tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מי שלא היה נשמע להוראות הצו- עונשו היה מוות.
אמנם, שום דבר לא עצר את תמרה ואימה מלעזור לשכניה היהודים.
ליד משפחת ברומברג, התגוררה משפחת קניבסקה.
בת משפחת קניבסקה, יקטרינה (קטיה), ותמרה התיידדו.
משפחת קניבסקה הועברה לגטו באודסה.
תמרה ואמה היו מתגנבות לגטו ומביאות למשפחה היודית אוכל ובגדים.
המשפחה היהודית הועברו לגטו אחר בדומנובקה (במחוז מיקולאייב, אוקראינה), לאחר חיסולו.
למרות המרחק, תמרה ואמה המשיכו לסייע לאותה משפחה.
הן נסעו והלכו קילומטרים רבים, ושיחדו את שומרי הגטו בכסף על מנת להיכנס ולהביא למשפחת קניבסקה אוכל ובגדים.
קטיה, בת משפחת קניבסקה שרדה, והגיעה לביתה של תמרה, חולה מאוד.
תמרה ואמה נתנו לקטיה להתגורר אצלן עד להבראתה.
תמרה ביקרה גם את בני משפחת ירמולינסקי שנכלאו בבית סוהר באודסה.
תמרה נכנסה לבית סוהר דרך שוחד בכסף שהציעה לשומרים, והביעה למשפחה אוכל ובגדים.
תמרה ואמה גם עזרו לאנסטסיה רוזינה ואמה צילה אשכנזי, שהתחבאו באודסה הכבושה.
תמרה מצאה אותן בדירה נטושה באחת הסמטאות באודסה, שבו הן התחבאו במשך כמה חודשים.
תמרה נהגה להתגנב לדירה ולספק להן אוכל, בגדים וגם תרופות בשעות הצורך.
תמרה ואימה פעלו מתוך מניעים מוסריים וערכיים להצלת היהודים למרות העוני שלהן, מתוך התנגדותן לחוקים הגזעניים של הנאצים.
תמרה נישאה ליהודי ושניהם עלו ארצה בשנות ה-90, והתגוררו בחיפה.
ב-31 בדצמבר 2000 תמרה ואמה הוכרו כחסידות אומות העולם על ידי יד ושם.
בטקס, שהתקיים ב-18 בנובמבר 2001 ביד ושם תמרה קיבלה את התעודה ואת המדליה גם עבור אמה שנפטרה 20 שנה מוקדם יותר.
במסגרת מיזם "חסד אחרון" (מיזם משותף ל"יד ושם" ושב"כ שנערך במהלך 2021, ובמסגרתו אותרו קבריהם של חסידי אומות העולם שגרו ונקברו בישראל ונאסף אודותם מידע רב), נחקר גם סיפורה של תמרה.
קברה אותר בבית הקברות הלטיני בחיפה ונקבעה עליו הלוחית זיכרון.
בגן חסידי אומות העולם בשכונת רמת אלון בחיפה שמה של תמרה נחקק באבן הנצחה.
תמרון ולסלבה הוא פעולה נשימתית בה אדם מנסה להוציא אוויר מהריאות בזמן שדרכי האוויר שלו סגורות, למשל בשל סגירה של מיתרי הקול.
לפעולה שימוש בפעולות יומיומיות, כגון שיעול, וכמו כן יש לו שימוש בבדיקות רפואיות.
התמרון נקרא על שם הרופא בן המאה ה-17 אנטוניו מריה ולסלבה.
התמרון ההפוך נקרא תמרון מאלר.
בתחילת תמרון ולסלבה, הריאות מתמלאות באוויר.
לאחר מכן מיתרי הקול נסגרים וכנגדם מופעל לחץ שנובע מכיווץ הסרעפת ושרירי הבטן.
התמרון גורם להעלאת הלחץ בבית החזה, ובכך לירידה בהחזר הוורידי ללב ולהפחתת נפח הפעימה.
בנוסף, התמרון מעלה את הטונוס הפאראסימפתטי על ידי גירוי העצב התועה.
שני תהליכים אלה גורמים לירידה בלחץ הדם.
בתמרון ולסלבה נעשים שימושים יומיומיים עבור שיעול וצאייה.
בנוסף, תמרון ולסלבה משמש גם עבור השוואת לחצים לאורך חצוצרת השמע בזמן טיסה או צלילה.
התמרון משמש גם מתאמנים בזמן פעולות של הרמת משאות כבדים או סקוואט.
לתמרון ולסלבה גם שימושים רפואיים.
בזמן האזנה ללב התמרון יכול לעזור להבחין בין סוגים שונים של מחלות לב מסתמיות ומבניות על ידי שינוי במאפיינים של אוושות.
בנוסף, בשל גירוי העצב התועה, תמרון ולסלבה יכול להפסיק מצבים מסוימים של טכיקרדיה על-חדרית ולהצביע על אבחנה מסוימת, כגון AVNRT או AVRT.
שימוש רפואי נוסף לתמרון ולסלבה מתקיים בבדיקת אוזניים.
תמרון ולסלבה עלול לגרום לבקע.
התמרון קשור ב, תופעה שכמעט בלעדית לגברים מבוגרים.
קיימים סיבוכים נוספים, כגון דימומים ברשתית או דום לב, אך אלה נדירים.
תמרה מיאלניק (נולדה ב-10 בנובמבר 1947) היא רקדנית, כוריאוגרפית ישראלית וזמרת יידית, מייסדת להקת תיאטרון מחול ירושלים, זוכת פרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית בשנת 2016, וזוכת פרס יקירת ירושלים למחול לשנת 2007.
מיאלניק נולדה בבריסל שבבלגיה, להורים ניצולי שואה: ישראל לרר וציפורה לבית קליינהנדלר (ניצולת מחנות הריכוז אושוויץ, רוונסבריק, ופוגרום קיילצה).
לאחר פטירתם בשנות ה-60, תמרה אומצה על ידי הגב' מרים לונסקי-כץ (אשת חינוך ומייסדת תיאטרון יידיש שפעלה בבריסל), שם החלה תמרה את דרכה הבימתית כזמרת וכשחקנית יידית.
בשנת 1966 הקימה להקת ריקודי עם כחלק מפעילותה במרכז הקהילתי על שם בן-גוריון .
במקביל, הדריכה בתנועת הנוער של השומר הצעיר ונשלחה מטעמה ללונדון, להרקיד בפסטיבל תנועות הנוער הציוניות של אירופה.
שם פגשה מיאלניק את בעלה לעתיד דב מיאלניק שנשלח להיות אקורדיוניסט בפסטיבל מטעם תנועת הנוער איחוד הבונים מפריז.
בשנת 1969 סיימה מיאלניק את לימודיה בסמינר למורים בבריסל, והקימה את הקברט Le Chat écarlate.
בין השנים 1970–1971 מיאלניק התגוררה בפריז וייסדה להקת ריקודי עם, במקביל לפעילותה במחלקת הנוער והחלוץ מטעם הסוכנות היהודית בפריז.
בנוסף, הופיעה כזמרת יידית ברחבי אירופה.
לראשונה בחייה, החלה לימודי מחול (בלט קלאסי, מחול מודרני וכוריאוגרפיה) באקדמיה למוסיקה ומחול ע"ש רובין בירושלים.
בין השנים 1972–1974 רקדה תמרה ב"להקת ירושלים למחול בן זמננו", להקתה של חסיה לוי אגרון.
בשנת 1975 מיאלניק הקימה עם הכוריאוגרפית פלורה קושמן את להקת המחול של "גלריית תיאטרון ירושלים" שהפכה ב-1977 לסדנת המחול הירושלמית.
בשנת 1976 הקימה מיאלניק, בשיתוף עם איש החינוך והפולקלור שלום חרמון, את מגמת המחול הראשונה בארץ בבית הספר התיכון של האקדמיה למוסיקה ומחול, לבקשתה של הגב' חסיה לוי אגרון.
בתחילת שנות ה-80 הייתה תמרה בחזית בימת הפרינג' בארץ.
תמרה יצרה והופיעה במספר לא מבוטל של יצירות החוקרות את התרבות והזהות היהודית דרך מחול, שירה, זמרה, ומשחק ובשילוב השפה יידיש.
בשנת 1985, יחד עם בעלה דב מיאלניק (מוזיקאי ומעצב תאורה, זוכה פרס הבמה לילדים ונוער לשנת 2006) ייסדה את תיאטרון מחול ירושלים.
באותה השנה, זכתה במלגת קרן התרבות אמריקה – ישראל ע"ש שרת על פועלה כמורה, ומקימת מגמת המחול הראשונה.
ב־1989 זכתה תמרה בפרס על שם גרטרוד קראוס עבור יצירתה 'צחוק עשה לי', וב־2007 זכתה בתואר "יקירת העיר ירושלים למחול" על תרומתה לפיתוח וקידום תחום המחול בירושלים, ביצירתה ובכך שהעמידה דורות רבים של רקדנים.
ב-2012 הקימה מיאלניק את תמ"י (תיאטרון מחול יהודי), להקת מחול המיועדת למגזר הדתי.
ובשנת 2016, זכתה מיאלניק בפרס שר החינוך ליוצרים בתחומי התרבות היהודית על פעילותה רבת השנים ויצירתה האמנותית העוסקת בסוגיית הזהות היהודית.
מנימוקי השופטים בוועדה: "על פועלה ב-40 השנים האחרונות ועל העשייה הרבה בפיתוח תחום המחול, על הקמה וניהול מגמת המחול הראשונה בירושלים.
בהקמת להקת מחול דתית, לפני כשלש שנים, נתנה הגב' תמרה מיאלניק אפשרות לרקדניות לבטא את כישוריהן עם חומרים כוריאוגרפיים התואם את הלך רוחן ובכך מילאה חלל שנפער עם השנים בתחום המחול בקרב המגזר האמוני."
ולא ילמדו עוד מלחמה (1975)
שלוש מחשבות מאת ר' נחמן מברסלב (1984)
תמרה טיילור היא שחקנית קנדית.
התפרסמה בעיקר בדמותה של ד"ר קאמיל סרויאן, מנהלת המעבדה הפורנזית בסדרת הטלוויזיה "בונז", בעונה השביעית של הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D" ובדמותה של אנג'לה וויטלי בסדרה "חוק וסדר: פשע מאורגן".
