tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במשך כמה מאות שנים התקיים ציד מכשפות, כאשר טענה נפוצה כנגד "מכשפות" אלה הייתה שהן קיימו טקסים וגרמו לאנשים לחלות או גרמו לתופעות כמו גלי קור שסיכנו חיי אדם עקב מוות ברעב.
לכל התאוריות האלה יש כוח הסבר משכנע.
אנשים האמינו בכך שקמעות, תפילות לאלים, טקסים, הרג של יהודים, מכשפות או אנשים חוטאים שונים (שעיר לעזאזל) יגן על בריאותם.
כוח ההסבר היה מניעת התערבות כוחות שטניים שבכוחם לגרום מחלות.
הקושי של תאוריות לא מדעיות אלה היה בתחום של כוח ניבוי.
היכולת למנוע מגפות כמו המוות השחור לא השתפרה בשל שריפת יהודים (בדיעבד רוב החוקרים חושבים כי המחלה נגרמה בגלל דבר נגרם על ידי חיידק Yersinia Pestis שמועבר על ידי עקיצת פרעוש שעברו ממקום למקום באמצעות בני אדם ומכרסמים).
קמעות או שריפת בדי משי לא העניקו הגנה מפני קדחת צהובה.
ברוב תחומי המחלות המדבקות רופאים, אנשים וכמרים היו חסרי אונים בהסבר כיצד למנוע הדבקה במחלה או כיצד למנוע החמרה בה.
חקלאים וכהני דת היו חסרי אונים מול מחלות חקלאיות שפגעו בגידול מזון או בענפים כמו ייצור יין או משי.
דבר זה השתנה רק בעקבות תאוריית החיידקים כגורמי מחלות.
לתאוריה זו לא היה רק כוח הסבר - יצורים זעירים שנכנסים לתוך הגוף החי ויכולים לגרום מחלה מידבקת, אלא גם כוח ניבוי - מניעת חשיפה לגורם המחלה תמנע הדבקות במחלה.
לדוגמה בשנת 1900 גילה וולטר ריד כי כילות נגד יתושים מקטינות מאד את סיכוי הדבקה בקדחת צהובה.
לעיתים קרובות הדבר גם אפשר יישום של תרופות, חיסונים, או אמצעי חיטוי ומניעה שהניבו ניבויים נוספים - טיפול מסוים כמו מתן אנטיביוטיקה שפוגעת בחיידקים מסוג מסוים, ישפר את סיכוי ההחלמה של חולים לעומת אוכלוסייה דומה של בני אדם שלא קיבלה טיפול.
באופן דומה גם לתאוריות קשר רבות יש כוח הסבר משמעותי.
במיוחד הדבר נכון לגבי תאוריות קשר מסוג דיפ סטייט, כדוגמת הפרוטוקולים של זקני ציון, שבהן הקונספירציה לכאורה כוללת בתוכה אנשים רבים שמרכזים כוח רב.
אם משוכנעים כי יהודים עשירים ורבי השפעה נמצאים בכל צמתי השלטון, העיתונות, הבנקאות ועוד אז בכוחם לכאורה לשלוט בכל דבר ולכן גם להסתיר כל כוח שמאיים עליהם.
סתירות לכאורה לתאוריית הקשר מוסברות על ידי כך שאותה קבוצת קושרים מנסה לבלבל את הציבור.
נקודת התורפה של תאוריות קשר רבות, מלבד סתירות עצמיות, הוא כוח הניבוי הנמוך שלהן.
קושי דומה קיים בהסברים דמיוניים-פילוספיים כמו סדרת סרטי מטריקס שבה המציאות כולה, כולל כל החושים, המחשבות והתחושות הן פרי מציאות מדומה מתחוכמת שבה כלואים כל בני האדם.
דבר דומה הוא "תאוריות" יום חמישי האחרון.
שבו כל המציאות, ההיסטוריה והזכרונות נוצרו יש מאין לפני זמן קצר.
כוח ההסבר של השערכות כאלה גדול מאד שכן כל תופעה שרירותית ניתנת להסבר בכך שכך רצו מי שיצרו את המציאות המדומה בה אנו כלואים.
קשה לשלול הסברים כאלה במאמצעות ניסוי או ממצא של החושים.
עם זאת הסברים אלה סובלים גם הם מכוח ניבוי נמוך, וניתו לפסול אותן גם באמצעות התער של אוקהם.
כוח רב לאומי הוא כוח צבאי רב מדינתי, הכוח יכול לשמש להגנה, התקפה, או שמירה על השלום.
