tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקטעים מראים שקינג חשב על רעיון הכיפה והבידוד הרבה לפני יציאת משפחת סימפסון – הסרט:"מספר גולשים באינטרנט העלו השערות לגבי דמיון לכאורה בין "מתחת לכיפה השקופה" לבין "משפחת סימפסון – הסרט, שם [...] ספרינגפילד מבודדת בתוך כיפת זכוכית גדולה [...].
אני לא יכול לדבר על כך באופן אישי, כי מעולם לא ראיתי את הסרט, והדמיון הגיע כהפתעה מוחלטת עבורי...
אף על פי שאני יודע, מניסיון אישי, שהדמיון יתברר כאגבי.
עבור הספקנים, קטע זה [מתוך "הקניבלים"] אמור להדגים שחשבתי על כיפה ובידוד הרבה לפני שהומר, מארג' וצאצאיהם המשעשעים הגיעו לתמונה".
קינג ציין בראיון ל־PopEater.com כי הספר עוסק בנושאים סביבתיים:"מההתחלה ראיתי בכך הזדמנות לכתוב על הבעיות האקולוגיות החמורות שעומדות בפני העולם.
אנחנו כולם חיים תחת כיפה – יש לנו את העולם הקטן שלנו, והדבר נראה ככול מה שיש".בראיון ל־Star Tribune אמר קינג כי הרעיון הוא אלגוריה טבעית:"זה עובד כמו "חוות החיות": ניתן לקרוא זאת כסיפור על בעלי חיים, וכשהאדם גדל מבין שמדובר בקומוניזם, קפיטליזם, פשיזם.
הרעיון של בידוד האנשים מאפשר להתמודד עם השאלות שאנו פוגשים – אנחנו כוכב כחול בפינה של הגלקסיה, וצריכים להתמודד עם זה בעצמנו.
כולנו תחת הכיפה".בנוגע לפוליטיקה, קינג אמר לטיים:"כעסתי על חוסר יכולת.
לא ראיתי הצדקה למלחמה בעיראק.
אחרי 9/11, ממשלת בוש נראתה כמו ילד כועס שמכה את הראשון שנקרה בדרכו.
אני הכנסתי הרבה מזה לספר, תוך שימוש בדינמיקה של בוש–צ'ייני למנהיגי העיירה".לפי קינג, "מתחת לכיפה השקופה" משקף גרסה אפוקליפטית של עקרון פיטר ברמה של עיירה קטנה, ומעביר ביקורת על מנהיגות חסרת כושר והומור שחור סביב כוח וכישלון מוסרי.
מהדורת הנייר של מייד אחרי השקיעה, שיצאה לאור ב־29 בספטמבר 2009, כללה קטע מהרומן.
קטע נוסף בן 4,000 מילים פורסם בגיליון אנטרטיינמנט ויקלי מ־6 בנובמבר 2009 (#1074).
עטיפת הטיוטה הראשוני פורסמה באתרי קמעונאות מקוונים כמו אמזון ובראנס אנד נובל עם הכיתוב "cover to be unveiled" ("עטיפה שתיחשף").
בסוף אוגוסט 2009 נחשף שעטיפת הספר הרשמי ייחשף ב־5 באוקטובר 2009, כאשר חלקים ממנו הוצגו ב־21, 25 ו־28 בספטמבר.
העיצוב סומן כסטייה מכיסויי הספרים המאויירים הקודמים של קינג, ומשלב איור, צילום והדמיות תלת־ממדיות.
העיצוב הסופי הופץ בשתי גרסאות: עם כיתוב לבן וכיתוב אפור כהה פחות נפוץ.
ב־16 בדצמבר 2009 ערך קינג חתימת ספרים בבית הקולנוע Magic Lantern בברדיג'דון, מיין – העיר שעליה מבוססת צ'סטר'ס מיל הבדיונית.
הוא הופיע גם בתוכניות טלוויזיה, והסביר את הדמיון בין העיר האמיתית והעיירה הבדיונית:"אני גר 18 מיל מהעיר וחייתי שם זמן רב.
הסתכלתי על תחנת המשטרה – זו תחנת המשטרה בספר.
השתמשתי בגאוגרפיה, באגם; הכל שם".ברידג'דון (מיין) שימשה גם כרקע ל"הערפל" (1980).
ביום צאת הספר היה קינג בניו יורק, ב־TimesCenter, לקידום הספר.
באמצע אוקטובר הפך "מתחת לכיפה השקופה" לאחד הספרים בהזמנה מוקדמת במחיר מוזל במיוחד באמזון, וולמארט וטארגט, והוביל ל"מלחמת מחירים" בין הרשתות.
מחיר הספר, שעמד בדרך כלל על כ-25 דולר למהדורה קשיחה, נקבע ב-9 דולר בלבד.
בהמשך וולמארט הנמיכה את המחיר ל-8.98 דולר כולל משלוח חינם, וטארגט הציבה מחיר של 8.99 דולר.
יצרו מספר אתרי אינטרנט המבוססים על מקומות פופולריים בספר, כולל "סוכנות הרכב של ביג ג'ים רני", בית הקפה "Sweet Briar Rose", ועיתון "צ'סטרס מיל 'הדמוקרט'".
בנוסף, התקיים משחק מציאות חלופית (ARG) שהשתמש בכל האתרים, החל מהבלוג של ג'ו הדחליל.
מהדורת אוסף (25,000 עותקים) ומהדורת חתומים (1,500 עותקים) פורסמו במקביל למהדורה הרגילה.
מהדורות אלו כוללות: עטיפה ללא כיתוב, רצועה ניתנת להסרה עם שם המחבר וכותר, מפה צבעונית של העיירה בדפי הקידמה (במקום שחור־לבן במהדורה הרגילה), 27 איורים של מאטיו דיפישל (הניו יורקר), סרט סימון, וחבילת קלפים עם האיורים.
העותקים מודפסים על נייר מיוחד עם כריכה שונה.
מהדורה חתומה ומספרת בבריטניה, בהוצאה Hodder & Stoughton, נמכרה בבלעדיות ב-Hatchard's ו-Waterstones, ומוגבלת ל-500 עותקים.
היא כללה דפי קידמה צבעוניים, 27 קלפי אספנים עם איורים של דיפי, וארוזה במארז קשיח.
הסופר דן סימונס, שקינג שלח לו את כתב היד כמתנה, כתב ב־5 במאי 2009 שהספר הוא "עצום, נדיב, מתפרס, מלא אנרגיה [...] מהנה ומרשים ביותר".
פבלישרס ויקלי (11 בספטמבר 2009) תיאר את הספר כ"מורכב וממגנט באופן בלתי ניתן להתנגדות", וציין שהוא כולל "נושאים ודימויים מהספרים הקודמים של קינג, ובזמן שהספר אינו נושא את המשקל המוסרי של "העמדה", הוא מספק חוויית קריאה רציפה ומעוררת מחשבה על יכולתנו לטוב ולרע".
ביקורת ל-"The Plain Dealer" תיארה את הספר כ"רומן אזהרה רחב ממדים", "עמוס, שאפתני, ארוך מדי אך ממכר, וסיפור על אכזריות אנושית שמונעת מרצונות כוח, הנאה ומין".
USA Today כינה את הספר ""מרתק ודוחף קדימה" ו"ממכר להחריד", וציין שניתן ליהנות ממנו גם בשל המסרים המטאפוריים על דומיננטיות אמריקאית, חופש העיתונות, עינויים וניצול סביבתי, וגם כסיפור בלבד.
לוס אנג'לס טיימס תיאר את הספר כ"מרשים, עם פרוזה צלולה ודייקנות מצמררת".
ניל גיימן ציין בבלוגו ב־9 בנובמבר 2009 כי "מתחת לכיפה השקופה" היה אחד מספריו האהובים בשנה זו.
עם זאת, ביקורות ביקורתיות ציינו ליקויים: ג'יימס פארקר מהניו יורק טיימס כתב שהספר מכיל משפטים חלשים אך אין להיבהל מהשימוש המהיר של קינג בדימויים וחלופות קולנועיות.
ניו יורק פוסט ציין שהספר חולק חלק מהחסרונות של העמדה, כולל "אסון בלתי צפוי" שמוחק חלק מהדמויות באופן שרירותי.
ג'ון דגדייל (סאנדיי טיימס) טען שהחלוקה הפשוטה בין "טובים לרעים", השימוש בכוח קסום והסיום הסנטימנטלי מונעים מהקורא לקחת ברצינות את החזון הסוציו־פוליטי של קינג.
לאחר פרסום הספר, הודיעה דרימוורקס של סטיבן ספילברג על פיתוח מיני-סדרה בכבלים המבוססת על הרומן, כשספילברג וקינג מונו כמפיקים בפועל.
ווהן שימש כמעבד הספר לתסריט, וכתב את הפרק הראשון שבויים על ידי נילס ארדן אופלב.
הסדרה עלתה לאוויר ב־24 ביוני 2013 ושברה שיאים בצפייה כפרימיירה דרמטית קיצית, עם למעלה מ-13 מיליון צופים.
הסדרה שודרה במשך שלוש עונות והסתיימה ב־10 בספטמבר 2015.
מתתיהו (מתי) כספי () היה מוזיקאי ישראלי רב-תחומי: מלחין, מעבד, מתזמר, מפיק ומנהל מוזיקלי, רב-נגן וזמר מבצע; חתן פרס אקו"ם בתחום המוזיקה לשנת 2010.
כספי נחשב לאחד המוזיקאים החשובים, הפוריים והמשפיעים ביותר בתולדות התרבות הישראלית.
על פי אקו"ם, יצירתו מקיפה יותר מאלף שירים, מהם שנכתבו לאמנים אחרים ומהם שביצע בעצמו.
יצירתו המוזיקלית ידועה בדיוק שלה, וכן במורכבותה ובשינויי אקורדים וסולמות חדים ומפתיעים, במיוחד במהלכים ההרמוניים הייחודיים שבה.
לצד המורכבות המוזיקלית, שיריו כתובים במתכונת הפופולרית של הזמר העברי, והיו בהם רבים שהפכו ללהיטים והותירו חותמם לאורך השנים.
הוא ניגן במגוון רחב של כלי נגינה, ובהם פסנתר, גיטרה, כינור, דרבוקה, אקורדיון, מפוחית ותופים.
נודע בהומור המושחז שלו, כשמבטו חתום.
מתי כספי נולד בקיבוץ חניתה שב, השני מבין שלושת ילדיהם של אריה ארג'נטרו, שעלה מבסרביה, ושל שוריקה, שעלתה מיאשי.
