tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בין רגעי השיא של פעילות התזמורת: סיור משותף בגרמניה עם תזמורת ריאס הצעירה, ששיאו קונצרט והקלטה באולם הפילהרמונית של ברלין לרגל יובל ה-60 למדינת ישראל (2008) וקונצרט משותף עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית (2009).
התזמורת היא חברה קשורה בפדרציה האירופית של תזמורות נוער לאומיות.
נגני התזמורת נבחרים ברובם הגדול על סמך מבחני קרן התרבות אמריקה-ישראל.
במקרים מיוחדים מצורפים צעירים מוכשרים שאינם מזוכי מלגות הקרן.
רובם הגדול של 90 חברי התזמורת הם בני 14 עד 18, אבל לעיתים קרובות חוברים אליהם כמה בוגרים צעירים, בני 19–20, המשרתים בצה"ל כמוזיקאים מצטיינים.
התזמורת מתכנסת פעמיים בשנה לעבודה משותפת: שבוע בחנוכה ושבועיים-שלושה בחופשת הקיץ.
בכל כינוס כזה מתקיים גיבוש אמנותי וחברתי וחזרות על רפרטואר סימפוני ליצירות שאינן מהוות חלק מחווייתם המוזיקלית היומיומית.
בשנות השתתפותם בתזמורת זוכים הצעירים לקבל הדרכה מטובי הנגנים והמורים מישראל ומן העולם.
בנוסף קיימים מפגשים עם מלחינים ויוצרים, סדנאות קצב ושירה במקהלה.
בכל מפגש מתמודדים הצעירים עם יצירות מתקופות שונות ומכינים תוכנית מגוונת של קונצרט סימפוני מלא, המבוצע בהיכל התרבות בתל אביב, באולם הנרי קראון בתיאטרון ירושלים ולפעמים גם באודיטוריום חיפה.
בבחינות באקדמיה למוזיקה בתל אביב, יש ניסיון לשלב בתזמורת נגנים מקהילות, דתות, ומוצאים שונים, על מנת לעודד ערכים חשובים כגון קבלת האחר, סובלנות, ואחווה.
התזמורת פועלת מיום הקמתה בסיוען של התזמורת הפילהרמונית הישראלית וקרן התרבות אמריקה-ישראל.
מייסדי התזמורת הם ברונו לנדסברג וחנן זוז, אליהם הצטרפו הקרן לירושלים, קרן לאזוף, תא"ל (מיל') נחמיה דגן, בסיוע ניהולי של קרן קרב ליוזמות בחינוך, ההקדש ע"ש ביאטריז (בת שבע) כהן, קרן Seed The Dream, סנו, קרן הורביץ, וקרן מלגות נגן מצטיין ע"ש משה שלוש.
התזמורת הסימפונית תל אביב הייתה תזמורת סימפונית ישראלית שפעלה בעיר תל אביב בין השנים 1992–1995.
התזמורת הסימפונית תל אביב נוסדה על ידי המנהל המוזיקלי שלה איתי טלגם והיא החלה לתפקד כתזמורת סימפונית המכוונת אל קהילת אוהבי המוזיקה בעיר שאינם יכולים להרשות לעצמם לרכוש כרטיסים לקונצרטים של התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
התזמורת הסימפונית תל אביב הופיעה בשתי סדרות קונצרטים באולם אהל שם ובמרכז סוזן דלל.
נגני התזמורת היו ברובם צעירים - ילידי ארץ ישראל ועולים חדשים.
הכנר הראשי שלה היה אייל שילוח.
התזמורת הייתה מיסודה של תזמורת העולים ומשך חייה נקבע מראש.
שכן היא הייתה תלויה בהקצבה של הוועדה הבין-משרדית לקליטת אמנים עולים, והקצבות אלה מוגבלות מראש לפרק זמן של שלוש שנים.
עם פירוק התזמורת נקלטו חלק מנגניה בתזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, ואיתי טלגם נאלץ לסיים את תפקידו כמנהל המוזיקלי של התזמורת.
בשנת 1995 השתתפה התזמורת בקונצרט טלוויזיוני ששודר בערוץ הראשון עם שלמה בראבא כמנצח.
התזמורת הפילהרמונית של בוסטון היא תזמורת מקצועית למחצה בבוסטון, מסצ'וסטס.
התזמורת הוקמה בשנת 1979 על ידי המנצח בנג'מין זנדר, וכללה 96 מוזיקאים.
התזמורת הפילהרמונית של בוסטון כוללת סטודנטים, מקצוענים ומוזיקאים.
התזמורת הפילהרמונית של בוסטון היא אחת התזמורות הבולטות של בוסטון, הקונצרטים שלהם מתקיימים בקונסרבטוריון למוזיקה של ניו אינגלנד ובתיאטרון סאנדרס באוניברסיטת הרווארד.
התזמורת פרסמה חמישה אלבומים שזכו לשבחי הביקורת, כולל יצירותיהם של סטרווינסקי, בטהובן, מאהלר, שוסטקוביץ' וראוול.
בשנת 2012 נוסדה תזמורת הנוער הפילהרמונית של בוסטון.
התזמורת הסימפונית של שאנגחאי (בסינית: 上海交响乐团), שמקום מושבה הקבוע הוא בשאנגחאי היא אחת התזמורות המובילות בעולם והראשונה שהוקמה בסין.
התזמורת הוקמה בשנת 1879 כ"להקה ציבורית של שאנגחאי" בניהולו של המוזיקאי הצרפתי ג'אן רמוסו.
בשנת 1919 מריו פאצ'י קיבל ניהול על התזמורות.
הוא ארגן אותו מחדש לפי המקובל בתזמורות באירופה.
לאחר נסיעה לאירופה הוא הביא מספר נגנים מאיטליה.
מריו פאצ'י ניהל את התזמורת במשך 23 שנים והוא היה נחשב לטוב ביותר במזרח הרחוק.
לאחר מלחמת העולם השנייה רוב הנגנים האירופיים עזבו את התזמורת.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 התזמורת אורגנה מחדש וביצע סיור הופעות בכל העולם.
בשנת 1990 היא הוזמנה להופיע בקרנגי הול לציון 100 שנה של האולם.
בשנת 2004 היא הופיעה לציון 125 שנים לפילרמונית של ברלין.
בשנת 2014 נבנה בשאנגחאי אולם מיוחד לקונצרטים של התזמורת.
התזמורת הפילהרמונית ג'ורג'ה אנסקו (ברומנית: Filarmonica George Enescu din București) היא התזמורת שפועלת בבוקרשט משנת 1868. משנת 1955 נקראת על שם ג'ורג'ה אנסקו.
התזמורת הוקמה בשנת 1868 על ידי אדוארד ווכמן וב-15 בדצמבר התקיימה ההופעה הראשונה.
בשנת 1888 הסתיימה בניית "אטנאום הרומני", התזמורת חנכה אותו ב-5 במרץ 1889 ומאז הוא מהווה אולם הבית של התזמורת.
מייסד התזמורת היה גם המנצח הראשי שלה עד לשנת 1907. ג'ורג'ה אנסקו החל את שיתוף הפעולה עם התזמורת עוד בהיותו בן 16 כאשר הוא ניצח על היצירה הראשונה שלו.
ג'ורג'ה ג'ורג'סקו היה מנצח הראשי של התזמורת בשנים 1921–1944 ותקופה נוספת בשנים 1953–1964.
לאחר מלחמת העולם השנייה ליד התזמורת הוקמה מקהלה.
לאחר פטירת ג'ורג'ה אנסקו התזמורת נקראה על שמו ובאופן מסורתי היא פותחת את האירועים של הפסטיבל הבינלאומי ג'ורג'ה אנסקו.
במהלך השנים בתפקיד של המנצח הראשי של התזמורת כיהנו מנצחים רומנים בולטים לרבות קונסטנטין סילבסטרי והוריה אנדרייסקו (משנת 1999).
התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג (בקנטונזית: 香港管弦樂團) היא תזמורת סימפונית שמקום מושבה בהונג קונג.
התזמורת נוסדה בשנת 1947 כתזמורת חובבים בשם "סינו-בריטיש אורקסטרה" (中英管弦樂團).
שמה שונה ל"תזמורת הפילהרמונית של הונג קונג" בשנת 1957 וב-1974 הייתה לתזמורת מקצועית במימון ממשלתי.
המועדון הסינו-בריטי היה ארגון שנוסד בשנת 1946, במטרה לקדם הרמוניה בין קבוצות שונות בהונג קונג (בעיקר של בריטים וילידי הונג קונג) באמצעות פעילויות תרבות.
קבוצות שונות נוסדו בהנחיית המועדון, בהן דרמה, ספרות, קולנוע ומוזיקה.
בשנת 1947 הציע אנתוני בראגה, אחד ממנהיגי קבוצת המוזיקה של המועדון, ליצור תזמורת סימפונית שתקבץ נגנים מן העיר ותספק הופעות מוזיקליות לאזרחים, שהיו עדיין בשלבי התאוששות ממלחמת העולם השנייה.
כ-20 נגנים חובבים נמצאו, ועד מהרה נוסדה תזמורת קאמרית.
סולומון בארד, כנר שזה עתה הוסמך לרופא בממלכה המאוחדת, חזר להונג קונג בסתיו 1947 ובראגה הזמין אותו לנצח על התזמורת.
בארד לקח לידיו את התזמורת וניצח על הופעת הבכורה שלה ב-30 באפריל 1948 בקולג' סטפן הקדוש לנערות.
בארד המשיך לנצח על התזמורת לאחר הופעתה הראשונה.
ב-1953 הזמין בארד את הכנר והמנצח אריגו פואה להחליף אותו בניהול התזמורת, ובארד המשיך ככנר ראשי וכמשנה למנצח.
פואה היה מוזיקאי מקצועי שהצטרף לתזמורת העירונית של שאנגחאי ככנר ראשי בשנת 1919. בשנת 1942 החליף את מריו פאצ'י כמנצח תזמורת שאנגחאי תחת הכיבוש היפני.
פואה היגר להונג קונג בשנת 1953 והתייצב מיד בראש התזמורת.
בניצוחו ניגנה התזמורת עם הפסנתרן לואיס קנטנר בקונצרט, שזכה לשבחי הביקורת.
בהדרכתו המקצועית של פואה, השתפרה התזמורת במהירות, ועשתה לה שם בעיר.
בין האמנים שניגנו עמה היו הפסנתרן יוליוס קאטכן והכנר רוג'רו ריצ'י.
התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג
בשנת 1957 החליטו חברי התזמורת להפריד את הקבוצה מן המועדון הסינו-בריטי.
כארגון עצמאי, שינתה התזמורת את שמה לתזמורת הפילהרמונית של הונג קונג, ונרשמה בשם "האגודה הפילהרמונית של הונג קונג".
רוב הנגנים נשארו, ופואה ובארד המשיכו באותם תפקידים בהרכב החדש.
ב-1974 הייתה התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג לזתמרות המקצועית הראשונה בהונג קונג, ואילו המועדון הסינו-בריטי התפרק באותה שנה.
קק-טיג'יאנג לים היה המנהל המוזיקלי הראשון של ההרכב במעמדו המקצועי, מ-1974 עד 1975. בפברואר 1986 יצאה התזמורת למסע הקונצרטים הראשון שלה בכמה ערים בסין, עם המנצח קנת סקרמרהורן והסולנים סטפאני צ'ייז (כינור) ולי ג'יאן (פסנתר).
בסתיו 1995, יצאה התזמורת למסע קונצרטים בתשע ערים בארצות הברית וקנדה.
היה זה מסע הבכורה שלה בצפון אמריקה, והמנצח היה דייוויד אתרטון
ב-2003 יצאה התזמורת למסע הבכורה שלה באירופה, וניגנה במרכז האמנויות ברביקן בלונדון, בבלפסט, בדבלין ובתאטר דה שאנז אליזה בפריז.
המנהל המוזיקלי הנוכחי, בעל הכהונה הארוכה ביותר, הוא יאפ ואן זביידן, מ-2012 עד 2024. ביוני 2023 ניצח טארמו פלטוקוסקי לראשונה כמנצח-אורח על התזמורת.
ביולי 2024 הודיעה התזמורת על מינויו למנהל המוזיקלי הבא שלה, מינוי שייכנס לתוקף בעונת 2027-2026, בחוזה ראשוני לארבע שנים.
הוא יכהן כמנהל מוזיקלי בפועל בעונת 2026-2025.
נוסף לקונצרטים של מוזיקה קלאסית, מופיעה התזמורת מדי פעם כגיבוי לכוכבי פופ מקומיים.
התזמורת הקליטה לראשונה לחברת התקליטים הקלאסיים פיליפס בשנת 1978. הרפרטואר שלה כולל קונצ'רטו לכינור "פרפרים נאהבים" ומבחר יצירות תזמורתיות סיניות, בניצוחו של האנס גונתר מומר.
בשנות ה-80', ערכה התזמורת הקלטה רצינית לתקליטי ה"ק.
הקלטות נעשו גם לחברת מארקו פולו אחרי שמרקוס היימן ייסד את נאקסוס.
בהנהגתו של דייוויס אתרטון, יצאו כמה תקליטים בחברת וירג'ין קלאסיקס ובחברת GMN.
ב-1997, השתתפה התזמורת באלבום של טאן דון "?Heaven Earth Mankind: סימפוניה 1997" (סוני קלאסיקל רקורדס), לציין את העברת הונג קונג.
התזמורת החלה בשנת 2015 במיזם של ארבע שנים, שהציב אותה כתזמורת הראשונה בהונג קונג ובסין שביצעה את מחזור טבעת הניבלונג של ריכרד וגנר.
ארבע האופרות בוצעו, אחת בכל שנה, בקונצרט ובהקלטה חיה לנאקסוס רקורדס.
מדי שנה עורכת התזמורת קונצרט משולב עם זמרי פופ נבחרים.
לאחר כל הפקה נעשות הקלטות חיות.
לאחר הארגון מחדש, מתזמורת סינו-בריטיש לתזמורתל הפילהרמונית של הונג קונג, ניגנה התזמורת בקונצרט הראשו שלה באולם Loke Yew, (אוניברסיטת הונג קונג).
אולם הקונצרטים העירוני היה ביתה של התזמורת בשנותיה הראשונות.
התזמורת הייתה הראשונה שהופיעה במרכז התרבות של הונג קונג לאחר פתיחתו בשנת 1989, שם לקחה חלק בחגיגת האמנויות הבינלאומית, פסטיבל חנוכת המרכז.
מאז, הפילהרמונית של הונג קונג היא התזמורת שהופעותיה הן התדירות ביותר באולם.
מאז שנת 2009 היא השותפה הרשמית לאולם הקונצרטים במרכז התרבות של הונג קונג.
התזמורת נותנת גם הופעה שנתית תחת כיפת השמים, "סימפוניה תחת הכוכבים", הקונצרט הסימפוני הפתוח הגדול ביותר בהונג קונג, שמושך אלפי משתתפים מדי שנה.
התזמורת הפילהרמונית של הונג קונג (1957-הווה)
אדו דה וארט (2012-2004 מנהל אמנותי ומנצח ראשי)
התזמורת הסימפונית של קנזס סיטי היא תזמורת סימפונית אמריקאית שבסיסה בקנזס סיטי, מיזורי.
התזמורת שוכנת במרכז קאופמן לאמנויות הבמה.
זוהי תזמורת הבית של האופרה הלירית של קנזס סיטי ושל הבלט של קנזס סיטי.
המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת הוא מתיאס פינצ'ר והמנהל הנוכחי של התזמורת הוא דני בקלי.
בשנת 1911, האיטרציה הראשונה של תזמורת קנזס סיטי נוצרה עבור קרל בוש.
היא הייתה התזמורת הסימפונית הראשונה של העיר, היא הפסיקה לפעול בתחילת מלחמת העולם הראשונה, שכן רבים מהנגנים נשלחו לשירות צבאי.
באותה שנה, כמה אנשי עסקים סיפקו כספים להקמת האיטרציה השנייה של התזמורת והיא נתנה את הקונצרטים שלה בתיאטרון הלירי.
וויליאם מקגלולין היה מנהל מוזיקלי מ-1986 עד 1997. במהלך כהונתו של מקגלולין, הוציאה התזמורת את הדיסק הראשון שלה ב-1995. בין השנים 1999 עד 2003, אן מנסון הייתה מנהלת מוזיקלית של התזמורת, המנצחת הראשונה שכיהנה בתפקיד.
בתקופת כהונתה, בשנת 2002, השתתפה התזמורת בפיתוח "המלווה לקונצרטים", בראשות המנהל המבצעי דאז, רולנד ואלייר.
ממומן על ידי קרן וויליאם ופלורה היולט, קרן ג'ון ס.
מלון וקרן דייוויד ולוסייל פקארד.
שותפיה נבדקו על ידי תזמורת קנזס סיטי ובניהן גם על ידי הפילהרמונית של ניו יורק, תזמורת פילדלפיה, התזמורת הסימפונית של פיטסבורג, פסטיבל המוזיקה של אספן והתזמורת הסימפונית של אוקלנד.
בין השנים 2005–2024, מייקל שטרן היה המנהל המוזיקלי של התזמורת.
במהלך כהונתו של שטרן עברה התזמורת למרכז קאופמן לאמנויות הבמה ב-2011. התזמורת ושטרן ערכו מספר הקלטות מסחריות.
התזמורת מופיעה גם בהקלטות בתור "תזמורת בריטן" (2009), בדיסק מיצירות של וון ויליאמס ואלגר מ-2013.
בשנת 2023, התעוררה מחלוקת לאחר שהתזמורת לא העניקה קביעות לג'וש ג'ונס, המוזיקאי הראשון השחור של התזמורת אשר נבחר לנגן שם החל מעונת 2020–2021.
התזמורת הסימפונית של רדיו לייפציג היא תזמורת רדיו גרמנית שבסיסה בלייפציג.
זוהי תזמורת הרדיו של רשת Mitteldeutscher Rundfunk , גוף השידור הציבורי של המדינות הגרמניות תורינגיה, סקסוניה וסקסוניה-אנהלט.
זוהי אחת מתזמורות הרדיו הוותיקות בעולם והוותיקה ביותר בגרמניה.
היא הוקמה בלייפציג, גרמניה בשנת 1923, עם 115 נגנים.
מלבד הפסקה קצרה במהלך מלחמת העולם השנייה, היא משמשת כתזמורת העיקרית של חברת השידור של מרכז גרמניה מאז שנת 1924. התזמורת מבצעת קונצרטים בלייפציג באולם הגוונדהאוס.
התזמורת הוקמה במקור בשם "תזמורת אגודת הקונצרטים".
בשנת 1924 היא הפכה ל-"תזמורת הרדיו הסימפונית של לייפציג" ומאוחר יותר אימצה את שמה הנוכחי.
התזמורת פורקה במהלך מלחמת העולם השנייה ואוחדה מחדש בשנת 1946 תחת כהונתו של המנצח הרמן אבנדרות, ומאוחר יותר בניצוחו של הרברט קגל.
מסוף שנות ה-70 ולאורך שנות ה-80, המנצחים הראשיים היו וולף-דיטר האושלד ומקס פומר.
בשנת 1992, תזמורת הרדיו הסימפונית התמזגה עם הפילהרמונית של הרדיו לייפציג כדי ליצור את התזמורת הסימפונית של רדיו לייפציג.
דניאל נזארת היה המנצח הראשי הראשון של תזמורת MDR שזה עתה הוקמה לאחר איחוד גרמניה.
המנצחים הראשיים הבאים כללו את פאביו לואיזי, יאן מרקל וכריסטיאן ירווי.
בנובמבר 2019 הודיעה התזמורת על מינויו של דניס ראסל דייוויס למנצח הראשי הבא שלה, החל מעונת 2020–2021, עם חוזה ראשוני ל-4 שנים.
באפריל 2024 הודיעה התזמורת על הארכת חוזהו של דייוויס עד לעונת 2026–2027.
מרצ'לו ויוטי, פאביו לואיזי ומנפרד הונק (1996–1999)
התזמורת הקאמרית הישראלית היא תזמורת ישראלית אשר נוסדה בשנת 1965 כאנסמבל הקאמרי הישראלי על ידי גארי ברתיני, אשר שימש כמנהלה המוזיקלי ומנצחה במשך 10 שנים.
בשנים שלאחר מכן שמשו בתפקיד זה: לוצ'אנו בריו, רודולף ברשאי, אורי סגל, יואב תלמי, שלמה מינץ, פיליפ אנטרמון, סלבדור מאס קונדה, נעם שריף, גיל שוחט, רוברטו פטרנוסטרו ואריאל צוקרמן.
