tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
Boxer WFEL bridging module concept – קונספט מודול הגישור שתוכנן כיוזמה פרטית על ידי החברות WFEL ו-KMW, במטרה לענות על הצורך לשלב את מערכת הגישור Leguan על גבי כלי רכב בגודל בינוני.
המודולים יכולים לפרוס גשרים שונים:
גשר באורך 22 מטרים, בעל דירוג עומס (MLC) של 50.
פינוי מוקשים – גרסאות לפינוי מוקשים של הבוקסר מתוכננות, כפי שאושר על ידי לויטננט-קולונל קרלהיינץ בנקה בכנס FAVS בלונדון בנובמבר 2023. ליטא תקבל גרסת הנדסה של הבוקסר, שלפי הדיווחים תשלב ישירות ציוד הנדסי, כגון זה המשמש לפינוי מוקשים, בתצורת הנגמ"ש הליטאי הקיימת.
Boxer Mortar Mission Module – מודול שפותח על ידי RBSL ומשלב את מערכת המרגמה של ריינמטאל נורווגיה עם יכולת כיוון אוטומטית.
המערכת נבחנה בספטמבר 2022 עם מרגמה בקוטר 120 מ"מ, אך ניתן להשתמש בקטרים קטנים יותר.
Boxer NEMO – הוצג כמדגים טכנולוגי בתערוכת DVD 2024. חברות ריינמטאל ופאטריה שיתפו פעולה בפיתוח מודול זה, במטרה להציע אותו לבריטניה עבור דרישתה לנושא מרגמה משוריין.
המודול פותח ונבנה על ידי ריינמטאל בריטניה, והפלטפורמה ששימשה לנשיאת הצריח הייתה הבוקסר הבריטי.
בהשוואה למודול משימה סטנדרטי, תצורת NEMO בעלת קו גג גבוה יותר כדי לאפשר יציאת צוות מתחת לסל הצריח.
הצריח ממוקם בצד שמאל של התובה כדי לאפשר לנהג לצאת מהרכב לאחור.
Boxer ARTHUR – בכנס Omega Future Indirect Fires/Mortar Systems שנערך בבריטניה בשנת 2020, הציגה חברת סאאב קונספט של מכ"ם איכון אש נגד-סוללות מדגם ארת'ור Mod D המותקן על מודול המשימה של בוקסר.
סאאב ציינה כי ARTHUR Mod D הוא תשובתה לדרישות למכ"ם איכון נייד מאוד, זריז וארוך טווח, התומך בפעולות תמרון בקצב גבוה ברמת חטיבה ואוגדה.
הטכנולוגיה מתבססת על טכנולוגיות חיישנים קיימות ומתפתחות של סאאב וניתן לראותה כ"פיתוח ספירלי" של ה-ARTHUR.
Protector RT60 – הבוקסר נבחן במאי 2021 עם מודול נגמ"ש המצויד בצריח Protector RT60 של קונגסברג.
המודול נבחן בנורווגיה בעקבות שיתוף פעולה עם KMW (כיום KNDS דויטשלנד) לאינטגרציה שלו.
צריח בלתי מאויש Turra 30 V10 – ריינמטאל הציגה בתערוכת IDET 2025 מודול משימה חדש לנגמ"ש, המצויד בצריח בלתי מאויש Turra 30 V10 שפותח על ידי חברת EVPU.
הצריח כולל תותח Mk44 Bushmaster II, משגר כפול לטילי Spike LR2, כוונת אלקטרו-אופטית לתותחן וכוונת פנורמית למפקד.
הצריח ממוגן קלות (חומרים מרוכבים), אך משתמש במערכת הגנה אקטיבית מסוג Harpia של EVPU.
רכבי סיוע באש (Fire Support)
Boxer, direct fire support (סיוע באש ישיר) – באפריל 2020 חשפה חברת John Cockerill Defense כי היא מספקת צריח C3105 המאויש בשני אנשים וחמוש בתותח מחורק 105 מ"מ ל-KMW, על מנת לשלבו על הבוקסר.
החברה הצהירה כי הפיתוח מומן מתקציבי מחקר ופיתוח פנימיים.
מגוון מודולי המשימה של ARTEC כולל תצורת תותח ראשי 105 מ"מ.
KMW RCT120 – חברת KMW הציגה גרסה זחל"מית של הבוקסר בתערוכת יורוסאטורי 2022. הגרסה תוכננה להיות תואמת למודולי המשימה של הבוקסר הגלגלי.
מודול המשימה שהוצג הוא ה-RCT120, הכולל צריח נשלט מרחוק המצויד בתותח טנק חלק-קדח 120 מ"מ, שני טילי Spike LR, מערכת הגנה אקטיבית קשה מסוג מעיל רוח עמדת נשק נשלטת מרחוק 12.7 מ"מ Natter.
כמו כן מוצע תותח מקביל 30 מ"מ כאופציה.
Boxer JODAA – הדגם מבצעי משותף ליישומים מתקדמים הוא מדגים טכנולוגי המשמש את הצבא הגרמני ואת ריינמטאל לביצוע מחקר ופיתוח סביב שיפורים פוטנציאליים לבוקסר.
הוא מבוסס על גרסת האמבולנס הממוגן ועובר התאמות באופן שוטף למגוון מטרות ותפקידים.
במסגרת שלב 2 של תוכנית Land 400, אוסטרליה תקבל 211 רכבי בוקסר המכונים "רכב סיור קרבי" (Combat Reconnaissance Vehicle - CRV), כאשר המשלוחים צפויים להימשך לפחות עד 2026.
25 רכבי ה-CRV הראשונים יוצרו בגרמניה ונמסרו עד 2021 כדי לענות על דרישת יכולת מוקדמת של הצבא האוסטרלי לצורכי היכרות ואימון.
הרכבים הראשונים נמסרו רשמית לצבא אוסטרליה בספטמבר 2019. לפני המסירה, הבוקסרים עברו התאמות מקומיות עם מערכות קשר וניהול קרב ייחודיות לאוסטרליה, וצוידו זמנית בעמדת הנשק Kongsberg Protector RWS ששימשה קודם לכן את רכבי ה-ASLAV האוסטרליים שנפרסו בעיראק ובאפגניסטן.
האימונים עם הרכבים הראשונים החלו באוקטובר 2020. 25 רכבי "בלוק I" הראשונים כללו 13 בתצורת רכב רב-תכליתי (MPV) ו-12 בתצורת סיור (CRV Reconnaissance).
ייצור יתרת 186 הפלטפורמות מ"בלוק II" תוכנן להתחיל בסוף 2022 במרכז המצוינות לרכבים צבאיים (MILVEHCOE) של ריינמטאל באיפסוויץ' שבקווינסלנד, המתקן הגדול ביותר של ריינמטאל מחוץ לגרמניה.
הבוקסר CRV האוסטרלי מתוכנן להיות מצויד בטילי נ"ט מסוג Spike-LR2 הישראלי.
186 רכבי ה-CRV מבלוק II מורכבים מ-121 בגרסת סיור (CRV Reconnaissance), 29 בתצורת סיוע באש משולב (CRV-JFS), 15 בתצורת פיקוד ושליטה (CRV-C2), 10 בתצורת תיקון (עם מנוף) (CRV-REP), ו-11 בתצורת חילוץ (עם כננת) (CRV-REC).
כמו כן נכללים 12 מודולי משימה נוספים: 5 CRV-JFS; 4 CRV-C2; 2 CRV-REC; 1 CRV-REP.
ההזמנה כוללת גם 20 מסגרות למודולי משימה המאפשרות את הובלתם במשאיות ובתוך ממדי מכולות ISO.
החוזה כולל אופציה ל-11 מודולי משימה של אמבולנס.
גרסאות ה-CRV הראשונות מבלוק II נמסרו לצבא אוסטרליה בזמן לתרגיל "Talisman Sabre" בשנת 2025.
ההזמנה המקורית של צבא גרמניה כללה 272 מודולי הנעה ו-272 מודולי משימה נלווים.
התצורות שהוזמנו היו: 125 נגמ"שים, 72 רכבי פינוי רפואי, 65 רכבי פיקוד ו-12 רכבי אימון נהיגה.
רכב ייצור ראשון נמסר ב-2009.
ההזמנה השנייה כללה 131 כלי רכב, כולם בתצורה חדשה של נגמ"ש A2. ההזמנה בוצעה ב-2015 והמסירות הסתיימו ב-2021.
ההזמנה השלישית היא לתצורת צוות סיוע באש משולב, והחוזה הוענק ב-2021. שני אבות-טיפוס של JFST הוזמנו ויימסרו בשנים 2024–2026.
ההזמנה הרביעית בוצעה ב-2024 וכוללת 19 רכבי Skyranger 30. החוזה בשווי 595 מיליון אירו כולל אב-טיפוס בסוף 2024, ואחריו 18 רכבי ייצור, עם אופציה ל-30 נוספים.
ההזמנה החמישית כוללת 123 בוקסרים המבוססים על גרסת ה-CRV האוסטרלית; אלו הוזמנו במרץ 2024, עם מסירות בין 2025 ל-2030.
ההזמנה השישית קשורה לרכישת 48 בוקסרים: 38 בגרסת הפינוי הרפואי הכבד ו-10 לאימון נהיגה.
ההזמנה השביעית היא לרכישת 150 רכבי "Schakal" (בעבר כונה Boxer PuBo), נגמ"ש לחימה גלגלי המצויד בצריח RCT30 מתוצרת KNDS דויטשלנד.
קיימת אופציה ל-200 כלי רכב נוספים מסוג זה.
ההזמנה השמינית היא ל-232 בוקסרים מדגם RCH-155, תקציב שאושר בדצמבר 2025 וכולל:
149 הזמנות מתוכננות לשנת 2026
המידע לעיל מסתכם ב-547 מתוך סך של 551 יחידות שצוין על ידי ARTEC בכנס IAV 2025, בהנחה שארבעת הרכבים הלא מזוהים הם רכבי פיתוח או אבות-טיפוס.
בעקבות מסירות אלו הביעה ליטא רצון לרכוש כמות קטנה נוספת של בוקסר בתצורות מיוחדות, ובאוקטובר 2024 הוכרז על הזמנת 27 רכבי בוקסר נוספים.
הפרטים היו מוגבלים אך המשלוחים יכללו גרסה הנדסית שתשלב ישירות ציוד הנדסי (כגון זה המשמש לפינוי מוקשים) בתצורת הנגמ"ש הליטאי הקיימת.