ב-1939 עברת אביו אריה את שם משפחתו ל"כספי".
בהיותו בן שמונה חודשים חלה בפוליו.
כשהיה בן 5 החל לנגן בחלילית ובמנדולינה.
בגיל 8 נהג ללכת לצפות בהופעותיו של שמואל גוגול, שהיה נגן מפוחית.
גוגול הציע לכספי את המפוחית, בתנאי שילמד לנגן בפסנתר.
כך החל כספי בלימודי פסנתר בקונסרבטוריון בנהריה.
כספי למד על חשבון קיבוץ חניתה, שאף רכש עבורו פסנתר, דבר שלא היה מקובל אז.
כשהיה כספי בן 15 קיבל משימה ממורו לכתוב עיבוד לתווים.
כספי ראה באותו תרגיל נקודת מפנה בדרכו המוזיקלית, שבאמצעותה עבר מתאוריה למעשה.
כספי הופיע בתוכנית "תשואות ראשונות".
בגיל 17 הקליט את שירו הראשון, "ליצן כיפורים", במסגרת תקליט בשם "הידד לצעירים", שהורכב משירים של כישרונות צעירים.
התקליט יצא בעת שירותו הצבאי של כספי, ונכללו בו שני שירים נוספים בביצועו, "המאושר באדם" ו"חופי זהב".
ב-1968 התגייס כספי לצה"ל והצטרף ללהקת פיקוד הדרום.
תוכניתה הראשונה של הלהקה שבה השתתף הייתה "זמר בדרום", שעלתה באותה שנה.
כספי הלחין עבור התוכנית שני שירים, "שישה חודשי הוספה" ו"והיה ביום ההוא", כמו כן שר בדואט עם בהירה שלום שיר בשם "עלומים".
התוכנית הבאה בהשתתפותו נקראה "מעוז א' א'", וכללה להיטים כ"לאילת", "בסיירת שקד", "אני אצבוט לך" ושיר שהלחין כספי בשם "אני מת" (מילים: יורם טהרלב), שהיה אחד משיריה המצליחים ביותר של התוכנית.
כספי שר את השיר יחד עם גדי אורון ויעקב נוי (השלושה זכורים כ"שלושת השמנים" בעקבות דמויותיהם בסרטון השיר "אני מת").
השלושה ביצעו במסגרת הלהקה גם מערכוני בידור, ושרו את השיר "שלוש רגליים", שגם אותו הלחין כספי למילים של טהרלב.
לאחר שהשתחרר כספי מצה"ל המשיך בשיתוף פעולה עם אורון ועם נוי.
השלושה שינו את שמם ל"לא אכפת להם", וב-1971 יצא אלבומה היחיד של הלהקה, "לא אכפת להם", בהוצאת חברת "פונוקול" (שנקראה אז "פונודור").
שירי האלבום הוקלטו עוד בטרם שחרורם של חברי הלהקה משירותם הצבאי.
בין שיריו המוכרים של האלבום היו "ייאוש פגש ייאוש", "שתי ציפורים" (מאיר אגסי/כספי), ו"למה לא כל יום שבת" (יוסי בכר/כספי).
את רוב שירי האלבום הלחין כספי, שגם ביצע את העיבודים הקוליים.
לאחר הוצאת האלבום השתתפה הלהקה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "ציפורים בראש" (שמרית אור/כספי), והקליטה מספר שירים נוספים, ובהם את לחנו של כספי לשיר "שושנת יעקב".
לאחר מכן עזב כספי את הלהקה, שהמשיכה להתקיים עוד זמן קצר לאחר מכן, עם דני עמיהוד במקומו של כספי.
המפיק איתן גפני ניהל את פעילותו המקצועית במשך 7 השנים הראשונות לקריירת הסולו שלו, אשר שיאן היה בהפקת "מאחורי הצלילים" עם שלמה גרוניך.
בין השנים 1972–1974 הקליט כספי שירים שיצאו כתקליטי-שדרים וחלקם אף צעדו במצעדי הפזמונים, אך הקלטות אלה לא התגבשו לכדי אלבום שלם.
עם שחרורו מצה"ל החל כספי לשתף פעולה עם אומנים אחרים.
הוא הלחין שירים לאומנים רבים והפיק אותם מוזיקלית.
לתוכנית של צוות הווי הנח"ל "חופשה דמיונית" שעלתה ב-1969 הלחין שני שירים, ושני שירים נוספים שהלחין נכללו בתקליטו של הצוות.
ב-1970 הלחין לדדי בן עמי את השיר "דסדמונה" (מילים: גד קינר), שהיה להיטו הגדול ביותר.
לאלבומה של חוה אלברשטיין "משירי ארץ אהבתי", שיצא באותה שנה, הלחין כספי את שירו של ירון לונדון "אליעזר בן-יהודה", שהיה משיריו המוכרים ביותר של האלבום.
שיר נוסף באלבום שהלחין כספי היה "לישון לבד", שאת מילותיו כתבה דפנה אילת.
ב-1971 הפיק את אלבומם של צמד "הדודאים" "העולם בשחור לבן", שהיה האלבום הראשון שאותו הפיק.
כספי גם הלחין ארבעה שירים עבור האלבום.
לשולה חן הלחין באותה שנה את השיר "ביתו של סבא" (מילים: מאיר אגסי).
עוד באותה שנה הלחין כספי את שירי המחזה "עיר הגברים" מאת דן אלמגור, המבוסס על סיפורים של דיימון ראניון.
הלהיט הגדול של המחזה היה "פנקס הקטן", שאותו שר ששי קשת בליווי אבירמה גולן.
קשת הקליט את השיר גם עבור אלבום הבכורה שלו שיצא באותה שנה.
שירי המחזה תועדו גם על גבי תקליט.
ב-1972 שימש כמפיק המוזיקלי של צוות הווי הנדסה קרבית בתוכניתו "בואו נבנה לנו גשר", והשתתף בהקלטות שירי התוכנית בקולות רקע ובנגינה.
התוכנית כללה גם שני שירים שהלחין, "אהבה" ("שני דגים") למילים של דליה רביקוביץ ו"נערה היא מנגינה" למילים של אהוד מנור.
כמו כן עיבד באותה שנה את רוב שירי המופע "שירי נעמי שמר" של "חבורת בימות", שמבוסס על שיריה של נעמי שמר.
לאלבומה של חוה אלברשטיין ב-1973 "לאט לאט לאט" (יצא ב-1974 מחדש בעטיפה אחרת ותחת השם "אישה באבטיח") הלחין כספי את השירים "שמלות" ו"פרידה מתיבת נוח", שניהם למילים של נורית זרחי (ל"פרידה מתיבת נח" גם הוקלטה גרסה צרפתית בביצוע הזמרת פטולה קלארק).
לעפרה פוקס הלחין את אחד משיריה המוכרים ביותר, "שיר אהבה" ("כמו גלגל"), שאת מילותיו כתב אהוד מנור, בעלה של פוקס.
לתיקי דיין הלחין את השירים "איך זה שכוכב" ו"כלבלב הו בידי בם בם", שניהם למילים של נתן זך.
שני השירים הפכו מאוחר יותר ללהיטים בביצועו של כספי עצמו.
בסוף אותה שנה הופיעה יפה ירקוני בפסטיבל שירי הילדים עם השיר "אחותי הקטנה" שהלחין כספי למילים של מנור.
ב-1973 הקליט צוות הווי חיל התותחנים עם הסולנית מלי ברונשטיין את השיר "בלילות הקיץ החמים", שהלחין כספי למילים של דן מינסטר.
כספי הלחין ועיבד שירים ללהקה כחלק משירות המילואים שלו, ואת השיר הזה הלחין לבקשתה של ברונשטיין.
באותה שנה העלה צוות בידור חיל האוויר את התוכנית "מסביב לעולם ב-80 דקות", שכספי הלחין כמעט את כל שיריה, וכן עיבד והפיק מוזיקלית.
בין חברי אותו הרכב הייתה הזמרת נתנאלה, שהמשיכה בשיתוף פעולה עם כספי לאחר שחרורה מהצבא והזמרת דורין לובצקי (לימים כספי).
כמו כן הלחין לתוכניתה של להקת גייסות השריון "שיר-יון הרצל" מאותה שנה את השיר "25 שנה" למילים של יהונתן גפן.
לאלבומן של סוזן ופרן "אמש" שיצא באותה שנה הלחין כספי את השיר "לא דיברנו עוד על אהבה" (מילים: אהוד מנור), שהיה לאחד השירים המוכרים ביותר של הצמד.
לאלבום זה הלחין כספי יחד עם שלמה גרוניך את השיר "סוסי הפרשים" למילותיו של המשורר אמיר גלבע, ועיבד עבורו מספר שירים נוספים.
באותה שנה הקליטה שלישיית "אף אוזן גרון" את שירו של כספי "שלא ייגמר לי הלילה" (מילים: יהודה שביט).
השיר בוצע מאוחר יותר גם על ידי שלישיית "הנשמות הטהורות", בהפקה מוזיקלית של כספי.
לאלבומה של חוה אלברשטיין "לו יהי" שיצא ב-1973 הלחין כספי שני שירים למילים של יורם טהרלב, "בלדה על סוס עם כתם על המצח" ו"להפוך ענבים ליין".
השיר "בלדה על סוס עם כתם על המצח" היה לאחד הלהיטים הגדולים של האלבום.
כספי גם עיבד מספר שירים עבור האלבום.
עוד ב-1973 עלה המחזה "לילי גם" מאת אהוד מנור, שכספי הלחין את כל שיריו.
בין השירים המוכרים של המופע היו "חלומות שמורים" בביצועו של יזהר כהן, "הבלון שלי" בביצועו של רומן שרון ו"מימי המתוקה" בביצועם של כהן ושרון.
במלחמת יום הכיפורים הופיע כספי בצוות הווי עם אילנה רובינא, אושיק לוי ופופיק ארנון.
צוות זה הקליט שיר אחד בשם "אין לנו מילים", שכתבו ארבעתם ביחד והלחין כספי.
לחלק מההופעות הצטרף הזמר הקנדי לאונרד כהן.
אחרי המלחמה הופיע ההרכב מספר פעמים בפני קהל אזרחי, אך הופעות אלו לא האריכו ימים.
ב-1974 עיבד כספי את שירי תוכניתה של להקת חיל הים "הללו-ים", וכן הלחין עבורה שני שירים.
