tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דין נוסף הוא שאסור ליטול שכר על הקידוש ועל ההזאה, אלא אם כן זה שכר מינימום על הזמן שהוא השקיע כדי ללכת וכדומה.
אבל על מילוי המים מותר ליטול שכר
אחרי שמילאו את המים, נותנים אפר משריפת הפרה אדומה על המים בכמות שנראית על המים ואז מערבים את האפר במים, וזוהי פעולת הקידוש.
כדי לקדש את המים אדם חייב לשים את האפר ולא שיפול במקרה למים וכן צריך להתכוון לטהר את הטמאים.
אפר שנגע במים וקידשם אינו יכול לקדש כבר מים נוספים.
וכן אם התערבו מים נוספים עם המים המקודשים כל המים נפסלים (גם טל יכול לפסול את המים).
פעולת ההזאה צריכה להיעשות ביום והיא נעשית על ידי לקיחת אזוב (זעתר) בעל שלושה קלחים, אגודים (קשורים) ביחד, להטביל אותם במי החטאת על ידי אדם טהור ולהזות על הטמא - אדם או כלים שנטמאו בטומאת מת, ביום השלישי מאז שנטמאו וביום השביעי.
כל מה שנגע בו מי החטאת שניתזו מהאזוב בין אדם ובין כלים נטהר ובשביל להיטהר מספיקה טיפה אחת.
המזה צריך להתכוון להזות על הטמא על מנת לטהר אותו, אבל המוזה לא חייב כוונה כדי להיטהר.
פעולת ההזאה יכולה להתבצע גם על ידי קטן, כל עוד הוא מבין מה הוא עושה (שיש בו דעת).
ישנן מספר מעלות שעשו חכמים באדם שרוצה להיות טהור לחטאת כדי שיוכל להזות, למלא מים לחטאת או אף לגעת במי החטאת או באפר הפרה.
דרגת טהרת החטאת היא הגבוהה ביותר, החטאת נחשבת כחמישית והאחרונה במדרג הטהרה, וצריך טבילה מיוחדת בכוונה להיטהר לחטאת, ואפילו מי שכבר טהור לקודש חייב לטבול שנית.
כל אוכל (אף אם לא הוכשר לקבל טומאה) ומשקה נחשבים כטמאים לעניין חטאת, ואדם טהור לחטאת שנגע בהם בידיו נטמא כל גופו וצריך טבילה אך אם נגע בהם בשאר גופו לא נטמא.
כלים שראויים להיטמא בטומאת מדרס (כיסאות, בגדים וכו') נחשבים כטמאים לעניין חטאת אלא אם הטבילו אותם לשם חטאת.
אדם שהיה טהור לחטאת והזיז אותם (אפילו ללא מגע), נטמא לעניין החטאת.
ולד הטומאה אף על פי שבשאר הטומאות הוא אינו מטמא אדם או כלים, לצורך מי חטאת הוא מטמא אדם וכלים.
כל מה שמטמא רק את הידיים לטמא קודש, מטמא לעניין חטאת את כל הגוף.
כפועל יוצא, לא מספיקה טבילת ידיים, אלא צריך לטבול את כל גופו.
מי שצריך לטבול על מנת להיטהר, גם אם חיובו לטבול הוא רק מדרבנן, מטמא את אפר הפרה, את מי החטאת ואת האדם הטהור לחטאת.הטומאה יכולה להיעשות גם במגע וגם במשא, ואילו את הכלים והמים שנתמלאו ועדיין לא נתקדשו, מטמא רק על ידי מגע ישיר בהם.
בטומאת החטאת אין דרגות כמו בשאר טומאות שבהם בדרך כלל חומרת הטומאה יורדת: ראשון לטומאה גורם לשני לטומאה וכן הלאה עד רביעי.
לעומת זאת בטומאת החטאת אין גבול וכל דרגות הטומאה טמאות לחטאת.
טהור לחטאת שהסיט טומאות שלא מטמאות בהיסט כמו שרץ, שכבת זרע או כלי שנטמא במת אף ללא מגע, נטמא לעניין חטאת.
למרות כל המעלות האלו כל אדם נאמן על טהרת החטאת, כמו למשל להגיד שכלי זה הוא טהור לעניין חטאת, כיוון שכולם נזהרים בה ויודעים את מעלתה וחומרתה.
כלי שיש בו מי חטאת, אפילו כלי של חרס שאינו מטמא בצדדיו החיצונים אלא רק מתוכו, אם הונח על טומאה (כגון על גבי שרץ) ואפילו הונח על טומאה מדרבנן, המים נטמאו, שצריך להניחם במקום טהור כפי הכתוב בפסוק: .
וכן אם הכלי נמצא באוהל שיש שם מת אפילו אם הכלי מוקף צמיד פתיל נטמאו מי החטאת, כיוון שאין זה מקום טהור, אבל הכלי טהור.
כל עוד לא הסתיים תהליך ההזאה, אדם שנוגע או נושא (גם ללא מגע ישיר) את מי החטאת שלא לצורך (למשל, כדי להזות על אדם טהור), נטמא מהתורה ונהיה ראשון לטומאה והוא מטמא בגדים או כלים שהוא נוגע בהם, כל עוד הוא במגע עם מי החטאת.
דין זה נלמד מהפסוק: .והטעם שכל הטומאה באה רק משימוש שלא לצורך במי החטאת, הוא קל וחומר - אם המזה טיהר את הטמא ,הוא בעצמו לא יטמא.
לאחר ההזאה, אין המים מטמאים.
"מי היה האיש שהיה" הייתה חידה לחובבי היסטוריה שהתפרסמה מדי שבוע, בשנים 1971–2017, במדור השעשועונים של מוסף "הארץ".
החידה, בצורת כתב חידה, כללה ביוגרפיה קטנה ללא ציון שמות אנשים ומקומות אלא ברמז, שבה תומצתה לכדי שליש טור בעיתון דמותו של אדם נודע בהיסטוריה העתיקה והחדשה או יוצר בתחום התרבות.
על הקוראים לזהות מי האיש.
דוגמה לתחילתה של אחת החידות:
ההיסטוריון הדגול אשר כתב את הביוגרפיה שלו, אומר כי אביו - שעל שמו נקרא - היה "אחד מטובי העיר", ונחשב ליצרן נשק, שכן הייתה לו סדנה גדולה ועובדים רבים.
על אמו מסופר שהייתה נוכרייה, אבל ההיסטוריון מציין כי "אין בי לומר אם אלו הם דברי אמת או שמא אינם אלא דברי שקר ודיבה רעה".
פתרון החידה התפרסם שבוע לאחר מכן.
פרסום החידה השבועית החל ב-15 באפריל 1971, בחידה שתיארה את דמותו של ראספוטין.
את החידה כתב, מיום היווסד המדור, מיכאל אוהד.
עם פטירתו המשיך אבי כצמן בכתיבת החידה, אחריו עסק בכך אורי דרומי, ובשנים 2012–2017 עסק בכך עופר אדרת.
בשנת 2002 יצא לאור בהוצאת כתר הספר "מי היה האיש שהיה?" שבו לקט של 100 חידות מאת אבי כצמן.
מי זה מי (בספרדית: ¿Quién es quién?) היא טלנובלה אמריקאית מבית טלמונדו בכיכובם של אאוחניו סייר, דנה פאולה, קימברלי דוס ראמוס ולאורה פלורס.
פריקו הוא בחור צעיר וטוב לב, שאוהב את החיים ואת חברתו הטובה פלומה בסתר.
הוא עובד קשה למחייתו ועוזר בפרנסת משפחתו, שחיה חיים צנועים.
לעומתו, לאונרדו הוא גבר קר רוח ועשיר כקורח, שעומד להינשא לאישה שאינו אוהב ושהוריו בחרו עבורו.
לכאורה, דבר אינו מקשר בין לאונרדו לפריקו, למעט העובדה שהם דומים זה לזה כמו שתי טיפות מים...היתקלות מקרית אחת בין פריקו ולאונרדו משנה את חייהם לחלוטין.
לאונרדו מאבד את זכרונו ומגיע לביתו של פריקו בשל טעות בזיהוי, בעוד פריקו מגיע לאחוזתו המפוארת של לאונרדו.
תהפוכות הגורל מביאות כל אחד מהם לחיות את חייו של האחר, ובזמן שפריקו נהנה מהחיים הטובים, לאונרדו מסתגל לביתו החדש ואף מתאהב בפלומה, מושא אהבתו של פריקו....
אאוחניו סייר - פריקו פרננדז \לאנדרו פלמאייר
דנה פאולה - פלומה הרננדז
קימברלי דוס ראמוס - פרננדה
לאורה פלורס - אינס גונזלס
היא תוכנית טלוויזיה סאטירית אמריקאית שנוצרה על ידי סשה ברון כהן ועלתה לשידור ברשת שואוטיים ב-15 ביולי 2018. כהן, אשר מככב בסדרה ומגלם בה סדרה של דמויות שונות, הפיק את הסדרה יחד עם אנתוני היינס, טוד שולמן, אנדרו ניומן, דן מאזר ואדם לויט.
התוכנית מציגה עצמה כחוקרת של "האנשים המגוונים, בין אם הם ידועים לשמצה ובין אם הם לא מוכרים, על פני הספקטרום הפוליטי והתרבותי, המאכלסים את האומה (האמריקאית) הייחודית".
שם שחקן/ית שם הדמות אודות הדמותסשה ברון כהן ד"ר בילי וויין רודיק ג'וניור עיתונאי אזרחי ימיני רדיקלי המאמין בתאוריות קונספירציה שונות, המפרסם את מחקריו באתר האינטרנט שלו truthbrary.org נירה קין-נדג'וצ'לו מרצה ללימודי מגדר בריד קולג' שבפורטלנד, שמאלני רדיקלי, פעיל במפלגה הדמוקרטית המבקש "לאחות את הקרע" שבין השמרנים לליברלים בארצות הברית.
יש לו בת זוג בשם נעמי, בן בשם הארווי מילק (על שם הפוליטיקאי באותו השם), ובת בשם מללה.
ריק שרמן אמן בריטי, אסיר לשעבר ששוחרר לאחרונה, שהשתמש במשאביו המוגבלים בכלא (לרבות בנוזלי גוף ובצואה) כדי ליצור אמנות, מוזיקה ומנות קולינריות.
ערן מורד מומחה ישראלי למלחמה בטרור, איש צבא הגנה לישראל וסוכן לשעבר של המוסד.
(או "לא במוסד", כפי שהוא מתקן לעיתים קרובות).