צבא קטר נמצא (נכון לרבעון הראשון של 2023) בתהליך קבלת 10 רכבי בוקסר המצוידים בצריח בלתי מאויש RCT30 ובחיישן תדר רדיו פסיבי להגנה מפני כלי טיס בלתי מאוישים קטנים.
הנגמ"ש הראשון הועבר בדצמבר 2025.
הצבא המלכותי ההולנדי (220 + 72 בהזמנה נכון לאוקטובר 2025)
אב-הטיפוס המקורי נמסר לצבא ההולנדי להערכה באוקטובר 2003, והחוזה לרכש 200 רכבי בוקסר נחשף בדצמבר 2006 בשווי של 1.2 מיליארד אירו (עלות סופית 1.429 מיליארד אירו).
המסירות נמשכו מ-2013 עד 2018. ההזמנה כללה 92 רכבי כיתת הנדסה (כולל רכבי תיקון נזקי קרב), 52 אמבולנסים, 36 רכבי פיקוד, 12 רכבי מטען ו-8 רכבי אימון נהיגה.
72 רכבי Boxer Schakal (IFV-RCT30) הוזמנו עם 48 אופציות ב-17 באוקטובר.
צבא אוקראינה (מעל 10 + 53 בהזמנה)
בספטמבר 2022 הוכרז שאוקראינה תרכוש 18 רכבי בוקסר RCH 155 תמורת 216 מיליון אירו, במימון סיוע גרמני.
בפברואר 2024 הוחלט על 18 רכבי RCH-155 נוספים כסיוע נוסף מגרמניה לאוקראינה.
ביוני 2024 חשפה KNDS כי סך הכל 54 יחידות הוזמנו עבור אוקראינה, מה שאומר ש-18 רכבי RCH-155 נוספים הוזמנו.
מסירת ה-RCH 155 הראשון התקיימה בינואר 2025, ובאותו חודש אושרה מסירת תשעה נגמ"שי Boxer RCT30 המכונים AiTO30 FDC ומצוידים במערכות שתוכננו במיוחד למבצעים נגד רחפנים כדי להגן על יחידות ארטילריה מפני איומים אוויריים.
הצבא הבריטי (623 מאושרים משנת 2024)
בנובמבר 2019 העניק משרד ההגנה הבריטי ל-ARTEC חוזה בשווי 2.3 מיליארד ליש"ט (2.97 מיליארד דולר) לאספקת 523 רכבי בוקסר בשלוש תצורות עיקריות, הכוללות תשע תת-תצורות.
באפריל 2022 הוכרז כי יוזמנו 100 בוקסרים נוספים, מה שמביא את הסך הכול ל-623. הצבא הבריטי מתכנן להשיג יכולת מבצעית ראשונית (IOC) של הבוקסר ב-2025, ויכולת מבצעית מלאה (FOC) ב-2032.
משרד ההגנה הבריטי מפרט את הזמנת הבוקסר שלו לפי גרסת רכב חי"ר ממוכן (MIV), לפי תצורת בנייה ולפי תפקיד.
גרסת MIV יכולה לכלול יותר מתצורת בנייה אחת, וכל מספר של תפקידים, מה שמקשה על בירור הכמויות.
הסכומים הנוכחיים מפורטים לפי תפקיד בלבד וניתנים עבור כמויות הזמנה של 523/623.
123/158 פיקוד ושליטה ופיקוד שירות
24/24 פלטפורמות תצפית מעבר לקו ראייה
11/11 פלטפורמות לוחמה אלקטרונית וסיגינט
כמו כן קיימת כמות לא ידועה של Boxer RCH-155 שיש להוסיף לסיכומים אלה (96 מתוכננים בתוכנית פלטפורמת האש הניידת).
בספטמבר 2024 דווח כי גרמניה אישרה את מכירת ה-RCH 155 לקטר בתמורה ל-12 תותחי PzH 2000, שיועברו לאוקראינה.
בוקר טוב מיאמי (באנגלית Good Morning, Miami) היא סדרת טלוויזיה קומית אמריקנית מבית היוצר של הסדרה ויל וגרייס.
הסדרה שודרה בארצות הברית בין השנים 2002 ל–2004 אך עקב הנפילה באחוזי הרייטינג באמצע העונה השנייה הופסקה שידורה אף לפני סיום שידור כל העונה.
בישראל שודרו כל 40 פרקי הסדרה בערוץ 2 בשנת 2004.
מפיק הטלוויזיה הצעיר והכישרוני, ג'ייק סילבר, מגיע למיאמי לביקור אצל סבתו, וכדי לבדוק הצעת עבודה בתחנת הטלוויזיה המקומית המפיקה את תוכנית הבוקר.
הוא מגיע לביקור בתחנה, ומגלה כי זוהי תוכנית הבוקר הכי פחות נצפית במדינה.
לנוכח המצב, וחוסר יכולתו לתאר את עצמו בעבודה כזו, הוא מחליט לסרב.
אך אז הוא פוגש את מעצבת השיער של התוכנית, דילן מסינג'ר, ומתאהב בה נואשות.
באופן מקרי היא גם חברתו של מגיש התוכנית גאווין סטון, אלכוהוליסט בגמילה.
ג'ייק מחליט להישאר ולנסות לכבוש את ליבה של דילן למרות שהמצב כולו לרעתו, כאשר הוא מגלה כי היא חברתו של המנחה.
לצוות מצטרפים, בנוסף לסבתו של ג'ייק המכורה להימורים, גם מנהל התחנה פרנק, שנוטה לפתח תכונות רגשיות שונות ומשונות, לוסיה המנחה הספרדייה של התוכנית לצידו של גאווין, האחות ברנדה החזאית, ופני, מזכירתו האישית של ג'ייק.
בעונה השנייה של הסדרה התחנה נקנית על ידי החברה המתחרה, מופיעה מנהלת חדשה ונקמנית, והיחסית בין העובדים משתנים במהרה.
ג'ייק סילבר (מארק פוירשטיין): מפיק תוכנית הבוקר "בוקר טוב מיאמי" המאוהב נואשות במעצבת השיער של התוכנית דילן מסיינג'ר.
בעונה הראשונה בסתר; בעונה השנייה הם הופכים לזוג רשמי.
הוא נמצא ביריבות עם החבר שלה לכל אורך הסדרה, יריבות שלימים הפכה לידידות אמיצה.
דילן מסינג'ר (אשלי ויליאמס): מעצבת השיער של התוכנית.
מושא אהבתו והערצתו של ג'ייק בעונה הראשונה.
היא חברתו של גאווין, אך בסוף היא מגלה שהיא הייתה כל הזמן מאוהבת בג'ייק.
בעונה השנייה הם הופכים לזוג.
גאווין סטון (מאט לטשר): מגיש התוכנית "בוקר טוב מיאמי".
בעונה הראשונה הוא החבר של דילן, ובעונה השנייה יש לו רומן עם פני.
כשהוא מגלה שג'ייק מאוהב בדילן הוא פותח ביריבות איתו.
פני ברנס בארינגטון (קונסטאנס זימר): מזכירת ההפקה.
עובדת של ג'ייק ומאוהבת בו בסתר.
לזמן מה הם הופכים לזוג.
בסוף העונה הראשונה היא הופכת לבת הזוג של גאווין.
פרנק אלפאנו (ג'רי בורנס): מנהל התחנה.
מעבר לעבודתו, הוא נוטה לעצב רב על עזיבתה של אשתו-לשעבר שרה, דבר שגורם לו לפתח תסביכים שונים ומשונים בנוגע לאישיותו שלו עצמו.
קלייר ארנולד (סוזן פלאשט): סבתו של ג'ייק.
בתחילת העונה הראשונה נתנה לו עצות איך לכבוש את דילן, ונהגה לבקש ממנו כסף עבור ההתמכרות שלה להימורים.
במהלך העונה הפכה גם למגישת התוכנית לצידו של גאווין.
לוסיה רוחס-קליין (טסי סנטיאגו): המגישה הספרדייה של תוכנית הבוקר, אשר עוזבת לקראת סוף העונה הראשונה.
האחות ברנדה טרוגמן (ברוק דילמן): החזאית הנזירה של התוכנית.
ברנדה אובססיבית בנוגע לתחזית ולהפיכתה למעניינת, ובכך המציאה רעיונות בכל פעם.
היא מגיעה למצב של פקפוק בהיותה נזירה, ונוטשת את הדת.
היא עוזבת לקראת סוף העונה הראשונה.
ויקטוריה היל (טיפאני אמבר ת'יסן): בעונה השנייה התחנה נקנית על ידי הרשת הגדולה, וויקטוריה מתמנית לבוס החדש, מעל ג'ייק.
היא יוצרת בעיות בין העובדים, ואפילו מנהלת רומן עם גאווין.
היא מפוטרת לבסוף עקב ניהולה הלוקה.
בוקר האפמן הידוע גם בכינוי הבמה שלו בוקר טי (נולד ב-1 במרץ 1965 ביוסטון, טקסס) הוא מתאבק מקצועי אמריקאי.
כיום מופיע במסגרת חברת ההיאבקות WWE.
לפני שהפך למתאבק, האפמן נדון ל-19 חודשי מאסר בגין מספר מקרי שוד מזוין שביצע בשנת 1987.
הופעת הבכורה של האפמן הייתה ב-1 במרץ 1990 במסגרת ליגה מקומית בטקסס יחד עם אחיו ליין כצמד בשם חוויית ההובנה (עץ שחור).
האפמן נטל את הכינוי בוקר טי וליין את הכינוי סטיבי ריי.
באמצע שנות ה-90 עברו האחים לליגת ה-WCW ששינתה את שם הבמה שלהם להארלם היט.
הצמד זכה לפופולריות רבה ונטל 10 פעמים את תואר הזוגות.
בסוף שנות ה-90 האפמן החל להתאבק כיחיד בעוד אחיו פצוע.
דמותו נישאה על גלי האהדה של הצמד והתסריט המשיך למקם אותו בצד הזוכה של קרבות מבוימים רבים, במופעים עתירי רייטינג.
בשנת 1999 לאור טענות שהושמעו בגנות ה-WCW על אפליה גזעית קודם האפמן למרכז הבמה ובשנת 2000 דמותו ניצחה את ג'ף ג'ארט בקרב על אליפות העולם, האירוע הראשי של הארגון.
בשנת 2001, לאחר שה-WWF (לימים ה-WWE) קנתה את WCW, התסריט שילב אותו ומתאבקים אחרים מה-WCW בעלילה לפיה מתאבקי ה-WCW מנסים לפלוש לארגון החדש ולהשתלט עליו.
האפמן המשיך להופיע בקרבות על תוארי ה-WCW מול קורט אנגל ורוק ודמותו המשיכה לזכות בתארים, כולל אלו של ה-WWF.
