tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בנו וממלא מקומו היה רבי צבי חיים מרימנוב חתן רבי ישראל הגר מויז'ניץ, ורב ברימנוב עוד בחיי אביו.
חתנו היה רבי יצחק פרידמן בנו של רבי ישראל מסדיגורה וממלא מקום חותן חותנו רבי יוסף ברימנוב.
בנו השלישי של רבי אליעזר מדז'יקוב היה רבי ראובן.
בזיווג ראשון נישא לבתו של הרב איסר מרוזבדוב (ממנה נולד לו בנו הבכור) ובזיווג שני נישא לגבירה בשם דבורה.
בצעירותו החל לכהן ברבנות דמביצה.
מגיל 12 היה ער כל השבת והיה רוקד ללא הפסקה וחסידיו היו עורכים משמרות בשביל לרקוד איתו.
חתניו היו נכדי אחיו, הרב בצלאל מפילזנא, רבי ישראל יוסף מטורנא ורבי יצחק מבארנוב.
בן נוסף שלו היה רבי נפתלי שכיהן כאדמו"ר וראב"ד בדמביץ.
בנו רבי אלתר ישעיה (תר"ז - כ"ז בטבת תרנ"ה) מילא את מקומו.
את מקום רבי אלתר מילא אחיו (מאב) רבי שמואל (תרכ"ט - תרפ"ג), על פי פסיקת השינאווער.
לפני כן כיהן כרב בפריסטיק.
היה חתנו של רבי יחיאל ווגשל אב"ד פריסטיק (חתן דודו רבי יעקב ממעליץ ונכדו של רבי אלימלך מליז'נסק).
היה תלמידם של רבי יחזקאל שרגא משינאווא ושל בן דודו רבי משה מרוזבדוב.
חתניו היו הרב משה בן רבי אריה לייביש מגריבוב, רבי שלמה מחודורוב, הרב אשר ווגשל, קרובו רבי אברהם מזאלין (נכדו של בן דודו רבי נפתלי חיים) ורבי יצחק ממעליץ.
בנו של רבי שמואל, רבי צבי אלימלך מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי יהושע מריבטיטש.
לאחר פטירת אביו לא היה לו היתר הוראה ופרצה מחלוקת בעירו האם לתת לו לכהן ברבנות.
נרצח במעליץ בשנת תש"ג עם אשתו וארבע בנותיו.
בנים נוספים של רבי שמואל היו הרב חיים יעקב והרב יהושע מדמביץ-ניו יורק.
בנו הרביעי של רבי אליעזר, רבי משה נולד בה' אייר תקפ"ה, חתן הייטב לב מסיגוט, כיהן ברבנות העיר רוזבדוב, נפטר י' סיון תרנ"ד.
בניו רבי צבי הירש, רבי אברהם חיים, רבי יצחק.
רבי צבי הירש נולד בשנת תר"ט.
מילא את מקום אביו ברבנות העיר ראזוואדוב, עד לתחילת מלחמת העולם הראשונה, ולאחמ"כ התגורר בעיר ריישא, ושם נפטר בי' מרחשון תרע"ט.
רבי אברהם חיים נולד בשנת תר"י, כיהן כאב"ד פלאנטש, נפטר כ"ט תשרי תר"פ.
רבי יצחק מסטוטשין (י' טבת תרכ"ב–כ"ד אדר א' ת"ש), נישא לאסתר ליבא בת רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב.
בשנת תרמ"ד החל לכהן ברבנות סטוטשין, ולאחר פטירת אביו בשנת תרנ"ד החל לכהן גם באדמו"רות.
כיהן בה ברבנות עד מלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ד.
לפני מלחמת העולם הראשונה עבר לטרנוב.
ילדיו - יענטע, רבי אלטר מאיר, רבקה, רבי יהודה, דבורה.
בנו רבי יהודה הורוביץ, נולד בי"ג תמוז תרנ"ב, מילא את מקומו בעיר סטיטשין.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה נמלט ללמברג, משם נשלח לעבודת פרך בסיביר.
משם הועבר לסמרקנד, ובה שהה עד לסיום המלחמה, בשנת תש"ו עבר להתגורר באנטוורפן שבבלגיה, בשנת תש"ז היגר לארצות הברית שם פתח את בית מדרשו.
נכדו רבי אליעזר יודקובסקי, בן בתו חנה, מכהן כאדמו"ר על מקומו.
תלמידו רבי מרדכי מנשה זילבר מכהן כאדמו"ר מתולדות יהודה סטוטשין.
לחצר דז'יקוב אוצר גדול של ניגונים חסידיים.
ניגוני דז'יקוב מפורסמים ביופי וברגש עמוק ומושרים כיום בחצרות חסידיות רבות.
כמו כן יש באוסף הניגונים, ניגוני מארש, המפורסם שבהם הוא ניגון לכה דודי שמושר בכל הציבור האשכנזי החרדי.
הנגינה בדז'יקוב התפתחה בזמן רבי מאיר מדז'יקוב ובזמן בנו רבי יהושע, אז החלו להלחין ולשיר ניגונים יותר מורכבים מאשר הניגונים הישנים מבית רופשיץ.
בין המלחינים בחצר דז'יקוב היה גם רבי אשר ישעיהו מרימנוב בנו של רבי מאיר.
מארש לפיוט "שערי ארמון" המנוגן בחסידות בתפילת נעילה, מבוסס על מארש רוסי.
רבי חיים מאיר הגר הכניס לויז'ניץ ניגונים ששמע אצל דודו רבי יהושע מדז'יקוב כדי להשאיר זכר לדז'יקוב.
מוסדות חסידי דז'יקוב בירושלים (בראשות הרב יחזקאל אליהו הורוביץ) הפיקו סדרת אלבומים של ניגוני בית דז'יקוב (יצא מחדש בדיסקים בהפקת "לחיים אידן" של יוסף משה כהנא).
שירו לה' שיר חדש (1) (תשעה שירים) בעיבודו של משה מרדכי רוזנבלום
קבל רנת עמך (2) (תשעה שירים) בעיבודו של רוזנבלום
והראנו בבניינו (3) (תשעה שירים) בעיבודו של רובי בנט
חסידות ברזנה הייתה חסידות שפעלה במערב אוקראינה ובלארוס של היום.
מקים החסידות היה רבי יחיאל מיכל הלוי פיצ'ניק, בנו של רבי דוד מסטפין.
רבי דוד מסטפין היה תלמידם של הבעל שם טוב ושל המגיד ממעזריטש.
היה חתנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
אחד מבניו היה רבי יחיאל מיכל פצ'ניק, חתן רבי לייב מסטולין (תלמיד רבי שלמה מקרלין) אבי שושלת ברזנה.
רבי יחיאל מיכל התיישב בהתחלה בעיירה סטולין הליטאית על יד חמיו.
אחר כך כיהן כמגיד מישרים בבאפהלי.
לאחר מכן ביקשו הפריץ אדון העיירה ברזנה שבווהלין לעבור לעיירתו, כי ראה שכפרים בהם היו חצרות חסידיות שגשגו.
אחרי פטירת רבי יחיאל מיכל, מילא את מקומו בנו רבי יצחק, חתנו של רבי אהרן טברסקי מצ'רנוביל.
בזמנו התרבו חסידי ברז'נה ונפתחו שטיבלאך רבים של החסידות ברחבי ווהלין.
את מקומו של רבי יצחק מילא בנו רבי יוסף.
היה חתנו של רבי שמואל אשכנזי (חתנו של רבי יצחק מאיר מזינקוב).
היה חותנו של רבי שלום מבראהין - קוידינוב מחבר הספר "משמרת שלום".
נפטר בצעירותו בן 36 בכ"ג בתשרי תר"ל.
לאחר פטירת רבי יוסף, הכתיר סבו רבי אהרן מצ'רנוביל, את בנו רבי אברהם שמואל בהיותו בגיל 18. נישא לבתו של רבי מרדכי מזוויהל.
מחתניו היו בן דודו רבי ישכר דב מבעלז, רבי יעקב יוסף השני מאורזיטשוב, רבי משולם זוסיא מאראל ורבי אלתר מקוידנוב.
אחיו של רבי אברהם שמואל אף הם כיהנו: רבי יחיאל מיכל, גדל אצל סבו רבי אהרן וכשגדל הכתירו סבו לכהן בקוריץ.
נישא לבתו של הרב אברהם יהושע מברדיצ'ב.
נפטר בז' בתשרי תרע"ז; רבי מאיר כיהן ברובנה, נפטר בז' בתשרי תרצ"ב.
לאחר פטירתו רצה חתנו רבי יצחק מהורחוב להקים אוהל על קברו וחלק מהרבנים התנגדו.
רבי יצחק פנה לרב זלמן סורוצקין, שפסק להיתר.
בדור זה כיהנו כאדמו"רים בניהם של רבי אברהם שמואל ורבי יחיאל מיכל.
בני רבי אברהם שמואל היו:
רבי יצחק, חתן דודו זקינו רבי מרדכי מלויעב (שהיה חתנו של רבי שמואל אשכנזי).
חתנו היה רבי חיים טובמן מלובושוב שכיהן אף הוא בברז'נה.
כיהן בחיי אביו משנת תרצ"ב ברובנה.
היה חתנו של רבי נחום מסמבור.
לאחר פטירת דודו של אביו רבי מאיר, עברו אליו רבים מחסידיו.
נפטר בי' בשבט תש"ג בעודו מתחבא ביערות פולסיה.
חתנו היה רבי ברוך, צאצאם של רבי יוסף מיאמפולה ורבי ברוך ממז'יבוז' שכיהן כאדמו"ר במז'יבוז'.
עלה לישראל וחזר בשנת תרפ"ט לברזה וכיהן בקרלין ובברזנה.
חתן רבי אלתר מרדכי מאוסטרהא.
כיהן אחר פטירת אביו בדומבורביץ.
ייצג את רבני ווהלין בנשיאות אגודת הרבנים של פולין.
נבחר לכהן כרב ראשי בסארני.
חתנו של רבי שלום מבראהין.
החל לכהן בשנת תרע"ב בסארני.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה העביר את משפחתו לקייב וחזר לסארני להיות עם חסידיו.
פעל לאחר המלחמה למען הפליטים.
בני רבי יחיאל מיכל היו:
רבי ברוך בן ציון יוזפוב חתנו של קרוב משפחתו רבי מרדכי לרנר משומסק (נישא לבתו יוכבד).
בשנת תרנ"ג עבר לדובנה והקים בית כנסת חסידי על אף היותה עיר של מתנגדים.
הרב שמואל הלוי יוזפוב מחיפה, כיהן כרב ואדמו"ר בדובנה, קוריץ, ידיניץ ובבוטושאן.
חתנו של רבי משולם זוסיא העשיל אדמו"ר במז'יבוז'.
חתנו של קרוב משפחתו רבי סנדר שמואל מווישנביץ.
כיהן בקישינב יותר מ-40 שנה, בחיי אביו.
נרצח עם משפחתו בשנת תש"א.