טיילור נולדה וגדלה בטורונטו, אונטריו, קנדה, לאביה ווהן גרוז, מוזיקאי ממוצא ברבדי ולאמא דבורה ריד, ממוצא סקוטי שעבדה כמנהלת נכס.
היא פרשה מלימודים עוד כשהייתה בתיכון והחלה לעסוק בדוגמנות.
כאשר הבינה כי דוגמנות לא מתאימה עבורה, היא עברה ללוס אנג'לס והחלה לעסוק במשחק ולהופיע בפרסומות.
ב-1999 היא הופיעה כחברה הטובה ביותר של האלי ברי בסרט introducing Dorothy Dandridge (אנ'), היא הופיעה בתפקידים קצרים במספר סדרות: "NCIS", "אבודים", "CSI: מיאמי", "שולחן לחמישה", "דוסון קריק" ועוד.
בנוסף הופיעה בסרט משנת 2005, "יומנה של שחורה מטורפת" (אנ').
היא הופיעה לראשונה בסדרה בפרק הראשון של העונה השנייה, בדמותה של ד"ר קאמיל סרויאן.
בתחילה הצטרפה לסדרה בתפקיד אורחת, כאשר הכוונה הייתה שדמותה תירצח, אך מכיוון שדמותה יצרה יחס מאוד חיובי אצל הצופים הוחלט להשאירה ולהעבירה לדמות קבועה, אותה מילאה בכל העונות עד סיום הסדרה.
בסדרה היא משתמש פתולוגית, מנהלת מחלקת הזיהוי הפלילי במכון הג'פרסוניאן.
החל מהעונה השמינית היא מנהלת מערכת יחסים עם אריסטו וזירי והשניים מתארסים בעונה האחת עשרה ולבסוף מתחתנים.
בשנת 2018 הופיעה בסדרה של נטפליקס "פחמן משודרג".
בשנת 2020 הופיעה בעונתה השביעית והאחרונה של הסדרה "סוכני S.H.I.E.L.D" בדמותה של סיביל.
באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה של נטפליקס, "משפחת אוקטובר" בדמותה של דלריס אלן, ציידת על טבעית שהיא חלק מארגון סודי המכונה "פרסידיו".
בשנת 2021 הופיעה בשתי עונות של הספין אוף של הסדרה "חוק וסדר", "חוק וסדר: פשע מאורגן", בדמותה של אנג'לה וויטלי, פרופסור למתמטיקה באוניברסיטת קולומביה וגרושתו של החשוד ברצח ריצ'רד וויטלי (דילן מקדרמוט).
בסדרה יש לה ילד בכור בשם רפאל שנרצח, ועוד שני ילדים מריצרד וויטלי אשר מעורבים בעסקיו המפוקפקים.
היא מפתחת קשרים רומנטיים עם אליוט סטייבלר (כריסטופר מלוני).
בסוף העונה השנייה היא מתאבדת בתאונה, כאשר הגרוש שלה נמצא עימה ברכב, ורק גופתה נמצאת.
טיילור היא קרובת משפחה (מנישואין) של השחקנית נב קמפבל, איתה גם הופיעה ב"שולחן לחמישה".
היא התחתנה עם עורך הדין מייק קולי בשנת 2007 והשניים התגרשו ב-2012, לזוג לא היו ילדים.
שנהסרטתפקידהערות1998ללא הגיון (אנ')ג'ניס טייסון2005יומנה של שחורה מטורפת (אנ')דברה סימונססרניטימורה2007Gordon Glassקארן2011Shuffleלינדה2015ליגת הצדק: אלים ומפלצות (אנ')בקה (אנ')/ וונדר וומןדיבובAna Maria in Novela Landד"ר אסבאדו בצ'דל2017August Fallsמינה2019#Truthליז וויליאמס2022Diary of a SpyאנהTBAMadonna Non Grataד"ר שרי ג'קסון
Richard Wheatley"2021–2022חוק וסדר: פשע מאורגןאנג'לה וויטלי15 פרקים2023שלג צח (אנ')קסנדרה טרנר5 פרקים2025הכל הוגןהבלשית קוני מורו3 פרקים
שנהפודאקסטתפקידהערות2023Agent Stokerליז / רוזפודקאסט; 2 פרקים
תמרה (תמר) ברוש (נולדה ב-26 בדצמבר 1945) היא בעלת תואר בחינוך, שתרמה רבות לחינוך מבוגרים בישראל.
היא מייסדת "הקתדרה", מרכז בין-תחומי ללימודי העשרה במוזיאון ארץ ישראל, שאותו היא מנהלת מאז 2002. לפני כן יסדה את "אסכולות", בית הספר ללימודים רב-תחומיים של האוניברסיטה הפתוחה.
ברוש נולדה ברמת גן כתמרה אסס-אפרת, להוריה משה, יליד חאלב בסוריה, ומרטה, ילידת צ'רוניביץ ברומניה (כיום אוקראינה).
בתיכון למדה בגימנסיה העברית הרצליה וסיימה בהצטיינות.
כנערה הייתה פעילה בגדנ"ע אוויר ועשתה קורס בדאייה, ובהמשך, שירתה בצבא כמדריכת סימולטור בבית הספר לטיסה של חיל האוויר.
תוך כדי שירותה הצבאי נרשמה ברוש ללימודי תואר ראשון באוניברסיטת תל אביב, בשפה וספרות אנגלית.
בשנת 1966, לאחר השחרור, עברה לירושלים, והשלימה את התואר הראשון באוניברסיטה העברית, בשפה וספרות אנגלית ובמדע המדינה.
במהלך התואר הראשון, למדה גם לימודי תעודה בחוג לתקשורת, שהקים הפרופ' אליהוא כ"ץ.
בין השנים 1969 ל-1972 עברה ברוש לארצות הברית, ללימודי תואר שני ב-Montclaire State College, בניו ג'רזי, והתמחתה בהוראת אנגלית כשפה זרה.
את לימודיה לתואר דוקטור השלימה בשנת 1979, בחוג לחינוך של אוניברסיטת וויטווטרסראנד (Witwatersrand), יוהנסבורג, דרום אפריקה.
הדיסרטציה שלה עסקה ב"הוראת אנגלית כשפה זרה בקבוצות קטנות".
בין השנים 1984–1987, למדה ברוש באוניברסיטת ניו יורק (NYU) לתואר שני נוסף, בתקשורת המונים, והתמחתה בדיבור בפני קהל.
משלהי שנות ה-60 ועד למחצית שנות ה-70 שימשה ברוש מורה לשפות: היא לימדה אנגלית בבתי ספר תיכון בארץ, ועברית בארצות הברית.
בין השנים 1980–1984 הייתה מנהלת המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע (מה"ט), שתחת פיקוחו פעלו כ-30 מכללות להכשרת הנדסאים וטכנאים בישראל.
בין השנים 1984–1987 עבדה בקונסוליה הישראלית בניו-יורק, כמנהלת הסברה ויחסי ציבור של מדינת ישראל באוניברסיטאות ובמכללות ברחבי ארצות הברית, באמצעות "סוכני השפעה" – פרופסורים ישראלים ששהו באמריקה בשנת שבתון.
בשנת 1987 יסדה את "בית הספר ללימודים רב תחומיים - אסכולות" של האוניברסיטה הפתוחה, וניהלה אותו בעשר השנים הראשונות לקיומו, עד 1997. במקביל, לימדה תרבות הנאום בחוג לתקשורת באוניברסיטה העברית ובחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1993 הגישה את התוכנית "יומן תרבות" בערוץ הראשון בטלוויזיה הישראלית, בהפקתה של דליה גוטמן.
בשנת 1997 מונתה למנהלת הכללית של בית הספר היהודי "תרבות" בבואנוס איירס, ארגנטינה, שבו למדו כאלף תלמידים מגיל 18 חודשים ועד גיל 18 שנים.
בשנת 2002 ייסדה ברוש את המרכז ללימודים רב-תחומיים "הקתדרה" במוז"א - מוזיאון ארץ ישראל תל אביב, שאותו היא מנהלת עד היום.
"הקתדרה" מיועדת לקהל הרחב, ומפעילה כ-60 קורסים, שמתנהלים במוזיאון, וכן סמינרים וטיולי אמנות בארץ ובעולם.
המרצים במרכז הם אקדמאים מאוניברסיטאות בישראל, והוא מונה יותר מ-16,000 מנויים בשנה.
במהלך שנות קיומו שירת המרכז מאות אלפי מתעניינים.
ברוש נשואה ליורם ברוש, בכיר לשעבר בתדיראן, וכיום מנכ"ל "כותרת" יחסי ציבור.
"נאום לכל עת", אנתולוגיה הכוללת 100 נאומים נבחרים שנישאו במדינת ישראל בין השנים 1948–1993, הוצאת ידיעות אחרונות, 1993.
"מילים בסוף הדרך", אנתולוגיה של הספדים לדמויות מובילות ומשפיעות בהיסטוריה של מדינת ישראל, הוצאת ידיעות ספרים, 2011.
תמרה וירג'י קוסטקה (ברומנית: Tamara Virgi Costache; נולדה ב-23 ביולי 1970) היא שחיינית עבר רומנייה, אלופת העולם (מדריד 1986), אלופת אירופה (סטרסבורג 1987) ושיאנית עולם (1986–1988) במשחה ל-50 מטר חופשי.
באליפות רומניה שנערכה בבוקרשט, ב-16 ביולי 1986 היא קבעה בשלב המוקדמות במשחה ל-50 מטר חופשי שיא עולם חדש של 25.50 שניות, אותו שיפרה במשחה הגמר ועמידה אותו על 25.34 שניות.
שבועיים לאחר מכן, במשחקי הבלקן שנערכו בסופיה בולגריה ב-1 באוגוסט אותה שנה היא שיפרה את שיאה העולמי והעמידה אותו על 25.31 שניות.
שלושה שבועות לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במדריד, ספרד ב-23 באוגוסט היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא עולם חדש של 25.28 שניות, לפני קריסטין אוטו מגרמניה המזרחית (25.50 שניות) ומארי טרז ארמנטרו משווייץ (25.93 שניות).
שיא העולם החזיק מעדמ כשנתיים ונשבר על ידי יאנג ווניי מהרפובליקה העממית של סין (24.98 שניות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.03 שניות.
באליפות אירופה שנערכה בסטרסבורג, צרפת בשנת 1987 היא זכתה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.50 שניות, לפני קתרין מייסנר מגרמניה המזרחית (25.65 שניות) וכריסטיאנה פילקה מגרמניה המערבית (25.88 שניות) ומדליית ארד במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 56.11 שניות, אחרי קריסטין אוטו (55.38 שניות) ומנואלה סטלמך (55.49 שניות), שתיהן מגרמניה המזרחית.