כוח רב לאומי נוצר כברית על ידי מספר מדינות על מנת לעמוד ביעדי הכוח.
המפקדה העליונה של חיל המשלוח של בעלות הברית (1943–1945)
כוח הסיוע הביטחוני הבין-לאומי (2001–2014)
כוח משטרת המילואים המרכזי (בהינדי: केन्द्रीय रिज़र्व पुलिस बल; באנגלית: Central Reserve Police Force) הוא כוח משטרה חמוש (ז'נדרמריה) הכפוף למשרד הפנים ההודי.
היחידה מסייעת למדינות ולטריטוריות האיחוד בשמירה על החוק, הסדר הציבורי וביטחון פנים.
הכוח מורכב מכוח המשטרה המרכזי (סדיר) ומכוח המשטרה המרכזי (עזר).
כוח משטרת המילואים המרכזי הוא אחד המרכיבים של כוחות המשטרה המזוינים המרכזיים והוא הגדול שבהם.
הוא מונה 247 גדודים וכ-301,376 אנשי צוות, נכון לשנת 2019. קציני היחידה מוצבים גם במשימות של האומות המאוחדות.
הכוח הוקם הוקם ב-27 ביולי 1939 כמשטרת נציגי הכתר במטרה לספק ביטחון למדינות הנסיכותיות הבריטיות בהודו בתגובה לחוסר השקט הפוליטי ולמהומות שפרצו בעקבות החלטת מדראס של ועדת הקונגרס הכל-הודי בשנת 1936 והרצון הגובר של נציג הכתר לסייע לרוב המכריע של המדינות הילידיות לשמור על החוק והסדר כחלק מהמדיניות הבריטית.
לאחר קבלת העצמאות של הודו הכוח שונה לכוח משטרת המילואים המרכזי (Central Reserve Police) על ידי חוק פרלמנט ב-28 בדצמבר 1949. חוק זה קבע את היחידה ככוח מזוין של האיחוד.
ליחידה היה תפקיד מרכזי בשמירת הסדר הציבורי בבחירות לפרלמנט בספטמבר 1999. ואלאבאי פאטל, שר הפנים, שאף למתן תפקיד רב-ממדי עבורה בהתאם לצרכים המשתנים של אומה עצמאית חדשה.
הכוח מילא תפקיד משמעותי במהלך מיזוג המדינות הנסיכותיות לאיחוד ההודי.
הוא עזר לממשלת האיחוד להעניש את מדינת ג'ונגאד המרדנית ואת הנסיכות הקטנה קת'יאוואר, שסירבה להצטרף לאיחוד ההודי.
בתחילת שנות ה-50 ביצועי אנשי היחידה באכיפת החוק והסדר בפטיאלה ואיחוד מדינות פנג'אב המזרחית ובנקיקי צ'אמבל זכו להערכה מכל עבר.
ב-21 באוקטובר 1959 הותקפו קצין משטרה קאראם סינג ו-20 אנשי יחידה נוספים על ידי צבא השחרור העממי במעיינות חמים בלדאק, מה שגרם ל-10 נפגעים.
21 באוקטובר מצוין כיום זיכרון למשטרה בכל מדינות הודו.
בסוף שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60, נשלחו יחידות כוח משטרת המילואים המרכזי לאזור מחוז קוץ' , וראג'סטאן כדי להילחם בהסתננות לאורך גבול הודו–פקיסטן.
לאחר מכן, הם נפרסו בגבול הודו–פקיסטן בג'אמו וקשמיר בעקבות התקפות שביצעו מסתננים פקיסטנים.
במהלך מלחמת הודו–סין בשנת 1962, הכוח סייע שוב לכוחות המזוינים של הודו בארונאצ'ל פרדש.
שמונה אנשי היחידה נהרגו בקרב.
גם במלחמת הודו–פקיסטן השנייה ב־1965 ומלחמת הודו–פקיסטן השלישית ב־1971, הכוח נלחם לצד הכוחות המזוינים של הודו, הן בגבול המערבי והן בגבול המזרחי.
שלוש עשרה פלוגות של היחידה הוטסו במסוק כדי להצטרף לכוח שמירת השלום ההודי בסרי לנקה כדי להילחם בגורמים מיליטנטיים.
בנוסף, אנשי כוח משטרת המילואים המרכזי נשלחו גם להאיטי, נמיביה, סומליה והאיים המלדיביים במסגרת כוחות שמירת השלום של האו"ם.
בסוף שנות השבעים, כאשר גורמים קיצוניים הפרו את השלום בטריפורה ובמניפור, גדודי היחידה נפרסו.
במקביל, הייתה מהומה בעמק ברהמפוטרה .