מדגים שימוש בטקטיקות וטכנולוגיה לא קונבנציונליים במאבק נגד טרוריסטים, מהגרים ופדופילים.
דרגתו הצבאית משתנה עם כל פרק.
ג'יו מונלדו מיליארדר איטלקי, פלייבוי וצלם אופנה ממילאנו, מנחה תוכנית טלוויזיה משלו בערוץ 5 האיטלקי בשם "La Vita Diamante di Gio" (בתרגום מילולי: "חיי היהלומים של ג'יו").
יוטיובר פיני המראיין אורחים שונים תוך שהוא מציג צעצועי אספנות חדשים.
ב-29 ביוני וב-3 ביולי 2018 פרסמה רשת שואוטיים האמריקאית שני סרטונים לקידום סדרה חדשה, שהקרנת הבכורה שלה נקבעה ל-15 ביולי 2018. בסרטונים נטען כי בשל הסכם לשמירת סודיות הרשת עדיין לא יכולה לחשוף את שם הסדרה, את תוכנה או את יוצריה.
במהלך הימים שלאחר מכן, צצו ספקולציות רבות בנושא, בין השאר סומנה קתי גריפין ככוכבת האפשרית של הסדרה החדשה.
ב-5 ביולי 2018, לאחר שחרורו של סרטון מסתורי של סשה ברון כהן בחשבון הטוויטר שלו ביום הקודם, החלו דיווחים על פיהם הוא זה שמככב בסדרה החדשה, שתהיה דומה לתוכנית קודמת בכיכובו, המופע של עלי ג'י.
ב-9 ביולי 2018 דווח כי שואוטיים הזמינה מההפקה את הסדרה, כאשר העונה הראשונה הכוללת שבעה פרקים תעלה בהקרנת בכורה ב-15 ביולי 2018. הסדרה נוצרה על ידי ברון כהן, אשר משמש גם כמפיק הסדרה, לצד אנתוני היינס, טוד שולמן, אנדרו ניומן, דן מאזר ואדם לויט.
ב-26 באוגוסט 2018, רמז ברון כהן, באמצעות ציוץ מחשבון הטוויטר הרשמי שלו, כי התוכנית לא תחזור לעונה שנייה.
למחרת, שואוטיים אישרה כי הסדרה הסתיימה.
עם זאת, ביום שלאחר מכן, על פי מספר דיווחים נוספים, מסתמן כי שואוטיים לא ביטלה באופן רשמי את הסדרה וכי עדיין יש לחברה רצון להפיק עונות נוספות.
בפברואר 2017, ניסה ברון כהן לצלם בחנות לכלי נשק בריברסייד, קליפורניה.
בעל החנות דיווח על כך שהצוות צילם סרט דוקומנטרי על מהגר הונגרי שרוצה לקנות אקדח.
עם זאת, כאשר ברון כהן נכנס לחנות לבוש כאחת הדמויות שלו, בעל החנות זיהה אותו מיד ואמר, "אתה בוראט!" לאחר שזוהה, ברון כהן עזב את החנות.
ב-3 באוגוסט 2017 דווח כי ברון כהן צילם באוגוסטה, ג'ורג'יה, בתור דמות בשם "ד"ר נירה קין", בתוכנית רדיו מקומית בשם The Austin Rhodes Show.
על פי דיווחים, בפברואר 2018 צילם ברון כהן קטע עם או.
סימפסון בחדר מלון בלאס וגאס, נבדה.
מאוחר יותר פורסם כי כוונתו של ברון כהן הייתה לגרום לסימפסון להודות ברצח ניקול בראון סימפסון ורון גולדמן ב-1994, ועל פי הדיווחים הוא שילם לאחד מעורכי דינו של סימפסון כדי לקבוע את הפגישה בין השניים.
לסימפסון נאמר כי ברון כהן, שהופיע בדמותו של ג'יו מונלדו, הוא עבור שייח' שמוכן לשלם לו סכום בן שבע ספרות כדי שיסביר מה קרה באותו לילה.
הריאיון התקיים תוך שימוש במצלמה נסתרת.
מאוחר יותר באותו חודש פורסם כי גרטשן רוסי וסלייד סמיילי, כוכבי ריאליטי אמריקאיים, צילמו קטע עם ברון כהן במשך 4 שעות וחצי, וחשבו כי הם מצולמים לסדרת טלוויזיה ישראלית.
בני הזוג לא הבינו שרומו רק כמה ימים לאחר מכן, תוך כדי שיחה עם טיטו אורטיז, אמן לחימה משולבת, אחרי שגם הוא גילה כי הולך שולל על ידי ברון כהן.
שיר הנושא של הסדרה הוא "Indomitable" של מתוך "PowWowStep", מיני-אלבום שלו שיצא בשנת 2016. על פי הדיווחים, היה בחופשה כאשר המנהל שלו יצר איתו קשר ודיווח לו כי סשה ברון כהן ביקש רישיון לעשות שימוש באחד משיריו.
, שהוא מעריץ של ברון כהן, נתן מיד את אישורו.
בתחילה, הוא סבר כי בשיר ייעשה שימוש בסרט קולנוע עתידי של ברון כהן, והופתע לגלות שנעשה בו שימוש בקדימון לקידום סדרת טלוויזיה חדשה.
מאוחר יותר הוא הופתע עוד לגלות שהשיר הפך לשיר הנושא הרשמי של הסדרה.
ב-29 ביוני 2018, יצא על ידי שואוטיים טיזר שהודיע כי תוכנית טלוויזיה חדשה תעלה ב-15 ביולי 2018, אבל הם עדיין לא יכלו לחשוף את שם התוכנית, את שמות היוצרים או מי מככב בה.
למחרת, סשה ברון כהן פרסם סרטון בחשבון הטוויטר שלו ורמז שהוא עובד על פרויקט חדש שבמרכזו נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
ב-8 ביולי 2018 הוציא ברון כהן סרטון נוסף, בו מופיע סגן נשיא ארצות הברית לשעבר, דיק צ'ייני.
למחרת, בעקבות ההודעה הרשמית על הסדרה, יצא לאור הטריילר המלא הראשון של הסדרה.
ב-22 ביולי 2018, קופסת פלסטיק, שנחתם על ידי צ'ייני בפרק השני של הסדרה, הועמד למכירה באתר eBay, זמן קצר לפני שידור הפרק.
המכרז התחיל בדולר אחד, ועלה בהדרגה עד לשיא של 2,551 דולר באותו הערב.
ההכנסות מהמכירה יועדו לאמנסטי אינטרנשיונל אולם למחרת בבוקר הפריט הוסר מהאתר.
בהודעה שפרסמה eBay הוסבר כי הפריט הוסר "עקב פעילות חריגה של הצעות מחיר ומשום שהמוכר היה חדש ל-eBay, הפריט הוסר בהתבסס על מודלים הסיכון שלנו."
ב-10 ביולי 2018, שרה פיילין, לשעבר מושלת אלסקה פרסמה בפייסבוק שהיא התראיינה לברון כהן שהתחזה לדמות של אדם נכה.
היא הביעה כעס על כך שהולכה שולל להשתתף בריאיון: "אני מצטרפת לרשימה ארוכה של אנשי ציבור אמריקאים שנפלו קורבן ל"הומור" המרושע והחולה של הקומיקאי הבריטי סאשה ברון כהן, בתמיכת ובמימון CBS/שואוטיים".
בסופו של דבר, הריאיון של פיילין לא נכלל באף אחד משבעת הפרקים של הסדרה, עם זאת, בפרק האחרון היא מופיעה ברשימת הקרדיטים כ"יועצת פרסום מיוחדת".
רודוס ציין שהוא לא התרגז כמו מרואיינים אחרים ושהוא אוהד של ברון כהן, ואמר כי "החרטה הגדולה ביותר שלו היא שלא הצליח ללחוץ את ידו כסאשה ברון כהן או לראיין אותו (בתור עצמו).
עוד באותו יום, ג'ו ארפאיו, לשעבר שריף של מחוז מריקופה שבאריזונה, גילה כי אף הוא התראיין לברון כהן והעיר שהוא הרגיש "מוטרד" אחרי הריאיון, ואמר: "אתה לא יכול להיות יותר מזויף [מזה].
הבחור העמיד פנים שהוא מהתקשורת של פינלנד, אני מתראיין רבות עבור אנשים זרים, אני תמיד מדבר עם זרים, זה היה קצת מוזר ".
בדיווח רביעי שהתפרסם גם כן באותו היום, העיתונאי טד קופל גילה שהשתתף בריאיון לסדרה בביתו, תחת הרושם שזה היה עבור תוכנית טלוויזיה חדשה שצפויה לעלות בשואוטיים בשם "Age of Reason".
קופל לא התרגז יתר על המידה בשל כך שרומה, ואמר: "כולם אוהבים לראות אנשים ידועים מרומים, גם אני מתענג על זה, כאשר זה נעשה טוב".
עם זאת, הוא המשיך בדבריו והביע דאגה על כך שאנשים מתחזים להיות יוצרי סרטי תעודה או עיתונאים, והוסיף:
ב-13 ביולי 2018 הודה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ממדינת פלורידה מאט גץ כי הוא הולך שולל על ידי ברון כהן והשתתף בריאיון.
גץ הודה כי הוא מעריץ של ברון כהן, והוא מצפה לסדרה באומרו: "זה מאוד עקבי עם הומור שלו, המתחיל באינטראקציה נורמלית לכאורה, ואז מה שמבריק בקומדיה שלו הוא שהוא מנצל את המבוכה של הסיטואציה בצורה אירונית והומוריסטית".
ב-15 ביולי 2018, כריסטי קונס, יועצת אמנותית בלגונה ביץ', קליפורניה, הגיבה על הופעתה בפרק הראשון של הסדרה: "סאשה ברון כהן חייב לי פגישה פנים אל פנים, כפיצוי על הטקטיקה שלו ועל ניצול החלשים, במיוחד על ידי העמדת פנים שהוא מישהו שסבל כאשר הוא כנראה לא סובל רגע בחייו.
זה המעט שהוא שהוא יכול לעשות אחרי מה שעשה לי, ולקנות ציור".
ב-16 ביולי 2018 הגיבה שואוטיים על ההאשמות שהוטחו נגד ברון כהן והסדרה מצד שרה פיילין וג'ו וולש על כך שהוא מציג את עצמו כיוצא צבא נכה.
"ברון כהן מעולם לא הציג את עצמו כיוצא של צבא ארצות הברית למושלת אלסקה לשעבר פיילין במהלך תהליך ההזמנה או במהלך הצילומים של הריאיון שלה, ובניגוד לטענותיה הוא לא הופיע בכיסא גלגלים.
