tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תהליך הדפסת אופסט מורכב מארבעת צבעי הספוט ציאן, מג'נטה, צהוב ושחור המכונים בדרך כלל CMYK.
תהליכים מתקדמים יותר כוללים שימוש בשישה צבעי ספוט, שמוסיפים כתום וירוק לתהליך (המכונה CMYKOG).
שני צבעי הספוט הנוספים מתווספים כדי לפצות על שכפול לא יעיל של גוונים חלשים באמצעות צבעי CMYK בלבד.
עם זאת, טכנאי אופסט ברחבי העולם משתמשים במונח "צבע ספוט" במשמעות של כל צבע שנוצר על ידי דיו אופסט לא סטנדרטי; כגון דיו מתכתי, פלואורסצנטי או דיו מותאם אישית בתערובת ידנית.
בעת ביצוע הדפסה רב צבעונית בתהליך צבע ספוט, כל צבע ספוט צריך סרט ליטוגרפי משלו.
כל האזורים של אותו צבע ספוט מודפסים באמצעות אותו סרט, ומכאן, באמצעות אותו לוח ליטוגרפי.
ישנן שיטות שונות לשלב דוגמאות מתוחכמות של צבעי ספוט לפני הדפוס.
יישומי תוכנה כגון אדובי אינדיזיין, אדובי אילוסטרייטור, CorelDRAW, QuarkXPress וסקריבוס עשויים ליצור צבעי ספוט כערוצים נוספים.
ניתן להשתמש באדובי פוטושופ גם ליצירת קצוות רכים (הידועים בכינויים קצוות נוצות) של צבעי ספוט.
בדרך כלל העלות והפוטנציאל לבעיות בעבודת הדפסה גדלים ככל שמוסיפים יותר צבעי ספוט, בשל העלות והמורכבות של הוספת צבעי תהליך וסרטים, אשר דורשים יותר ריצות לכל הדפסה.
עם זאת, בגלל התהליך המסובך, צבעי ספוט יעילים במניעת זיוף כסף, דרכונים, איגרות חוב ומסמכים חשובים אחרים.
הדפסת כסף למשל, משתמשת בנוסחאות סודיות של צבעי ספוט, שחלקם נראים בעין בלתי מזוינת וחלקם נראים רק על ידי שימוש בנורות מיוחדות או מריחת כימיקלים מסוימים.
סיווג צבעי ספוט הוביל לכך שאלפי צבעים נפרדים קיבלו שמות או מספרים ייחודיים.
ישנם מספר תקנים בתעשייה בסיווג מערכות צבע ספוט, כגון:
פנטון, מערכת ההדפסה הצבעונית השלטת בארצות הברית ובאירופה.
טויו, מערכת צבעי ספוט נפוצה ביפן.
DIC Color System Guide, מערכת צבעי ספוט נוספת הנפוצה ביפן – היא מבוססת על תורת הצבעים של Munsell.
ANPA, פלטה של 300 צבעים שצוינה על ידי איגוד מוציאי העיתונים האמריקאי לשימוש בצבעי ספוט בעיתונים.
GCMI, תקן לצבע המשמש בהדפסת אריזות שפותח על ידי מכון אריזות הזכוכית (שנודע בעבר כמכון יצרני מכלי הזכוכית, ומכאן הקיצור).
HKS היא מערכת צבע המכילה 120 צבעי ספוט ו-3,250 גוונים לנייר מצופה ולא מצופה.
RAL היא מערכת התאמת צבעים המשמשת באירופה.
מה שנקרא מערכת RAL CLASSIC משמשת בעיקר לציפוי לכה וציפוי אבקה.
מכיוון שכל מערכת צבע יוצרת את הצבעים שלה מאפס, אי אפשר למצוא צבעי ספוט ממערכת אחת במערכת אחרת.
צבע אולטרה סגול בפרחים הוא תופעה טבעית שמובילה לאינטראקציות ייחודיות בין אורגניזמים שפיתחו את היכולת לתפוס אורכי גל אולטרה סגולים כשיטה למשוך מאביקים אל הפרח, לצד שיטות נוספות כמו ריח, צורה ואיכות צוף.
פרחים ידועים במגוון הצבעים הנראים שלהם, שבני אדם יכולים לראות בעיניים ולהתבונן במערך של גוונים ודפוסים שונים.
עין בלתי מזוינת לא יכולה לראות את הצבע האולטרה סגול שפרחים רבים משתמשים בהם כדי להסב תשומת לב אליהם.
על ידי החזרה או קליטה של גלי אור UV (אולטרה סגול), צמחים מסוגלים לתקשר עם מאביקים.
תקשורת זו מאפשרת לצמחים שעשויים לדרוש מאביק שהוא בעל חיים לבלוט מפרחים אחרים או להנחות את בעל החיים היכן הפרחים שלהם נמצאים ברקע בוצי של חלקי צמחים אחרים.
עבור הצמח, קבלת האבקה חיונית כדי שיוכל להתרבות, לשמור על תפקידו האקולוגי ולהנחות את ההיסטוריה האבולוציונית שלו.
אור אולטרה סגול הוא סוג של קרינה אלקטרומגנטית שנעה באורכי גל בין 10 ננומטר ל-400 ננומטר.
אורך גל זה קצר יותר מהאור הנראה אך ארוך יותר מקרני רנטגן.
שמו ניתן לו היות שהוא נמצא על הקצה התחתון של ספקטרום האור הנראה.
אורך הגל היעיל ביותר של אור UV הוא כ-250 ננומטר.
הוא התגלה בשנת 1801 על ידי המדען הגרמני יוהאן וילהלם ריטר כאשר הבחין כי נייר ספוג בכסף כלוריד מתכהה מהר יותר מנייר רגיל כאשר נחשף לאור השמש.
בשנת 1878, אור UV נצפה לראשונה כבעל יכולת להרוג חיידקים מה שהוביל להבנה כיצד UV יכול להזיק לתאים ולבצע מוטציה ב-DNA בשנת 1960. בשלב זה המדענים החלו להתייחס אליו כקרינה מייננת.
עבור ההשפעות המזיקות מוצגים אורכי הגל הקצרים יותר.
כמו כן, ניתן להשתמש בו במיקרוסקופיה כתג הידוע על ידי חלבון פלואורסצנטי ירוק (GFP) למעקב אחר התפתחות ותנועה של מבנים בתוך התא כאשר הם זוהרים תחת נורות פולטות UV.
לאור אולטרה סגול יש השפעות חיוביות כמו ייצור ויטמין D ברקמת העור והשפעות שליליות של נזקי כוויות שמש ודלקות באותו חלק בגוף.
צבע אולטרה סגול משמש 25 עד 35 אחוז מבעלי הפרחים.
הוא הותאם על ידי פרחים לכיוון מאביקים והוביל לדוגמה לאבולוציה משותפת.
אור UV מאפשר לפרחים לשדר 'הדרכה' לבעל החיים למקום בו נמצאים האבקנים.
בשל מאפייני חיים ייחודיים ומורפולוגיה של הפרחים, המאביקים יעילים יותר בלקיחת האבקה והפצתה לפרחים אחרים מאותו המין.
פרחים התאימו עצמם לכוון באופן עקבי את בעל החיים למאביק מסוים, שכן הגוון או עוצמת הצבע שלהם נמצאים באורך הגל המתאים כדי שהמאביק שלהם יוכל לראות ולהימשך אליו.
גודלו, צורתו, צבעו, הריח והתבנית של הפרח, ממלאים תפקיד באיתות אל חושיהם של המאביקים.
צמחים המסתמכים על מאביקים שהם בעלי חיים, נוטים להשתמש באסטרטגיית צבע ה-UV במידה רבה בהשוואה לצמחים אחרים, כדי להגדיל את הסיכויים שיואבקו.
כמה דוגמאות למאביקים בעלי חיים הם דבורים, פרפרים, חיפושיות, זבובים, ציפורים, עטלפים וכמה יונקים קטנים.
מגוון רחב זה של מינים מחפשים את הצוף המיוצר על ידי הצמחים כמקור מזון או במקרה המפורסם של דבורי הדבש את המרכיב העיקרי להכנת דבש.
זוהי דוגמה להדדיות שבה המאביקים מקבלים משאב בתמורה לסיוע לצמחים בהאבקה ורבייה.
דפוסי UV יכולים להשתנות בין המינים.
השתקפות UV אינה תלויה בסימטריית פרחים, אך גודל גדול יותר מגדיל את תדירות ההשתקפות.
הצבע הנראה של הפרח משפיע על צבע ה-UV.
פרחים צהובים הם בעלי מידת ההחזרה הגדולה ביותר.
אופייני יותר לראות צבע UV בפרחים סגולים, אדומים וצהובים, בעוד שבלבנים ובירוקים הוא פחות מצוי.
בדרך כלל פרחים לבנים או ירוקים נוטים להיות מואבקים ברוח, כאשר צבע בהיר אינו הכרחי.
פנוטיפ נפוץ של צבע UV הוא תבנית ה"עין השור" שבה פרח מחזיר אור UV בקצות עלי הכותרת וסופג אור UV במרכז.
אפקט זה משמש כמדריך למאביקים לאתר ולמצוא אבקה.
פרחים אחרים מוסיפים את הניגוד בין חלקי הרבייה שלהם לבין עלי הכותרת שלהם.
פרחים משתמשים במבנים כימיים ופיזיקליים בתוך רקמת עלי הכותרת כדי ליצור צבע UV.
לדוגמה, פלבנואידים אחראים על ספיגת UV.
כאשר צמחים עוברים לסביבות חדשות, הם ימשיכו לתמרן ולהעביר את פרופיל ה-UV שלהם.
ככל שהצמחים התפתחו והתאימו את צבע ה-UV שלהם, המאביקים גם כוונו את ההתאמות האישיות שלהם כדי למקסם את יכולתם לכוון פרחים למזון.
הקשר הדינמי בין המאביקים והמואבקים הוביל למוטציות חדשות ובמקרים מסוימים מינים חדשים.
מאביקים הם עיקר ההישרדות של צמחים המסתמכים עליהם להצלחת הרבייה.
דוגמה זו לבחירה כיוונית מובילה לאבולוציה מתכנסת של גודל הפרח, המבנה ודפוסי הצבע.
לדוגמה, אם דבורה מעדיפה פרחים בעלי עלי כותרת גדולים יותר, אז פריטים אלה יצליחו יותר בהתרבות, מה שיוביל ליותר ויותר פריטים באוכלוסייה שיצמיחו פרחים גדולים.
