל השנה בחמץ לאחר הכשרתו, ההכשרה כוללת ניקיון יסודי של השיש והכיור משיירי חמץ, ועירוי של מים רותחים (מכלי ראשון) על השיש והכיור.
יש הנוהגים אף לצפות את השיש בחומרים שונים כמו נייר אלומיניום ואת הכיור בכלי פלסטיק ייעודי במידותיו של הכיור.
באשר לכלי החמץ, את רובם ניתן להכשיר על ידי הגעלה או ליבון, לאחרונה מקובל יותר לייחד לפסח כלים מיוחדים, עקב המצאת הכלים החד-פעמיים, והוזלת מחירי הכלים.
מלבד ההחמרה ההילכתית הדבר יותר נח מבחינה פרקטית, כיוון שהגעלת כל כלי המטבח כרוכה במאמץ ועלויות רבות.
יש המחמירים ומייחדים "מטבח לפסח".
הסיבה להחמרה זו היא חשש שאולי המטבח לא הוכשר כהלכה.
מלבד זאת יש חומרא לא להניח כלים של פסח על מקום שנגע בהם חמץ, במיוחד מקום שנגע חמץ חם ולכן הנחת כלי הפסח בארון כלי החמץ כרוכה בציפוי הארונות בניילון או פלסטיק ולכן מעדיפים לא להשתמש בארונות החמץ לכלי הפסח.
בדרך כלל משתמשים במטבח פסח רק למאכלי בשר, שהם המאכל העיקרי בחג.
עם זאת יש בתים בהם ישנו מטבח מיוחד לפסח בעיקר מטעמי נוחיות (מטבח נפרד מאפשר למשל לבשל במקביל מאכלי חמץ ומאכלים כשרים לפסח).
בשאר ימות השנה, המטבח אינו בשימוש, זאת כדי למנוע את כניסת החמץ, והוא נעול באמצעים שונים, המונעים את הגישה אליו, לעיתים נעשה הדבר בפלטות המדמים ארון בגדים רחב, המסווה לגמרי את המטבח המסתתר מאחוריו.
מטבח הפסח משמש גם לאחסון כלי הפסח במהלך השנה.