במהלך הריאיון עם המושלת פיילין והריאיון עם הסנטור סנדרס הוא לא לבש מדים צבאיים מכל סוג שהוא".
ב-17 ביולי 2018 פרסם חבר בית הנבחרים של ארצות הברית דיינה רורבאקר הודעה בהתייחסו להופעתו בפרק הראשון: "אני אוהב סאטירה טובה, אבל סאטירה טובה חייבת לגלות בסיס כלשהו לאמת.
זו הייתה הונאה, שמטרתה לרמות את העם האמריקאי למטרות פוליטיות".
ב-21 ביולי 2018, כוכבת הריאליטי קורין אולימפיוס התראיינה לאנטרטיינמנט ויקלי בנוגע להשלמתה עם ההופעה שלה בפרק השני, ואמרה: "זה היה קצת מפחיד, אני לא מתכוונת לשקר ...
זה מה שהוא עושה, כולם יודעים שהוא מתחן, הוא מתחן פוליטית, הוא מצחיק, הוא שם מאוד מוכר, ואתה רק צריך לזרום איתו.
ב-31 ביולי 2018, הראפר נס לי התראיין בנוגע להופעתו בפרק השלישי של הסדרה, ואמר: "חשבתי שאני אוצג כמשוגע, אבל יצאתי בסדר.
אני בוחר להאמין שסאשה הוא מעריץ שלי, ולכן זכיתי לעריכה הוגנת".
ב-10 באוגוסט 2018, ג'ו ארפאיו התבטא שוב על הופעתו בסדרה בריאיון לדה וושינגטון אקזמינר, בעקבות הצגתו בפרק הרביעי.
בריאיון, ארפאיו הציב אתגר לברון כהן ואמר: "אם יש לך אומץ, צא מהדמות הסודית שלך ובוא וראיין אותי באנגלית, כמובן, כדי שאוכל להבין אותו ונוכל לדבר גבר אל גבר.
תוכל לשאול אותי כל מה שאתה רוצה.
אני אשמח להתמודד עם זה.
לא יהיה לו את האומץ לעשות את זה, אולי הוא יעשה את זה, אני לא יודע".
ב-13 באוגוסט 2018, דן רוברטס, מייסד "Youth Shooters of America", הגיב על הופעתו בסדרה בפרק החמישי בריאיון לעיתון הניו יורק טיימס.
הוא הביע את מורת רוחו מהתנהלותם של ברון כהן שואוטיים ואמר: "זה היה מעשה זדוני מצד סשה ברון כהן, חברת ההפקה ושואוטיים, אשר שיקרו לי בבוז על מטרות הדבר הזה, במאמץ מכוון להשפיל אותי".
ב-20 באוגוסט 2018, כוכבת הריאליטי גרטשן רוסי דיברה בחיוב על הופעתה בתוכנה למדור Page Six של הניו יורק פוסט, ואמרה: "לכבוד הוא לי שסאשה כהן מצא לנכון למתוח אותי".
ב-5 בספטמבר 2018 דווח כי רוי מור הגיש תביעה נגד ברון כהן, שואוטיים ו-CBS ודרש פיצויים בסך 95 מיליון דולר בגין הונאה, לשון הרע ומצוקה נפשית.
התביעה הוגשה בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז קולומביה בטענה כי קבלת הסכמתו של מור להשתתף בתוכנית "התקבלה באמצעות הונאה" ולכן היא "חסרת תוקף ומבוטלת".
ב-23 באוקטובר 2018, נמסר כי שואוטיים הגישה בקשה לשינוי מקום הדיון מבית המשפט המחוזי של ארצות הברית בוושינגטון, אל מחוז הדרום של ניו יורק, הכולל את מנהטן.
לאחר שידורו הראשון של הפרק השני בסדרה ב-22 ביולי 2018, ג'ייסון ספנסר, נציג המפלגה הרפובליקנית בבית התחתון של מדינת ג'ורג'יה, ספג ביקורות נוקבות משני צידי הקשת הפוליטית, לאחר שנראה על המסך כשהוא צועק כינויי גנאי גזעניים וחושף את ישבנו.
ב-24 ביולי 2018 הוכרז כי ספנסר יתפטר מכהונתו החל מיום 31 ביולי 2018.
ב-15 ביולי 2018, הסדרה עלתה לשידור לראשונה בערוץ CraveTV בקנדה וב-Stan באוסטרליה.
ב-16 ביולי 2018 הסדרה עלתה בערוץ 4 בבריטניה ובערוץ בצרפת.
ב-17 ביולי 2018 הסדרה עלתה בערוץ Sky Atlantic בגרמניה.
הסדרה קיבלה הן ביקורות חיוביות והן ביקורות שליליות מצד המבקרים.
באתר האינטרנט Rotten Tomatoes, הסדרה קיבלה דירוג של 59% עם ציון ממוצע של 6 מתוך 10 המבוסס על 61 ביקורות.
על פי דעת הרוב, נכתב: "מצחיקה להפליא ורלוונטית כל כך, מי אמריקה?
מוכיחה שלסשה ברון כהן עדיין יש משהו לומר, אף על פי שייתכן והגישה הניהיליסטית שלה היא לא הדרך הנכונה לומר את זה." האתר Metacritic, אשר משתמש בממוצע משוקלל, העניק לסדרה ציון של 59 מתוך 100 על בסיס 22 מבקרים, המציין "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
בביקורת שפורסמה בעיתון הניו יורק טיימס, המבקר מייק הייל כינה את פרק הפתיחה "פושר וחסר חשיבות" והשווה את התוכנית לעומת יצירותיו הקודמות של ברון כהן, וכתב כי "מר כהן נשאר שחקן ותסריטאי חזק, ובעוד הדמויות החדשות האלו אינן מצחיקות כמו עלי ג'י או בוראט, עדיין יש להן את הרגעים שלהן".
בביקורת נוספת, לינדה הולמס (NPR) כינתה את הפרק הראשון "פגיעה והחטאה", כשהיא משבחת את דמותו של ערן מורד בפרק הפתיחה ומותחת ביקורת על הדמויות האחרות: "בפרק הבכורה, היו שלושה קטעים חלשים וחסרי השראה, ואחד היה פגיעה ישירה.
הצפייה בתוכנית הזו תלויה באיך אתם מרגישים לגבי היחס הזה, כמה סבלנות יש לכם, ועד כמה אתם חושבים שכהן מצחיק".
ג'ן צ'ייני (Vulture) כתבה על הרלוונטיות והפוטנציאל של הסדרה למדיניותה הפוליטית של ארצות הברית בעת שזו עלתה לשידור לראשונה, וכתבה: "כאשר התוכנית מדויקת, כמו בקטע 'Kill or Be Killed', זה לא רק מזכיר לנו כי המלכים שלנו עירומים.
זה חושף אותם כשהם מסתובבים עירומים וחסרי כל בושה".
בביקורת אחרת של דארן פרניץ' מהאנטרטיינמנט ויקלי, העניק המבקר לפרק הפתיחה הציון וכתב כי "יש כמה צחוקים במי זו אמריקה?, אבל התחושה הכללית מהתוכנית היא עייפות.
האינסטינקטים הקומיים של כהן מרגישים נקודתיים בצורה הגרועה ביותר.
כמה פוליטיקאים אמרו דברים מטורפים בטלוויזיה?
בביקורת חיובית יותר, סוניה סאראייה מהואניטי פייר שיבחה את התוכנית, וכתבה: "המאמצים הכבירים שכהן עובר על מנת לתפוס, לרמות, או להעליב את המטרות שלו הם הן קצת מתישים והן קצת חסרי טעם – אבל אינני יכולה להכחיש ש'מי זה אמריקה?' גם מצחיקה, ברגע שאתה מתגבר על ההלם ועל האימה".
בטלוויזיה, הפרק הראשון של הסדרה זכה לדירוג של 0.1 בקרב קהל הצופים שבגילאי 18–49 שהם כ-327 אלף צופים.
שירותי סטרימינג ווידאו על פי דרישה הוסיפו עוד 301 אלף צופים, והגדילו את מספר הצופים הכולל ל-628 אלף איש.
הפרק הגיע למקום ה-70 בדירוג השידורים של תוכניות מקוריות ששודרו בטלוויזיה בכבלים באותו הערב.
רשת שואוטיים דיווחה כי לפרק היו יותר ממיליון צופים ביום שבו הסדרה עלתה לשידור, כאשר כל הפלטפורמות של הרשת מתווספות יחד.
עוד דיווחה הרשת כי הסדרה הביאה למספר הרב ביותר של הרשמות לשירותי הסטרימינג שלה ביום אחד ב-2018.
מי ורדים מפורט סעיד הוא סרט טלוויזיה ישראלי בשחור-לבן משנת 1972 בבימויו ובהפקתו של רם לוי.
התסריט נכתב על ידי גדעון תלפז, והוא מבוסס על סיפור שלו בשם זה שיצא באנתולוגיה של סיפורים קצרים (גם כן בשם זה) בשנת 1972.
הסרט צולם בפנסיון קורנברג שהיה בשכונת תלפיות בירושלים.
בפורט סעיד ב-1932, אם (שושנה רביד), בתה הגדולה רוחמה (אוריאלה וייט) והבת הקטנה ציונה (עדית בר משה) מגיעות לנמל בדרכן מאוסטרליה לארץ ישראל.
האמא היא ילידת צפת, שם יש לאביה עסק גדול.
היא נישאה שם וילדה את רוחמה ולאחר מכן היגרה בעקבות בעלה לאוסטרליה, שם נולדה ציונה.
בעלה נפטר באוסטרליה והיא החליטה לחזור ארצה לאחר 11 שנים.
הן פוגשות בנמל את מר ענתבי (נתן כוגן), יהודי עשיר.
ענתבי עבד בעסק של הסבא וחיזר אחרי האמא אבל הוא היה "קטן" עליה.
לאחר נישואיה הוא היגר למצרים ועשה שם הון.
הוא מזמין אותן לארוחה בביתו המלא משרתים סודנים המזליפים מי ורדים על אצבעות הסועדים לפני הארוחה.
האמא משתוקקת לחידוש הקשר עם ענתבי העשיר אך כעת היא "קטנה" עליו.
האמא לא רוצה לחזור לאביה והן מתיישבות בשכונת רחביה בירושלים שם היא פותחת פנסיון.
היא מתקשה בניהול המקום אך יום אחד מגיע סודני שחור עור בשם אחמד (ריצ'רד סלנו) שנשלח אליה כמתנה על ידי מר ענתבי.