מאביקים מדגימים הסתגלות סביבתית מקומית במערכות התגובה החושית החזותית שלהם לכמות האור.
הוכח כי פרחים אדומים ולבנים המואבקים על ידי דבורים הם בעלי טוהר ספקטרלי גבוה יותר בהשוואה לפרחים המואבקים על ידי ציפורים, ולכן קל יותר לזהותם עבור דבורים.
לדבורים יש ראייה טריכרומטית עם מקסימום של רגישויות שיא ב-UV (344 ננומטר), כחול (436 ננומטר) וירוק (544 ננומטר).
כמו כן, לדבורים יש יחס מועדף כלפי פרחים המשלבים הן החזרת UV והן ספיגה.
האינטראקציות מאוד מדויקות ושינויים קלים בעוצמה או בגודל של החזרת UV ו/או הספיגה משפיעים על התנהגות המאביקים יחד עם קצב המבקרים.
לכן, ירידה בצבע UV על עלי הכותרת מובילה לחילופי אבקה מועטים עם מאביקים הגורמת להפחתה בכושר האבולוציוני של הפרט.
בעוד בעלי הפרחים מנצלים את הדפוסים האולטרה סגולים כדי לראות, לחשופי זרע פרימיטיביים יש אבקה המשקפת אור UV.
עובדה זו מעלה שאלות על המקורות האבולוציוניים של תופעה זו.
מאמינים כי החזרת אור UV היא למעשה אמצעי הגנה שצמחים מנצלים כדי למנוע נזק ל-DNA מה-UV באור השמש.
זה מובן שכן אורכי גל UV יכולים לשנות ואף להרוס מבנים אורגניים כמו DNA ורקמת עור, וזו הסיבה שבני אדם חווים כוויות שמש.
גרגרי האבקה משקפים UV-beta כדי להגן על הכרומוזומים שלהם המאוחסנים באבקה מפני UV-alpha שחשוב לוודא להצלחת הרבייה.
הטכניקה של צבע UV התפתחה גם במינים אחרים מסיבות שונות.
למשל, צמחים טורפים משקפים וסופגים UV כדי למשוך אליהם טרף.
הם מחקים את האסטרטגיה שבה משתמשים פרחים מסורתיים להאבקה כדי לנצל מאביקים על מנת לנחות במלכודת כדי שראש הפרח הטורף יוכל לעכל אותם כמקור לחומרי מזון מרכזיים לצמיחה ולקיום.
פרפרים משתמשים בצבעי UV בדפוסי הכנפיים שלהם כדי להשיג רמה נוספת של עיצוב כושרם לבני זוג פוטנציאליים.
צבע הלילה הוא סרט מותחן ארוטי משנת 1994 בבימויו של ריצ'רד ראש, בכיכובם של ברוס ויליס וג'יין מרץ'.
הסרט מתמקד בסיפורו של ד"ר ביל קפה (ברוס ויליס), פסיכולוג שמתחיל לטפל בקבוצה לאחר מותו של עמיתו.
בזמן שהוא מנסה לפענח את המסתורין סביב מותו של עמיתו, הוא נכנס למערכת יחסים מסובכת עם אישה מסתורית ונתקל בסכנות בלתי צפויות.
צבע הלילה נכשל בקופות וזכה בפרס פטל הזהב כסרט הגרוע ביותר של 1994. עם זאת, מאוחר יותר הוא הפך לאחד מ-20 הסרטים המושכרים ביותר בשוק הווידאו הביתי של ארצות הברית בשנת 1995. מגזין מקסים גם בחר את הסרט כבעל סצנת הסקס הטובה ביותר בתולדות הקולנוע.
הוא ידוע בסגנונו, דומה לז'אנר הג'יאלו האיטלקי, ובהמשך הגיע למעמד של סרט פולחן.
ד"ר ביל קפה עובר ללוס אנג'לס לאחר שחווה טראומה עם אחת ממטופלותיו.
הוא מתחיל לטפל בקבוצת תמיכה של מטופלים מורכבים.
במקביל, הוא מתאהב באישה מסתורית בשם רוז, ונתקל במספר אירועים מאיימים.
ככל שהעלילה מתקדמת, קפה מגלה סודות אפלים סביב חייו של עמיתו המנוח והקבוצה אותה הוא מנהל.
ברוס ויליס בתפקיד ד"ר ביל קפה
לסלי אן וורן בתפקיד סנדרה
סקוט באקולה בתפקיד בוב מור
הסרט קיבל ביקורות שליליות בעיקרן מצד המבקרים, אך למרות זאת, זכה למעמד של סרט פולחן בשל התוכן הפרובוקטיבי שלו וסצנות המתח.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 22%, וב-Metacritic ציון של 36 מתוך 100.
המונח צבעוניים בדרום אפריקה מתייחס לקבוצת אוכלוסייה המורכבת מבני תערובת של צאצאי המתיישבים האפריקאנרים ובני שבטים אפריקאיים, אליהם נתערבבו גם חלקים ממוצא של עמי דרום-מזרח אסיה.
בארצות הברית, זהו מונח בלתי תקין פוליטית המתייחס בעיקר לאפריקאים.
האוכלוסייה הצבעונית נוצרה, ברובה, כתוצאה מהעובדה שבראשית ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה היו המתיישבים הבורים הלבנים אוכלוסייה שכללה בעיקר גברים.
מיעוט הנשים במושבה הביא לתופעות של ניצול מיני של בנות העבדים השחורים והאסייתים, שכתוצאה ממנו נולד דור של בני תערובת בחוותיהם של המתיישבים.
בני תערובת אלה זכו ליחס של התנכרות הן מצד האוכלוסייה הלבנה והן מצד האוכלוסייה השחורה, והתפתחו בקהילות נפרדות של עצמם.
בשנות שלטון האפרטהייד וההפרדה הגזעית שהנהיג, קיטלג אותם הממשל כגזע בפני עצמו, בצד הלבנים והשחורים, למרות שבפועל אין להם מאפיינים גזעיים ואתניים ברורים וחד-משמעיים.
הוקצו להם אזורי מחיה משלהם, בתי ספר נפרדים וכדומה.
עם זאת, כתוצאה משנות האפליה וההפרדה, ותחושתם כדחויים הן מצד המיעוט הלבן והן מצד הרוב השחור, פיתחו תרבות פוליטית משלהם ונאבקו על זכויותיהם.
הם לא נהנו מזכויות היתר של הלבנים, אך בתקופות מסוימות זכו לזכויות יתר מועטות על פני השחורים.
גם האוכלוסייה ההודית הגדולה בדרום אפריקה קוטלגה על ידי השלטונות במעמד שווה ערך לצבעוניים.
הצבעוניים בדרום אפריקה מונים כ-4 מיליון איש (כ-9% מהאוכלוסייה, מעט פחות מהלבנים).
מבחינה דתית, מרביתם נוצרים קלוויניסטים המשתייכים לכנסייה ההולנדית-רפורמית, עם מיעוט מוסלמי.
רובם המכריע (כ-90%) דובר את שפת האפריקאנס כשפת אם.
בארצות הברית ובבריטניה, המונח צבעוניים (Colored, באיות אמריקאי) נחשב לכינוי מבזה שאינו תקין-פוליטית כיום; בעבר הוא שימש בעיקר לציון אנשים ממוצא אפריקאי.
בארצות הברית משתמשים כיום במונח דומה שאינו נחשב פוגעני, People of color ("אנשים של צבע" בתרגום חופשי לעברית), שהוראתו שונה במקצת ומתייחסת בעיקר לאפריקאים אמריקאים ולאינדיאנים, אך לעיתים גם לאמריקאים אסייתים ולקבוצות נוספות שאינן נחשבות לבנות.
בניגוד לדרום אפריקה, שבה "שחורים" ו"צבעונים" הם קבוצות נפרדות שאדם יכול להיות שייך רק לאחת מהן, בארצות הברית "שחורים" או "אפריקאים אמריקאים" הם תת-קבוצה של "אנשים עם צבע".
צבעי שֶׁמֶן הם פיגמנטים המעורבבים בתוך שמני ייבוש.
שמנים נפוצים כוללים את שמן הפשתן, הפרג, אגוז מלך והחריע.
צבעי השמן מוזכרים לראשונה בסביבות המאה ה-12 לספירה על ידי נזיר גרמני בשם תיאופיליוס בחיבורו אודות טכניקות ציור שנהגו באותם ימים.
רק בתקופת הרנסאנס מופיע השימוש בצבעי שמן באמנות הפלמית והאיטלקית כשבתחילה הוא מופיע בשילוב עם טכניקת ציור הטמפרה שקדמה לטכניקת צבעי השמן.
ניתן לראות אצל ציירים כיאן ואן אייק, הנס ממלינג, ואן דר ויידן ועוד שימוש בגלזורות שמן שקופות, שצוירו מעל שכבה ראשונית של ציור טמפרה, כשהמצע המקובל הוא משטח עץ אלון, הצבוע בצבע יסוד (גרונד) המכיל גיר לבן.
המעבר מטמפרה לשמן במהלך תקופת הרנסאנס אפשר קבלת גוונים עשירים וחמים יותר בעלי שקיפות וגמישות לעומת הצבע האטום, השביר והקווי של טכניקת הטמפרה.
מאז המאה ה-15 משמשים צבעי השמן ציירים לאורך מאות שנים, ועד היום הם בשימוש נרחב בזכות חיותם המיוחדת, גמישותם והאפקטים הרבים האפשריים בעת עבודה בהם, בזכות העובדה שצבעים אלה לא מתייבשים מיד (כמו צבעי אקריליק, לדוגמה) ובזכות יציבותם ועמידותם לאורך שנים רבות.
לפני המאה ה-19, ציירים או עוזריהם היו צריכים לטחון חומרים צבעוניים מוצקים, ולהמס אותם במים או שמן, כמו גם לערבב אותם אלו באלו על פלטות, כדי ליצור תמיסות נוזליות או משחתיות, שאפשר לצייר בהן בעזרת מכחול.
זו הייתה אחת הסיבות, שרוב מלאכת הציור נעשתה אז בסדנתו של הצייר.
צבעי השמן האיכותיים עשויים מפיגמנטים טהורים כתושים המעורבבים בדרך כלל עם שמן פשתן מזוקק ובתוספת חומרים נוספים.
הכנה עצמית של צבע שמן דורשת מיומנות רבה ושליטה בחומרים.