כאשר עלילת הפלישה הגיעה לסיומה המשיכו תסריטאי ה-WWF לתת להאפמן תפקיד של מתאבק "רע".
בשנת 2002 צוותה דמותו של האפמן לדמותו של המתאבק גולדאסט.
הצמד זכה לפופולריות רבה, אך בעיקר בגלל שיתוף הפעולה הקומי ביניהם.
לאחר מכן דמותו צוותה לקבוצת "סדר עולמי חדש" (nWo) וכיכבה בקבוצה.
על פי התסריט ראש הקבוצה, שון מייקלס, קינא בהצלחתו וזרק אותו מהקבוצה לאחר זמן קצר.
מהלך זה נועד להפוך את האפמן למתאבק "טוב" ואכן הפופולריות של האפמן נסקה בשנה שלאחר מכן ודמותו נאבקה מול דמותו של טריפל H על אחד מהתארים הראשים של הארגון, אליפות העולם במשקל כבד, ברסלמניה 19.
בשנת 2004 עבר האפמן לתוכנית סמאקדאון שוב כמתאבק "רע" והוצב מול מתאבקים פופולריים כמו אדי גאררו ו"הקברן", אך למרות זאת התסריט לא אפשר לו לזכות בתארים, אשר חולקו לדמויות פופולריות אחרות, כמו זו של ג'ון סינה וג'ון "בראדשו" לייפילד (JBL).
בשנת 2005 התסריט צירף את שארמל, אשתו של האפמן, לעלילה כמנהלתו.
על פי העלילה שארמל גרמה לסכסוך בינו לבין קורט אנגל, שכביכול היה מאוהב בה.
הופעתה של שארמל זימנה להאפמן שוב את אור הזרקורים ושילוב הצמד, כאשר היא עוזרת לו בדרכי רמאות לנצח בקרבות המבוימים, הוביל אותם שוב לזכייה בתארים העיקרים של הארגון.
שיא עלילתי מסוים נקבע כאשר האפמן התחרה על תואר אליפות ארצות הברית בסדרה של 7 קרבות מבוימים נגד כריס בנואה.
במהלך הקרבות דמותו של האפמן הוצאה לאחר שהתסריט קבע כי מתח שריר.
האפמן בחר בדמותו של רנדי אורטון לסיים את המלאכה, אך באופן רגיל לעלילות ה-WWE הדבר לא הסתיים בכך והאפמן התערב לטובתו של אורטון בקרב השביעי וכך "זכה" בסדרה ובתואר.
בהמשך השנה דמותו של האפמן איבדה את האליפות שוב לבנואה, אך בעקבות הפופולריות הגואה שלו התסריט ייעד לו זכייה בטורניר "מלך הזירה" מול בובי לאשלי, מה שהקנה לו את הכינוי "מלך" ("קינג") וכן זכייה באליפות העולם במשקל כבד מול ריי מיסטריו.
דמותו הגיעה לשיאה כאשר ניצחה בקרב את ג'ון סינה, שדמותו מחזיקה זמן רב בתוארי אליפות ב-WWE, ובכך הפכה ל"אלוף האלופים".
בTNA בשנת 2009 נכנס בוקר לקבוצת הילים בשם המיין איבנט מאפיה שכללה את סטינג, קורט אנגל, קווין נאש, סמואה ג'ו ואת סקוט סטיינר.
במופע היאבקות של TNA המכונה "ויקטורי רואד" (בתרגום חופשי לעברית: הדרך לניצחון) בוקר וסקוט סטיינר זכו באליפות הזוגות של TNA.
זמן מה לאחר מכן הם הפסידו את אליפות הזוגות ובוקר עזב את TNA.
ברויאל ראמבל 2011 בוקר טי ערך הופעת חזרה מפתיעה וחזר ל-WWE בתור פרשן וקריין ברוסטר סמאקדאון.
ב-5 באוגוסט 2012, וינס מקמהן קידם את האפמן לתפקיד הג'נרל מנג'ר של סמאקדאון.
ב-2017 בוקר טי חזר ל-WWE והפך להיות אחד מהשדרנים של Raw.
בוקפאלוס היה סוסו של אלכסנדר הגדול ולכן אחד הסוסים הידועים בהיסטוריה.
דמותו של הסוס הפכה לכמעט מיתולוגית והופיעה רבות באמנות.
על פי האגדה, שמופיעה במקורות עתיקים - למשל אצל פלוטרכוס, לא ניתן היה לרכוב על בוקפאלוס משום שהיה נוהג לנשוך את כל מי שניסה לרכוב עליו.
בשנת 344 לפנה"ס הוצע הסוס למכירה לאביו של אלכסנדר, המלך פיליפוס השני, אולם הלה סירב לרוכשו בשמעו על מזגו הרע של הסוס ומחירו המופקע - 13 טאלנטים (או 16 טאלנטים, לדברי פליניוס הזקן - סכום הגבוה פי שלושה ממחיר הסוס המשובח ביותר).
בסוף הסוס נרכש על ידי ידידו הטוב של פיליפוס - דמארטוס מקורינתוס לאחר שאלכסנדר הודיע שיאלף את הסוס.
אלכסנדר, בן ה־10 הצליח לאלף את הסוס על ידי כך שדיבר אליו בנועם והפנה אותו כלפי השמש, ובכך מנע ממנו לראות את צילו שהפחיד אותו.
האגדה מספרת כי הסוס הוא צאצא של הסוס האגדי פגסוס, וכן הסיבה שפיליפוס רכש את הסוס הייתה על פי נבואה של האורקל מדלפי לפיה מי שירכב על הסוס שבראשו סימן של שור ישלוט בעולם.
הסוס ככל הנראה מת ביוני 326 לפנה"ס בעת שנפצע בקרב הידספס (כיום הנהר נקרא ילום שרובו זורם בפקיסטן).
אלכסנדר האבל הקים עיר הקרויה "בוקפאליה" על שמו של הסוס.
אלכסנדר רכב על סוסו במהלך קרבות רבים, והסוס מוזכר על ידי היסטוריונים של העולם העתיק.
בעקבות האזכורים הרבים מופיע אלכסנדר במרבית הציורים והפסלים המתארים אותו כרכוב על הסוס.
בּוֹקֵר הוא אדם האחראי על בקר ועל סוסים בחוות בקר ובשטחי מרעה בעיקר בצפון ודרום אמריקה.
באופן מסורתי, הבוקר הוא בדרך-כלל כוח עזר בחוות המטפל בסוסים ובבקר.
מעבר לכך, התפתחה תרבות בוקרים, הכוללת השתתפות ברודאו ובוקרים רבים עובדים בתחום התיירות (כמדריכים ומארחים של תיירים במערב ארצות הברית) או בתחום הרודיאו.
גם בישראל יש בוקרים, בעיקר בגולן, בגליל ובאזור הכרמל.
דמות הבוקר מופיעה הרבה במערבונים, סרטי קולנוע שמתרחשים במערב הפרוע במאה ה-19.
במערבונים רבים הבוקר מתואר כרוכב על סוס וחמוש ברובה או אקדח תופי כדי להשליט סדר בשטח עליו אחראי.
בין היתר הבוקר צפוי לקיים ממשק מול "אינדיאנים" או פורעי-חוק.
בוקר הוא החלק המוקדם של היום, בין השחר לצהריים.
שעות הבוקר הן השעות שבין הזריחה (ששעתה משתנה מעונה לעונה ומאזור לאזור) לבין 12:00 - שעת אמצע היום, הצהריים.
בוקר הוא הזמן בו רוב האנשים מתעוררים ומתחילים בשגרת יומם.
הארוחה הראשונה של היום היא ארוחת בוקר.
בעת מפגש בשעות הבוקר מקובל לברך: "בוקר טוב!".
בתרבויות שונות מוקדשת פעילות רוחנית לקבלת היום החדש.
ביהדות מתפללים בבוקר תפילת שחרית.
יש המתחילים את היום בפעילויות כגון מדיטציה או טאי צ'י, לכניסה הדרגתית ורכה אל היום החדש.
אחרים מעדיפים להתחיל את הבוקר בפעילות נמרצת יותר, כגון הליכה, ריצה או שחייה.
בסין מקובלת התעמלות בוקר בחברותא מדי יום.
בישראל הייתה נהוגה בעבר התעמלות בוקר בבתי הספר, במסגרת מסדר בוקר.
גם בקול ישראל שודר משדר של התעמלות בוקר, בשעות הבוקר המוקדמות, שנפתח בברכת: "בוקר טוב לכל המאזינים, ולמתעמלים - היכון!".
כיום משודרות בשעות הבוקר תוכניות טלוויזיה של אימון גופני בערוצי נישה של ספורט, סגנון חיים וילדים.
בערוצים שונים של הרדיו והטלוויזיה משודרות תוכניות בוקר המותאמות לקהל היעד.
תוכניות בוקר בטלוויזיה כוללות לרוב אקטואליה רכה וראיונות בנושאים שוליים יחסית, שכן מיועדות לאנשים המתארגנים לקראת צאתם לשגרת יומם, והקשב שלהם אינו ממוקד כולו בשידור.
ברדיו תוכניות בוקר רבות כוללות דיווחי תנועה, לטובת הנהגים המקשיבים בדרכם לעבודה.
ישנם עיתונים המוגדרים כעיתוני בוקר, ששעת הוצאתם מוקדמת מזו של עיתוני הערב.
המושג בוקר משמש גם כמטפורה להתחלות חדשות ולאופטימיות.
מילות השיר "החגיגה נגמרת" של נעמי שמר מדגימות זאת:
בוקר טוב ולעיתים בוקר טוב אליהו - סוף סוף הבנת.
בוקר אור - התשובה הנפוצה לברכה "בוקר טוב".
בוקר טוב ומבורך - תשובה נוספת לברכת "בוקר טוב".
בוקר טוב ישראל הייתה תוכנית הבוקר הראשונה ששודרה בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית.
התכנית עלתה לשידור ב-15 בדצמבר 1991 והסתיימה בספטמבר 2006.
הרעיון להפקת התוכנית עלה לראשונה בשנת 1980, בהפקת הטלוויזיה הלימודית וגלי צה"ל, כתוכנית בוקר על פי הפורמט של התוכנית "בוקר טוב אמריקה" (תוכנית אירוח וחדשות פופולרית בארצות הברית).
לצורך כך אף הוחלט להפסיק את הפקת התוכנית "זהו זה", מאחר שלא הייתה אפשרות להפיק שתי תוכניות אולפן בשידור חי, בעת ובעונה אחת, באולפני הטלוויזיה הלימודית.