לאלבומו של אושיק לוי "אושיק לוי" שיצא באותה שנה הלחין כספי את השיר "זה מכבר" למילים של לאה גולדברג.
השיר היה ללהיט, ולאחד משיריו המוכרים ביותר של לוי.
לפסטיבל שירי הילדים הרביעי שהתקיים בפסח 1974 הלחין כספי למילים של אהוד מנור את השיר "מי ראה את באני", שאותו ביצעה תיקי דיין.
לפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה הלחין כספי למילים של שמרית אור את "שיר היונה", שאותו ביצעה הזמרת נתנאלה.
השיר זכה להצלחה והפך לאחד משיריה המוכרים ביותר של נתנאלה.
נתנאלה גם השתתפה בפסטיבל שירי הילדים החמישי שנערך בסוף אותה שנה עם השיר "בן" שהלחין כספי למילים של אהוד מנור.
עוד באותה השנה, השתתף כספי, יחד עם אומנים נוספים, בהם "הדודאים", מיכל טל וניצה שאול, בתוכנית הרדיו, "התיבה המזמרת", של קול ישראל, שהוקדשה לשיריו של הזמר והמלחין דוריבאל קאיימי (תרגום לעברית, בידי יעקב שבתאי).
שירי התוכנית הופיעו, שנה לאחר מכן, ב-1975, בתקליט בשם "הים - משיריו של המלחין והזמר הברזילאי דוריוואל קאימי".
ב-1975 הפיק כספי את אלבומה של רביעיית הזמר של חיל האוויר "משירי מרדכי זעירא ועוד שירים יפים".
כספי הלחין ארבעה משירי האלבום, שהמוכר מהם הוא "אם תלך עכשיו" ("במקום פרידה") למילים של המשורר נתן יונתן.
כמו כן הפיק באותה שנה את אלבום הבכורה של להקת "שוקולד מנטה מסטיק", שבו נכלל השיר "נוח", ושיר נוסף שהלחין כספי בשם "שיר של אמא".
כספי גם עיבד באותה שנה מספר שירים באלבומה המצליח של חוה אלברשטיין "כמו צמח בר".
לאלבום זה הלחין את אחד משיריו המוכרים ביותר, "ימי בנימינה" למילים של אהוד מנור.
בפסטיבל שירי הילדים של אותה שנה השתתפה תיקי דיין עם שירו "שלום כיתה א'" (מילים: מנור).
שיר נוסף בלחנו של כספי שהתפרסם באותה שנה הוא "מקום לדאגה" (מילים: יהונתן גפן) בביצועה של שרה בדישי.
לאלבומו של דורי בן זאב "לימונדה" שיצא באותה שנה הלחין כספי את השיר "ואתם רוקדים" למילים של בן זאב.
לתוכנית "בראש אחד", בהפקתם של איתן גפני ודודו אלהרר ובניהולו של איתן גפני, הלחין כספי את השיר "לא טוב היות האדם לבדו" (נתן זך) ששר דני ליטני בדואט עם יהודית רביץ.
רביץ השתתפה באותה שנה בפסטיבל הזמר והפזמון עם השיר "מישהו" שהלחין כספי למילים של אהוד מנור.
השיר לא זכה להצלחה גדולה בפסטיבל, אך הפך לאחד מלהיטיה הגדולים ביותר של רביץ.
הוא נכלל באלבום הבכורה שלה שיצא ב-1979, שעבורו הלחין כספי להיט נוסף, "לקחת את ידי בידך" (יעקב רוטבליט).
באותה שנה הפיק כספי את אלבומם של "הדודאים" "הם רוכבים ושרים".
לאלבומו של יוסי בנאי "יוסי בנאי" שיצא באותה שנה הלחין את השיר "מרוב אהבה" (מילים: בנאי).
באותן שנים שודרה תוכנית הטלוויזיה לילדים "קרוסלה", שחלק מהשירים שבה הולחנו על ידי כספי למילים של לאה נאור.
בין השירים המוכרים של התוכנית היו שיר הפתיחה "קרוסלה" ו"הסביבון שלי".
עוד ב-1976 הלחין כספי את השיר שייצג את ישראל באירוויזיון של אותה שנה, "אמור שלום" שכתב אהוד מנור ושרה שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק".
כספי גם ניצח על השלישייה בתחרות, שבה הגיע השיר למקום השישי.
השיר נכלל באלבומה השני של השלישייה, שגם אותו הפיק כספי.
לאלבומו של יוסי בנאי "מאזן האהבות" שיצא באותה שנה הלחין את השיר "דקה דומיה" למילים של יהונתן גפן.
לאלבומה של נתנאלה "אל ארצי" הלחין למילים של מנור את השיר "עוד יבוא היום".
ב-1970 הלחין ועיבד כספי את שירי המחזמר "עיר הגברים", שהתבסס על סיפורי דיימון ראניון.
בעקבות מבחני במה שערך לגיוס נגנים למחזמר, גייס כספי למחזמר פסנתרן אלמוני – שלמה גרוניך.
בכך נפתח שיתוף הפעולה האומנותי ארוך השנים בין השניים.
ב-1972 הוציאו תקליט שדרים בן שני שירים: "ציור" ו"בן-גוריון".
בהמשך אותה שנה העלו את המופע המשותף "מאחורי הצלילים".
פרט ל"ציור" ול"בן-גוריון" נכללו במופע להיטים כ"אחרי שנסעת" ("ואותך") (גרוניך/כספי) שאיתו השתתף כספי בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה ו"כשאלוהים אמר בפעם הראשונה" (נתן זך/כספי) שהלחין כספי עבור ערב שירי משוררים של גלי צה"ל.
כספי וגרוניך הלחינו חלק משירי המופע במשותף, כ"אבי" ו"אלוהים מרחם על ילדי הגן" (יהודה עמיחי).
ב-1973 יצא האלבום "מאחורי הצלילים", שתיעד את המופע.
ב-30 במאי 1974 הוציא כספי את אלבום הבכורה שלו, "מתי כספי", שכלל 10 רצועות שאת כולן הלחין, ובכולן ניגן בכל הכלים וביצע את קולות הרקע.
את עטיפת האלבום צילמה אלונה איינשטיין.
בריאיון עיתונאי סיפר כספי כי מי שנתן לו את הדחיפה להוציא את האלבום היה הזמר אריק איינשטיין, וזאת לאחר שכספי השמיע לו את שירו "אלוף-משנה במילואים" למילותיו של יעקב רוטבליט.
רוב שירי האלבום לא נוצרו במיוחד עבורו, אלא עבור מסגרות שונות שבהן פעל כספי בראשית שנות השבעים.
כך למשל מופיע באלבום השיר "נח" שאותו שר כספי עם שלישיית "שוקולד מנטה מסטיק" בפסטיבל הזמר והפזמון של אותה שנה, וכן גרסאות מחודשות לשיר "כשאלוהים אמר בפעם הראשונה", שבוצע לראשונה בערב שירי משוררים הראשון שנערך בגלי צה"ל, ולשיר "אחרי שנסעת (ואותך)" שנכלל במופע "מאחורי הצלילים".
את השיר "הבלון שלי" (מילים: אהוד מנור) הלחין כספי להצגה "לילי גם" שבה שר את השיר רומן שרון.
השיר הוקדש באלבומו של כספי לזכרו של שרון, לאחר שנהרג בתאונת דרכים בסיני.
"כלבלב הו בידי בם בם" ו"איך זה שכוכב" שכתב נתן זך בוצעו לראשונה על ידי תיקי דיין.
שיר נוסף מוכר מהאלבום הוא "ביום מסה" אותו הלחין כספי למילותיו של משה טבנקין.
ב-1975 זכה כספי בתואר "מלחין השנה" במצעד הפזמונים העברי השנתי של גלי צה"ל.
אהוד מנור זכה בתואר "פזמונאי השנה", ויחד יצרו מנור וכספי את "שיר הנבחרים" של אותו מצעד, "הנה הנה".
באותה שנה הלחין כספי את מוזיקת הרקע של סרט הקולנוע "חגיגה בסנוקר".
אחת הנעימות שהלחין עבור הסרט שימשה בסיס לשירו "ברית עולם" (מילים: אהוד מנור), שאיתו השתתף בחגיגת הזמר העברי שנערכה ב-1976. השיר זכה להצלחה, והפך לאחד משיריו האהובים ביותר של כספי.
את אלבומו השני, שנקרא גם הוא "מתי כספי", הוציא בשנת 1976. את עטיפת האלבום עיצב הגרפיקאי והאומן דוד טרטקובר, ומופיע בה פעמון דלת טיפוסי עם השם "מתי כספי" (את הצילום ביצע הצלם ז'ראר אלון).
עד היום נחשבת עטיפת האלבום לאחת מעטיפות האלבומים הישראליות האיקוניות ביותר.
בשונה מאלבומו הקודם, אירח הפעם כספי מספר מוזיקאים מובילים בשניים משירי האלבום (בשאר השירים מנגן כספי לבדו על כל הכלים): שלמה יידוב, גידי גוב ואבנר קנר.
את רוב השירים באלבום כתב אהוד מנור, שמאז הפך לשותפו הקבוע של כספי ליצירה.
באלבום נכללו השירים "הינה הינה" ו"ברית עולם", וכן "לא ידעתי שתלכי ממני", "אין שלווה" ו"יום שישי חזר".
שלושת השירים באלבום שאותם מנור לא כתב היו שירי משוררים: "עיר עצובה" שכתבה תרצה אתר, "יום יום אני הולך למעונך" שכתב יעקב פיכמן ו"סוזי דולצינאה" שכתבה דליה רביקוביץ.
השיר "יום יום אני הולך למעונך" הולחן עבור ערב שירי משוררים השני של גלי צה"ל.
רבים משירי האלבום הפכו ללהיטים.
בשנת 2008 נבחר האלבום כאלבום החשוב במוזיקה הישראלית של שנות ה-70 בסיכום 60 שנה למדינת ישראל בעיתון "ידיעות אחרונות".
ב-1978 החל כספי בעבודה על אלבום סולו שלישי.
לאחר שהקליט שני שירים, "פרלוד" ו"תופים השניים", החליט לגנוז את האלבום, והחל לעבוד במקום על אלבומו "צד א' צד ב'" שיצא באותה שנה.
האלבום הורכב ברובו מגרסאות כיסוי לשירים שהלחין כספי במקור עבור זמרים אחרים.