הפיגמנט נכתש באופן ממושך יחד עם שמן הפשתן עד לקבלת "משחה" אחידה וצמיגה של צבע.
הוספת שעוות דבורים לצבע מגבירה את גמישות החומר.
את הצבע מכניסים לשפופרת ומוסיפים מעט עודף של שמן פשתן השומר על הצבע, ונותן לו תכונות חומריות הנוחות ליישום ועבודה.
שמן הפשתן המופק מזרעוני פשתן, מתאים ביותר לשימוש כחומר קישור לפיגמנטים.
הוא אינו "מתייבש" בדומה למים או נוזל אחר ואינו מתאייד, אך בחשיפה לאוויר הופך בהדרגה לג'ל ולאחר מכן מתקשה לשכבה עמידה תוך כדי תהליך כימי של חמצון (התרכבות עם חמצן מהאוויר) ופילמור של מולקולות השמן.
שכבת צבעי השמן נצמדת למשטח הציור באופן יציב וחלקיקי השמן המקיפים את גרגרי הפיגמנט יוצרים אפקט אופטי, המעצים את צבעו ומעניק לו חיות ועושר.
הצבעים מכילים פעמים רבות מתכות כבדות כמו קדמיום, עופרת ועוד מתכות שונות בכמויות קטנות.
מתכות אלה עשויות להיות מסוכנות בעת עבודה אינטנסיבית לאורך שעות רבות, וחלקן עשויות להשתחרר בעת שרפה כאדים רעילים.
לפיכך לאנשים העובדים עם צבעי שמן מומלץ לקרוא את הוראות היצרן ואת הסימולים והאזהרות שעל גבי שפופרות הצבע.
בהיסטוריה של הציור בצבעי שמן מתועדים מקרים של הרעלת עופרת בעיקר עקב שימוש בצבע לבן (FLAKE WHITE) המכיל עופרת.
דרגות הטוהר של הפיגמנטים בצבעים מאיכות סבירה ומעלה מאפשרות ביצועים מרהיבים וקשת גוונים עצומה באמצעות ערבוב וגוונון.
בשוק ישנם צבעים באיכויות שונות, וחברות רבות מציעות צבעים בשתי רמות: Artists (אמנים) ו-Students (סטודנטים, או חובבים), הזולים משמעותית.
על שפופרות הצבע יש סימולי יצרן המציינים את דרגת היציבות והשמירה על העמידות לאורך הזמן (PERMANENT).
ההבדל בין האיכויות נובע מכך שחלק מצבעי החובבים מיוצר מחיקויים סינתטיים של אותם צבעים, או מפיגמנטים זולים ופחות נדירים.
עם זאת, הגוונים זהים לגוונים המקבילים וכן הטקסטורה וצורת העבודה דומים.
ההבדל המשמעותי הוא שצבעים ברמת Artists שומרים על גוניהם המקוריים במשך עשרות ומאות שנים או משתנים אך מעט ואף מקבלים "עומק", וכך ממשיכים "להחיות" את הציור.
שני סוגי האיכויות מאפשרים עמידות של הציור לאורך זמן.
לצבעי השמן, כאמור, זמן "ייבוש" ארוך יחסית, המשתנה באופן משמעותי בהתאם לתנאי מזג האוויר ויכול לנוע בין מספר ימים למספר שבועות.
צבעי השמן נחשבים עמידים לאורך השנים, ובמידה שהשימוש היה כראוי (ללא ערבוב עם חומרים לא מתאימים או עבודה לא נכונה בשכבות) ציורי שמן יכולים להחזיק מעמד מאות שנים.
ניתן לדמות את הציור בצבעי שמן למבנה של בניין הכולל יסוד (grund) וקומות (שכבות צבע המונחות זו על גבי זו).
קיימים שני סוגי מצע עיקריים לשימוש: בד פשתן או קנבס מתוחים על מסגרת עץ, או לוח עץ לבוד.
על המצע להיות מכוסה בשתיים-שלוש שכבות לפחות של חומר יסוד לבן, הנקרא "ג'סו".
קיימים מספר סוגי ג'סו, חלקם על בסיס שמן פשתן בשילוב עם פיגמנט לבן (צינק או טיטניום) וחלקם אקריליים על בסיס מים.
יישום הג'סו נעשה במברשת שטוחה ורחבה, כשכיוון היישום של כל שכבה מנוגד לכיוון הצביעה של השכבה הקודמת.
בין שכבה לשכבה מומלץ לשייף ולהחליק בנייר זכוכית עדין.
תפקיד הג'סו לשמש שכבת בידוד בין המצע לצבע ולמנוע ספיגה שלו לתוך המצע, זאת מכיוון שבעבודה ישירות על בד, השמן שבצבע נספג אל הבד, והגוונים נראים פחות חיים ובוהקים.
ישנם בדים מוכנים לעבודה בכל חנויות האמנות והתחביב, אולם ישנם ציירים המעדיפים לבנות את המסגרת בעצמם, למתוח על גביה את הבד ולצבוע בג'סו.
זאת משיקולים של עלויות והעדפות מסוימות לגבי מידת המתיחות או סוג הבד.
טכניקות הציור העיקריות בצבעי שמן הן: ציור ישירות עם צבע השמן על הבד (בטכניקת ציור אלה פרימה) וטכניקת ציור בשכבות שקופות (GLAZING).
בשימוש בצבעי שמן יש להימנע מיישום שכבות עבות מדי של צבע, כדאי לצייר שכבות גמישות יותר מעל לשכבות גמישות פחות ומומלץ לצייר על פי העיקרון של "שמן" על "רזה", כלומר כל שכבה צריכה להכיל כמות גדולה יותר של מדיום מקודמתה.
יש להמתין לייבוש מלא בין השכבות.
צבעי השמן מרוכזים מאוד, ולשם דילולם ונוחות השימוש בהם ניתן להשתמש במדיומים מיוחדים לצבעי שמן.
קיימות נוסחאות רבות למדיום שניתן להכין בבית משילובים של חומרים שונים.
רוב המדיומים מכילים טרפנטין עץ מזוקק (שהוא תזקיק טרפנטין משרף עץ אורן) בשילוב עם שמנים שונים (STAND OIL ,LINSEED OIL ועוד).
היחס בין מרכיבי המדיום יעניק לציור את התכונות האופטיות מט/מבריק כך שיותר טרפנטין יטה את הגימור לכוון המט.
בכל מקרה לא רצוי להשתמש בטרפנטין מינרלי כמדיום או כחלק ממנו והוא משמש רק לניקוי המכחולים, משטח הערבוב וכתמים.
חומר זה עלול להזיק בשאיפה, לכן יש לעבוד במקום מאוורר היטב.
חשיפה ממושכת לטרפנטין מינרלי עלולה לגרום לנזקים במערכת העצבים.
עם סיום הציור בצבעי שמן, (בדרך כלל לאחר 3–6 שבועות) הציור יצופה בשכבת הגנה הנקראת ורניש.
הורניש הוא לכה שתפקידה להעניק לציור מראה וברק אחידים וכן הגנה מפני לחות ופגעי מזג אוויר.
סוגים שונים של ורניש מעניקים לציור דרגות שונות של ברק, לדוגמה, דמר ורניש היא לכה טבעית המכילה שרף מיוחד בשם דמר המומס בטרפנטין עץ מזוקק ומעניקה גימור מבריק לציור.
בעת עבודה בצבעי שמן ניתן להגן על עור הידיים מפני המתכות שבצבעים בעזרת כפפות, או "קרם כפפה" שהוא חומר על בסיס סיליקון למריחה והגנה עליהן.
צִבְעוֹן הוא קיבוץ בגליל העליון, הנמצא צפונית להר מירון, מזרחית לקיבוץ סאסא, בסמוך לגבול בין ישראל ללבנון, ושייך למועצה אזורית הגליל העליון.
היישוב יועד להיות קיבוץ של השומר הצעיר, ועד התגבשות גרעין מיישב הוחלט להקים במקום היאחזות נח"ל בינואר 1980. לקראת איוש ההיאחזות עלו למקום בני מושבים מהגליל, בתמיכה בלתי רשמית של מועצה אזורית מרום הגליל, לתפוס את הנקודה במחאה על כך שבמסגרת תוכנית המצפים בגליל לא הוקצו להם מצפים.
בני הגרעין התגוררו במקום בצפיפות רבה של שתי משפחות בחדרון.
מחלקת ההתיישבות החליטה לא לפנות את המתיישבים בכוח ובתגובה איימו בקיבוצים לפנות את המקום בעצמם.
צה"ל עיכב את עליית גרעין הנח"ל למקום כדי לא לקחת חלק בעימות.
בסוף פברואר 1980 הושג הסדר עם הפולשים על הפינוי, והיאחזות הנח"ל התמקמה במקום.
היישוב אוזרח בשנת 1986, והפך לקיבוץ.
צבעון ממוקם על הר קלען, בתוך שטח יער טבעי, סמוך לכביש 89, קילומטר אחד מזרחית לצומת סאסא.
הקיבוץ נתחם על ידי גן לאומי ברעם בצפון, נחל דישון ממערב, נחל צבעון ממזרח ושמורת הר מירון בדרום.
נקרא על שם נחל צבעון הסמוך.
מבני המגורים בצבעון אינם אופייניים לבתי משפחה קיבוציים.
כל הבתים המשפחתיים הם צמודי קרקע ובנויים בתוך החורש הטבעי.
בדומה ליישובים קהילתיים, אין בצבעון בתים משותפים כלל.
לפיכך מראה היישוב מזכיר מאוד יישובים קהילתיים באזור.
צִבְעוֹנִי הֶהָרִים (שם מדעי: Tulipa agenensis) הוא מין של צבעוני בעל פרחים אדומים גדולים ממשפחת השושניים.
צבעוני ההרים גדל בר בארץ ישראל ונחשב לאחד הפרחים ההדורים של ישראל.
לצבעוני ההרים תת-מין - צבעוני השרון - הגדל בר באזור השרון ומישור החוף.
לצבעוני ההרים בצל אשר חודר לקרקע בעומק 30 עד 40 ס"מ.
לצבעוני פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים: צבע עלי הכותרת הוא אדום-כתום ובבסיסם החיצוני כתם צהוב.
בתוך הפרח האבקנים על מצע בצבע שחור בצורת כוכב או מגן דוד בעל 6 חודים שחורים המוקפים במסגרת צהובה.
לפרח אין ריח ואין צוף.
אבקני הצבעוני עשירים באבקה והאבקה נעשית על ידי חיפושיות פרחים.