באולימפיאדת סיאול היא סיימה במקום שישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 25.80 שניות ובמקום 16 במשחה ל-100 מטר חפשי בתוצאה של 57.11 שניות, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 56.79 שניות ועלתה 11 למשחה גמר ב'.
50 מטר חופשי: 25.28 שניות (1986) שיא עולם בעבר ושיא רומניה הנוכחי
תמרון צבאי הוא סדרה של פעולות טקטיות שנועדו לשנות את מיקום הכוחות בשדה הקרב ולהשיג יתרון אסטרטגי על פני האויב.
תמרון הוא כלי חשוב באסטרטגיה צבאית ומבוצע במטרה לשפר את המצב הטקטי של הכוחות, להימנע מסיכונים או לנצל הזדמנויות המתגלות במהלך הקרב.
התמרון הצבאי מהווה חלק מרכזי בתורת הלחימה ובאסטרטגיה הצבאית, ומשמש כלי חשוב בניהול מלחמות וקונפליקטים צבאיים.
תמרון התקפי – כולל פעולות שמטרתן לכבוש שטח אויב, להשמיד כוחות אויב, או להשיג שליטה על נקודות מפתח בשדה הקרב.
דוגמאות לתמרון התקפי הן התקפות חזיתיות, התקפות אגפים, ואיגוף.
תמרון הגנתי – מתבצע כאשר הכוחות הצבאיים מתבצרים בעמדותיהם במטרה להגן על שטח מסוים או למנוע מהאויב להתקדם.
תמרון זה כולל פעולות כגון חיזוק קווים, תכנון מערכי הגנה, והכנת מערכים לטווח הארוך.
תמרון מעקף – פעולה שבה הכוחות הצבאיים עוקפים את קווי האויב במטרה לתקוף מעורף או לכבוש שטח רגיש ללא עימות ישיר.
זהו תמרון שמצריך תכנון מדויק, מהירות וביצוע מתואם.
תמרון התפנות – מתבצע כאשר הכוחות הצבאיים נאלצים לסגת מעמדותיהם מסיבות טקטיות או אסטרטגיות.
תמרון זה כולל פעולות כגון נסיגה מתוכננת, תכנון נתיבי מילוט, ושמירה על סדר וכושר לחימה במהלך הנסיגה.
אחת הדוגמאות המפורסמות לתמרון צבאי מוצלח היא הקרב בקאנאי שנערך בשנת 216 לפנה"ס במהלך המלחמה הפונית השנייה.
המצביא הקרתגי חניבעל ביצע תמרון אגפים שהביא להשמדת הכוח הרומאי הגדול בקרב זה.
במהלך הקרב בסטלינגרד במלחמת העולם השנייה, ביצעה הצבא האדום הסובייטי תמרון התקפי ואגף את כוחות הצבא הנאצי.
תמרון זה הביא לכיתור והשמדה של הארמייה השישית הגרמנית, והיווה נקודת מפנה במלחמה.
תמרון דחיקת לסת הוא הליך של עזרה ראשונה וכן הליך רפואי שנועד למנוע מהלשון לחסום את דרכי הנשימה העליונות.
תמרון זה ותמרון הטיית ראש/הרמת סנטר הם שניים מהכלים העיקריים של ניהול בסיסי של דרכי אוויר, והם משמשים לעיתים קרובות בשילוב עם טכניקות בסיסיות אחרות של פתיחת דרכי הנשימה, כולל אוורור שק-שסתום-מסכה.
תמרון דחיקת הלסת משמש לעיתים קרובות לטיפול בחולים עם בעיות צוואר או חשד לפגיעה בעמוד השדרה הצווארי.
התמרון נעשה על חולה בשכיבה על ידי הנחת האצבע והאמה כדי לדחוף פיזית את החלקים האחוריים של הלסת התחתונה כלפי מעלה בעוד האגודלים דוחפים כלפי מטה את הסנטר כדי לפתוח את הפה.
כאשר הלסת התחתונה מוזחת מטה, היא מושכת את הלשון קדימה ומונעת ממנה לחסום את הכניסה לקנה הנשימה.
תמרון דחיקת הלסת נחשב לחלופה טובה יותר (ולא תמרון הטיית ראש/הרמת סנטר) כאשר מגיש עזרה ראשונה חושד שלמטופל יש פגיעה בחוט השדרה, במיוחד בחלק הצוואר של עמוד השדרה.
ועדת הקשר הבין-לאומית להחייאה סקרה מחקרים שלא מצאו שתמרון דחיקת הלסת מגן על עמוד השדרה.
"המלצת הטיפול" של הוועדה ל"פתיחת נתיב אוויר" אומרת: "מצילים צריכים לפתוח את דרכי הנשימה באמצעות תמרון הטיית ראש/הרמת סנטר".
אם החולה נמצא בסכנת שאיפה ריאתית, יש למקם אותו בתנוחת התאוששות או להשתמש בטיפול מתקדם בדרכי הנשימה.
תמרה דאונל קית היא עיתונאית אמריקאית המשמשת ככתבת הבית הלבן ומנחה פודקאסט פוליטיקה מטעם רשת NPR.
היא מופיעה בקביעות בסיכום השבוע "Politics Monday" של "NewsHour PBS" .
קית' חברה במועצת המנהלים של תא כתבי הבית הלבן, וכיהנה כנשיאת התא בין 2022 ל-2023.
קית' עברה עם משפחתה לקליפורניה כשהייתה בת שמונה.
היא סיימה מוקדם את לימודיה בתיכון, קיבלה תואר ראשון בפילוסופיה מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי בשלוש שנים, ונרשמה לבית הספר ללימודי עיתונות בברקלי בגיל 19. קית' מחזיקה בתואר שני בעיתונאות מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
קית' עבדה בכלי התקשורת KQED, WOSU-FM, ו־KPCC .
היא סיקרה את רעידת האדמה בהאיטי (2010) ובין 2001 ל-2010 היא הנחתה את B-side Radio, פודקאסט בן 72 פרקים.
בשנת 2009, הצטרפה תמרה ל-NPR ככתבת עסקים.
בעלה של קית', יהודי בשם אירה גורדון, הוא חוקר סרטן ווטרינר.
תמרה אוג'ניה אוורבוך-פרידלנדר הייתה ביומתמטיקאית ומדענית בריאות הציבור ישראלית-אמריקאית ילידת אורוגוואי שעבדה בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד (HSPH) בבוסטון, מסצ'וסטס.
מחקריה ופרסומיה העיקריים התמקדו באינטראקציות ביו-סוציאליות הגורמות למחלות או תורמות להתפתחותן.
היא נחשבת גם לאישה הראשונה מבין סגל ההוראה של אוניברסיטת הרווארד שניהלה משפט בפני חבר מושבעים בתביעה נגד האוניברסיטה בגין אפליה מגדרית.
תמרה פרידלנדר נולדה באורוגוואי, התגוררה עד גיל 12 בבואנוס איירס, ארגנטינה, ולאחר מכן עברה לישראל עם הוריה, שם התגוררו גם סבה וסבתה.
המשפחה נמלטה מגרמניה הנאצית רגע לפני תחילת השואה.
לאחר סיום לימודיה בתיכון היא שירתה שנתיים בזרוע היבשה בצבא ההגנה לישראל.
היא למדה וסיימה שני תארים באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא למדה כימיה עם התמחות משנית בביוכימיה וסיימה את התואר הראשון שלה בשנת 1965.
בשנת 1967 היא השלימה תואר שני (MSc) בפיזיולוגיה ותואר שני (Med) בחינוך באוניברסיטה העברית.
היא הוסמכה ללמד כיתות גן עד י"ב בישראל, ולאחר לימודיה הרצתה והופיעה בפאנלים ובסדנאות, בישראל, בארצות הברית וברחבי העולם.
באוקטובר 1973, בעת ששהתה בביקור אצל חברים בארצות הברית, הוצעה לה עבודה ב-MIT בקיימברידג' כדי לחקור גורמים מסרטנים כימיים בתרבית רקמה, טכניקה שהייתה אז יחסית חדשה.
במהלך התקופה בה הייתה ב MIT היא עבדה במעבדה וחקרה את החומרים המסרטנים בתרביות רקמה, למדה קורס אחד בכל סמסטר וחלקה בית עם סגל זוטר וסטודנטים לתארים מתקדמים במכון.
במסגרת אחד מהקורסים באביב 1974 היא החלה ללמוד מתמטיקה לראשונה, ולקחה חלק בקורסי מתמטיקה וסטטיסטיקה נוספים בהמשך.
בקיץ 1975 היא החלה ללמוד כסטודנטית מן המניין ב MIT ובשנת 1979 השלימה את הדוקטורט שלה בתזונה ומדעי המזון.
היא התאזרחה בארצות הברית ושם התגוררה עד שעברה שוב לישראל והתגוררה בתל אביב בשנות ה-2010 עד פטירתה בשנת 2021.
לימודי תואר ראשון באוניברסיטה העברית בישראל
תואר ראשון בכימיה (חוג משני בביוכימיה ) – 1965
תואר שני בפיזיולוגיה – 1967
MEd – חינוך (מוסמך להוראה גן חובה עד י"ב) – 1967
דוקטורט, MIT, המחלקה לתזונה ומדעי המזון, התמחות במטבוליזם, 1979
פוסט-דוקטורט, MIT, בגנטיקה של תאים סומטיים 1979–1981
מתחילת שנות ה-2000, היא ארגנה וביצעה מחקר על התנאים המובילים להופעה, שימור והתפשטות של מגפות.
מחקרה כולל מחלות המועברות במגע מיני כגון איידס, כמו גם מחלות המועברות על ידי וקטורים, כגון מחלת ליים, קדחת דנגי, נגיף זיקה ומחלת נגיף הזיקה.
אוורבוך-פרידלנדר חקרה גם את התפשטות ובקרת הכלבת על סמך ניתוח אקו-היסטורי.
עבודתה היא רב-תחומית, וחלק מפרסומיה נכתבו במשותף עם מדענים בינלאומיים וחברים במחלקות שונות ב-HSPH ובמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
חלק מהמודלים המתמטיים האנליטיים שלה הובילו לתגליות אפידמיולוגיות בסיסיות, למשל, שתנודות הן תכונה מהותית של דינמיקת קרציות.