חתנו רבי חנוך הניך ממאלין-שיקגו.
נרצח בה' בסיוון תש"ב יחד עם משפחתו וחמש מאות יהודים מהעיירה.
חסידות ברדיוב הייתה חסידות גליציאנית, ענף מחסידות צאנז.
מקים השושלת היה רבי משה הלברשטאם, בנו של רבי ברוך מגורליץ, בנו של רבי חיים מצאנז.
אמו של רבי משה הייתה בתו של רבי יקותיאל יהודה טייטלבוים, ה"ייטב לב" מסיגט.
היה תלמידו של סבו רבי חיים שאף מסר לו לסדר את ספרו שו"ת דברי חיים (יחד עם בן דודו, רבי שלמה הלברשטאם מבאבוב).
אביו שלחו בצעירותו ללמוד אצל הרב שמואל אנגל שהתפעל מכישרונו.
נישא לבת דודו רבי אהרן הלברשטאם מצאנז.
בשנת תרל"ד הציעו סבו רבי חיים לקהילת ברדיוב לכהן כרב העיר במקום הרב הקודם הרב חיים אברהם אורנשטיין שנפטר בשנת תרל"א.
בהיותו שם קנה אהדה ורבים מחסידי צאנז בהונגריה נסעו אליו.
בגיל חמישים וארבע קיבל אירוע מוחי ונפטר בחיי אביו, בכ' בתשרי תרס"ד.
את מקומו מילא בנו רבי יחיאל נתן.
היה חתנו של רבי אריה לייבוש הלברשטאם מדוקלא.
בשנת תרמ"ה התמנה לרב בצאנז-ישן ולאחר פטירת אביו הגיע לברדיוב למלא את מקומו.
בנים נוספים של רבי משה היו:
רבי יהושע מדולינא חתנו של רבי יהודה צבי מדולינא וממלא מקומו ברבנות ואדמו"רות.
היה ידוע כבעל תפילה מלהיב ומעורר.
נשרף בשואה עם כל משפחתו בבית הכנסת שלו.
נולד בשנת תר"ל, היה חתנו של רבי שמואל רוקח מסקאהל.
לאחר פטירת אביו החל לכהן גם כאדמו"ר במושינא בה שימש עד אז כרב.
הדפיס את ספרו של רבי חיים מצאנז.
שימש כגבאי קופת רבי מאיר בעל הנס בברדיוב.
רבי יצחק (תר"מ - כ"ט באלול תש"ג) שכיהן כאדמו"ר בארצות הברית.
חתנו של רבי יהושע שפירא מריבטשיטש.
חתנו רבי חנה הלברשטאם מקולשיץ.
חתנו רבי אפרים הלברשטאם, בנו של רבי אריה לייבוש מגריבוב.
חתנו רבי נפתלי צבי אונגר (תר"מ - ט"ז באב תש"ב), בנו של רבי משה אליקים בריעה מדומברובה.
כיוון שהתגורר אצל חמיו ויתר על רבנות דומברובה לאחיו הצעיר רבי יצחק אלעזר.
לאחר פטירת רבי יחיאל נתן, מילא את מקומו ברבנות בנו רבי אביגדור צבי.
רבי אביגדור צבי נולד בשנת תרמ"ד.
בשנת תרס"ד התמנה לרב בצאנז-ישן במקום אביו שהחל לכהן בברדיוב.
היה חתנו של רבי אריה לייבוש מגריבוב, בנו של רבי אהרן הלברשטאם מצאנז "רב הקרייז".
על אף שלא התנהג באדמו"רות פנו אליו מאות חסידי צאנז מהונגריה.
ילדים נוספים של רבי יחיאל נתן היו: (הרשימה אינה לפי סדר גילם)
רבי יקותיאל יהודה שכיהן כאדמו"ר בגורליץ.
רבי אפרים דוד (תרמ"ה - תש"ב) שכיהן כרב ביאשלסק ואדמו"ר במישליניץ.
חתן דודו (אחי אמו) רבי מנחם מנדל רבה של פריסטיק.
חתנו רבי חנה הירש רובין.
חתנו אחיינו (בן אחיו הרב שמואל) רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) הלברשטאם אדמו"ר מברדיוב בוויליאמסבורג.
לאחר המלחמה היגר לארצות הברית והתיישב ברובע הברונקס ובשנת תשי"ח עבר לווילאמסבורג ופתח את בית מדרשו.
חתנו של רבי מנחם מנדל הלברשטאם אדמו"ר מסטרופקוב.
חתנו- בזיווג ראשון אחיינו הרב חיים יוסף הלברשטאם (בן אחיו הרב יקותיאל יהודה), בזיווג שני הרב ישכר דוב ליפשיץ (שהיה חתנו של רבי אברהם שלום הלברשטאם מסטרופקוב).
חתנו הרב ישראל משה סילמן דיין בברדיוב.
רבי יצחק בנו של רבי משה, היגר לארצות הברית בשנת תרצ"ג ופתח בית מדרש בבורו פארק.
לאחר פטירתו נמכר בית המדרש שלו לאדמו"ר מחוסט-טאש.
בניו הסתופפו אצל דודם האדמו"ר מבלאז'וב.
בניו של הרב שמואל בנו של רבי משה מברדיוב כיהנו כאדמו"רים בברוקלין.
רבי יקותיאל יהודה (זלמן לייב) חתנו של דודו רבי יחיאל נתן ורבי חיים דוב בעריש (תרנ"א - תשל"א, חתן רבי יוסף מדינוב).
חתנו של הרב שמואל, רבי דוד משה הלברשטאם כיהן אף הוא כאדמו"ר מברדיוב בברוקלין.
נכד נוסף הוא רבי טוביה מברדיוב.
חסידות האדאס-מאטסלקה (מאטא-סאלקע) היא חסידות הונגרית.
אבי השושלת היה רבי אהרן ישעיהו פיש.
רבי אהרן ישעיהו היה נכדו של רבי יעקב פיש מקאליב שעוד ראה את הבעל שם טוב שהיה דודו שברכו באריכות ימים ואכן נפטר כשהיה למעלה בן 100 שנה.
רבי אהרן ישעיהו היה תלמיד מובהק של רבי אליעזר צבי מקומרנה.
בזיווג שני נישא לאלמנת רבי יעקב משה ראטה אב"ד מיידנק.
חיבר את הספר "קדושת אהרן".
בנו היה רבי חזקיה ממאטסלקה.
לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות.
נרצח בשואה בכ"ח באדר תש"ד.
חתנו של רבי חזקיה היה רבי חיים אורי יעקוביץ שכיהן בשנת תרצ"א כאב"ד פבינזה ואחר כך כאדמו"ר במאטסלקה.
בן נוסף של רבי אהרן ישעיהו היה, רבי צבי אביגדור אב"ד ניר אדאני.
חתנו של רבי אהרן ישעיהו, רבי יחזקאל רוטר כיהן כאדמו"ר מהאדאס בקלויזנבורג.
היה תלמידם של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם משינאווא ושל רבי יהושע רוקח מבעלז.
רבי אליעזר פיש בנו של רבי חזקיה, שהיה חסיד ויז'ניץ, כיהן באדמו"רות מאטסלקה בווילאמסבורג שבברוקלין, ארצות הברית.
בנו רבי אביגדור דניאל, חתן רבי משולם פייש מטאש, מכהן כאדמו"ר מהאדאס בווילאמסבורג.
רבי אברהם שפיצער (נפטר ב-2025, ה'תשפ"ה) כיהן באדמורו"ת מאטעסאלקא בירושלים.
חסידות וולברוז' (או לוקעווע וולברוז') היא חסידות פולנית.
אבי השושלת היה רבי ישכר דב מוולברוז' (פולנית: Wolbórz).
רבי יששכר בעריש הכהן נולד בשנת ה'תקס"א לרבי משה.
היה חתנו של הרב אברהם צבי מוולברוז'.
היה תלמידם של רבי ישכר בר מרדושיץ, רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלינצא, רבי אלעזר מקוז'ניץ ורבי חיים וואלברום תלמידו של החוזה מלובלין.
משנת תרכ"ב החל לכהן ברבנות ובאדמו"רות בוולברוז'.
נפטר בפיטרקוב בא' בחשוון תרל"ח.
חיבר את הספר "עבודת יששכר" "אמרי נועם" ו"סדר הזמנים".
לרבי יששכר בעריש היו חמישה בנים ובת ועוד בן ובת שנפטרו בינקותם.
בין ילדיו היו רבי יעקב משה, ממלא מקומו בוולברוז', רבי עקיבא מאיר אדמו"ר בלוקווע (לוקובה, lokow) ורבי שלמה יצחק (תלמידם של רבי חיים מצאנז ורבי יצחק אייזיק מקומארנא) שעלה לארץ ישראל.
רבי יעקב משה פיזר את כל כספו לצדקה.
רבי עקיבא מאיר נולד בשנת תר"ג.
חיבר ספר בשם "דברי העם" על תהילים.
בנו רבי נחמיה מנחם הוציא ספר בשם "אהל יששכר" על סבו.
בנו של רבי יעקב משה, רבי אלעזר מאיר, מילא את מקום אביו.
היה פרוש מענייני העולם הזה.
חתנו של רבי יעקב משה, רבי חיים ברוך בן הרב בצלאל דמבינסקי (חתן רבי יחיאל מאלכסנדר) כיהן לאחר פטירת חמיו בוולברוז' ואחר כך בטושין שם כיהן גם ברבנות (את מקומו ברבנות וולברוז' ירש בנו רבי יחיאל שמחה).
בן נוסף היה רבי צמח דוד אב"ד וולברוז', שהיה רב בבלאכטוב והיה חבר תנועת ה"מזרחי".
בנו של רבי עקיבא מאיר, רבי יאיר אלימלך, נפטר בחיי אביו.
רוב משפחתו נרצחה בשואה, מלבד בניו הרב יעקב דב ורבי צבי.
בנו של רבי אלעזר מאיר, רבי ירחמיאל שלום מילא את מקום אביו בזדונסקה-וולה.
בזמן השואה הועבר לגטו לודז' שם נרצח באלול תש"ב.
רבי צבי, בנו של רבי יאיר אלימלך ניצל מהשואה והתגורר בברזיל כשלוחו של האדמו"ר רבי יוסף יצחק מליובאוויטש.
בשנת תשמ"ה עלה לישראל ופתח בית כנסת לוקווע וולברוז' בבני ברק.
בנו רבי שמואל ממלא את מקומו על אף היותו חרדי ליטאי.
הרב שמואל שימש בעבר כר"מ בישיבה התיכונית קריית הרצוג בני ברק.
לרבי שלמה יצחק (בנו של רבי יששכר דב) היה בן בשם רבי אהרן בצלאל שעלה גם הוא לישראל.
בנו רבי נתנאל חיים התגורר בירושלים ונהרג בשמחת תורה תש"ט מפגיעת אבן שנזרקה לתוך בית המדרש "קהל יראים" (משכנות הרועים).