הזרעים של צבעוני ההרים שומרים על חיותם כשנה ונובטים בחורף שלאחר הפריחה.
מכל זרע יוצאת פקעת אחת עטופה בגלדים.
בשנה השלישית או הרביעית לקליטה בקרקע, מפתחת הפקעת שלושה עלים וגבעול פריחה אחד.
הפקעת מתכלה בחורף ובאביב ומתוך קליפת הבצל נוצרת פקעת חדשה.
הריבוי של צבעוני ההרים מיני וגם וגטטיבי - ריבוי על ידי חלוקת הפקעות.
צבעוני ההרים פורח בארץ ישראל מאמצע חודש פברואר עד אמצע חודש אפריל.
צבעוני החרמון (שם מדעי: Tulipa lownei) הוא גאופיט מסוג צבעוני הגדל בישראל באזור הר החרמון שפרחיו ורודים ולבנים.
צבעוני החרמון הוא בעל פרחים הדומים לפרחים של צבעוני ססגוני.
הפרח בצבעים ורוד-לבן בצידו הפנימי ובצבעים צהוב-כתום בצידו החיצוני.
לצבעוני החרמון פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים.
הבצל של צבעוני החרמון קטן מהבצל של צבעוני ההרים והוא גם פחות מעמיק ממנו בקרקע.
צבעוני החרמון מצמיח גבעול פריחה אחד באורך 5 עד 10 סנטימטר ועליו פרח אחד.
הפרח פורח בחודשים מאי-יוני כשלושה שבועות לאחר הפשרת השלגים.
הפרח נפתח החל משעה 16:00, למשך מספר שעות ובערב הוא נסגר.
למחרת הוא נפתח מחדש אבל כבר אינו במיטבו.
sharonensis) הוא גאופיט מהסוג צבעוני בעל פרחים בצבע אדום בהיר עד כתום, תת-מין של צבעוני ההרים.
צבעוני השרון בעל פרחים גדולים ועלים זקופים וצרים.
הפרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים, צבעו אדום ובמרכז הוא חום.
צבעוני השרון נפוץ בישראל בחולות מישור החוף ובגבעות הכורכר עד הנגב.
לרגלי הכרמל גדלה צורה מיוחדת שהיא צורת מעבר עם צבעוני ההרים.
הפריחה בחודשים פברואר עד מרץ .
החי והצומח של ארץ ישראל.
משרד הביטחון – ההוצאה לאור והחברה להגנת הטבע.
הבריטניקה החדשה לנוער, כתר הוצאה לאור בע"מ, כרך 14 עמוד 126.
צִבְעוֹנִי הַמִּדְבָּר (שם מדעי: Tulipa systola) הוא מין גאופיט מהסוג צבעוני, הפורח בצבע אדום כהה.
חוקרים מסוימים רואים בו תת-מין של צבעוני ההרים, ולא מין עצמאי.
צבעוני המדבר בעל פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים.
הפרח בגודל בינוני בצבע אדום כהה ללא זר בהיר סביב הכתם השחור הנמצא בצבעוני ההרים.
העלים מסולסלים בצבע אפור ירוק.
צבעוני המדבר גדל בישראל בנגב הצפוני (יער להב), בהר הנגב, במדבר יהודה, אזור מכתש רמון ובנחל צין העליון.
הפריחה בחודשים פברואר עד מרץ.
צבעוני ססגוני (שם מדעי: Tulipa biflora, בעבר Tulipa polychroma) הוא גאופיט מהסוג צבעוני בעל פרחים לבנים וורודים.
צבעוני ססגוני הוא צמח בעל בצל קטן בהשוואה לזה של צבעוני ההרים והוא גם מעמיק פחות בקרקע.
צבעוני ססגוני גדל בישראל באזור הר הנגב ובמדרונות צפונית למכתש רמון.
הפרחים הם בצבע לבן ורוד בצידם הפנימי ובצבע כתום צהוב בצד החיצוני, בעלי העטיף החיצוניים של הצבעוני הססגוני יש פס סגול.
לצבעוני הססגוני פרח דמוי גביע בעל 6 עלי עטיף צבעוניים.
גודל הפרחים הוא 2 עד 3 ס"מ.
הגבעול מסתעף לשניים ונושא עליו שני פרחים.
צבעוני (שם מדעי: Tulipa; טוּלִיפּ) הוא צמח חד-פסיגי השייך למשפחת השושניים.
זהו סוג שבו כ-100 מינים הגדלים בר באסיה (משם מוצאם) ואירופה.
לצבעוני פרח דמוי גביע, בעל ששה עלי עטיף צבעוניים.
תפוצת הצבעונים בטבע היא בצפון אפריקה, בארצות הים התיכון ובמזרח התיכון.
מקור הצבעוני התרבותי במיני בר שהגיעו לאירופה במאה ה-16 מפרס דרך טורקיה.
טיפוח זני התרבות הביא אלפי זנים שנוצרו בטיפול תרבותי בדרכים של תירבות צמחי בר ושל ברירה מלאכותית.
מקור השם המדעי Tulipa במילה הפרסית טורבאן, שפרושה כובע.
מקור השם העברי "צבעוני" במגוון הצבעים הגדול של הזנים התרבותיים.
הצבעוני הוא הפרח הלאומי של איראן ושל טורקיה, הוא מופיע בצורה בולטת באמנות העממית של שתי מדינות אלה.
הצבעוני הוא גם סמל לא רשמי של הולנד.
באימפריה העות'מאנית ובהולנד היו תופעות שונות של מה שכונה "שגעון הצבעונים".
השיא היה בהולנד בין השנים 1634 עד 1638. הצבעוני נחשב לאחד מפרחי התרבות העיקריים של המין האנושי לצד פרחים נפוצים אחרים.
הצבעוני גם מסמל אהבה נצחית בשפת הפרחים.
בארץ ישראל גדלים הטקסונים צבעוני ההרים, צבעוני השרון, צבעוני המדבר, צבעוני ססגוני וצבעוני החרמון.
הצבעוני פורח באביב בלבד ובקיץ נשאר ממנו רק הבצל בתוך האדמה.
בעבר הצבעוני היה נפוץ בגבעות מישור החוף אך בעקבות הצטמצמות משמעותית בתפוצתו הוכרזו כל מיני הצבעוני בישראל כפרח מוגן.
אדום, שחור, לבן וירוק נחשבים ל"צבעי הלאומיות הכלל-ערבית".
מקור בחירתם של צבעים אלה לסמל את כלל מדינות ערב הוא בדגל המרד הערבי, שעוצב על ידי הדיפלומט הבריטי מארק סייקס.
הצבעים מסמלים תקופות שונות בהיסטוריה בימי הנביא מוחמד ובימי הח'ליפות המוסלמית: הלבן את בית אומיה, השחור את הדגל השחור וראשידון ומאוחר יותר אומץ על ידי בית עבאס, הירוק את השושלת הפאטמית והאדום את השושלת ההאשמית והח'וארג'.
צבעים אלה מופיעים על דגלי מרבית מדינות ערב.
דגלים בהם נעשה שימוש בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית
דגלים שאינם בתוקף כיום, בהם נעשה שימוש בצבעי הלאומיות הכלל-ערבית
מדינות החברות בליגה הערבית אשר לא משתמשות בצבעים הפאן-ערביים בדגלן
אדום, כחול ולבן נחשבים כצבעי הלאומיות הפאן-סלאבית.
צבעים אלו משמשים בחלק ניכר מהדגלים של העמים הסלאביים וכן במדינות או ישויות פוליטיות שרוב התושבים בהן ממוצא סלאבי.
מקור הצבעים הוא צבעי סמל נסיכות מוסקבה.
התנועה הפאן-סלאבית אימצה במהלך המאה ה-19 צבעים אלו.
אולם מדינות סלאביות שונות כמו פולין שכבר אימצו לעצמן צבעי דגל, המשיכו להשתמש בצבעים הקיימים.
לאחר פירוק ברית המועצות המשיכו גם חבלי ארץ שאינם מיושבים על ידי סלאבים (למשל המחוז האוטונומי צ'וקוטקה) להשתמש בצבעים אלו, אשר מציינים את השתייכותם לעם הסלאבי.
בולגריה אימצה את העיקרון, אולם החליפה את הצבע הכחול בירוק.
דגל מונטנגרו היה בתכלת במקום הכחול והוחלף לדגל חדש ב-2004.
צבעי שמן הנמסכים במים בנויים מפיגמנט וחומר קישור (Binder).
בצבע שמן רגיל, חומר הקישור הוא שמן פשתן, ואילו בצבע שמן נמסך במים חומר הקישור שונה ברמה המולקולרית.
החומר החדש דומה במרבית תכונותיו לשמן, אך המולקולות נמשכות בחלקן למים ובחלקן לשמן, בדומה לחומר מתחלב.
על כן, הצבע אינו נפרד כאשר הוא במגע עם מים.
בעת ערבוב עם צבעי שמן רגילים, מאבד הצבע המתקבל את תכונת הנמסכות במים, שכן שמן הפשתן מצבע השמן הרגיל יגרום להיפרדות.
לא ניתן לערבב מנגד צבע שמן נמסך במים עם צבעי אקריליק או צבעי מים, על פי הוראות היצרנים.
זמן הייבוש דווח כדומה לזה של צבעי שמן, ולעיתים אף מהיר יותר.
נכון לשנת 2008, ארבעה יצרנים גדולים מייצרים צבעי שמן נמסכים במים.
היצרן טוען לבלעדיות וראשוניות על הפקת צבע שמן נמסך במים, ולטענתו הוא בעל הפטנט.
מבוסס על שמן פשתן ושמן חמניות.
HK Holbein: המותג הוא "Duo Aqua Oil", העושה שימוש בזרז (Activator) מיוחד, שעם התזתו על שבע השמן משנה את תכונותיו והופך אותו לבר-ערבוב במים.
השמן מבוסס שמן פשתן שעבר שינוי.
צבעי שמן הנמסכים במים הם מוצר חדש, שיצא לשוק לראשונה בשנות ה-2000. התגובות היו מעורבות, אך ברוב המקרים אמנים שנמנעו מצבעי שמן בשל ריחם החריף של חומרי הדילול העדיפו להשתמש בצבעים אלו.
כיום נתח השוק של צבעי שמן נמסכים במים אינו גדול, בשל מיעוט יחסי של יצרנים, ותחרות על נתח השוק מצד צבעי שמן וצבעי אקריליק וגואש כאחד.