היא הציגה את עבודתה בכנסים בינלאומיים רבים ובמכון אייזק ניוטון למדעים מתמטיים בקיימברידג', אנגליה, שם הוזמנה להשתתף בתוכנית למודלים של מגפות.
אוורבוך-פרידלנדר הייתה חברה מייסדת של קבוצת העבודה למחלות חדשות ומתחדשות.
בהקשר זה, היא הייתה מעורבת בארגון כנס בוודס הול, מסצ'וסטס, בנושא הופעתן ותחייתן של מחלות, שם הובילה את הסדנה בנושא מידול מתמטי.
בסוף שנות ה-90, הייתה אוורבוך-פרידלנדר חוקרת שותפה בפרויקט: "מדוע מחלות חדשות ומתחדשות תפסו את בריאות הציבור בהפתעה ואסטרטגיה למניעתה" (נתמך על ידי קרן רוברט ווד ג'ונסון).
בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד.
אוורבוך-פרידלנדר כיהנה כיו"ר משותפת של הוועדה לביולוגיה ומתמטיקה בבריאות הציבור.
חלק ממאמרי המחקר שלה היו תוצאה של שיתוף פעולה עם סטודנטים במסגרת הקורס מודלים מתמטיים בביולוגיה, שחלקים גדולים ממנו הוקדשו למחלות זיהומיות.
היא התעניינה בחינוך לבריאות הציבור ופיתחה תוכנה חינוכית עבור מתבגרים בתיכון המבוססת על מודלים לקביעת הסיכון שאדם עם התנהגויות מיניות מסוימות אכן יידבק ב-HIV.
מודלים אלה סייעו לנוער נוטה לסיכון, להורים, למחנכים, למנהיגי בריאות קהילתית ולחוקרי בריאות הציבור לחקור כיצד שינויים בהתנהגות מינית משפיעים על הסיכוי שלהם להידבק ב-HIV.
אוורבוך-פרידלנדר עמדה בראש ועדת התכנון לחגיגות יום הולדתו ה-85 של ריצ'רד לוינס מייסד תוכנית האקולוגיה האנושית במחלקה לבריאות עולמית ואוכלוסייה בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד.
הכנס בנושא ההגליאני "האמת היא השלם", נערך ב-2015 בבית הספר לבריאות הציבור של הרווארד, והתמקד בתרומות המגוונות של הביולוג המתמטי לוינס ועמיתיו, סטודנטיו ותלמידיו, המתעניינים באופן רחב בביולוגיה מערכתית.
הספר "האמת היא השלם: מאמרים לכבודו של ריצ'רד לוינס" אותו ערכה בשיתוף עם מיינרד קלארק וד"ר פיטר טיילור, כולל חלקים מהדיונים בכנס.
תביעה על אפליה מגדרית נגד הרווארד
למרות שהסוציולוגית תדה סקוקפול טענה להטיה מגדרית בשלילת קביעות כבר בשנת 1980 אוורבוך-פרידלנדר נחשבה לחברת הסגל הראשונה בהרווארד שהגישה תביעה נגד אוניברסיטת הרווארד בגין אפליה על רקע מגדרי.
בעידוד המנטורים שלה ריצ'רד לוינס ומרווין זלן, ביקשה אוורבוך-פרידלנדר "כמעט מיליון דולר בשכר והטבות שאבדו, כמו גם קידום ב-HSPH" וטענה כי הארווי ו.
Fineberg), ששימש באותה תקופה כדיקן בית הספר לבריאות הציבור בהרווארד "סירב לקדם אותה למשרה עם קביעות משום היותה אישה, למרות ההמלצה החיובית של ועדת הבחירה למינויים".
תביעתה בגין אפליה מינית התבססה על סירוב של הרווארד להעניק לה קביעות, למרות הישגיה המשמעותיים בתחומי מומחיותה, ביומתמטיקה, אפידמיולוגיה, ביוסטטיסטיקה ובריאות הציבור.
ד"ר אוורבוך-פרידלנדר פרשה לגמלאות והתגוררה בתל אביב שם נפטרה בשנת 2021. היא נקברה בבית הקברות קריית שאול בתל אביב.
תמרה ז'יבקוביץ' (במונטנגרית: Тамара Живковић) היא זמרת ונגנית חליל צד ממונטנגרו.
בשנת 2025 נבחרה לייצג את באירוויזיון 2026 עם השיר "Nova zora".
את דרכה בתחום המוזיקה החלה ז'יבקוביץ' בגיל צעיר.
הופעת הסולו הראשונה שלה התקיימה בגיל 14, וכללה שילוב בין נגינה בחליל צד לבין שירה.
בהמשך דרכה זכתה להכרה רחבה יותר בעקבות השתתפותה בשתי מהדורות של Montesong, הקדם הלאומי של מונטנגרו לתחרות האירוויזיון.
בשנת 2024 השתתפה ב-Montesong 2024, הקדם הלאומי של מונטנגרו לאירוויזיון 2025, עם השיר "Poguban let".
השתתפותה בתחרות זו התאפשרה לאחר פרישתו של הזמר בובאן ראיוביץ' מן ההתמודדות, בשל התחייבויות אישיות.
בתום שלבי התחרות דורגה במקום התשיעי, עם שש נקודות.
בשנת 2025 שבה והתמודדה ב-Montesong 2025, הקדם הלאומי של מונטנגרו לאירוויזיון 2026, עם השיר "Nova zora".
בגמר התחרות דורגה במקום הראשון בהצבעת חבר השופטים ובמקום השני בהצבעת הקהל, עם 12 ו-10 נקודות בהתאמה.
תוצאה זו הקנתה לה את הזכות לייצג את מונטנגרו בתחרות האירוויזיון, שתתקיים בווינה שבאוסטריה.
ז'יבקוביץ' נולדה וגדלה בעיר קוטור שבמונטנגרו.
את לימודיה המוזיקליים הראשוניים רכשה במסגרת מקומית בעיר הולדתה, לרבות לימודים בבית ספר למוזיקה.
מרכז חייה מתנהל בין קוטור לבין בלגרד, בירת סרביה.
במסגרת ראיונות שונים ציינה כי בין מקורות ההשראה המוזיקליים שלה נמנות הזמרות צ'ארלי XCX, ליידי גאגא, רוסליה וטייט מקריי.
טמרה אליזבת "טאמי" ג'רניגן היא אסטרופיזיקאית אמריקאית ואסטרונאוטית לשעבר בנאס"א.
במהלך הקריירה שלה השתתפה בחמש משימות של תוכנית מעבורות החלל, וצברה מעל 1,512 שעות בחלל.
היא למדה בתיכון סנטה פה בקליפורניה, וסיימה את לימודיה בשנת 1977.
ב-1981 סיימה תואר ראשון בפיזיקה באוניברסיטת סטנפורד, וב־1983 תואר שני במדעי ההנדסה.
באוניברסיטת קליפורניה בברקלי קיבלה תואר שני באסטרונומיה (1985), וב־1989 הוענק לה תואר דוקטור בפיזיקת חלל ואסטרונומיה מאוניברסיטת רייס.
ג'רניגן החלה לעבוד בנאס"א במרכז המחקר איימס בשנת 1981. בשנת 1985 נבחרה לקבוצת האסטרונאוטים ה־11 של נאס"א, והצטרפה רשמית לחיל האסטרונאוטים בשנת 1986.
במשימתה האחרונה בשנת 1999 ביצעה פעילות חוץ רכבית אחת (EVA) שנמשכה 7 שעות ו-55 דקות.
מדליית המנהיגות המצטיינת של נאס"א
היא נשואה לאסטרונאוט לשעבר פיטר ויסוף ואם לשני ילדים.
תן זהוב או תן מצוי (שם מדעי: Canis aureus) הוא מין ממשפחת הכלבים מסוג כלב בגודל בינוני, החי בדרום אסיה ובדרום אירופה.
תפוצה עולמית: ממזרח אירופה ומאזור הבלקן במערב ועד להודו ודרום-מזרח אסיה במזרח.
בישראל, התן הוא המין המצוי ביותר מבין משפחת הכלביים.
נפוץ בעיקר בצפון הארץ ומרכזה, אך נמצא גם בצפון הנגב ובמדבר יהודה.
באזורים צחיחים התנים שוכנים בסבך צמחייה ליד מעיינות.
התנים נפוצים מאוד בסביבת האדם, סמוך למזבלות ובעיקר בקרבת מושבים ליד מצבורי פגרים של תרנגולות המושלכים על ידי הלולנים.
בשנים האחרונות התן מרחיב את תחום התפוצה שלו אל מערב אירופה, באזורים בהם לא נראה קודם, כמו הולנד, גרמניה, אוסטריהוצרפת.
הרחבת תחום התפוצה לאחרונה מתאפשרת כנראה הודות ליכולת ההסתגלות שלו לסביבה אנושית ולירידה באוכלוסיות הזאבים במערב אירופה.
התן הוא בגודל בינוני וצבעו חום זהוב-אפרפר.
זנבו קצר יחסית, וקצהו כתום ושחור.
על חזהו יש כעין מפית לבנה, שצורתה מיוחדת לכל פרט ועל פיה ניתן לזהותו.
ראשו של הזכר רחב מראש הנקבה, ועל עורפו יש רעמת שיער שחור.
משקלו של התן הוא נע סביב 7 ל-13 ק"ג.
בעבר הזאב הזהוב האפריקאי (Canis anthus), החי גם הוא בישראל, נחשב לתת-מין של התן הזהוב.
אולם מבדיקות התברר שהוא קרוב יותר לזאב, ולימים הוגדר כמין עצמאי.
התן הוא אומינבור וניזון מחולייתנים קטנים עד בינוניים (ארנבות, מכרסמים, עופות וזוחלים), מפגרים, צמחים וכן פסולת חקלאית ואנושית.
כמו כן, תנים מסוגלים ללכוד דגים במים רדודים.
התן חי בזוגות כשלכל זוג טריטוריה, בגודל הנע בין 1 קמ"ר לכ- 20 קמ"ר.
שטח המחיה משתנה בגודלו בין אזורים ברחבי שטח התפוצה של המין: בהונגריה נמדד תחום מחיה של כ- 15 קמ"ר.
בישראל, בשפלת יהודה, נמדדו תחומי מחיה באזורים הסמוכים ליישובים בגדול של כ- 6 קמ"ר ובאזורים טבעיים, תחומי מחיה בגודל של כ-20 קמ"ר.