בשנת 2024 התמנה המנצח הארמני רובן גזריאן לתפקיד המנהל המוזיקלי החדש של התזמורת.
המנצח האורח הראשי של התזמורת הוא כריסטוף פופן ומנצח הבית הוא ניתאי ראך.
אודיטוריום רקנאטי במוזיאון תל אביב לאמנות משמש כאולם הבית של התזמורת.
במשך שנות קיומה הופיעו עם התזמורת מנצחים ואמנים ידועי שם כמו: אייזק שטרן, מסטיסלב רוסטרופוביץ', ולדימיר אשכנזי, יצחק פרלמן, פנחס צוקרמן, יפים ברונפמן, יוסף קליכשטיין, קשישטוף פנדרצקי, ז'אן-פייר רמפל, דוד שלון, טביאה צימרמן ועוד רבים אחרים.
התזמורת הופיעה עם מקהלות מפורסמות רבות מהארץ ומחו"ל בשפע תוכניות ווקאליות, החביבות על הקהל לאורך כל השנים.
בנוסף להופעותיה הקבועות בתל אביב, מוזמנת התזמורת להופיע בתוכניות מגוונות בכל רחבי הארץ ובפסטיבלי מוזיקה שונים בארץ, בהם: פסטיבל קלאסיקאמרי בשיתוף עם רשת מלונות ישרוטל, פסטיבל אבו גוש, פסטיבל קול המוסיקה בגליל העליון, פסטיבל צלילים במדבר ועוד.
כמו כן, עורכת התזמורת בקביעות סיורי קונצרטים בחו"ל: ברחבי אירופה, ארצות הברית, קנדה, דרום אמריקה והמזרח הרחוק.
התזמורת משתתפת בפסטיבלים יוקרתיים, בהם: זלצבורג, הלסינקי, איסטנבול, אתונה, מרכז אירופה והונג קונג.
התזמורת הקליטה עבור החברות צ'אנדוס, נקסוס, מוזיק מאסטרכט, קוץ', הוצאת המוזיקה הישראלית וטלדק.
התזמורת הקאמרית הישראלית נתמכת על ידי משרד התרבות והספורט - מינהל התרבות ועל ידי עיריית תל אביב-יפו.
התזמורת הפילהרמונית של לונדון היא אחת התזמורות החשובות בממלכה המאוחדת.
משכן הקבע שלה הוא ברויאל פסטיבל הול, לונדון.
את התזמורת ייסד בשנת 1932 תומאס ביצ'ם, והקונצרט הראשון שלה התקיים ב-7 באוקטובר אותה שנה.
בשנת 1939 היא החלה לפעול בניהול עצמי, כשחברי התזמורת מקבלים בעצמם החלטות בענייני הארגון.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה התזמורת פעילה במיוחד במסעות קונצרטים ברחבי המדינה כדי להביא מוזיקה תזמורתית למקומות, שם לא הייתה מוזיקה כזו זמינה בזמנים רגילים.
ביולי 2019 התמנה המנצח אדוארד גרדנר לתפקיד המנצח הראשי הבא של התזמורת החל מעונת הקונצרטים 2021/22.
נוסף לקונצרטים קלאסיים רבים, הקליטה התזמורת כמה פסקולים לסרטי קולנוע, בהם "לורנס איש ערב", "פילדלפיה" ו"שר הטבעות: אחוות הטבעת".
התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס היא תזמורת השוכנת דרך קבע בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית.
משנת 1964 עד 2003 קיימה התזמורת את הקונצרטים שלה ב"ביתן דורותי צ'נדלר" במרכז המוזיקה של לוס אנג'לס.
בשנת 2003 עברה אל אולם הקונצרטים על שם וולט דיסני הסמוך.
בקיץ מופיעה התזמורת תחת כיפת השמים, ב"אגן הוליווד".
התזמורת נוסדה בשנת 1919 על ידי ויליאם אנדרוז קלארק הבן.
הקונצרט הראשון שלה, בניצוח וולטר הנרי רותוול, התקיים באותה שנה, אחד עשר ימים אחרי החזרה הראשונה שלה.
החל משנת 2009 המנצח הראשי של התזמורת הוא גוסטאבו דודאמל.
בפברואר 2023, דודאמל הודיע שהוא יעזוב את התזמורת הפילהרמונית של לוס אנג'לס בתום עונת 2025-2026 כדי להפוך למנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של ניו יורק.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גראמי הלטיני2025האלבום הקלאסי הטוב ביותרGabriela Ortiz: Revolución Diamantina
התזמורת הקאמרית רמת גן היא תזמורת קאמרית ישראלית אשר נוסדה בשנת 1955 על ידי המנצח מיכאל טאובה.
מיד עם ייסודה פנה טאובה אל פאול בן-חיים וביקשו לכתוב יצירה מתאימה לתזמורת החדשה.
בן-חיים נענה לבקשה והלחין ב-1956 את "מוזיקה לכלי קשת", יצירה שחמשת פרקיה מבוססים על נושא אחד.
באותה שנה גם ניגנה תזמורת רמת גן את יצירתו של אלכסנדר אוריה בוסקוביץ', "שישה קטעים לבני הנעורים", שעובדה למענה.
בשנת 1957 ניגנה התזמורת בביצוע בכורה את "חזיונות" של עדן פרטוש, בניצוח מיכאל טאובה ועם החלילן חנוך תל אורן.
אותה שנה גם הזמין מיכאל טאובה אצל פרטוש יצירה לחליל, פסנתר ותזמורת כלי קשת, המבוססת על נושאים תימניים.
בשנת 1958 ביצעה התזמורת הקאמרית רמת גן את "מוזיקת אבל" של עדן פרטוש בעיבודה הסימפוני, בניצוח גארי ברתיני ועם עוזי ויזל בצ'לו סולו.
בביצוע הבכורה ניגנו אותה עדן פרטוש (ויולה) ואילונה וינצה-קראוס (פסנתר).
בשנת 1978 כתב חנוך יעקבי לתזמורת הקאמרית רמת גן גרסה חדשה של יצירתו, "כינור היה לדוד", שחיבר במקור לכבוד הכרזת המדינה בתש"ח.
היצירה נכתבה במקור לויולה ופסנתר ועובדה לויולה ותזמורת כלי קשת.
הסולן בקונצרט זה היה זאב שטיינברג.
עוד קודם לכן, בשנת 1959 השמיעה התזמורת, בניצוח מיכאל טאובה, בביצוע בכורה את "פרטיטה ישראליאנה" של יעקבי.
בין השנים 1960 ל-1967 ניהל את התזמורת הקאמרית רמת גן המנצח סרג'יו קומיסיונה.
המנצח הישראלי אביב רון הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת משנת 1996 ועד היום.
התזמורת הקאמרית רמת גן מופיעה באולמות שונים בעיר, בין השאר בתיאטרון ראסל ובתיאטרון רמת גן.
בשנת 2005 חגגה התזמורת הקאמרית רמת גן 50 שנה להיווסדה והיא ממשיכה בפעילות ענפה בתחומי מוזיקה שונים, בין השאר בתוכניות מוזיקליות לילדים ונוער.
התזמורת הקאמרית האנגלית היא תזמורת קטנה (מכאן ה"קאמרית"), שמקום מושבה הקבוע בלונדון.
היא התפתחה מתזמורת גולדסבורו, שייסדו בשנת 1948 לורנס ליאונרד וארנולד גלודסבורו.
הקבוצה קיבלה את שמה הנוכחי בשנת 1960, כאשר הרחיבה לראשונה את הרפרטואר שלה אל מעבר לתקופת הבארוק.
הרפרטואר שלה נשאר מוגבל מפאת גודל הקבוצה, שנשאר יציב למדי, בסביבות גודל התזמורת שהיה מקובל בתקופת מוצרט.
זמן קצר אחר כך התהדק הקשר בין התזמורת לבין פסטיבל אלדבורו והיא ניגנה את ביצועי הבכורה של "חלום ליל קיץ", "אוון וינגרייב", "נהר החרטומנים" ועוד כמה מיצירותיו של בנג'מין בריטן.
המלחין עצמו ניצח על התזמורת בכמה הזדמנויות והקליט איתה כמה וכמה תקליטים.
בתקופה ההיא לא היה לתזמורת מנצח ראשי והיא עבדה באופן צמוד עם שורה של מנצחים אורחים, ביניהם ריימונד לפארד, קולין דייוויס ודניאל בארנבוים.
בשנת 1985 התמנה ג'פרי טייט למנצח הראשי הראשון של ההרכב.
בשנת 2000 התמנה ראלף גותוני למנצח ראשי.
ביוני 2009 מינתה התזמורת הקאמרית את פול ווטקינס למנהל המוזיקלי החדש שלה, החל בעונת 2009-10, בחוזה התחלתי לשלוש שנים.
בתקופת הביניים שלפני כניסתו לתפקיד היה רוי גודמן מנצח אורח ראשי.
בין נגניה נמנית הצ'לנית אניטה לסקר-וולפיש שהייתה חברה בתזמורת הנשים באושוויץ.
בינואר 2005 עבדה התזמורת עם הקבוצה הכוראלית מדרום אפריקה, "ליידיסמית בלק ממבזו" על אלבום הקבוצה "ללא גבולות", בשיתוף פעולה יוצא מן הכלל.
ב-2023 מינתה התזמורת את רוברטו פורס וסס מספרד-תרפת במנצח האורח הראשי.
הכנרת והמנצחת סטפני גונלי הוכרה באותה שנה כמנהלת התזמורת, בה מנגנת ככנרת ראשית מזה 30 שנה.
התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם (בהולנדית: Rotterdams Philharmonisch Orkest) היא תזמורת סימפונית הולנדית שמקום מושבה הקבוע הוא ברוטרדם.
היא נחשבת לתזמורת השנייה בחשיבותה בהולנד, אחרי תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית של אמסטרדם.
את התזמורת ייסדו מוזיקאים בשנת 1918 כ"אגודת מוזיקאים מקצועיים לטיפוח הדדי של האמנויות".
לאגודה היו חברים בתשלום ותכליתה הייתה ליצור מוזיקה להנאה אישית ללא מטרת רווח.
המנהל המוזיקלי הראשון היה וילם פלצר, שניהל שני בתי ספר למוזיקה ברוטרדם.
אחרי פלצר מונה אלכסנדר שמולר, למשך שנתיים.