צבעוני רחב עלים (שם מדעי: Tulipa gesneriana) הוא מין מתורבת מהסוג צבעוני.
הצבעוני רחב העלים הוא גאופיט (צמח בעל בצל) ונפוץ בעיקר בגינון בשל צבעי פרחיו היפים.
הוא צומח לגובה 50 ס"מ, ושותלים אותם בחודש דצמבר.
הוא פורח במגוון צבעים בחודש אפריל.
צבעון פרידמן (שם מדעי: Pseudochromis fridmani) הוא דג מים מלוחים מהים האדום ממשפחת הצבעוניים, הוא נקרא על שם דוד פרידמן, מאנשי המצפה התת-ימי באילת שהגדיר אותו לראשונה בשנת 1968.
גודלו של דג בוגר כ-8 ס"מ והוא פופולרי בקרב מגדלי דגים בשבי.
הדג בצבע סגול מתכתי, עם פס שחור אופקי מהשפה ועד אחרי העין.
צבעון (שם מדעי: Pseudochromis) הוא סוג של דגי גרם מים מלוחים ממשפחת הצבעוניים שבסדרת הדקראים.
אלה מינים קטנים וצבעוניים בייחוד בפניהם, מה שנתן להם את שמם.
תפוצתם היא רק בימים טרופיים סביב שוניות אלמוגים ברחבי האזור האינדו פסיפי וחלקם נפוצים גם במפרץ אילת.
תזונתם היא חסרי חוליות מימיים קטנים המצויים בין הסלעים והאלמוגים.
צבעוני שחור הייתה להקה ישראלית, שפעלה בשנות התשעים והעלתה אופרת רוק.
ב-1990 הוקם הרכב בשם "צבעוני שחור" שכלל את רון סלונים בשירה ופסנתר ואיל פארן בגיטרה.
אליהם צורפו אלונה דניאל בשירה, איאם (אשתו של סלונים) כבסיסטית ואיציק סולם בגיטרה.
ההרכב הופיע פעם בשבוע במועדון "הטריפ" בתל אביב עם אופרת רוק שכתבו סלונים ופארן, שגם היא נקראה "צבעוני שחור" (אם כי יוצריה העדיפו לכנות אותה "הזיית רוק").
העלילה מספרת על זוג האוהבים תום (רון סלונים) ומאי (אלונה דניאל).
שניהם משתחררים מהצבא ודרכיהם נפרדות: תום נוסע להודו כדי לחפש את משמעות החיים, ואילו מאי, להעדפתה, נוסעת לאמסטרדם ומתפתה לזנות וסמים.
האופרה לא זכתה להצלחה בהופעות הראשונות, אך בהמשך צברה קהל צופים קבוע.
דניאל, יחד עם מיכה שטרית, החליטו לקדם את המופע בחברת תקליטים ולהקליט אותו לאלבום.
ב-1995 יצא בחברת הד ארצי ובהפקתו המוזיקלית של שטרית האלבום "צבעוני שחור - הזיית רוק מאת רון סלונים ואיל פארן" ובו שירי המופע בביצועם של סלונים ודניאל.
באלבום ניגנו גם ז'אן פול זימבריס וארקדי דוכין, חבריו של שטרית ללהקת "החברים של נטאשה".
מלבד "אמסטרדם" שכתבה והלחינה רותי פארן (אשתו דאז של איל; לימים רותי אלאל, בת זוגה של קורין אלאל) והקטע האינסטרומנטלי "צ'ילום" שהלחינו שאר משתתפי האלבום, כל השירים נכתבו או הולחנו על ידי סלונים ואיל פארן.
באלבום בלטו השירים "אמסטרדם", "אהבה אסורה", "פסטיבל הצבעים", "הבאים בתור" "פתיתי שלג", "לך" ובמיוחד השיר "ואני אוהב אותך".
לאחר שיצא האלבום עלה במועדון צוותא בתל אביב מופע קבוע של האופרה, אך הוא לא זכה להצלחה.
גם השירים שיצאו לרדיו (כולל "ואני אוהב אותך") וקליפ פרובוקטיבי בהשתתפות מיכל זוארץ לא זכו להצלחה והמופע הופסק.
את השיר כתבה והלחינה רותי פארן, שהייתה אשתו דאז של איל.
ב-1997, כעבור שנתיים, התפרסמה כזמרת בשם הבמה פארן והוציאה את אלבומה היחיד "היערות המתוקים", שבו נכלל השיר "אמסטרדם" בלחן שונה ומילים חדשות (עם אלונה דניאל), שהיו פחות גסות מאלה שהופיעו בגרסת צבעוני שחור (אם כי פרובוקטיביות כמו בשאר השירים באלבומה).
צבעוניות מבנית היא הפקת צבע באמצעות מבנה מיקרו או ננו סקופי של פני שטח.
בשונה מצבעים המופקים על ידי צבענים (פיגמנטים) הגורמים לבליעה והעברה סלקטיבית של אורכי גל, בצבעוניות מבנית נוצר הצבע על ידי פגיעת אלומת אור בעלת אורכי גל שונים במשטח מרובד בעל מבנים זעירים כאשר האור מוחזר באופנים שונים מהשכבות השונות של המשטח, תופעה הנקראת גם "סכמו-כרומים".
בשל השבירה הנוצרת בין השכבות, וההפרעות הנגרמות באור המוחזר מהמבנים השונים בהתאם לגאומטריה של פני השטח, מקבלים בזוויות שונות צבעים שונים.
שילוב של מבנים זעירים של פני שטח יחד עם צבענים גורם להם להיראות בצבעים שונים, לדוגמה: נוצות זנב טווס צבועות בצבען חום, אך בשל מבנה פני השטח שלהן הן נראות בצבעי כחול, טורקיז וירוק.
במאה ה-17 שני מדענים אנגלים רוברט הוק ואייזק ניוטון היו הראשונים שצפו בצבעוניות מבנית.
הם טענו שהצבעוניות נוצרת במנגנון של התאבכות גלי אור, דבר שהוסבר עלי די תומאס יאנג בשנת 1803 כמאה שנה מאוחר יותר.
אפשר לתאר צבע זוהר כתוצאה מהתערובת של השתקפות ממשטחים של שכבות דקות.
האור המוחזר ממשטחים בעלי עובי המתאים לאורך הגל, יוצר התאבכות בונה, ובעובי שונה התאבכות הורסת.
לכן נראים צבעים שונים לפי עובי המשטחים.
במבנים של שכבות דקות מרובדות התופעה מסובכת ולכן אפקטים הצבעוניים סגנוניים במיוחד.
הצבעים בטבע נוצרים כתוצאה ממנגנונים שונים.
לרוב מנגנון הפקת הצבע הוא כתוצאה מכך שעצמים בולעים אורכי גל באופן סלקטיבי ומעבירים או מחזירים את שאר אורכי הגל, כך שלעין הצופה מגיעים אורכי הגל שחזרו או הועברו בעצמים אלו.
צבעים יכולים להופיע גם בעצמים שקופים או חסרי צבענים במנגנון שאינו תלוי בבליעה סלקטיבית אלא מבוסס על מנגנון אופטי הקשור להתאבכות כתוצאה מהחזרת אור משכבות דקות, עקיפה והפרעות נוספות.
בועת סבון או שלולית מים למשל נראים צבעוניים בשל התאבכות של גלי האור.
כשהאור פוגע בקצה השכבה הוא נשבר: חלקו מוחזר מהדופן החיצונית וחלקו נשבר דרכה ומוחזר רק בהגיעו אל הדופן הפנימית.
אלומת האור המוחזרת מהשכבה נקבעת, אם כן, על סמך התאבכות שני המרכיבים.
הפרש המופע (פאזה) שנוצר בכל מסע בין המשטח החיצוני והמשטח הפנימי של השכבה הוא ביחס ישר לעובי השכבה וביחס הפוך לאורך הגל.
מכאן שעבור כל עובי אפשרי של שכבה דקה, ההתאבכות היא בונה עבור אורכי גל מסוימים, והורסת עבור אחרים.
אם מקרינים על שכבה דקה אור לבן כלומר, אור שמכיל את כל אורכי הגל הנראים, יבלטו מספר צבעים שיוחזרו ממנה בעוד שאחרים ייעלמו.
הדבר ייצור מעין גוון צבעוני שמשתנה כשמשתנה עובי השכבה.
צבעים הנראים על גבי תקליטור נגרמים על ידי עקיפה על חריצים הקיימים במרווחים קבועים על פני השטח, היוצרים צבעוניות מבנית.
צבעוניות מבנית היא האחראית לצבעי הכחול והירוק של הנוצות במינים רבים של ציפורים, כמו גם לצבען של כנפי פרפרים וחיפושיות ממינים שונים.
צבעוניות מבנית מפיקה את הצבעים הססגוניים של החומר דר, המיוצר על ידי מספר צדפות, למשל כאלה המשתייכות למשפחות הנאוטילוסיים וה-Pteriidae.
הסיבה לכך היא שהצבע המוחזר תלוי בזווית הצפייה, ומכל זווית המרווח של המבנים שונה.
ניתן לשלב צבעים מבניים עם צבעי פיגמנט, למשל נוצות טווס הן חום עם פיגמנט מלנין.
אצל בעלי חיים כמו על נוצות של ציפורים וקשקשים של פרפרים, ההפרעות נוצרות על ידי מגוון של מנגנונים אופטיים כמו סריג עקיפה, מראות סלקטיבית, גבישים פוטונים, סיבי גביש, מערך של מבנים ננומטרים וחלבונים שיכולים להשתנות בתצורה שלהם.
רבים מהמנגנונים הללו ניתן לראות על ידי מיקרוסקופ אלקטרוני.
סריג עקיפה הבנוי משכבות של כיטין ואוויר מפיק את הצבעים הססגוניים של הקשקשים אשר בכנפי פרפרים שונים, ויוצר גם את הצבעים של נוצות הזנב של עופות כמו אצל הטווס.
דרך נוספת לייצר סריג עקיפה היא עם מערכים דמויי עץ של כיטין, כמו בקשקשי הכנף של חלק מפרפרי מורפו הטרופיים הססגוניים.
גבישים פוטוניים יכולים להיווצר בדרכים שונות.
למשל בפרפרים ממין Paridessesostris, פרפרי "האמרלד – טלאים" ממשפחת Cattle heart, נוצרים גבישים פוטונים ממערכים של חורים ננומטרים בכיטין על קשקשי הכנף.
