tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ממחלף השבעה בצפון עד כביש 441 בדרום, ממזרח לכביש 4 עד כביש 412 במזרח.
בשטח זה נמצאות השכונות: נחלת יהודה ואברמוביץ'.
וגם חלק קטן מהקריה החקלאית והמכון הוולקני.
מכביש 441 בצפון עד צומת גן הוורדים בדרום, ממזרח לכביש 4 עד כביש 412 במזרח.
בשטח זה נמצאות השכונות: בנות חייל, כצנלסון, רמז ונווה הלל.
מרחוב תורה ועבודה בצפון עד כביש 4 וכביש 431 בדרום, ממזרח לרחובות: אבני החושן, לוי אשכול ומוטה גור עד כביש 4 במזרח.
בשטח זה נמצאות השכונות: רמת אליהו, נווה ים, קריית ראשון, כרמים, קריית גנים ונאות אשלים.
וגם קריית הלאום (בית משפט השלום, משרד הפנים והמוסד לביטוח לאומי) והתחנה המרכזית החדשה.
מרחובות: שייקה דן, אליהו איתן, הכשרת הישוב, משה שרת, המגילה, אח"י מבטח ואח"י משגב בצפון עד כביש 4311 ומחלף חולות עד חוף הים התיכון בדרום, ממזרח לחוף הים התיכון וחולות ראשון לציון עד רחובות: אבני החושן, לוי אשכול, מוטה גור וכביש 42 במזרח (לא כולל את שטח השפד"ן).
בשטח זה נמצאות השכונות: נאות שקמה, נווה דקלים, פרס נובל, נווה ים, מתחם האלף ושער הים.
וגם מב"ת מערב (אזור התעשייה החדש), מרכז עסקים שורק, קניון הזהב, סינמה סיטי ראשון לציון, פלאנט, הסופרלנד ואגמון הסופרלנד.
חלוקה זו של רובעי העיר אינה חופפת הגדרות חלוקה אחרות של העיר כגון ועדות התכנון באגף ההנדסה או אזורי החנייה של העיר.
כמו כן יש תתי רבעים ואזורים אחרים בחלוקות אחרות של העיר.
תקציב עיריית ראשון לציון לשנת 2019 עמד על כ-1.9 מיליארד ש"ח.
התקציב לשנת 2019 גדול בכ-66 מיליון ש"ח מתקציב העירייה לשנת 2018.
עירית מלברגר אמינוף (נולדה ב-21 ביולי 1945) היא סופרת וחוקרת מחשבת חז"ל וספרות התלמוד והמדרש.
עירית אמינוף נולדה בירושלים בשנת 1945, בת לנחמה וישראל צבי מלברגר, שעלו לארץ ישראל מפולין בשנת 1933, ואשר כל בני משפחתם שנשארו שם נספו בשואה.
בוגרת בית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית בירושלים במגמה יהדותית-ספרותית, סיימה לימודה בשנת 1963 והתגייסה לצה"ל, בו שירתה עד לשנת 1965. בשנה זו נישאה לאהרן אמינוף, אף הוא יליד ירושלים.
למדה באוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים לתולדות המחשבה היהודית ולספרות עברית.
סיימה את לימודיה בתואר בוגר (בהצטיינות) ולאחר מכן בתואר מוסמך (בהצטיינות).
לאחר סיום לימודיה יצאה בשנת 1975 עם משפחתה לשליחות ציונית מטעם הסוכנות היהודית לאוסטרליה, שם הוזמנה להרצות באוניברסיטת מלבורן, במחלקה ללימודי המזרח התיכון בנושא ספרות עברית בת זמננו.
באוניברסיטה זו החלה את עבודת הדוקטורט בנושא "דמותם של עשו ומלכות אדום, בספרות המדרש והתלמוד בארץ ישראל בתקופת התנאים והאמוראים".
בשנת 1977 חזרה לישראל עם בנה השלישי שנולד באוסטרליה והמשיכה בעבודת הדוקטורט עבור אוניברסיטת מלבורן.
בשנת 1981 הוענק לה תואר דוקטור מטעם אוניברסיטת מלבורן.
לימדה במכללה לחינוך ע"ש דוד ילין ועסקה בכתיבת תוכניות לימודים עבור משרד החינוך בנושאים של תורה שבעל פה.
בשנת 1980 עברה להתגורר בעפולה, כאשר בעלה אהרן אמינוף נתמנה לשופט בבית משפט השלום בעיר.
מאז היא ובעלה מתגוררים בעפולה.
הבעל אהרן אמינוף התקדם במרוצת השנים במעלות השיפוט, נתמנה לשופט בבית המשפט המחוזי בנצרת, ובהמשך נתמנה לסגן נשיא בית המשפט.
להם שני בנים ובת, בהם השחקן הראל נוף.
אהרן אמינוף נפטר במרץ 2025.
הרצתה במוסדות רבים להשכלה גבוהה בעמק יזרעאל וברחבי הארץ.
בהם המכללה האקדמית עמק יזרעאל, המכללה האקדמית אורנים, המכללה לקציני משטרה בכירים, בקורס פיקוד ומטה, ובקורס מטה מתקדם ובבית הספר לעובדי הוראה בכירים בירושלים.
השתתפה כמרצה בכינוסי החברה לחקר המקרא בישראל והרצתה שנים בהתנדבות במכון להשתלמות שופטים שליד בית המשפט העליון בירושלים.
היא הרצתה במספר רב של השתלמויות לעובדי הוראה, מורים, מנהלים ומפקחים וכן בחוג הגדול ליהדות של עמק יזרעאל.
כמו כן נתנה בהתנדבות הרצאות רבות לגופים ציבוריים ופרטיים ברחבי עמק יזרעאל והצפון.
בשנת 1993 העניק לה מכון יהודית ליברמן לנשים, המוסד הישראלי הראשון לתלמוד תורה לנשים ישראליות, את הפרס על שמו של שאול ליברמן, מגדולי חוקרי התלמוד וספרות התורה שבעל פה.
הפרס הוענק לה על מסירותה בהפצת מורשת היהדות.
בשנת 1995 יזמה והקימה בעפולה, יחד עם שלושה מחבריה, שני רבנים ומרצה למקרא, חוג שבועי בשם "יחדיו –יחד חילונים ודתיים יושבים ולומדים", בו הרצתה בקביעות בהתנדבות, מדי שבוע, בפני תושבי העיר ואנשי חינוך בנושאי מקרא, מדרש, ותלמוד.
בשנת 1980 יצא לאור ספרה הראשון "דמותם של עשו ומלכות אדום בספרות המדרשית-תלמודית של ארץ ישראל : בתקופת התנאים והאמוראים".
בעקבותיו, לאורך השנים, פרסמה שבעה ספרים נוספים, ספרי עיון ומחקר התלמוד והמדרש, ספרי לימוד של האגף לתוכניות לימודים במשרד החינוך בנושא התורה שבעל פה, ספר שירה בשם "זה פשוט" וספר להנצחת בני משפחתה הענפה שנספו בשואה בשם "המשפחה שלא הייתה לי".
ספרה האחרון "עשו אחי, אבי אדום ורומי" ראה אור בשנת 2015. כמו כן כתבה פרקים בספרי הגות עיון ומחקר של מכון ון ליר בירושלים ומאמרים רבים בכתבי עת.
האמיר והאלמנה היהודיה - 12 סיפורי עם מבוכרה, בהוצאת המוסיאון לאתנולוגיה ופולקלור - אסע"י, 1974
דמותם של עשו ומלכות אדום בספרות המדרשית-תלמודית ישראלית: בתקופת התנאים והאמוראים, הוצאה עצמית, 1981.
רבי עקיבא: שיעורים בתורה שבעל-פה לבית הספר היסודי הממלכתי, הוצאת משרד החינוך והתרבות, האגף לתוכניות לימודים, 1983.
שמחת בית השואבה והושענא רבה: שעורים בתורה שבעל-פה על חג הסוכות לחטיבת הביניים: בבית הספר היסודי הממלכתי, הוצאת משרד החינוך והתרבות, האגף לתוכניות לימודים, 1985.
שמחת בית השואבה והושענה רבה - תוכניות לימודים בתורה שבעל פה לחטיבת הביניים.
הוצאת ת"ל - משרד החינוך, התשמ"ח.
אחד מקרא ושניים מדרש, הוצאה אח, 1991.
המשפחה שלא הייתה לי: תיעוד משפחתי מצד אבי ומצד אמי, הוצאה עצמית, 2005.
שמשון הלך אחר עיניו: שמשון בראי התלמוד והמדרש, הוצאת ראובן מס, 2010.
אבנים טובות ומיני סדקית: עיונים בתלמוד ובמדרש, הוצאת ראובן מס, 2011.
זה פשוט, הוצאת גוונים, 2011.
עשו אחי, אבי אדום ורומי: עיון במקורות התלמוד והמדרש של ארץ ישראל בתקופת התנאים והאמוראים, הוצאת ראובן מס, 2015.
קל"ז פתגמי חכמה מבוכרה היפה - נרשמו תורגמו והוסברו על ידי עירית מלברגר אמינוף, הוצאת מרכז אב"א, ירושלים.
ילדה אחת מתל ארזה - ילדות ירושלמית - ספר אוטוביוגרפי, 2021.
עיריית מינסק, רשמית הוועד המבצע העירוני של מינסק (בבלארוסית: Мінскі гарадскі выканаўчы камітэт) היא הרשות המבצעת של העיר מינסק, האחראית לכל ענייני העיר וניהולה.
מוסד הניהול של העיר הוקם כבר בשנת 1917, אך הפך לגוף ביצועי לאחר התפרקות ברית המועצות, כגוף הניהול של בירת בלארוס.
העירייה אחראית לניהול כל הגופים הקשורים לניהול העיר, לרבות: משטרת מינסק, חברת הבנייה מינסק-סטרוי, הרכבת התחתית של מינסק, חברת התחבורה מינסק-טרנס.
בניין העירייה במינסק, הוא מבנה ממשלתי בשדרות העצמאות 8 שבעיר מינסק, המאכלס הן את העירייה והן את מועצת נבחרי העם של מינסק, הפרלמנט העירוני.
הבניין בו 5 קומות ונבנה בשנים 1963–1964 על פי פרויקט של האדריכלים מוסינסקי וסיסוייב.