בין היתר נכללו בו ביצועיו של כספי ל"שיר אהבה" ("כמו גלגל") שהלחין לעפרה פוקס, "בלילות הקיץ החמים" שהלחין לצוות הווי חיל התותחנים ו"אליעזר בן יהודה" שהלחין לחוה אלברשטיין.
כמו כן נכללה באלבום גרסה מחודשת לשיר "כמה שירים אפשר להמציא בכלל", שאותו הקליט כספי במקור ב-1973. את מילות השיר כתב כספי, וזהו שירו הראשון שאת מילותיו כתב בעצמו.
גם ב-1976 זכה כספי בתואר "מלחין השנה" במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל.
אהוד מנור זכה שוב בתואר "תמלילן השנה", ויחד יצרו שוב את "שיר הנבחרים" של השנה, "פעם הייתי ילד קטן", שאותו שר "זמר השנה" אריאל זילבר.
זילבר הקליט את השיר מאוחר יותר עבור אלבומו "אריאל זילבר ולהקת ברוש".
בנובמבר 1977 הפיק כספי במסגרת תוכנית הרדיו "דו-רה-ומי-עוד" את התוכנית "ארץ טרופית יפה", שהורכבה מתרגומים של מנור לשירים ברזילאים.
בתוכנית השתתפו לצדו של כספי "הפרברים", יוריק בן דוד, צילה דגן, יהודית רביץ וקורין אלאל.
בין שיריה המוכרים היו "ארץ טרופית יפה", "סמבה בשניים" ו"אושר".
שירי התוכנית תועדו על גבי אלבום בשם "ארץ טרופית יפה", ובעקבות הצלחת התוכנית והאלבום העלה ההרכב מופע בשם זה.
ב-1980 פרסם כספי את האלבום "צד נוסף", שכמו "צד א' צד ב'" הורכב ברובו משירים שהלחין כספי לזמרים אחרים והוקלטו על ידיו עבור האלבום.
באלבום נכללו בעיקר שירי ילדים שהלחין כספי, כ"אחותי הקטנה" (מילים: אהוד מנור, במקור בביצוע יפה ירקוני), "בן" (מילים: מנור, במקור של נתנאלה) ו"מי ראה את באני" (מילים: מנור, במקור של תיקי דיין).
מספר שירים הולחנו במיוחד עבור האלבום, כ"אולי זה מעליב" שכתב יהודה אטלס.
כמו כן נכללה באלבום גרסה מחודשת לשיר "כלבלב הו בידי בם בם", שכספי כבר הקליט בעבר בעצמו, עבור אלבומו הראשון.
בשנת 1981 הוציא כספי את אלבומו השאפתני ביותר, "סוף היום".
הפקת הענק שארגן לכספי יוריק בן דוד כללה את טובי המוזיקאים בארץ באותה תקופה, ובהם אריק סיני, ז'אן פול זימבריס, חיים רומנו, מזי כהן ונורית גלרון.
בין השירים הבולטים באלבום: "עוד תראי את הדרך" (שמרית אור/כספי), "שיר מלילה" (נתן זך/כספי), "ימי בצורת" (יעקב גלעד/כספי) ו"מי ששר" (אהוד מנור/כספי).
ב-1985 הוציא כספי את האלבום "ילדותי השניה".
על אף צמד הלהיטים שהניב האלבום, "שיר עם נקי" ו"ילדותי השניה", שאת שניהם הלחין כספי למילים של אהוד מנור, נחל האלבום כישלון הן כלכלי והן ביקורתי, וזאת על אף ההפקה המרשימה של כספי וזאב אולמן, שהביאה לאולפן את טובי הנגנים באותה התקופה.
באותה שנה שב כספי לשתף פעולה עם שלמה גרוניך, ויחד העלה אתו פעם נוספת את המופע "מאחורי הצלילים".
גם מופע זה תועד על גבי אלבום, בשם "מאחורי הצלילים 1984".
לצד השירים מהמופע המקורי, נכללו במופע המחודש שירים מקריירות הסולו של כספי ושל גרוניך, ומספר שירים חדשים, כ"שיר אהבה טרי" (מילים ולחן: גרוניך) ו"אפשר לחיות בתל אביב" (מאיר ויזלטיר/גרוניך).
בדצמבר 1987 הוציא כספי את האלבום "צד ג' צד ד'", שגם בו הקליט גרסאות משלו לשירים שהלחין לאחרים.
בין שיריו נכללו: "ימי בנימינה" (מילים: אהוד מנור, במקור של חוה אלברשטיין),"מישהו" (מילים: מנור, במקור של יהודית רביץ) ו"חלומות שמורים" (מילים: מנור, במקור של יזהר כהן).
ב-1988 יצר כספי את האלבום "אחד לאחד", שאת כל אחד משיריו ביצע בלוויית כלי נגינה יחיד (פסנתר או גיטרה).
בין שיריו המוכרים היו "סליחה" (אהוד מנור), "ספונג'ה" (אהוד מנור) ו"היא חזרה בתשובה" (מילים: יענקל'ה רוטבליט).
גם בשנות השמונים הרבה כספי לשתף פעולה עם אומנים אחרים בהפקה מוזיקלית ובהלחנה.
בינואר 1980 הפיק כספי במסגרת תוכנית הרדיו "דו-רה-ומי-עוד" תוכנית בשם "שירי הבלקן", שהורכבה מתרגומים של יורם טהרלב לשירים מארצות הבלקן- יוגוסלביה, רומניה, מקדוניה ובולגריה.
בתוכנית השתתפו לצד כספי נורית גלרון, צילה דגן, ששי קשת, רותי הולצמן ויונית שוהם.
שירי התוכנית תועדו על גבי אלבום.
הוא גם הפיק במסגרת דומה את "שיר לדרום אמריקה" עם הפרברים, ריקי גל, רותי הולצמן, נורית גלרון ומירי אלוני.
התוכנית שודרה בהרכב זה אך בגלל ענייני זכויות וחוזי הקלטות לבסוף הדיסק יצא בביצוע הכל עובר חביבי במקום מתי והפרברים.
עוד ב-1980 עיבד כספי לאלבומו של אריק לביא "אריק לביא - שר" 3 שירים, ביניהם את שיר ערב ("מסתבך והולך") למילים של נתן זך, עיבד 4 שירים לאלבום הבכורה של אריק סיני, בהם בלטו "דרך הכורכר", והחידוש ל"גן השקמים".
כמו כן השתתף כספי באותה שנה באלבום "קווים", שהורכב כולו מקטעים אינסטרומנטליים בביצועם של מוזיקאים שונים.
כספי הלחין לאלבום שישה קטעים.
ב-1980 העלה כספי מופע בשם "עמק הנהר האדום", ובו תרגומים של אהוד מנור לשירי קאנטרי ופולק אמריקאים.
במופע השתתפו לצידו של כספי בני אמדורסקי, דפנה ארמוני, דורי בן זאב, ריקי גל ומנור.
המופע תועד על גבי אלבום, והשיר מתוכו "ג'ון בריון" בביצועו של דורי בן זאב (תרגום של Big Bad John של ג'ימי דין) הפך ללהיט.
כמו כן הפיק כספי באותה שנה את אלבומם של "הפרברים" "פרברים טרופיקל".
עוד ב-1981 הפיק כספי את אלבומו של אושיק לוי "לילות שרב".
כספי הלחין שני שירים עבור האלבום, שניהם למילים של זאב טנא: "אפשר היה למשוך את זה שנים" ו"לילות שרב".
אלבום נוסף שהפיק באותה שנה היה "צל כבד" של אריק סיני.
כספי הלחין עבור האלבום את אחד משיריו המוכרים ביותר, "סיבה טובה", למילים של אהוד מנור, בו גם תופף ושר קולות רקע.
לאלבומה של נורית גלרון "שירים באמצע הלילה" שיצא באותה שנה הלחין את השיר "כמעט טוב" למילים של נתן זך.
ב-1982 הפיק את אלבומו של שלמה גרוניך "צמר גפן מתוק" ואת אלבומו של אריק סיני "שירים חוזרים".
באותה שנה הועלה במסגרת פסטיבל ישראל המופע "ששת הימים ושבעת השערים".
את הטקסט כתב נשיא המדינה יצחק נבון.
יוסי בנאי היה הקריין, וכספי הלחין וניצח על התזמורת הקאמרית הישראלית.
ב-1983 העלה כספי מופע משותף עם צמד הפרברים בשם "שיר אהבה רחוק", שבוסס על שירים דרום אמריקאים בתרגומים לעברית של אהוד מנור.
בין שירי המופע היו "אלפונסינה והים", "ארץ שמש ומים", "אני אשתגע" ו"בלב כבד".
המופע תועד על גבי אלבום בשם זה.
באותה שנה הפיק כספי את אלבומו של דני רובס "מסגרות", וכן את אלבומו של יוסי בנאי "שיכור ולא מיין".
כספי הלחין עבור אלבום זה מספר שירים, שהמוכר מהם הוא "שיכור ולא מיין" (מילים: בנאי).
ב-1984 הפיק כספי את אלבומו של ארז הלוי "הלילה" ואת אלבומה של גלי עטרי "ממריאה ברוח".
כספי הלחין שישה שירים עבור האלבום, ובהם הלהיטים "ממריאה ברוח" (זאב אולמן), "הייתי אומרת" (עידית חכמוביץ) ו"עוד יום" (רחל שפירא).
באותה תקופה פעל כספי כמנהל מוזיקלי של להקת חילות השדה כחלק משירות המילואים שלו, והלחין ועיבד את כל שיריה.
ב-1985 עלתה תוכניתה של הלהקה "חופשה בדרכים", שהורכבה כולה משירים שהלחין כספי למילים של אהוד מנור.
מתוכנית זו התפרסם השיר "קו ההתחלה".
ב-1986 הפיק את אלבומם של הדודאים "מנגינה נשכחת", שכלל בעיקר ביצועים של הצמד בעיבודים מחודשים של כספי לשירים עבריים ישנים.
כמו כן הפיק כספי באותה שנה את אלבומם "חמש אחר הצוהריים - חמישים שנה למלחמת האזרחים בספרד", שתיעד מופע של הצמד משירי פדריקו גארסיה לורקה.
ב-1987 יצא כספי במופע של מוזיקה ברזילאית בשם "ארץ טרופית משגעת" בהפקת אברהם דשא (פשנל).
המופע כלל ברובו שירים ברזילאים שתרגם לעברית אהוד מנור.