במאי 1930 התמנה אדוארד פליפסה למנצח, משרה בה החזיק עד שנת 1962. בתקופת כהונתו הממושכת, התפתח ההרכב לתזמורת מקצועית.
כשפליפסה החליף את פלצר ושמולר, הייתה התזמורת במצב גרוע, הן במובן הכספי והן האמנותי.
פליפסה ניחן בכישורי ניהול ובחזון מוזיקלי.
הוא ייסד "קרן כלים" לגיוס מימון לכלי נגינה חדשים ושאר צרכים, והתזמורת קנתה לה שם הודות להתייחסותה המיוחדת למוזיקה בת זמננו.
היא שילבה ברפרטואר שלה יצירות של מלחינים הולנדיים כמו יוהאן וחנאר, וילם פייפר ואלפונס דיפנברוק.
בשנת 1935 נבנה אולם דולן, אולם קונצרטים בן 1300 מושבים, והתזמורת באה על גמולה בגידול במספר המאזינים.
כשמועצת העיר רוטרדם החלה לתמוך בתזמורת, נראו בעיותיה כדבר שבעבר.
ב-7 במאי 1940 ניגנה התזמורת קונצרט של יצירות ברוך וסטרווינסקי לחגוג את העשור הראשון של פליפס כמנצח.
ביוני 1940 תכננה עיריית רוטרדם לחגוג את יום הולדתה השש-מאות והפילהרמונית של רוטרדם הכינה תוכנית מיוחדת.
אלא שקודם לכן, ב-14 במאי, הפציצה גרמניה הנאצית את רוטרדם והרסה אותה כמעט לחלוטין.
בפעולה זו החל הכיבוש הנאצי של הולנד, שנמשך עד לסיום מלחמת העולם השנייה.
אולם הקונצרטים נהרס ויחד איתו גם מבנה החזרות, שהכיל את רוב הספרייה המוזיקלית ואת כל כלי הנגינה של התזמורת.
על אף הבעיות, הסתיימה עונת התזמורת לפי התוכנית, הודות לכמה תזמורות הולנדיות אחרות, שהקדישו קונצרטים לגיוס כספים ועזרו בציוד ובתווים.
ה-Koninginnekerk, אחת הכנסיות הבודדות שיצאו בשלום מן ההפצצה, הייתה לאולם הקונצרטים החדש של התזמורת.
חוקי הקולטורקאמר (לשכת התרבות), ארגון שנועד לפקח על האמנויות בהולנד הכבושה, החמירו מאוד בהגבלות ובאפליה שהטילו.
הם חייבו את התזמורות להורות לנגנים להצטרף כחברים ללשכת התרבות ולפטר את הנגנים היהודים ואסרו על השמעת יצירות של מלחינים יהודים, כמו גם על מוזיקה ממדינות שהיו במלחמה עם גרמניה הנאצית.
אחרי המלחמה לא היה לתזמורת משכן קבוע עד שאולם קונצרטים חדש, שגם הוא נקרא ה"דולן", נבנה בשנת 1966. מבחינה אקוסטית הוא נחשב לאחד מאולמות הקונצרטים המודרניים המעולים בעולם.
בשנת 1967 התמנה המנצח ההולנדי הצעיר אדו דה וארט למנצח התזמורת; הוא שימש גם מנהל מוזיקלי משנת 1973 עד 1979. בניצוחם של דה וארט ושל דייוויד זינמן, שהחליף אותו כמנצח ראשי משנת 1979 עד 1982, גדלה הפילהרמונית של רוטרדם לתזמורת בעלת מעמד בינלאומי, המרבה להקליט וקוצרת הצלחה בסיורים בינלאומיים.
משנת 1983 עד 1991 היה המנצח האמריקאי ג'יימס קונלון מנצחה הראשי של התזמורת.
את קולון החליף המנצח הבריטי ג'פרי טייט משנת 1991 עד 1995.
המנצח הרוסי ואלרי גרגייב, הוביל משנת 1995 ועד שנת 2008 את התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם, בהצלחה רבה.
המנצח הישראלי להב שני הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת מאז שנת 2018 וזאת לאחר שהחליף בתפקיד את יאניק נזה-סגין.
התזמורת הקאמרית הרצליה הייתה תזמורת שנוסדה בשנת 1981 על ידי עיריית הרצליה.
האחראי להקמתה הוא המנצח הרווי בורדוביץ, שכיהן גם כמנהלה המוזיקלי.
בשנת 2012 נסגרה התזמורת, ובמקומה הוקמה שנה לאחר מכן התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה.
עונת הקונצרטים הראשונה של התזמורת, בשנת 1981 - 1982, נפתחה בשלושה קונצרטים ועם 59 מנויים.
בעונה האחרונה הייתה לתזמורת למעלה מ-700 מנויים לשתי סדרות בנות שישה קונצרטים.
התזמורת מתרכזת מראשית דרכה בהקניית חינוך מוזיקלי באמצעות קונצרטים מוסברים לבני נוער.
משנת 2003 התזמורת הפכה מתזמורת קאמרית לתזמורת סימפונית מלאה; עם זאת השם נשאר אותו שם.
בשנת 2012 נסגרה התזמורת עקב פרישתו של הרווי בורדוביץ מתפקיד המנהל המוזיקלי של התזמורת, וכעבור חודשים אחדים הודיעה העירייה על הקמתה של התזמורת הסימפונית החדשה הרצליה, בניהולו המוזיקלי של המנצח גיל שוחט.
התזמורת כללה 19 נגני כלי קשת קבועים ונגנים נוספים בכלי נשיפה, הקשה וכדומה צורפו בהתאם לדרישות התוכנית בכל קונצרט בנפרד.
התזמורת החלה את דרכה עם נגנים, שהיו סטודנטים באקדמיה למוזיקה בתל אביב.
ככל שהתקדמה התזמורת לקראת רמה מקצועית, גדל מספר הנגנים המקצועיים והמנוסים.
עם העלייה מברית המועצות לשעבר בשנות ה-90 נקלטו בתזמורת נגנים רבים מחבר המדינות.
התזמורת המשיכה במדיניות זו עד לסגירתה בשנת 2012.
התזמורת ניגנה רפרטואר קלאסי ומודרני, הכולל יצירות ישראליות וביצועי בכורה של יצירות בהזמנת התזמורת.
כמו כן הגיש בורדוביץ הרצאות לפני כל קונצרט.
התזמורת קיימה שתי סדרות למנויים (בהרכב מלא), שהתקיימו בהיכל אמנויות הבמה הרצליה.
לקונצרטים אלה הגיע קהל מאזינים מכל אזור השרון, נתניה ואזור עמק חפר.
נוסף לכך, הופיעה התזמורת (בהרכב ייצוגי) בקונצרטים מוסברים.
בין המנצחים האורחים מישראל היו אהרון חרל"פ, אי-אן שו, סטנלי ספרבר, זאב דורמן, נילי הרפז, שמעון כהן ולאונטי וולף.
נוסף לכך הוזמנו לנצח על התזמורת מנצחים אורחים מארצות שונות.
התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג (לשעבר הפילהרמונית של לנינגרד; ברוסית: Заслуженный коллектив России Академический симфонический оркестр Санкт-Петербургской филармонии) היא התזמורת הסימפונית הוותיקה ביותר ברוסיה, הפעילה משנת 1882.
בראשיתה נודעה התזמורת בשם "מקהלת המוזיקה הקיסרית" והופיעה באופן פרטי בחצרו של הצאר אלכסנדר השני.
בראשית המאה ה-20 החלה להופיע בקונצרטים פומביים.
המנהל האמנותי הראשון שלה היה הרמן פליגֶה.
פליגה הניח יסודות מצוינים ותוך זמן קצר מגיעים לסנקט פטרבורג מוזיקאי צמרת ממדינות המערב, לרבות ריכרד שטראוס, שניצח על התזמורת בשנת 1912.
אחרי המהפכה הרוסית עברה התזמורת לידי נגניה, ששינו את שמה ל"התזמורת הפילהרמונית הממלכתית של פטרוגרד".
בשנות ה-20 החלה התזמורת ליהנות מתמיכת המדינה ולעשות לה שם בינלאומי כתזמורת מעולה.
מנצחים אורחים ידועי שם ניצחו עליה בשנים אלה, ביניהם ברונו ולטר, ארנסט אנסרמה והנס קנאפרטסבוש.
בתקופה זו גם החלה להיקרא "התזמורת הפילהרמונית של לנינגרד".
את עיקר פרסומה רכשה התזמורת בהנהגתו ארוכת השנים של מנהלה המוזיקלי ומנצחה הראשי, יבגני מראווינסקי.
לייחודה היו אחראים, מעל לכל, האינטנסיביות והדיוק של חטיבת הכינורות, אם כי האיכות פחתה אחרי שהותרה הגירת נגנים יהודים למערב.
התזמורת לא הרבתה במסעות קונצרטים למערב.
התוצאות שהשיג מראווינסקי השתמרו במספר רב של הקלטות אולפן והקלטות חיות.
בניצוחו של מראווינסקי ניגנה התזמורת שמונה מן הסימפוניות של שוסטקוביץ' בביצועי בכורה.
בשנת 1991 קיבלה התזמורת את שמה הנוכחי: התזמורת הפילהרמונית של סנקט פטרבורג, אחרי שעיר מושבה חזרה לשמה המקורי, סנקט פטרבורג.
כיום היא תזמורת סימפונית בעלת שם בינלאומי.
אחד ממנצחיה הבולטים היה יורי טמירקאנוב, שניצח עליה משנת 1988 עד 2022.
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס היא תזמורת קאמרית אמריקאית בת 40 נגנים, שמקום מושבה הקבוע הוא לוס אנג'לס, קליפורניה.
התזמורת נוסדה ב-1968 על ידי הצ'לן ג'יימס ארקטוב כדרך ביטוי אמנותית לנגנים המחוננים שבאולפני הקולנוע וההקלטות המקומיים.
ג'פרי קהן, שעמד בראש התזמורת בין השנים 1997 - 2017 משמש כמנצח כבוד.
מנצחיה הקודמים היו סר נוויל מרינר, ג'רארד שוורץ, איונה בראון וכריסטוף פריק.
מנהלה האמנותי של התזמורת הוא חיימה מרטין ומלחין הבית הנוכחי שלה הוא הואנג רואו.
התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס מופיעה ב-15 קונצרטים בשנה בשני תיאטראות: "תיאטרון אלכס" בגלנדייל ו"אולם רויס" של אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
הרפרטואר שלה כולל מוזיקה החל בתקופת הבארוק ועד ליצירות חדשות, המוזמנות על ידי התזמורת.