כיום תפקיד ראש העיר נקרא יושב ראש הוועד המבצע של מינסק והוא נקרא כך מאז הקמת הוועדה בשנת 1917. קדם לה תפקיד מושל העיר מינסק, שהיה תפקידו של האחראי לניהול ענייני העיר מאז 1879.
אין בחירות לראשות העיר, במקום זאת הוא ממונה על פי צו נשיאותי מאת נשיא בלארוס, בהמלצת מועצת נבחרי העם של מינסק.
איסידור ליובימוב (יולי - אוגוסט 1917)
קארל לאנדר (ספטמבר - אוקטובר 1917)
קזימיר טיכובסקי (יולי - ספטמבר 1919)
אדם סלבינסקי (מרץ - יולי 1924)
קונסטנטין דלוגאשבסקי (אפריל 1946 - יולי 1954)
גנאדי ברטאשביץ' (ינואר - יוני 1977)
עירית מאיר (18 באוגוסט 1957 – 23 בפברואר 2018) הייתה בלשנית ישראלית, אשר התמחתה בבלשנות של שפות הסימנים.
היא הייתה פרופסור חבר בחוג ללשון העברית ובחוג להפרעות בתקשורת של אוניברסיטת חיפה, ומנהלת שותפה של מעבדת המחקר של שפת הסימנים, לצד פרופסור ונדי סנדלר.
מאיר נולדה בשם עירית אייזנשטדט ב-18 באוגוסט 1957 בירושלים.
הוריה היו הפרופסור שמואל נח אייזנשטדט, סוציולוג ישראלי, ושולמית לבית ירושבסקי.
אחיה הבכור, מיכאל אייזנשטדט (1953-2024), היה מומחה לתולדות האופרה ושימש כמתאם אמנותי באופרה הישראלית החדשה.
במהלך שנות לימודיה בבית הספר הייתה חברה בתנועת הצופים, שם הייתה מדריכה.
היא השתתפה במספר משלחות נוער ישראלי לארצות הברית ולאירופה, ועסקה בפעילות סוציאלית והתנדבותית במהלך שנות לימודיה.
היא גם ניגנה על חליל.
סיימה את לימודיה התיכוניים כמצטיינת הכיתה, ונבחרה להקריא את נאום הסיום במהלך טקס סיום התיכון.
ב-1975 עסקה במשך שנה בעבודה סוציאלית במצפה רמון.
בשירותה הצבאי התגייסה לאגף המודיעין, שם הרחיבה את ידיעותיה בשפה הערבית.
ב-1998 קיבלה תואר דוקטור מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
התזה שלה נקראה "Thematic structure and verb agreement in Israeli Sign Language" (בעברית: המבנה התמטי והתאמת הפועל בשפת הסימנים הישראלית).
התחביר והסמנטיקה של התאמת הפועל היו אחד הנושאים המרכזיים במחקרה על שפות הסימנים.
נושא נוסף היה איקוניות: דמיון בין הסימן ובין המשמעות שלו .
בשנת 2004, כתבה מאיר ספר על שפת הסימנים הישראלית יחד עם ונדי סנדלר, שיועד לציבור הרחב בשם "שפה במרחב: אשנב לשפת הסימנים הישראלית".
בספר זה הוצגו תבניות כף היד של שפת הסימנים הישראלית ותוארה הפרודוקטיביות של השפה, המאפשרת ליצור כמות אינסופית של משפטים ממספר סופי של כללי תחביר.
תנועות הידיים במרחב מבטאות שוני בין המשפטים, וכך המשפט "אני אומר לך" מסומן בתנועה מהדובר לבן שיחו, והמשפט "הוא אומר לך" מסומן כשהיד נעה מנקודה צדדית אל בן השיח, ואין זה משנה אם הנקודה הצדדית נמצאת בצד ימין או שמאל.
על ידי התנועה אפשר להבדיל בין מבוגר לילד, כשבמקרה של ילד הנקודה הצדדית היא נמוכה יותר.
כשהדובר מסמן "אני אומר לכם", היד שלו נעה בצורה אופקית לרוחב, כשהיא מסמנת קהל.
שפת הסימנים הישראלית משתמשת בחלל מול הדובר על מנת להביע הבדלים בגוף ובמספר.
המרחב מאפשר להשתמש גם בשינוי זהות: במקום לסמן "דני אמר" ו"יוסי אמר", המסמן מפנה פניו ימינה לדני, או שמאלה ליוסי.
גם הבעות הפנים בשפת הסימנים מחליפות את האינטונציה הקולית, וכך הרמת הגבות מסמנת שאלה, על מנת להבדיל בין "יוסי הלך?" ובין "יוסי הלך".
בשיתוף פעולה עם מארק ארונוף , קארול פאדן וונדי סנדלר, תרמה מאיר רבות למידע על יצירת שפה במחקר על שפת הסימנים של שבט א-סייד.
מחקרם מופיע בספר המדע הפופולרי, "Talking Hands", של מרגלית פוקס .
מאיר התמחתה גם בעברית מודרנית, והייתה חברת הוועדה למונחי בלשנות של האקדמיה ללשון העברית.
היא כתבה מאמרים על בלשנות עברית מודרנית, ועם משה בר-אשר ערכה את "נטעי אילן", קובץ המכיל מחקרים בנושאי השפה העברית.
מאיר נפטרה בטרם עת ב-23 בפברואר 2018, והובאה לקבורה בבית העלמין "מנוחה נכונה" בקריית טבעון.
היא הותירה בעל, פרופסור רון מאיר בפקולטה להנדסת חשמל בטכניון, ושלוש בנות.
לזכרה נערך יום עיון ב-14 במאי 2018.
עירית אלטמן-לוין (נולדה ב-1960) היא דוגמנית ישראלית.
אלטמן נולדה וגדלה בחולון, בוגרות תיכון קוגל.
השתתפה בתחרות מלכת היופי בשנת 1980, שם זכתה בתואר נערת ישראל, אחרי אילנה שושן וענת זמיר.
היא ייצגה את ישראל בתחרות מיס אינטרנשיונל.
לאחר מכן עבדה רבות כדוגמנית ודגמנה, בין היתר, לגוטקס.
ב-1982 נבחרה ל"דוגמנית השנה" בטקס שנערך במלון הילטון תל אביב.
ב-1990 לקחה חלק במשלחת של אופנה ישראלית במוסקבה שברוסיה.
עיריית קאזאן היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר קאזאן.
ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית קאזאן בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
החל משנת 2005 מכהן בראשות עיריית קאזאן אילסור מטשין.
ראשי עיריית קאזאן מאז 1990
עיריית סוצ'י היא הגוף הניהולי העליון בעיר סוצ'י, העומד בראש המערכת של רשויות השלטון של סוצ'י.
את העירייה מנהל ראש עיריית סוצי'.
מאז 2019, ראש העיר הנוכחי הוא אלכסיי קופאיגורודסקי.
שםתחילת כהונהסוף כהונההערות1ניקולאי קרפובדצמבר 19912000נבחר בבחירות הראשונות בתולדות העיר ב-1 בדצמבר 19962לאוניד מוסטובוי20012003נבחר בסיבוב השני של הבחירות, ב-13 במאי 20013ויקטור קולודיאז'ני200417 באפריל 2008נבחר ב-25 באפריל 20044ולדימיר אפאנאסנקוב29 ביוני 200830 באוקטובר 2008ממלא מקוםג'מבולאט חטואוב30 באוקטובר 200820 בינואר 20095אנטולי פאחומוב12 במאי 20099 בספטמבר 2019מינואר עד מאי 2009 שימש כממלא מקום.
נבחר בבחירות ב-26 באפריל והושבע ב-12 במאי.6אלכסיי קופאיגורודסקי11 בספטמבר 2019שימש כממלא מקום ונבחר בבחירות על ידי האספה העירונית ב-10 בספטמבר, הושבע למחרת.
עיריית קיצ'נר היא גוף השלטון המקומי במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר קיצ'נר הנמצא במחוז אונטריו שבקנדה.
ככל רשות מקומית עוסקת עיריית קיצ'נר בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרות שרותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
המועצה מורכבת מראש העירייה ועשרה חברי מועצה הממונים על המחלקות השונות.
הבחירות לראשות העירייה מתקיימות כל ארבע שנים בתחילת חודש אוקטובר.
ראש העיר הנוכחי הוא ברי ורבאנוביץ' (Berry Vrbanovic) .
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות ב-2006.
חבר מועצה מחלקה השתייכות קרל זהר ראש העיר ג'ון סמולה מחלקה 1 ברי ורבאנוביץ' מחלקה 2 ג'ון גזולה מחלקה 3 קלי גאלווי מחלקה 4 ג'וף לורנץ מחלקה 5 כריסטינה ווילי מחלקה 6
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות ב-2010.
חבר מועצה מחלקההשתייכות קרל זהר ראש העיר סקוט דייבי מחלקה 1 ברי ורבאנוביץ' מחלקה 2 ג'ון גזולה מחלקה 3 איבון פרננדס מחלקה 4 קלי גאלוווי מחלקה 5 פול סינג מחלקה 6 ביל יואנידיס מחלקה 7 זיג ג'נצקי מחלקה 8 פרנק את'רינגטון מחלקה 9 דן גלן-גרהם מחלקה 10
המועצה נבחרה בבחירות המוניציפליות 2014.
בכפוף לעירייה פועלות מספר עמותות וארגונים עירוניים.
מבין ארגונים אלו ניתן למנות את רשות הספריות העירוניות, המתנ"סים, האגודה לעידוד התיירות, אצטדיון נתניה, מוזיאון בית הבאר וכן עמותה עירונית לחינוך בלתי פורמלי.
ב-1929 הוצגה תוכנית קסלמן תוכנית בניין עיר ראשונה, ובה מבני ציבור כגון: בית מלון, אצטדיון, גנים ציבוריים ושטחי מסחר.
כשנה לאחר מכן קיבל היישוב מעמד של כפר וניתנה לראשי היישוב הסמכות לתכנון ופיתוח.
לאחר קום המדינה, ב-3 בדצמבר 1948 קיבל היישוב מעמד של עיר.
הייתה זו העיר הראשונה הזוכה לקבל מעמד זה עם קום מדינת ישראל.
מועצת העיר הראשונה (27 בדצמבר 1942)
הבחירות למועצת העירייה השנייה התקיימו ב-14 בנובמבר 1950 (עקב אירועי מלחמת העצמאות).