חלקם בוצעו כבר במופע "ארץ טרופית יפה" שעלה עשר שנים קודם לכן, כמו "ארץ טרופית יפה" ו"סמבה בשניים".
כמו כן נכללו במופע מספר שירים שהלחין כספי עבורו למילים של מנור, כ"שיר בדואי" ו"בשביל דבר אחד אין כוח".
שירים בולטים נוספים במופע היו "אפילו דקה" ו"הו מה יהיה".
אחת ההופעות תועדה על גבי אלבום בשם "ארץ טרופית משגעת" שיצא באותה שנה.
עוד ב-1987 הפיק כספי את אלבום הבכורה של ריקי גל, והלחין את כל שיריו.
האלבום כלל להיטים רבים, כ"נערת הרוק" (יצחק לאור), "מערבה מכאן" (תרצה אתר), "ילד אסור ילד מותר" (יעקב גלעד) ו"הנה פתחתי חלון" (נתן זך).
אלבומים נוספים שהפיק באותה שנה היו "גשם" של מאיר בנאי, "נשמה צוענית" של ירדנה ארזי ו"שירים חוזרים ב'" של אריק סיני, שיצא לבסוף כעבור שנתיים.
כמו כן הלחין ללהקת הנח"ל באותה שנה את השיר "תל אביב אינה מודאגת" (מילים: אהוד מנור).
ב-1988 הלחין, עיבד והפיק מוזיקלית את אלבומה השני של ריקי גל, "מה זאת אהבה...", שכלל גם הוא להיטים רבים, כ"אילו יכולתי" ("אמא") (אהוד מנור), "בצער לא רב ביגון לא קודר" (חנוך לוין) והדואטים "מה זאת אהבה" עם ריקי גל (מנור) והגרסה המחודשת לשירו "מקום לדאגה" (מילים: יהונתן גפן).
לאחר מכן יצאו השניים במופע משותף בשם "מה זאת אהבה".
כמו כן הפיק כספי באותה שנה את אלבומה של שושנה דמארי "אור", שעבורו גם הלחין שיר אחד בשם "לילה לא נשאר" (מילים: מנור).
ב-1989 הפיק כספי את אלבומם של "הפרברים" "מוזיקה", וכן הלחין עבורו את השיר "שתיים ועשרים" למילים של אהוד מנור.
עוד באותה שנה הפיק את אלבומו של יהורם גאון "ירח מלא", לו הלחין את השיר "בדרך אליך" למילים של מנור, את אלבומו של אדם "חופשי" שלו הלחין את השיר "איש עוד לא הכיר אותי" ואת אלבומו של בעז שרעבי "נע ונד".
באלבום זה השתתף כספי בדואט "שלום עליכם", שהלחין למילים של מנור.
שיתוף הפעולה עם סשה ארגוב
בשני אלבומיו הבאים שיתף כספי פעולה עם המלחין סשה ארגוב.
ב-1982 יצא האלבום "מתי כספי שר סשה ארגוב", שהורכב ברובו מגרסאות מחודשות של כספי לשירים שהלחין ארגוב, כ"כשאור דולק בחלונך", "שיר ערש" ו"זמר מפוחית".
ארגוב הלחין במיוחד בעבור האלבום את השיר "האהבה שלי אינה תלויה בדבר" (מילים: חיים חפר).
ארגוב אף צולם על עטיפת האלבום לצידו של כספי, על אף שלא השתתף ביצירתו, למעט דקלום מספר שורות בשיר "שיר ערש".
ב-1984 יצא האלבום מתתיהו ואלכסנדר, שהכיל רק מעט גרסאות כיסוי, כ"וידוי" ו"שיר משמר", והורכב בעיקר משירים חדשים שהלחין ארגוב מהם התפרסמו "עד" (מילים: אהוד מנור) ו"הם בזמר הזה" (מילים: קובי לוריא).
לאחר יציאת האלבום השני נמכרו שני האלבומים המשותפים של כספי וארגוב במארז אחד.
בתקופה זו הופיעו כספי וארגוב במשותף, כאשר כספי שר וארגוב ניגן בפסנתר.
בשנות התשעים של המאה ה-20 המשיך כספי בקריירת סולו, אך הפחית בפעילותו כמפיק מוזיקלי, והחל מעשור זה לא הרבה להפיק אלבומים של זמרים אחרים.
ב-1990 יצא אלבומו ההומוריסטי של כספי "שירים במיץ עגבניות", שם שהוא משחק מילים על הביטוי שטויות במיץ עגבניות, ומרמז בכך על מהות השירים כשירי איגיון.
בין שיריו המוכרים היו "סטירת לחי" ו"נחליאלי" שכתב אהוד מנור.
כמו כן נכללו באלבום מספר מערכונים, ובהם "מוריס והיונים".
באלבום ניכרות השפעות רבות של שירי עם מארצות שונות, כמו הלחן בסגנון האיטלקי של "סטירת לחי" או השאנסון הצרפתי של השיר "שירים במיץ עגבניות".
לשיר 'נחליאלי' חיבר כספי לחן בסגנון מרוקאי מסורתי, ומאוחר יותר ביצעה להקת שפתיים את השיר למילים בערבית - מרוקאית.
ביצוע זה הפך לפופולרי ומושמע רבות בחגיגות המימונה ברחבי ישראל.
האלבום עצמו לא זכה להצלחה רבה.
ב-1992 השתתף כספי ב"בובה מתי", סרט ילדים שכתב וביים שמי זרחין, שיצא על גבי קלטת וידאו וזכה להצלחה רבה.
בסרט נכללו שירי ילדים שהלחין ושר כספי, שרובם היו כבר מוכרים קודם לכן, כ"אחותי הקטנה" ו"בן".
שני שירים נוצרו במיוחד עבור הסרט, "שש" ו"נמלים", שאת שניהם הלחין כספי למילים של אהוד מנור.
שירי הסרט הופצו גם על גבי תקליטור.
בשנת 2008 יצא הסרט על גבי DVD.
עוד ב-1992 יצא לאור אלבום אוסף בשם "בפעם הראשונה", שכלל את הקלטותיו של כספי מתחילת הקריירה, בטרם יצא אלבומו הראשון.
בין היתר נכללו בו שיריו מלהקת פיקוד דרום ועם להקת "לא אכפת להם", וכן שירים שיצאו רק על גבי תקליטי שדרים קודם לכן, כ"אפרים".
במרץ 1993 יצא אלבומו של כספי "מתי", שאת כל שיריו כתב אהוד מנור.
מנור כתב את השירים לבקשתו של כספי, ורובם מתארים את חייו האישיים של כספי באותה תקופה, עת היה שרוי בתהליכי גירושים.
השיר המוכר מהאלבום הוא: "שדה התעופה".
לאלבומו של דוד ד'אור "בגובה משתנה" שיצא באותה שנה הלחין כספי את השירים "ולנו יש" ו"איש ואישה", שניהם למילים של ד'אור.
ב-1993 עבר כספי להתגורר בארצות הברית.
בעת שהותו שם כתב לו אהוד מנור שני שירים, "עוד זמן" ו"ים של געגוע", שניהם על פי מנגינות ששלח לו כספי.
שני השירים באו לבטא את מה שחש מנור כלפי כספי באותה תקופה; בשיר "עוד זמן" קרא לכספי להישאר בארצות הברית, וב"ים של געגוע" ביטא את הגעגוע שחש כלפיו.
מנור הקליט בעצמו את השיר "עוד זמן", בדואט עם הזמרת נתנאלה.
ב-1994 הפיק כספי את אלבומו של דודו אלהרר "בשקט", שעבורו הלחין שיר אחד בשם "הנסיך הקטן".
באותה שנה יצא אלבום אוסף משיריהם המשותפים של כספי ומנור בשם "השירים הגדולים".
כעבור שנה יצא אלבום אוסף נוסף של כספי, "חלומות שמורים".
ב-1996 הפיק כספי את אלבומה של ריקי גל "אוהבת אותך יותר", והלחין את רוב שיריו.
כספי גם השתתף באלבום בדואט "היא שלו והוא שלה", שהלחינה אשתו רחל כספי וכתב אהוד מנור.
שיר מוכר נוסף מהאלבום היה "אוהבת אותך יותר" (מילים: יהונתן גפן).
באותה שנה יצא אלבום שירי ילדים של יהונתן גפן בשם "הדרקון הלא נכון", שאת רוב שיריו הלחין כספי.
ב-1997 חזר כספי לישראל, והופיע בליווי אחד עשר נגנים וזמרים במספר הופעות, שהראשונה שבהם התקיימה בפסטיבל ערד והונצחה באלבום כפול בשם "הופעה חיה בערד".
בהופעה זו שר כספי מספר שירים שאינו נוהג לשיר בהופעותיו בדרך כלל, כ"ברית עולם" ו"עיר עצובה".
ב-1998 הוציא כספי אלבום אולפן ראשון מאז שובו לישראל, "עולם אחר".
באלבום זה כתב כספי לראשונה את חלק ממילות השירים בעצמו.
את רוב שירי האלבום כתבה אשתו של כספי, רחל.
באלבום השתתפה ביתו של כספי, סויאן, בדואט "עולם אחר".
שיר אחד באלבום, "לא חזרת", שר כספי בפורטוגזית.
באותה שנה הפיק כספי את אלבומה הפורטוגזי של רחל כספי "Raquel", והלחין את רוב שיריו.
אחד משירי האלבום, "Mistério Azul", הוא גרסה בפורטוגזית לשיר בשם "איש ואישה" שהלחין כספי במקור לדוד ד'אור.
כספי הצטרף לאשתו בשני דואטים באלבום, וכן נכלל בו דואט של כספי עם ביתו סויאן.
כמו כן הקליט כספי באותה שנה גרסת כיסוי לשיר "אגדה יפנית" (אהוד מנור/אריאל זילבר), במסגרת הפרויקט "עבודה עברית".
ב-1999 הפיקה חברת "מדיה דיירקט" אלבום אוסף של 70 משיריו של כספי.
ב-2000 יצא אלבומו של כספי "דואטים", שבו שר בדואט עם זמרים אחרים, ובהם רמי קלינשטיין, אתי אנקרי ולאה שבת.
שיר אחד באלבום, "מס", שר כספי לבדו.
חלק מהשירים היו שירים ישנים שהלחין כספי, ושבעה מהשירים נכתבו במיוחד עבור האלבום.
ב-2002 העלו כספי ושלמה גרוניך פעם נוספת את המופע "מאחורי הצלילים", שתועד על גבי האלבום הכפול "מאחורי הצלילים 2002".