לחגיגות יום השנה להולדת מוצרט (27 בינואר 2006), ביצעה התזמורת את 23 הקונצ'רטי לפסנתר של מוצרט במשך תקופה של 15 חודשים, מבצע ששום תזמורת אחרת בארצות הברית לא יזמה עד כה.
קהן ניצח על 23 הקונצ'רטי מן הפסנתר, כפי שהיה מקובל בתקופתו של מוצרט.
באפריל 2002 הופיעה התזמורת לראשונה בקרנגי הול וביוני 2005 זכתה בפרס הראשון על הגשת מוזיקה בת זמננו בתוכניותיה, מטעם האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאור וליגת התזמורת הסימפונית האמריקאית.
התזמורת מופיעה גם לפני תלמידי בתי ספר יסודיים באמצעות תוכניותיה - "מפגש עם המוזיקה" ו"קונצרטים בשכונה".
על פי אתר התזמורת ברשת, משימתה של התזמורת הקאמרית לוס אנג'לס היא "לשמר ולקדם מסורת חיה של מוזיקה תזמורתית באמצעות ביצועים מצטיינים באיכותם האמנותית, הממריצים ומעשירים את חיי הנגנים והמאזינים גם יחד.
אנו חוגגים את הקשר האישי בין הנגנים, קהל המאזינים והקהילה, כפי שעוצב בחוויה היחידה במינה של התזמורת הקאמרית שלנו".
מבקר המוזיקה ג'ים סוויידה שיבח את התזמורת הקאמרית של לוס אנג'לס כ"תזמורת הקאמרית המעולה ביותר באמריקה".
התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו היא התזמורת הראשית בנסיכות מונקו, ונחשבת לאחד מנכסי התרבות של הנסיכות הזעירה.
ראשיתה של התזמורת בקונצרטים שנועדו לבדר את רוחם של המבקרים ב"בית השעשועים" של מונקו, שהפך מאוחר יותר לקזינו מונטה קרלו המפורסם.
גרעין המוזיקאים המקורי והקטן חוזק עם השנים בנגנים אחרים שהגיעו מפריז.
ב-1953 קיבלה התזמורת את השם "התזמורת הלאומית של האופרה של מונטה-קרלו", בצו הנסיך רנייה השלישי.
שמה הנוכחי ניתן לה ב-1980, גם זאת על פי צו נסיכותי.
בימינו מנוגנים רוב הקונצרטים באולם רנייה השלישי, אבל גם ב"אולם הנסיכים" בפורום גרימלדי.
התזמורת מנגנת גם בקונצרטי "מאטינה" (כלומר, בשעות היום) בהרכב מצומצם, באולם גרנייה של האופרה של מונטה קרלו.
מאז 1959 מארח הנסיך מדי קיץ את התזמורת בארמונו לקונצרט גאלה.
התזמורת הקאמרית של אירופה (COE), שנוסדה בשנת 1981, כוללת 50 נגנים, נציגי 15 אומות.
הנגנים מנהלים קריירות מקבילות כסולנים בינלאומיים, חברים בהרכבים קאמריים ידועי שם, מורים ופרופסורים למוזיקה.
הופעות התזמורת מתקיימות באופן קבוע בעריה הראשיות של אירופה ומדי פעם בארצות הברית, הונג קונג, יפן ואוסטרליה.
לתזמורת הקאמרית של אירופה קשרים איתנים עם ה"דויטשה אנסמבל אקדמי" וה"אלטה אופר" בפרנקפורט ועם "פסטיבל שטיריארטה" בגראץ, כמו גם עם הפילהרמונית של קלן, הסיטה דה לה מוזיק בפריז, הפסטיבלים של ברלין וברמן ופסטיבל זלצבורג.
בין המנצחים והסולנים מן השורה הראשונה בעולם המופיעים עם התזמורת, נודעת מבחינתה חשיבות מיוחדת לקלאודיו אבאדו ולניקולאוס הרנונקור.
מקום מושבה הקבוע של התזמורת הוא בלונדון.
התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר היא תזמורת אמריקאית שמרכזה בעיר רוצ'סטר, במחוז מונרו שבמדינת ניו יורק.
אתר הקונצרטים העיקרי שלה הוא אולם איסטמן בבית הספר איסטמן למוזיקה.
תזמורת רוצ'סטר נוסדה בשנת 1922 בידי התעשיין חובב המוזיקה ג'ורג' איסטמן, מייסד חברת איסטמן קודאק לייצור מצלמות וסרטי צילום.
על התזמורת, המבצעת יותר מ-140 קונצרטים בשנה, מנצח כיום כריסטופר סימן.
המנצח הראשי הנוכחי של סדרת הקונצרטים הקלים הוא ג'ף טיזיק.
תזמורת רוצ'סטר מרבה לצאת לסיורים וערכה הקלטות אחדות.
היא תומכת בתזמורת הפילהרמונית הצעירה של רוצ'סטר, המורכבת מתלמידי מוזיקה בגיל חטיבת ביניים ותיכון, החיים ולומדים באזור רוצ'סטר.
משנת 1939 עד 1964 הקליטה הפילהרמונית של רוצ'סטר, בדרך כלל עם נגני חיזוק מסגל המורים של בית ספר איסטמן ובמקרים רבים תחת השם תזמורת איסטמן-רוצ'סטר, בניצוח הווארד הנסון.
על הקלטות תזמורת המוזיקה הקלה ניצח פרדריק פנל.
מאז 1990 נוהגת תזמורת רוצ'סטר לשהות בחודשי הקיץ ב"פסטיבל המוזיקה בראבו!
המנצח הנורווגי ארילד רמרייט היה המנהל המוזיקלי של תזמורת רוצ'סטר, משנת 2011 ועד שנת 2013, בשלב זה בחוזה לארבע שנים.
המנצח אנדראס דלפס הוא המנהל המוזיקלי הנוכחי של התזמורת.
אנדראס דלפס 2021 - ממשיך
התזמורת הפילהרמונית של מוסקבה (רוסית: Академический симфонический оркестр Московской филармонии) היא תזמורת רוסית שמקום משכנה הקבוע הוא במוסקבה.
את התזמורת ייסד בשנת 1951 סמואיל סאמוסוד ושמה הנוכחי ניתן לה בשנת 1953. המנצח ששמו נקשר ביותר לתזמורת זו הוא קיריל קונדראשין, שבתקופת כהונתו הממושכת ניגנה התזמורת ביצועי בכורה של הסימפוניות הרביעית והשלוש-עשרה של דמיטרי שוסטקוביץ', בין השאר.
את התזמורת הפילהרמונית של פראג (צ'כית: Pražský Filharmonický Orchestr) ייסדו בשנת 1995 מוזיקאים צ'כים עם המנצח הגרמני פרידמן ריהלה.
הפילהרמונית של פראג התפתחה במהירות לאחת התזמורות המובילות בהקלטת תקליטורים באירופה.
התזמורת מנגנת בכ-200 מושבי הקלטה מדי שנה.
בין השאר היא עובדת עם החברות דקה, EMI, סוני BNG.
בין האמנים שהשתתפו בתקליטורים שהוציאה התזמורת זמר הטנור יונאס קאופמן.
הקונצרטים של ראש השנה בניצוחו של ריהלה הם נקודת ציון חשובה בחוגי המוזיקה של פראג.
התזמורת הייתה שותפה גם לתקליטור "סינפוניה דל אלמה" של מרקוס ויט בשנת 2007.
התזמורת הקאמרית מאהלר (Mahler Chamber Orchestra - MCO) היא תזמורת קאמרית מקצועית מסיירת.
מייסד התזמורת הוא קלאודיו אבאדו וחברים לשעבר בתזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר בשנת 1997.
רפרטואר התזמורת מקיף מוזיקה מתקופת הבארוק ומוזיקה בתקופה המודרנית.
התזמורת פועלת במימון חופשי ללא כל תמיכה ממשלתית ומגייסת ידידים ותומכים לקיום חייה האמנותיים.
התזמורת הקאמרית מאהלר מופיעה לאורך כל השנה ב-60 עד 70 קונצרטים ומופעים.
היא כוללת 60 נגנים מ-17 אומות שונות.
פעילויותיה כוללות קונצרטים, מיזמי אופרה, מוזיקה קאמרית והקלטות.
התזמורת הקאמרית מאהלר נוסדה בשנת 1997 ביוזמתם של קלאודיו אבאדו וקבוצת נגנים מתזמורת הנוער על שם גוסטב מאהלר, שביקשו להמשיך לנגן בצוותא גם אחרי שעברו את גיל ההשתתפות בתזמורת נוער.
שילוב העקרונות של סקרנות אמנותית וקשת הרפרטואר הרחבה ביותר שבנמצא, שניהם ברמה המוזיקלית הגבוהה ביותר, הנחה את ההרכב השאפתני עם הקמתו וממשיך לעצב את עבודתו כיום.
הרפרטואר הרחב, ממוזיקת בארוק עד למוזיקה עכשווית, כולל כל תחום ממוזיקה קאמרית עד סימפונית, ממוזיקה אופראית סטנדרטית לביצועי בכורה עולמיים.
כדי לעמוד בתקנים הגבוהים הללו, נודעה כבר מראשית פעולתה של התזמורת חשיבות מיוחדת לשיתוף פעולה עם מוזיקאים בכירים, שבא לביטוי בבחירת סולנים ומנצחים כמו גם בפעולות לקידום קונצרטים ומציאת אולמות מתאימים.
לצד המייסד קלאודיו אבאדו, דניאל הרדינג ממלא תפקיד מכריע בהתפתחות התזמורת.
הרדינג, שהתחיל את קשריו עם התזמורת כמנצח אורח ראשי, התמנה בקיץ 2003 למנהל מוזיקלי והוא מנצח על חלק גדול מתוך 70–80 הקונצרטים ומופעי האופרה של התזמורת מדי שנה.
התזמורת מקיימת קשרי אמנות קרובים עם מארק מינקובסקי ואלכסנדר לונקיץ'.
מיזמים עם מומחים ידועי שם בטכניקות מיוחדות או ברפרטואר מסוים מהווים גם הם יסוד חשוב בתוכנית התזמורת ומחזקים את המוניטין שלה כהרכב רב-פנים.