נבחרו: דוד פוקס, מרדכי רפפורט, אריה רוט, אליעזר ריגלר, דב טנא, ד"ר בנימין בקמן, הלל צור, צבי ולטרפרוינד, יעקב רוטר, משה שקד, ישראל שניאור, עובד בן עמ"י, דוד דון, שלמה גוטהילף, חיים כהן-מגורי.
מועצת העיר הנוכחית (נכון לדצמבר 2025)
מינהל כללי - כולל את האגפים לאיכות ותכנון אסטרטגי, משאבי אנוש, קליטה ופרויקטים במרחב הציבורי
מינהל תפעול - כולל את האגפים לאיכות הסביבה, חופים, אחזקות, ההתחדשות העירונית, רישוי עסקים, מכרזים ושילוט, שיכון, פיתוח עסקי והתחדשות הדיור
מינהל אכיפה פיקוח וביטחון - כולל את אגף הפיקוח והחניה, וכן את אגף הקב"ט
מינהל כספים - כולל את האגפים להכנסות, גזברות והתכנון והפיקוח הכלכליים
מינהל חזות פני העיר - כולל ארבעה אגפים: גנים ונוף, תברואה ורכב, לוגיסטיקה לאירועים וניקיון ותפעול אזורי התעשייה
קריה יפה ומקיימת 2014 – נתניה העיר היפה בישראל זוכת פרס "5 כוכבי יופי" 15 שנים ברציפות (1999–2014)
יעקב שריבום - כיהן כיו"ר ועדה קרואה שהתקיימה בין אוגוסט לדצמבר 1959
עירית דותן הוא אלבום הבכורה של הזמרת הישראלית עירית דותן.
את האלבום הוציאה לאור בנובמבר 1974 בהוצאת חברת התקליטים הד ארצי.
דותן ויעקב הולנדר שיתפו פעולה במהלך הקלטות האלבום, שהורכב כולו משיריו של הולנדר, בהם השירים "אני חי כעשב בר" שנכתב במקור ביידיש על ידי יעקב שטיינברג ותורגם לאלבום על ידי אבי קורן, "אני אוהבת באך" שבוצע במקור על ידי להקת גייסות השריון, ו"הלא תשאלו ציון" שנכתב למופע "שישו את ירושלים".
"אני חי כעשב בר" הפך ללהיט בישראל ודורג במקום השני במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
עיריית רחובות היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר רחובות.
ככל רשות מקומית, עוסקת עיריית רחובות בעניינים מוניציפליים מסוג הסדרת שירותי חינוך, תרבות, רווחה, תשתיות, ניקיון, תברואה וכדומה.
בראש המועצה עומד ראש העירייה, הנבחר בבחירה ישירה ואישית.
בראש המבנה הפוליטי של עיריית רחובות עומד ראש העירייה, הנבחר אחת לחמש שנים בבחירות אישיות.
החברה העירונית לתרבות ספורט ונופש
ה.ל.ר – החברה לפיתוח רחובות
"בית העם" – היכל התרבות העירוני
עיריית קריית גת היא גוף השלטון המקומי, במעמד של עירייה, האחראי לניהולה השוטף של העיר קריית גת.
תקציב העירייה עמד בשנת 2024 על כ-790 מיליון ש"ח.
מנכ"ל העירייה הוא חיים בכר.
קריית גת הוקמה בשנת 1954 כמעברה, בשנת 1958 הוכרזה קריית גת כמועצה מקומית, ובשנת 1972 הוכרזה כעיר.
בראש הפירמידה הפוליטית של עיריית קריית גת עומד ראש העירייה, הנבחר, כמקובל ברשויות מקומיות בישראל, אחת לחמש שנים בבחירות אישיות.
במקביל לבחירת ראש העירייה, נבחרים בפתק הצבעה נוסף ובמעטפה נפרדת, חברי מועצת העירייה המתמודדים ברשימות שונות, שחלקן קשורות לרשימות המתמודדות בפוליטיקה הארצית.
לעומת זאת, על מנת לקבל החלטות, בעיקר העברת תקציב ואישור מינויים בכירים, ראש העירייה זקוק לרוב ועל כן ירכיב בדרך כלל קואליציה עירונית ליצירת רוב במועצת העירייה, דבר שיעניק לו גיבוי וחופש פעולה לניהול ענייני העיר.
מועצת עיריית קריית גת מונה 17 חברים ולראש העיר ישנם 2 סגנים בשכר, ואחד נוסף בתואר בלבד.
לעיריית קריית גת כמו רשויות מקומיות אחרות יש תאגידים עירוניים, שהם בדר"כ חל"צ.
החברה הכלכלית לקריית גת הוא תאגיד עירוני שהוקם בשנת 1984, היא מהווה זרוע ביצועית של העירייה לייזום וביצוע פרויקטים, בעיקר בתחום הבינוי והפיתוח.
ובנוסף היא מפעילת השוק העירוני בקריית גת.
תאגיד מי קריית גת, הוא תאגיד המים והביוב העירוני.
גת היא החברה המנהלת את פארק התעשייה קריית גת, ומחלקת את הכנסותיה לעיריית קריית גת ולמועצות האזוריות שסביבה, החל משנת 2023 מקבלת העירייה כ-90% מהארנונה וההיטלים הנגבים באזור התעשייה.
יפתח החברה לפיתוח קריית גת, תפקידה הוא לפעול לפיתוח העיר, להסדיר את ההתחדשות העירונית בעיר, בינוי מבני ציבור ועוד.
מרכז מריאן, היא עמותה עירונית העוסקת בעיקר בתחום החינוך לגיל הרך והחינוך המיוחד, היא הוקמה בשנת 1992, ובשנת 2022 מחזורה השנתי היה כ-49 מיליון ש"ח, והיא העסיקה 523 עובדים.
המועצה הדתית קריית גת היא מפעילת שירותי הדת בעיר, היא אחראית ע"פ חוק על המקואות העירוב מערך הכשרות רישום הנישואין ומערך הקבורה, היא מפעילה ומתחזקת את בית העלמין בקריית גת, בשנת 2024 פורסם שהשתתפות המדינה והעירייה יחד בהוצאותיה יהיו כ-6 מיליון ש"ח, יו"ר המועצה הדתית הוא יאיר עמר.
מרכז מעל"ה היא עמותה שתפקידה להנגיש את שירותי העירייה והמתנ"ס לאוכלוסייה החרדית בעיר, היא מפעילה ספריה חוגים ומשחקייה, ומקיימת אירועי תרבות למגזר החרדי בעיר, חלק מפעילותה הוא בשיתוף המתנ"ס העירוני, ורובה במימון עיריית קריית גת, בשנת 2022 העסיקה 109 עובדים, ותקציבה השנתי היה כ-6.5 מיליון ש"ח.
בשנת 2020 היה לעירייה גרעון בסך 120 מיליון ש"ח, ומונה לעירייה חשב מלווה.
תקציב העירייה עמד בשנת 2023 על כ-728 מיליון ש"ח.
בעיריית קריית גת מועסקים (בהעסקה ישירה, לא כולל עובדי תאגידים חיצוניים) כאלף עובדים.
בניין העירייה עלה באש בשנת 2005, ונהרס ב־2009, מאז שוכנים משרדי העירייה במקומות שונים ברחבי העיר, חלקם בשכירות.
בשנת 2016 כתב מבקר המדינה כי למרות שהעירייה קיבלה פיצויים מביטוח המבנה בסך של כ-1.5 מיליון ש"ח, היא נמנעה מלבנות בניין חדש, ומשלמת שכירות בסך של כ-1.5 מיליון ש"ח בשנה.
בשנת 2023 שילמה העירייה שכר דירה למשרדיה בסך של כ-3.2 מילון ש"ח, היא הקצתה לכך סכום דומה בתקציב 2024.
בתקציב 2024 הוקצו תקציבים לתכנון מבנה חדש לעירייה.
ראשי ועד היישוב, המועצה והעירייה
אריה לובה אליאב, 1954–1955 – ראש צוות ההקמה של חבל לכיש
יצחק (צ'יזיק) חרפי, 1955-1957 – היה ממונה על העיירה מטעם הסוכנות היהודית מאוקטובר 1954 עד יולי 1957. לאחר עזיבתו הועברה האחריות על העיירה לידי משרד הפנים.
ד"ר גדעון נאור, 1958–1965 – מונה ליושב ראש ועד המתיישבים.
היישוב הוכר כמועצה רק מעט אחרי כניסתו לתפקיד.
אריה מאיר, 1965–1976 – היישוב הוכר כעיר בתקופת כהונתו
מועצת העיר ה-9 נבחרה ב-2 בנובמבר 1993, כיהנו בה 17 חברים.
+סיעהמנדטיםחברי מועצההליכוד6זאב בוים, יעקב פינטו, נפתלי לוגסי, דניאל פחימה, שמעון אלבז, עמרם אביטן.מפלגת העבודה הישראלית4אלברט ארז, רמי אורן, עינת הלוי, משה עיני.קריית גת אחת2יעקב קוקו פחימה, שלום אסרף.אהבת ישראל2חיים שלום, משה מאיר אייזיק.שס1שמואל שושנה.המפד"ל1דוד אסוליןמרצ1חיים פרטוש
+סיעהמנדטיםחברי מועצהעתיד העיר3אלכסנדר וקסלר, שלמה שמאי, צבי ארווין קלייןמפנה בקריית גת2אלברט ארז, תקוה עברון, אשר אסולין.שסג2עמי ביטון, אלי ממן.הליכוד2מיכה גבאי, יוסף רון.ישראל בעליה2אדוארד אהרונוב, שמעון יודלביץ.קריית גת אחת2יעקב קוקו פחימה, מרדכי עבו.אהבת ישראל2חיים שלום, יהודה לייב אשלג.התקווה1בוריס מנייב.לטובת העיר1בני חסוןאומץ1חיים פרטוש
+סיעהמנדטיםחברי מועצהויקטוריה3יעקב אפריימוב, בוריס מור, דוד יוסוביץ.תדמית2אבירם דהרי, אלון כנעני.מפנה בקריית גת2אלברט ארז, אשר אסולין.שס2עמי ביטון, שמעון מויאל.הליכוד2מיכה גבאי, עמרם אביטן.אהבת ישראל2חיים שלום, שמואל כהן.עם אחד1שלום שנדלרקריית גת שלנו1בוריס מנייב.בני חסון1בני חסוןמפד"ל1נסים דוד אביסדריס
סגנים: שולמית סהלו, עמי ביטון.