בניו הם רבי יצחק האדמו"ר מוולברוז'-קראקא בארצות הברית והרב אברהם יעקב ראש כולל וולברוז' בירושלים.
והרב משה יהושע נח הכהן והרב בעריש הכהן.
נכדו (בן בנו הרב אהרן), הרב נתנאל חיים מירושלים, מכונה האדמו"ר מוולברוז'.
חסידות גלגוב היא חסידות גליציאנית, ענף מחסידות רופשיץ.
רבי מנחם מנדל רובין (בנו הרביעי של רבי אשר ישעיה מרופשיץ) ייסד את החסידות בעיירה גלוגוב מלופולסקי.
רבי מנחם מנדל נולד בשנת תקס"ו (1807) לרבי אשר ישעיה ולרייצא בת רבי נפתלי צבי הורביץ.
היה חתנו של רבי מאיר הלוי מאפטא.
לאחר חתונתו התגורר באפטא עד שנת תר"ה בה התקבל לרבנות גלגוב.
לאחר פטירת חמיו החל להתנהג באדמו"רות והיו לו חסידים רבים.
בסוף ימיו נישא בשנית לבת גיסו רבי פינחס מאפטא ממנה הוליד את בנו הצעיר רבי אשר ישעיה שכיהן ברבנות בסטשוב ובחירוב.
שכל את בנו הגדול רבי יעקב יוסף שהיה מיועד למלא את מקומו וכבר החל לכהן ברבנות גלגוב בחייו, ולמעשה מילא את מקומו בנו רבי מאיר.
חתניו היו רבי יוסף זאב מקשאנוב ורבי יוסף דוד מפלעשטין.
רבי יעקב יוסף נולד בשנת תקפ"ה (1825).
היה חתן דודו רבי אריה לייבוש מחלם ובשנית נישא להעסא בת רבי אלעזר מקוז'ניץ.
כיהן כרבה של גלגוב בחיי אביו ונפטר שבעה ימים לפניו במגפה בכ"ד באב.
בנו מאשתו הראשונה, רבי אלטר משה חיים נולד בשנת תרט"ו (1815).
היה חתנו של רבי דוד שפירא מדינוב ובשנית חתנו של רבי משה מסוקולוב.
מתרל"ה כיהן כרב בריינזוב ומשנת תרנ"ח ממלא מקום אביו וזקנו ברבנות גלגוב.
מאשתו הראשונה נולד לו רבי מנחם מענדיל זיידא חתן קרובו רבי אשר ישעיה רובין מקולבוסוף, נרצח בשואה.
מאשתו השנייה נולדו לו שישה בנים.
רבי משה חיים רובין (כ"א באדר ב' תרע"ט, 1919 - י"ח בשבט תשע"ה, 2015), בנו של רבי מנחם מענדיל זיידא, האדמו"ר מדינוב במונסי.
נישא לפעסיל בתו של רבי יקותיאל יהודה רוזנברגר מדירש.
לאחר המלחמה היגר לארצות הברית ופתח את בית מדרשו במונסי.
בנו בכורו רבי יקותיאל יהודה.
בנו השני רבי מנחם מנדל.
מכהן כאדמו"ר מקולבסוף ועומד בנשיאות ישיבת אור מנחם.
בניו התאומים רבי אשר ישעיה ורבי מנשה ממשיכים להתפלל בבית מדרשו של אביהם.
בנו מאשתו השנייה העסא, רבי אלעזר רובין, אדמו"ר מסאסוב.
צאצאיו מכהנים כיום באדמו"רות סאסוב.
היה חתנו של רבי יוסף מדומברובה והתגורר אצלו לאחר חתונתו.
לאחר פטירת אביו חזר לגלגוב למלא את מקומו ובסוף ימיו עבר לריישא.
בנו הגדול רבי חיים יחיאל כיהן בדומברובה.
היה חתנו של רבי אלכסנדר סנדר מזידיטשוב.
כיהן ברבנות לימנה ולאחר שדודו רבי יוסף זאב עזב את דומברובה עבר לשם וכיהן ברבנות ואדמו"רות במקביל לבן דודו רבי משה אליקים בריעה.
בנו השני רבי שלום כיהן כאדמו"ר מגלגוב בריישא.
היה חתנו של רבי שמחה מלנצהוט.
חתנו רבי אברהם דוד רובין כיהן כאדמו"ר מלנצהוט בקראון הייטס.
בנו השלישי של רבי מאיר, רבי יצחק טוביה, כיהן כאדמו"ר בצאנז.
בגיל ארבע וחצי התארס עם בתו של רבי חיים מצאנז והתחתן בשנת תרל"ג כשהיה בן 14 וחצי.
מבניו היו רבי צבי הירש ממישליניץ, רבי אשר ישעיה מז'מיגרד חתנו וממלא מקומו של רבי מרדכי דוד מז'מיגראד, הרב יוסף מנחם, חתנו של רבי נפתלי מנירבטור, דיין בדינוב ורבי אריה לייביש מצישינוב וטומשוב, חתן רבי שמחה ישכר בער מצישינוב ובזיווג שני חתן רבי שמואל אהרן רובין רבה של קראטשין.
חתניו היו אחיינו רבי אלכסנדר מאושיפיצין ורבי יחיאל מיכל שפירא מקרימא.
רבי שלמה חתן רבי בן ציון מבאבוב.
רבי צבי הירש רובין-הלברשטאם, האדמו"ר ממישליניץ בניו יורק.
רבי חיים דוד האדמ"ר ממישליניץ באנטוורפן
בנו של רבי אשר ישעיה, רבי בנימין זאב כיהן כדיין ואדמו"ר בצ'כנסטוב.
בני רבי אריה לייביש מטומשוב:
רבי שלום יחזקאל שרגא רובין-הלברשטאם האדמו"ר מצישינוב בבורו פארק
רבי שמחה ישכר בער (תרפ"ג) האדמו"ר מטומשוב בפלטבוש חתנו של רבי יהושע מפרוכניק-גרוסוורדיין.
חתנו רבי משה נתנאל מזיכלין-לודז'.
חתנו רבי נפתלי צבי רובין מרדיכוב.
בנו הרביעי של רבי מאיר, רבי ברוך (ח' באדר ב' תרכ"ד - ל' בכסלו תרצ"ו) כיהן בבריזדוביץ'.
היה חתנו של רבי מנחם מנדל אייכנשטיין מזידיטשוב.
לאחר חתונתו התגורר במיקולייב ליד חמיו שכיהן שם ברבנות.
היה תלמידו של רבי יחזקאל שרגא משינאווא.
בילדותו היה אצל רבי חיים מצאנז.
בשנת תרנ"ה התמנה לרבנות בריזדוביץ' הסמוכה לזידיטשוב.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט לדעש ובשנת תרע"ז התיישב בסאמוש אויוואר שם כיהן כאדמו"ר מקולמייא.
חיבר ספר בשם "שארית ברוך".
בניו היו רבי מאיר יוסף מקרסטיר ורבי יעקב ישראל וישורון מסאסרגן.
חתניו היו רבי משה מטומשוב, רבי חיים מסאטמר (בן רבי שלום אליעזר מראצפרט), רבי צבי הירש כהנא מספינקא ורבי משה עזרא מראזלא.
רבי חיים יעקב רובין-הלברשטאם (בנו של רבי שלום יחזקאל שרגא מצישינוב-ניו יורק, נכד רבי יצחק טוביה מצאנז) מכהן כאב בית דין צישינוב, וראש ישיבת סאטמר בבורו פארק.
חתנו של רבי צבי הירש מסטריזוב.
בנו רבי שלמה (חתנו של רבי דוד דב מייזליש ממונטריאול, חתנו של רבי משה טייטלבוים מסאטמר), משמש כמשפיע ישיבת סאטמר במונרו, ורב בית מדרש במונרו.
רבי יחזקאל שרגא רובין (בנו של רבי שמחה ישכר בער מטומשוב-פלטבוש, נכד רבי יצחק טוביה מצאנז) כאדמו"ר מטומשוב.
רבי אריה לייביש רובין (בנו של רבי שמחה ישכר בער מטומשוב-פלטבוש) מכהן כאדמו"ר מגלגוב.
רבי יהושע יחיאל רובין (בנו של רבי שמחה ישכר בער) מכהן כאדמו"ר מטומשוב בבני ברק.
חתנו של רבי נתן מזידיטשוב תל אביב.
רבי ישכר בעריש רובין (נכד רבי ישכר בעריש מדולינה ארצות הברית בן רבי יצחק אייזיק בן רבי חיים מדומברובה) מכהן כאדמו"ר מדולינה.
רבי חיים צבי הלברשטאם מכהן כאדמו"ר ממישלניץ.
כמו כן מכהנים מצאצאי השושלת באדמו"רות דומברובה.
רבי יעקב ישראל ישורון נולד לרבי ברוך מבריזדוביץ בזידיטשוב בל' בכסלו תרמ"ה.
שלושת שמותיו הם שמות של יעקב אבינו (אמו חלמה שסבה רבי יצחק אייזיק מזידיטשוב אומר לה לקרוא לו בשם יעקב וכן חמיה רבי מאיר רצה שתתן את השם זה).
בגיל תשע כבר ידע הלכות מליחה ולפני היותו בן 20 קיבל סמיכה מהמהרש"ם מברז'אן ומרבי משה גרינוולד ה"ערוגות הבושם".
נישא לבתו של רבי משה יוסף מסוליצא ממנה נולדה לו בתו חנה אשת בן דודה רבי נחמן מספינקא.
בשנת תרס"ז החל לכהן ברבנות סוליצא ובשנת תרע"ו עבר לסאסרגן שם כיהן כאדמו"ר לחסידי זידיטשוב.
נישא בשנית לבתו של הרב חיים דוכנר מסרט (בן רבי יעקב מדליטין וחתן רבי שמלקע מסערט).
נרצח בט"ו בסיון תש"ד עם שבעה מילדיו ביניהם לאה אשת הרב יקותיאל יהודה גרוס רב בשוטג ורבי יוסף מאיר חתן רבי חיים מגלינא.
שלושה מבניו ושתיים מבנותיו ניצלו מהשואה.
חנה אשת רבי נחמן כהנא מספינקא בני ברק
רבי מנחם מנדל (נפטר ט' בחשוון תשס"ח) כיהן כאדמו"ר ממוזשאי בניו יורק.
שם אשתו חנה, היה חתנו של רבי חיים מאיר יחיאל מריינזשוב (חתנו של רבי חנניה יום טוב ליפא מסיגט ובנו של רבי ישראל ממעליץ-דז'יקוב).
אחר השואה שהה במחנה די.
פרנולד ושימש כר"מ בישיבת שארית הפליטה, ובעת שראש הישיבה אדמו"ר מקלוזנבורג נסע לארצות הברית לשלשה חדשים שימש כראש הישיבה הזמנית.
אחר כך נעשה רב למחנה די.
ליפהיים, ובין שאר פעולותיו שם לחיזוק היהדות עמל קשה להציל ילדים ובחורים מידי הציונים שרצו להכניסם לקיבוצים חילוניים.