היא בהתחלה רוצה לשלחו בחזרה אך רוחמה משכנעת אותה שהיא זקוקה ל"עבד" הזה.
ציונה הקטנה מחבבת אותו מאוד לאחר שחילץ אותה מידי נערים ערביים שהתנכלו לה בעיר העתיקה.
אחמד לא מוציא מילה מהפה אבל מבין כל מה שמתרחש במקום.
בזכותו המקום מתמלא באורחים וביניהם הקצין הבריטי פופ סמית (יוסי גרבר) שרוחמה מוצאת חן בעיניו והוא מסדר לה עבודה ב-CID.
למקום מגיע מדי פעם איש ההגנה עמיחי (גדליה בסר) שמביא מדי פעם נשק ותחמושת שרוחמה מסתירה בסליק.
אחמד רואה הכל וכאשר מגיע פופ סמית לבצע חיפוש במקום, הוא דואג לסלק את הנשק בזמן למקום אחר.
האמא נותנת לאחמד שעתיים חופש כל יום.
יום אחד מגיע הרוכל דאראגיאן (שמעון סיאני) לפנסיון ומספר לאמא שראה את אחמד מוכר פיסטוקים בעיר העתיקה.
היא נוסעת לעיר העתיקה ורואה אכן את אחמד מוכר פיסטוקים.
זה פוגע בגאוותה הגזענית והמתנשאת כאילו שאין זה מספיק שהיא נותנת מזון וכסף לעבד שהוא צריך למכור פיסטוקים.
היא מפטרת את אחמד ונותנת לו מכתב למר ענתבי.
אחמד עוזב ללא מילים לאחר שציונה מחבקת אותו ונפרדת ממנו בכאב.
שחקןתפקיד שושנה רביד אמא אוריאלה וייט רוחמה עדית בר משה ציונה נתן כוגן ענתבי גדליה בסר עמיחי יוסי גרבר פופ סמית שמעון סיאני דאראגיאן שמואל אומני קצין ריצ'רד סלנו אחמד
מי זאת עולה הוא ספר מאת הרב ניר מנוסי העוסק בדמויות נשיות בתורה, על פי פירושים מתחום הקבלה והחסידות.
זהו כרך ראשון מתוך טרילוגיה שעתידה לעסוק גם בנשים המופיעות בספרי הנביאים ובספרות חז"ל.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019, הוצאת מגיד.
הספר מציג גישה פמיניסטית-תרבותית, לפיה האישה שוות-ערך לגבר אך שונה ממנו בתכונותיה וברצונותיה.
לחיזוק גישה זו, המחבר עושה שימוש נרחב במושגים קבליים על זהותם של האיש ושל האישה.
הנחת יסוד נוספת היא שבנפש הנשית קיים מאבק מתמיד בין דמות האישה ה"כאוטית" לדמות האישה ה"מתוקנת".
האישה הכאוטית מיוצגת בדמותה של לילית והאישה המתוקנת מיוצגת בדמותה של חוה.
המחבר מסווג את הנשים בתנ"ך לפי דמות האישה הדומיננטית יותר בנפשן.
כך למשל מתוארת לאה כאישה המקושרת לנשמתה של לילית, בעוד רחל מקושרת לנשמתה של חוה.
חלק מהפרקים בספר מוקדשים לסיפורים מורכבים בתנ"ך, כמו מעשה יהודה ותמר ומעשה שכם ודינה – כאשר הספר נותן פרשנות יצירתית המנסה להדגיש "נקודות אור" גם במעשה הבעייתי לכאורה, תוך יישום של המושג "עזות דקדושה" שמקורו בספר הזוהר.
פרק נוסף מוקדש למערכת היחסים של המשולש אברהם אבינו שרה אמנו והגר צרת אברהם.
המחבר מרחיב על הסיבות לכך שבאירוע הראשון שרה, שעוד נקראה "שרי", פועלת באופן אקטיבי בעוד אברהם פסיבי, ואילו באירוע במקביל השני שרה בשמה החדש פועלת באופן שונה תוך שאברהם הוא האקטיבי.
הפרק האחרון מוקדש לאקטיביסטיות של בנות צלופחד ומשמעותה ביחס לזכויות האישה.
הספר מראה כי התנ"ך מכיר בזכויות האישה הרבה יותר מתרבויות מקבילות בעידן העתיק.
ביחס לעת החדשה מועלית בספר הטענה כי לפי הקבלה זמן הגאולה מתאפיין בשיווי זכויות מלא לגברים ולנשים.
באתר ההוצאה לאור מתוארת מטרת הספר: .
סיגלית בנאי תיארה את הספר כך: .
(בספרדית: ¿Quién mató a Sara?) היא סדרת מסתורין מקסיקנית שנוצרה על ידי חוסה איגנסיו ולנצואלה והופקה על ידי פרו אזול, אשר יצאה לנטפליקס ב-24 במרץ 2021. בסדרה מככב מנולו קרדונה בתפקיד אלכס גוזמן, אדם שהורשע ברצח אחותו, פשע שלא ביצע.
העונה ה-2 יצאה ב-19 במאי 2021, חודשיים לאחר יציאת העונה הראשונה.
העונה השלישית עלתה לנטפליקס ב-18 במאי 2022.
הסדרה עוקבת אחר אלכס גוזמן.
לאחר שבילה 18 שנים בכלא בגין פשע שלא ביצע, הוא רוצה לגלות מי הרג את אחותו שרה ולנקום במשפחת לזקנו שעשתה לו עוול.
מנולו קרדונה בתפקיד אלכס גוזמן, אסיר לשעבר שמחליט לנקום את מות אחותו שרה, לאחר שבילה 18 שנות מאסר בגין פשע שלא ביצע.
עם התקדמות הסדרה, הוא מתחיל מערכת יחסים עם אליסה לזקנו.
ליאו דלוגליו בתפקיד אלכס גוזמן הצעיר.
אלחנדרו נונס בתפקיד רודולפו לזקנו, הבן הבכור של סזאר ומריאנה, וחברו הטוב לשעבר של אלכס, שיצא עם שרה לפני מותה.
אנדרס באידה בתפקיד רודולפו לזקנו הצעיר.
חימנה למדריד בתפקיד שרה גוזמן, אחותו הצעירה של אלכס, שמותה הוא שהוביל לאירועי הסדרה.
היא הייתה בקשר עם רודולפו לזקנו.
קרולינה מירנדה בתפקיד אליסה לזקנו, ילדתם הקטנה והבת היחידה של סזאר ומריאנה, שמחליטה לעזור לאלכס למצוא את הרוצח האמיתי של שרה, גם אם היא צריכה לחשוף את פשעיה של משפחתה.
עם התקדמות הסדרה היא מתחילה מערכת יחסים עם אלכס.
אאוחניו סייר בתפקיד חוסה מריה "צ'מה" לזקנו, ילדם האמצעי של סזאר ומריאנה, וחבר קרוב של אלכס, שמנהל מערכת יחסים מנוכרת עם משפחתו לאחר שיצא מהארון כהומוסקסואל.
הוא במערכת יחסים עם לורנצו והשניים רוצים להיות הורים.
פולו מורין כחוסה מריה לזקנו הצעיר.
פאטימה מולינה בתפקיד קלרה, חברתו הקרובה של צ'מה, שמסכימה לעזור לו וללורנצו להביא ילד לעולם בהליך פונדקאות.
ג'ינס גרסיה מילאן בתפקיד סזאר לזקנו, איש עסקים עשיר שהוא הפטריארך של משפחת לזקנו.
קלאודיה רמירז בתפקיד מריאנה לזקנו, אשתו של סזאר לזקנו ואמם של רודולפו, חוסה מריה ואליסה.
חואן קרלוס רמולינה בתפקיד סרחיו הרננדס, חברו הטוב ביותר של סזאר ושותף עסקי.
היקטור ג'ימנס בתפקיד אלרוי, בנה המאומץ של מריאנה ויועצה הנאמן.
מרקו זאפאטה בתפקיד אלרוי הצעיר.
ליצי בתפקיד מריפר, חברתה הטובה ביותר של שרה ואהובתו לשעבר של אלכס.
אלה ולדן בתפקיד מריפר הצעירה.
לואיס רוברטו גוזמן בתפקיד לורנצו רוסי, עורך דין שהוא החבר של צ'מה ורוצה לגדל איתו ילד.
אנה לוסיה דומינגז כסופיה, אשתו המנוכרת של רודולפו.
איניאקי גודוי בתפקיד ברונו, בנה המתבגר של סופיה ובנו החורג של רודולפו.
"מי הרג את שרה?" הופקה על ידי פרו אזול עבור נטפליקס.
משרדים הראשיים Perro Azul במקסיקו סיטי הם חלק ממשרדי נטפליקס באמריקה הלטינית.
את פרקי העונה הראשונה והשנייה, שנוצרו על ידי חוסה איגנסיו ולנזואלה, ביימו דייוויד רואיס וברנרדו דה לה רוזה.
על ההפקה היו אחראים חוסה איגנסיו ולנסואלה, אלכסיס פרידמן וחואן אורוצ'ורטו (מפרו אזול).
לדברי אוג'ניו סילר, ההפקה נתנה לשחקנים את החופש להוסיף אישיות לדמויות שלהם.
העונה הראשונה והשנייה צולמו ברצף תחת הנחיות בטיחות מחמירות עקב מגפת הקורונה.
לכל עיר במקסיקו יש הנחיות בטיחות משלה וההפקה עברה מעיר לעיר שאפשרה להם לצלם, כמו מקסיקו סיטי, גואדלחרה ופואבלה.
אתרי הירי כוללים גם את אקפולקו וואלה דה בראבו (אגם אוונדרו).
העונה הראשונה בת 10 פרקים עלתה לראשונה בנטפליקס ב-24 במרץ 2021. העונה השנייה בת 8 פרקים הוקרנה בבכורה ב-19 במאי 2021. העונה השלישית בת 7 פרקים עלתה לנטפליקס ב-18 במאי 2022.
מי ברז הם מים המסופקים דרך ברז, שהוא שסתום הנועד לווסת את זרימתו של המים.
מי ברז משמשים בדרך כלל לשתייה, בישול ושטיפה.
שימוש במי ברז החל להיות פופולרי במדינות מפותחות החל מהמחצית השנייה של המאה ה-19 ובמהלך המאה ה-20 החלו להשתשמש במי ברז במרבית האזורים בעולם.
במדינות רבות, מי ברז גם משמשים כמי שתייה, קיימות רשויות ממשלתיות ברחבי העולם שמתעסקות בלפקח ולפעול למען איכות מי הברז.