במופע זה השתתפו נשותיהם של כספי ושל גרוניך, רחל כספי ומיכל אדלר.
בשנת 2003 יצאו לאור שני אלבומי אוסף של כספי.
הראשון בלדות ששר כספי בשם "בלדות" והשני "משירי מתי כספי", שכלל בעיקר שירים שהלחין כספי לאחרים.
ב-2004 יצא אלבום אוסף נוסף של שיריו של כספי, בשם "המיטב".
בשנה זו, השתתף כשופט בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות "כוכב נולד".
בשנת 2004 הועלה מופע הצדעה ליצירתו של כספי, בהשתתפותו ובעיבודו, בשיתוף התזמורת הקאמרית הקיבוצית בניצוחו של ירון גוטפריד.
משיאי המופע היה ההדרן במהלכו ביצעו מתי, רחל אשתו, ובנותיו את השיר "אחותי הקטנה" בעיבוד א-קפלה לארבעה קולות.
כל העיבודים למופע נכתבו על ידי כספי.
באוגוסט 2005, לאחר הפסקה של כשבע שנים, יצא לאור אלבום סולו חדש של כספי, "את האישה שלי".
האלבום מכיל שירים שנכתבו במהלך העשור שקדם ליציאת האלבום, וכן חידוש לשיר של כספי שהוקלט במקור בשנת 1978 ונגנז: "השלום" (מילים: יוסי בנאי), המתחיל כמעין אלתור על הפרלוד הראשון מתוך הפסנתר המושווה של יוהאן סבסטיאן באך.
שניים משירי האלבום היו תרגומים של אהוד מנור: "איי לאב יו" שנכתב על פי השיר "Something Stupid" ו"היא" שנכתב על פי שירו של שארל אזנבור "She".
בשנת 2010 יצא אלבומו של כספי "נפש תאומה", שהורכב ברובו משירים שכתב אהוד מנור ולא נחשפו קודם לכן לציבור הרחב.
משפחתו של מנור, שהיא בעלת זכויות היוצרים על השירים, בחרה להעביר אותם לכספי.
האלבום נקרא כך על שם כינויו של מנור לכספי, "האיש שנשמתי צרורה בנשמתו".
חלק משירי האלבום הולחנו והוקלטו בעבר על ידי מוזיקאים אחרים, כמו "רוח האדם" ששרה במקור עפרה חזה ללחן של אילן וירצברג.
באלבום התארחו יהודית רביץ בדואט "גוף אחד" ושירי מימון, שהקליטה עם כספי גרסה מחודשת לשיר "סמבה בשניים".
כמו כן השתתפו בו בקולות רקע עידן רייכל וביתו של כספי, סויאן.
בדצמבר 2009 יצא סינגל ראשון מהאלבום, "כמה מילים".
בשנים 2011–2013 שימש כספי כ"מורה למוזיקה" ב"בית ספר למוסיקה", תוכנית טלוויזיה של זכיינית השידור "שידורי קשת" בערוץ 2, בשתי עונות.
בשנת 2012 הוציא כספי אלבום הופעה משותף עם ריקי גל בשם "מה זאת אהבה".
בשנת 2014 התארח באלבומו של אביב גפן "סדקים", ושר איתו בדואט שיר שכתב והלחין גפן בשם "מסתובב".
השיר זכה להצלחה רבה בהשמעות ברדיו ובמצעדי הפזמונים השונים, והיה לשיר המושמע ביותר בישראל באותה שנה.
בינואר 2016 יצא השיר "אין אף אחת כמוה" שהלחין כספי למילותיו של דני רובס, שזכה להצלחה, ושנה מאוחר יותר נכלל באלבומו "כמו בריקוד".
ב-20 וב-22 בספטמבר 2018, מתי כספי ושלום חנוך קיימו מופע משותף, "העיקר זה השירים", שנערך במשכן אומנויות הבמה בתל אביב.
בעקבות הצלחת המופע השניים המשיכו בסיבוב הופעות משותף.
בשנת 2020 פרסם כספי ארבעה שירים.
כולם הולחנו על ידו: "זוג יונים" (מילים: שלום חנוך), "שיר לזכרנו" (מילים: יהונתן גפן), "הבטחה" (מילים: דני רובס) וחידוש לשיר "Vovo", שכתב כספי בעצמו, בביצועה של שלומית אהרון.
בינואר 2021 הוציא לאור את השיר "לצאת לאור", שהלחין ועיבד למילותיו של דני רובס.
במאי 2025 הודיע כספי כי חלה בסרטן במצב מתקדם.
הוא ביטל את הופעותיו המתוכננות וכעבור חודשיים פתח קמפיין למימון טיפוליו אליו הצליח להשיג את הכסף תוך זמן קצר.
ב-30 באוגוסט 2025 נערך לו מופע התרמה באמפיפארק רעננה בו אומנים רבים חלקו לו כבוד ליצירתו.
כספי נפטר ממחלתו בבית החולים איכילוב בתל אביב, ב-8 בפברואר 2026, בגיל 76. ארונו הוצב ברחבת המשכן לאומנויות הבמה בתל אביב, לשם הגיעו עשרות אומנים ואלפי מעריצים לחלוק לו כבוד אחרון, לאחר מכן נטמן בבית העלמין מנוחה נכונה בכפר סבא.
סגנונו המוזיקלי של כספי מגוון מאוד.
הוא מושפע ממוזיקה קלאסית, משירי הבלקן ומזרח אירופה, ממוזיקה צוענית, ממוזיקה ברזילאית (בוסה נובה), ג'אז, רוק ועוד.
אחד המוזיקאים שהשפיעו עליו רבות באופן ישיר היה סשה ארגוב, והוא אף הקליט שני אלבומים משיריו, כאשר בשני השתתף ארגוב עצמו בנגינה על פסנתר.
גם משירי המלחין הברזילאי אנטוניו קרלוס ז'ובים הושפע כספי, והיה בין ראשוני המבצעים של שיריו בשפה העברית (במופע והאלבום "ארץ טרופית יפה").
בנוסף לממד היצירתי המובהק, עסק כספי גם בעיבוד מוזיקלי.
מגוון רחב של זמרים ולהקות הפקידו בידיו את מלאכת העיבוד, והוא ידוע בתחום זה בזכות המקוריות, הדייקנות וההקפדה האופייניות לו.
אחת היצירות הייחודיות להן היה אחראי כמפיק מוזיקלי היא האלבום "צמר גפן מתוק" של שלמה גרוניך, בו נעשה שימוש בכלים רבים ובשיטות חדשניות.
האלבום לא זכה להצלחה מסחרית, אך לימים נודעה לו חשיבות של ממש בקרב מבקרי מוזיקה שהכירו בייחודו.
לאורך השנים בלט שיתוף הפעולה של מתי כספי עם שלמה גרוניך, שתחילתו במחזמר "עיר הגברים" בשנת 1970 ובאלבום והמופע "מאחורי הצלילים" בשנת 1972. בשנת 1984 חברו יחד שוב ויצאו באותו המופע עם תוספות קלות, תחת אותו השם, וזכו להצלחה רבה.
השניים יצאו שוב במופע גם בשנת 2002 ובשנת 2009.
כספי הרבה לעבוד יחד עם הפזמונאי אהוד מנור, שאף כינה את כספי כ"נפש תאומה" לו.
בין השירים הרבים שהלחין כספי למילותיו של מנור: "ברית עולם", "ילדותי השניה", "ימי בנימינה", "הינה הינה", "אחותי הקטנה", "נחליאלי", "מישהו", "סטירת לחי" ו"סליחה".
ב-1986 הורשע בעבירות מס ונידון למאסר על תנאי.
משנת 2000 עד שנת 2012 התגורר כספי עם משפחתו בכפר ורדים, לאחר מכן עבר לכפר סבא, ובשנת 2019 עבר לראש העין.
ב-2015 יצא הסרט "וידוי", שבו חשף כספי בעיות נפשיות שמהן סבל.
בפברואר 2019 חשף שחלה במחלה אוטואימונית שגרמה לו לאובדן ראייה בעין אחת ולפגיעה בכושר השמיעה שלו.
באוקטובר 2020 הודיע שהוא עוזב את הארץ לפירנצה בגלל התו הירוק ולאור מדיניות הממשלה במשבר הקורונה בישראל.
כספי התנגד לתו הירוק, סירב להתחסן לקורונה, ואף הגיש מספר עתירות לבג"ץ נגד הסגר והגבלות הקורונה.
ב-2022, לאחר הסרת כל מגבלות הקורונה, שב לישראל והתגורר בתל אביב.
במאי 2024 העלה פוסט שבו טען כי מתקפת הטרור של חמאס לא התרחשה בשל מחדל ביטחוני או מודיעיני, אלא עקב בגידה בתוך מערכת הביטחון.
מתי כספי נישא שלוש פעמים.
בשירותו הצבאי בלהקת פיקוד דרום, הכיר כספי את גליה סופרשטיין (סממה).
הם נישאו כאשר השתחרר מהצבא, בגיל 21, אך התגרשו אחרי שנה.
ב-1972 מונה כספי למנהלה המוזיקלי של להקת חיל האוויר, שם פגש את השחקנית דורין לובצקי.
הם נישאו ב-1975 ונולדו להם שני ילדים, בת ובן.
בסוף 1989 הכיר כספי בקונסוליה הברזילאית בישראל את הָקֵאוּ (רחל) וֶנְגֶר, שעבדה שם כאחראית על ניפוק אשרות.
בגלל פרסום הליכי הגירושין בתקשורת, הוא עזב עם רעייתו והתינוקת המשותפת לטורונטו.
לאחר שנה, ב-1993, עברו השלושה ללוס אנג'לס.
בשנת 1994 נתן כספי גט לדורין בבית הדין בבוורלי הילס, בעקבותיו נישא לוונגר בקליפורניה וב-1995 נולדה לזוג בת נוספת.
ב-1997 חזר כספי עם משפחתו לישראל.
גירושיו מאשתו השנייה, דורין, לא הוכרו על ידי בתי הדין הרבניים בישראל, ועקב כך הוא הועמד לדין, ולפי פרסומים באמצעי התקשורת ובמאגרים משפטיים הורשע בביגמיה, ונידון למאסר על תנאי ולקנס.