בשנת תש"ז הקים ישיבה וכולל לאברכים בעיר קרומבך בגרמניה בסיוע הצבא האמריקאי שנתנו לו את בתי העיר שהיו שייכים בעבר ליהודים ושיפצום מחדש, ואף בנו לו ארון קודש מפואר.
במשך כהונתו כראש ישיבת קרומבך מסר שיעורים לתלמידים הגלמודים ודאג לכל צורכיהם ושימש להם כאב אוהב.
קיום הישיבה והכולל נמשך לכמה שנים.
בשנת תש"ח היגר לארצות הברית וייסד ביהמ"ד בשכונת פלטבוש והקים כל ענייני הדת והיהדות בעיר ובתוכם בניית מקוה טהרה, ייבוא בשר כשר, ולפעול שהחניות ישמרו שבת.
בפלטבוש גר עד יומו האחרון והיה פעיל ומעורב בכל ענייני הכלל בעיר.
היה מהמקורבים ביותר לדודו רבי יואל מסאטמר ופעם בשבוע היו משוחחים יחד כשעתיים בעניינים העומדים על הפרק, ורבי יואל היה מתחשב מאד בדעתו ואמר שנותן בו אימון.
נקבר בבית הקברות העתיק בטבריה.
רבי חיים מאיר יחיאל, חתן דודו מסוליצא, ממלא את מקומו כאדמו"ר מרופשיץ.
חתנו רבי ברוך רבינוביץ, בן רבי יצחק יעקב מביאלה רמת אהרון.
חתנו רבי שמואל חיים הלברשטאם, ממלא מקום אביו, בן רבי פייוויש הלברשטאם מקשאנוב,
רבי שמואל שמעלקע (תרפ"ה - י"א בתמוז תשע"ג), שם אשתו שפרה, היה חתן רבי ישכר בער מסטרוזניץ כיהן כאדמו"ר מסוליצא בשכונת לורנס, שבפייב טאונס בלונג איילנד (סמוך לשכונת פארקווי, קווינס).
חיבר ספר בשם "תפארת אבות".
נקבר בבית הקברות העתיק בצפת.
רבי יעקב ישראל וישורון ממלא מקום אביו.
בחיי אביו כיהן כאב"ד סוליצא.
רבי שלום אשר ישעיהו (-ל' באב תשע"א), חתנו של רבי בעריש שפירא מנארול מקוז'ניץ בסיגייט.
רבי יששכר חתן רבי שרגא הגר מקוסוב ממלא מקום אביו.
חתניו:אחיינו רבי חיים מאיר יחיאל ממוזשאי, רבי נחום אפרים מוואלווא והרב ישראל אליעזר הגר שהיה רב חסידות סרט ויז'ניץ בירושלים, הרב מנחם מענדל פאנעט מדעש.
רבי מרדכי דוד (תרפ"ה, 1925 - ט' בניסן תש"פ, 2020), חתן רבי יהושע מפרוכניק גרוסוורדיין מכהן כאדמו"ר מסאסרגן.
הוציא את "ספר המקראות", אוסף הפסוקים המוזכרים בספרות חז"ל לפי סדר אזכורם, עם פירוש מתומצת.
כן הוציא תהילים עם פירוש ויחל משה-ברוך ישראל מסבו המגיד מקוז'ניץ.
חתנו הוא רבי מאיר אלעזר מספינקא בורו פארק.
רבי יהושע חתנו של רבי נפתלי מבאבוב, אב"ד קהל באבוב.
רבי יעקב ישראל וישורון מכהן כאדמו"ר מבריזדוביץ.
חתן רבי צבי הירש מסטריזוב.
רבי חיים יצחק רובין, אב"ד קולומייה.
חתן רבי נפתלי הלברשטאם מגריבוב.
מירל גאלע אשת רבי שבתי מייזליש (-י"ט בחשוון ?) אב"ד סארוואש בנו של רבי חיים מסארוואש.
רבי יעקב ישראל וישורון, חתנו של רבי שלמה מבאבוב, רב קהילת באבוב בבת ים.
חסידות דומברובה היא חסידות גליציאנית.
אבי החסידות היה רבי מרדכי דוד אונגר, תלמידו של החוזה מלובלין.
רבי מרדכי דוד נולד לרבי צבי הירש ומושקיט בסביבות שנת תק"ל.
בצעירותו היה אצל רבי אלימלך מליז'נסק והיה נוסע גם לרבי ישראל מקוז'ניץ.
נישא לחיה שרה, בתו של גביר מטשמלוב.
כיהן באדמו"רות בדומברובה (Dąbrowa Tarnowska).
לאחר מותו, בנו רבי יוסף מילא את מקומו.
ילדיו האחרים היו רבי מנחם מנדל (חתן רבי ישראל מסטנביץ), רבי אברהם אלחנן מקאלושין, רבי משה (תק"פ – י"ח בתשרי תרנ"ח, חתן רבי חיים מצאנז) מצפת, רבי יחיאל צבי הירש (בערך ה'תק"ע – בערך ה'תר"ם) מטורנא, רבי נפתלי חתן רבי יעקב ממעליץ מדז'בנה וחתנו רבי נחום צבי מדרוהוביטש.
רבי יוסף נולד בשנת תק"ס.
בגיל 7 היה אצל החוזה מלובלין.
נישא לבתו של רבי משה מקוז'ניץ.
כיהן כ-20 שנה ברבנות קוז'ניץ.
לאחר פטירת אביו מילא את מקומו בדומברובה.
חתניו היו רבי מאיר רובין מגלגוב והרב יהודה הרטשטיין-רפפורט.
רבי ישראל אלימלך, בנו של רבי יוסף מילא את מקומו בדומברובה ולאחר מכן בדז'בנה אך נפטר לאחר פחות משנה מפטירת אביו.
היה חתנו של רבי יחיאל מקוריץ נכדו של החוזה מלובלין.
רבי חיים מצאנז הורה לו להתנהג באדמו"רות.
חתניו היו רבי משה מקשאנוב ורבי מאיר מזברוב.
שני בניו מילאו את מקומו.
בנו השלישי, רבי מרדכי דוד (תרי"ח–תרע"ו) היה חתנו של דודו זקינו רבי משה.
התגורר לאחר חתונתו אצל חותן חותנו רבי חיים מצאנז ולאחר פטירתו פתח בית מדרש עצמאי בצאנז.
בנו רבי בן ציון מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי משה משינאווא ובזיווג שני של הרב שלום ריינמן מנארול.
בנו רבי יעקב יצחק כיהן כאדמו"ר מדומברובה בניו יורק, רב בית הכנסת "בית יוסף" בקראון הייטס.
בניו של רבי יעקב יצחק הם רבי בן ציון יהושע אשר ממלא מקומו (חתנו של רבי שמואל צבי מספינקא) ורבי מרדכי דוד האדמו"ר מבאבוב (חצרו מכונה בשם באבוב - 45) ורבי שלום גרשון ורבי משה יוסף אבד"ק ווייצען בשיקגו .
בנו הגדול של רבי ישראל אלימלך, רבי יעקב יצחק מילא את מקומו בדז'בנה.
היה חתנו של רבי מאיר הורוביץ מדז'יקוב.
רבי שלום דוד אונגר ממלא מקומו.
נישא לבתו של רבי מנחם מנדל מלנצהוט ובזיווג שני לבתו של דודו רבי משה הורוביץ מרוזבדוב ממנה נולדו לו ילדיו.
כיהן ברבנות רקוב ולאחר פטירת אביו מילא את מקומו.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט לווינה.
בשנת תרע"ט חזר לגליציה והתיישב בטרנוב.
חיבר את ספר השו"ת "יד שלום".
חתנו היה רבי ישראל מבלאז'וב.
רבי יהודה אונגר (תרכ"ב – י"ז בסיוון תרצ"ט) כיהן ברבנות בסוקולוב ומשנת תרס"ה בריישא ובסוף ימיו בניימארקט.
חתניו היו רבי מנשה מזאלין והרב אלעזר שפירא (בן רבי יוסף מדינוב).
בנו רבי נפתלי (תרמ"ג – כ"ג בסיוון תש"ב) מילא את מקומו בניימארקט.
היה חתנו של רבי אלתר זאב מסטריזוב.
חתנו היה רבי לוי יצחק הורוביץ מבוסטון.
רבי חיים אליעזר אונגר (בערך תרכ"ה – תר"פ) כיהן משנת תר"נ בראדלוב.
לאחר מכן עבר לריישא ולניימארקט.
היה חתנו של רבי נפתלי ממעליץ.
בנו רבי מאיר מילא את מקומו.
נרצח בטרנוב בא' בתמוז תש"ב.
רבי ישראל יוסף אונגר (תרכ"ח – ל' בסיוון תש"ב) היה חתנו של דודו זקינו רבי ראובן מדמביץ.
היה תלמידו של דודו רבי יהושע הורוביץ מדז'יקוב ולאחר פטירתו החל לנהוג באדמו"רות בטארנא (טרנוב).
נרצח עם משפחתו באקציה השנייה של טרנוב.
אחד מחתניו היה רבי חיים צבי מזאלין.
בנו רבי ראובן כיהן כרב ואדמו"ר בקוזמיר.
רבי אלעזר אונגר, בנו של רבי שלום דוד, מילא את מקומו.
היה חתנו של רבי נפתלי מנאווריה ובזיווג שני של רבי אהרן אלימלך מקרוסנה.
היה תלמידו של רבי ישכר שלמה טייכטל.
בשנת תרע"ט התמנה לרבנות דז'בנה ולאחר פטירת אביו לאדמו"רות בטרנוב.
בחשוון ת"ש נלקח לעבודת כפייה.
חסידיו רצו למלטו לבונקר בדז'בנה אך הוא סירב לעזוב את טרנוב.
תחת השלטון הנאצי ניהל כמעט כל שבת טיש.
רבי ישראל בנו של רבי שלום דוד כיהן כרב ואדמו"ר בדז'בנה.
היה חתנו של רבי אריה לייב מגריבוב.
בשנת תרצ"ד היגר לארצות הברית.
נפטר בניו יורק בא' בכסלו תרצ"ז.
בנו השני של רבי ישראל אלימלך, רבי משה אליקים בריעה, מילא את מקומו בדומברובה.
היה חתנו (פעמיים) של רבי אברהם הורוביץ משנדישוב.
כשגדל מילא את מקום אביו באדמו"רות בדומברובה.
חתניו היו רבי אברהם מפאקשווניץ והרב אלעזר פרנס.
במלחמת העולם הראשונה ברח לקאשוי שם נפטר בכ"א בטבת תרע"ז.
בנו השלישי רבי יצחק אלעזר, חתן רבי שלמה יעקב אייכנשטיין מזידיטשוב, מילא את מקומו.
בנו השני רבי מאיר כיהן כאדמו"ר מדומברובה בקרקוב.
בנו הגדול רבי נפתלי צבי (ה'תר"ם – ט"ז באב תש"ב), היה חתנו של רבי משה מברדיוב שם כיהן כראש ישיבה ולכן ויתר לאחיו רבי יצחק אלעזר על אדמו"רות דומברובה.