ניתן להשתמש בשיטות רבות כדי למנוע זיהום מיקרוביאלי במים, החל משימוש במסנן מים והרתחה ועד זיקוק המים.
מי ברז מקבלים אספקת מים מנהרות, אגמים, בארות ובורות מים.
לעיתים קרובות נעשית גם מלאכת הפלרת מי שתייה, בה מוסיפים הרשויות פלואוריד במטרה להפחית את שיעור העששת אצל האוכלוסייה בכלל ואצל ילדים בפרט, כיוון שילדים נוטים לפתח עששת בקלות יחסית.
אספקת מי ברז לאוכלוסיות עירוניות או פרבריות גדולות דורשת מערכת מורכבת שאוספת, מאחסנת ומטהרת את מי הברז, מערכתות אלו במרבית המקרים נמצאות תחת אחריות של גוף ממשלתי ייעודי.
קיים צורך ברחבי העולם לטהר את מי הברז וזאת מאחר שטיהור המים נמצא לאורך ההיסטוריה כגורם שמפחית את הסיכונים לחלות במחלות כמו כולרה או טיפוס ואף נחשב כגורם חשוב במערך בריאות הציבור ובשיפור תוחלת חיים.
תנאים גאולוגיים מקומיים המשפיעים על מי תהום הם גורמים מכריעים לאופי המים ולעיתים קרובות הופכים את המים ל"מים קשים".
ומחלות הנובעות מצריכת מים מזוהמים גורמות למותם של 1.6 מיליון ילדים מדי שנה.
מי ברק בע"מ הוא תאגיד המים וביוב המספק שירותי מים וביוב בתחום המוניציפלי של עיריית בני ברק.
התאגיד הוקם על ידי עיריית בני ברק המחזיקה ב-100% ממניות התאגיד בשנת תשס"ט (2009), מתוקף חוק תאגידי המים והביוב תשס"א (2001).
התאגיד אמון על הספקת מים וסילוק הביוב לכ-250,000 תושבי העיר והבאים בשעריה.
בני ברק הוקמה בשנת 1924 על שטח של כ-7,300 דונם, והיא העיר הצפופה ביותר במדינת ישראל.
העיר מאופיינת באוכלוסייה חרדית ובה אלפי מוסדות דת, תורה וחסד.
בני ברק חברה באיגוד ערים אזור דן (שפד"ן), והיא מבין 7 העיריות המייסדות של האיגוד.
הכנסות התאגיד מושקעות באחזקה ושדרוג קווי מים וביוב, פיתוח מאגרי מים, שמירה על איכות המים והחזקת מערכת גרביטציונית לסילוק הביוב.
הפעלת תאגיד מים וביוב מתקדם בעיר חרדית ובהתאמה למאפיינים ולצרכים הייחודיים לה.
מוביל טכנולוגית (smart click) תוך שמירה על רמה גבוהה של שירות, איכות ואמינות.
מערך המים וסילוק הביוב בעיר
לעיר 4 כניסות מים מחברת מקורות המהווים 65% מצריכת המים, ממתקני התפלה וקידוחי חב' מקורות ו-35% ממקורות עצמאים כולל מקידוחי בארות עד לעומק של 110 מטר.
לעיר שני מאגרי מים גדולים, המרכזי ממוקם ב"הר הבנים" בנפח של 17,000 מטר קוב והוא הגדול ביותר באזור גוש דן.
מאגר נוסף תת-קרקעי ממוקם במגדל המים ברח' חזון איש בנפח של 10,000 קוב.
התאגיד מקים מאגר מים בנפח של 18,000 קוב בצפון העיר.
רשתות המים והביוב פרוסות לאורך עשרות ק"מ של צנרת בקטרים שונים וכוללים אביזרי מים מגוונים, כגון: מגופים, הידרנטים ועוד.
בקווי ההולכה מותקנים חיישני בקרה המשדרים נתונים על איכות המים ומתריעים על כל חריגה בלחץ המים ובמפלס הביוב.
בעיר מותקנים מדי לחץ, מדי כלור, גלאי אש, מצלמות ומגופים חשמליים המסייעים בשליטה מרחוק וויסות לחצים ועוד.
מערך המים נדגם בתדירות יומית מאתרי הספקת המים לעיר.
הדגימות נעשות על ידי משרד הבריאות ומי ברק.
תוצאות הדגימות מפורסמות על בסיס רבעוני, חצי שנתי ושנתי לכלל התושבים.
לעיר מאגרי מים בעלי יכולת הספקת מים למשך 48 שעות, בנוסף, לתאגיד מחסן ציוד מלא לחלופות הספקת מים, ציוד טכנולוגי והנדסי.
שפכי העיר מסולקים למאסף הירקון בצפון העיר ולמאספים משותפים עם רמת גן במערב ובדרום העיר.
שפכי העיר מגיעים למט"ש מרכזי של השפד"ן בסמוך לראשון לציון ומשם עוברים, לאחר טיהור שלישוני, להשקיה עילית בדרום הארץ.
עוד מזמן היווסדה של העיר בני ברק, בימיו של החזון איש ולאור צביונה של העיר, הוחלט לספק מים "בהידור שבת", בהלימה ללוח הזמנים היהודי.
בימי שבת וחג העיר מתנתקת מקבלת אנרגיה חיצונית והספקת המים היא עצמאית ממאגרי המים ומקידוחי הבארות המופעלים על ידי גנרטורים רבי עוצמה עצמאיים (ללא חברת חשמל).
כבר מימות החורף ניתן מענה לשאיבת מים לאפית מצות לחג הפסח.
בתקופת חג הפסח, לאחר טקס שאיבת "מים שלנו" העיר מתנתקת מאספקת מים מהמוביל הארצי למשך כל ימי החג.
התאגיד כפוף להוראת רבני העיר ומנוהל הלכה למעשה בשילוב ושזירה של הלכה וטכנולוגיה.
בשנת 2014 הוענק לתאגיד הפרס הלאומי לאיכות ומצוינות במגזר הציבורי, ממשרד ראש הממשלה ונציבות שרות המדינה.
בשנת 2015 זכה התאגיד לציון לשבח מרשות המים ובו צוין "תאגיד מי ברק הוא בין 10 התאגידים הראשונים המהווים דוגמה לתפקוד נכון ולשיפור מתמיד בביצועים".
מי ברק מדורג במקום ראשון בארץ בשביעות רצון התושבים מאיכות מי השתייה בברז, לפי סקר חברתי של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2014.
"מי זאת" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית אנה זק ויצא ב-22 במאי 2022. השיר הגיע למקום הראשון במצעד השבועי של גלגלצ, ובמצעד של כאן גימל "העשירייה".
השיר נכתב והולחן על ידי אור בן ברוך, שירה מרגלית, רון ביטון ויובל מעיין והופק על ידי מעיין.
בפזמון השיר מוזכר מספר הטלפון האישי של אנה זק 0525381648. לאחר פרסום השיר, חייגו למספר הטלפון אנשים רבים.
לפיכך, בסופו של דבר, הוא נותק.
כעבור כחודשיים, נמסר המספר לרשות עמותת "אותות", המספקת קורת גג לנוער בסיכון.
הרעיון בהעברת המספר היה שלאור העובדה שהפך מוכר, יוכלו בני נוער לעשות בו שימוש בקלות, בעת הצורך.
שבוע לפני פרסומו, הודלף השיר לרשת הזרמת המדיה ספוטיפיי, הוסר ממנו, והוחזר עם צאתו הרשמית של השיר.
חברת האיפור סקארה, שזק מפרסמת והשתמשה במוצריה לצילום הקליפ, קנתה את הזכויות לשיר בחצי מיליון שקל.
בלוגר ומבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי סקר את השיר בחיוב, הגדיר אותו כשיר פופ קליל, והעניק לו שלושה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
מי הרג את קוק רובין?
הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
הסרט הופץ ב-26 ביוני 1935 על ידי יונייטד ארטיסטס, הופק בידי וולט דיסני ובוים על ידי דייוויד הנד.
הסרט מבוסס על שיר ילדים בעל אותו שם.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט המונפש הקצר הטוב ביותר, אולם הפסיד לסרטון אחר של דיסני "שלושה חתלתולים יתומים".
קטע מהסרט הוצג בשנה שלאחר מכן בסבוטז' של אלפרד היצ'קוק; קרדיט הפתיחה של הסרט מודה לדיסני על האישור.
בזמן שקוק רובין שר סרנדה לאהובתו ג'ני רן, קשת בלתי נראית יורת חץ ללבו של קוק רובין.
ואז הוא נופל ארצה, ונותן לציפורים האחרות בעץ רושם שהוא נורה ונהרג.
המשטרה מגיעה למקום ותופסת קוקייה, דרור וציפור שחורה כחשודים.
למחרת, מתקיים משפט על זהותו של הרוצח של קוק רובין, כאשר ינשוף משמש כשופט ותוכי משמש כתובע.
הם חוקרים את החשודים ומראים את גופתו של קוק רובין כראיה משפטית.
הציפור השחורה מתוודה שהיא לא רצחה אותו, ולא ראתה או ידעה על כך דבר.
גם הקוקייה לא יודעת, אבל היא מצביעה ללא הרף על השופט, התובע ואפילו על עצמה, ומראה שהיא אכן "קוקייה".
כולם מתביישים, כי אף אחד לא יודע באמת מי הרג את קוק רובין.
באותו רגע, ג'ני רן מגיעה ודורשת לראות את הצדק נעשה למען קוק רובין.
בסופו של דבר, השופט מכריז שכל שלושת החשודים יוצאו להורג, משום שהוא לא יודע מי מהן אשם.
לפתע, חץ נוסף פוגע בכובעו של השופט, ויורה החץ מתגלה כקופידון.
קופידון מסביר שלמרות שהוא עשה את זה, קוק רובין לא מת אחרי הכל.
הוא פשוט נפל על ג'ני רן וכרגע היה מחוסר הכרה מהנחיתה על ראשו, כי החץ שבו הוא נורה היה בבית השחי שלו.
ג'ני רן מחייה את קוק רובין, ושניהם מתנשקים להתרגשות חבר המושבעים.
התובע המחוזי תוכי: פינטו קולוויג
ג'ק רובין שר: מלווין ג'י.
הסרט הופץ ב-4 בדצמבר 2001, ב"אוצרות וולט דיסני: סימפוניות טיפשיות - הקלאסיקות המוזיקליות המצוירות ההיסטוריות".