תקציב התוכנית הגיע מגלי צה"ל, כלומר מתקציב משרד הביטחון, דבר שעורר התנגדות להפקתה.
בנוסף עלו טענות על מנהל לא תקין וחוסר סמכות בהחלטת שר החינוך, להפיק תוכנית חדשות במסגרת הטלוויזיה הלימודית, ולא על ידי רשות השידור.
בסוף 1984 עלה שוב הרעיון להפיק את התוכנית, ביוזמת מנכ"ל רשות השידור אורי פורת.
התוכנית לא עלתה לשידור לבסוף, אך בגלי צה"ל החלו לשדר תוכנית רדיו באותו השם, בבוקר במקום יומן החדשות.
ההחלטה הייתה במסגרת הוראה של הרמטכ"ל (שבוטלה אחר כך) לא לשדר חדשות יותר בגלי צה"ל.
באפריל 1988 ה"טלוויזיה הכללית" (הערוץ הראשון) והטלוויזיה הלימודית החלו במגעים להפקה משותפת של "בוקר טוב ישראל", כמגזין חדשות ואקטואליה בין 7 ל־8 בבוקר.
אך לבסוף החלה הטלוויזיה החינוכית, בפברואר 1989, לשדר מגזין בוקר שבועי בשם "בוקר טוב", בימי שני ב-9:45. התוכנית עסקה בנושאים שבשולי החדשות.
הנחו אותה עיינה אילון ודורון וינשטוק, ובעונה השנייה התוספו לה המנחים גדעון לוי ואילנה צור; במאי 1990 היא ירדה משידור.
במקביל באותה עת, ביוני 1989,⁩ הודיע מנכ"ל רשות השידור אריה מקל שוב על תוכנית להפיק את "בוקר טוב ישראל".
אחר כך הוסכם שרצועת השידור של חדשות בשעות הבוקר ינהל הערוץ הראשון (באותה תקופה שידרו הערוץ הראשון והטלוויזיה החינוכית באותו תדר בשעות, שידור שונות).
בדצמבר 1990 הופקה תוכנית פיילוט שלא עמדה בסטנדרט הדרוש והעלייה לשידור נדחתה.
התוכנית הייתה אמורה לעלות לשידור ב-18 במרץ, אך סכסוך עם ועד העובדים על תנאי העבודה בשעות הבוקר עיכב את עלייתה לשידור
ב-15 בנובמבר 1991, זימן מנהל הטלוויזיה יוסף בראל את בני עורי שהיה אז במאי, עורך ומפיק במחלקת התעודה בערוץ 1, והטיל עליו את האחריות להפקת התוכנית הבוקר.
בקשתו היחידה הייתה למצוא זוג מגישים, אישה וגבר שפניהם עוד לא נראו על מסך הטלוויזיה.
עורי ערך מאות מבחני מסך עד שהחליט על שני מגישים חדשים: רוני יובל שהייתה סטודנטית ובעברה שרתה בגלי צה"ל, ונועם אבירם שעבד אז כקריין חדשות ב'קול ישראל'.
הרעיון המקורי היה שהתכנית תוגש בכל בוקר בידי שני המגישים, אלא שמסיבות שונות, החליט בני עורי שמגיש אחד יגיש את התכנית, וכך התחלקו יובל ואבירם בהגשת התכנית בששת ימי השבוע.
ב-15 בדצמבר 1991 בשעה שש וחצי בבוקר עלתה "בוקר טוב ישראל" לאוויר.
90 דקות השידור של 'בוקר טוב ישראל', בין 6:30 ל-8:00 חולקו בין שתי חטיבות התוכן בערוץ 1: חטיבת התוכניות הייתה אחראית על שעת שידור: בין שש וחצי לשבע ובין שבע וחצי לשמונה.
בתווך, בשבע שודרה מהדורת חדשות של חצי שעה עליה הייתה אחראית חטיבת החדשות.
מפקד גלי צה"ל אפרים לפיד דרש שהטלוויזיה תשנה את שם התוכנית, כדי למנוע בלבול עם תוכנית הרדיו באותו השם, אך בטלוויזיה טעו כי שם התוכנית נבחר כבר שנים קודם.
מלבד ההנחיה והראיונות, התוכנית כללה מספר פינות כמו פינת כושר, פינות חדשותיות, פינת ספרות, פינת המחשבים הראשונה בטלוויזיה הישראלית בהגשת גיא ברנע, חדשות לילדים בהגשת מיכאל דק, ופינת הילדים בה שודרו סרטוני אנימציה ביניהם בולי איש השלג, האופנוברים ממאדים ואחרים.
בסוף ספטמבר 1993 לאחר כשנתיים של שידור, החליט מנהל חטיבת התוכניות החדש בערוץ 1, אליעזר יערי, להעביר את כל התכנית לאחריותה של חטיבת החדשות, וכך פוזרו שתי המערכות של חטיבת התוכניות, והתכנית קיבלה אופי חדשותי יותר, ועורכים ומגישים חדשים שולבו בתוכנית; אז מונתה חנה קלופפר־נוה למפיקת התוכנית.
ביוני 2003 יצאה התוכנית לפגרת קיץ על מנת לחסוך בעלויות, אולם בהמשך נעלמה מן המסך.
בקיץ 2006 חזרה התוכנית לשידור בעקבות מלחמת לבנון השנייה, אך מעט לאחר סיום המלחמה החליט מנכ"ל רשות השידור יוסף בראל להוריד את התכנית באופן סופי.
בספטמבר 2006 הודיע דובר ערוץ 1 כי "ההחלטה התקבלה עקב הקושי התקציבי שבו מצויה רשות השידור ובגלל העלות הגבוהה של הפקת השידור.
בוקר טוב, וייטנאם הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1987 מסוגת הדרמה הקומית.
הסרט, בכיכובו של רובין ויליאמס, מתאר את מלחמת וייטנאם מנקודת מבט סוריאליסטית של שדרן רדיו קומי הנשלח לבדר את החיילים האמריקאים בעת ימי המלחמה.
הסרט זיכה את ויליאמס בפרס גלובוס הזהב ובמועמדות לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
אדריאן קרונאוור (רובין ויליאמס) הוא שדרן רדיו צבאי המשרת באי כרתים.
קרונאוור הוא גבר בעל חוש הומור מפותח, ולוקח דברים בקלות.
גנרל טיילור המוצב בווייטנאם שומע את שידורו המוצלח ומעביר אותו לגזרתו ברדיו סייגון שבווייטנאם, שם הוא משדר שתי תוכניות יומיות, בשש בבוקר ובארבע אחר הצהריים.
את תוכניות הבוקר שלו הוא פותח בקריאה "בוקר טוב וייטנאם", אמירה שהפכה להיות מזוהה איתו.
תוכניתו הפראית הכוללת מוזיקת רוק, ושלל חיקויים, הופכת לפופולרית ביותר בקרב החיילים, ובד בבד מעוררת את זעמם של מפקדי הרדיו השמרנים שלא אוהבים את סגנונו החדש.
קרונאוור מקבל כל יום את החדשות על מה שקורה במלחמה, אבל יכול לשדר רק את הכתבות הלא חשובות.
כל המידע האמיתי נאסר לשידור על ידי הצנזורה.
אחרי תקופה הוא מתקשה לקבל את הצנזורה הזאת.
במקביל קרונאוור מתחזה להיות מורה לאנגלית, על מנת לחזר אחרי טרין, אישה צעירה מקומית.
בשיעורי האנגלית שלו, הוא מלמד את הלומדים אנגלית מדוברת, סלנג ומחוות אמריקאיות.
הוא זוכה באהבתם של תלמידיו.
אחיה של הנערה הווייטנאמית, טואן, משוחח עם קרונאוור ומבהיר לו שהיא מחוץ לתחום.
קרונאוור לא מוותר בקלות, וטבעו הקליל והפתוח קונה את ליבו של הצעיר.
קרונאוור עובר משבר אחרי שהוא עד לפיצוץ שאירע ב"בר של ג'ימי", בו מבלים חיילים אמריקאים בסייגון.
הוא מחליט לשדר את הידיעה למרות שלא עברה את הצנזורה.
הוא מושעה מן התחנה, ומפקדו סגן סטיבן הוק מחליפו בשידור.
הוק מחשיב את עצמו כבדרן אמיתי, אך מעטים חושבים שהוא מצחיק באמת.
הוק מנסה להצחיק את הקהל, אך תוכניתו הופכת להיות שנואה במיוחד.
החיילים והמאזינים שולחים אלפי פניות לתחנת הרדיו ומנסים לשכנע את המפקדים להחזיר את קרונאוור.
קרונאוור עצמו לא בטוח אם ברצונו לחזור.
אדוארד גרליק (פורסט ויטאקר), חברו, יוזם מפגש עם חיילים שיוצאים למלחמה וקרונאוור מבין את החשיבות של התוכניות שלו בחיים שלהם.
המפגש מחזיר לו את החשק לשדר.
לבסוף המפקדים נכנעים ללחץ הקהל ומחזירים אותו.
קרונאוור וגרליק יוצאים עם הרכב ונקלעים לאזור בשליטה של הוויטקונג, שם הם פוגשים את טואן שעוזר להם לחזור לסייגון בשלום.
אז מתגלה לו שטואן הוא האויב והשניים מתעמתים.
למפקדים אין ברירה אלא לפטר את קרונאוור על שיתוף פעולה עם האויב.
בוקר ביער אורנים הוא ציור שמן על בד ריאליסטי מעשה ידי האמנים הרוסיים איוואן שישקין וקונסטנטין סאוויצקי.
היצירה מתארת יער בבוקר אביבי, לאחר סופה חזקה אשר הפילה את אחד מעצי היער העבותים.
על העץ השבור מטפסים שלושה גורי דובים.
שישקין, שהתמחה בציורי טבע ונוף צייר את נוף היער הבראשיתי הריאליסטי וסאוויצקי צייר את הדובים המופיעים ביצירה.
היצירה זכתה לפופולריות רבה, ונרכשה על ידי אספן האמנות העשיר פאבל טרטיאקוב אשר ציין כי האופי של היצירה והדיוק הריאליסטי של הנוף המתואר בה אופייניים לשישקין ולכן היצירה מוצגת כיצירה שנעשתה על ידו בלבד.
טרטיאקוב אף הורה על מחיקת חתימתו של סאוויצקי מהיצירה (אף שבגלריה מצוין כיום שאת הדובים צייר סאוויצקי).