נרצח בז'אלין בט"ז באב תש"ב.
בניו היו רבי יצחק (חתן דודו הרב אלעזר פרנס), הרב יעקב אלימלך, הרב חיים יוסף, הרב ישראל אהרן (חתן בזיווג ראשון של רבי חיים מטעטש) דומ"ץ קאשוי ורב קהל עדת יראים במונטריאול, רבי ברוך אברהם בוויליאמסבורג והרב יקותיאל יהודה.
חתנו היה הרב יוסף שמואל שמעלקע ערליך רב בריגליץ.
נכדו של רבי יוסף, רבי חיים מאיר יחיאל רובין, כיהן בדומברובה במקביל לרבי משה אליקים בריעה.
היה חתנו של רבי סנדר מזידיטשוב.
מחתניו היה רבי אלעזר מירוסלב.
בנו של רבי ישכר בעריש, רבי עזריאל כיהן כאדמו"ר מדומברובה במקום אביו.
היה חתנו של רבי ישכר בער מקעכניא.
בנו מכהן כיום באדמו"רות: רבי נפתלי צבי במונסי (חתנו של רבי מאיר מקראקס).
בנו השני של רבי מרדכי דוד, רבי אברהם אלחנן כיהן כאדמו"ר בקוויף ובקאלושין.
היה חתנו של רבי קלונימוס קלמן מפאריצק נכדו של החוזה מלובלין ובזיווג שני חתנו של רבי חיים מאיר יחיאל ממוגלניצא.
רבי אבי עזרא זעליג מקאלושין, חתנו של רבי משה מקארוב.
בנו היה רבי חיים מאיר יחיאל מרדיכוב וחתנו היה רבי מנדל מדינוב.
חתנו רבי נפתלי שפירא כיהן כאדמו"ר בקאלושין.
רבי נפתלי היה נכדו של רבי מנדל מלינסק.
הועבר לגטו קאשטל ומשם למינסק מזובייצקי (Mińsk Mazowiecki) שם נרצח.
מרבית צאצאיו, כמאה במספר, נרצחו אף הם בשואה.
רבי יעקב יצחק, אדמו"ר בקאלושין ובוונגרוב
חתנו רבי אברהם שלום פנחס מוואלברום.
חתנו של רבי יעקב יצחק, רבי נפתלי אריה שפיגל (בן רבי משה) כיהן כאדמו"ר מאוסטרוב-קאלושין בניו יורק.
היה מיוחס בן אחר בן לרוקח.
כיהן ברבנות בצ'חוב (כיום רובע בלובלין) ובמנקביד (מחוז שדליץ).
בשנת תרפ"ג החל לכהן כאדמו"ר מקאלושין באוסטרובה.
בשנת תרפ"ו היגר לארצות הברית שם כיהן באדמו"רות עד פטירתו בכ' בתשרי תש"ט.
בנו רבי פנחס אליהו מילא את מקומו.
הגיע לארצות הברית בשנת תרפ"ח.
התגורר ברובע הברונקס ופתח שם בית מדרש ואחר כך בלונג ביץ' בה גם פתח בית מדרש.
בנו רבי יעקב יצחק (כ' סיון תרצ"ב – כ"ז באדר תש"פ) מילא את מקומו, נולד בנוא יארק, חתן הרב משה ביק אב"ד מז'יבוז'.
רבי ברוך מרדכי, ממלא מקום אביו.
חתן רבי יחיאל מיכל רוטנברג מקוסון.
רבי משולם נתן אדמו"ר מאסטראוו קאלושין מונסי.
חתן רבי משה גרוס מקרסטיר ברבשט.
רבי חיים יחיאל מיכל, אב"ד וונגרוב מונסי, חתן רבי נפתלי מצאנז גריבוב.
רבי נפתלי, אדמו"ר מפאריצק, חתן רבי אפרים אהרן שטיין אבד"ק פאלטישאן ב"פ.
רבי אהרן, חתן רבי יעקב יהוסף מקוסון בורו פארק
רבי שמואל דוד, חתן רבי שלום מנדלוביץ' אב"ד חוליוב במונסי
רבי אברהם מנחם אב"ד רובנה וויליאמסבורג חתן רבי יצחק מושקוביץ אב"ד נייטרא ויליאמסבורג
רבי שמחה ישראל, חתן הרב אליהו מרדכי פישר
רבי מאיר אדמו"ר קאלושין לאנדאן חתן רבי אורי אשכנזי מסטאנסלאוו.
רבי יוסף דוב, חתן רבי שלמה יעקב יוזפוביץ אב"ד אהל תורה מונסי
רבי שלמה, חתן הרב יצחק רבינוביץ רב קהילת בויאן ויליאמסבורג שליט"א
רבי משה (תרפ"ח – כ"ח שבט תשע"א), כיהן ברבנות בלונג ביץ', וכיום מכהן ברבנות בלייקוווד.
רבי אברהם אלחנן (תרצ"ו – כ"ח כסלו תשל"ו) נפטר חנוכה תשל"ו בתאונת דרכים עם ו' שוחטים.
רבי דוד, חתנו של רבי אברהם אבא לייפר מפיטסבורג, אדמו"ר מאוסטרוב קאלושין בסדרהרסט (פייב טאונס, לונג איילנד).
רבי משה מנחם (-י"ח בטבת תשמ"ב) כיהן באדמו"רות בבראנזוויל ובאיסט סייד.
חסידות דינוב הייתה חסידות גליציאנית.
מקים החסידות היה רבי צבי אלימלך שפירא, ה"בני יששכר".
השושלת המרכזית נכחדה בשואה, אך משושלת זו הסתעפו חסידות מונקאטש וחסידות בלאז'וב הקיימות עד היום.
כנהוג בחסידויות גליציה והונגריה, האדמו"רים שימשו בדרך כלל גם ברבנות העיר.
כיום משתמשים מספר אדמו"רים בשם דינוב אך הם אינם ממשיכים ישירים של אדמו"רי השושלת מלפני השואה.
לחסידות יש שיר מוכר על יה ריבון המושר בחצרות צאנז קלויזנבורג ותולדות אהרן
רבי צבי אלימלך שפירא, נולד לרב פסח בשנת תקמ"ג.
אמו הייתה אחיינית של רבי אלימלך מליז'נסק ורבי זושא מאניפולי.
על פי הוראת רבי אלימלך מליז'נסק נקרא בשמו (אלימלך).
היה תלמידם של החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ורבי מנחם מנדל מרימנוב.
כיהן ברבנות בעשר עיירות (רובן ברחבי גליציה) כשבכל מקום אליו הגיע היה מעמיד דיינים ומסדיר את ענייניה הרוחניים של העיירה.
בשנת תקנ"ט בגיל 16 כיהן כבר כדיין בדינוב תחת בית דינו של רבי יהושע רבה של דינוב.
בשנת ה'תק"ע החל לשמש בריבטיטש (פולנית: Rybotycze) ואחר עבר לסטריז'וב, לנצוט, קולומיאה, הולשיץ, בערטש, דז'ילבריץ , דובצק ובשנת תקפ"ה במונקאץ'.
לאחר מכן חזר לדינוב לכהן ברבנות.
חיבר ספרים רבים ביניהם: "בני יששכר" "אגרא דפרקא", "דרך פיקודיך" ו"אגרא דכלה".
רבי דוד שפירא (תקס"ד - י"ט באדר תרל"ד) בנו של רבי צבי אלימלך, מילא את מקומו.
היה תלמידם של רבי ישראל מרוז'ין, רבי שלום מבעלז ורבי שמעון מירוסלב.
הרב מצאנז שלח אליו את בנו רבי יחזקאל שרגא משינאווא.
חתניו היו רבי יהודה רוקח מדינוב, רבי טוביה ממיידאן, רבי מנדל מרופשיץ ורבי אלתר משה חיים בן רבי יעקב יוסף מגלגוב.
רבי ישעיה נפתלי הירץ שפירא בנו של רבי דוד מילא את מקומו.
היה חתנו ותלמידו של דודו רבי אלעזר מלנצהוט.
כמו כן נסע לרבי חיים מצאנז.
חיבר ספר בשם "הנותן אמרי שפר" על התורה ועל המועדים, שני חלקים (פרמישלא תרמ"ח-תר"נ).
הוא היה אדם חלוש וחולה ונפטר בגיל 47 בד' בסיוון תרמ"ה.
הותיר שתי בנות, חנה מינדל אשת בן דודה רבי יוסף שפירא ונחמה טילא אשת בן דודה רבי נחמיה שפירא מסאסוב-סטריזוב.
רבי יוסף שפירא, חתנו של רבי ישעיה מילא את מקומו ברבנות ואדמו"רות.
נפטר בי"ז באדר א' תרצ"ב.
מחתניו היו רבי חיים בעריש מברדיוב ארצות הברית, רבי דוד משה הלברשטאם מדינוב והרב אלעזר רוקח בן רבי בער מלובאטשוב.
רבי דוד שפירא בנו של רבי יוסף מילא את מקומו, נולד בשנת תרל"ז, היה חתנו של רבי מאיר יהודה שפירא מבוקובסק, נפטר בכ"ו בתשרי ה'תרצ"ד.
כיום משתמשים מספר אדמו"רים בשם דינוב אך הם אינם ממשיכים ישירים של אדמו"רי השושלת מלפני השואה:
רבי יצחק יעקב רבינוביץ' המכהן בברוקלין, צאצא לשושלת דרך אדמו"רי מונקאטש
רבי יקותיאל יהודה רובין המכהן במונסי, צאצא לשושלת דרך אדמו"רי גלגוב
רבי מאיר לייפער בן האדמו"ר מנדבורנא פ"ת - משושלת נדבורנה וטמשוואר, המכהן בביתר עילית, צאצא לרבי צבי אלימלך ה"בני יששכר", דרך בנו רבי שמואל מפרמישלא, שלא כיהן באדמו"רות.
הרב פסח שטרן בעל ה"בני אהרן" מדינוב נתניה, צאצא דרך אדמו"רי דינוב משושלת בעלז, ולאחר פטירתו בח' אדר א' תשע"ט, מכהן בנו רבי מנחם שטרן.
בנים נוספים של רבי דוד הראשון מדינוב היו רבי צבי אלימלך אבי חסידות בלאז'וב ורבי מאיר יהודה מבוקווסק.
רבי מאיר יהודה נולד בשנת תר"ו.
היה חתנו של רבי יוסף אלתר מרדוביץ ובזיווג שני נישא למרים בתו של רבי ישראל מקרמניץ (גיסו של חותנו הראשון).
לאחר פטירת דודו הרב משה שיינפלד נקרא למלא את מקומו בדז'ילברץ.
לאחר פטירת אביו החל לכהן באדמו"רות ורבנות בוקווסק.
חיבר ספר בשם "אור למאיר" וכן הודפס ממנו (בשנת תשנ"ה) "ילקוט אמרי דוד".