"מי הרס את הקרקס?" הוא ספר ילדים מאת הסופרת הישראלית וכותבת ספרי הלימוד, נויה שגיב.
הסיפור פורסם בשנת 2021 על ידי כנרת בית הוצאה לאור.
הספר אויר על ידי שחר קובר, ונערך על ידי יעל גובר.
הסיפור מעביר ערכים חינוכיים רבים, כמו ערכי משפחה, חברוּת בין אחים ושיתוף פעולה ביניהם.
בספר זה יש שתי דמויות ראשיות.
עומר, הדמות הראשית, בונה קרקס בביתו.
אחיו גיא, דמות ראשית נוספת, בועט בטעות בכדור והורס את הקרקס של עומר.
עומר כועס ואינו מוכן לתת לגיא לעזור לו לבנות מחדש את הקרקס, אך גיא מבין כי אם הוא מקלקל, הוא יכול גם לתקן.
באמצעות שיתוף הפעולה שלהם, האחים מצליחים לבנות מחדש את הקרקס וללמוד על החשיבות של רוח צוות.
כשהם מגלים שהם יכולים לעזור זה לזה יחדיו הם רואים תוצאות חיוביות.
סיפורם של גיא ועומר מדגים את האתגרים המשותפים לילדים במשפחות רבות, את המתחים שבין האחים ואת הצורך בשיתוף פעולה ובהבנה הדדית כדי להתגבר עליהם.
הספר מעלה נושא חברתי חשוב שהוא אחריות, כי מי שיכול לקלקל – יכול לתקן.
על אף שגיא הרס לעומר את הקרקס, הוא גם יכול לתקן אותו עבורו.
מעבר לכך הספר מעביר המסרים של מחילה וחמלה, מכיוון שעומר מקבל את התנצלותו של אחיו וסולח לו, אף על פי שהרס לו את הקרקס.
בסיפור על עומר וגיא הכותבת בחרה לכתוב אותו כסיפור מחורז.
סדירות החריזה מזדמנת ובלתי עקיבה, כך שהאפקט המוזיקלי של החריזה אינו מורגש.
חלק מצמדי השורות מציגים חרוז משובח, אך במקומות אחרים החרוזים מאולצים ואילוצי החריזה גוררים פה ושם תחביר לא טבעי.
מי השלוח הוא ספרו של רבי מרדכי יוסף ליינר מייסד חסידות איזביצה, בו נכתבו עיקרי הגותו, תפיסותיו ותורותיו.
הספר, המשתייך לאסכולה החסידית מבית חסידות פשיסחה, נחשב לחריג בתפיסה הייחודית שבו, הנחשבת בעולם המחקר כדטרמיניסטית, ועורר ביקורת רחבה.
רבים הושפעו מהספר ומתורת המחבר המוצגת בו, מהבולטים שבהם הוא רבי צדוק הכהן מלובלין שנחשב לממשיכו של המחבר.
בפרט בעולם הנאו-חסידי, ובייחוד בעקבות הפוסט מודרניזם.
מי השלוח הוא הספר היסודי והראשון בהגותה של חסידות איזביצה.
הספר נכתב על ידי נכדו רבי גרשון חנוך הניך ליינר מפי תלמידיו ושומעי לקחו, והוא מציג את תפיסת עולמו הייחודית של רבי מרדכי יוסף מאיזביצה.
בהגות זו, ניתן דגש עיקרי על האינדיבידואל, ועל הפנימיות של התורה, בשילוב עם העיקרון המודגש של ידיעת ה' המוחלטת, והטוב אליו שייכת נשמתו של כל יהודי.
אשר למהותה של הבחירה החופשית העומדת בבסיס המצוות, קיימים רמזים סותרים בספר, ויש דרכים שונות בביאור העניין.
על פי שיטה זו גרס רבי מרדכי יוסף עוד, שמעשי חטא שונים המוזכרים בתנ"ך אינם מעשי חטא אמיתיים, והם נראים כך רק לכאורה.
כך למשל טען שלפעמים אונסים אדם משמים לעשות מעשה מסוים הנחשב באופן כללי כחטא, אך לאור נסיבות אלו אינו חטא כלפי אותו האדם.
קו מחשבה נוסף בהגותו של רבי מרדכי יוסף, הוא הרעיון שהמצוות שניתנו בתורה על פרטי החוקים הקפדניים שבהם, לא ניתנו אלא לתקופה זו, כאשר היצר הרע בתוקף, ואין ביכולת האדם להבחין מלבו הוא מהם הדברים הראויים ומהם המעשים שאינם ראויים.
אך התכלית המבוקשת, שתיושם בפועל באחרית הימים, היא שהאדם ידע מלבו הוא את שהוא צריך לעשות בכל רגע נתון, בלי חוקים חיצוניים וכלליים.
בדומה לכך, חוזר על עצמו בדברי רבי מרדכי יוסף הרעיון כי לכל אדם ישנה מצווה השייכת לו באופן מיוחד, והיא עיקר עניינו בעולם.
במחקר המודרני, תפיסה זו מקובלת כפנאנתאיזם קיצוני, לפיו המציאות כולה היא אלוהות.
גם רצונותיו והכרעותיו של האדם, אף על פי שהם נראים לו כהכרעות אישיות שלו, לאמיתו של דבר אינם אלא דבר האלוהים.
מכך מתבקשת השקפה דטרמיניסטית, הגורסת שתחושת הבחירה החופשית אינה אמיתית.
אביעזר כהן מגדיר את שיטתו כאקזיסטנציאליזם דתי (בדומה להגותם של מרטין בובר, פרנץ רוזנצוייג או אברהם יהושע השל).
בספר ליקט נכדו רבי גרשון חנוך מאמריו והדפיסם בווינה בשנת ה'תר"ך.
שם הספר הוא על פי דברי רבו של רבי מרדכי יוסף, רבי שמחה בונם מפשיסחה שאמר עליו שתורתו היא "כמי השילוח ההולכים לאט לאט אבל חופרים עמוק עמוק".
בנוסף לכך ראשי התיבות של שמו יוצרים את המילה "מי".
לספר הקדים הנכד הקדמה בה תיאר את שפע דברי התורה שהיה משמיע הסב, מתוכם הדפיס ליקוטים קצרים שאסף מתלמידיו ומכתבים, למען החסידים.
תוך שהוא מוסיף הסתייגות .
בשלהי חייו החל רבי גרשון חנוך להכין מהדורה נוספת לדפוס, ובה מאמרים נוספים וכן הגהות והערות שהוסיף על המהדורה הקודמת, אך נפטר לפני ההדפסה.
רק בשנת ה'תרפ"ב, הדפיס אחיו (אחיו מאב) רבי מרדכי יוסף ליינר מלובלין, את הכתבים כחלק שני של הספר, בתוספת ליקוטים נוספים שלא נאספו לפני כן.
מהדורה נוספת הודפסה בניו יורק בשנת תשל"ג על ידי רבי מרדכי יוסף ליינר, בנו של רבי ירוחם ליינר (נינו של המחבר), ובה הערות בכתב ידו של רבי ירוחם.
בשנת ה'תשס"ז הודפסה מהדורה חדשה ומוערת על ידי מכון "תורת אברהם" של חסידי איזביצה-ראדזין בבני ברק.
הספר בו הוצגו לראשונה עיקרי תורתה הדטרמיניסטית של חסידות איזביצה כפי שניסח אותם הנכד – רבי גרשון חנוך ליינר, היה שנוי במחלוקת ונחשב לייחודי בספרות החסידית.
הרחבה של רעיונותיו של רבי מרדכי יוסף, מופיעה בספרו של בנו רבי יעקב ליינר – "בית יעקב" המתאפיין באריכות ובפירוט.
להגותו של רבי מרדכי יוסף יש המשך בולט גם בשני תלמידיו המובהקים – רבי יהודה לייב איגר שתורתו מתונה יותר מהגישה המתבטאת בספרי רבו, ובעיקר אצל רבי צדוק הכהן מלובלין תלמידו המובהק; רבי צדוק, שתורתו והגותו התפרסמו מאוד, הקנה לתורת רבו את פרסומה הגדול ונחשב לרוב כמייצג וכממשיך תורת רבו.
הציר שסביבו סובבת כל הגותו של רבי צדוק הוא המושג תורה שבעל פה.
רבי צדוק תפס את התורה שבעל פה כצורך הכרחי שדרכו ניתן לממש את רצון ה' בעולם.
משמעותה של המסירה שבעל פה היא שהתורה אינה מציגה רעיון סטטי, אלא היא מתפתחת על ידי חכמי התורה בהתאם לצרכיו הרוחניים של כל דור.
התורה שבעל פה אינה יצירתם של חז"ל, לפי תפיסתו של רבי צדוק, אלא היא מלווה את תורת ישראל מזמן נתינתה.
לפי התפיסה הזו, התורה אינה שלמות אלא השתלמות; יש תכלית לתורה והיא להביא את העולם בכל רגע למצב טוב יותר ממצבו הנוכחי.
התפיסה הזו מונחת כיסוד לדרושים רבים בספר "פרי צדיק".
פרסום הספר עורר התנגדות עזה בקרב רבים.
כבר בהדפסה הראשונה כתב נכדו של רבי גרשון חנוך בהקדמה כי "בכמה מקומות יקשו הדברים לאנשים אשר לא הורגלו בדברים כאלה".
ביקורת חריפה נרשמה כלפיו מצד חסידות קוצק, אך גם בקרב חסידויות רבות אחרות, בדגש על חצרות חסידיות בגליציה שהיו שמרניות יותר, ובוודאי מצד המתנגדים.
יש שהצביעו על אי שביעות רצון כלפי הספר גם מצד תלמידיו הגדולים של רבי מרדכי יוסף – רבי צדוק הכהן מלובלין ורבי יהודה לייב איגר, כנראה עקב הניסוח הקיצוני מדי לרעיונותיו של רבי מרדכי יוסף.
כיום, עם התפתחות הפוסט מודרניזם מתפשטת הגותו של רבי מרדכי יוסף והלימוד בספר שבעבר נחשב לחריג, הופך לנפוץ יותר, בפרט בעולם הנאו חסידי.
תורה זו נחקרת רבות בעולם האקדמאי ובקרב חוקרי חסידות רבים, ותופסת מקום משמעותי בהגות החסידית בת ימינו.
מהבולטים שבהוגים בו בדור האחרון היה שלמה קרליבך שנחשב לאחד ממבשרי הפוסט מודרניזם הדתי.
היא תוכנית מערכונים סאטירית ישראלית על עולמן הפנימי של נשים בכיכובן של מגי אזרזר, ג'וי ריגר, אושרית סרוסי ונעמה אמית.