+סיעהמנדטיםחברי מועצהקריית גת ביתנו4יעקב אפריימוב, ויקטור בורוכוביץ, מיכאל קנדינוב, אשר אמסלם.תדמית3אבירם דהרי, שולמית סהלו, אבנר כחלון.שסג3עמי ביטון, שמעון מויאל, שמואל כהנא-שפירא.מפד"ל2נסים דוד אביסדריס, אתי ואזנהיחד1בוריס מנייב.הליכוד1אלברט ארז, חיים אברג'ל.יחד בתנופה1חיים פרטוש.הכוח שלך במועצה1מיקי זוהר.בני חסון1בני חסון.
מועצת העיר ה-13 נבחרה ב-22 באוקטובר 2013, כיהנו בה 17 חברים, 2 מהם התחלפו במהלך כהונתם.
סגנים: יעקב אפריימוב (מ"מ), מיקי זוהר, חיים שלום, שולמית סהלו.
+סיעהמנדטיםחברי מועצהתדמית3אבירם דהרי, שולמית סהלו, ציון טליגוקר.קריית גת ביתנו3יעקב אפריימוב, ויקטור בורוכוביץ, מיכאל קנדינוב, יבגני סניצר.שסג2עמי ביטון, יאיר עמר.הליכוד2מיקי זוהר, חיים שלום, אהובה נאור.התעוררות2שי זולדן, יקיר שינדלר.התחדשות2חיים אברג'ל, ארתור נייאזוב,דרך חדשה1דוד בן לולו.הבית היהודי1אילן חזן.בני חסון1בני חסון.
מועצת העיר ה-14 נבחרה ב-30 באוקטובר 2018, כיהנו בה 17 חברים, 2 מהם התחלפו במהלך כהונתם.
סגנים: עמי ביטון (מ"מ), דודו בן לולו, ארז חסון, יעקב אפריימוב (בתואר).
+סיעהמנדטיםחברי מועצהשסג4עמי ביטון, שמעון דייוויס, שלמה זלמן הכט, אהרן קליין.תדמית2אבירם דהרי, מוריה זגורי.קריית גת מנצחת2כפיר סויסה, יובל אביסדריס, יקיר אורן.קריית גת תצליח2יקיר שינדלר, חיים אברג'ל.דודו בן לולו וארז חסון2דוד בן לולו, ארז חסון, יקיר חג'ג'.התעוררות1שי זולדן.יחד1יגאל וינברגר.עוז1שולמית סהלו.קריית גת ביתנו1יעקב אפריימוב, ויקטור בורוכוביץ.
מועצת העיר ה-15 נבחרה ב-27 בפברואר 2024, מכהנים בה 17 חברים.
סגנים: עמי ביטון (מ"מ), יגאל וינברגר, ארז חסון (בתואר).
+סיעהמנדטיםחברי מועצהשסג4עמי ביטון, שלמה בטיטו, שמעון דייוויס, עופר ראובני.הביצועיסטים3יעקב יקיר שינדלר, שי זולדן, ראובן אלקבץ.קריית גת מנצחת2כפיר סויסה, ארז חסון.תדמית2אבירם דהרי, מוריה זגורי.ועשית2מתניה גבאי, משה מלכה.יחד2יגאל וינברגר, ארז חסון.כח באמונה1נתנאל מויאל, זלמן הכט.קריית גת אחת1יעקב אפריימוב.
עיריית עמאן רבתי היא העירייה של רבת עמון, בירת ירדן, והמטרופולין שסביבה.
היא אחראית על מתן שירותים ציבוריים לאזרחי העיר בתחומים שונים, כגון רישוי, תברואה ומספור, וכן בתוכניות תרבות, תיירות, ספורט וחינוך.
בראשות העירייה עומד עומד בראש מועצת העירייה מאז מרץ 2017.
העירייה הראשונה ברבת עמון הוקמה בשנת 1909 ואוכלוסייתה מנתה כ-300 משפחות, שהיוו כ-2,000 נפשות.
בשנת 1950, כתוצאה מהתרחבות העיר בעקבות מלחמת העצמאות, הפכה עיריית עמאן לעיריית הבירה של ירדן.
בשנת 1987, כתוצאה מהתרחבות מתמדת של שטח העיר, הגידול באוכלוסייתה וביצוע תכנון כולל לעיר וסביבתה, הוכרזה על הקמת "עיריית עמאן רבתי", שהחליפה את עיריית הבירה.
תחום השיפוט של העירייה הוא כ-795.39 קמ"ר.
האוכלוסייה הגרה בתחומי השיפוט של העירייה מונה כארבעה מיליון תושבים.
עיריית עמאן רבתי פועלת באמצעות מועצת העירייה, בראשות ראש עיריית עמאן.
המועצה מורכבת מארבעים חברים, שמחציתם נבחרים על ידי תושבי המטרופולין והמחצית השנייה ממונים על פי החלטת ממשלת ירדן.
לאור שטחה הגאוגרפי העצום של המטרופולין, אופייה הטופוגרפי ואוכלוסייתה הגדולה והגדלה, חולקה עיריית עמאן רבתי ל-22 מחוזות מנהליים המספקים את השירותים המוניציפליים הנצרכים.
בניין עיריית עמאן רבתי ממוקם ב, מוקף בחצרות וגנים.
בשנת 2009 עמד מספר העובדים בעירייה על כ-18,000 עובדים.
תחום השיפוט של העירייה מחולק ל-22 אזורי משנה:
עִירִית הוא יישוב קהילתי מתוכנן שעתיד להיווסד במבואות ערד, בקרבת העיר ערד.
מיקומו בבקעת ערד, כ-1.5 קילומטרים צפונית לתל ערד, על כביש 80 בגובה של 520 מטרים מעל פני הים.
שמו של היישוב "עירית" הוא על שם הצמח עירית, הגדל באזור בו הוא יקום.
היישוב ייבנה מזרחית לשטחים בהם יושב השבט הבדואי קשכר נבארי, בבקעת ערד, בגובה של 520 מטרים מעל פני הים.
הוא ישכון כ-1.5 קילומטרים צפונית לתל ערד, ליד קצהו של הר גבנונים.
היישוב יוקם בצמוד לכביש 80. הוא יימצא בקרבת נחל דבשת, הזורם אל נחל טוב שנשך אל נחל צאלים ובהמשך לים המלח.
בהמשך השנה החליטה ועדת השמות הממשלתית ששמו של יישוב זה יהיה "עירית".
עירית נבובה (שם מדעי: Asphodelus fistulosus) היא עירית נבובה היא גאופיט רב-שנתי קצר-ימים, בעל ציצת שורשים מעובים, ים-תיכוני בעיקרו, ממשפחת העיריתיים.
היא אחד מ-18 מיני הסוג, שרובם מרוכזים באגן הים-התיכון - בעיקר בחלקו המערבי - אך נמנית עם המינים בעלי תחום התפוצה הרחב ביותר, ואף התאזרחה באזורים נרחבים מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי, ובהם אמריקה, אוסטרליה, דרום אפריקה וניו זילנד.
בישראל היא מצויה ברוב אזורי הארץ, למעט המדבר הקיצוני; תפוצתה פזורה ואינה יוצרת רצף מרחבי.
זהו צמח זקוף בעל עלים גליליים, צרים וחלולים היוצאים מציצת שורשים מעובים, שממנה מתנשא עמוד תפרחת חסר עלים; פרחיו דומים לאלה של עירית גדולה אך קטנים יותר.
המין פורח בחורף ובאביב, אך פרטים הגדלים בבתי-גידול מופרים - כגון צדי דרכים וערוצי נחלים - עשויים לפרוח גם בעונה המאוחרת.
הוא אחד מחמשת מיני הסוג הגדלים בישראל; יחד עם עירית גדולה הוא נמנה עם המינים הרב-שנתיים של החבל הים-תיכוני, ואילו שלושת המינים האחרים בארץ הם חד-שנתיים האופייניים לאזורי מדבר.
לעירית נבובה תחום תפוצה רחב במיוחד, המשתרע מן האיים האטלנטיים - האזוריים, מדיירה, האיים הקנריים וכף ורדה - דרך מרבית ארצות אגן הים התיכון, הבלקן והקווקז, ועד המזרח התיכון, סיני וחצי האי ערב, לרבות עומאן וערב הסעודית, ואף באי מאוריציוס שבאוקיינוס ההודי.
עירית נבובה התאזרחה בהצלחה מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי, בעיקר באזורים בעלי אקלים ים-תיכוני, סובטרופי או חם-יבשתי.
כיום היא מופיעה כמין מתאזרח ולעיתים אף פולש במגוון רחב של אזורים מחוץ לאגן הים התיכון, ובהם צפון אמריקה, דרום אמריקה, אירופה המרכזית והצפונית, דרום אפריקה, אוסטרליה וניו זילנד.
בעיקר מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי מתוארת עירית נבובה כעשב רע.
היא אינה נאכלת בדרך כלל על ידי מרבית בעלי החיים במרעה, ועל כן עלולה להפחית את כושר הנשיאה של שטחי מרעה; מסיבה זו הוכרזה כמין מזיק באוסטרליה.
מנגד, בהערכת השימור העולמית היא נחשבת למין שאינו נתון בסיכון, אוכלוסיותיו יציבות ואין ידועים איומים משמעותיים על קיומו.
עירית נבובה גדלה בבתי גידול טבעיים וגם בסמוך לאדם ברוב החבלים הים-תיכוניים של ישראל, למעט המדבר הקיצוני.
תפוצתה משתרעת מן הגולן בצפון ועד הר הנגב בדרום, וממישור החוף במערב ועד אזורי ההר; עם זאת, הופעתה לרוב דלילה ופזורה ואינה יוצרת רצף מרחבי.
עירית נבובה גדלה בעיקר בבתות, בצומח עשבוני ים-תיכוני ובשדות בור, והיא פעילה בחורף ובאביב.
בתי גידול טבעיים: מקומות יבשים, קרקעות חוליות, אזורים סלעיים, סוגי בתי גידול (classification), חורש פתוח (Forest – בעיקר יער דליל), שיחיות (Shrubland), אזורים סלעיים.
לצד בתי-גידול טבעיים אלה, המין מופיע גם בבתי-גידול מופרים ובסביבות אדם - כגון צדי דרכים, איי תנועה, קרקעות חשופות ובסמוך למבנים - עדות לכושר ההתבססות הגבוה שלו.