חתניו היו אחיינו הרב חיים זיידא מרדוביץ, רבי אלעזר מגרודז'יסק, אחיינו רבי דוד שפירא מסאנוק והרב פנחס יוסף קנר רבה של זגורש.
בנו רבי דוד מילא את מקומו.
נישא לבינה בתו של רבי יהושע מדז'יקוב ובזיווג שני לשרה בתו של רבי חנניה יום טוב ליפא טייטלבוים מסיגט.
בזמן מלחמת העולם הראשונה נמלט להונגריה.
לאחר המלחמה חזר לפולין והתיישב בסאנוק והיה ידידו של הרב מאיר שפירא, על אף חילוקי הדעות ביניהם לגבי אגודת ישראל.
בנו רבי אלתר ראובן מילא את מקומו.
היה חתנו של דודו הרב פנחס יוסף קנר.
מילא בסאנוק את מקום אביו בגיל 19. בזמנו גדלה החסידות.
נרצח בי"ח באייר (י"ט?) תש"ב בסמבור.
בנו השני של רבי צבי אלימלך היה רבי אלעזר מלנצוט.
נישא לטויבא חוה בתו של רבי יהושע השיל הולס מדוקלה.
היה תלמידם של אביו ושל רבי צבי הירש מזידיטשוב.
בשנת תקפ"ט נקרא לכהן ברבנות ריבטיטש.
לאחר פטירת אביו החל לנהוג באדמו"רות.
בשנת תרי"ז התמנה לרבה של לנצוט בה נפטר בי"ב באלול תרכ"ה.
חיבר ספר בשם "דברי בינה".
בניו היו רבי שלמה, אבי חסידות מונקאטש, רבי מנדל (בערך תקצ"ח - בערך תרע"ב) ורבי שמחה (בערך ת"ר - תרע"ב, חתן רבי ישראל לייב מוואהרמן) ממלאי מקומו בלנצוט ורבי צבי אלימלך שהחל לכהן אחרי פטירת אביו בבייטש (אחת מערי כהונתו של סבו רבי צבי אלימלך).
בנו של רבי מנדל מלנצהוט, רבי שמואל, (תרכ"ב- י"ז בשבט תרצ"ז בערך) היה חתנו של רבי יעקב יוסף מגלגוב, משנת תרמ"ה כיהן בגלגוב ומשנת תרס"ד בראדום.
חתניו של רבי מנדל היו רבי חיים ראובן וגשל ממלא מקומו ברבנות לנצהוט, הרב מנחם מנדל קלינגברג (שושלת קומרנה), רבי יוסף דוד משאץ רדוביץ, רבי יחזקאל שרגא מגורליץ ארצות הברית ורבי יקותיאל יהודה מצאנז-שינאווא.
בניו של רבי שמחה, רבי אלעזר (תרכ"ה - י"ח בתמוז תרצ"ז, חתן רבי בנימין וולף מאוזריאן) ורבי צבי אלימלך (חתן רבי יצחק מטיסמניץ) מילאו את מקומו בלנצהוט.
מחתניו של רבי שמחה היה רבי שמעון מירוסלב.
בנו של רבי צבי אלימלך, רבי יצחק קטן-שפירא (תר"ע - י"א באייר תרנ"ט) כיהן כאדמו"ר מטיסמניץ בבורו פארק.
היה חתנו של רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ.
חתנו של רבי מנדל, רבי חיים ראובן וגשל, מילא את מקומו ברבנות לנצהוט.
היה נכדם של רבי יעקב ממעליץ ורבי אליעזר מדז'יקוב.
אחריו כיהן בנו רבי אלתר יעקב יצחק.
היה חתנו של רבי יצחק רובין מצפת, משושלת רופשיץ.
לאחר המלחמה עבר לארצות הברית, וכיהן כאב"ד לנצהוט בבורו פארק.
רבי יהושע מרדכי אלעזר אב"ד לנצהוט, חתן רבי יעקב מטשאקאווא.
רבי שלום, אב"ד לנצהוט בוויליאמסבורג
בין חתניו הרב מנשה פיליפ, הרב מרדכי באב"ד רב מכון להוראה, הרב לייב קליין אב"ד קהל מחזיקי תורה טאב במונטריאול.
רבי יחיאל אב"ד בית משה.
חתנו של רבי שמואל צבי מספינקא.
רבי אברהם מנחם מנדל אב"ד שינאווא, חתן רבי ישכר בער וודיסלאוו.
רבי צבי אלימלך (תר"א-כ' באדר תרס"ד) בנו של רבי אלעזר מלנצהוט, נישא לפריידא בתו של רבי יהודה ממעליץ ממנה נולדו לו ילדיו.
לאחר פטירתה נישא לבתו של רבי יהושע אלעזר חודורוב (חתן רבי חיים מקוסוב).
בניו של רבי צבי אלימלך מבירטש היו רבי יוסף חתנו וממלא מקומו של רבי ישעיהו מדינוב ורבי מרדכי ממלא מקום אביו.
רבי מרדכי (תר"ל - ג' בסיוון תש"ד) היה חתנו של רבי אברהם שמחה מבארנוב.
היה מפורסם בצדקותו ובגדלותו בתורה.
בנו של רבי מרדכי, רבי אלעזר (תרמ"ט - כ"ד באייר תשל"ג) כיהן ברבנות קיוויאשד (כיום בסלובקיה).
היה חתנו של קרובו רבי חיים זיידע מרדוביץ ובזיווג שני של הרב יוסף אייכינשטיין מטרנופול (בנו של רבי סנדר מזידיטשוב).
ניצל מהשואה בנס והיגר לניו יורק שם הקים בית מדרש וישיבה וכיהן בשם קיוויאשד.
חתנו רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין (בן רבי אהרן מאיר משושלת זידיטשוב.
נפטר א' באדר תשס"ד) כיהן כרב בית הכנסת קיוושאד בפורסט הילס שברובע קווינס, ניו יורק וחתנו רבי משה הלברשטאם (משושלת קשאנוב-צאנז) כיהן כאדמו"ר מקיווישאד בוויליאמסבורג.
בניו של רבי יצחק אייזיק אייכנשטיין הם רבי אהרן מאיר (חתן רבי אברהם דוד הורוביץ) המכהן כאדמו"ר מקיוויאשד ורב בית מדרש "זיכרון אלעזר" במונסי, רבי יוסף מרדכי המכהן כרב בבורו פארק, ורבי לייבוש המכהן כאב"ד בערטש במונסי.
חתניו של רי"א אייכנשטיין הם הרב שלמה מייזליש (נכד הרב מסארוואש) - מכהן כרב שכונת טוטנהם בלונדון ורב דקהל חברה ש"ס.
והרב יוסף וינברג - רב בבורו פארק.
חסידות ווערדאן היא חצר חסידית מגזע חסידות נדבורנה, שהוקמה בארצות הברית.
רבי יוסף לייפר (תרפ"ו, 1926 - ז' בניסן תש"פ, 2020) בן רבי אהרן משה מגרוסוורדיין, הקים חצר חסידית בפלטבוש בשם ווערדאן.
בזיווג ראשון חתנו של רבי יצחק אייזיק מזוטשקא, מזיווג זה נולדו בנותיו, ובזיווג שני היה חתנו של הרב יוסף קופמן, ומשידוך זה נולדו ארבעת בניו.
חתניו הם רבי שמואל דוד קרויז אב"ד אודווארי (בן רבי שלום), רבי ישראל יעקב לייפר מחוסט, רבי יהושע כץ האדמו"ר ממגרוב פלטבוש, ורבי לוי יצחק גרינבערג רב קהילת מיהאלאוויץ בלייקווד.
בנו של רבי יוסף, רבי חיים מרדכי לייפר, חתן האדמו"ר ממישקולץ, מכהן בירושלים.
בית מדרשו ברחוב אלקנה בשכונת תל ארזה.
בן אחר, רבי שמואל זנוויל לייפר מכהן כאדמו"ר בבורו פארק, ארצות הברית הוא חתן של האב"ד יעמרינג.
יתר בני רבי יוסף - ביניהם הרב ישראל, ממלא מקומו כרב בפלטבוש - לא מכהנים כאדמו"רים.
חסידות חב"ד (ראשי תיבות של "חכמה, בינה, דעת") היא תנועה, חצר ושושלת חסידית, שנוסדה בשלהי המאה ה־18 על ידי אדמו"רה הראשון רבי שניאור זלמן מלאדי ברוסיה הלבנה.
גם כאשר עזבו את העיירה, שם החסידות נשאר כשם העיירה.
בדור הרביעי של החסידות, לאחר פטירת אדמו"רה השלישי רבי מנחם מנדל שניאורסון (הראשון; ה"צמח צדק"), התפצלה החסידות בין בניו לארבעה ענפים שונים, הגדול שבהם היה ענף חסידות קאפוסט, כשאת הענף לובביץ' המשיך רבי שמואל שניאורסון.
לענף לובביץ' עברו רוב חסידי החצרות האחרות לאחר פטירת אדמו"ריהם ללא שמונה להם יורש, ומשנת ה'תרפ"ג (1923) היא נותרה החצר החב"דית היחידה.
חסידות חב"ד ייחודית בדרכה הרעיונית, המתבטאת בראשי התיבות של שמה: חכמה, בינה ודעת, שלושה הכוחות הראשונים מעשרת כוחות הנפש (המקבילים לעשר הספירות), המרכיבים לפי הקבלה את התהליך של הבנה והפנמה שכלתנית ("מוחין").
החסידות מדגישה את חשיבותם של הבנה שכלתנית של עקרונות החסידות, גדלות האל והימצאותו בכל היקום, והפנמתם על ידי התבוננות, היוצרת אמונה איתנה באלוהים, אהבתו ויראתו.
דגש נוסף זה על מצוות אהבת ישראל.
לחסידות חב"ד הייתה השפעה ביהדות מזרח אירופה, בעיקר במרכז פעילותה הנמצא כיום בשטחי בלארוס וברחבי רוסיה היהודית.
האדמו"ר השביעי והאחרון, רבי מנחם מנדל שניאורסון, פיתח מאוד את פעילות שליחיו להפצת ערכי היהדות בציבור היהודי הרחב.
במקביל הדגיש את חשיבות האמונה בגאולה הקרבה, תוך שרבים מחסידיו משוכנעים שהוא המשיח וחלקם אף מסרבים לקבל את עובדת פטירתו ב-1994. השאלה האם ועד כמה יש לעסוק במשיחיותו מוסיפה לפלג את חב"ד, שמתנהלת מאז ללא אדמו"ר.
מספר חבריה קשה לחישוב בשל הקושי להפריד בין חסידים במעגל הפנימי לבין מקורבים.
על פי ספרי טלפונים ורשימות של החסידות בעולם היו בשנת 2016 כ-16,800 בתי-אב השייכים לה.
מספר המשתתפים באופן אקראי או קבוע באירועים שמקיימים שלוחי חב"ד במסגרת בתי חב"ד גדול בהרבה; במחקר שערך מרכז המחקר פיו בשנת 2020 מצא כי כ־38 אחוזים מקרב יהודי ארצות הברית משתתפים, במינון כלשהו, בפעילות של חב"ד.