הטריטוריה מסומנת בשתן, גללים, שריטות בקרקע וקולות.
לעיתים הצעירים נותרים עם הוריהם ועוזרים להם לטפל בגורים, וכשהמזון מצוי בשפע יכולות להיווצר כך להקות קטנות.
התן פעיל בלילה, אך גם בשעות הבוקר המוקדמות ואחרי הצהריים.
התן טורף לרוב חיות קטנות (מכרסמים, עופות וזוחלים), אך ניזון גם מפגרים.
התנים ברמת הגולן נצפו טורפים גם עופרי צבאים, ובעמק החולה ניזונים גם מעופות מים כמו שקנאים ועגורים.
התנים מנהלים אורח חיים מונוגמי, הם טריטוריאליים בעליל ותוחמים את נחלתם על ידי עשיית צרכים בגבולותיה.
הזוג צד ביחד או נפרד.
לעיתים חוברים מספר זוגות כדי לצוד בעל חיים גדול ממדים.
עונת הרבייה של התן הזהוב מתרחשת בחודשי החורף, בסביבות ינואר- מרץ, עם הבדלים קלים בין פרטים ובין אזורים.
התנים מונוגמיים ובני זוג נוטים להישאר יחד לאורך זמן.
עונת גידול הגורים היא בדרך כלל בחודשים אפריל- יוני.
לאחר מכן, כשהגורים גדלים הם עוזבים את הלהקה ותרים אחר להקה/טריטוריה חדשים, בסביבות החודשים יולי- דצמבר.
יחסי גומלין עם האדם בישראל
בקרבת מושבים וקיבוצים נהנה התן מכמות גדולה של עגלים ותרנגולות למאכל וכך עלול לגרום לנזק רב לחקלאים המגדלים, שמנסים לעיתים להרעילו.
בשנת 1964 בניסיון להדביר את מחלת הכלבת פוזרו על ידי משרד החקלאות עשרות אלפי אפרוחים מורעלים, כתוצאה מכך נפגעה אוכלוסיית התנים בארץ באופן קשה ביותר.
יחד עם התנים הושמדו מהרעלה ישירה גם זאבים, שועלים, נמיות, חתולי ביצות, חתולי בר, נמרי מדבר ועוד טורפים.
בעלי חיים נוספים הורעלו מהרעלה משנית (לדוגמה עופות דורסים שניזונו מפגרים הורעלו מהם).
בעקבות היעלמות הטורפים, חל ריבוי גדול באוכלוסיות מכרסמים, ארנבות וחוגלות, שגרמו לחקלאות נזקים קשים מאלה שגרמו התנים לפני מבצע ההדברה.
לפיכך חדל משרד החקלאות מלנקוט בשיטת הרעלה המונית זו.
אף על פי כן, הרשות עודנה פועלת לדילול אוכלוסיית התנים בישראל, שצפיפותם בארץ היא מהגבוהות בעולם; בשנת 2015, למשל, נורו בהיתר בישראל יותר מ-2,300 תנים.
מטרתו של הדילול היא בעיקר למנוע נזק לחקלאים.
מספר התנים בשטח פארק זה כיום (2025) הוא לפחות כ-60 פרטים.
הם ניזונים בעיקר מאשפה ומהאכלות על ידי בני אדם, ועל כן אוכלוסייתם משגשגת.
התן כווקטור של מחלת הכלבת
לאחר שהווקטורים המרכזיים של מחלת הכלבת בישראל היו בדרך כלל שועלים מצויים וכלבי בית או כלבים משוטטים, בשנת 2017, התפתח זן חדש של הנגיף.
לאחר הופעת וריאנט זה, התן הפך לווקטור הדומיננטי של מקרי כלבת בישראל (47 מתוך 74 מקרים עירבו תנים, לעומת שנת 2016 בה היו בסה"כ 29 מקרים, מתוכם 4 בלבד עירבו תנים).
הרוב המוחלט של מקרי הכלבת בשנה זו אירעו באזור עמק בית שאן ועמק יזרעאל, כאשר הרבה מהמקרים עירבו תנים צעירים.
מצב זה, בו התן מהווה הווקטור המרכזי של מחלת הכלבת בישראל נמשך בשנים האחרונות, ככל הנראה בעקבות שילוב בין התפשטות וריאנט חדש של נגיף הכלבת לבין דחיקת אוכלוסיות השועל המצוי, שהיה בעבר הווקטור העיקרי, מאזורים רבים בארץ.
על מנת לטפל במחלה, רשות הטבע והגנים בשיתוף המועצות המקומיות באזורים הפגיעים לכלבת (במיוחד סמוך לגבולות עם ירדן, סוריה ולבנון) מבצעת ממשק חיסונים אורליים.
הממשק כולל פיזור יזום של פיתיונות המכילים חיסון כלבת, במטרה לחסן חיות בר, כגון תנים ווקטורים נוספים.
בנוסף, גם ממשק הדילול מבוצע במטרה להקטין את גודלי האוכלוסיות של התנים ולייצב את המחלה.
מחקרים על התן הזהוב בישראל
אחד המחקרים הראשונים על התן הזהוב בישראל בוצע על ידי פרופ' דיוויד מקדונלד, מאוניברסיטת אוקספורד, שחקר את התנים בעין פשחה, סמוך לים המלח, בשנות השבעים.
מחקרים נוספים של התן הזהוב בישראל כללו משדור טלמטרי באמצעים שונים והתרחשו בשפלת יהודה, רמת הגולן ועמק חרוד.
תן הוא שם כולל למספר מינים במשפחת הכלביים בעלי גוף בינוני, המצויים באפריקה ובדרום אסיה כשהמין תן זהוב חי בישראל.
התנים הם טורפים בינוניים הניזונים בעיקר מנבלות, אף שיאכלו גם בעלי חיים קטנים עד בינוניים ואף פירות זמינים.
הם חיים בקבוצות קטנות ופעילים ביום ובעיקר בלילה.
לא ברור מה הגיזרון של השם של התן.
אבל יש חוקרים הסבורים ששמו של התן מגיע מהשורש ת.נ.ה., שורש שפירושו להשמיע קולות אבל או לומר דברי הספד, זאת בשל הקולות שמשמיע התן.
במילון סורית-ארמית (cal): "תנוה" מופיע בהוראת: הֵאָנְקוּת, נַהֲמָה.
הדבר מתיישב עם תפיסתם של החוקרים הסבורים שזהו המקור לשם, מכיוון שהתן הוא טורף לילי.
מינים רבים של טורפים ליליים מקבלים את שמם לפי קולות של צער-לכאורה שהם משמיעים.
לתן מילה נוספת בעברית, אם כי פחות ידועה, "אִי".
המילה אי אף מופיעה בתנ"ך .
התנים אינם מהווים קבוצה טקסונומית, אך הם שייכים כולם למשפחת הכלביים, ובעלי אורח חיים דומה.
עם זאת, למרות הדמיון בין המינים השונים אין הם קרובים גנטית.
למשל זאב חבשי ותן זהוב קרובים גנטית לזאב האפור יותר מאשר לתנים מהסוג תן (Lupulella), שכנראה התפצלו מאב קדמון משותף לפני שישה מיליון שנה..
ישנם 4 מינים הקרויים תן:
תן חבשי (Canis simensis), המכונה לרוב "זאב חבשי"
לעיתים גם המינים זאב זהוב אפריקאי וזאב ערבות מכונים תנים בשל אורח חייהם הדומה, אף ששמם הוא זאב והם קרובים אליו יותר.
התנים הם פעילי לילה או פעילי בין ערביים, לרבות בעלות השחר (אם כי נראים גם במשך היום).
הם טורפים משניים הניזונים מבעלי חיים קטנים מהם, מפגרים ובכמות קטנה גם מצמחים רכים כמו פירות.
מבנה גופם לרבות רגליהם הארוכות ומבנה עצמותיהם מאפשרים לתנים לנוע במהירות של 16 קמ"ש בקירוב לאורך זמן, מה שעוזר להם לצוד טרף.
התנים הם אופורטוניסטים אוכלי כל שלעיתים גם יגנבו טרף לאחרים.
התנים מנהלים אורח חיים מונוגמי, כשבטריטוריה חיים זוג וצאצאיו עד להתבגרותם.
הם טריטוריאליים ביותר ותוחמים את נחלתם על ידי עשיית צרכים בגבולותיה.
הזוג צד ביחד או בנפרד, ולעיתים חוברים מספר זוגות כדי לצוד בעל חיים גדול יותר כגון צבי או עגל פרה.
עם זאת, לרוב הם ניזונים מטרף קטן יותר כמו מכרסמים או עופות.
התנים לא יתקפו אנשים, הגדולים מהם בהרבה.
עם זאת תנים נגועים בכלבת ינשכו אנשים ובכך ידביקו אותם במחלה.
גם זוג המגונן על צאצאיו ינשוך אנשים מתקרבים.
לעיתים נדירות ביותר נרשמו מקרים של תנים שניסו לטרוף ילדים חסרי השגחה.
התן היה אחת החיות הקדושות בבבל.
אל המוות המצרי, אנוביס, היה אדם עם ראש תן.
משערים כי בשל תזונתם וקרבתם אל אדמות קבורה, ייחסו לתנים את תפקידם כמייצגי המוות.
ובהלוויות המצרים היו מביאים תנים להלוויה על מנת שהאל אנוביס ייתן לנפטר כבוד ומקום בגן עדן.
התן נזכר בתנ"ך במקומות הבאים:
יש לציין שלדעת חוקרים רבים התן המוזכר בתנ"ך אינו החיה שנהוג לקרוא לה היום בשם זה.
התן של היום אוהב לחיות באזורים הומי אדם, בזמן שהתן המוזכר במקורות חי באזורי חורבות או מדבר.
לכן, יש חוקרים שסוברים שהתן שמוזכר בתנ"ך הוא מין של דורסי לילה החי במדבריות - כנראה אוח פרעוני.
יש הסבורים ש"תן" בתנ"ך הוא שם כללי לחיות השורצות במקומות חורבן מכיוון שבדרך כלל מוזכר כחיה השוכנת במקומות שוממים.
מסיבה דומה, מנחם דור סובר שה"תנים" הוא שם של שד.
ישנם מקרים בתנ"ך בהם נאמרת המילה "תנים" במשמעות של "תנין".
אין הדבר אומר שהתן נעדר מהמקרא, לדעת כמה חוקרים השועל שמוזכר בתנ"ך הוא לפעמים תן ולפעמים שועל.