לחורים קוטר של כ-150 ננומטר בערך באותו מרחק זה מזה.
החורים מסודרים באופן קבוע באזורים מסוימים היוצרים "טלאים" קטנים; טלאים שכנים מכילים מערכים עם אוריינטציות שונות.
התוצאה היא שבקשקשי אמרלד - הטלאים משתקף אור ירוק באופן שווה בזוויות שונות במקום להיות ססגוני (מחליף צבעים).
בחדקונית מברזיל ממין Lamprocyphus augustus, השלד החיצוני העשוי מכיטין מכוסה בקשקשים סגלגלים ירוקים זוהרים.
אלה מכילים סריגי גבישים מבוססי יהלומים אשר מוטים בכל הכיוונים כדי לתת צבע ירוק מבריק שכמעט לא משתנה עם הזווית.
הקשקשים מחולקים בצורה יעילה לפיקסלים ברוחב של מיקרומטר.
כל פיקסל כזה הוא גביש יחיד ומשקף את האור בכיוון שונה משכניו.
מראות סלקטיבית יוצרות אפקטי התאבכות הנוצרים מבקעות בצורת קערה בגודל מיקרון מרופדים בשכבות מרובות של כיטין בקשקשי הכנף של פרפרי Papilio palinurus, ממשפחת פרפרי סנונית אמרלד.
אלה פועלים כמו מראות סלקטיביות עבור שני אורכי גל של אור.
אור צהוב משתקף ישירות מהמרכזים של הקערות; האור הכחול משתקף פעמיים מהצדדים של הקערות.
השילוב נראה ירוק, אך ניתן לראותו כמערך של כתמים צהובים מוקפים בעיגולים כחולים מתחת לעיני המיקרוסקופ.
ספיר ים (Sapphirinidae) הוא יצור ימי זעיר (גודלו נע בין 1 עד 7 מ"מ) מתת-מערכת הסרטנאים, הזכר חסר עיניים, לנקבה יש עיניים, והיא תמיד שקופה לא מחליפה צבעים.
כשהזכר שוחה הוא מציג צבעים מרהיבים בגוון של כחול-סגול זוהר ולפעמים גם צהוב ואדום וברגע הוא יכול להפוך לבלתי-נראה.
צבעו משתנה בהתאם לזווית האור באמצעות מבנים ננומטריים של גבישי גואנין.
הצבעים הססגוניים הבהירים בזיפים של אפרודיטה, עכבר הים, נוצרו על ידי מערכים משושים של סיבי גביש חלולים בגודל ננומטרי.
בבעלי חיים צבעים אלו משמשים כסימן מתריעה המזהיר את בני מינם מפני טורפים או סימן מרתיע טורפים.
קירות כיטין של זיפים חלולים בתצורה של גבישים פוטוניים בדמות חלת דבש משושה; חורי המשושים הם במרחק 0.51 מיקרומטר זה מזה.
המבנה האופטי מתנהג כאילו היה מורכב מערימה של 88 סריגי עקיפה, מה שהופך את אפרודיטה לאחד מהחיות הססגוניות ביותר ביצורים הימיים.
מטריצות המכילות קרטין ספוגי המורכבות ממבנים ננומטרים באוריינטציה אקראית, מייצרות את הצבע הכחול של הארה הכחולה-צהובה Ara ararauna.
מכיוון שההשתקפויות לא מסודרות באותו הכיוון, הצבעים לא משתנים הרבה עם הזווית, ולכן הם לא ססגוניים.
צבעוניות מבנית באמצעות מראה סלקטיבית
בצמחים מיוצרים על ידי התאים ננומבנים היוצרים צבעים מבריקים.
הצבע הכחול המבריק ביותר הידוע מכל רקמה חיה אחרת מצוי בפרות יער השיש האפריקאי, Pollia condensata, שבו יש מבנה ספירלי של סיבי תאית (צלולוזה) המייצרים פיזור לפי חוק בראג Bragg's law.
הצבע הכחול הססגוני של פירות היער הוא האינטנסיבי ביותר מכל חומר חי.
גרגרי היער בעלי משטח של ארבע שכבות של תאים עם קירות עבים, המכיל ספירלות של תאית שקופה במרווחים כדי לאפשר התאבכות בונה עם אור כחול.
בהמשך לתאים אלו יש שתיים או שלוש שכבות של תאים המכילות טאנין (פולי פנול הנמצא בצמחים) עבה בצבע חום כהה.
Pollia מייצר צבע חזק יותר מכנפי פרפרי Morpho, והוא אחד המקרים הראשונים של צבעוניות מבנית ידועה מן הצמח.Pollia הוא האורגניזם הראשון הידוע שמראה קיטוב אקראי של אור.
מבנים מיקרונים ספירלים נמצאים גם בחיפושיות שבהן מייצרים צבעים ססגוניים.
הצבע הייחודי של פירות מורן החורש, כחול כהה בעלי גוון מתכתי, אינו מבוסס על ידי בליעת אור של צבען כברוב הצמחים, אלא הוא נוצר מיחסי גומלין של האור עם מבנים מחזוריים זעירים של ליפידים שגודלם כמה מאות ננומטרים (מיליארדיות המטר).
לעת עתה לא ידועה שום צבעוניות מבנית המבוססת על שכבה ליפידית – לא בצמחים, לא בבעלי חיים ולא בשום מקום אחר.
בדפנות התאים החיצוניים של הפרי קיים מבנה עבה יחסית של 30 עד 10 מיקרומטר, העשוי משכבות משני סוגים שונים, שעוביין נע בין 30 ל-200 ננומטר.
שכבה אחת היא דופן תא צמחי רגיל והשנייה מורכבת ממבנים מחזוריים זעירים של ליפידים המוטבעים ללא סדר.
מתחת לשכבות המחזוריות של דופן התא והליפידים, שגורמות להחזרת הצבע הכחול, נמצא צבען אדום, אנתוציאנין, המקיף את הזרע.
אור, שאינו מוחזר ממבנה הליפידים, נבלע בצבען האדום הכהה שמתחתיו.
ביומימיקרי - צבעוניות מבנית בטכנולוגיה
לצבעוניות מבנית יש פוטנציאל ליישום תעשייתי, מסחרי וצבאי, עם משטחים ביומימטיים שיכולים לספק צבעים מבריקים, הסוואה אדפטיבית, מתגים אופטיים יעילים וזכוכית עם החזרה נמוכה:
ניתן ליצור בדים לצורך הסוואה צבאית שמשנים את הצבע והמבנה שלהם כדי להתאים את עצמם לסביבה, בדיוק כפי שעושים זיקיות ודיונונים.
היכולת לשנות החזרות לאורכי גל שונים של אור יכולה גם להוביל למתגים אופטיים יעילים שיכולים לתפקד כמו טרנזיסטורים, מה שמאפשר למהנדסים ליצור מחשבים ונתבים אופטיים מהירים.
מבנה ננומטרי של "עין העש" יכול לשמש ליצירת זכוכית לחלונות עם החזרה נמוכה, תאים סולריים, התקני תצוגה, וטכנולוגיות של משטחים חמקנים לצרכים צבאיים.
צבעוניים (שם מדעי: Pseudochromidae) היא משפחה של מקריני סנפיר של מים מלוחים מסדרת הדקראים הגדולה.
במשפחה כ-100 מינים שונים הנפוצים במים חמימים וטרופיים שונים.
כפי ששמם מרמז הם מקושטים בצבעים שונים ולמינים רבים דו-צורתיות זוויגית והזכר מקושט יותר מהנקבה.
דגים קטנים אלה מאכלסים בעיקר שוניות אלמוגים וחופים.
הם קטנים מאוד באורך של 2-10 ס"מ ובעלי מספר קטן של עוקצים על סנפיר הגב.
הלסת קטנה ויש פס שחור על העיניים.
ממשפחה זו בולט הסוג צבעון שכמה ממיניו חיים בחופי מפרץ אילת.
צבעון מזלגי (שם מדעי: Pseudochromis dixurus) הוא מין של דג קטן ממשפחת הצבעוניים שבסדרת הדקראים האנדמי לים סוף, ומצוי בעומקים הנעים בין 5–60 מטרים.
דג זה קטן יחסית, אורכו 10 סנטימטרים והוא בעל זנב דמוי מזלג.
צבעון מזלגי חי במערות וכוכים בהם הוא מחפש את מזונו הכולל חסרי חוליות זעירים ודגיגים.
צבעונית הבוסתן (שם מדעי: Xanthoria parietina) היא חזזית עלעלית אפיפיטית מהמשפחה Teloschistaceae הנפוצה באוסטרליה, אסיה, אפריקה, אמריקה הצפונית, מקסיקו ועל פני רוב אירופה, על עצים ואבנים.
הפטריה יוצרת סימביוזה עם ירוקיות מהסוג טרבוקסיה.
גוף החזזית, התאלוס, עלעלי ולרוב אינו גדל מכ-8 ס"מ.
האונות בגודל 1–4 מ"מ ושטוחים על פני המסד.
המושבות הבודדות מעוגלות, אך הן נוטות להתחבר למושבות השכנות ליצירת כיסוי רציף של המסד.
צבעו של חלקו העליון נע בין כתום לצהוב ועד ירקרק בצל, וחלקו התחתון לבן, מחובר למסד בריזינים או הפטרים דלילים.
החזזית חסרת סורדיות או איזידיות, אך מבני פרי בצורת אפותציות נפוצות.
מבחן-כתם של התאלוס וגופי הפרי נותן תגובה חיובית אם אשלגן הידרוקסידי בצבע ארגמן.
החזזית נפוצה על עצים, ולעיתים יותר רחוקות על אבנים.
קליפת התאלוס עשוי תפטיר צפוף, המגן על החזזית מאובדן מים דרך התאדות ומפני קרינה, ומתחתיו שכבת האצות.
בצבעונית הבוסתן ידוע שעובי הקליפה משתנה לפי בית הגידול: בבתי גידול החשופים לקרינת השמש הוא עבה יותר, ואילו בבתי גידול מוצלים הוא דק יותר, ושכבת העצות חשופה יותר, מה שמקנה לחזזית גוון ירוק יותר.
הפיגמנט פריאטין היוצר גבישים זעירים בחלקו העליון של החזזית מעניק לו את צבעו הכתום-צהוב.
צבעונית הבוסתן היא חזזית עמידה יחסית לזיהום, ויכולה לשמש מדד ביולוגי לזיהום האוויר.