העונה הראשונה של הסדרה עלתה לשידור ב-20 באוגוסט 2024 בכאן 11.
התוכנית עוסקת בעולמן הפנימי של נשים ובסוגיות הקשורות אליו.
הפרקים מורכבים ממערכונים ומונולוגים העוסקים בזוגיות, מיניות, דימוי עצמי, יחסים עם העולם הגברי, בושות, גזענות, חברות בין נשים ועוד.
שם המערכוןתסריטתקציר 1זהי את המטרידןהג'ינג'יםהבנות משחקות "זהה את המטרידן".
בעוד שדפנה רוצה זרע מתורם אשכנזי, לימי חושבת שהיא צריכה זרע מתורם מזרחי.
עד מהרה הן נגררות לוויכוח עדתי עם כל הסטיגמות.חיים שלירותם וייסברג, ענת אורןכאשר היא מגיעה לאסוף את בנה לביא מהגן, ענת תופסת את אופק הגננת לשיחה.
ענת רוצה לדעת למה אופק קוראת לכל ילדי הגן "חיים שלי" חוץ מללביא.מדליקה אבל לא בשבתג'וי ריגר, תומר רבינוביץויונתן ויינריךשיר פארודי בביצועה של ג'וי ריגרמי זאת?מיכל צורן, משה מלכההבן של דקלה, תבור, חוגג בר מצווה.
אל האירוע מגיעות דבי, דורית וסילבי (אמיליה אזרזר).
אל אף היחסים המתוחים ביניהן, הן מרעיפות זו על זו מחמאות, חיבוקים ונשיקות.
2מה הם רוציםרותם וייסברג, ענת אורןבתוכנית התחקירים "מה הם רוצים", המגישה חדווה (פרודיה על אדווה דדון) מראיינת את אורנה שנפלה קורבן לליאור, בחור שנפגש איתה כבר כמה חודשים אבל לא שוכב איתה.
חדווה ואורנה עורכות איתו עימות חזיתי.מה יפה בה?חן רוטמן, אושרית סרוסימורי, ליאן, עטליה ומאיה יושבות בחדר האוכל משועממות כשעל פניהן חולפת דקל, היפה של הפלוגה.
אחרי שנופפו לה לשלום, הבנות פוצחות בשיחת טינופים על כמה היופי של דקל משעמם וגרוע.מחשבות טורדניותהג'ינג'יםנעמה עוברת בדיקה ביטחונית, וכאשר השומר שואל אם יש לה נשק היא פולטת "תודה גם לך".
בדרכה היא מתחילה להתאבסס על מה שאמרה, ממלמלת לעצמה שוב ושוב את המשפט, ובדרך מדביקה את כל מי שנקרה בדרכה.יוזמת ריבחן רוטמן, אושרית סרוסיטופז ובן זוגה רואים סרט במיטת המלון, כשפתאום משהו קורה לה.
בהרצאה שלה היא מלמדת את הנשים הלסביות שניתן לפתות כל אישה בעולם, גם את רותי ברודו.
3המוגזמתהג'ינג'יםמיכל מתחתנת ומזמינה את חברתה הטובה אפרת.
אך במהרה נוכחותה מעיבה על האירוע, כאשר אפרת מתגלה כאישה מוגזמת במיוחד המתלהבת באופן מופרז מכל הבט של האירוע.איך עושה בן 1חן רוטמן, אושרית סרוסיפליידייטנעם נבו, יעל כץהילה באה לבקר את נטלי, חברתה מהעבודה, בדירה שלה בפעם הראשונה.
הילה מביאה איתה לביקור את אמא שלה וחושבת שאין דבר טבעי מזה.
עם זאת, נטלי לא מצליחה להשלים עם היחסים הלא שגרתיים בין השתיים.עלטה ביוטימשה מלכה, מיכל צורןמשפיענית הרשת הדתייה עלטה מדגימה לעוקבות שלה באמצעות מדריך ביוטי כיצד היא מאפרת את תהל - אישה רגילה ולא זכירה.ערב גבינות וסיאנסחן רוטמן, אושרית סרוסינעמה מזמינה את הבנית לערב גבינות וסיאנס אצלה בבית.
היא מתעקשת להעלות באוב את רויטל חבושה מהעירייה כדי לברר למה תשלום הארנונה שלה לא עבר.
4הפרזנטציהמר אנדרסן, הלקוח מחו"ל, מגיע למשרדי החברה כדי לראות את הפרזנטציה שהכינו שרון, גפן ושלהבת.
חברתה לימי פחות מתחברת לרעיון, ושתיהן נלקעות שוב לריב העדתי הבלתי נגמר.חוויה חוץ גופיתדרורית רק רצתה להגיע למדף הקמחים בסופרמרקט ונקלעת שם לחוויה חוץ גופית.
כעת, היא חוזרת משם עם מסר.אישה עם עקרונותהבנות מגיעות באיחור למסיבת יום ההולדת.
אושרית נלחצת מהאיחור וממציאה סיפור על תאונה שהתרחשה בדרך.
גם כשהשקר מסתבך, היא מסרבת לרדת מהעץ.
5מוגזמת מאודהג'ינג'יםמיכל והתינוק החדש שלה מגיעים לבלות בפארק יחד עם חברתה רונה.
אך מיכל מבצעת טעות, ומזמינה שוב את אפרת - החברה שמתלהבת מהתינוק עד לרמה מסוכנת.חייבות להיפגשרותם וייסברג, ענת אורןפרק נוסף בתוכנית התחקירים "מה הם רוצים".
הפעם חדווה מארחת את דריה שחברתה רונה שולחת לה באופן קבוע הודעות בנוסח "חייבות להיפגש", אך הן אף פעם לא קובעת.שבעהנעם נבו, יעל כץלאחר שאמה של נטלי הולכת לעולמה, הילה מגיעה לנחם את נטלי בשבעה ושוב מביאה איתה את אימה מרגלית.
הדברים מסתבכים כאשר הילה מרגישה שתשומת הלב לא מופנית אליה.הבלוג של שירה -סדנה להצבת גבולותרותם וייסברג וענת אורןמשפיענית הרשת שירה מקבלת שיחה משולה מהבנק, שמספרת לה שיש לה חריגה בחשבון בלי לבדוק קודם איפה זה פוגש אותה.מי זה?משה מלכה, מיכל צורןהבנות מנהלות שיחה סוערת על מישהו שכולן מכירות.
אושרית מצטרפת באמצע השיחה ומנסה להבין על מי הן מדברות - אך ללא הצלחה.הלוויהרותם וייסברג, ענת אורןבהלוויה של סבתא איילה, דקלה עולה לשאת הספד מרגש.
אך כאשר חברותיה דבי ודורית מגיעות, ההספד מתחלף בקריאות, הרמות ושריקות.
במהלך מגפת הקורונה העלתה השחקנית מגי אזרזר את הרעיון לסדרה בה נשים בלבד ישמשו בתפקידי המשחק וההפקה.
היא יצרה קשר עם ג'וי ריגר ושיתפה אותה ברעיון.
בהמשך הצטרפו אל השתיים אושרית סרוסי ונעמה אמית.
הן היו נפגשות בביתה של אזרזר ומשתפות חוויות ורעיונות למערכונים.
אזרזר יצרה קשר גם עם ארז בן הרוש שהצטרף לפרויקט בתור הבמאי.
ב-28 באוגוסט 2022 פורסם שכאן 11 בוחנים הפקת פיילוט לתוכנית.
ב-14 באוגוסט 2023 פורסם על תחילת הפקת התוכנית ששמה הזמני הוא "בנות".
התוכנית תכלול 10 פרקים ותופק על ידי ארז בן הרוש, בני מנשה וחברת ההפקות "נו דרמה".
ארבע השחקניות יהיו אחראיות על כתיבת התוכן וניר זהבי יהיה אחראי לעריכה.
ב-13 באוקטובר 2024 פורסם כי התוכנית תחודש לעונה שנייה.
צילומי התוכנית תוכננו להתחיל בינואר 2024 אך לבסוף התחילו בחודש מרץ.
צילומי העונה השנייה החלו ב-4 באוגוסט 2025. העונה השניה משודרת בכאן 11 החל מינואר 2026.
ניר וולף מעיתון "ישראל היום" שיבח את התוכנית והגדיר אותה כ.
צוף ישראלי מאתר "מעריב אונליין" נתנה לתוכנית ביקורת צוננת.
על אף ש, היא טענה שלא מעט מערכונים .
רועי אבן מאתר "mako" כתב על התוכנית ש.
עמית סלונים מאתר "וואלה" נתן לתוכנית ביקורת טובה וקרא לה .
מילה סביטלמן מאתר "רשת 13" כתבה על התוכנית שהיא .
אביב עגיב מאתר "אייס" ציין ש וכתב על התוכנית שהיא .
שנה טקס קטגוריה מועמדות תוצאה2024 עונה ראשונה2025 ומערכונים
"מי זה הדליק" הוא שיר לחנוכה שאת מילותיו בעברית כתב ב-1923 לוין קיפניס ללחן יידי עממי שהכיר.
השיר היידי שעליו התבסס לוין נקרא "פישעלעך קויפן" ("לקנות דגים") פורסם בוורשה ב-1917. השיר היידי המקורי מופיע בתרגום משה ביק ובליווי פסנתר שלו בשם "אל השוק הלכתי", בחוברת "על האהבה: שירי עם יהודיים במקור ובנוסח עברי" הוצאת ידע עם חיפה תשי"א.
ישנו שיר יידי עממי נוסף בשם "און ווער עס איז שולדיק אין אונדזער ליבע" ("ומי אשם באהבתנו") שמשתמש באותו הלחן.
לוין קיפניס סיפר בריאיון לדן אלמגור שלקח את המנגינה משירון של דודו, מנחם קיפניס.
לשיר נכתב לחן קליל וישראלי יותר ב-1923 בידי ידידיה אדמון.
בין מבצעי השיר: רחל אטאס ולהקת רון עמי, אפרים די-זהב, יעל אילת, מקהלת הדסים, יפה דרורי, מרים אביגל ומקהלת יהלום, צילה דגן, ג'ודי קפלן גינסבורג, עפרה חזה, אסתר שמיר ודפנה ארמוני.
בין מבצעי השיר: דליה עמיהוד, נגה אשד.
"מי בן שיח" ו"מי אדיר על הכל" הם צמד פיוטים לחופה שנהוג לשורר ביהדות אשכנז.
מדובר בשני פיוטים נפרדים שחוברו יחד.