היה צורך לגייס את היחידה לא רק כדי לשמור על החוק והסדר, אלא גם כדי לשמור על קווי אספקה נקיים מהפרעות.
מחויבות הכוח ממשיכה להיות גבוהה מאוד בצפון מזרח בהתמודדות עם התקוממויות.
כוח שקול הוא מושג פיזיקלי המתאר את אוסף הכוחות הפועלים על גוף מסוים, והוא שווה לסכום הווקטורי של כל אותם כוחות.
הכוח השקול הוא וקטור ומקובל לסמנו .
ניתן לחשב את שקול הכוחות בעזרת הגדרת הכיוון החיובי.
לדוגמה - כאשר מופעל על גוף כוח שגודלו 20 ניוטון לימין וכוח שגודלו 30 ניוטון לשמאל, יש להגדיר מהו הכיוון החיובי.
אם הכיוון החיובי הוגדר לצד ימין, שקול הכוחות הוא 20-30 = -10, לכן הגוף נע שמאלה, בעוד שאם הכיוון החיובי הוגדר לצד שמאל, שקול הכוחות הוא 30-20 = 10, לכן הגוף נע שמאלה
במקרה בו פועלים על הגוף שני כוחות, ניתן לחשב את הכוח השקול בעזרת טכניקה הנקראת מקבילית הכוחות, שהיא למעשה מקרה פרטי של חיבור וקטורי.
כאשר רוצים לצייר את הכוח השקול אנחנו מציירים קו.
הקו הזה מתחיל בנקודה A כאשר הכוח מופעל, ונגמר ב B.
הקו הזה לא רק נותן לנו כיוון לכיוון הכוח, הוא נותן גם מוסג בנוגע לכמה חזק הכוח המופעל (ככול שהקו ארוך יותר הכוח המופעל חזק יותר)
כוח שמירת השלום הרוסי בגאורגיה הוא כוח שהוצב בשנת 1994 באזורי העימות של גאורגיה, באבחזיה ובדרום אוסטיה על ידי חבר המדינות ומורכב בעיקר מחיילי הפדרציה הרוסית.
עם הכרזת העצמאות של גאורגיה, באפריל 1991, היו מוצבים בגאורגיה בסיסים צבאיים רוסיים במסגרת המחוז הצבאי של עבר הקווקז.
למרות דרישת הגאורגים לא פינו הרוסים את הבסיסים, ואף התערבו בסכסוכים הפנימיים בגאורגיה.
בתחילת 1993 ביקש נשיא גאורגיה, אדוארד שוורדנדזה, מהארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE) והאו"ם להציב כוחות של שמירת שלום בגאורגיה, בעקבות מלחמת אבחזיה ומלחמת דרום אוסטיה, אולם ללא הצלחה.
בסתיו 1993 ניחתה על גאורגיה מתקפה מסיבית מהצבא האבחזי, שזכה כנראה לתגבור מרוסיה.
כתוצאה מכך נאלץ שוורדנדזה להסכים להצעתה של רוסיה להצטרפות לחבר המדינות.
ב-3 בפברואר 1994 חתמו ילצין ושוורדנדזה בטביליסי על הסכם לשיתוף פעולה צבאי.
גאורגיה הסכימה להצטרף להסכם הביטחון הצבאי של חבר העמים ואפשרה לרוסיה להותיר שלושה בסיסים על אדמתה של גאורגיה.
הרוסים טענו כי הבסיסים נחוצים לצורך השמירה על השלום והיציבות באזור קריטי מדרום לרוסיה.
במקביל כפתה רוסיה על הבדלנים האבחזים להשתתף בשיחות השלום.
ב-14 במאי 1994 נחתם במוסקבה הסכם הפסקת האש והפרדת כוחות על ידי המעורבים בסכסוך הגאורגי-אבחזי, שנקרא הסכם מוסקבה (1994).
כעדים לחתימת ההסכם חתמו נציגי האומות המאוחדות, הפדרציה הרוסית והארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
ההסכם קיבל גושפנקה של האו"ם בהחלטת האו"ם מספר 934. בהסכם הסכימו גאורגיה ואבחזיה על הפסקת אש ויצירת אזור ביטחון מפורז.
כמו כן הסכימו הצדדים על הצבת כוח שמירת שלום של חבר המדינות, שיפקח על יישום ההסכם בעזרתו של כוח המשקיפים של האו"ם בגאורגיה (UNOMIG), שהפך אף הוא לכוח שמירת שלום.