יש הסוברים שגם ה"איים" שמוזכר מדי פעם הוא התן.
פרנץ קפקא חיבר את הסיפור הקצר תנים וערבים, שפורסם לראשונה ב-1917 על ידי מרטין בובר בכתב-העת היהודי בעריכתו "Der Jude".
ספרו הראשון של עמוס עוז משנת 1965 הוא אוסף סיפורים קצרים בשם ארצות התן.
משמאל לימין: מיני התנים: זאב זהוב אפריקאי, תן זהוב, תן שחור-גב, תן לבן-פס וזאב חבשי.
תמרור הוא שלט רחוב, המוצב לצד הדרך ונותן הנחיות למשתמשים בדרך.
הוריית התמרור היא בבחינת חובה חוקית ואילו אי-ציות לתמרור היא עבירת תנועה.
מקור השם העברי "תמרור" לקוח מהתנ"ך: .
הפרשנים מסבירים כי המילה תמרורים פירושה דקלים הניטעים כדי לסמן את הדרך.
אבני מיל, שהן סוג של תמרור המציין את המרחק לעיר ראשית, היו בשימוש כבר בעת העתיקה.
באימפריה הרומית, למשל, ציינו אבני מיל את המרחק לרומא.
בימי הביניים הפכו לנפוצים שלטים בצמתים, המראים לאן מובילה כל דרך היוצאת מהצומת.
בשנת 1686 נחקק לראשונה באירופה חוק להסדרת התנועה, בידי פדרו השני, מלך פורטוגל.
בחוק זה נקבעה הנחת תמרורים טקסטואליים המציינים מתן זכות קדימה ברחובותיה הצרים של ליסבון.
בסוף שנות ה-70 של המאה ה-19 החל שימוש בתמרורי אזהרה, שנועדו להזהיר רוכבי אופניים מהסכנות האורבות להם בדרך, כגון גבעות תלולות.
התפתחות המכונית הביאה לפיתוחם של תמרורים שאינם מבוססים על טקסט בלבד.
מערכת תמרורים פותחה על ידי מועדון המכוניות האיטלקי בשנת 1895. בשנת 1900 נערך בפריז קונגרס שדן בסטנדרטיזציה של תמרורים, ותמרורים בעיצוב מודרני נקבעו בכנס שנערך בפריז בשנת 1908.
התמרורים הם הדרך הנפוצה ביותר לשליטה על הכבישים בעולם.
בארצות הברית לבדה מוצבים 55 מיליון תמרורים בצידי הדרכים.
תמרורים אלה מספקים מידע על הגבלת מהירויות ותנאי הכביש.
תמרורים מכוונים בדרכים לדרכים מסוימות וליעדים ספציפיים.
בעזרת התמרורים, הנהגים יודעים כיצד לנהוג בדרכים, למה לצפות ולאן לנסוע.
לבד ממעמדו החוקי של התמרור, ההבדל בין תמרור לבין שלט הוא שברוב המקרים, חלק מהמסר של התמרור ניתן באופן גרפי ולא בכתב.
היתרון של מסר גרפי הוא מהירות קליטתו והיכולת להבינו גם ללא הבנת השפה.
בארצות הברית, שבה נהגים זרים צפויים לשלוט טוב יותר בשפה המקומית מאשר במקומות אחרים, יש יותר כתב ופחות מידע גרפי על התמרורים.
המסרים הגרפיים בתמרורים ניתנים בעזרת צורת התמרור, צבעו, חצים ואיורים המקובלים בכל העולם לצורך זה.
אחת מהגישות לחלוקה בין סוגי תמרורים עושה הפרדה בין תמרורים קונקרטיים ותמרורים אבסטרקטיים.
הקונקרטיים מכילים ציור או סמל המובן לכולם בלי צורך בהסבר או לימוד קודם (תמונת ילד, אבן מידרדרת, יד בתמרור עצור) והאבסטרקטיים הם סמלים מופשטים מוסכמים, שאין להם משמעות כשלעצמם אלא בהקשר המסוים אליו הם מיועדים.
לעיתים נוספת לתמרור הגרפי הסתייגות מילולית או הבהרה מילולית, כגון הגבלת התמרור לשעות מסוימות.
תוספת כזו פוגעת באופיו האוניברסלי של התמרור, משום שהיא פונה רק לאלה השולטים בשפה שבה כתובה ההסתייגות.
השוואה בין כמה דוגמאות של תמרורים בכמה מדינות:
ישראל שוודיה בריטניה אירלנד ארצות הברית עצור רמזור הולכי רגל אזהרה הוריה איסור מודיעין חניה
תִּמְרַת הוא יישוב קהילתי כפרי בשיפולי הגליל התחתון לכיוון עמק יזרעאל, סמוך למושב נהלל.
היישוב שייך מוניציפלית למועצה אזורית עמק יזרעאל והיה הראשון מבין שבעה יישובים קהילתיים הנמצאים בתחום השיפוט של המועצה.
הוא ממוקם מצפון לגן לאומי שמרון וממזרח לתל שמרון ושמורת טבע תל שמרון, שהיא המקום הצפוני ביותר בעולם שבו גדלה השיטה המלבינה.
תמרת נוסד בשנת 1981 ביוזמת המתיישבים, בני העמק והסביבה, ובהתאם להחלטת ועדת השרים להתיישבות ממרץ 1980. תוכנית המתאר של היישוב אושרה על ידי הוועדה מחוזית לתכנון ולבנייה בנובמבר 1980. למרות התנגדות של עיריית מגדל העמק שחששה שהיישוב הקהילתי החדש ימשוך אוכלוסייה חזקה מהעיר.
על חלק מאדמות היישוב שכן הכפר הערבי מעלול שננטש ב-1948.
קודם לכן, בין השנים 1947–1954 שהו במקום זה אנשי קיבוץ תימורים אשר עקרו מאוחר יותר לדרום הארץ.
מכאן נגזר שמו הנוכחי של היישוב, כאשר "תמרתא" (ו"כפר תמרתה") היה שמו של יישוב יהודי מימי התלמוד באזור.
בשנת 1956 הוקמה במקום חוות תמרת להכשרת חיילים משוחררים לחקלאות.
היוזמה להקמת היישוב עלתה בשנת 1976 על ידי האדריכלית ורדית (כיום דבורה) ושלמה בר-אילן, והאדריכל דני כץ.
הם אספו גרעין מתיישבים מהאזור, והחלו בהליכי האישורים והתכנון.
האישור הסופי התקבל על ידי ועדת השרים לענייני התיישבות והוועדה לשמירה על קרקע חקלאית ושטחים פתוחים, לאחר פגישה עם שר החקלאות אריאל שרון ב-1980.
היישוב עצמו תוכנן על ידי ורדית בר-אילן ובוריס דיקרמן.
בשלב הראשון של הקמת היישוב הוקצו למתיישבים שטחי מגרשים גדולים בשטח 1.3-1.1 דונמים, ואילו בשלבים המאוחרים יותר הוקצו מגרשים קטנים יותר ששטחם 880-380 מ"ר.
המתיישבים הקימו על המגרשים בתים גדולים בשטח של 200–300 מ"ר ועד מהרה הפך ליישוב יוקרה ונחשב לאחד היישובים העשירים ביותר באזור הצפון.
תמרת מונה למעלה מ-400 משפחות וחיים בו מעל ל-2,000 תושבים (חברי אגודה שיתופית ושוכרים).
ביישוב גני ילדים, אולם ספורט, מועדון נוער, בריכת שחיה, מגרשי טניס, מגרש כדור-עף חופים, מגרש כדורסל וקט רגל, ספריה, מרפאה, צרכניה, מועדון חברים ובית כנסת על שם גלעד שטוקלמן שנפל במלחמת לבנון השנייה.
עד שנת 2005 פעל ביישוב בית ספר יסודי (א'–ו').
כיום ילדי תמרת לומדים בבית הספר היסודי בנהלל, ובבית הספר התיכון (ז'–יב') ויצו קנדה נהלל בנהלל.
היישוב מקיים פעילות קהילתית מגוונת המתבטאת באירועי תרבות וספורט לכל הגילאים ומערכת ענפה של חוגים.
קבוצה מהישוב מארגנת את מרוץ הר לעמק ורבים מתושביו מתנדבים לעזרת הרצים.
טקס סיום המרוץ נערך בשדות הסמוכים ליישוב.
פעם בשנה מתקיים בתמרת מרוץ תמרת המקיף את היישוב.
עד 2007 פעל ביישוב קן של תנועת הנוער הנוער העובד והלומד.
כיום משתייך נוער תמרת לנוער עמק יזרעאל הפועל בחסות חטיבת בני המושבים בנוער העובד והלומד.
תמרות עשן היא סדרת מתח ישראלית, שעונתה הראשונה שודרה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה HOT, בתחילת 2009. ב-11 באוקטובר 2011 החלו שידורי העונה השנייה של הסדרה.
את הסדרה יצרו הבמאי עודד דוידוף והתסריטאי נח סטולמן.
"תמרות עשן" היא סדרת הטלוויזיה הישראלית הראשונה ששודרה בפורמט השידור HDTV, ותקציבה הוערך כהשקעה הגדולה ביותר בסדרה ישראלית עד אותו זמן.
באוגוסט 2011 רכשה רשת NBC את פורמט הסדרה ואף הפיקה פיילוט לעיבוד שלה בשם "Midnight Sun" שבו היו אמורים נופי הספר של רמת הגולן להתחלף בנופי הספר של אלסקה, אולם הסדרה בוטלה לבסוף.
על ייחודיותה של הסדרה כותב ניב שטנדל: "תמרות עשן" יצרה לרמת הגולן ייצוג בדיוני ופנטסטי...
אקס-טריטוריה ישראלית, שבה יכולה להתקיים מעין מציאות מקבילה של מושבים נידחים, חוות בודדים וקיום מפוקפק של חוק וסדר...
האווירה האמריקאית נסמכת הן על מסורת המערבונים והן על סדרת הקאלט "טווין פיקס", ובה בעת זוהי מציאות ישראלית מאוד.
יש בה דו-קיום יהודי-דרוזי, חובשי כיפה ונחמנים, ציטוטים תנ"כיים ואזכורים היסטוריים, וכמובן – נוכחות צבאית מאסיבית..."
העלילה מתרחשת בצפון רמת הגולן, כאשר כל חברי הקיבוץ הבדיוני תמרות עשן נעלמים בן לילה באופן מסתורי, ותחת אפם של הפיקוד המקומי והצבאי באזור.