מחבר הפיוט "מי אדיר על הכל" אינו ידוע, והפיוט "מי בן שיח" מופיע בגרסה קודמת בכתבי יד עם חתימת "משה", אבל לא ידוע עליו מעבר לכך.
"מי אדיר על הכל" מופיע בשלימותו בכתב יד אחד, ודוד קאופמן הדפיס את נוסח ארוך של הפיוט, הכולל את כל אותיות הא"ב על פי כתב יד שאינו ידוע היום.
"מי בן שיח" הוא נוסח משובש של הפיוט "מבין שיחים" המופיע בשלשה כתבי יד של זמירות מאשכנז.
הפיוט נדפס לראשונה בשו"ת דבר משה לר' משה תאומים בלמברג תרכ"ד בצורה מקוצרת ומשובשת, הדומה לגרסה הנפוצה היום.
כאמור, מחבר הפיוט אינו מזוהה, אך בספר אוצר כל מנהגי ישורון כתב כי מחברו הפיוט מי אדיר הוא מחברו של הפיוט אדיר הוא אותו נהוג לזמר בליל הסדר.
אף הפיוט מי אדיר היה בתחילה מסודר על כל סדר הא' ב'.
יש שכתבו שכוונת הפיוט הוא כך:
מי בן שיח - מי שמבין את השיח, של - שושן חוחים - של עם ישראל שנמשלו לשושנה בן החוחים, והכוונה לאלוהים, הוא יברך את החתן ואת הכלה - הוא זה שראוי לברך את החתן ואת הכלה.
אחרים כתבו ביאור אחר על פי מדרש שיר השירים ולפי זה פירוש הפיוט הוא כך:
מי בן שיח - מי שמבין שיח, שושן חוחים - והוא דומה לשושנה בן החוחים, הוא יברך את החתן ואת הכלה - הוא ראוי לברך ברכת חתנים.
והיינו שהפיוט הוא בעצם פתיחה והזמנה למסדר החופה שיברך ברכת חתנים.
את סיום הפיוט "אהבת כלה משוש דודים" נהגו בכמה קהילות חסידים, לשנות ל'אהבת רעים משוש דודים".
עוד כתבו לפרש על פי התלמוד במסכת סנהדרין מה שדרשו על הפסוק "סוגה בשושנים" שעם ישראל אינם צריכים לגדור עצמם בגדר של חוחים ודי להם בשושנים, ואלוהים המבין שיח זה, הוא יברך את החתן ואת הכלה.
כאמור, נהוג לשיר את הפיוט בזמן החופה ובדרך כלל הוא מושר בנגיון החופה המסורתי, אך ישנם גם לחנים מיוחדים לפיוט זה.
אחד מהם הוא ניגון חסידי המיוחס לרבי ישכר בר מרדושיץ.
מנהג זה נפוץ יותר מחוץ לישראל, אמנם גם בחופות בארץ ישראל יש ששרים פיוט זה.
רבים נוהגים לשיר את חלקו הראשון של הפיוט 'מי אדיר' כשהחתן נכנס לחופה, ואילו את חלקו השני 'מי בן שיח' כשהכלה נכנסת לחופה.
אמנם יש שנהגו לשיר רק את הפיוט 'מי אדיר', ויש ששרים רק את הפיוט 'מי בן שיח'.
בשם המהרי"ל דיסקין מספרים שהקפיד על כך שישוררו את הפיוט קודם החופה, ובאחת החופות שהיו לא הסכים שיקדשו קודם שמשוררים את הפיוט.
לחנים רבים מספור נכתבו על פיוטים אלו, רבים מהם הוקלטו והופצו בצורה מסחרית.
מי טלפריקו (בספרדית: Mi Teleférico; בתרגום מילולי: הרכבל שלי) היא רשת רכבלים (הגייה רַכַּבְלִים) במטרופולין לה פאס בירת בוליביה, שמחברת בין לה פאס לעיר הצמודה אל אלטו.
הרשת נחנכה ב-30 במאי 2014 עם שלושה קווים: הקו האדום, הקו הצהוב והקו הירוק, שאורכם יחד עשרה קילומטרים.
נכון ל-2025 יש ברשת עשרה קווים ובהם 30 תחנות (ועוד שש תחנות ביניים).
הרשת נבנתה על ידי קבוצת דופלמאייר גאראוונטה השווייצרית-אוסטרית, והיא מסוג "מעלית גונדולות", שבה הקרוניות, המכונות "גונדולות", מחוברות לכבלים בנקודות קבועות, והכבלים הם שנעים במעגל בין שתי תחנות.
מי טלפריקו היא עמוד השדרה של התחבורה העירונית במטרופולין לה פאס, ומשלימים אותה האוטובוסים המקומיים, בשונה מערים אחרות בעולם, שיש בהן רכבלים כהשלמה לתחבורה הראשית של כלי רכב.
מי טלפריקו מוכרת בספר השיאים של גינס כרשת הרכבלים הגדולה ביותר בעולם, וגם הגבוהה ביותר.
במסגרת הפרויקט הוקם קו בעיר אורורו, שהוא קו תיירותי המוביל לגבעה שעליה פסל בגובה 45 מטר של מרים אם ישו.
לה פאס שוכנת בקניון הנהר צ'וקיאפו בהרי האנדים, בגובה של כ-3,640 מטר, ומשתרעת גם על המדרונות התלולים.
אל אלטו הצמודה אליה נמצאת ברום המדרון המערבי בגובה של כ-4,150 מטרים, על מישור האלטיפלאנו שהוא הרמה שנמשכת מצפון לדרום בהרי האנדים.
הבדלי הגובה היקשו על התחבורה בתוך לה פאס ובינה לבין אל אלטו, ובנוסף לכך הרחובות צרים וצפופים.
הדרך מאל אלטו ללה פאס היא ארוכה ומפותלת ונסיעה ברכב נמשכת שעה, לעומת 10 דקות ברכבל.
הרשת נועדה בראש ובראשונה לשרת את הפועלים המתגוררים באל אלטו ולאפשר להם גישה נוחה למקומות העבודה בעיר, לקניות ולבילוי.
אל אלטו היא העיר השנייה בגודלה בבוליביה אחרי סנטה קרוס דה לה סיירה, והבירה לה פז היא השלישית.
היא התהוותה כשילידים מקבוצת איימרה עברו לשכון בקרבת הבירה כדי למצוא מקור מחייה ליד העיר הגדולה.
בשנת 1985 אל אלטו הוכרה כעיר, והיא צמחה במהירות ומונה כמיליון איש, רובם ילידים.
לפני בניית הרכבל, הנסיעה בין לה פז לאל אלטו הוגבלה לרחובות צפופים ומפותלים, והתחבורה הציבורית היחידה הייתה מורכבת מאוטובוסים ומיניבוסים שנתקעו לעיתים קרובות בפקקים בתנועה הכאוטית.
רעיון חיבור שתי הערים באמצעות רכבל הוצע מספר פעמים מאז שנות ה-70.
קרונית אחת מסיעה עד עשרה אנשים, ומהירות הנסיעה היא כ-18 קילומטר לשעה.
מחיר נסיעה הוא 3 בוליביאנו לכל קו (פחות מחצי דולר), מעט יותר ממחיר נסיעה באוטובוס שהוא 2 בוליביאנו, אך עדיין בהישג ידו של הציבור.
קרוניות יוצאות כל 12 שניות, והקווים פועלים 17 שעות ביום, עם זמנים שונים ביום ראשון.
מותר להעלות אופניים לקרונית תמורת כרטיס נוסף.
ב-2018 רשמה הרשת לראשונה שיא תעבורה של 318,000 נוסעים ביום אחד.
ב-2025 הגיעה הרשת לציון דרך של 520 מיליון נוסעים בעשר שנות קיומה.
ביולי 2012, נשיא בוליביה אבו מוראלס איימה ניסח הצעת חוק לבניית רכבל לחיבור אל אלטו עם המרכז ומדרום ללה פאס ושלח אותה לאספה המחוקקת הרב-לאומית.
מוראלס קרא לראש עיריית לה פאס, ראש עיריית אל אלטו, ומושל מחלקת לה פאס להשתתף בפרויקט.
את הפרויקט מימן האוצר הלאומי של המדינה בהלוואה פנימית מהבנק המרכזי של בוליביה.
השלב הראשון של המערכת כלל את הקו האדום, הקו הצהוב והקו הירוק, שהם גם צבעי הדגל של בוליביה.
הוא החל לפעול ב-30 במאי 2014, שנתיים אחרי תחילת הבנייה.
ב-1 ביולי 2014 הכריז מוראלס על השלב השני בהקמת הרשת, חמישה קווים נוספים שיוקמו בשנים הקרובות.
ב-26 בינואר 2015 התקבל החוק המתיר את בניית השלב שני שיגדיל את מספר הקווים החדשים לשישה, והתחייב לפרויקט של 450 מיליון דולר.
קו שביעי הוכרז בפברואר 2016, ושמיני הוכרז ביולי 2016. ב-13 ביולי 2017 הוכרז כי עלות השלב השני תוגדל ל-506 מיליון דולר.
השלב השני נכנס לפעולה ב-2017 עם חנוכת הקו הכחול ב-3 במרץ 2017, אחריו הקו הכתום ב-29 בספטמבר 2017, וב-24 במרץ 2018 נפתחו הקו הלבן והקטע הראשון של הקו התכול.
אחריהם הקו הסגול והקו החום, ואחרון הקו הכסוף, שהשלים את המעגל.
לכל הקווים ולכל התחנות שם ספרדי וכן שם בשפת איימארה.
לרוב הקווים יש קיבולת מקסימלית של 3000 נוסעים לשעה, ולקו התכול קיבולת של 4000 נוסעים לשעה.
כל קרונית מסיעה עד 10 נוסעים.
קרוניות יוצאות כל 12 שניות, והרשת פועלת 17 שעות ביממה.
הקווים האדום, הצהוב והירוק משרתים בין 80,000 ל-90,000 נוסעים ביום.
ב-14 בפברואר 2015 נפל עץ אקליפטוס על הקו הצהוב והותיר את הנוסעים תקועים למשך שלוש שעות.
19 נוסעים סבלו מחבלות ופציעות קלות אחרות, אך לא היו נפגעים חמורים, ונגרם נזק קל לשלוש קרוניות.
שקיעתה של ההשכלה הקלאסית ותקוות השבת החוכמה היוונית הוא ספר עיון שפורסם בשנת 1998 מאת חוקרי התרבות הקלאסית ויקטור דייוויס הנסון וג'ון הית'.