הבסיס הרוסי בגודאותה שהיה באבחזיה עוד מתקופת השלטון הסובייטי, הפך ב-24 ביוני 1994 לכוח שמירת השלום, על פי החלטת חבר המדינות.
עם תחילת פעילותו ניסה הכוח לטפל בבעיית 300,000 הפליטים הגאורגים שברחו מבתיהם במהלך מלחמת אבחזיה לגאורגיה עצמה ולצפון הקווקז, אולם ללא הצלחה.
למעשה, כמו בדרום אוסטיה, הקים כוח שמירת השלום מחנות באזור החיץ ושמר על הפרדה בין הניצים.
כבר בשלב זה העלו הגאורגים טענות כי הכוח ממלא תפקיד פסיבי של מעין משמר גבול ולא כוח שמירת שלום.
באוגוסט 1995 עזר כוח השלום לשר הממונה על הביטחון הלאומי של גאורגיה, איגור גיאורגדזה, שנמלט מגאורגיה.
כוח שמירת השלום הרוסי לא הצליח לייצב את המצב בין גאורגיה לאבחזיה.
חטיפת ארבעה משקיפי או"ם בפברואר 1998, הפגנה של כ-15,000 איש בטביליסי, במטרה להאיץ את החזרת הפליטים הגאורגיים לבתיהם וניסיון ההתנקשות כנגד שוורדנדזה, הגדילו את חוסר שביעות הרצון מכוח שמירת השלום.
פתיחת מלחמת אבחזיה הוכיחה את אוזלת ידו של כוח שמירת השלום, כאשר מאות אבחזים פשטו על כפרים מאוכלסים בגאורגים.
כוחות ההגנה של אוסטרליה הם הכוחות הצבאיים האחראים להגנתה של אוסטרליה.
הם כוללים את הצי המלכותי האוסטרלי (Royal Australian Navy - RAN), את צבא אוסטרליה (Australian Army), את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי (Royal Australian Air Force - RAAF) וכמה יחידות של כוחות משולבים.
ב-ADF משרתים מעט יותר מ-80,000 חיילים בשירות קבע וחיילים בשירות מילואים פעיל והם כפופים למשרד ההגנה של ממשלת אוסטרליה ולעוד יחידות ממשלתיות נוספות.
בעשורים הראשונים של המאה העשרים, ממשלת אוסטרליה ביססה את הכוחות המזוינים כשלושה ארגונים נפרדים.
לכל ארגון הייתה שרשרת פיקוד עצמאית.
ב-1976 ביצעה הממשלה שינוי אסטרטגי והקימה את ה-ADF כדי שהארגונים השונים יהיו תחת פיקוד מאוחד.
במרוצת הזמן רמת השילוב גדלה ומפקדות, יחידות לוגיסטיקה ויחידות הדרכה משולבים תפסו את מקומם של אלה המבוזרים.
ה-ADF מצטיינים ברמה טכנולוגית גבוהה אך גודלם קטן יחסית.
אף על פי שהם כוללים כ-58,000 חיילים סדירים, כ-22,000 חיילי מילואים בשירות פעיל וכ-22,000 חיילי מילואים בכוננות ומהווים את הכוח הצבאי הגדול ביותר ביבשת אוקיאניה, הם עדיין במספר קטן באופן יחסי לרוב הצבאות ביבשת אסיה.
עם זאת, תקציב ה-ADF גבוה בקנה מידה עולמי ומסוגל לפרוס כוחות במקומות רבים מחוץ ליבשת.
המעמד החוקי של ה-ADF נסמך על הסעיפים המנהליים של חוקת אוסטרליה.
סעיף 51 (vi) מאפשר לממשלה הפדרלית לחוקק חוקים בנוגע להגנת אוסטרליה ובנוגע לכוחות המזוינים.
סעיף 114 אוסר על מדינות אוסטרליה להקים כוחות צבאיים ללא רשות הממשלה הפדרלית וסעיף 119 מטיל על הממשלה את האחריות להגנת אוסטרליה מפני פלישה חיצונית ומתווה את התנאים בהם הממשלה רשאית לפרוס את הכוחות המזוינים בפריסה פנים ארצית.
סעיף 68 בחוקה מסדיר את שרשרת הפיקוד של הכוחות המזוינים.
הסעיף מציין כי: "המפקד העליון של הכוחות המזוינים הוא המושל הכללי כנציגה של המלך".
בפועל, המושל הכללי לא מהווה חלק מעשי בשרשרת הפיקוד וממשלת אוסטרליה היא זו ששולטת למעשה בכוחות המזוינים.
שליטה זו מיושמת על ידי שר ההגנה ועל ידי כמה תתי שרים.