היצירה הפופולרית הוצגה על ידי מותגים שונים, ובהם מוצרי שוקולד של חברת באבאיווסקי, ונחשבת לאחת היצירות הפופולריות ביותר ברוסיה.
בוקר טוב אדון פידלמן הוא סרט קולנוע דרמטי ישראלי בבימויו של במאי הקולנוע יוסי מדמוני ובכיכובו של השחקן ששון גבאי.
הסרט יצא לבתי הקולנוע באוגוסט 2011. הסרט מכר 52 אלף כרטיסים והיה במקום השני במכירת כרטיסים בישראל בשנת 2011 מבין הסרטים הישראלים.
עלילת הסרט מתרחשת בבית מלאכה קטן בדרום תל אביב שמתמחה בחידוש רהיטים עתיקים.
אחד משני השותפים, מקסים מלמוד (רמי דנון), נפטר בתחילת הסרט, ומוריש את חלקו דווקא לבנו של יעקב פידלמן, שותפו (ששון גבאי).
פידלמן האב הוא בעל מקצוע מיומן וקפדן, אולם חסר הבנה בעניינים פיננסיים, תחום בו טיפל מלמוד.
עקב כך, נקלעת הסדנה לקשיים כלכליים והבנקים מסרבים להעניק אשראי לפידלמן.
בנו של פידלמן, נוח (נבו קמחי), הוא עורך דין המנוכר מאביו.
בגלל הקשיים הכלכליים והפוטנציאל הנדל"ני של הסדנה, הוא מעוניין שאביו יפרוש לגמלאות וכך יוכל למכור את הסדנה ליזמי נדל"ן.
הדבר מערער עוד יותר את יחסיהם של השניים, הגרועים ממילא.
לסדנה מגיע צעיר מסתורי שעונה לשם אנטון (הנרי דוד) שברח מהבית, ומתקבל לעבוד כשולייתו של פידלמן.
אנטון מתגלה גם כבעל רצון ללמוד וגם כבעל כישורים מתאימים כעובד.
על מנת להציל את הסדנה הכושלת, מציע אנטון, שמתגלה גם כפסנתרן מחונן, לשפץ פסנתר סטיינוויי מן המאה ה-19, אותו גילה בין הרהיטים בסדנה, ולמכרו ב-100,000 דולר.
בינתיים מתאהב אנטון באשתו ההרה של נוח, חוה (שרה אדלר), אשה רגישה ובעלת חוש אסתטי.
חוה חשה שבעלה מעדיף את עסקיו ומזניח אותה ובינה לאנטון מתפתח קשר רומנטי.
עכשיו נוח ואנטון מתחרים על ליבה של חוה.
נערת ליווי (מאהבת מלמוד) רותי בורנשטיין
נערת ליווי - סופיה אוסטריצקי
לצד הצלחה רבה בקופות בישראל זכה הסרט להצלחה בפסטיבלים בעולם: פרס התסריט לשנת 2011 בפסטיבל סאנדנס, הפסטיבל החשוב בארצות הברית, פרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל קרלובי וארי בצ'כיה מהחשובים בעולם, ועוד פרסים רבים בפסטיבלים בינלאומיים.
הסרט השתתף בעשרות פסטיבלים ברחבי העולם, ונמכר להפצה מסחרית בארצות הברית ובאירופה.
הסרט מועמד בשנת 2011 לפרס אופיר.
כמו כן הסרט זכה בפסטיבל ירושלים בפרס הסרט הטוב ביותר, העריכה והמוזיקה.
בוקר טוב אמריקה היא תוכנית בוקר אמריקאית המשודרת ברשת ABC בשעות הבוקר בימי חול מ-7:00 עד 9:00 בכל רחבי ארצות הברית בהתאם לאזור הזמן של כל מדינה; בחוף המזרחי היא משודרת בשידור חי, ובשאר האזורים משודרת התוכנית המוקלטת של אותו בוקר.
התוכנית עלתה במקור לשידור ב-3 בנובמבר 1975.
הפקת התוכנית נעשית במחלקת החדשות של ABC, והיא מצולמת באולפני טיימס סקוור שבטיימס סקוור, ניו יורק.
תוכני התוכנית הם בעיקר חדשות-שעשועים, וכוללים חדשות, דיונים, ראיונות, הרחבה בנושאי סגנון חיים ומזג אוויר, ועיסוק בנושאים שונים שעל סדר היום.
המנחים הנוכחיים של התוכנית (נכון ל-2022) הם רובין רוברטס, ג'ורג' סטפנופולוס ולארה ספנסר.
נתוני הרייטינג של התוכנית מבטאים דירוג יציב יחסית במקום השני מבין תוכניות הבוקר בארצות הברית, כאשר "The Today Show" של NBC ניצבת לרוב במקום הראשון מ-1995. עם זאת,
בוקר טוב אמריקה היא תוכנית הבוקר הנצפית ביותר בארצות הברית בכל שנה מקיץ 2012 ואילך.
בין השנים 1995 עד 2012 הייתה זו "The Today Show" של NBC שהייתה תוכנית הבוקר הנצפית ביותר בארצות הברית.
אף על פי כן בוקר טוב אמריקה זכתה לנתוני רייטינג גבוהים יותר מ-"Today", בתקופה שבין סוף שנות השמונים עד 1995, כאשר צ'ארלס גיבסון וג'ואן לנדן הינחו את התוכנית.
בשנת 1992 התוכנית זכתה בפעם הראשונה בפרס אמי.
התוכנית זכתה שלוש פעמים בפרס אמי לתוכניות יום, בקטגוריית תוכנית הבוקר הטובה ביותר: ב-2008 ו-2009, וכן במשותף עם "Today" ב-2007.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לחדשות ולתעודה2025תוכנית החדשות הטובה ביותר בשידור חי"בוקר טוב אמריקה"הראיון החי הטוב ביותר: שידור ארוך"אחד על אחד עם הנשיא ביידן"הכרזה קידום המכירות הטובה ביותר: חדשות"I'M IN (Image Campaign)"
בוקר בהיר וצח הוא רומן שנכתב על ידי ג'יימס פריי, ופורסם בשנת 2008. הספר עוקב אחרי חייהן של מספר דמויות: אברטון וקייסי, סלבריטאים נשואים; זוג צעיר, מאדי ודילן; משרתת ממוצא מקסיקני בשם אספרנסה וחסר בית המכונה ג'ו הזקן.
הספר עוקב לא רק אחר חייהם של הדמויות הראשיות אלא כולל גם פרופיל של דמויות משניות אחרות, כמו גם התייחסות למחוז לוס אנג'לס.
הספר קיבל ביקורת טובה בניו יורק טיימס, שתיאר את ג'יימס פריי כך: "הוא קיבל הזדמנות נוספת.
תראו מה הוא עשה איתה.
הוא הפך להיות מספר סיפורים טוב הפעם." מבקר אחד כתב: "שורה תחתונה: אם, על אף השערורייה, אהבת את הספר מיליון רסיסים קטנים, סביר להניח שתרצה לטרוף את בוקר בהיר וצח.
כמו מחברו, הוא יכול להיקרא בהרבה שמות, אבל אף פעם לא משעמם.
קרא לזה "דף טרנר", אך הצהיר גם כי פריי "מוביל אותך אל הגבעות הגבוהות מעל הוליווד, מראה לך את הנוף המרהיב ביותר של הכיעור הזה שהוא לוס אנג'לס, ולאחר מכן נוטש אותך לבצע את הבחירה היחידה שבאפשרותך: לקפוץ ".
ב-2 באוגוסט 2008, העיתון Guardian פרסם "אירווין וולשי מוקסם מסיפור הגאולה של ג'יימס פריי-'הקאמבק הספרותי של העשור' ג'יימס פריי הוא בוודאי אחד הכותבים הטובים ביותר והחשובים ביותר שהתגלו בשנים האחרונות."
בוקר טוב ישראל (1987, 1997, 2007) היא סדרת סרטים תיעודיים של במאי הסרטים ד"ר אמיר הר-גיל, העוקבת אחר חייהם של חמישה נערים, בפערים של עשר שנים זה מזה.
הסרט זכה בפרס ראשון בפסטיבל הקולנוע ירושלים, פרס האולפנים המאוחדים לבוגר מצטיין בבית צבי, בית הספר לקולנוע.
פרס דלתא פילם לבוגר מצטיין.
וציון לשבח של המכון הישראלי לקולנוע.
הסרט הופץ כסרט פתיח לדיונים על ידי המחלקה לדמוקרטיה משרד החינוך והתרבות, חיל חינוך, הסוכנות היהודית, הסתדרות הצופים, בני עקיבא, סל תרבות ארצי.
הסרט מתאר בוקר יום חול בחייהם של 5 נערים: קיבוצניק, צפון תל אביבי, נער מעיירת פיתוח, ערבי וחרדי.
זו השעה הדומה ביותר בסדר היום שלהם, אך ההבדלים גדולים.
הילדים הם: מאיר מקיבוץ מעברות, סער מרמת אביב ג', יוסי מעיירת הפיתוח אופקים, מונדר מהעיר טייבה, ויהושע מכפר חב"ד.
בוקר טוב ישראל- עשר שנים אחרי
כעבור עשר שנים מצילום הסרט המקורי, הבמאי חוזר אל גיבורי הסרט ומסקר את חייהם.
בוקר טוב ישראל- עשרים שנה אחרי
לפני 20 שנה תיעד אמיר הר-גיל חמישה ילדים בני 13 שהיו מיקרוקוסמוס קלאסי של החברה הישראלית: בן עיירת פיתוח, "צפוני" מרמת אביב ג', קיבוצניק, חרדי וערבי.
הם שיקפו את מערכת הערכים בחברה הסובבת אותם והיו מוטרדים מהנושאים החוצים את החברה הישראלית: יחסי יהודים- ערבים, דתיים - חילוניים, עשירים - עניים, אשכנזים - מזרחיים.
20 שנים אחרי, יוצא הר-גיל שוב למסע אחר אותם גיבורי סרטו עטור הפרסים, כדי לבחון מה השתנה בהם ובו, מה קרה להם ומה עבר עליו בתקופה זו.
סיפורם המשולב של הבמאי וגיבוריו הוא למעשה סיפורה של המדינה: התקוות והערכים שהשתנו.
פרס ראשון בתחרות הסרט הישראלי בפסטיבל הקולנוע ירושלים
ציון לשבח מהמכון הישראלי לקולנוע
פרס האולפנים המאוחדים על בימוי
פרס חברת דלתא פילם כסרט מצטיין
דליק ווליניץ מראיין את אמיר הר-גיל על סרטו "בוקר טוב ישראל" באתר YouTube
גדעון רייכר מראיין את אמיר הר-גיל בתוכנית ערב חדש על סרטו "בוקר טוב ישראל" באתר YouTube
בוקר טוב ישראל הוא יומן בוקר המשודר מדי יום חול בגלי צה"ל.