סדנאות בארוק של בעלי-סמכא להנחיית נגנים בביצוע אותנטי תופסות מקום בתוכנית התזמורת מאז 2004 והתזמורת עובדת בקביעות עם מומחים למוזיקה עתיקה או עכשווית, כמו ריינהרדט גבל או ג'ונתן נוט.
תזמורת מאהלר, העצמאית במימונה, יחידה במינה גם בגמישות המבנה הארגוני שלה.
גרעין התזמורת כולל כ-50 נגנים בני ארצות שונות; נגנים נוספים מתקבלים לעבודה לפי הצורך.
ההרכב מתכנס למיזמים בודדים, בהתאם לדרישות הספציפיות של כל תוכנית בנפרד.
מצב זה הביא להתפתחות צליל תזמורתי תרבותי ורגיש, שהיה לסימן ההיכר של ההרכב.
במקום בסיס אחד קבוע, יש לתזמורת מספר אתרי-בית בערים שונות באירופה, המספקים ללה אפשרות לקיום חזרות ובמקרים רבים נקודת זינוק למסעות קונצרטים ברחבי העולם, תזמורת מאהלר מהווה תזמורת-בית קשרים אמנותיים איתנים נוצרו עם דניאל הארדינג (מנצח אורח ראשי בשנים 1998–2003, מנהל מוזיקלי מאז ספטמבר 2003) וקלאודיו אבאדו.
התזמורת מופיעה בקביעות כתזמורת הבית של פרארה ("פרארה מוזיקה", נשיא כבוד: קלאודיו אבאדו), אקס-אן-פרובאנס (פסטיבל בינלאומי לאמנות לירית אקס-אן-פרובנס), טובלאך (שבוע המוזיקה על שם גוסטב מאהלר), זלצבורג (שבוע מוצרט) ולנדסהוט.
כמו כן יש לתזמורת חוזים לטווח ארוך עם פסטיבל סינטוניה בטורינו ועם (פסטיבל לוצרן), שם מופיעה התזמורת מאז 2003.
פריצת הדרך הבינלאומית של התזמורת הגיעה כבר בשנה שלאחר הקמתה עם דון ג'ובאני של מוצרט, בהצגת בכורה בפסטיבל לאמנות לירית באקס-אן-פרובאנס בשנת 1998, בהנהגת קלאודיו אבאדו ודניאל הארדינג.
הסיור העולמי שנבע מהפקה זו לא זו בלבד שהביא להרכב תהילה בינלאומית, אלא גם הביא לחתימת חוזה הופעות קבוע עם פסטיבל אקס-אן-פרובאנס.
מאז השתתפה התסזמורת במספר רב של הפקות חשובות ומצליחות באקס, ביניהן "טבעת החנק" של בריטן (דניאל הארדינג/לוק בונדי, 2001), "יבגני אונייגין" של צ'ייקובסקי (דניאל הארדינג/אירינה ברוק), "אהבה לשלושה תפוזים" של פרוקופייב (טוגאן סוחייב/פיליפ קלוואריו, 2004) וכך עושות כולן של מוצרט (דניאל הרדינג/פטריס שאטו, 2005).
חוזה הופעות קבוע עם "פרארה מוזיקה" נחתם ב-1998 לשתי סדרות קונצרטים בשנה.
נוסף למיזמי אופרה עם קלאודיו אבאדו, מתקיימות כאן גם סדרות קונצרטים עם המנהל המוזיקלי של התזמורת דניאל הארדינג ומנצחים אורחים ידועי-שם כמו כריסטופר הוגווד, פיליפ הרווה, פאבו ירווי, מאריי פרחיה וולדימיר אשכנזי.
סולנים כמו צ'צ'יליה ברטולי, מרתה ארחריץ', כריסטיאן טצלאף או עמנואל אקס מצטרפים לתזמורת לתוכניות קונצרטים, המושכות תשומת לב גדלה והולכת אל התזמורת, הן בפרארה והן ברמה בינלאומית.
במהלך שנות קיומה הקליטה התזמורת כמה תקליטורים זוכי-פרסים.
התקליטורים בניצוח דניאל הרדינג ובהפקת "וירג'ין קלאסיקס" כוללים את "דון ג'ובאני", "טבעת החנק", הקונצ'רטו לצ'לו של היידן עם גוטיה קאפושו והסימפוניה הרביעית של מאהלר.
חברת דויטשה גראמופון הוציאה את הסימפוניה הפנטסטית של ברליוז, בניצוח מרק מינקובסקי וכן, בניצוח המייסד קלאודיו אבאדו, אריות מאופרות איטלקיות עם אנה נטרבקו ויצירות לאבוב מאת מוצרט ולברון עם אלברכט מאייר.
ההקלטה החיה של הקונצ'רטי לפסנתר מס' 2 ו-3 עם מרתה ארחריץ' זכתה לפרס גראמי והקלטת הקונצ'רטי לכינור של סטרווינסקי וברג עם קוליה בלכר זכתה בפרס דיאפזון הזהב.
התזמורת הפילהרמונית של רדיו צרפת היא תזמורת רדיו צרפתית המספקת מוזיקה לרדיו צרפת.
התזמורת, שנוסדה בשנת 1937, מתמחה במוזיקה בת ימינו.
התזמורת הקאמרית של חיל החינוך והנוער (תחח"ן) היא תזמורת קאמרית הפועלת בצה"ל.
התזמורת מופיעה בפני חיילי צה"ל, באירועים ממלכתיים ובקונצרטים רשמיים.
התזמורת הוקמה בשנת 1986 מתוך כוונה לאפשר למוזיקאים צעירים ומוכשרים להמשיך בפעילותם המוזיקלית בזמן שירותם הצבאי.
התזמורת מונה כעשרים נגני כלי קשת וכעשרה נגני כלי נשיפה.
כולם מוכרים כמוזיקאים מצטיינים בצה"ל.
במשך שנות פעילותה זכתה התזמורת להכרה ולהערכה רבה.
הקונצרטים שלה שודרו בקול המוסיקה, וקונצרט מיוחד אף נכלל בסדרת הקונצרטים של איגוד השידור האירופי ושודר לאירופה בשידור חי.
התזמורת זכתה לנגן תחת שרביטם של מנצחים דגולים כגון שלום רונלי-ריקליס (מנצח הקונצרט הראשון), מנדי רודן, ישראל אדלסון, אשר פיש, ירוחם שרובסקי, זאב דורמן, מנחם נבנהויז ואייל עין הבר.
מנצח התזמורת כיום הוא הצ'לן הלל צרי.
הרפרטואר של התזמורת כולל יצירות מתקופות שונות - החל מתקופת הבארוק, וכלה ביצירות בנות-זמננו, תוך דגש מיוחד לביצוע יצירות ישראליות.
בנוסף לרפרטואר הקלאסי נקבע רפרטואר מיוחד לקונצרטים המושמעים בפני חיילי צה"ל.
קרן התרבות אמריקה-ישראל, אשר רוב נגני התזמורת נהנים ממלגותיה, שותפה בהפעלתה.
בנובמבר 2011 חזרה התזמורת לעבוד אחרי מספר שנים שלא פעלה, לשלושה קונצרטים בניצוחו של אייל עין הבר.
באחד הקונצרטים התארחה הזמרת רוני דלומי, שהייתה חיילת באותה עת, וביצעה כמה משיריה בליווי התזמורת.
התזמורת הפילהרמונית של טוקיו (ביפנית: 東京フィルハーモニー交響楽団) טוענת להיותה התזמורת הקלאסית הוותיקה ביותר ביפן, מאחר שנוסדה בנגויה בשנת 1911. היא עברה לטוקיו בשנת 1938. נכון ל-2005 מונה התזמורת כ-166 נגנים.
התזמורת מופיעה באולם אורצ'רד, שהוא חלק ממתחם הקניות והבידור בּוּנְקאמוּרָה (文化村) בשיבּוּיָה, טוקיו.
מנהל מוזיקלי לשם כבוד: מיונג ואן צ'ונג
מנצחי כבוד: טאדאקי אוטאקה, קאזושי אונו ודן אטינגר
מנצח אורח מיוחד: מיכאיל פלטנב
חבר כבוד ומנצח מעוטר לצמיתות: נוריו אוהגה
התזמורת הפילהרמונית של לואיזיאנה מגישה עונת קונצרטים מלאה של 36 שבועות בשנה, בתוכנית הכוללת מוזיקה קלאסית, מוזיקה קלאסית קלה, קונצרטים לכל המשפחה וכן תוכניות חינוכיות במבט לקהילה, זאת בנוסף לאירועים מיוחדים.
חברי הפילהרמונית של לואיזיאנה יושבים דרך קבע בניו אורלינס.
תזמורת לואיזיאנה היא התזמורת הסימפונית המקצועית הוותיקה ביותר, הפועלת בניהול ובשיתוף פעולה של הנגנים בארצות הברית.
המנהל המוזיקלי של הפילהרמונית של לואיזיאנה הוא קרלוס מיגל פריאטו.
הפילהרמונית של לואיזיאנה, המכונה LPO, נוסדה בספטמבר 1991 על ידי נגנים מקודמתה, התזמורת הסימפונית של ניו אורלינס.
המנהל המוזיקלי הראשון שלה היה קלאוספטר זייבל (2011-1936).
זייבל פרש מתפקידו בשנת 2005. עבודתו עם התזמורת זכתה לשבחים רבים בהספדים שנכתבו במותו בהמבורג, גרמניה, ב-8 בינואר 2011.
באוגוסט 2005 אילץ הוריקן קתרינה את נגני תזמורת להתפנות, כשאולם הקונצרטים שלהם, "תיאטרון אורפיאום" בניו אורלינס, הוצף.
נגני התזמורת החלו להופיע באולמות ובאתרים שונים בשנת 2006. אחד האתרים האלה היה פאלמר פארק.
תיאטרון אורפיאום נפתח מחדש בשנת 2015. האירוע הראשון התקיים ב-17 בספטמבר 2015 וכלל קונצרט של הפילהרמונית של לואיזיאנה, שנועדה להיות הדיירת העיקרית בתיאטרון.
שנהארגוןקטגוריהפרויקטתוצאהמקור2024פרס גראמיאלבום מוזיקת השורשים האזורי הטוב ביותרLive: Orpheum Theater Nola
התזמורת הקאמרית של ויסקונסין היא תזמורת קאמרית מקצועית במדיסון, ויסקונסין, ארצות הברית.
את התזמורת ייסד בשנת 1960 גורדון ב.