שיטת חסידות חב"ד קובעת כי אף שהאמונה בבורא היא יסוד חשוב בחייו של היהודי, יש צורך לבסס את האמונה על לימוד יסודי וזאת כדי להגיע להבנה.
כלומר לפי גישת חב"ד לא די באמונה מופשטת כדי להניע את כל כוחות הנפש לאורך זמן אלא נדרשת גם רכישת דעת והתבוננות.
כמו כן אי אפשר לבסס את חיי היהדות רק על רגשות ספונטניים, שעלולים לחלוף ולהיעלם כלעומת שבאו.
רגשות כאלה אף עלולים להיות "דמיונות שווא", וכל מה שייבנה עליהם יתפוגג ויתנדף.
מסיבה זו, היסוד האמיתי לחיים יהודיים שלמים על פי שיטת חב"ד, הוא להגיע להבנה שכלית מעמיקה באמצעות לימוד תורת החסידות.
לשיטת חב"ד, הרגשות הדתיים (אהבת הבורא ותחושת יראה כלפיו), יהיו יציבים ובני קיימא אם יתבססו על התבוננות שכלית והפנמה, המתרחשים בעיקר בזמן התפילה (לפניה או בין הקטעים).
מטרת שיטה זו היא להביא את האדם לשליטה מלאה על מחשבותיו, דבריו ומעשיו, כך שיהיו מכוונים רק לשם שמיים.
חב"ד מדגישה את הצורך ב"התבוננות" שבאה רק אחרי לימוד ועיון מעמיק.
זו טכניקה שמטרתה לגרום לאדם להפנים את הדברים, ובשלב השני לעורר אצלו את הרגשות המתחייבים.
למשל, ההתבוננות בגדולת ה' אמורה להוליד בלב האדם רגשות של אהבת ה' ויראתו.
התבוננות בערכו של כל יהודי, אמורה לפתח רגשות של אהבה לכל יהודי באשר הוא.
התבוננות בהשגחתו הפרטית של אלוהים על כל פרט אמורה לעורר רגש של שמחה בלב.
חב"ד לא קיבלה את תפיסת חלק מהחסידויות, שעיקר עבודת האלוהים מוטלת על האדמו"ר בעוד חובת החסידים היא רק להתדבק בו.
תורת חב"ד נותנת מקום חשוב לאדמו"ר, שנתפס כ"ראש" שממנו המוני העם יונקים כוח וחיוּת, אך לשיטתה, הצדיק אינו יכול לפטור את היחיד מהחובה המוטלת עליו ללמוד ולהבין בעצמו את ענייני האלוהות, בשאיפה שהרגשות שיתעוררו בו יצמחו מתוך הבנתו שלו.
בנקודה זו חלק מייסד חב"ד על חבריו, צדיקי החסידות בדורו.
היו שטענו נגדו כי בכך הוא סוטה מדרך החסידות, ואילו הוא השיב שדרכו מייצגת את הדרך השלמה שמשלבת בין ההתקשרות לצדיק ובין חובת האדם לעמול בעצמו.
מסופר כי רבי שלמה מקרלין ביקש רשות להתיישב בתחום פעילותו של מייסד חב"ד, והוא הסכים לכך בשלושה תנאים.
רבי שלמה ניאות לקבל את שני התנאים הראשונים, אך על התנאי השלישי, "שלא יאמר שהצדיק צריך לשאת את הצאן" - לא הסכים.
עם זאת, גם לפי תפיסת חב"ד הצדיקים הם הראש והמוח של ההמון, וההמון יונק מהם את כוחו ודבק דרכם באלוהות.
בעקבות רעיון זה מקומו של האדמו"ר בקהילה נהיה מרכזי והחסיד שואף להיות 'קשור' אליו.
עצם הדבקות הנפשית בצדיק מכונה 'התקשרות', ועיקרה הוא על ידי לימוד תורת האדמו"ר ומילוי הוראותיו (וכן אפשר 'להתקשר' עם האדמו"ר גם לאחר מותו על ידי עיון בספריו והתנהגות לפי הוראותיו).
רבים מהחסידים נוהגים שלא לעשות צעד משמעותי בחייהם בלי לשאול את עצתו ולקבל את ברכתו.
החסידים מחשיבים כל חפץ שקיבלו ממנו, ורבים מהם שומרים את הדולר שקיבלו בחלוקות ה"שליחות מצווה" לצדקה מהרב מנחם מנדל שניאורסון, לאחר שנתנו לצדקה שטר אחר תמורתו.
הגותה של חב"ד מבוססת בעיקר על תורת הקבלה הרואה בכל מציאות ותופעה בעולם ביטוי של הכוח האלוהי, בבחינת "אין עוד מלבדו".
גם הדברים השליליים הקיימים בעולם טומנים בפנימיותם מטרה לקדם את הקדושה, על ידי שהם מעוררים את האדם למאמץ יתר כדי לגבור עליהם.
בעקבות כך חב"ד נוקטת גישה פתוחה ובטוחה כלפי העולם, ומאמינה שהעולם כולו נועד לשרת את הקדושה.
בעקבות תפיסה זו שלוחי חב"ד נפרסים במקומות רבים מאוד בעולם, ומנסים "לקדשו" על ידי הפצת תורה, מצוות ולימוד חסידות.
לפי תורת חב"ד מחולקת עבודת החסידים לשתי קטגוריות עיקריות:
עבודה - תפילה וההתבוננות בייחוד השם, באופן שגורם למתבונן לחפש בתוכו את הנדרש ממנו כדי לתקן את מידותיו ואת מעשיו.
חסידים המשקיעים בתפילה באריכות ובעבודת המידות בעקבותיה, מכונים "עובדים".
השכלה - לימוד מעמיק של מאמרי חסידות חב"ד ובפרט הבנת הסוגיות בתורת הנסתר המופיעות בהן.
על פי תורת חב"ד, הבנה שכלית מעמיקה של עניין אלוהי כלשהו מביא לכך שהאדם מתאחד איתו, עד שבניגוד ל"עובד" - אין לו צורך לחשוב בכל רגע מה רוצה ממנו האל (בתיקון המידות והמעשים), אלא העניין "מאיר" אצלו, כלומר - הוא יודע ממילא את הדרוש תיקון.
חסידים במעלה זו מכונים "משכילים".
עוד נקראים החסידים ל"קבלת עול" ול"ביטול", בפרט כאשר השכל אינו מתיישב עם האמונה, וכן ל"הנחת עצמותו", כדי לפנות מקום למציאות הבורא וקיום רצונו.
ספר התניא (או "התניא" בקיצור), הוא ספר ההגות העיקרי של מייסד חסידות חב"ד רבי שניאור זלמן מלאדי, המכונה גם "בעל התניא" על שם ספרו.
זהו ספר היסוד של חסידות חב"ד ואחד מספרי היסוד של תנועת החסידות בכלל.
הספר הודפס לראשונה בשנת ה'תקנ"ז (1797) בסלאוויטא בידי מחברו, ומאז נדפס בכ-7,500 מהדורות ובשפות רבות.
"התניא" כולל הנחיות לדרך חיים ולעבודת הבורא, המבוססת על עבודה של רגש ושל הבנה.
זהו הספר הראשון שניסח את עקרונות החסידות בדרך שיטתית, והייתה לו השפעה רבה גם בחוגים לא-חסידיים.
בראשיתו עורר הספר מחלוקת גם בתוך החסידות עקב היסוד האינטלקטואלי שבמשנת חב"ד.
בראש המתנגדים עמדו רבי אברהם מקליסק ורבי ברוך ממז'יבוז', נכדו של הבעש"ט.
בספר מנותחים הבדלים בין "צדיק", "רשע" ו"בינוני", ומותוות הדרכים לעבודת ה' עבור ה"בינוני", שלשיטת המחבר הוא המודל האידיאלי ליהודי מן השורה, בשונה ממדרגת ה"צדיק" שאיננה בהישג ידו של כל יהודי.
שם החלק הראשון של הספר, "ספר של בינונים", מרמז על תפיסת העולם שבמרכזו.
ה"בינוני" של התניא הוא אדם שמתחולל בו מאבק תמידי בין הטוב ובין הרע ועליו להילחם ללא הרף בהרהורי חטא.
הוא אינו מצליח לסלק את הרע מקרבו, שזו מדרגת ה"צדיק", שאין בו רע.
ועם זה, ה"בינוני" מקיים בשלמות את התורה והמצוות, ואינו עובר לעולם על הוראות התורה.
ספר התניא מדריך את האדם כיצד יוכל להגיע למדרגה רוחנית זו.
הספר קובע כי היעד שאליו כל יהודי צריך להגיע הוא "בינוני" שזו "מידת כל אדם" לפי התניא, רוב בני האדם אינם יכולים להגיע למדרגת "צדיק" (במובן של ספר התניא).
הספר גם מסביר את חשיבות הדבקות בצדיקים, שבאמצעותה האדם מן השורה יונק את השפע האלוהי הנובע משורש הנשמות.
התניא נחשב כתורה שבכתב של תורת החסידות, ועל בסיסו אמרו אדמו"רי חב"ד וכתבו מאמרי חסידות, בפרט ביחס לבורא: מהו, משמעות היותו 'אין סוף', הבנת תכלית הבריאה, דיון ביחסי אלוהים והאדם, מדוע מתעניין הבורא במעשי האדם, וכן מהות התורה, המצוות, הנשמה, מדוע היא ירדה לעולם, מהו יהודי ועוד.
עם ספרי חב"ד נמנים מאות ספרים.
כל אחד מהאדמו"רים נהג להשמיע מאמרי חסידות בשבתות ובימי מועד.
המאמרים נרשמו על ידי החסידים, והיו מאמרים שנכתבו על ידי האדמו"רים עצמם.
מקצת מהמאמרים הוגהו על ידם, כגון ספר המאמרים מלוקט.
כמעט לכל שנה בתולדות החסידות יש ספר המכנס את המאמרים שיצאו בה.
מעבר למאמרים כתבו האדמו"רים ספרים נוספים.
לצד התניא, נמנים עליהם תורה אור ולקוטי תורה של אדמו"ר הזקן, "שערי אורה" של הרב שניאורי, דרך מצותיך של הצמח צדק, היום יום של רבי מנחם מנדל שניאורסון ועוד.
חלק מהחסידים בדורות הראשונים כתבו ספרות שמיוחסת לה חשיבות בקרב החסידים, עם כותבים אלה נמנים הרב הלל מפאריטש בעל "פלח הרימון", והרב יצחק אייזיק אפשטיין מהומיל, בעל "חנה אריאל".
חיבורים אלה נדפסים על ידי הוצאת הספרים הרשמית של חב"ד - קה"ת.
קיימות הוצאות לאור נוספות, בלתי-רשמיות, המוקדשות לספרות התנועה מכל הסוגות.