היומן מוגש על ידי אפי טריגר בימי ראשון עד חמישי, בין השעות 08:00-06:00. בימי שישי משודרת התכנית במתכונת מקוצרת בת שעה אחת בלבד על ידי נורית קנטי בשעה 7. היומן הוא אחת מתוכניות הבוקר הפופולריות ביותר ברדיו בישראל.
הרעיון להפקת התוכנית עלה לראשונה בשנת 1980, בהפקת הטלוויזיה הלימודית וגלי צה"ל, כתוכנית טלוויזיה בשעות הבוקר על פי הפורמט של התוכנית "בוקר טוב אמריקה" (תוכנית אירוח וחדשות פופולרית בארצות הברית).
תקציב התוכנית הגיע מגלי צה"ל, כלומר מתקציב משרד הביטחון, דבר שעורר התנגדות להפקתו.
התוכנית לא עלתה לשידור לבסוף, אך בגלי צה"ל החלו לשדר תוכנית רדיו באותו השם בבוקר, במקום יומן החדשות.
התוכנית שודרה בפעם הראשונה ב-19 בספטמבר 1985 והוגשה על ידי אילנה דיין ויצחק בן-נר⁩.
בהמשך הוגשה על ידי מיכה פרידמן, שהמשיך להגיש את התוכנית עד סוף שנת 2013. בעקבות התוכנית, הפך פרידמן לאחד הקולות המזוהים ביותר בשידורי הבוקר במדינת ישראל.
בשנות התשעים שונתה נעימת הפתיחה של התוכנית לנעימה חדשה, הלקוחה משיר קיים (כמו רוב שידורי גלי צה"ל באותה תקופה.
נעימת הפתיחה של בוקר טוב ישראל באותה התקופה הייתה מנגינתם של רוי גלגר וחואן מרטין - Flight To Paradise) ויעל דן הצטרפה לצוות.
במהלך שנת 2001 שונתה נעימת בוקר טוב ישראל בפעם השנייה, והייתה הפקת מקור שהתבססה ברובה על הנעימה של התוכנית בשנות השמונים (הנעימה ליוותה את התוכנית עד שנת 2014).
באותה התקופה עזבה גם יעל דן את התוכנית לטובת התוכנית עושים צהריים, אותה היא מגישה בתור יומן הצהריים של גלי צה"ל עד היום.
עד שנת 2013 בוקר טוב ישראל ידעה שינויים מעטים בלבד, והוגשה בדרך קבע על ידי מיכה פרידמן וגולן יוכפז שהגיש אותה בימי שישי.
גם בעשור זה התוכנית שידרה משדרים זכורים וכיסתה בין היתר את ההתנתקות ושחרור החייל החטוף גלעד שליט (שכלל משדר מיוחד שבמהלכו נשלח פרידמן למעבר כרם שלום בעוד יוכפז הגיש את התוכנית מן האולפן ביפו).
השינוי המהותי הראשון בלמעלה מעשור בפני התוכנית חל ביולי 2013, עת עזב יוכפז את הגשת התוכנית בעקבות מינויו למנכ"ל חברת החדשות של ערוץ 10 כחצי שנה קודם לכן.
לאחר מכן, בחודש דצמבר פרש פרידמן מהגשת התוכנית.
תקופה מסוימת הגישו אותה לסירוגין עורכה הראשי בעבר אסף ליברמן ומגיש התוכנית "מצד שני" וראש מחלקת החדשות של גלי צה"ל ספי עובדיה, ומאז דצמבר 2013 הגיש אותה באופן קבוע ליברמן.
בתחילת נובמבר 2014, במסגרת שינוי פניה של התחנה לראשונה מזה כעשור, שונתה נעימת התוכנית למנגינה עדכנית ודיגיטלית יותר, שמדמה במעט את הנעימה הקודמת.
המהלך נעשה כחלק מרצונו של מפקד התחנה ירון דקל לשנות את פני התחנה, ובמסגרתו שונו גם כל הג'ינגלים של התחנה מ"גלי צה"ל כל הזמן" ו"גלי צה"ל מדברים מהשטח" ל"מה שקורה עכשיו" (שכבר שימש כשנתיים כג'ינגל החדשות).
במאי 2016 הורחבה התוכנית לשעתיים והיא מתחילה בשעה 6:00 בבוקר, כאשר השעה הראשונה נחשבת למהדורה מוקדמת.
אותות השעה הראשונה הם האותות שהופקו בשנת 2001. ב-2017, עת המעבר של ליברמן לתאגיד השידור הישראלי, אפי טריגר החל להגיש את התוכנית.בשנים האחרונות ישנה גם מהדורת סוף שבוע של התכנית המשודרת על ידי נורית קנטי בימי שישי בין השעות 7:00-8:00, במתכונת שונה מעט עם פחות פינות.
התוכנית מתחילה כתחליף למבזק החדשות הקבוע המשודר בשעה שש בבוקר בגלי צה"ל.
לאחר מכן עוברת התוכנית לשלב ה"חדשות בהרחבה", אשר כולל ראיונות עם אנשי פוליטיקה ופרשנים למיניהם אשר מרואיינים על הנושאים החדשותיים היומיים (חלק מן הראיונות מוקלטים מראש ביום שלפני).
לאחר מכן התוכנית מתרכזת בעיקר על כתבות כתבי האקטואליה של גלי צה"ל, שכוללות כתבות מוקלטות מן השטח ודיווחי אולפן.
בסביבות שבע וחצי מתקיים עדכון חדשות אשר כולל גם עדכוני תנועה לנהגים ולאחר מכן בדרך כלל משודרות הפינות של התוכנית (כלכלה, תרבות, ספורט ופלילים).
התוכנית מסתיימת בדרך כלל עם מבזק חדשות רגיל ("מה שקורה עכשיו") המשודר על ידי מגיש התוכנית לאותו היום ועוברת לתוכנית נכון להבוקר עם ישי שנרב ואילנה דיין.
בּוּקָקֶה (ביפנית: ぶっかけ) הוא מונח השאול מן השפה היפנית המתאר אקט מיני בו מספר גברים שופכים את זרעם על פני אישה או (במקרה של יחסי מין הומוסקסואליים או דו-מיניים) על פני גבר.
אקט זה מופיע בסרטי פורנו מודרניים מסוימים, ונפוץ יחסית בסרטי פורנו יפניים.
מקורה של המילה בוקקה בשם העצם של הפועל היפני "בוקקרו" (bukkakeru, ぶっ掛ける, להתיז מים), ומשמעותו "להתיז" או "להשפריץ".
על כן המילה "בוקקה" ביפנית משמשת גם לתיאור מונחים שלא קשורים במין, כמו תבשילים שעליהם נשפך ציר חם, כדוגמת בוקקה אודון או בוקקה סובה.
בוקקה הוצגה לראשונה בסרטי פורנו יפניים באמצע שנות השמונים.
החוק היפני מחייב לצנזר את איברי המין בסרטים פורנוגרפיים באמצעות פיקסליזציה, ולכן לא היה ניתן להראות יחסי מין מלאים.
הבמאים היפנים ניסו למצוא דרך להמשיך לצלם את הסרטים מבלי להפר את החוק, ומכיוון שלא הייתה חובה לצנזר נוזל זרע, נוצרה פרצה שאפשרה לבמאים להציג אקטים כמו בוקקה.
למרות זאת, סרטי הבוקקה המערביים שונים מאלה היפנים; בעוד שבסרטים היפנים האישה לבושה לרוב ב"בגדי משרד" או תלבושת בית ספר ומתנהגת בפסיביות או נראית סובלת, בסרטים המערביים הנשים מוצגות כנהנות מההליך.
הפסיכולוגית המשפטית קארן פרנקלין (Karen Franklin), טוענת שבוקקה הוא אונס קבוצתי "סמלי", שמטרתו היא השפלה, ביזוי וחפצון האישה.
לדבריה, זו חגיגה של כוח והצגה פומבית של גבריות הטרוסקסואלית באמצעות "נחיתותם" של נשים, ושל גברים הנתפסים כ"נשיים" מאוד.
כלומר, מדובר באלימות נגד הומואים נשיים ונשים, גם אם נעשית בהסכמה לכאורה.
גייל דיינס, פעילה פמיניסטית היוצאת כנגד פורנוגרפיה, טוענת שהבוקקה הוא "אחד מהמעשים המשפילים ביותר בפורנו".
טריסטן טאורמינו, פמיניסטית העוסקת בהדרכה מינית ציינה שאף שלכאורה בוקקה היא פעילות הטרוסקסואלית, שהרי יש אישה שעליה פולטים הגברים את זרעם, אי אפשר להתעלם מכך שמדובר בחבורה של גברים עירומים העומדים סמוכים זה לזה ומאוננים יחדיו, פעולה אשר טאורמינו רואה כהומוסקסואלית.
בוּקר טאליאפרו וושינגטון היה איש חינוך, סופר, נואם ומנהיג אפרו-אמריקני בן הדור הראשון למנהיגים אפרו-אמריקאים שהשתחררו מעבדות.
ייסד את מכון טסקיגי, אוניברסיטה לאפרו-אמריקאים בלבד באלבמה, עמד בראשה 34 שנים וכיהן כיועץ לנשיאי ארצות הברית תאודור רוזוולט וויליאם הווארד טאפט.
ב-1895, בשיאם של מעשי לינץ' בשחורים בדרום ארצות הברית, נשא באטלנטה נאום הנחשב לאחד הנאומים החשובים והמשפיעים בציבוריות האמריקאית.
בנאום זה הציג תפיסת עולם לפיה אל להם לשחורים לכלות את כוחם במאבק נגד ההפרדה הגזעית והגזענות שסופו באסון.
במקום זאת, טען, עליהם להפנות את מרב מאמציהם לצמיחה קהילתית וכלכלית מבפנים.
לפי תורתו, שהתקבלה על דעת מנהיגים שחורים ולבנים כאחד והשפיעה על התנהלות האפרו-אמריקאים בכל המחצית הראשונה של המאה ה-20, על הקהילות האפרו-אמריקאיות להשקיע בחינוך, השכלה והכשרה מקצועית ובתרומה לכלכלה האמריקאית שתקנה להם קיום בכבוד לצדם של הלבנים תוך הסכמה עם ההפרדה הגזעית וחוסר השוויון.