בתי גידול מופרים / אנתרופוגניים, מרעה, מטעים, אזורים עירוניים, צדי דרכים, שטחים נטושים, קרקעות לא מעובדות.
כן מצויה העירית בערוצי נחלים רחבים בתחום הערבות; אף שמדובר בבתי-גידול טבעיים, תנאיהם דומים במידת-מה לבתי-גידול מופרים מבחינת מיעוט התחרות.
ערוצים אלה מרכזים נגר עילי ולחות קרקעית גבוהה יחסית, הקרקע בהם עמוקה יותר, ולכן הם מספקים תנאים נוחים לצמחים בעלי איברי אגירה תת-קרקעיים.
בתנאים אלה עשויים פרטים להמשיך לצמוח ואף לפרוח גם במהלך העונה השחונה.
תחום תפוצתה בישראל נמשך מן הגולן והגליל התחתון בצפון, דרך השרון ומישור החוף, השפלה והרי יהודה, אל בקעת כנרות ובקעת בית-שאן, ומשם דרומה אל צפון הנגב ומערבו ועד הר הנגב.
המין מצוי גם במדבר שומרון ובמדבר יהודה וכן בערבות הירדן.
מחוץ לגבולות ישראל הוא מופיע גם בגלעד, במואב ובאדום.
העלווה מתפתחת לרוב בתחילת נובמבר וקמלה עד אמצע יוני.
חנטת הפירות מתחילה בראשית מרץ ונמשכת עד אמצע יוני, והפצת הזרעים מסתיימת בדרך כלל בתחילת אוגוסט.
עירית נבובה היא צמח עשבוני רב-שנתי קצר-ימים, בגובה 30 עד 100 ס"מ.
היא מצוידת באיברי אגירה תת-קרקעיים מן הטיפוס של ציצת שורשים מעובים, ושורשיה סיביים ובשרניים במקצת, המשמשים להתחדשות ולאגירת מים וחומרי תשמורת.
העלים רבים, מרוכזים בבסיס הצמח וערוכים בשושנת; הטרף סרגלי, גלילי או לעיתים רחוקות שטוח, בסיסו נדני וקרומי והשוליים תמימים.
בעירית נבובה העלים דמויי סרגל צר מאוד, רוחבם עד 3 ולעיתים רחוקות 4 מ"מ; הם חצי-גליליים וחלולים, מסתיימים בקצה דמוי מרצע מחודד ובעלי קרין; העלים קירחים, אינם דביקים, ושפת העלה לרוב מחוספסת מעט.
העלים זקופים וקצרים מעמוד התפרחת.
עמוד התפרחת חלול, חסר עלים, פשוט או מסועף, סעיפי המשנה עולים באלכסון.
התפרחות סופיות, מרובות פרחים; התפרחת מכבדית ובה אשכולות דלילים; חפי התפרחת משתיירים, צרים, דמויי אזמל, מחודדים, לבנים וקרומיים באורך 4 עד 7 מ"מ.
עוקצי הפרחים ישרים, קצרים בהרבה מן הפרחים, וברובם בעלי מפרק באמצעם.
שישה עלי עטיף (כלומר עלי פרח שאינם ממוינים לגביע ולכותרת), זקופים עד פרושים, מפורדים או מאוחים קלות בבסיסם, שווים זה לזה ובכל אחד עורק מרכזי בולט, לעיתים כהה מן הרקע.
בעירית נבובה עלי העטיף פרושים לרווחה בעת הפריחה וקוטר הפרח אינו עולה על שני ס"מ; אורך כל עלה עטיף 10 עד 12 מ"מ, צורתם אליפטית וקודקודם קהה.
שישה אבקנים מפורדים, שווים זה לזה באורכם, קצרים מן העטיף ואינם עוברים את גובה עמוד השחלה או הצלקת; הזירים מורחבים בבסיסם, קעורים ועוטפים את השחלה, והם הולכים וּצרים בהדרגה כלפי מעלה ונעשים דמויי חוט או כישור; המאבקים שווים, מחוברים אל הזיר בגבם ופונים פנימה.
בעירית נבובה עלי העטיף לבנים עד ורודים חיוורים, מאורכים, קהים בקודקודם, באורך 5–12 מ"מ וברוחב 2–3 מ"מ, עורקם ורוד כהה או חום.
השחלה עילית, מאוחה משלושה עלי שחלה ויוצרת שלוש מגורות, ובכל מגורה ביצית אחת או שתיים; עמוד שחלה אחד דק כחוט; הצלקת כדורית עד בעלת שלוש אונות רדודות.
ההלקט בקוטר 4 עד 5 מ"מ, כדורי; קשוותיו מחורצות לרוחב ב-2 עד 3 חריצים; עוקצי הפרי ארוכים פי 2 עד 3 מן ההלקט.
בעירית נבובה קוטר ההלקט 4–5 מ"מ; קשוותיו מחורצות לרוחב ב־2–3 חריצים, ועוקצי הפרי ארוכים פי 2–3 מן ההלקט.
בעירית נבובה הזרעים מחוספסים, מחורצים לרוחב בגבם ב-2 עד 3 חריצים ובעלי 2 עד 3 גומות בצדדיהם.
בעירית נבובה ידועים פרטים דיפלואידיים (2n = 28) לצד פרטים טטרפלואידיים (2n = 56), עובדה המעידה על קיומה של פוליפלואידיה במין.
הזיהוי נעשה בדרך של שלילת המינים הדומים על פי רוחב העלים, מבנה עוקצי הפרחים, גודל הפרח ומבנה השורשים.
1.העלים צרים וגליליים, רוחבם 1 עד 4 מ"מ.
2.עוקצי הפרחים בעלי מפרק סמוך לבסיס, והעלים אינם דביקים.
3. הפרחים בקוטר שעולה על 2 ס"מ ועמוד הפריחה מגיע לגובה של עד כ-50 ס"מ ואף יותר.
מכלול זה שולל את עירית צרת-עלים, שהיא נמוכה יותר בדרך כלל ופרחיה קטנים, פחות מ-1.5 ס"מ.
4. מבנה השורשים (מאפיין תומך, כאשר הצמח חסר פרחים או פירות) - שורשי עירית נבובה נפרדים כמעט מבסיסם, ואילו בעירית צרת-עלים ציצת השורשים מאוחדת בבסיסה ויוצרת מראה דמוי שורש שיפודי מתחת לעלים הראשונים.
עירית נבובה היא מין שמוצאו באזור הים-תיכוני, אך מבחינה אקולוגית אינה מתנהגת כמין ים-תיכוני טיפוסי.
לצד הופעתה בבתי גידול טבעיים, היא מיטיבה להתבסס גם בסביבות מופרות, ולכן ניתן לראות בה מין רודרלי בעל אסטרטגיה אופורטוניסטית.
כאשר בית הגידול מתייצב ומתפתח כיסוי צומח צפוף יותר, יכולתה של עירית נבובה להתחרות פוחתת, ולעיתים היא נדחקת לשטחים פתוחים או מופרעים שבהם התחרות נמוכה יותר.
עם זאת, אין מדובר ברודרל קלאסי: היותה גאופיט בעל ציצת שורשים מעובים מקנה לה יכולת אגירה והתחדשות, המאפיינת דווקא צמחים של בתי גידול יציבים יותר.
שילוב זה מעיד על גמישות אקולוגית גבוהה במיוחד.
עירית נבובה היא גאופיט בעל ציצת שורשים מעובים המשמשת להתחדשות ולאגירת מים וחומרי תשמורת, ומאפשרת לצמח לשרוד את הקיץ החם והיבש לאחר קמילת חלקיו העל-קרקעיים.
המין חודר גם לשוליים צחיחים - בתחומי האזור האירנו-טורני והמדברי - ונמצא במגוון גבהים, מן החופים ועד כ-2,500 מטר מעל פני הים.
אף שטווח תפוצתו רחב, הופעתו לרוב אינה רציפה אלא בדגם כתמי.
המין גדל במגוון בתי גידול יבשים יחסית - מקרקעות חוליות ובינוניות (לס, חול, טין וחרסית) ועד אזורים סלעיים - ובלבד שהקרקע מנוקזת היטב.
הוא מסוגל להתפתח גם בקרקעות דלות בחומרי הזנה, ועמיד לטווח רחב של חומציות הקרקע, מחומצית ועד בסיסית.
הצמח מותאם לתנאי אור מגוונים: הוא גדל היטב בשמש מלאה אך מסוגל להתקיים גם בצל חלקי, למשל בחורש פתוח.
שילוב זה של סבילות לקרקע, לאור וליובש מאפשר לו לנצל בתי גידול טבעיים ומופרים כאחד.
בתי גידולו הטבעיים כוללים בתות, שיחיות ואזורים סלעיים, אך הוא שכיח גם בסביבות האדם, כגון שטחים עירוניים, צדי דרכים, שטחים נטושים וקרקעות לא מעובדות.
נראה כי עיבוד קרקע סדיר פוגע ביכולתו להתבסס, ולכן שכיחותו נמוכה יותר בשטחים חקלאיים פעילים.
לעומת זאת, במקומות שבהם מתקיימת רעיית יתר הוא עשוי להתרבות.
עם זאת, היעדרו היחסי משטחים טבעיים יציבים - גם כאשר הם נתונים לרעייה - מחזק את ההבנה כי הצלחתו תלויה בעיקר בהפרעות קרקע ולא רק בהפחתת תחרות.
בנוסף לבתי הגידול שתוארו לעיל, ערוצי נחלים - ובייחוד באזורים צחיחים - עשויים לשמש עבורו בית גידול נוח.
בתי גידול אלה מרכזים נגר עילי ולחות קרקעית יחסית לסביבתם, ולעיתים גם מציעים קרקע עמוקה יותר ופחות תחרות על מים - תנאים המתאימים לצמחים בעלי שורשי אגירה.
יכולתו של המין להמשיך בפעילות ואף לפרוח בעונה המאוחרת בבתי גידול כאלה מעידה על ניצול יעיל של משאבי מים זמניים.
הפרחים דו-מיניים וריחניים ומואבקים בעיקר על ידי חרקים, תכונה המבטיחה הצלחת רבייה גם באוכלוסיות דלילות.
נוסף על כך, המין מייצר כמויות גדולות של זרעים, דבר המאפשר התבססות מהירה של אוכלוסיות חדשות ולעיתים אף יצירת ריכוזים מקומיים גדולים.