מנצחה הנוכחי, אנדרו סיוול, החל את כהונתו עם התזמורת בשנת 2000. התזמורת הקאמרית של ויסקונסין מקיימת 29 קונצרטים בשנה, בהם חמישה קונצרטים של יצירות מופת, קונצרטים לנוער, קונצרטי חופשה ושישה קונצרטים פתוחים לקהל תחת כיפת השמים, בכיכר שליד הקפיטול של ויסקונסין.
התזמורת הקאמרית כפר סבא "סולני ישראל" היא תזמורת קאמרית שפעלה בין השנים 2015–2021. התזמורת הוקמה על ידי המלחין, המנצח והפסנתרן בנימין יוסופוב, ששימש גם כמנהלה המוזיקלי.
התזמורת הוקמה כאנסמבל סולנים המורכב ממוזיקאים בכירים בישראל ששמו למטרה לבנות גוף מוזיקלי מקצועי ברמה בינלאומית.
התזמורת הופיעה בבמות חשובות בארץ ומאופיינת בנגינת תוכניות מגוונות ומרתקות.
הגוף היה ממומן על ידי עיריית כפר סבא ומוכר על ידי משרד התרבות והספורט כגוף יוצא דופן ברמת הנגינה.
התזמורת הפילהרמונית של קרקוב או התזמורת הסימפונית של קרול שימנובסקי (בפולנית: Orkiestra Symfoniczna Filharmonii im.
Karola Szymanowskiego) היא תזמורת סימפונית מקצועית שמושבה בקרקוב, פולין.
מעמדה הלאומי של התזמורת בא לביטוי בתוכנית האירועים שלה, הכוללת קונצרטים סימפוניים שבועיים בטירת ואוול, או בקולגיום נובום המפורסם של האוניברסיטה היגלונית, ובכנסיות החשובות של קרקוב.
פעילותה המקצועית של התזמורת עולה על זו של כל תזמורת פילהרמונית אחרת בפולין.
התזמורת הסימפונית, השוכנת כיום באולם הפילהרמונית של קרקוב, הוקמה בשנת 1945. הייתה זו התזמורת הסימפונית המקצועית הראשונה בפולין לאחר המלחמה, שהתהוותה באולם הקונצרטים המקומי במהלך מבצע ויסלה-אודר.
המנהל וכן המנצח על הקונצרט ההיסטורי הראשון, שהתקיים ב-3 בפברואר 1945 (שלושה חודשים לפני תום מלחמת העולם השנייה באירופה), היה פרופסור זיגמונט לאטושבסקי, ניצול מרד ורשה.
הניסיונות להקים תזמורת סימפונית מודרנית בקרקוב החלו כבר במאה ה-18, תחת שלטון אוסטריה, אך הצוות המקצועי הראשון הורכב בקרקוב רק בתקופת קריסתה הממשמשת ובאה של הקיסרות האוסטרו-הונגרית (1909), ביוזמת המלחין והמנהל המוזיקלי פליקס נובובייז'סקי.
זמן קצר לאחר חזרת הריבונות הפולנית בסוף מלחמת העולם הראשונה, התגבשה התזמורת מחדש, בקונצרט פתיחה שהתקיים ב-18 במאי 1919 לכבוד יובל המאה של סטניסלב מוניושקו, עם 80 נגנים.
ב-1931 נבנה אולם הקונצרטים החדש של הפילהרמונית של קרקוב.
תזמורת הבית הייתה פעילה שם עד הפלישה הנאצית-סובייטית לפולין, והקונצרט האחרון התקיים ב-21 במאי 1939, בניצוח ברוניסלב וולפשטאהל.
התזמורת פעילה מזה קרוב לשישים שנה, עם דור חדש של נגנים וסולנים.
היא כוללת כמעט מאה נגנים בשש-עשרה קבוצות, עם חמישה כנרים ראשיים.
ב-1962 נקראה על שם המלחין קרול שימנובסקי, שאת יצירותיו הרבות מבצעת התזמורת מאז באופן קבוע, לצד יצירות מאת מלחין פולני אחר ידוע-שם, החי בקרקוב, קשישטוף פנדרצקי.] פנדרצקי כיהן כמנהל אמנותי של התזמורת השנים 1988–1990, ומ-1993 הוא מכהן כמנהל אמנותי של כבוד של התזמורת.
במשך השנים, הוציאה התזמורת מספר רב של הקלטות פופולריות, בהן יצירות של דמיטרי שוסטקוביץ', איגנצי יאן פדרבסקי, גאטנו דוניצטי, קרול שימנובסקי, מקס ברוך, הנריק גורצקי, סטניסלב מוניושקו ועוד.
התזמורת הפילהרמונית המלכותית של ליאז'
התחדשות באירופה היא קבוצה פוליטית ליברלית פרו-אירופית ב שנוסדה לקראת הקדנציה התשיעית של הפרלמנט האירופי.
הקבוצה היא היורשת לקבוצת הברית של הליברלים והדמוקרטים לאירופה (ALDE) שהתקיימה בשנים 2004–2019.
נכון לינואר 2021, ישנם בפרלמנט האירופי כ-98 נציגים מטעם הסיעה.
במאי 2019, במהלך דיון לקראת הבחירות לפרלמנט האירופי 2019, הודיע גיא ורהופשטאט, נשיא הברית של הליברלים והדמוקרטים באירופה (ALDE) כי בעקבות הבחירות קבוצת ALDE מתכוונת להתפרק ולהתגבש בברית חדשה עם "הרנסאנס" של נשיא צרפת עמנואל מקרון.
הקבוצה החדשה הכריזה על שמה ב-12 ביוני 2019 לאחר שכוננה ברית עם התנועה הצרפתית "הרפובליקה בתנועה!".
ב-19 ביוני 2019 פורסם כי דאצ'יאן צ'ולוש, לשעבר ראש ממשלת רומניה והנציב האירופי לחקלאות ופיתוח הכפר, נבחר כיושב ראש ההקמה של הקבוצה, לאחר שניצח בפריימריז את סופי אין ולד ברוב של כ-64 קולות אל מול 42. כך נהיה הרומני הראשון שהפך למנהיג קבוצה פרלמנטרית אירופית.
מפלגת העם למען חופש ודמוקרטיה (הולנד)
"התחדשות" הוא שיר שכתבה והלחינה נעמי שמר.
שמר כתבה לשיר שתי גרסאות, את הגרסה הראשונה כתבה לכבוד יום העצמאות בשנת 1984 לזמרת עפרה חזה.
השיר יצא לאור לראשונה באלבום "אדמה" של עפרה חזה בשנת 1985. השיר זכה להשמעות מרובות והתקבע כנכס צאן ברזל של הזמר העברי.
השיר של נעמי שמר עוסק בתקופת אחרי החגים, שמשמעותו היא חזרה לשגרה ולעבודה סדירה, אך בניגוד לכך, שמר רואה את משמעות הביטוי אחרי החגים כהזדמנות לצאת לחיים חדשים, להתחיל מהתחלה, התחדשות לקראת העתיד לבוא, ועל כך מדבר השיר של שמר, "התחדשות".
בראשית שנות ה-80 המצב של מדינת ישראל התדרדר בעקבות מלחמת לבנון, הנסיגה מסיני, נפילת הבורסה, האינפלציה הגבוהה והמשבר הכלכלי.
במהלך אירועים אלו, נעמי שמר הביעה את דעותיה הפוליטיות בנושאים אלה וקיבלה ביקורת שלילית רבה בקרב קהל מעריציה.
כמו רוב שיריה שכתבה באותה תקופה, גם שיר זה כתבה בעקבות תחושות רעות שנבעו מביקורות שליליות.
לשיר יש שתי גרסאות, את הגרסה המקורית שמר כתבה והלחינה, אך מכיוון שכנראה לא הייתה מרוצה לגמרי מהגרסה הזאת, היא נתנה ליובל דור לכתוב לחן אחר לשיר, ואף הסכימה לשנות את מילות השיר ואת שמו של השיר ל"התחדשות אחרת".
כמו שירים נוספים של שמר שנכתבו באותה תקופה, שיר זה עוסק בתחושות קשות ובתקווה.
השיר "התחדשות" מתחיל במילים המבטאות קושי וסבל: "עייפות בלתי מוסברת", "פיק ברכיים לא מובן".
והשיר ממשיך במילים המבטאות תקווה ועידוד: "אחרי החגים יתחדש הכל… גם אתה, גם אתה תתחדש", "אבל בליבך אתה יודע שמעבר לפינה אהבה חדשה ממתינה".
בשיר "התחדשות" נמצאים מוטיבים יהודיים רבים, בבית השלישי שמר מזכירה את עץ הדעת הטוב והרע, המזכיר את גן העדן: עץ הדעת, שפירותיו נאסרו על אדם וחווה, למרות זאת טעמו ממנו, וגורשו מגן העדן.
בבית האחרון נמצאות השורות: "שעון החול, שעון חייך; מאותת לך עכשיו; למד-דלת, למד-הא, למד-וו", שפרשנות שהפכה נפוצה למילים אלו היא התייחסות להתגלות ל"ו הצדיקים.
האוויר, העפר, המטר והאש אלו הם ארבעת היסודות, ובמקרה זה הם מתארים את שגרת העולם אחרי החגים.
עם זאת, שמר כתבה את השיר לכבוד יום העצמאות ה-36 למדינת ישראל ושורות אלו מתייחסות להתבגרותה של המדינה.
כפי שמספרת ללי שמר, בתה של נעמי, "עם חלוף הזמן היא [נעמי שמר] הרגישה שהשורה 'למד דלת למד הא למד וו' התאימה אמנם ליום העצמאות ה-36, אבל היא חידתית ולא מובנת ככל שיום העצמאות ה-36 מתרחק", ולכן ניסתה לשנות את מילות ולחן השיר.
נעמי שמר לא הייתה שלמה עם השיר והמשיכה לעבד את השיר גם לאחר הקלטתו.
בסופו של דבר נתנה ליובל דור את ההזדמנות לשנות את לחן השיר ושינתה את שם השיר ל"התחדשות אחרת" כדי להבדיל בין הגרסאות.
את הגרסה החדשה ביצעו להקת הנחל, הסולנים היו דפנה דקל וראובן לביא.
גרסה זו, בביצוע להקת הנחל, זכתה להתייחסות תקשורתית רבה.
בתקופת יציאת השיר מדינת ישראל הייתה במשבר כלכלי קשה, השיר נתן תקווה לתושבי המדינה, ועזר להם להאמין שבסוף הכל יתחדש.