עמדה זו זכתה בשעתה לגינוי כתבוסתנית ופשרנית על ידי ויליאם אדוארד בורגהרד דו בויז, שהוביל באותה עת דעת מיעוט, שהפכה לדעת הרוב החל מעליית התנועה לזכויות האזרח של ארצות הברית במחצית המאה ה-20.
וושינגטון נולד בווירג'יניה לאם שפחה ואב בלתי ידוע.
גם תאריך הלידה שלו משוער.
לאחר תום מלחמת האזרחים האמריקנית עברה משפחת אמו ואביו החורג לוירג'יניה המערבית.
הוא התמיד בלימודים במוסד לחקלאות של המפטון בווירג'יניה, שהוקם על ידי אגודה אמריקאית של מיסיונרים על מנת להכשיר מורים שחורים, בו עבד תחילה כשרת.
ב-4 ביולי 1881 ייסד את מכון טסקיגי, בו כיהן בתחילה כמורה יחיד, פיתח את המוסד, והיה נשיאו עד יום מותו.
נאום הפשרה של אטלנטה ולאחריו
ב-18 בספטמבר 1895 הוזמן וושינגטון לנאום בפני כ-2,000 באי תערוכת הכותנה הבינלאומית באטלנטה בנושא יחסי גזעים.
היה זה בשיאם של מעשי לינץ' בהם נרדפו אפרו-אמריקאים בדרום ארצות הברית והוצאו להורג ללא משפט בגין פשעים שונים בהם הואשמו.
בנאומו פנה וושינגטון לשחורים, המהווים שליש מאוכלוסיית דרום ארצות הברית, וקרא להם להטות שכם ולהצטרף בנפש חפצה לבניית האומה.
ללבנים קרא לשכור עבודה שכירה שחורה, כדרך לשקם את הדרום.
וושינגטון העלה על נס את חריצותם של השחורים, את הנאמנות שלהם ואת נכונותם ללמוד ולהתקדם.
עם זאת הצהיר שיש לקבל את ההפרדה הגזעית ולקיים את הקהילות השונות כאצבעות נפרדות של יד אחת.
המאבק "הצפוני" לביטול ההפרדה הוא חסר תכלית.
הנאום הוביל להסכמה בלתי כתובה בין ראשי הציבור הלבן בדרום לוושינגטון ודמויות מובילות אחרות, שאיפשר את המשך קיום ההפרדה הגזעית.
הסכמה זו, במסגרתה ויתרו האפרו-אמריקאים במודע על מאבק לשוויון בתמורה להשכלה ותעסוקה, כונתה "מנגנון טסקיגי" (Tuskegee Machine) או "פשרת אטלנטה" (Atlanta compromise).
לאחר הנאום הפך וושינגטון לנואם מבוקש בנושא ולדובר בלתי-רשמי של גזעו.
בזכות יכולותיו בתחום האישי רקם רשת ענפה של מחנכים, אנשי כנסייה ודמויות ציבוריות בעלות השפעה בציבור האפרו-אמריקאי שקידמה את תפיסתו.
גישתו זכתה הן לתמיכת רוב השחורים בדרום והן לתמיכת ליברלים לבנים שראו בה גישה פרגמטית.
וושינגטון הצליח ליצור קשרים עם בכירים בצמרת הפוליטית והאקדמית בצפון, אותם רתם לגיוס כספים להקמת מוסדות לימוד לקהילות אפרו-אמריקאיות בדרום.
בין ידידו והתורמים שגייס נמנו כמה מעשירי הצפון, בהם אנדרו קרנגי, ג'ון ד.
שיא יחסיו עם ראשי המפלגה הרפובליקנית היו כאשר נקרא לייעץ בנושאי גזע לנשיאים רוזוולט וטאפט.
בהמשך הקדיש וושינגטון את חייו למכון טסקיגי, אותו ניהל, בו התגורר עד יום מותו ובו אף נקבר ב-1915, לאחר שמת עקב אי ספיקת לב.
וושינגטון חיבר 14 ספרים, רבים מהם קובצי נאומים וחיבורים שהתפרסמו במקומות שונים.
ב-1900 ראה אור הקובץ The Future of the American Negro ("עתיד הכושי האמריקאי").
בשנת 1901 חיבר את האוטוביוגרפיה "לגדול מתוך עבדות" (Up From Slavery) בה תיאר את עצמו כ"משה של הגזע".
הספר זכה לתהודה גדולה הן בזכות תוכנו שהציג לראשונה את חייהם ותלאותיהם של מיליוני עבדים משוחררים והן בזכות סגולותיו של וושינגטון כסופר-אמן.
ב-1909 יצאו שני כרכים של החיבור The Story of the Negro: The Rise of the Race from Slavery ("סיפור הכושים: עליית הגזע מהעבדות"), ב-1911 ראה אור חיבורו My Larger Education ("החינוך המורחב שלי") וב-1912 The Man Farthest Down ("האיש במקום הנמוך ביותר").
אשתו הראשונה הייתה פאני נ.
Smith), בת העיירה בה גדל עד גיל 16. השניים היו נשואים משנת 1882 ועד מותה של סמית' ב-1884 ונולדה להם בת אחת, פורשיה.
ב-1885 נישא וושינגטון לאוליביה א.
Davidson), אחת המורות הראשונות במכון טסקיגי, השניים היו נשואים עד מותה ב-1889 ונולדו להם שני בנים, בוקר טי וושינגטון ג'וניור וארנסט דווידסון וושינגטון.
ב-1893 נישא וושינגטון למרגרט ג'יימס מארי (Margaret James Murray), לשניים לא נולדו ילדים משותפים והיא נפטרה ב-1925.
בוקר (גרמנית: Der Morgen) הוא ציור מאת קארל פרידריך שינקל, מגדולי הציירים, האדריכלים והמעצבים של גרמניה בתקופה הרומנטית בפרט ובאומנות הגרמנית בכלל.
הוא נוצר בשנת 1813 (עוד בתקופת המלחמות הנפוליאוניות), ומתאר סצנת בוקר שלווה בה רצים ילדים בלווי של שתי נשים דרך שביל העובר דרך עצים לאור השמש.
לפי סגנון לבושם של האנשים בציור, סביר להניח כי התקופה עליה הוא מדבר היא תקופת הרנסנאס האירופאי.
כך גם משתקף מהאדריכלות המופיעה מעט באופק שמאחורי העצים בציור.
הנוף המתפרש עד לאופק מראה מבנים ועיר מפותחת באירופה, בעלת נמל וגישה לים.
אל היצירה "בוקר" לוותה יצירה נוספת המתארת את הערב, אך הושמדה במלחמת העולם השנייה, כשהיא הייתה בשעותיה האחרונות - שנת 1945.
"בוקר" (1944) הוא הדפס מאת הצייר הישראלי יעקב פינס.
ההדפס "בוקר" נוצר בשנת 1944 בטכניקה של חיתוך עץ.
הוא מציג דמות של חקלאי, הצועד בשדה פתוח על רקע השמש העולה.
באותה תקופה יצר פינס הדפס נוסף בשם "ערב", ובו צועד חקלאי שפוף גב, סוחב מגל גדול ולצידו כלבו.
לצד השפעת יצירתו של יעקב שטיינהרט על פינס, ההדפסים חושפים גם את השפעת יצירתו של וינסנט ואן גוך על יצירתו המוקדמת של פינס.
פינס יצר את לוח ההדפסה מלוח עץ אשור (בוק) והדפיס אותו, כנראה, ללא שימוש במכבש.
בוקר אור הייתה תוכנית בוקר ישראלית ששודרה בערוץ עשר והוגשה על ידי מגישים שונים.
התוכנית עלתה ב-2016 כתוכנית מחליפה של תוכנית הבוקר הקבועה, והחל מיוני 2018 שודרה כתוכנית הבוקר המרכזית עד ירידתה מהאוויר ב-14 בינואר 2019.
התוכנית, בהפקת אולפני הרצליה, משודרת בימים ראשון עד שישי במסגרת חדשות עשר.
היא כוללת מבזקי חדשות וראיונות בנושאי אקטואליה ופנאי עם אורחים ומומחים שמתארחים באולפן.
התוכנית שודרה בשידור חי בימים ראשון עד חמישי בין השעות 6:15-9:00, ובימי שישי בין השעות 6:15-10:00.
לפני עליית התוכנית לאוויר שודרה התוכנית "אורלי וגיא" כתוכנית הבוקר היומית, וביום שישי שודרה התוכנית "שישי בבוקר".
בשנת 2016 יצאו מגישי התוכנית "אורלי וגיא" לחופשה בת מספר ימים.
בעקבות זאת מונו דני רופ ונגה ניר נאמן להגיש תוכנית, באותה רצועת זמן, בשם "בוקר אור".
בערוץ החליטו להשאיר את התוכנית כתוכנית מחליפה בימים בהם לא שודרו התוכניות "אורלי וגיא" או "אור ומיה".
באותה שנה ערכו את התוכנית דני ליבר ואילן שניג.
ב-2016 הוארכה התוכנית בשעה נוספת, מהשעה 9 עד השעה 10. השעה הנוספת נקראה "דני רופ עד 10", ובעקבות זאת, התוכנית "בוקר אור" החליפה את התוכנית "דני רופ עד 10" בימי חמישי, כששמה אז היה "בוקר אור עד 10" והיא שודרה בהגשת לירון ויצמן.
ב-29 בספטמבר 2017 עזבה מיה זיו-וולף את תפקידה כמנחה בתוכנית ואת ערוץ 10 בכלל.
לאחר עזיבתה החלה המנחה והדוגמנית ימית סול להגיש את התוכנית לצד אור הלר.
ב-13 ביוני 2018 התוכנית "אורלי וגיא" עברה לשעות הערב.
בעקבות כך, התוכנית החלה להיות משודרת מדי יום חול עד למיזוג רשת וערוץ עשר.
ב-14 בינואר 2019 שודרה התוכנית האחרונה.
את התוכנית הגישו דני רופ וטליה פלד קינן.
"בוקר הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי" הוא ציור מאת וסילי סוריקוב המוקדש למרד הסטרלצי בשנת 1698 אשר כשל.
סוריקוב החל לעמול עליו ב-1878 במוסקבה, שם התגורר לאחר סיום האקדמיה הקיסרית לאמנויות בסנקט-פטרבורג; זהו ציורו הראשון העוסק בנושא היסטורי.
הציור מציג רגעים ספורים טרם הוצאתם להורג של חיילי הסטרלצי ומתמקד במצבם הנפשי של הנידונים בעידן פיוטר הגדול ברגע של משבר היסטורי.
ב-1682 וב-1698 התחוללו שתי התקוממויות של הסטרלצי.
