tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2002 - "Les Bleus en Peinture", תערוכה בינלאומית בנושא הצבע הכחול בדרום צרפת "Chapelle St-Michel - Place Alfred Perrin, Cote D'azur התערוכה בחסות גלריות Gam'Art - שמן על בד בגוונים כחולים, פרס III על היצירות.
2002 - "Salon des Léopards", תערוכה בינלאומית place des Lices, סנט-טרופה בחסות הפדרציה האמנותית הצרפתית - Prestige Salon International de France שמן על בד, פרס II על היצירה "והספינה שטה...".
2002 - "20 אמנים ישראליים", תערוכת מיניאטורות גלריה אדיסון האג, הולנד - מיניאטורות בצבעי מים.
2002 - "תנ"ך", תערוכה בינלאומית נודדת של מיניאטורות בנושא התנ"ך המוזיאון הלאומי בניו זילנד ורחבי אוסטרליה - מיניאטורות בצבעי מים ובצבעי שמן על נייר.
2003 - "התערוכה הבינלאומית השישית של מיניאטורות ותמונות קטנות", Exposition internationale de la miniature et du petit tableau מטעם האגודה הצרפתית למיניאטורות (S.A.M.A.P).
ארמון ברניקור דוּאֶה, צרפת, מיניאטורות בצבעי שמן על נייר ומיניאטורות בצבעי מים.
2003 - "REGARDS EN BLEUS OU ORANGES", תערוכה בינלאומית בנושא הצבע הכחול והצבע הכתום באמנות Saumur, צרפת התערוכה בחסות הפדרציה האמנותית הצרפתית - צבעי שמן על בד, פרס III על היצירות.
2003 - "Salon des Léopards", תערוכה בינלאומית Roquebrune Sur Argens דרום צרפת, התערוכה בחסות הפדרציה האמנותית הצרפתית - צבעי שמן על בד.
2003 - "Light, Landscape, people", תערוכה של אמנים ישראלים גלריה קונינגסבי בלונדון צבעי שמן על בד בנושא האור.
2004 - "התערוכה הבינלאומית השביעית של מיניאטורות ותמונות קטנות", Exposition internationale de la miniature et du petit tableau מטעם האגודה הצרפתית למיניאטורות (S.A.M.A.P).
ארמון ברניקור, דוּאֶה, צרפת - מיניאטורות בצבעי מים.
2004 - "בעלי חיים", תערוכת חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל בית אסיה תל אביב ציורי ציפורים בצבעי מים.
2005 - "מחווה לאורוגוואי", תערוכת חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל, שגרירות אורוגוואי, הרצליה פיתוח - מיניאטורות בצבעי מים, פרס II על יצירותיה.
2005 - "התערוכה הבינלאומית ה-14 של מיניאטורות גלריה סיסייד", נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית מיניאטורות בצבעי מים.
2005 - "התערוכה הבינלאומית של מיניאטורות", גלריה גולד-קוסט, קוויסלנד, אוסטרליה מיניאטורות בצבעי מים.
2005 - "חזון הנביאים", מוזיאון בית התנ"ך, תל אביב מיניאטורות בצבעי מים.
2005 - "ים ומים", תערוכה של חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל, בית האמנים תל אביב מיניאטורות בצבעי שמן על נייר.
2006 - "התערוכה הבינלאומית ה-15 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה ארצות הברית מיניאטורות בצבעי מים.
2006 - "נופי ארץ ישראל", תערוכה של חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל, מוזיאון מזכרת בתיה - מיניאטורות בצבעי מים.
2007 - "התערוכה הבינלאומית ה-16 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית מיניאטורות בצבעי מים.
2007 - Mini print international 27 Cadaques, תערוכה בינלאומית שנתית נודדת להדפס מיניאטורי גלריה טלר-קדאקס ספרד, גלריה Farley's Yard Trust אנגליה, גלריה L'Etangd Art צרפת - הדפסים צבעוניים מיניאטוריים.
2007 - "התנ"ך", תערוכה נודדת של חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל רחבי הולנד מיניאטורות בצבעי מים.
2007 - "מחווה לירושלים", תערוכה של חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל, הגלריה העירונית ירושלים ירושלים - מיניאטורות בצבעי מים.
2007 - "רשמים III", הביאנאלה השלישית הארצית לרישום בירושלים, תערוכת רישומים של חברי אגודת הציירים והפסלים בירושלים בית-האמנים ירושלים רישום של דיו שחורה על נייר לבן.
2007 - "נוקטורנו בירוק וגן מצרי", תערוכה זוגית גלריה מבט תל אביב - צבעי שמן על בד בגוונים ירוקים וצהובים בלבד.
2008 - "Israeli Woman Artists", תערוכה של אמניות ישראליות ברומניה במסגרת פסטיבל פמינה הבינלאומי וחגיגות ה-60 למדינת ישראל המוזיאון הלאומי ברומניה Museum Cluj - - napoca - צבעי שמן על בד.
2008 - "התערוכה הבינלאומית ה-17 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית מיניאטורות בצבעי מים.
2008 - LIVRE DES ARTISTES ISRAELIEN, תערוכה בצרפת לכבוד ספר האמנות הצרפתי: התערוכה במסגרת חגיגות ה-60 למדינה בחסות שגרירות ישראל בצרפת ATELIER Z - CENTRE CULTUREL CHRISTIANE PEUGEOT פריס, תמונות קטנות בצבעי שמן על בד.