מכלול תכונותיה של עירית נבובה מצביע על מין בעל גמישות אקולוגית גבוהה ועל היותה צמח שמייצג אפוא אסטרטגיית ביניים בין צמחים המותאמים לבתי גידול יציבים לבין כאלה המתמחים בניצול סביבה מופרת.
אף שמוצאה באזור הים-התיכוני והיא מצוידת בציצת שורשים מעובים - תכונה האופיינית לגאופיטים רבים של בתי גידול יציבים - התנהגותה בשטח דומה לזו של מינים רודרליים המנצלים קרקעות מופרות, מגיעים ראשונים ומתבססים בהן במהירות.
שילוב זה מסייע לה להרחיב את תחום תפוצתה אל מעבר לאזור מוצאה.
עישון מזון היא שיטה לעיבוד מזון והכנתו למאכל.
זוהי אחת השיטות העתיקות לשימור בשר ודגים.
כיום, משמש עישון המזון למטרות טעם בלבד, ומגוון המזונות העוברים עישון נרחב מאוד וכולל, בין השאר, בשרים, פירות, ירקות, גבינות ואף תבלינים.
עישון מזון הוא תהליך עיבוד אותו עובר המוצר כדי לבשל, לשמר או להקנות לו טעם על ידי חשיפתו לעשן מחומר בוער, לרוב עץ.
היסטורית, משקים בעולם המערבי כללו מבנה קטן בשם "בית עישון", שבו אפשר היה לעשן ולאכסן בשרים.
מבנים אלו היו בדרך כלל מופרדים היטב ממבנים אחרים - הן בגלל סכנת שרפה והן בגלל העשן הרב שהיה נפלט מהם.
תהליך העישון המסורתי כלל חימום של המזון בתוך כלי סגור שאליו הועבר עשן שנוצר משריפת גזרי עץ (מעשנה).
חימום המזון יצר תהליך של פיסטור, ואילו העשן יצר תגובה כימית עם השכבה העליונה של המזון אשר מנעה למשך זמן מהתרבות חיידקים עליו.
עישון קר דומה בעיקרו לעישון המזון הרגיל, אך הוא מתבצע ללא חום.
בשיטה זו שמים את המזון, שבדרך כלל תובל ונכבש מבעוד מועד במעשנה (מתקן עישון), אשר מזרימה סביבו עשן משריפת שבבי עץ, מקורר בטמפרטורה של כ־25 מעלות צלזיוס המקנה למזון טעם מעושן אופייני.
תהליך עישון קר אורך שעות רבות, אך אינו מקנה למזון עמידות בפני קלקול - שכן זה לא טופל בחום כלל.
לשם שימור מזון שעובר עישון קר ומניעת קלקולו, המזון מטופל במלח, ניטריט או סו-וויד.
עישון מזון עשוי לייצר פחמימנים ארומטיים רב-טבעתיים אשר עלולים להוביל לסיכון מוגבר של סוגים מסוימים של סרטן; כמו כן בזמן העישון עלולים להיספח לאוכל עטרן וחומרים רעילים אחרים.
עישון הוא שאיפה של עשן לפה או לדרכי הנשימה ולריאות מתוך סיגריה, סיגר, מקטרת, נרגילה, מאדה או באנג.
החומר הנפוץ ביותר המשמש לעישון הוא טבק, אך עישון הוא גם אחת מדרכי הצריכה של סמים נוספים, כגון קנאביס.
מבין הגורמים הניתנים למניעה (גמילה מעישון), עישון טבק הוא הגורם הראשי למחלות קשות ולמוות, כגון: מחלות לב, סרטן (בעיקר סרטן הריאות), פגיעות בדרכי הנשימה, ועוד.
העישון גורם גם לעישון פסיבי ולעישון מיד שלישית.
עישון הטבק החל כמעין טקס מסורתי על ידי העמים הילידים ביבשת אמריקה, שם מקורו של הטבק.
צוותו של כריסטופר קולומבוס למד את טכניקת העישון אותה הביא עמו בשובו לספרד, משם התפשט הנוהג לאירופה ולשאר העולם.
במקור מינון הטבק בעישון היה גבוה עד כדי יצירת הזיות, וזן הטבק היה ניקוטיאנה ראסטיקה או בעברית טבק גס, שהוא בעל מינון ניקוטין פי תשעה הגורם להזיות.
הטבק עבר שינוי על ידי ג'ון רולף, שהציג את השיטות החדשות [סיגריות וכדומה] לעולם הישן בו הן פותחו מאז הגילוי והמינון הותאם כדי להוות מוצר צריכה יומיומי, בניגוד למצב אצל הילידים האינדיאנים שהשתמשו בו מספר פעמים בשנה.
עישון טבק הוא הגורם הראשי למחלות קשות ומוות, אשר ניתן למונען.
העישון מחדיר לריאות עשן וזפת המכילים עשרות מרכיבים מסרטנים, ועוד חומרים רעילים שונים.
העשן והזפת גורמים להרס תפקוד הריאות, חודרים למערכת הדם, גורמים לסתימות, מכווצים את העורקים, פוגעים בהובלת החמצן ובתהליכים נוספים במערכות הגוף, ולכן עלולים לתרום להיווצרות מחלות רבות.
מבין המחלות הרבות העישון גורם לסוגים רבים של סרטן כגון: סרטן ריאות, סרטן שלפוחית השתן, ולנשים בהריון השפעות רבות על הלידה וסרטן הרחם שעלול לפגוע בעובר.
בממוצע, מעשנים מקצרים את חייהם ב-13.8 שנים.
שכיחות המוות בגיל צעיר היא פי 3 גדולה יותר בקרב המעשנים.
במדינות מפותחות, שני שלישים מן הגברים המעשנים מתים טרם זמנם כתוצאה מעישון.
לפי נתוני משרד הבריאות לשנת 2017, כ-8,000 בני אדם בישראל כל שנה כתוצאה מנזקי עישון.
ההערכה היא שמנזקי עישון פסיבי מתים כ-800 בני אדם בכל שנה.
העישון ידוע כגורם למחלות שונות:
מחלות ריאה - דלקת סימפונות כרונית ונפחת.
עדויות חד משמעיות מראות כי 90% ממקרי סרטן הריאה, נגרמים מעישון.
עישון מגדיל את הסיכויים לחלות בסרטן הפה, הוושט, השפתיים, הקיבה, הדם (לוקמיה) והשלפוחית.
עישון עלול לגרום להתפתחות יתר לחץ דם, מחלות לב, התקפי לב ולשבץ מוחי.
עשן הסיגריות מגדיל את הסיכוי להתפתחות ירוד (קטרקט) בעין.
עשן הסיגריות פוגע בעור, במיוחד בעור הפנים ותורם ליצירת קמטים.
אנשים שמעשנים לאורך שנים עשויים להיראות מבוגרים יותר מאשר אנשים בגיל זהה שאינם מעשנים.
פגיעה בפוריות הגבר: מחקרים רבים שפורסמו בתחילת המאה ה-21 מעידים על פגיעת העישון בזרע.
דווח על זרע דליל יותר ונייד פחות, וגם על שינויים צורניים בזרע המעשנים.
נמצא שחומרת הפגיעה תלויה בכמות העישון, ובולטת במיוחד במרבים לעשן.
בנוסף נמצא ש"אינאונות ואסקולרית" שכיחה יותר במעשנים בהשוואה ללא-מעשנים.
הגברת מתח וחרדה בעקבות תסמיני גמילה ראשוניים שמתעוררים בין סיגריה לסיגריה, ומגבירים את תחושת הדחיפות לסיגריה הבאה.
המושגים "עישון פסיבי", "עישון כפוי" או "עישון מיד שנייה" מתייחסים לאנשים הנמצאים במחיצת אנשים מעשנים, וכתוצאה מכך שואפים אל ריאותיהם עשן סיגריות.
עישון פסיבי מכיל יותר מ-7,000 כימיקלים, מתוכם מאות מוגדרים כרעילים.
מחקרים שבחנו את השפעתם של יצירת סביבה סטרילית לעישון הראו שיש לה מספר ערכים מוספים, דוגמת הגברת סיכויים בגמילה מעישון וגורם לירידה בסיכוי להתחיל לעשן.
רשויות בריאות שונות מציינות סיכונים מוגברים של עישון פסיבי עבור מבוגרים שמעולם לא עישנו ללקות במחלות של מערכת הלב, סרטן הריאה ושבץ מוחי, כולל הערכה של כ-50,000 מקרי תמותה בטרם עת משלושת הסיבות האלו בכל שנה בארצות הברית.
דו"ח של ראש שירותי בריאות הציבור של ארצות הברית העריך שחשיפה קבועה במקום מגורים לעישון פסיבי מעלה את הסיכון לסרטן ריאה ב-30-20%.
תסמינים נוספים כוללים תגובות אלרגיה, כאבי ראש ועוד.
בין הסכנות עבור קטינים - שנמצאים בסיכון מוגבר לעישון פסיבי מכיוון שקצב נשימתם גבוה יותר כדי לעודד את צמיחת הגוף - נמצאת העלייה בשכיחות תסמונת מוות בעריסה, דלקות אוזניים, זיהומים בדרכי הנשימה, ועוד.
עם זאת, מחקר מקיף שנעשה בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת UCLA הצביע על אפשרות שהקשר הישיר בין מחלות הקשורות לעישון לבין עישון פסיבי חלש לעומת התפיסה המקובלת.
בטווח הקצר - העישון הפסיבי עלול לגרום לגירוי בעיניים, לכאב ראש, לבחילה ולסחרחורת.
מחקר מתמשך בדק את שכיחותן של רמות מדידות של קוטינין בקרב לא-מעשנים, כדי לאמוד את מידת השכיחות של עישון פסיבי באוכלוסיית ארצות הברית, וגילה ירידה דרמטית בין שנת 1988 - בה 87.9% מקרב הלא-מעשנים היו בעלי רמות מדידות - לשנת 2014, בה השכיחות ירדה ל-25.2% באוכלוסיית הלא-מעשנים.
במרכזים לבקרת מחלות ומניעתן ייחסו ירידה זו למספר גורמים, ובראשם הורדת שיעור המעשנים באוכלוסייה הכללית, מודעות מוגברת לסכנות בעישון פסיבי ואימוץ חוקים האוסרים על עישון במקומות עבודה ובשטחים ציבוריים רבים.