התזמורת הקאמרית הדנית (בדנית: Danmarks Underholdningsorkester) היא תזמורת קאמרית בדנמרק.
מ-1939 עד 2014 היא נקראה התזמורת הקאמרית הלאומית של דנמרק, כשהיא הייתה תחת תאגיד השידור הדני (DR).
מאז 2015 היא ממומנת באופן פרטי.
שורשי התזמורת הם ב-1927, עם הקמת תזמורת שתבצע מוזיקה קלה במלון פיניקס מאת לואי פריל.
עד 1933, "תזמורת המחולות של לואי פרייל" כללה 22 נגנים והשיגה פופולריות רבה בדנמרק באמצעות שידורי רדיו.
בשנת 1939 הקימה DR רשמית את "תזמורת הבידור הדנית" כתזמורת הבית של השידור הלאומי.
התזמורת התמקדה ברפרטואר קל ופופולרי יחסית.
טדי פטרסן קיבל את ניהול האנסמבל ב-1943.
הרפרטואר של התזמורת כלל רפרטואר קלאסי כמו יצירות של מוצרט ומוזיקה למחזות זמר מודרניים.
לאחרונה התזמורת מקיימת שיתופי פעולה עם להקות רוק.
במהלך כהונתו של המנצח הראשי אדם פישר, שהתחיל את תפקידו ב-1999, ערכה התזמורת מספר הקלטות מסחריות של סימפוניות ואופרות מאת מוצרט.
נכון לעכשיו, התזמורת מונה 42 נגנים.
בספטמבר 2014, DR הודיעה על פירוק התזמורת, החל מ-1 בינואר 2015, תוך ציון קיצוצים בתקציב.
התקבלו מחאות נגד ההחלטה, לרבות התנגדויות לחיפזון של החלטת הדירקטוריון.
בנוסף נטען ששרת התרבות, מריאן ג'לב, אישרה את הפירוק לפני שהייתה לתזמורת הזדמנות להציג תוכנית חיסכון שתאפשר לה להמשיך.
התזמורת הופיעה בפעם האחרונה כתזמורת הקאמרית של DR ב-21 בנובמבר 2014, עם ביצוע של הסימפוניה התשיעית של בטהובן.
לאחר מכן החלו נגני התזמורת בקמפיין מימון המונים כדי לשמור על קיומה של התזמורת.
באמצעות קיקסטארטר, הקמפיין גייס 1,000,000 DKK מאנשים פרטיים, וכמה תאגידים דנים התחייבו ל-2,000,000 DKK הנותרים.
בגלל מגבלות התרומות היחידות של קיקסטארטר (50,000 DKK), התזמורת נדרשה לבטל את חשבון הקיקסטארטר שלה, להחזיר את התרומות הללו ולבקש מהתורמים להגיש מחדש את תרומותיהם במזומן עד 28 בפברואר 2015.
לאחר שסיימה את השתייכותה ל-DR, שינתה התזמורת את שמה ל"תזמורת הבידור הדנית", ומשמה הרשמי האנגלי ירדה המילה "לאומי", כך שהתזמורת הפכה ל"תזמורת הקאמרית הדנית".
התזמורת ערכה את הקונצרט הראשון במימון פרטי ב-1 בפברואר 2015, באקדמיה המלכותית הדנית למוזיקה.
התזמורת הקאמרית של וינה היא תזמורת קאמרית אוסטרית שמשכנה הוא הקונצרטהאוס של וינה.
התזמורת הקאמרית של וינה נוסדה ב-1946, והמנהלים האמנותיים הראשונים שלו היו פרנץ ליצ'אואר, היינריך הולרייזר, פול אנגרר וקרלו זקי.
כאשר פיליפ אנטרמון קיבל את התפקיד מ-1976 עד 1991, הוא החל מסורת של מנצחים הממלאים תפקיד כפול, והופיעו כמנצח וגם כסולן.
פיליפ אנטרמון המשיך בתור מנצח הכבוד של התזמורת לכל חייו, והוביל אותה בסיבוב ההופעות ובסדרת המנויים שלה בקוצרטהאוס.
בנוסף, התזמורת המשיכה להזמין אמנים בעלי תפקידים כפולים, ביניהם יהודי מנוחין, היינץ הוליגר, היינריך שיף ואולה רודנר.
היינריך שיף היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה מ-2005 עד 2008, כאשר פרש מתפקידו מסיבות בריאותיות.
שטפן ולדר היה המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה, משנת 2008 עד 2018. מאז 2018, המנצח האורח הראשי של התזמורת הוא ג'וג'י האטורי.
ההקלטות המסחריות של התזמורת הקאמרית של וינה כוללות את ההקלטה השלמה הראשונה של הסימפוניות של יוזף היידן, בניצוחו של ארנסט מרזנדורפר.
הסט הזה קיבל מהדורה מוגבלת מאוד ולא היה ידוע באותה תקופה.
המוניטין הבינלאומי הגבוה של התזמורת מתועד על ידי סיורים קבועים שלקחו אותה ליפן, סין, טאיוואן, קוריאה, ארצות הברית, דרום אמריקה וכל מדינות אירופה.
התחדשות אזורי תעשייה (מוכר גם בשם התחדשות תעשייתית) היא מונח בתחום הנדל"ן המתייחס לתהליך התערבות באזורים תעשייתיים ישנים המאופיינים לרוב בתשתיות לקויות, מצב פיזי ירוד וניצול לא מיטבי של השטח.
במסגרת ההליך, כלל השטח מתוכנן מחדש מתוך מטרה למקסם את שימושי הקרקע ולאחר מכן, מוקם מחדש תוך פריסה של מבנים שונים למטרות מגוונות כגון מגורים, מסחר, תעשייה, משרדים, ציבור, חינוך, פנאי, בידור, מלונאות וכו' (לרוב במבנים המשלבים את הפונקציות הנ"ל במבנה אחד).
כך, האופי המקורי נשמר תוך פתרון של בעיות כגון נדל"ן למגורים או חוסר באזורי מסחר, בנוסף לקידום הכלכלה המקומית ופתיחת אופציות שלא היו אפשריות במקור.
במרבית המקרים, ההתחדשות הובילה לשיפור התנאים של כלל תושבי העיר לרבות הכלכלה, התרבות ואיכות החיים הכללית, תוך יצירת מקומות עבודה חדשים ואפשרויות פנאי, בילוי ומתן שירותי ציבור - מבלי הצורך למצוא ולהחכיר שטחים חדשים.
עקב כך, מדינות רבות (לרבות ישראל) מעוניינות לקדם פרויקטים כאלו, כאשר אחוז ניכר מהם מקודם על ידי ממשלות, עיריות ומשרדים ממשלתיים שונים, בין היתר כדי למשוך חברות, ארגונים ומיזמים או אוכלוסייה צעירה וחדשה למקום.
לרוב, הבנייה בתהליכים אלו מתבססת על בנייה לגובה של גורדי שחקים, שלרוב ישלבו יותר מפונקציה אחת (לדוגמה, מגדלי משרדים ומגורים), והיא גם מהווה הזדמנות לעבור ממודל יצרני (המאפיין מדינות מתפתחות) למודל מתן שירותים (המאפיין מדינות מפותחות).
כמו כן, מושקעים מאמצים ומשאבים רבים לפתח את המימד הסביבתי בכדי להפחית את זיהום האוויר מהתעשייה במקום (ובמקרים מסוימים, אף להכשיר קרקע מזוהמת או מסוכנת כגון קרקעות Brownfields), תוך אימוץ דוקטרינות בניה מתקדמות מתחום הבנייה הירוקה.
עקב עצימות הפרויקט וחשיבותו, לרוב יוקם גוף ייעודי לביצוע הפרויקט או שהפרויקט יינתן לחברה שהוכיחה את יכולתיה להוציא תוכניות בסדר גודל כזה לפועל.
לעיתים, אותן חברות יקימו חברות בת ייעודיות למשימה זו.
דוקלנדס - מתחם שהחל את דרכו כבר בשנת 1696, בה הוקם נמל ייעודי שתוכנן לעמוד בנזקי טבע ולהיות מוגן בפני שודדים.
במאה ה-19, האזור חווה גידול מאסיבי עקב הקמת נמלים נוספים שהפכו את האזור לאזור תעשייתי של נמלים שונים, אשר פעל עד למלחמת העולם השנייה בה הוא נהרס משמעותית עקב הפצצות הגרמנים.
כחלק מהמדיניות האנגלית להתמקדות בנמלי מים עמוקים בשנים 1960–1980, כלל הנמלים במקום היו סגורים.
בשנת 1981, נוצרה תוכנית התחדשות תעשייתית לאזור הנ"ל, אשר בוצעה במהלך שנות ה-80 וה-90 והובילה לשילוב של מגוון מבנים למטרות שונות, מה שהוביל להכפלת תושבי העיר תוך 30 שנים ולהפיכה לאחד מאזורי המסחר הפופולריים ביותר באנגליה.
רציף הכנרית בלונדון - רציף שהחל בפעילות במאה ה-19 ב"אי הכלבים" באנגליה.
הנמל נסגר כחלק מהמדיניות האנגלית לאי הפעלת נמלים שאינם מבוססים במים עמוקים עד לשנת 1980, כאשר המקום החל לחזור לפעילות לאחר פעילות ממשלתית להתחדשות תעשייתית באזור כולו.
בשנות ה-90, התהליך החל וכיום, כ-5 מ-10 גורדי השחקים הגדולים ביותר בבריטניה ממוקמים באזור זה, כאשר בניין ה-Landmark Pinnacle נחשב לבניין המגורים הגדול ביותר במערב אירופה (75 קומות) ומלון Novotel London Canary Wharf נחשב למלון הגבוה ביותר ברשת 'נובוטל' העולמית.
שכונת 'אורזי הבשר' בניו יורק - האזור החל להיות מיושב באמצע המאה ה-19, והוא עבר מספר שינויים במהלך מלחמת האזרחים ולאחר מכן בשנות ה-60, אשר גרמו לו להפוך לאזור ממוקד תעשייה.
בשנות ה-80, האזור זוהה בעיקר עם פשע ומועדונים מחתרתיים ומפוקפקים.
החל מסוף שנות ה-90, האזור עבר טרנספורמציה בדמות התחדשות תעשייתית, אשר הפך אותה למוקד פנאי מרכזי שזכה בתואר "השכונה הכי אופנתית" על ידי 'ניו יורק מגזין' ב-2004.