למרות זאת, אין זאת הפתעה לפיקוד, אשר ידעו היטב על אורח חייהם המתבדל של חברי הקיבוץ.
36 חברי הקיבוץ היו חסידיו של מנהיג רוחני בשם אברהם אוריון, המכונה "צלם אנוש", אשר אסף אותם מסמינרים יוגיסטיים, ושכנע אותם לנטוש את שגרת חייהם ולהקים יחד קיבוץ חדשני.
בתחילה הגבילו חברי תמרות עשן את כניסתם של זרים, ולבסוף מנעו כל כניסה של אורחים לשטח הקיבוץ.
הסדרה נפתחת כאשר מחלק הדואר בצפון רמת הגולן מגיע לשערי הקיבוץ ומוצא אותו ריק מאדם.
בין אנשי הרמה תאוריות שונות לגבי היעלמותם של חברי הקיבוץ.
אל הצפון נשלחת לאה קפקא, חוקרת משטרה צעירה המתמחה בכתות, אשר מצטרפת לפיקוד צפון הגולן בחקירת המקרה.
במהלך חקירת הפרשה צפים סודות של חברי הקיבוץ ואנשי הפיקוד מתחת לפני השטח, ורצף מקרים מסתוריים מתרחש.
מתברר שאסא מוקד, מפקד המשטרה, יודע את סודו של היישוב, ופעל למנוע את חשיפתו בדרכים לא חוקיות ואף אלימות.
בשעה שקפקא ושמש מגלים את סודו של היישוב, מגלה אלוף הפיקוד מהו מבצע "תולעת שמיר".
קפקא ושמש יוצאים למרדף אחרי אסא מוקד, שהם מבינים שהוא האשם בפרשה, ומוקד מהתל בהם פעם אחר פעם כשהוא מנצל את אמונו של שמש לרעה, וגורר את קפקא ושמש לשטח אש שבו מתבצע אימון.
העונה הראשונה של הסדרה מסתיימת במסתורין ושאלות לא פתורות, כאשר קפקא מובלת בתוך שק משטח האש למקום מחבואם של חברי הקיבוץ תמרות עשן, ואלוף הפיקוד נקרא לעזוב את רמת הגולן כיון שהתעקש לחקור את הקשר של המכון הגיאולוגי לפרשה.
לאה קפקא (אפרת בן צור) - חוקרת היחידה המרכזית לחקירות ומודיעין, אשר מתמחה בכתות וקבוצות קיצוניות, ונשלחת לחקור את היעלמות חברי תמרות עשן.
מתנגדת לכל תאוריות הקונספירציה של אנשי הפיקוד, ומתעקשת כי "צלם אנוש" דרדר את חברי הקיבוץ למעשה קיצוני.
בעבר, השתתפה במספר סדנאות של "צלם אנוש", אך החליטה לפרוש.
בסוף העונה השנייה מגיעה למקום המחבוא של חברי תמרות עשן, ומכירה את אלכס, מנהיגם הרוחני החדש של הכת.
מוריה מעוז מכרת עבר של לאה, טוענת ששמה של לאה קפקא הוא איננו שמה האמיתי, אלא אסתר הוד.
נפתלי שמש (יורם טולדנו) - מפקד המשמר האזרחי מטעם המשטרה.
שמש פעיל במיוחד בחקירה, במטרה לבסס את מעמדו בפיקוד, ולעיתים מפקפק במקומה של לאה, מכיוון שמאמין אך ורק בדרכו המסורתית (שמש אדם דתי) לראיית העולם.
בחייו האישיים שמש הוא אלמן ואב לשניים.
בעונה השנייה ממונה לתפקיד מפקד תחנת המשטרה מטעם המפכ"ל לאחר התאבדותו כביכול של אסא.
אסא מוקד (צחי גראד) - מפקד משטרת צפון רמת הגולן.
אדם רגוע ושלו במיוחד, שמסיבות מסתוריות אינו מעורב בחקירת ההיעלמות, ואף מפחד באופן לא ברור ממציאת חברי הקיבוץ.
בסוף העונה מתברר שהוא האחראי בפרשה, והוא מתאבד בקפיצה מצוק בגמלא.
מפקד הפיקוד (שי אביבי) - מכונה "האלוף המסונדל", בעקבות דרכו הנונשלנטית שלא מזכירה את דרכם של אנשי צבא.
לאלוף רומן סודי עם סורית, ופעיליו הם דרוזים.
האלוף מפתח תאוריה לפיה חברי הקיבוץ גילו מידע אודות מבצע צבאי המכונה "תולעת שמיר" - תכנון לשימוש בנשק לא קונבנציונלי.
בהמשך הוא מגלה שכלי הנשק, המכילים חומרים חומרים רדיואקטיביים, נקברו תחת אדמת האזור.
בעונה השנייה נמצא תחת חקירה בטענה שהזניח את תמרות עשן ובכך הוא אחראי להיעלמותם של חברי הקיבוץ.
לילי שלח (אליענה שכטר) - בת-זוגו של אבנר משיח, מחברי הקיבוץ, שנעלם.
עירד (יאיר להמן) - האחראי על אנדרטאות האזור.
אחוז אובססיה צבאית, ולכן מאזין לכל התדרים המבצעיים, ומעורב בכל פרטי חקירת ההיעלמות.
רגב (מתן אנדיג'ר) - בנה הקטן של לילי.
היחיד שהיה בקיבוץ ערב ההיעלמות.
עוזר ללאה במתן רמזים המקרבים אותה לפתרון התעלומה.
בעקבות עזיבתו של אביו, שלקח איתו רק את כלבו, רגב מתנהג כמו כלב, ולכן לא מדבר וגר במלונה.
מונה (ראידה אדון) - בת-זוגו הדרוזית של אלוף הפיקוד, בעלת אזרחות סורית.
יבגני קילימניק (גרא סנדלר) - בעל בר, חקלאי וצייד, שמגדל כלבי תקיפה.
גר מחוץ לתמרות עשן, וכך יודע לספר ללאה לאן נעלמו חברי הקיבוץ.
אלישע שמש (יונתן השילוני) - בנו של נפתלי.
מאהבו של רומי, בין חברי הקיבוץ שנעלמו.
שלהבת בשן (נטע פורת) - חברתו של רומי, בין חברי הקיבוץ שנעלמו.
מבצעת מופעי חשפנות באינטרנט, תחת השם "נטע".
בת קול כהן (מארינה מקסימיליאן בלומין) - יומנאית תחנת המשטרה של צפון רמת הגולן.
מנהלת יחסי אהבה לא ברורים עם נפתלי.
לויקו (ארז דריגס) - שוטר מתחיל, אשר מתמחה בצלפות, אך כמעט ולא מועיל לחקירה.
מעיין טהרה (רינת מטטוב) - מדיום העוזרת בחקירות המשטרה.
שמרלינג (צחי חנן) - מחלק הדואר באזור הקיבוץ.
ניהל רומן סודי עם רוחמה.
אלונה בשן (אסנת פישמן) - אמה של שלהבת.
אישה לא בריאה בנפשה, שלרוב נמצאת במיטתה.
מספרת לנפתלי ששלהבת תכננה לנסוע עם חברי הקיבוץ.
אלתרמן (שיר שנער) - בחור שניסה להתקבל לקיבוץ תמרות עשן.
לאחר שלא התקבל, תצפת על תמרות עשן במטרה להבין מה מסתירים חברי הקיבוץ.
ניסה להיעזר בעיתונות כדי לחשוף את הסוד, אך לא קיבל תגובה משום עיתון.
תכנן לעבוד כחשמלאי של הקיבוץ, ועל כן מכונה "שאלטרמן".
מספר ללאה שכל אזור רמת הגולן מרושת ומתוצפת.
רינה אשכנזי (הדר יעקובי) - תושבת רמת הגולן.
בבוקר בו נמצא הקיבוץ ריק מאדם, מקבלת חבילה מסתורית, ובה צמיד זהה לצמידיהם של חברי הקיבוץ.
תהילה שמש (מיכל פלס) - בתו הקטנה של נפתלי.
לאחר שאמה נפטרה, טופלה על ידי אלישע, שלהבת ורומי, בעוד אביה לא היה מסוגל לטפל בה.
בנצי זווילי (זאב טנא) - חבלן בעל שם, שנפגע בעבר ממוקש אותו ניסה לנטרל, ואיבד את הזיכרון לטווח קצר שלו.
מאז פציעתו משוטט ברחבי רמת הגולן, עסוק בחיפושים בעזרת גלאי מתכות.
אביגדור מוקד (עודד תאומי) - אביו של אסא מוקד.
איש זקן ועצוב עם עבר לא ידוע.
אשד מוקד (אורי הוכמן) - אחיו של אסא מוקד.
בן אדם שפועל ממניעים מפוקפקים.
מוריה מעוז (יאנה גור) - בחורה שהשתתפה בעבר בסדנאות של מנהיג רוחני בשם שמעיה פת, וניצלה מסדנא, בה השתתפה גם לאה, שבה ביקש מהם שמעיה לקבור את עצמם בחול.
טוענת שלאה היא אדם מסוכן.
לירון (אפרת דור) - חוקרת חדשה מטעם המשטרה שמגיעה לגולן לחקור את היעלמות הקיבוץ.
"המפכ"ל" (יוסף אבו ורדה) - מפכ"ל המשטרה שמגיע לגולן לשמוע על ההיעלמות.
אברהם אוריון / צלם אנוש (אמיר אוריין) - מנהיגם המסתורי של אנשי תמרות עשן.
במהלך החקירה מתגלה כי הוא שהה מחוץ לישראל בעת היעלמות חברי הקיבוץ.
נורה למוות על ידי אסא בעת ששהה במעצר בתחנת המשטרה.
רומי ירום (ארתור מרצ'נקו) - עולה ממוסקבה.
חברם הטוב של אלישע ושלהבת.
ניהל מערכות יחסים רומנטיות עם שניהם.
על מחשבו, שנמצא לאחר היעלמות חברי הקיבוץ, השאיר סרט המתעד את השעות שלפני היעלמות חברי הקיבוץ.
רוחמה שדמות (חמוטל אנדי) - בת זוגו הסודית של שמרלינג.
גופתה נמצאה באגם, לאחר שנורתה.
אבנר משיח (גלי רשף) - בן זוגה של לילי.
יקירה ואלכס ירום - הוריו של רומי.