המחקרים גם הצביעו על כך שישנם הבדלים בין קבוצות שונות באוכלוסייה במידת החשיפה לעישון פסיבי, כאשר קבוצות הנוטות לחשיפה גבוהה במיוחד הם אנשים ברמה סוציו-אקונומית נמוכה, עובדי תעשיית "צווארון כחול" וילדים בגילאי 3–11. בנוסף בולטות קבוצות אוכלוסייה ספציפיות, כמו האפרו-אמריקאים בארצות הברית, בשיעור גבוה במיוחד של עישון פסיבי.
מונח שנטבע על ידי מכון דנה-פרבר לסרטן של אוניברסיטת הרווארד הוא "Third hand smoke" - מושג זה מתייחס לנזקי העישון כפי שהם באים לידי ביטוי בסביבה ונשארים בה גם שעות וימים לאחר שהעישון התבצע בפועל.
נזקי עישון יד שלישית מתייחסים לכימיקלים שנותרים בסביבה לאחר שמתפוגג העשן, כימיקלים בביגוד, משטחים שונים ובקירות.
יתר על כן, עלולים אותם כימיקלים המופקים מהעישון להגיב עם חומרים נוספים המצויים בסיבה ולגרום לנזקים בריאותיים נוספים (מעבר לנזקי העישון הפסיבי הידועים).
תינוקות וילדים חשופים יותר לנזקי עישון יד שלישית מכיוון וסביבת המחיה שלהם מצויה בקרבה רבה לאזורים בהם נשארים הכימיקלים.
כלומר, תינוק שזוחל על משטח הרצפה, או ילד שנוגע או מצייר על הקירות חשוף הרבה יותר למפגעי עישון יד שלישית.
במבנים ציבוריים רבים, כגון שדות תעופה ומקומות עבודה, קיימים חדרי עישון בהם ניתנת האפשרות לעישון, כדי להגן על הציבור שאינו מעשן מעישון פסיבי.
מאמצע המאה העשרים התרבו מחקרים מדעיים שהוכיחו שהעישון מסוכן לבריאות, גורם למחלות ולמוות מוקדם.
חברות הטבק לחמו במידע זה באמצעות מידע מוטה שהפיצו כדי להטעות את הצרכנים, אך בהמשך אכן קודמה במדינות רבות חקיקה המטילה מגבלות שונות על העישון.
גרמניה הנאצית הייתה המדינה הראשונה בהיסטוריה המודרנית בה התקיימה מערכה ציבורית אפקטיבית נגד צריכת טבק.
בעולם נחקקו חוקים רבים נגד עישון.
בישראל משמש לכך החוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון.
בנוסף נחקקו חוקים המגבילים את הפרסום והמכירה של מוצרי טבק:
איסור על מכירת מוצרי טבק לקטינים (עד גיל 18).
חיוב לתת אזהרה על כל קופסת סיגריות, ובה פרטים על נזקים שגורם העישון.
חיוב לתת אזהרה בדבר נזקי העישון על כל פרסומת לסיגריות, או איסור מוחלט של פרסומת כזו.
איסור להציג מוצרי עישון למכירה בחנות ויש להסתירם, כך שלא יהיו גלויים לעין.
בישראל משמש למטרות אלה חוק איסור פרסומת והגבלת השיווק של מוצרי טבק ועישון, ה'תשמ"ג-1983.
ב-2010 הפכה בהוטן למדינה הראשונה שאסרה מכירת סיגריות בשטחה.
ב-2021 הודיעה ניו זילנד כי החל משנת 2027 תיאסר מכירת סיגריות בהדרגה לילידי שנתון 2008 והלאה (כך שהגיל המינימלי לרכישת סיגריות יעלה מדי שנה בשנה אחת).
רבים רואים בלחץ חברתי אחת הסיבות המרכזיות לעישון.
לפי גישה זו, אדם "נגרר" לעישון עקב רצון להשתלב בחברה בה זו הנורמה, אף על פי שבתנאים אחרים לא היה מעשן.
פרופסור בן עמי סלע מבית הספר לרפואה באוניברסיטת תל אביב ובית החולים שיבא בתל השומר מצטט מחקר ולפיו מאז שנת 1990 ועד 2002 הוכפלו למעשה סצנות העישון בסרטים המיוצרים בארצות הברית, ונפח העישון בסרטים חזר לימי הזוהר שלו משנות ה-50, בטרם החלו להתברר הנזקים הבריאותיים שמחולל העישון.
הברית בין תעשיות הטבק והסרטים, קיימת למעשה משנות ה-30. חברות הטבק נהגו לתגמל במשך שנים חברות סרטים וכוכבים:
חברת הטבק פיליפ מוריס שילמה 350 אלף דולר עבור הכנסת סצנה אחת בסרט "רישיון להרוג" בסדרת ג'יימס בונד, בה מעשן כוכב הסרט טימותי דלטון סיגריה מתוצרתה.
סילבסטר סטלון קיבל 500 אלף דולר מחברת בראון ויליאמסון כדי שיעשן סיגריות מתוצרתה בחמישה מסרטיו.
מחקר אחר אותו מצטט סלע באותו מאמר, הראה קשר ישיר בין צפייה בסרטים הכוללים סצנות עישון לבין התחלת העישון אצל בני נוער.
בשנת 1959 העריכה הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שכ-48% מהגברים מעל גיל 18 מעשנים, וכ-13% מהנשים מעל גיל 18 מעשנות.
בשנת 1972 נותר שיעור הגברים המעשנים בסביבות 48%, ושיעור הנשים עלה ל-23%.
שיעור המעשנים בקרב הערבים בישראל עמד על 63%.
בשנת 2007 הוערך שיעור הגברים היהודים המעשנים בכ-26.7%, שיעור היהודיות המעשנות בכ-19.7%, שיעור הגברים הערבים המעשנים בכ-39.8% ושיעור הערביות המעשנות בכ-6.8%.
בשנת 2017 הוערך שיעור הגברים היהודים המעשנים בכ-23.3%, שיעור הנשים היהודיות המעשנות הוערך בכ-16.9%, שיעור הגברים הערבים המעשנים הוערך בכ-38.2% ושיעור הנשים הערביות המעשנות הוערך בכ-7.2%.
על פי נתוני התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל, שיעור כלל הגברים המעשנים בשנת 2017 עמד על 26.6% ושיעור כלל הנשים המעשנות עמד על 12.1%.
שיעור העישון בשכבה החברתית-כלכלית החלשה עמד על 19.2% ובשכבה החברתית-כלכלית החזקה עמד השיעור על 13.0%.
בקרב בני נוער בישראל, בשנת 2022 חלה ירידה בגיל התחלת העישון, בהשוואה לממדי העישון בישראל בשנה הקודמת (2021).
שינויים אלו מיוחסים בין היתר להתפשטות הסיגריות האלקטרוניות ללא כל רגולציה ופיקוח על התופעה.
על פי נתוני דו"ח העישון ל-2023 שפרסם משרד הבריאות בינואר 2025, 20.5% מאוכלוסיית ישראל מגיל 21 מעשנים.
הדו"ח מעריך את העלויות הישירות והעקיפות של נזקי העישון למערכת הבריאות ולכלל המשק ב-3.6 מיליארד שקל.
לפי הערכות, ההוצאה של משקי הבית בישראל על מוצרי עישון עמדה ב-2023 על קרוב ל-10 מיליארד שקל.
ישראל פועלת, החל משנות ה-80, לצמצום העישון, בעיקר בקרב קטינים.
החל משנת 2003 הצטרפה ישראל ל-FCTC, אמנה בינלאומית בחסות ארגון הבריאות העולמי לצמצום והגבלת השימוש במוצרי טבק.
חוק הגבלת הפרסומת והשיווק של מוצרי טבק, תשמ"ג–1983, הוא חוק מקיף המתייחס בהרחבה לנושא העישון.
על פי החוק, אין לפרסם "פרסומת בשבח העישון כשלעצמו", וכן אין לפרסם פרסומות על מוצרי טבק במגוון מדיות, ובהן רדיו, בטלוויזיה, בפרסומים עיתונאיים המיועדים בעיקרם לקטינים, בכלי תחבורה ציבוריים פנים-ארציים ועוד.
החוק מאפשר פרסום במספר מדיות, למשל, בעיתונות שאינה מיועדת לקטינים או בחסות לאירועים, אולם מחייב את המפרסם לכלול אזהרת בריאות בהתאם להגדרות משרד הבריאות, ואוסר לעשות בפרסום זה שימוש בשמם או דמותם של בני אדם או בעלי חיים, כולל דמויות מצוירות או מונפשות.
החוק גם מחייב את יצרני ויבואני מוצרי הטבק להגיש לשר הבריאות דוחות המפרטים את הוצאותיהם על פרסום וקידום מכירות.
החל משנת 2014 התווספו לחוק סעיפים נוספים האוסרים מכירה של סיגריות ומוצרי עישון לקטינים, ומגביל הצבה של מכונות אוטומטיות למכירת סיגריות.
באותה שנה נחקק גם חוק למניעת העישון במקומות ציבוריים והחשיפה לעישון, שהיה חוק יוצא דופן בעולם בשעתו, שכן ישראל הייתה בין המדינות הראשונות שהגבילה את העישון עצמו.
החוק בתחילתו אסר על עישון במספר מקומות דוגמת אוטובוסים ובתי קולנוע, ועם השנים הורחב החוק והתייחס גם למסעדות, מטוסים, תחנות אוטובוס מקורות, רציפי רכבת, גני אירועים, מקלטים ציבוריים, גני שעשועים, אצטדיוני ספורט ועוד.
בשנת 2019 נכנס לתוקף תיקון לחוקים הנ"ל, המחיל גם על סיגריות אלקטרוניות איסורים דומים לאלו של סיגריות הטבק, וכן אוסר על מכירת סיגריות אלקטרוניות בעלות מאפיינים מוגדרים (למשל, ריכוז ניקוטין גבוה מדי).
החוק מתייחס לראשונה לפרסום באינטרנט, ואוסר לא רק פרסום במדיות דיגיטליות, אלא גם שימוש בהן לפרסומת סמויה או למתן חסות.
בנוסף, החוק אוסר על חלוקה חינמית של סיגריות באירועים המוניים.
החוק עדיין מתיר פרסום בעיתונות המודפסת, אולם החמיר את חובתו של המפרסם, שעתה עליו לממן גם מודעה בגודל שווה המזהירה מפני העישון.