מייסד שיטת חב"ד הוא רבי שניאור זלמן מלאדי (י"ח באלול ה'תק"ה (1745) - כ"ד בטבת ה'תקע"ג (1812)) המכונה "אדמו"ר הזקן" וגם "בעל התניא" ו"שולחן ערוך הרב" על שם שני ספריו המרכזיים.
היה תלמיד המגיד ממזריץ' ותלמיד חבר של רבי מנחם מנדל מוויטבסק.
לאחר פטירת המגיד יצאו ממשיכיו להפיץ את תורת החסידות במזרח אירופה.
רבי שניאור זלמן פעל במחוזות ליטא, שם הייתה התנגדות קשה לחידושים ולשינויים שהנהיגה התנועה.
שיטתו וגישתו השכלתנית והאינטלקטואלית הלמה היטב את הסביבה הלמדנית בליטא.
לאחר שהרב מוויטבסק עלה לארץ ישראל, המשיך הרב מלאדי את דרכו בהפצת החסידות במזרח אירופה.
בראש ההתנגדות לתנועה עמד הגאון מווילנה, שסירב להיפגש עם רבי שניאור והרב מוויטבסק כשביקשו זאת.
כשאסרו השלטונות הרוסיים על הטלת חרם ב-1795 נשלל מהמתנגדים אמצעי חשוב, והם עברו למסירות והוקעות של החסידים.
האדמו"ר הזקן וראשי החסידים בליטא הושלכו לכלא הרוסי.
הוא זוכה כעבור חודשיים ושוחרר.
יום זה מצוין בחב"ד בחג הגאולה, החל בי"ט בכסלו.
תלמיד הגר"א, הרב חיים מוולוז'ין, מיתן את ההתנגדות לחסידות ולא הוציא חרמות כנגדה.
הדור השני וקביעת המרכז בלובביץ'
לאחר פטירת רבי שניאור זלמן מלאדי בה'תקע"ג (1813) התמנה בנו הגדול רבי דובער שניאורי ("אדמו"ר האמצעי") (ט' בכסלו ה'תקל"ד - ט' בכסלו ה'תקפ"ח) לאדמו"ר ובאותה שנה בי"ח באלול, הוא התיישב בעיירה לובביץ', בה כיהנו לאחר מכן אדמו"רי חב"ד יותר ממאה שנים.
בינו לבין חברו, רבי אהרן מסטרשלה, התגלעה מחלוקת בהבנת תורת החסידות ובעקבותיה הקים רבי אהרן חצר משלו אליו עברו חלק מחסידי חב"ד, אך חצר זו לא שרדה.
לפי דברי האדמו"ר השישי של חב"ד, האדמו"ר האמצעי הורה לחסידיו לא להתפלל בבתי כנסיות שאינם משויכים לחסידות, על מנת למנוע סכסוך סביב נוסח התפלה השונה בין החסידים לליטאים, ובכך חיזק את המסגרת הארגונית של החסידות.
עוד כתב שנוספו לחסידות בימיו עשרות אלפי חסידים.
הוא ייסד בשנת ה'תר"א 1841 את קהילת חב"ד בחברון, ולאחר כמה שנים שלח לשם את חתנו ר' יעקב סלונים ובתו מנוחה רחל.
הקהילה נתמכה מתרומות החסידים ברוסיה.
בהושענא רבה תקפ"ז נעצר האדמו"ר על ידי הרוסים באשמת הונאה והשתחרר בי' בכסלו באותה שנה.
לרבי דובער שניאורי היו שני בנים, אך לאחר פטירתו המשיך את השושלת חתנו רבי מנחם מנדל שניאורסון, המכונה "הצמח צדק" על שם ספרו העיקרי, שהיה גם בן אחותו דבורה לאה, אשתו הראשונה של ר' שלום שכנא אלטשולר.
חיבור נוסף שלו הוא דרך מצותיך, פרשנות לכמה מצוות.
ספר זה נחשב לאחד מספרי היסוד של חסידות חב"ד.
דרושי החסידות שלו נכללו ברובם בסדרת 'אור התורה', המונה כארבעים כרכים.
רבי יוסף יצחק שניאורסון תיאר את פעילותו הציבורית נגד חוקי הצאר ניקולאי הראשון שפגעו בלימוד תורה לילדים ונוער ואת פעילותו נגד גזרת הקנטוניסטים, כמו גם נגד תנועת ההשכלה ברוסיה שהייתה אז בראשית ימיה.
עם פטירת ה"צמח צדק", בי"ג בניסן ה'תרכ"ו (1866) הוא הותיר אחריו שישה בנים ושתי בנות הבן הבכור, רבי ברוך שלום שניאורסון, סירב להיות אדמו"ר, אך שאר הבנים מונו לאדמו"רים.
צעיר הבנים, רבי שמואל שניאורסון, מילא את מקום אביו בלובביץ', ושאר הבנים פנו לערים אחרות.
לדברי רבי יוסף יצחק שניאורסון מלובביץ', נפסק על ידי בית דין לטובת רבי שמואל.
ענף קאפוסט: בנו השני של ה"צמח צדק", רבי יהודה לייב שניאורסון (המהרי"ל מקאפוסט), הקים את חצרו בקאפוסט, ומרבית חסידי חב"ד נהרו אליו.
לאחר פטירתו, כחצי שנה אחרי אביו ה"צמח צדק", המשיך בנו רבי שלמה זלמן שניאורסון, שבין חסידיו המפורסמים נמנו רבי יוסף רוזין ("הרוגצ'ובר").
הוא נהג באדמו"רות עד פטירתו בשנת תר"ס (1900).
אחיו רבי שלום דובער שניאורסון מרציצה (נפטר ב-ה'תרס"ח (1908)) הקים כמה שנים לאחר פטירת אביו את חצרו בעיר רצ'יצה.
חצר זו התחזקה לאחר פטירת דודו המהרי"נ בשל סמיכותה היחסית לעיר ניז'ין.
האח השלישי, רבי שמריה נח שניאורסון מבוברויסק (נפטר בשנת ה'תרפ"ג), החל להנהיג בעיקר לאחר פטירת אחיו רבי שלמה זלמן את חסידי ענף חב"ד-קאפוסט שמינו אותו למלאות את מקום אחיו.
צאצאיהם לא קיבלו על עצמם את עול האדמו"רות ורוב החסידים חזרו לתנועת ליובאויטש.
ענף לַאדי: הבן השלישי, רבי חיים שניאור זלמן שניאורסון, הקים את חצרו בליאדי.
אחריו המשיך בנו, רבי יצחק דובער שניאורסון (מהרי"ד), את השושלת.
לאחר פטירתו, לא קיבלו על עצמם בניו את עול האדמו"רות.
ענף ניז'ין: הבן הרביעי, רבי ישראל נח שניאורסון (הרי"ן) הקים את חצרו בניעז'ין, מקום קבורת סבו האדמו"ר האמצעי.
אחר פטירתו בשנת ה'תרמ"ג (1883), קיבלו חסידיו את הנהגת האחים רבי שלום דובער שניאורסון מרציצה ושמריה נח שניאורסון, שהנהיגו את חסידי קאפוסט.
לאחר פטירת האחים, הצטרפו מרבית חסידיהם ללובביץ'.
הבן החמישי, רבי יוסף יצחק שניאורסון מאוורוטש הקים חצר משלו כבר בחיי אביו, חצר שהייתה בעיקרה בסגנון בית צ'רנוביל ואינה נחשבת בין חצרות חב"ד.
לאחר פטירתו המשיך אותו בנו נחום דובער.
ענף לובביץ': הבן הצעיר, רבי שמואל שניאורסון (המהר"ש), מילא את מקום אביו בעיירה לובביץ'.
לאחר פטירתו של רבי שמואל בי"ג בתשרי ה'תרמ"ג (1882), החלו בניו רבי שלום דובער שניאורסון (הרש"ב) ואחיו רבי זלמן אהרן שניאורסון (הרז"א) לומר מאמרי חסידות.
אך זמן קצר לאחר מכן הרז"א פרש למסחר, והרש"ב סירב להנהיג את החסידות מעבר לאמירת מאמרים.
תקופה זו נמשכה כ־10 שנים.
בתחילת שנת ה'תרנ"ד (1893) קיבל על עצמו הרש"ב את הנהגת החסידות.
הוא מינף את החסידות ועשה אותה לדומיננטית מבין חצרות חב"ד על ידי מעורבותו הרבה בעסקנות ציבורית והקמת רשת ישיבות תומכי תמימים בסוף שנת ה'תרנ"ז (1897), שמשכה צעירים דתיים רבים.
באותה תקופה, נפטרו רוב אדמו"רי חצרות חב"ד האחרים, כשצאצאיהם מסרבים ליטול את ההנהגה, מה שהוסיף להגדלת ענף זה.בשל מלחמת העולם הראשונה, נאלצו הרש"ב ומשפחתו לעזוב את לובביץ', ובשנת ה'תרע"ו (1915) הם עברו לרוסטוב על הדון.
שם נפטר הרש"ב בב' בניסן ה'תר"פ (1920), ואת מקומו מילא, על פי צוואתו, בנו יחידו רבי יוסף יצחק שניאורסון (הריי"צ), שהחל בחיזוקה של חסידות חב"ד ושל היהדות בצל מלחמת האזרחים ברוסיה ורדיפות הדת בברית המועצות.
פטירתו של רבי שמריה נח שניאורסון, אחרון אדמו"רי חסידות קאפוסט, בט"ו בטבת ה'תרפ"ג (1923), וסירובם של צאצאיו למלא את מקומו, הביאו את הקץ על החצרות החב"דיות שהתקיימו במקביל לחסידות לובביץ'.
רבים מחסידיהן כמו גם כולל חב"ד קבלו את עול הנהגתו של הריי"צ, ומאז התקבעה הזהות בין חסידות חב"ד לחסידות לובביץ'.
הדור השישי וקביעת המרכז בארצות הברית
האדמו"ר השישי מלובביץ', רבי יוסף יצחק שניאורסון, גר בתחילה ברוסטוב.
למרות עליית השלטון הקומוניסטי הוא המריץ את חסידיו להמשיך ולהפעיל את החדרים והישיבות באופן מחתרתי, וכן לקיים מקוואות והספקת צורכי יהדות.
בשנת ה'תרפ"ד (1924) אולץ לעבור לעיר לנינגרד והמשיך שם את פעילותו המחתרתית.
בעקבות כך הוא נעצר על ידי הג.פ.או.
בט"ו סיון ה'תרפ"ז (1927) וללא משפט נגזר דינו למוות.
בעקבות לחצים בינלאומיים הומר עונשו לגלות 3 שנים בעיר קוסטרומה, ולאחר ימים ספורים, ביום י"ג תמוז שוחרר ממאסרו.
בחודש תשרי תרפ"ח נאלץ לעזוב את ברית המועצות.
מברית המועצות עבר הריי"צ ללטביה ולאחר מכן לפולין.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, עזב את פולין וחזר ללטביה.
משם נסע לארצות הברית וקבע את מרכז החסידות בבית מספר 770 בשדרת איסטרן פארקווי בשכונת קראון הייטס שברובע ברוקלין בעיר ניו יורק.