מתיאה קז'מן (Mateja Kežman; נולד ב-12 באפריל 1979) הוא כדורגלן עבר סרבי ששיחק בעמדת החלוץ בקבוצות רבות כמו זניט סנקט פטרבורג, פ.ס.וו איינדהובן, פריז סן-ז'רמן, אתלטיקו מדריד, צ'לסי ובנבחרת סרביה ומונטנגרו.
נולד בזמון, פרבר של בלגרד, סרביה ומונטנגרו.
עמדתו העיקרית היא עמדת החלוץ.
הוא עשה את שמו כאשר שיחק בליגה המקומית במדי פרטיזן בלגרד.
הופעת הבכורה של קז'מן במדי הנבחרת הלאומית של סרביה ומונטגרו הייתה במשחק נגד נבחרת סין בחודש מאי 2000, והוא אף כבש באותו המשחק.
מפרטיזן עבר לשחק במועדון פ.ס.וו.
איינדהובן בהולנד והיה מלך השערים של ליגת העל ההולנדית בעונת 2000/2001, עם 24 שערים ב-33 משחקים.
במדי איינדהובן קיבל את כינויו באטמן, ושיר הנושא היודע של גיבור-העל נוגן באצטדיונה הביתי של איינדהובן, אצטדיון פיליפס, בכל פעם שכבש שער.
בהמשך דרכו באיינדהובן הספיק לכבוש עוד 81 שערים ולזכות בתואר כדורגלן השנה בהולנד ב-2003, לפני שעבר ללונדון לשחק במדי צ'לסי, סכום ההעברה – 5 מיליון לירות שטרלינג – היה נמוך יחסית לערכו כשחקן.
צ'לסי קנתה את קז'מן בקיץ 2004 לאחר שעל הקבוצה השתלט טייקון הנפט הרוסי-יהודי רומאן אברמוביץ'.
בסיבוב משחקי הידידות שערכה צ'לסי בקיץ בו רכשה את קז'מן, הוא כבש כבר במשחקו הראשון שער נגד הקבוצה הסקוטית גלאזגו סלטיק.
במשחק הגמר בטורניר שבו השתתפה צ'לסי שנערך בארצות הברית, הורחק קז'מן לאחר שפגע באוליביה דאקור, שחקנה הצרפתי של קבוצת איי אס רומא, לאחר שזה פגע בחברו לקבוצה של קז'מן אריין רובן, שעבר יחד עם קז'מן מאיינדהובן לצ'לסי.
התאחדות הכדורגל האנגלית לא הענישה את קז'מן למרות הרחקתו ואפשרה לו לשחק כרגיל עם פתיחת משחקי הליגה האנגלית.
קז'מן לא הרשים בפרמייר ליג.
בעונתו הראשונה בצ'לסי כבש רק 4 שערים בכל המסגרות, אולם רוב הופעותיו היו כאשר עלה מן הספסל, וככל הנראה לא קיבל הזדמנות של ממש לקנות לעצמו מקום בהרכב.
בקיץ 2005 עזב קז'מן את צ'לסי ועבר לשחק בספרד, בקבוצת אתלטיקו מדריד תמורת 5,300,000 לירות שטרלינג.
במוקדמות מונדיאל 2006 הבקיע קז'מן חמישה שערים, יותר מכל שחקן אחר של נבחרת סרביה ומונטנגרו.
אחד משעריו היה שער הניצחון על בוסניה-הרצגובינה שהעלה את הסרבים למונדיאל ישירות מהמקום הראשון בבית.
מתתיהו "מתי" פלד (20 ביולי 1923 – 10 במרץ 1995) היה אלוף בצה"ל, פובליציסט ופוליטיקאי ישראלי.
ממקימי "המועצה הישראלית לשלום ישראלי-פלסטיני" וגוש שלום.
מתנגד חריף ביותר של מלחמת לבנון הראשונה.
נולד בחיפה בשם מתתיהו איפלנד, הבכור מבין שני בנים לברוך, איש הצבא האדום בעברו ונגר במקצועו, ושרה, עקרת בית.
הוריו עלו ב-1921 מאוקראינה, הצטרפו ל"גדוד העבודה", והתיישבו ביפו.
לאחר מכן חיו שנה במסגרת קיבוצית, לפני שעברו לחיפה, בה נולד פלד.
בילדותו עברה המשפחה לירושלים, בה פתח אביו מפעל לרהיטי עץ.
בצעירותו היה, לצד חבר ילדותו עוזי נרקיס, פעיל בתנועת "המחנות העולים", שהכוח המניע בה היה הקיבוץ המאוחד ותנועת אחדות העבודה.
פלד למד במגמת חקלאות בתיכון בית הכרם.
ב-1938 הצטרף לשורות ההגנה, ובמסגרתה עבר קורס מ"כים בג'וערה.
ב-1941 הצטרף לפלמ"ח, והיה שותף להכשרה המגויסת קצרת המועד של המחנות העולים באיילת השחר (הכשרת "יציבים").
ב-1943 סיים קורס מפקדי מחלקות בקיבוץ דליה, וקיבל פיקוד על מחלקת הטירונים של פלוגה ו' של הפלמ"ח (הפלוגה הירושלמית), שהייתה הפלוגה העירונית השנייה של הפלמ"ח, תחת פיקודו של המ"פ ישראל ליברטובסקי.
הפלוגה ביצעה סדרת פעולות נגד גורמים בריטים וחוגים מתונים ביישוב, ללא אישור הדרגים הממונים בפלמ"ח ובהגנה, ובניגוד לעמדה של המוסדות הלאומיים, ששללו פעילות אנטי-בריטית בתקופת מלחמת העולם השנייה ומאבקה של בריטניה בגרמניה הנאצית.
אף אחת מהפעולות לא גרמה לאבדות בנפש.
בעקבות הפעולות הללו, הודח ליברטובסקי מהפיקוד, ובמקומו מונה לזמן קצר שמעון אבידן.
בתחילת שנות הארבעים הצטרף לחוגי הכנענים.
באותה תקופה, כחלק ממאמצי "הוועד לגיבוש הנוער העברי" להרחיב את שירותיו, התגייסו חבריו בנימין תמוז ויצחק דנציגר לפלוגה ו' של הפלמ"ח, עשו בה תעמולה לטובת הרעיון ה"כנעני", והצליחו לרתום שלושה מחברי הפלוגה לארגון - עזרה זהר, דניאל הרמן ומתי פלד.
פלד עזב את התנועה זמן מה לאחר מכן.
הם קיבלו את הסכמתו של יעקב מרידור, מפקד האצ"ל באותה עת, לשיתוף פעולה עם תוכניתם, וצירפו אקטיביסטים שונים משורות ההגנה, בהם יוסף אידלברג, מראשי ההגנה בחיפה, שנבחר לעמוד בראש הארגון החדש, ויגאל הורוביץ, מראשי הנוער העובד.
מטה הארגון החדש גיבש תוכנית פעולה ראשונה לחטיפתו של הנציב העליון הרולד מקמייקל והעמדתו למשפט ציבורי, אך ברגע האחרון נסוגו גם חברי פלוגה ו' של הפלמ"ח, וגם מפקד האצ"ל בירושלים, והפעולה לא יצאה אל הפועל.
מרגע היוודע הדבר לראשי ההגנה, ב-7 בדצמבר 1943, הוציא ראש המפקדה הארצית של ההגנה, משה סנה, פקודה ובה הודיע, כי יש לראות ב"עם לוחם" "שלוחה של האצ"ל הרוויזיוניסטי אשר פשט את הרגל אחרי שנים של פרישות והתבדלות...
ועתה הריהו מנסה להציל את קיומו על ידי תופעה בשם מזויף, על ידי גנבת דעתו של הנוער העברי בסיסמאות שווא, בסיסמאות האיחוד מעל לראשי המוסדות והארגונים הקיימים, ובסיסמת הטרור נגד השלטון, ללא ייפוי-כוח מאת הגורמים המוסמכים, ללא תלות בהם וללא ביקורת מצדם".
כמו כן, ניתנה הוראה לכל חברי ההגנה ב"עם לוחם" לנתק את קשריהם עמו בתוך שלושה ימים, ולהודיע על כך למפקדיהם.
זמן קצר לאחר מכן סיים פלד את שירותו, והועבר לכוחות המילואים של הפלמ"ח.
ב-1946 התחתן עם זאבה (זיקה) בתם של סימה ואברהם קצנלסון, ומייד אחר כך יצא לאוניברסיטת לונדון ללמוד משפטים.
עם פרוץ מלחמת העצמאות חזר ארצה מבלי שסיים ללמוד, והצטרף למלחמה.
תחילה שירת כסגן מפקד פלוגה ב' בגדוד מכמש של חטיבת עציוני שפעל באזור ירושלים, תחת מפקד הפלוגה אברהם טמיר.
במהלך תפקיד זה ליווה שיירות לירושלים הנצורה, ושהה חודשיים בהר-טוב הנצורה עד לעזיבתה.
אחר-כך מונה למפקד פלוגה ב' בגדוד 51 של חטיבת גבעתי, על ידי מפקדו לשעבר בפלמ"ח, שמעון אבידן, מפקד חטיבת גבעתי, ונטל חלק בקרבות בנגב.
פלד נפצע קשה בראשו ובעיניו בקרב על המשלטים בצומת יואב במסגרת מבצע יואב באוקטובר 1948, קרב שהקנה לפלוגה את השם פלוגת הצומת על ידי קצין החינוך של החטיבה, אבא קובנר.
הוא חזר לצבא כשבועיים אחר-כך, וזמן קצר לאחר מכן מונה לסגן מפקד גדוד 51 של גבעתי.
הוא סיים קורס מג"דים, וב-1952 נשלח לשנת השתלמות בבית הספר לקציני מטה של הצבא הבריטי בקמברלי שבמחוז סארי בממלכה הבריטית (יחד עם יצחק רבין).
לאחר מכן היה חבר בצוות ההקמה של המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, בה שימש בין השאר כמדריך ראשי בדרגת סגן-אלוף, תחת פיקודו של אלוף-משנה אהרן יריב.
בכינוס של הסוכנות היהודית שנערך באוקטובר 1953 במלון המלך דוד בירושלים, בנוכחותם של ראש הממשלה דוד בן-גוריון, ושר החוץ משה שרת, הוזמן פלד על ידי בן-גוריון לשאת דברים באנגלית בפני קהל יהודי-אמריקאי.
הרצאתו זכתה לשבחים מראש הממשלה, שכתב כי .
גם שר החוץ כתב על כך ביומנו: .
בסוף יוני 1954 יצא עם יצחק רבין לסיור של חודשיים בבתי ספר צבאיים ובמתקנים צבאיים באירופה ובאמריקה.