שי רביד - מייסד המדור לחקר מערות באוניברסיטת באר שבע.
שיר הנושא והפתיח של הסדרה הוא עיבוד גיטרה בביצוע אבי בללי למנגינת השיר "שדות גולדברג" של מאיר אריאל.
בעונה השנייה מבצעת את שיר הנושא מארינה מקסימיליאן בלומין בגרסה משלה לשיר "לא תתפוס אותי", גם הוא של מאיר אריאל.
התמרורים בישראל נקבעים על ידי משרד התחבורה, בהתאם לסמכות שניתנה לו בתקנות התעבורה.
קביעה קודמת של התמרורים פורסמה בקובץ התקנות, בהודעת התעבורה (קביעת לוח תמרורים), התש"ל-1970. הגרסה הנוכחית של קביעה זו נכנסה לתוקף ב-26 ביוני 2011, ומאז תוקנה פעמים אחדות.
תמרורי הדרך והשלטים במדינת ישראל מצייתים ונסמכים ברובם על התקן הבין-לאומי כפי שנקבע בוועדת וינה לתקנון תמרורים עם זאת חלק מהתמרורים במדינת ישראל שונים במידה מהתקן.
בהתאם לתקנות התעבורה, התשכ"א-1961, הצבתם של תמרורים היא בסמכותן של רשות תמרור מרכזית ורשות תמרור מקומית.
לקצין משטרה נתונה סמכות להציב בדרך תמרור זמני הנושא עליו סימן מטעם משטרת ישראל.
בתקנות אלה נקבעה גם חובת הציות לתמרורים על ידי עוברי דרך (המשתמשים בדרך לנסיעה, להליכה, לעמידה או לכל מטרה אחרת).
עד סוף שנות ה-60 של המאה ה-20 התמרורים שהוצבו בישראל היו לפי לוח התמרורים הבריטי.
בסוף שנות ה-60 עוצב לוח התמרורים הישראלי הראשון והוא פורסם לראשונה בינואר 1970. במהלך השנים הלוח התעדכן מספר פעמים ונעשו בו שינויים, אך הלוח כולו לא הוחלף ושימש את משרד התחבורה, נהגי ישראל ומערכות המשפט הישראליות במשך למעלה מ-40 שנה, מינואר 1970 ועד 26 ביוני 2011.
עדכון של הלוח פורסם באוקטובר 2002 ומאז בעקבות שינויי תקינה והצטברות של דרישות לשינויים שחלקם נבע מהפיתוח המואץ של רכבת ישראל, כבישים מהירים והתכנון לבניית רכבות עירוניות במרכזי הערים נוצר צורך בכתיבת הלוח מחדש וב-2007 פרסם משרד התחבורה טיוטה למהדורה המעודכנת של התקנות וההנחיות להצבת תמרורים לקראת פרסום הלוח החדש.
לוח התמרורים הנוכחי פורסם בדצמבר 2010 והוא תואם גם את אמנת וינה לתקנון תמרורים שישראל חתומה עליה.
הוא מורכב מ-257 תמרורים (לעומת 188 בלוח הישן) ו-95 סמלים שרובם חדשים, בחלוקה לעשר קטגוריות (במקום שש בלוח הקודם), שהן:
תמרורי אזהרה והתראה: כגון "דרך מפותלת", "כביש משובש".
תמרורי הוריה כגון: "סע ימינה או ישר", "פְּנִיַּת פַּרְסָה שמאלה".
תמרורי זכות קדימה: כגון "תן זכות קדימה בדרך החוצה", "מעגל תנועה".
תמרורי איסורים והגבלות: כגון "אין כניסה לאופנוע", "אסורה הפנייה שמאלה".
תמרורי תחבורה ציבורית: כגון "כביש או נתיב לתחבורה ציבורית", "תחנת אוטובוס ציבורי".
בחלק ניכר מהם שולט הצבע הצהוב
תמרורי מודיעין והדרכה: כגון "כביש ללא מוצא", "כביש חד סיטרי" מרביתם בצורת מלבן כחול או ירוק.
תמרורי רמזורים ובקרת נתיבים - סוג מיוחד של תמרורים חשמליים המסדירים את התנועה בצמתים ובנתיבים.
תמרורי סימון על פני הדרך: כגון "מעבר חצייה להולכי רגל", "אי תנועה" מסומן על פני הדרך, בדרך כלל בצבע לבן.
תמרורים באתר עבודה: כגון "אתר עבודה בדרך", "עמודי הכוונה" מרביתם בצבע כתום.
סמלים: כגון "חנייה", "עזרה ראשונה".
למרות ההסתמכות על התקן הבינלאומי קיימים מספר שלטים הייחודיים לישראל.
עיקר השוני נובע מכיתוב על גבי שלטים בהם מופיע טקסט כתוב, תמיד בשפה העברית ובדרך כלל מלווה בכיתוב בערבית ובאנגלית.
שלט ייחודי לישראל הוא שלט "כביש אגרה" ועליו ציור של דרך והסמל הרשמי למטבע שקל חדש.
שלט ייחודי נוסף הוא השלט "אזור אסור ללימוד נהיגה" (418) והשלט המבטל אותו (419).
השלט תמרור עצור מסתמך על הדוגמה הבין לאומית אך לא מכיל טקסט כמקובל בשלטים בארצות אחרות אלא ציור של יד לבנה וללא כיתוב.
בנוסף לכך קיימים מספר הבדלים מינוריים בשלטים של ישראל ביחס לתקן הבין-לאומי כך למשל תמרור "חניה" הוא ריבוע כחול ובו האות העברית ח' בנוסף לאות הלטינית P.
תמרורי רמזורים ובקרת נתיבים 701–729
תמרורי סימון על פני הדרך 801–821
תמונות נוספות של תמרורים ישראליים
השוואת תמרורי ישראל לתמרורי מדינות אחרות
שם התמרור ישראל שוודיה בריטניה אירלנד ארצות הברית עצור רמזור הולכי רגל אזהרה הוריה איסור מודיעין חניה
תמרור עצור או שלט עצור הוא תמרור הממוקם לרוב בצומת או במפגש רחובות, המורה לנהגים לעצור את רכבם עצירה מלאה, ולהתקדם לאחר העצירה אך ורק אם הדרך פנויה.
עם זאת, על פי תקנות התעבורה בישראל, תמרור עצור המוצב בצד השמאלי של הכביש מטיל חובת עצירה עבור הפונים שמאלה או מבצעים פניית פרסה שמאלה בלבד.
השלט ייחודי בין השלטים בצורתו המתומנת.
השלט אדום מלבד פס לבן בסמוך לגבולות השלט, ובמרכז השלט מופיעה יד לבנה או המילה "עצור" בשפת המקום או בשפה האנגלית ("stop").
הסיבה לצורה המיוחדת היא על מנת שכל נהג המגיע לצומת מכל כיוון יוכל לראות, גם מאחורי השלט, שלנהג בכיוון נגדי או ניצב, יש "עצור" (לכן גם צורתו יוצאת הדופן של התמרור תן זכות קדימה כמשולש הפוך).
שלטים אלה נפוצים בכל רחבי העולם.
בישראל ובאירופה נעשה שימוש בשלטים אלה בעיקר בצמתים בהם נדרש מתן זכות קדימה ולא ניתן להציב שלט זה בשל שדה ראייה מוגבל.
בצפון אמריקה משמש תמרור עצור כאמצעי לניהול תנועה בצמתים בהם מטעמי חיסכון (ותנועה נמוכה) הוחלט שלא להתקין רמזורים.
כמו כן התמרור משמש כאמצעי להגברת הבטיחות בדרכים באמצעות האטת התנועה, ולכן מוצב התמרור באזורים בהם חוצים את הכבישים ילדים (בסמוך לבתי ספר, גני ילדים, ומגרשי משחקים), וזאת אף אם אין מדובר בצמתים.
מאפיין נוסף הנפוץ בצפון אמריקה ואינו מקובל באזורים אחרים הם צמתים בהם מוצב השלט בכל דרכי הגישה לצומת (All-way stop או three- או four-way stops), כך שכל הבאים לצומת צריכים לעצור ולתת זכות קדימה למי שהגיע לצומת לפניהם.
אוטובוסי בית ספר (School Bus) המשמשים באופן ייעודי להסעת תלמידים לבתי ספר וגנים, כוללים לרוב בצדדיהם שלטי עצור מתקפלים המיועדים אף הם להגברת הבטיחות בעת חציית תלמידים.
בעת שהאוטובוס עוצר להעלאה ולהורדה של נוסעים נפרשים שלטי העצור, וכל התנועה משני עברי הרחוב עוצרת עד לקיפול השלטים.
השימוש בתמרורי עצור החל בארצות הברית בראשית המאה ה-20. השלט הראשון המתועד הותקן בשנת 1915 במישיגן.
תמרורים אלה היו קטנים בגודלם מהתמרורים המקובלים כיום, ונכתבה בהם המילה "עצור" בצבע שחור על רקע לבן.
ככל שהשלטים הפכו נפוצים יותר, גבר הצורך להסדירם.
ועדה שהוקמה ביוזמת האיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה (American Association of State Highway and Transportation Officials) התכנסה בשנת 1922 במטרה לקבוע צורה אחידה לשלטים.
הוועדה בחרה את הצורה המתומנת האופיינית להם.
צורה זו נבחרה על מנת להקל על נהגים המגיעים מהעבר השני של התמרור לדעת שמדובר בתמרור עצור, ועל מנת למנוע בלבול בין תמרור זה לתמרורים אחרים.
סיבה נוספת לבחירת צורה זו הייתה להקל על זיהוי השלט בשעות החשיכה, שכן בשנים אלה טרם החל השימוש בתמרורים מחזירי אור.
האיגוד הלאומי האמריקאי לבטיחות בדרכים (The National Conference on Street and Highway Safety), ארגון מתחרה באיגוד האמריקאי לדרכים ראשיות מדינתיות ולתחבורה, הציעה שלט קטן יותר בצורתו, בצבעי אדום על צהוב.
עם איחוד שני הארגונים לארגון אחד - הוועדה המשותפת להסדרת אמצעי השליטה בתנועה (Joint Committee on Uniform Traffic Control Devices) בארצות הברית, פורסם בשנת 1935 מדריך המתאר את מפרט השלט.
המדריך המתאר את השלט שונה שמונה פעמים בין השנים 1935–1971, וקבע כללים שונים בארצות הברית למיקום השלט וצורתו.