צבעונית הבוסתן היא אחת החזזיות הנפוצות ביותר בחלקה הים-תיכוני של ישראל, ומצויה הן בטבע והן על עצי נוי.
"צבעונים הוצאה לאור" היא הוצאת ספרים ישראלית העוסקת במגוון סוגות ספרותיות: ספרי עיון, סיפורת, שירה, ספרות ילדים ותרגומים.
ההוצאה מתמחה בהוצאת ספרי לשון ועריכה.
הוצאת "צבעונים" מעורבת גם בעשייה חברתית, למשל הפקת סיפורי חיים של הלומי קרב.
ההוצאה עורכת ערבים ספרותיים ומופעים מוזיקליים הקשורים בספריה.
למשל "עורי שפת עבר" בהשתתפות יהודה עצבה, מאיר ברבי ולאה צבעוני.
במופע "מחברות עמנואל הרוסי" השתתפו הזמרת נגה אשד, יהודה בלכר, שלי טימן, ישראל ויסלר (פוצ'ו), אבנר הרוסי, יהודה עצבה ולאה צבעוני.
ההוצאה נוסדה בשנת 2000 בירושלים, עברה למבשרת ציון, וכיום שוכנת בתל אביב.
עד לפטירתה עמדה בראש ההוצאה ד"ר לאה צבעוני.
מאז היווסדה, פרסמה ההוצאה למעלה מ-400 ספרים.
לאחר מותה של לאה צבעוני, הפכה בתה נורית צבעוני, לבעלים ולעורכת הראשית בהוצאה.
11 ספרים בסדרת "עברית כהווייתה" על עריכה ולשון עברית שכתבו לאה צבעוני, אמציה פורת, טלי בר, פנינה טרומר ועוד.
רגע של עברית, מאת רות אלמגור-רמון
מפעל השירה העברית: עורי שפת עבר – אלפיים שנות שירה על השפה בעברית.
שירים ופזמונות מאת עמנואל הרוסי - שירי ניקולאייב ואודסה מאת עמנואל נובוגרבלסקי (הרוסי)
סדרת הספרים של הלומי קרב
11 ספרים, סיפורי חיים של הלומי קרב (מפעל בשיתוף עם יעל צבעוני)
פיראטים שומרי מצוות, מאת מקס בן שטרית
נסיכה מרוקנית, מאת מקס בן שטרית
מגורשים מתל אביב, מאת אפרים רחמן
חולם ולוחם באספמיה, מאת אפרים רחמן
שחור ואדום, מאת חנן וירביצ'ק
זוג עגילים, מאת אלי רוה
בור צלמוות, מאת יפה וולך
ספרי מחקר על פרנץ קפקא
קפקא והקיום היהודי, מאת נתן אופק
שיחות על קפקא ועוד, מאת נתן אופק
הבטחנו זה לזה, מאת יוחנן לקיצביץ ועדנה מיטווך-מלר
היופי הזה שיש, מאת דויד מונסונגו
מאתיים סיפורי אוכל, ליקט: יהודה עצבה
מאתיים סיפורים ירושלמיים, ליקט: יהודה עצבה
סיפורים מתעוררים לחיים, מאת יעל קפיטולניק
בהוצאת "צבעונים" יצאו עשרות ספרי ילדים, בין הבולטים שבהם:
הר של חלומות, מאת אילנה אבן טוב-ישראלי
גלי בא לי, מאת לאה צבעוני
מיכל באה מהלב, מאת רחל בת דב
ילדה כהה, ילדה בהירה, מאת וובעלם טזזו-מקונן
ספרי פרוזה בולטים מאת יוסף כהן אלרן, בן-ציון יהושע, אסתר קל, גדי לופו ד"ר אלי פישר, ועוד.
הסיפור החלוצי של חקר דעת קהל בישראל: המכון למחקר חברתי שימושי, מאת גבי וימן
שליטה עצמית מודעת ובונה, מאת מ'"מ אלכסנדר
שלושת ספרי האימה, מאת משה גרנות
"ישראלים סיפורי הגירה", מאת יוליה מירסקי
גוש קטן בשד, מאת אלה עברון
האנושי שבגוף האדם, יונתן כהן
החידה הסינגפורית, מאת גבי וימן וברוך נבו
חידושי מילים ולשון בעיתוני ארצות ערב - מגמות וחידושים, מאת ניר צורף
צבעוני ארבע הוא ספר עיון מאת גיורא רום, אלוף בדימוס בצה"ל, ששירת כטייס קרב והיה אלוף ההפלות ("אייס") הראשון של חיל האוויר הישראלי, על חוויותיו לאחר שנפל בשבי המצרי במהלך מלחמת ההתשה, ועל שיקומו לאחר ששב מן השבי, במהלכו חזר לשרת כטייס קרב ופיקד על טייסת קרב במלחמת יום הכיפורים.
ב-11 בספטמבר 1969 השתתף בקרב אוויר המוני במלחמת ההתשה כטייס בטייסת העטלף, והמיראז' של רום הופל על ידי מיג-21 מצרי ששיגר לעברו טיל אטול שפגע בו מעל דלתת הנילוס במצרים.
רום שהיה בגובה רב של כ-20 אלף רגל ובמהירות גבוהה של כאלף קמ"ש הצליח לנטוש את המטוס אך נפגע ברגלו ובמרפקו במהלך ההפלטה.
הוא צנח בסביבת אל-מנצורה לידי כפריים שלאחר כמה שעות העבירו אותו לידי השלטונות.
הוא נותח ולאחר מכן הוחזק בתנאים קשים ועונה בכלא עבאסיה שבפאתי קהיר כשהוא סובל מהשפלות, הרעבה ושהות ארוכה בצינוק.
ב-7 בדצמבר 1969, אחרי כשלושה חודשי שבי, שוחרר רום בתמורה לכ-70 שבויים מצרים וסוריים.
איתו שוחררו הטייס נסים אשכנזי, ושני נוסעי מטוס ישראלים שנחטפו לדמשק.
לאחר שחרורו עבר סדרה של ניתוחים ושיקום ולאחריהם שב בהדרגה לטוס, תוך שהוא משלב במאמץ לימודי תואר ראשון ושיקום רפואי.
ב-1972 מונה לסגן מפקד טייסת 113, טייסת מטוסי אוראגן שעסקה בהכשרת בוגרי קורס טיס והכין אותה לקראת קליטת מטוסי הנשר.
שלושה ימים טרם פרוץ מלחמת יום הכיפורים מונה רום למפקד טייסת הדרקון המעופף בבסיס תל נוף שמפקדה, , נהרג בתאונה.
בשנת 2009 הספר זכה בפרס יצחק שדה לספרות צבאית.
הספר נבחר לרשימת הספרים האהובים ב"מצעד הספרים הארצי" של נערי ישראל לשנת 2010, ותורגם לאנגלית וערבית.
צבע רביעי מחייב היא מוסכמת הכרזה במשחק הברידג'.
התנאי המקדמי לשימוש בה הוא, שהפותח הכריז סדרה, המשיב הכריז סדרה שנייה, והפותח בהכרזה השנייה הכריז סדרה שלישית.
הכרזת הסדרה הרביעית על ידי המשיב היא הכרזה המחייבת למשחק מלא.
ההכרזה אינה מספקת מידע על מספר הקלפים בסדרה המוכרזת.
מספר הקלפים בסדרה זו יכול לנוע בין ארבעה או אפילו חמישה קלפים לחוסר בסדרה.
לאחר שהוכרזו שלוש סדרות, הכרזה בסדרה אחרת בגובה 3 היא הכרזה שניתן להכריז עליה Pass.
לכן ההכרזה של סדרה רביעית היא הדרך להראות לשותף שיש משחק מלא לפחות.
הכרזת מידית של משחק מלא עלולה להביא את השותפים לחוזה לא אופטימלי.
מרחב ההכרזה מאפשר מציאת החוזה המתאים ביותר עם דגש על מציאת התאמה של 3–5 בסדרת מייג'ור.
לאחר שהפותח הכריז סדרה אחת ללא קפיצה, המשיב סדרה שנייה והפותח סדרה שלישית המשיב מכריז את הסדרה הרביעית.
הפותח פתח 1. המשיב מכריז 1 והפותח 2. המשיב מכריז 2.
הכרזת 2 היא הכרזה מחייבת למשחק מלא.
ההכרזה השנייה של המשיב אינה מתארת את מספר הקלפים בסדרת ה-.
למשיב יכולים להיות ארבעה קלפים בסדרה.
יכול להיות שלמשיב אין אף קלף בסדרה.
הפותח פתח 1. המשיב מכריז 1 והפותח 1. המשיב מכריז 2.
למשיב יכולים להיות חמישה קלפים בסדרה.
לאחר ההכרזה המחייבת למשחק מלא אפשר לנצל את מרחב ההכרזה על מנת לתאר את הידיים של הפותח והמשיב באופן מדויק, ככל שניתן, על מנת להגיע לחוזה האופטימלי.
החוזה האופטימלי עשוי להיות משחק מלא בסדרת מייג'ור, משחק מלא ללא שליט, משחק מלא בסדרת מיינור או סלאם.
במקרה של משחק מלא ההעדפה היא לשחק משחק מלא בסדרת מייג'ור בהתאמה של 3–5.
הכרזה בקפיצה בסדרת מייג'ור שהכריז השותף מראה שלושה קלפים בסדרה ויד חזקה יותר מפתיחה רגילה.
מצבים בהם הכרזת סדרה רביעית אינה הכרזה המחיבת משחק מלא
הפותח פתח 1. המשיב מכריז 1 והפותח 1. המשיב מכריז 1.
במקרה זה ההכרזה של 1 היא הכרזה טבעית המבטיחה לפחות ארבעה קלפים בסדרה.
יש כאלה המשחקים שהכרזת 1 במצב הזה מתארת או יד מחייבת למשחק מלא ללא ארבעה קלפים בסדרת ה- או הכרזה טבעית עם ארבעה קלפים בסדרת ה- שאינה מחייבת למשחק מלא.
במקרה זה כמעט תמיד יהיה לפותח ולמשיב לפחות משחק מלא.
אין טעם להשתמש בהכרזת צבע רביעי על מנת להראות שיש משחק מלא.
משתמשים בהכרזה זו למטרה אחרת.
כששיטת ההכרזה היא 2 על 1 מחייבת למשחק מלא
בשיטה זו הכרזה ראשונה של המשיב של סדרה בגובה 2 מחייבת למשחק מלא.