החלטותיו של השר הן שקובעות ברוב המקרים, אם כי בנושאים עקרוניים מתחשבים בדעותיה של המועצה לביטחון לאומי של הקבינט.
מדיניות הביטחון של ממשלת אוסטרליה מותוות על ידי מסמך עקרונות להגנת אוסטרליה במרחב האסיאני-פסיפי אשר פורסם בשנת 2009. מסמך זה יוצא מנקודת הנחה שהסביבה הביטחונית של אוסטרליה אמורה להיות מורכבת יותר ומעורפלת יותר לאור השינויים במערכות היחסים בין המדינות במרחב האסייתי-פסיפי.
כמענה לכך הותוותה מדיניות להגברת היכולות של הכוחות המזוינים עד לשנת 2030. מדיניות זו כוללת הרחבת היכולות של הצי, הגברת כוח האש של יחידות הצבא ושדרוג צי המטוסים של חיל האוויר.
יכולות התקשורת, המודיעין והלוגיסטיקה של הכוחות המזוינים גם כן ישודרגו.
הממשלה הנוכחית התחייבה לפרסם מסמך חדש בנושא ההגנה אחת לחמש שנים, כך ששינויים בסביבה הביטחונית של אוסטרליה יילקחו בחשבון בהתוויית תוכנית ההגנה.
המסמך הבא אמור להתפרסם ב-2013.
מסמך המדיניות לשנת 2030 מכיר בכך שהיעדים האסטרטגים של אוסטרליה והיכולות של הכוחות המזוינים חייבים להתאים אלה לאלה.
עיקרון זה הותווה בארבע מטרות עיקריות:
האינטרס האסטרטגי הבסיסי ביותר של אוסטרליה עדיין נותר להגן על עצמה מפני מתקפה צבאית ישירה.
כדי להשיג מטרה זו על הכוחות המזוינים להיות מסוגלים לשלוט בדרכי הגישה האוויריים והימיים לאוסטרליה וזה כולל הגנה על נתיבי הים והתשתיות.
הצורך השני החשוב ביותר הוא הביטחון, היציבות והאחדות של הסביבה הקרובה לאוסטרליה שאותו היא חולקת עם אינדונזיה, פפואה גינאה החדשה, מזרח טימור, ניו זילנד והמדינות במרחב דרום האוקיינוס השקט.
מטרה זו כוללת את הבטחת היכולת של הכוחות המזוינים להתערב בנעשה במדינות אלו על מנת להגן על שלומם של אזרחים אוסטרלים, להושיט סיוע הומניטרי ובשעת הצורך, אף לייצב את מצבן של המדינות הללו ולמנוע את הפיכתן למדינות כושלות.
המטרה השלישית היא לתרום ליציבות במרחב האסייאני-פסיפי ובמיוחד בדרום-מזרח אסיה.
כדי ליישם זאת על הכוחות המזוינים להיות מסוגלים לסייע למדינות באזור להגיב על איומים על ביטחונן בעיקר באמצעות שיתוף פעולה עם ארצות הברית.
סיוע כזה יצטרך לכלול פריסתם במרחב של כוחות צבא אוסטרלים.
המטרה הרביעית היא השתתפות בשמירה על הסדר העולמי ומניעת תוקפנות בין מדינות.
מטרה זו מחייבת יכולת של הכוחות המזוינים להקצות כוחות לפעולות בכל רחבי העולם
אוסטרליה החזיקה כוחות צבאיים מאז הקמתה בינואר 1901. ב-1911 הוקם הצי המלכותי האוסטרלי.
במסגרת הצבא הוקם ב-1912 שירות הטייס האוסטרלי שב-1921 הופרד מהצבא כדי ליצור את חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
לשלושת השירותים השונים לא הייתה שרשרת פיקוד משותפת, כך שכל אחד מהם דיווח לשר ממונה אחר ולכל אחד מהם היו נהלים פנימיים שונים.
שלושת השירותים הללו השתתפו במלחמות העולם ולקחו חלק פעיל בעימותים שהתרחשו במרחב האסיאני במהלך המלחמה הקרה.
הצורך ב"לוחמה משולבת" נעשה ברור לפיקוד הצבאי האוסטרלי במהלך מלחמת העולם השנייה, כאשר כוחות אוויר, ים ויבשה אוסטרלים שירתו לעיתים קרובות תחת פיקוד מאוחד.
לאחר המלחמה, כמה קצינים בכירים דחפו למינויו של מפקד עליון של שלושת השירותים.
הממשלה דחתה את ההצעה ושלושת השירותים נותרו עצמאים באופן מוחלט.