השניים ביקרו בבתי ספר צבאיים בצרפת ובקנדה, וב-14 ביולי הצטרפו לביקורו בן חודש הימים של הרמטכ"ל משה דיין בארצות הברית, במסגרתו סיירו בפנטגון ובמתקני הצבא והצי האמריקניים ברחבי ארצות הברית, וכן בבסיסי הצבא הקנדי.
מסקנות ביקורם יושמו בהדרגה והובילו בין השאר להנהגת קורסי חובה לצניחה ולוחמה זעירה לקצונה בצה"ל, תיאום מדויק של הקורסים המקצועיים שלאחר הטירונות בין החיילות השונים כדי לשפר את תכנון כוח האדם, שימוש בעזרי לימוד להמחשה ולפישוט של תהליכי ההדרכה, שינויים בשיטות ההוראה של כלי הנשק, ולשינויים נוספים.
בתום מלחמת סיני מונה למפקד מרחב שלמה, ואחר כך, ב־25 בפברואר 1957, מונה למושל רצועת עזה בדרגת אלוף-משנה.
פלד כיהן בתפקיד כשבועיים עד לנסיגת כוחות צה"ל מהרצועה וביטול הממשל הצבאי ב־7 במרץ.
בעת שירותו בתפקיד זה, שבו היה אחראי לגורלם של מאות אלפי פלסטינים, החלה להתגבש עמדתו כי הבעיה הפלסטינית היא מוקד הסכסוך הישראלי-ערבי.
בין השנים 1957–1959 היה מפקד החטיבה הירושלמית.
בתפקיד זה פיקד על "מצעד העשור" של צה"ל שנערך בירושלים לרגל עשר שנות עצמאות.
ב-1959 מונה לראש המחלקה לתפקידי מטה בצה"ל.
בין השנים 1960–1962 למד מזרחנות וערבית באוניברסיטה העברית בירושלים.
לאחר מכן שימש כעוזר סגן שר הביטחון שמעון פרס לענייני חימוש.
ב-1964 מונה לראש אגף האפסנאות במטכ"ל בדרגת אלוף, תפקיד אותו מילא עד יולי 1968. פלד סיים את שירותו בצה"ל ב-1969, אחרי חופשת שחרור בת כחצי שנה.
בדיון מטכ"ל מיוחד שנערך עם הקבינט המדיני-ביטחוני ב-2 ביוני 1967, ב"תקופת ההמתנה", נשא פלד את הדברים החריפים ביותר מבין האלופים נגד ההמתנה ולמען יציאה למלחמה נגד מצרים.
כמו כן, דרש לדעת מדוע הממשלה מחכה עם המתקפה על מצרים, באומרו כי "מגיע לנו לדעת מדוע ולמה אנו סובלים את החרפה הזאת".
בדיון מטכ"ל שנערך כחצי שנה לאחר המלחמה, ב-27 בדצמבר 1967, ובו דנו האלופים באשר לעתיד השטחים, טענו רוב חברי המטכ"ל כי אין סיכוי לשלום בעתיד הקרוב, שהשלום איננו הכרח ביטחוני, ושמוטב לוותר עליו בשנים הקרובות.
על דעה זו חלקו רק האלופים פלד וחיים בר-לב, שראו בשלום תנאי לפיתוח חיים נורמליים ומטרה שיש לשאוף אליה.
פלד הציע לגבש תוכנית כבסיס להסדר, בעוד בר-לב הציע להגדיר את מטרות השלום.
פלד היה היחיד מבין חברי המטכ"ל שתמך בהחזרת חלקים משטחי הגדה המערבית.
הוא המליץ שלא לספח את הגדה המערבית לישראל, לפתח את רעיון המדינה הפלסטינית בשטחים האלה, וליזום יציאה מחלק מאזור המשולש כדי להפחית את מספר הערבים בישראל.
לאחר שחרורו מצה"ל למד ספרות ערבית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, ועבודת הדוקטורט שלו, אותה השלים בשנת 1971, עסקה בכתיבתו של הסופר המצרי נגיב מחפוז.
לאחר מכן שב לישראל, ונמנה עם מקימי החוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטת תל אביב, שבו שימש כמרצה לספרות ערבית מודרנית, ובתקופה מסוימת כראש החוג (1974–1978).
בין השנים 1969 ל-1979 כתב טור שבועי שפורסם בימי שישי ב"מעריב", אותו הקדיש בעיקר לפובליציסטיקה.
במאמרים שפרסם בטורו ב-1969 תבע מהנהגת המדינה לנקוט ביוזמה מדינית כדי לתרום באופן ממשי להקלת המתיחות האזורית והלחץ הבינלאומי המופעל על ישראל.
הוא קרא לישראל להסכים לפתיחתה המיידית של תעלת סואץ, מבלי להתנות את הדבר בקיום השיט הישראלי בתעלה, שכן סבר בשעתו כי פעילותה התקינה של התעלה היא הדבר היחיד המעניין את המדינות שאינן מן האזור ולוחצות על ישראל בעניין הסדר עם מצרים.
על גורל רצועת עזה כתב כי יצטרכו לדון בדיונים ישירים בין ממשלת ישראל לממשלת הגדה המערבית, לכשתקום.
בשאלת ירושלים טען ב-1970 כי יש להשאיר את העיר מאוחדת, תוך הפיכתה לבירה משותפת של שתי המדינות - ישראל ופלסטין, שתושביה יהיו אזרחי המדינה שבה יבחרו, ויהיו כפופים למרותה, אולם כתושבי העיר יהיו כפופים לעירייה שתיבחר בבחירות חופשיות, ותעמיד לרשות כלל תושביה שירותים עירוניים שוויוניים.
פלד ראה בהתנחלות בשטחי הגדה המערבית ורצועת עזה "צעד מוטעה בתכלית" ו"שגיאה מדינית שתוצאותיה תהיינה לבטח הרות אסון במערכת היחסים שבינינו לבין הערבים הפלסטינים", הוא ראה בהתנחלות ניכרת בשטחים מכשול שלא יאפשר ליישם שום פתרון פרט לסיפוח, אותו ראה כהרסני.
ב-1970 כתב כי יש לערוך משאל עם בין ערביי הגדה והרצועה שבו ייקראו לבחור בין שתי אפשרויות - להישאר תחת שלטון ישראלי כנתינים תושבי שטח כבוש ללא הגבלת זמן, או לקבל על עצמם עצמאות מדינית במסגרת הטריטוריאלית הנוכחית של הגדה ושל הרצועה, בתנאים של שלום וכבוד הדדי בינם לבין ישראל.
באותה שעה שלל פלד כל משא ומתן עם יאסר ערפאת, אש"ף ופת"ח.
הוא הגדיר את ערפאת כמנהיגם של כחמשת-אלפים "בריונים מזוינים" הסרים למרותו, אותם הציג כמיעוט מבוטל שאין לשאת ולתת עמו, אל מול הרוב של תושבי הגדה והרצועה, כמיליון תושבים, שאינם חלק מהארגונים הללו, ושעם נציגיהם, לדעתו באותה עת, על ישראל לדון.
ביולי 1970 קרא פלד לממשלה לאמץ את תוכנית רוג'רס השנייה, כדי לבחון את מחויבותו של גמאל עבד אל נאצר להפסקת האש ולסיום מלחמת ההתשה, כמו גם את סיכויי היתכנותו של הסדר שלום בר-קיימא עם מצרים.
כשלושה חודשים מאוחר יותר, ביקר את ישראל על היתלותה במערך טילי הנ"מ שהציבו המצרים בתעלה כסיבה להפסיק ולא לחדש את המשא ומתן, שממילא לא רצתה ישראל להיכנס אליו.
באותה תקופה העלה תנאים הכרחיים להסדר שכזה, בהם פירוז חצי האי סיני והפקעת הריבונות ממצרים על שארם א-שייח' וקו החוף המתמשך משם צפונית עד לאילת, כמו גם ערבויות ביטחוניות שונות שייקבעו אך ורק על ידי ישראל ולשביעות רצונה המוחלט, תמורת החזרת השטחים.
בראש ובראשונה הוא ראה בהסדר כזה דרך לסילוק ההשפעה הסובייטית באזור.
במרץ 1971 ביקר את ממשלת ישראל, והעומדת בראשה גולדה מאיר, על סירובה להצעתו של נשיא מצרים אנואר סאדאת לפתיחת תעלת סואץ לשייט בינלאומי בתמורה לפינוי כוחות צה"ל מהתעלה, ועל סרבנותה הכללית לכל משא ומתן ישיר עם מצרים שעשוי להביא להסדר.
מאוחר יותר באותה שנה, ביקר את הממשלה על דחייתה בבוז את הצעתו של סאדאת לכרות הסכם שלום עם ישראל בתמורה לנסיגתה המלאה מחצי האי סיני, ועל העדפתה את החזקת השטחים הכבושים על פני שלום הכרוך בהחזרתם.
בשאלת רמת הגולן, סבר ב-1970 כי על ישראל לעודד את תושביה הדרוזים של הרמה להיאבק עבור הזכות להגדרה עצמית, ולתבוע עבורם הקמת מדינה דרוזית באזור.
הוא סבר אז כי רק בהסדר כזה ייווצרו תנאים שונים משהיו ערב המלחמה וכי רק כך יהיה ביטחון לישראל.
שנה לאחר מכן כבר טען בעניין הרמה כי אם תכיר סוריה במדינת ישראל ותקבל את החלטה 242 של מועצת הביטחון של האו"ם "יהיה סביר להחזיר לה חלק ניכר מרמת הגולן, פרט לקו הרכס החולש על עמק החולה".
בדצמבר 1971 נמנה עם קבוצה בראשותם של דן פטינקין וחנן אופנהיימר ששלחה לראש הממשלה גולדה מאיר מכתב בו קראה לה למצות את המשא ומתן עם מצרים כדי למנוע מלחמה, אך הצעתו נדחתה.
במאמר שפרסם בטורו באפריל 1972, התפלמס פלד עם טענתו של הרמטכ"ל, דוד אלעזר, בדבר הצורך הביטחוני שבהחזקת השטחים שנכבשו במלחמה, ושלל את טענתו כי השטחים הללו יוצרים לישראל "עומק אסטרטגי" ו"גבולות בטוחים" יותר משהיו לפני המלחמה, בשל כך שהם, לטענת אלעזר, מייצרים ריחוק של הגבול מריכוזי האוכלוסייה.