החוק נתן דגש מיוחד במטרה לנסות ולהפחית את הפופולריות של סיגריות בקרב קטינים, ולכן אסר על שיווק צעצועים וממתקים בצורת סיגריות, וקבע כי על כל חפיסות הסיגריות להיות מעוצבות כחפיסות אחידות בצבע אחיד ולא פופולרי בשם פנטון 448c.
סביב תחילת המאה ה-20, משהתחילו להתפרסם ברבים החששות לפיהם עישון הטבק מזיק לבריאות, רבנים החלו להתייחס לשאלת איסורו של העישון על פי ההלכה.
ניכרת מגמה היסטורית לפיה ככל שהמחקר הרפואי התקדם וביסס את הוודאות לגבי נזקי העישון והיקפם, התרבו הרבנים שאסרו את העישון, וכן יחסם של כלל הרבנים שהתייחסו לנושא, לרבות אלה שנמנעו מלאוסרו במפורש, נעשה עוֹיֵן יותר כלפי התופעה.
מראשוני הפוסקים שהתייחסו בכתביהם לכך היה הרב ישראל מאיר הכהן (ה'חפץ חיים'), שפסק, בהסתמך על חוות דעת של רופאי זמנו, כי עישון סיגריות אסור באופנים בו פוגע הוא בבריאות, מכח הציוויים על שמירת הנפש.
חלק מהאוסרים התבטאו מפורשות שמדובר באיסור דאורייתא.
לעומת האוסרים, הרב משה פיינשטיין פסק כי עישון טבק אינו מהווה ביטול ציווי מהתורה, וזאת על פי הפסוק המבטא אמונה כי אלוהים שומר מפני סיכונים הנובעים מדבר ש"דשו בו רבים" (שנהגו רבים לעשותו).
הרב פיינשטיין כתב מפורשות כי היתרו מבוסס על הנחה לפיה רק מיעוט מהמעשנים נעשים חולים במחלות מסוכנות כתוצאה מהרגלם.
עם זאת, כתב כי על פי רוח ההלכה רצוי שלא לעשן.
והדגיש זאת בפרט באשר ל'בני תורה'.
זאת ועוד, בנוגע לאנשים שטרם התרגלו לעשן, כתב שיש לאסור להם להתרגל לכך, וכתב שעל הורים למנוע מבניהם להתחיל לעשן, אף אם הם עצמם מעשנים.
אכן, ברבות השנים, עם התפתחות המחקר הרפואי, התברר שמקרב המעשנים, הרוב דווקא נחלים במחלות מסוכנות הנגרמות מהעישון ואף מתים מהן.
כמו כן, תוחלת החיים של מעשן קצרה בכעשור בממוצע יחסית למי שאינו מעשן.
לאור תגליות אלה התבטאו רבנים רבים כי היתרו של הרב פיינשטיין כבר אינו תקף, וזאת על פי אמות המידה ההלכתיות שהוא עצמו קבע.
מבין הרבנים נמנים בנו של הרב פיינשטיין - הרב דוד פיינשטיין חתנו - הרב משה דוד טנדלר, והרב יהודה דוד בלייך.
מדובר ברבנים שבעצמם התירו בעבר את העישון על פי נימוקיו של הרב פיינשטיין, אך חזרו בהם כשהתבהרו להם הנתונים הסטטיסטיים בעניין.
הרב עובדיה יוסף דן אף הוא לומר כי אין איסור הלכתי מוחלט בעישון סיגריות, מכח הכלל 'שומר פתאים ה, ''בהתבסס על הנחה (שהתבררה כעבור שנים כשגויה) לפיה רק מיעוט מהמעשנים נחלים במחלות מסוכנות בשל כך.
עם זאת, בשונה מהרב פיינשטיין, במסגרת הצגתו את הדיון בשאלת איסור העישון, לא העלה מסקנה מפורשת להתיר את העישון.
אדרבה, ניכר היה כי ככל שהתקדמו השנים, התבטאויותיו של הרב יוסף נגד העישון, נעשו חריפות יותר ויותר.
בכתביו, ובדברים שנשא בעל פה, דיבר בגנות העישון, קרא להימנע כליל מעישון, כתב הסכמות לספרים שכל נושאם ועניינם היה להוכיח את האיסור שבעישון, ובכל פעם שהתייחס בכתביו לשאלות הלכתיות הנוגעות לעישון מצדדים שונים - הקפיד להזכיר את הסכנה החמורה שבדבר.
זאת ועוד, נהג לשלב בתוך דבריו נגד העישון, את העובדה כי רבנים חשובים (כגון הרב ישראל מאיר הכהן והרב אליעזר ולדנברג) אסרו זאת וכתבו כי המעשן יתן את הדין על כך לפני האל.
ובספרו הליכות עולם, אף כתב במפורש שחובה לציית לפסיקתם של הרבנים שאסרו את העישון.
מדבריו אלה, רבנים רבים הסיקו כי דעתו להלכה הייתה לאסור את העישון.
בנוסף, רבנים הצביעו על כך שמכיוון שהתברר במחקר הרפואי כי רוב המעשנים נעשים חולים במחלות קטלניות כתוצאה ממעשיהם, התברר העישון כאסור אף לפי הקריטוריונים המקילים שהציג הרב יוסף.
גם דעתו של בנו, הרב יעקב יוסף, הייתה שאסור לעשן, ואף סירב הוא להתיר נדר של אדם שאסר על עצמו את העישון בנדר, ולאחר מכן ביקש לחזור בו מנדרו.
כתגובה לעמדה לפיה ניתן להחיל את הכלל 'שומר פתאים ה'" בקשר לעישון, טען הרב ולדנברג שלא ניתן לומר כך בימינו, מאחר שכבר נתפרסמו נזקי העישון: .
פוסקים נוספים רבים דחו את נימוקי המתירים בטיעונים דומים.
האיסור לעשן באופן המזיק לאחרים במשפט העברי
בספרות ההלכה של הדורות האחרונים נידון נושא העישון הפסיבי בהקשר של הלכות נזיקין במשפט העברי.
פוסקים בולטים, ביניהם הרב משה פיינשטיין, והרב אליעזר ולדנברג, פסקו כי ללא קשר לשאלת עצם איסור העישון, אסור לעשן בקרבת אחרים שאינם חפצים בכך, מחמת הצער והנזק הנגרם להם.
האיסור תקף גם כאשר אדם מעשן בביתו או בחצרו אך העשן מתפשט אל עבר רשות שכניו או רשות הרבים.
כמו כן, גם במקרה בו שכנו של מעשן הסכים לו בעבר לעשן בקרבתו, שמורה לו הזכות לחזור בו מהסכמתו, ללא הגבלת זמן, ואין בזה משום חזקה לטובת המעשן, שכן דומה הדבר לעשן של כבשן וריח של בית הכסא - לגביהם נפסק כך בקשר לדיני הרחקת נזיקין, בתלמוד הבבלי.
זאת ועוד, אדם שהזיק אדם אחר בכך שעישן באופן שחשף אותו לעשן וגרם לו כתוצאה מכך נזק, חולי, או כאב, חייב לשלם לו דמי פיצויים, כדין המזיק חברו בידיים, וכדין החובל בחברו.
שיעור המרחק שעל המעשן להתרחק מאנשים אחרים לבל יזיק להם נידון כשאר נזקים שלא נקבע להם שיעור הרחקה במפורש בתלמוד, וכפסיקתו של הרמ"א:.
משרד הבריאות וארגוני בריאות נוספים ציינו את השיעור של 10 מטרים בהקשר של נזקי עישון פסיבי.
כבר בשנת תשמ"ה (1985), בטרם נודעו היקפם של הנזקים המשמעותיים של העישון הפסיבי, כתב הרב ולדנברג לאסור להיחשף לעישון פסיבי, מחמת הנזק הגופני הכרוך בכך מתוקף חובת שמירת הנפש.
לדבריו, אף כאשר הנמצאים בקרבת מעשן מסכימים לו לעשן בנוכחותם, אין תוקף להסכמתם, ועובר המעשן על איסור כפול: האיסור שבעצם העישון, והאיסור שבגרימת נזק לזולת.
רבנים נוספים אימצו עמדה זו.
פוסקים רבים כתבו לאסור את השימוש בקנאביס לצורכי פנאי, בעוד אחדים פקפקו בכך.
תשובתו של הרב משה פיינשטיין בה אסר זאת נחרצות, מצוטטת רבות.
אמנם, בעניין שימוש בקנאביס לצורך רפואי מובהק, התגלעה מחלוקת, כאשר פוסקים מסוימים אסרו זאת, למעט במקרי קיצון בלתי סבירים בהם קיים חשש לפיקוח נפש באי שימוש בסם, בעוד פוסקים אחרים התירו זאת בשופי.
היו גם שאסרו מחשש לכיבוי, האסור ביום טוב.
חלק מהאוסרים כתבו במפורש שמדובר באיסור לא תעשה מדאורייתא של מלאכה ביום טוב.
פוסקים אחרים, בהם רבי יעקב יהושע פלק (פני יהושע) ורבי צבי הירש אשכנזי (חכם צבי), חלקו והתירו את העישון ביום טוב, כאשר היתרם נשען בעיקר על שני יסודות:
א) צורך רפואי - בעבר רווחה הנחה שלעישון תועלות רפואיות, כגון סיוע בעיכול המזון.
על פי הנחה זו הגדירו חלק מהפוסקים את העישון כפעולה רפואית, הנחשבת לדבר השווה לכל נפש.
ב) תפוצה נרחבת''' - פעולה שרבים רגילים בה מוגדרת כדבר השווה לכל נפש.
מנגד, חלק מהאוסרים חלקו על עצם ההנחה שפעולה רפואית מטבעה מוגדרת כשווה לכל נפש.
כמו כן, חלקם דחו את העמדה שפעולת העישון, שמעוררת סלידה בקרב לא מעשנים, תהיה מוגדרת כשווה לכל נפש רק מכח העובדה שרוב הגברים מעשנים.
פוסקים אחדים הציעו עמדות ביניים: יש שהתירו את העישון רק במקומות שבהם העישון היה נהוג בקרב רוב אנשי המקום, אך במקומות שלא - סברו שיש בכך איסור דאורייתא.
אחרים סייגו את היתר העישון רק ליום טוב שני של גלויות, ואכן, בקהילות מסוימות אכן פשט המנהג להימנע מעישון רק ביום טוב ראשון.