הכרזת הסדרה הרביעית מתארת חולשה בסדרה הזו.
הכרזת צבע רביעי היא הכרזה טבעית.
לאחר שתי הכרזות Pass, פתחו 1. המשיב הכריז 1. הפותח מכריז 1. המשיב 2. המשיב הראה יד של 5-5 לפחות ב- וב-.
צבעוניים הוא ביטוי שנהג בעבר, וכיום נחשב לא תקין פוליטית, לתיאור אנשים שצבע עורם אינו לבן.
המונח בא מתאוריות והשקפות גזעיות היסטוריות, ונתפס כבעייתי כיום.
הגדרה זו הייתה חשובה בעיקר לצורך מערכת הפרדה בין גזעית, למשל במדינות כמו גרמניה הנאצית, או ארצות הברית עד אמצע המאה ה-20. הביטוי לא התיימר לשמש כתיאור קבוצה אתנית ספציפית.
בארצות הברית שימש הביטוי בעיקר, אך לא רק, לתיאור אנשים ממוצא מעורב, אירופאי ואפרו אמריקאי.
מערכת האמונות האירופאית סיווגה במשך מאות שנים את בני האדם בהתאם לצבע עורם כשייכים לקבוצה.
לדוגמה, "הגזע השחור" לסיווג אנשים שמוצאם מאפריקה, "הגזע הצהוב" לסיווג אנשים שמוצאם מדרום מזרח אסיה, ה"אדום" לסיווג עמים ילידים ביבשת אמריקה.
מושגים אלה נטמעו בתרבות האירופאית באופן משמעותי, והם נטועים בתרבות ובספרות העבר האירופאית, וכן בתרבות האמריקאית, האוסטרלית, ואחרות, שניזונו ממנה.
הביטוי "צבעוניים" הוא הכללה על דרך השלילה.
הוא מתאר באופן ספציפי אנשים עם צבע עור כהה, כמילה נרדפת לביטוי שחור שאינו באופן מובחן אפריקאי.
האירופאים כינו כך בתחילה את ההודים ואת הילידים במקומות המוצא, שאליהם הגיעו במסגרת הקולוניאליזם.
הכוונה היא לאנשים שאינם בעלי עור בהיר ("לבן"), כלומר כולם שאינם אירופאים (וכן צאצאי האירופאים ברחבי העולם).
על מנת לסייע לתיאוריות הגזעניות, להתמודד עם "שאלת הגזע המעורב", עלו במקרים מסוימים הגדרות לסיווג גזעני ומכליל של אנשים.
בהקשר לכך, נעשה עתים קרובות שימוש במונח "צבעוני", לתיאור אדם שמוצאו האתני מעורב ואינו חד משמעי.
בדרום אפריקה, נוצרה האוכלוסייה הצבעונית לעיתים קרובות, עקב תופעות של ניצול מיני של בנות העבדים השחורים והאסייתים, בראשית ההתיישבות האירופית בכף התקווה הטובה, על ידי המתיישבים הבורים הלבנים, אוכלוסייה שכללה בראשיתה בעיקר גברים.
כתוצאה מעירוב זה ממנו נולד דור של בני תערובת בחוותיהם של המתיישבים.
בתקופת האפרטהייד, מדיניות ההפרדה הגזעית בדרום אפריקה, קיטלג אותם הממשל כגזע בפני עצמו, בצד הלבנים והשחורים, אף על פי שבפועל אין להם מאפיינים גזעיים ואתניים ברורים ואחידים.
במשך רוב שנותיה של ארצות הברית, נהגה שם הפרדה גזעית בין אנשים לבנים לבין "צבעוניים".
עד מחצית המאה ה-19, היו רוב האנשים ממוצא אפריקאי אמריקאי, כולל צאצאיהם המעורבים, עבדים בארצות הברית.
רבים מהעבדים השחורים היו בני תערובת.
אחד מתוך ארבע שחורים שבוחנים את הגברים שהיו אבותיהם בבדיקות דנ"א, מוצאים גבר לבן.
זאת מאחר שבתקופת העבדות היו מקרי אונס רבים של נשים שחורות על ידי בעלי העבדים הלבנים.
מאחר שהנשים השחורות בתקופת העבדות בארצות הברית שימשו כרכוש ולא נחשבו כאדם בעל זכויות, גם קיום יחסי מין עמן בכפייה לא נחשבו באותה תקופה כאונס, ולא הייתה בכך עבירה על החוק.
על רקע אונס שיטתי זה שהתרחש לפעמים במשך דורות, רבים מהאפריקאים השחורים כיום הם צאצאים גם לגברים אירופאים.
אף במדינות שבהן לא הייתה עבדות, אנשים שלא היו "לבנים" לא היו מוכרים כבני אדם בעלי זכויות שוות.
במאה ה-19, כאשר הסתיימה העבדות גם במדינות הדרום של ארצות הברית, עדיין הייתה אפלייתם של אנשים "צבעוניים" מקובלת וחוקית.
האפליה כללה את דוקטרינת נפרד אבל שווה, להפרדה גזעית בין אנשים "צבעוניים" לאנשים "לבנים", ברוב תחומי החיים במרחב הציבורי, בנוסף על איסורי התערות חברתית ונישואים.
רק במחצית השנייה של המאה ה-20 הסתיימה באופן חוקי מדיניות ההפרדה הגזעית בארצות הברית.
האפליה עדיין קיימת במקומות רבים.
כיום נחשב המונח "צבעוני" (colored) לכינוי מבזה שאינו תקין-פוליטית.
החלופה כיום להגדרת מי שאינם אנשים לבנים הוא הביטוי "People of color" ("אנשים של צבע"), הרואה בהם קודם כל אנשים.
צבע לסימון דרכים תרמופלסטי, המכונה גם צבע אקרילי לסימון תנועה בכביש, הוא סוג של צבע אבקתי.
כאשר משתמשים בו לסימון על פני הכביש, הוא מחומם ל-200 מעלות צלזיוס כדי להמיס את האבקה, שמותזת לאחר מכן על פני הכביש.
לאחר מכן הציפוי הופך לקו פולימרי קשה לאחר הקירור, זהו הסימון כבישים שאנחנו מכירים.
צבע זה הוא ציפוי עבה ועמיד במיוחד, והוא גם בהיר וקל לראייה ממרחק.
בשנים האחרונות, מבחני בטיחות מעשיים הוכיחו כי קווי הסימון לא מחוספסים דיים ועל פני השטח ויכולים לגרום להחלקת גלגלים בקלות, וכתוצאה מכך נוצרות תאונת דרכים בשלג ובמזג אוויר גשום.
לכן, מספר מדינות הגבילו את השימוש בצבע זה.
על מנת להגדיל את הביצועים נגד החלקה של הקו, לכן הוסיפו לצבע תרמופלסטי שברי זכוכית זעירים רפלקטיביים.
ניתן להשתמש בתרמופלסטיקה ביעילות רבה לאזורים גדולים נגד החלקה בדרכים ובמדרחוב על ידי הוספת חרוזי זכוכית.
ניתן לייצר אותו בכל צבע והוא נהדר לחניונים, שבילי מפעל ואזורים רבים אחרים.
הוא מתייבש במהירות וניתן לנסוע על גביו לאחר מספר דקות בלבד.
צבע סימון כבישים מסוג תרמופלסטי מורכב בעיקר מחומרים כגון שרף סינתטי, שברי זכוכית, פיגמנטים, חומרי אריזה, תוספים וכו'.
לשרף סינתטי יש תרמופלסטיות, דבר זה הופף את הצבע כאשר מתחמם להתייבש מהר ו"להדבק" לכביש.
תוספים בצבע יכולים להגדיל את הפלסטיקה של הציפוי, ולהפוך אותו לעמיד בפני שינוי פני השטח, זיהום או דהיית צבע.
פיגמנטים: הצבעים הנפוצים של קווי הכביש הם צהוב ולבן.
פיגמנטים לבנים הם בעיקר דו־תחמוצת טיטניום, תחמוצת אבץ וליתופון, ואילו פיגמנט צהוב הוא בעיקר עופרת צהובה עמידה בחום.
חומרי אריזה, כמילוי נוסף לצבע, מבטיחים חוזק מכני, עמידות בלאי וצבע ציפוי צבע.
גודל החלקיקים ישפיע על נזילות ומשקעים, כמו גם על עיבוד השטח.
מוסיפים שברי זכוכית על מנת לשפר את זיהוי הקווים בלילה על ידי הוספת רפלקטיביות לצבע, דבר זה משפר את הבהירות ועמידות הסימון.
שברי זכוכית הם כדורים קטנים חסרי צבע ושקופים, אשר שוברים את האור, ויוצרים השתקפות.
חרוזי זכוכית המעורבבים בציפוי או מופצים על פני שטח הציפוי יכולים להחזיר את האורות של המכונית לעיני הנהג ובכך לשפר מאוד את נראות הסימון גם בלילה.
מכונת סימון דרכים היא מכונה המשמשת במיוחד לסימון קווי תנועה שונים על פני הכביש, ויש מכונות שיכולות לצבוע ישירות גם על קווים ישנים.
היא יכולה לשטוף, להטיל או לרסס צבע לסימון כבישים על פני הכביש כדי ליצור קווי ציפוי ישרים וקשיחים.
מכשיר דמוי קומקום חם משמש לחימום רציף ותדיר של הצבע, בזכותו יש התכה של צבע תרמופלסטי כהכנה במיוחד לעבודות סימון כביש למרחקים ארוכים.
צבעוניים (שם מדעי: Papilionidae) היא משפחה של פרפרים, במשפחה זו 31 סוגים וכ-600 מינים שחיים ברוב העולם ובעיקר באזור הטרופי.
לאחר ההזדווגות הזכרים מייצרים חומר דמוי דבק שמונע מהנקבות להזדווג עם זכרים אחרים.
הנקבות מטילות ביצים בודדות על הצמחים שמהם ניזונים הזחלים.
כמו שאר הפרפרים, הבוגרים לא מטפלים בזחלים.
הזחלים לרוב מתגלמים בקרקע ובחורף המינים שנמצאים באזורים ממוזגים עוברים לרוב דיאפאוזה.
המינים במשפחה מאכלסים גבהים שונים מגובה פני הים עד לפסגות הרים לדוגמה פרפר אפולו מצוי נמצא בגובה 1,500 מטר מעל פני הים בהרי ההימאלאיה, בגובה רב יותר של 6,000 מטר מעל פני הים נמצא פרפר אפולו סיבירי.