ההתקוממות הראשונה התרחשה בשל שלוש סיבות: ראשית, דמי שירותם היה נמוך ושולם באופן לא עקבי.
שנית, עקב חוסר פיקוח ממשלי, מפקדי הסטרלצי הפכו לאדונים והכריחו את חייליהם יחד עם בני משפחותיהם לעסוק בעיבוד אדמתם.
שלישית, בשל מותו של הצאר פיודור, אחיו של איוואן, אחיו של פיוטר הגדול מאימו החורגת – מריה מילוסלבסקיה, ב-1682, מונה פיוטר לכס המלוכה.
קלאן מילוסלבסקים ובראשו סופיה, אחותו של פיודור, נותרו חסרי שביעות רצון, ונפוצה שמועה כי מתוכנן ניסיון התנקשות נגד איוואן.
הסטרלצי הסתערו על הקרמלין ב-25 במאי על-פי לוח השנה הגרגוריאני.
לפיכך, מונו שני שליטים: איוואן – הצאר הראשי, ופיוטר – הצאר המשני, אולם בשל אי-כשירותם למשול, איוואן חלה ואילו פיוטר היה בן 10, סופיה הייתה לעוצרת עד גיל בגירותו של פיוטר ב-1689. באותה השנה ארגנה סופיה ניסיון רצח של פיוטר.
אך ידה הייתה על התחתונה, ועקב כך נשלחה למנזר נובודוויצ'י.
ב-1698, בעת שהותו של פיוטר באירופה, מונה למחליפו על ענייני המדינה פיודור רומודנובסקי.
הוא ציווה על הסטרלצי המוסקבאיים לנוע אל גבול צפון-מערב, אולם בשל הסכנה הטמונה בכך נטשו הסטרלצי את עמדתם הצבאית וצעדו ברוח-מרי לבירה.
המרד דוכא תחת פיקודו של הגנרל .
עם שובו של פיוטר, נפתחה חקירה.
כאלף סטרלצי הוצאו להורג, ואחרים גורשו ממוסקבה.
הציור מציג שני גיבורים ראשיים – פיוטר הצעיר היושב על סוסו על-יד הקרמלין, וסטרלץ אדום שיער המצוי בסערת נפש שאינו מקבל את גורלו, המביט בחמה על הצאר.
בידו השמאלית הוא אוחז נר העולה בלהבה.
למעשה, הוא מרכזה האמוציונלי של הקומפוזיציה.
פיוטר מביט אל הסטרלצי במבט לא פחות נוקב – הוא סמוך ובטוח בצדקתו.
יתר הדמויות בציור אמוציונליות אף הן: סטרלץ שחור-זקן נושא עיניו בזעף מסביבו – הוא נכנע לגזר דינו.
דעתו של הסטרלץ צחור-שיער השתבשה עקב האימה מן העונש הקרב; מידו הרפויה נחטף נרו על ידי חייל, והוא אינו מבחין בילדים שלצידו.
ראשו המורכן של הסטרלץ הניצב על העגלה מבשר על גורלו המר.
סטרלץ שכוחותיו אפסו נגרר על ידי חיילים אל הגרדום.
על הקרקע מושלכים גלימתו וכובעו של הסטרלץ השביעי בקומפוזיציה, ופתיל נרו מעומעם מעט כזכר לנוכחותו.
בשברון לב שואגת אשת הסטרלץ הצעירה; בנה נצמד אליה וטמן את פניו בקפלי בגדיה.
בכובד צנחה ארצה זקנה, על-ידה צועקת ילדה אחוזת יראה במטפחת אדומה.
הטרגיות של הרגע מועברת על ידי צבעים כהים המאפיינים את היצירה.
סוריקוב בחר להציג בוקר סתיו ערפילי לאחר ליל גשום.
כמו כן, הוא השתמש בטכניקת קירוב האובייקטים, על ידי כך קיצר את המרחק בין לובנויה מייסטו, כנסיית וסילי הקדוש, והקרמלין.
בוקר אחד (בוולשית: Un Bore Mercher; באנגלית: Keeping Faith) היא סדרת מתח ולשית, שנוצרה על ידי מתיו הול.
הסדרה צולמה במקביל בוולשית ובאנגלית.
היא התוכנית השנייה בסדרת תוכניות דו-לשוניות המתוכננות לשידור בערוץ S4C, הערוץ הציבורי הבריטי בשפה הוולשית.
Un Bore Mercher שודר לראשונה ב-5 בנובמבר 2017. השידורים הוולשים נשאו כתוביות באנגלית.
פיפ ברוטון ביים שישה מתוך שמונת הפרקים של העונה הראשונה; אנדי ניוברי ביים את השניים האחרים.
בסדרה מככבת איב מיילס בתפקיד פיית האוולס, עורכת דין במשרד המשפחתי.
אוואן, בעלה, נעלם בזמן שהיא בחופשת לידה, ובלית ברירה פיית נסחפת בחזרה לענייני המשפטים ועוד, כשהיא מחפשת את בעלה, וחושפת סודות.
כוכבי משנה בסדרה כוללים את האנה דניאל, מתיו גראוול, בראדלי פריגארד, מארק לואיס ג'ונס, מאלי האריז ואנירן יוז.
הגרסה בשפה האנגלית שודרה לראשונה ב BBC ויילס ב-13 בפברואר 2018. התוכנית הייתה פופולרית מאוד בוויילס, עם ממוצע של 300,000 צופים לכל פרק, מה שהפך אותה לתוכנית הפופולרית ביותר ב-BBC ויילס ב-25 השנים האחרונות.
הסדרה גם זכתה למספרי ההורדה הגדולים ביותר ברשת BBC iPlayer, עם מעל 8.5 מיליון הורדות במאי 2018.
לאחר שיצאה ההודעה ש"בוקר אחד" תשודר ב-15 ביוני 2018 בכל בריטניה ב-BBC One, החלו השידורים ב-10 ביולי 2018. בעקבות דו"ח נוסף של השיאים שגרפה הסדרה, ראש הנציבות של BBC ויילס, ניק אנדרוס, אמר כי סדרה זו היא פנינה אמיתית מתחילתה ועד סופה, ושהיא עדות לכוח של הדרמות היוצאות מוויילס כעת.
העונה הראשונה זכתה בשלושה פרסי BAFTA ולשיים בשנת 2018. הפקת העונה השנייה של הסדרה החלה בספטמבר 2018, ועלתה לשידור ב-12 במאי 2019, וכללה 6 פרקים.
הסדרה זכתה בעיקר לביקורות חיוביות, בעיתון "הגרדיאן" כ"קצת כמו שקרים קטנים גדולים, משועתק לוויילס הכפרית".
גארי ריימונד, כתב ב-Wales Arts Review, "...
מעניין במיוחד לראות יהלום אמיתי יוצא מקליפת הפחם הוולשית".
הוא גם ציין שברשתות החברתיות הסדרה זכתה להתלהבות גדולה, דבר הראוי לציון בעיקר בהינתן הפרסום המוגבל לו זכתה.
לידיה מוריס, בביקורת בעיתון UK Daily Post, כתבה שהתוכנית "כבר הוכיחה עצמה כלהיט עם קהלי הטלוויזיה".
ביקורת במגזין Grazia שיבחה את הסדרה, והשוותה אותה ל"ברודצ'רץ''" במיטבה.
בביקורת "הטיימס" תיארה ניקול וין את הסדרה כ"דרמה הדו-לשונית שהשתלטה על בריטניה".
ב-2 במאי 2018, סטיוארט הריטג' הפציר בקוראיו ב- the i "לצפות במותחן משנה-המשחק הזה כל עוד אתם עדיין יכולים".
ג'ון קוטס כתב בעיתון The Express, "ההצלחה חסרת התקדים של 'בוקר אחד'...
הובילה לצפיות שיא ב-BBC One החל מיום חמישי ...
עם עונה שנייה בדרך." על פי ביקורת בעיתון הגארדיאן ביולי 2018, "כבר להיט ענק iPlayer, הדרמה ...
על בעל נעלם היא מציאותית ומצולמת באופן יפהפה...
היא נראית אמיתית, מבריקה ווולשית".
הסדרה זכתה בשלושה פרסי BAFTA וולשית בשנת 2018: הפרס לשחקנית הטובה ביותר (איב מיילס), התסריטאי הטוב ביותר (מתיו הול) והמוזיקה המקורית הטובה ביותר (איימי ואדג' ולורנס לאב גריד).
איב מיילס - בתפקיד פיית האוולס; עורכת דין, אם לשלושה ואשתו של אוואן האוולס
חנה דניאל - בתפקיד קריס ג'ונס; עו"ד עמיתה במשרד עורכי הדין האוולס
מתיו גראוול - בתפקיד השוטר טרי פרייס; בעלה של בתאן (אחותו של אוואן)
ברדלי פריגרד - בתפקיד אוואן האוולס; עורך דין אשר נעלם באופן מסתורי
מארק לואיס ג'ונס - בתפקיד סטיב בלדיני; אחד הלקוחות של אוואן אשר מתיידד עם פיית ועוזר לה בעקבות היעלמותו של אוואן
ריאן מורגן - בתפקיד מריון האוולס; אמו של אוואן
אניירין יוז - בתפקיד טום האוולס; אביו של אוואן ועורך דין לשעבר
איירי תומאס - בתפקיד הבלשית סוזן ויליאמס; אחראית על החקירה בהיעלמותו של אוואן
מאלי הריס - בתפקיד בתאן פרייס (לבית האוולס); אשתו של טרי ואחותו של אוואן
אלכס האריז - בתפקיד ארתור דייוויס; לקוח לשעבר של אוואן, חסר בית
בטסאן לוויד (Un Bore Mercher) / סוזן פאקר (בוקר אחד) - בתפקיד דלית לויד; מזכירה במשרדי האוולס
קתרין איירס - בתפקיד ליסה קונורס; החברה הטוב ביותר של פיית
ריצ'רד אלפין - בתפקיד הפקח הוא פרי; מפקד החטיבה וידיד קרוב של טום
לאורי פלפרי - בתפקיד ארין גליין; בתו של ראש משפחת פשע מקומי ולקוחה לשעבר של אוואן
אנג'לין בול - בתפקיד גייל רירדון; אלמנתו של פאדי רירדון, שנהרג בידי ארין גלין
הרייטינג מתייחס למספר הצופים, במיליונים, על פי רשות השידור הוולשית
עלילת התוכנית מתרחשת בעיר הבדיונית אברקוראן - השם המקורי של טירת לאוהארן, שבסביבתה צולמה הסדרה.