2008 - World Federation of Miniaturists 4th world exhibition תערוכה מטעם הפדרציה העולמית של מיניאטורות אוסטרליה ב-Burnie ב-Tasmnia השוכנת בחוף הצפוני-מערבי של אוסטרליה - מיניאטורות בצבעי מים
2008 - "ששים שנה למדינת ישראל", תערוכה של אמנים ישראלים וקנדיים גלריה סידני וגרטרוד ז'אק המרכז היהודי קוויבק קנדה - ציור בצבעי שמן.
2008 - "עונות השנה", תערוכה של חברי אגודת אמני המיניאטורות בישראל בית האמנים רחובות - מיניאטורות בצבעי מים.
2008 - "תחריט", תערוכת תחריטים גלריה גלרינה מושב בת שלמה תחריטים מיניאטוריים.
2009 - "ניצני אביב", גלריה המגדלור, יפו, תמונות בצבעי שמן על בד.
2009 - "התערוכה הבינלאומית ה-18 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, תחריטים צבעוניים.
2009 - "אמנות בראיית הזמן", גלריה סימזה, בוקרשט, רומניה, תערוכה דו-לאומית, תמונת בצבעי שמן על בד.
2010 - התערוכה הבינלאומית ה-19 של מיניאטורות, גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על בד.
2010 - "אמנות שבויה", (התגייסות למען שחרורו של גלעד שליט), מוזיאון לעתיקות יפו, בבילון ארט, ציורים בצבעי שמן על בד ורישום בשחור-לבן.
2010 - "התחרות הבינלאומית הראשונה של ציורים וטכניקה מעורבת", גלריה לסדרה, סופיה, בולגריה, תמונות עד גודל של 15X15 ס"מ.
2011 - "רוח האמנות", גלריה פול מאל, לונדון.
2011 - "אוצרות קטנים", גלריה דה מרצ'י, בולוניה, איטליה.
2011 - "התנ"ך בעיני אמני המיניאטורות", הסדנה לאמנות, יבנה.
2011 - "התערוכה הבינלאומית ה-20 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על בד.
2012 - "התערוכה הבינלאומית ה-21 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי מים
2012 - "ספר אמני ישראל", תערוכה במרכז פייר קארדן בפריס, צרפת לכבוד ספר אמני ישראל
2013 - "מיני-ארט", מוזיאון לעתיקות יפו, תערוכה בינלאומית של מיניאטורות ודגמים מיניאטוריים.
2013 - "התערוכה הבינלאומית ה-22 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על נייר
2014 - "התערוכה הבינלאומית ה-23 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על בד
2014 - "סלון הסתיו" (סלון דה אוטון), תערוכה של אמנים ישראלים וצרפתיים בנמל יפו, תמונות בצבעי שמן על בד
2015 - "התערוכה הבינלאומית ה-24 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי מים
2015 - "תערוכת מיניאטורות של אגודת אמני המיניאטורות בישראל", גלריה על האגם, רעננה
2015 - "שחור-לבן", תערוכה קבוצתית במרכז וייל, כפר שמריהו, תמונות בצבעי שמן על בד בגוונים של שחור לבן
2016 - "התערוכה הבינלאומית ה-25 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על נייר
2017 - "התערוכה הבינלאומית ה-26 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות מונוכרומיות בצבעי מים.
2017 - "מטקות - הכי ישראלי" תערוכה קבוצתית ביוזמת משרד ראש הממשלה, משרד החוץ ושגרירות ישראל ברוסיה, הוצגה תחילה במוזיאון קרייביץ בנובוסיבירק ונדדה ברחבי רוסיה ואוקראינה (קייב, אודסה, מינסק ועוד).
ציורים בצבעי שמן על מטקות מעץ.
2018 - "התערוכה הבינלאומית ה-27 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, מיניאטורות בצבעי שמן על בד מודבק על עץ.
2019 - "התערוכה הבינלאומית ה-28 של מיניאטורות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, קוביות עץ מיניאטוריות מצוירות בכל ששת פאותיהן.
2020 - "תערוכת חיות באמנות", גלריה סיסייד, נאגס האד, צפון קרוליינה, ארצות הברית, ציור של דב פנדה.
2020 – "התערוכה הבינלאומית ה-29 של מיניאטורות" גלריה סיסייד, נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
מיניאטורות בצבעי שמן על בד שחור עתירות צבעים.
2021 – תערוכת "חיות באמנות", גלריה סיסייד, נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
רישומים מונוכרומטיים בצבעי מים המתארים חיות בטבע על גבול המופשט.
2021 – " התערוכה הבינלאומית ה-30 של מיניאטורות" גלריה סיסייד, נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
מיניאטורות עגולות בצבעי מים המתארות את כדור הארץ לאחר מגפת הקורונה.
2022 - תערוכת "חיות באמנות", גלריה סיסייד, נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
ציורים בצבעי שמן על בד מתוח המתארים חיות בטבע על גבול המופשט.
2022 - "התערוכה הבינלאומית ה-31 של מיניאטורות" גלריה סיסייד, נאגס הד, צפון קרוליינה, ארצות הברית.
מיניאטורות בצבעי שמן על בד המתארות את שלבי התחממות כדור הארץ.
"מעבר לגבול היכולת, משיגוּת יתר, מקורותיה והשלכותיה", הוצאת הקיבוץ המאוחד (2015).
2004 - "לברוא עולם קסום מתוך הליבה", "מעמקים – מסע למעמקי הים ולמעמקי הלא-מודע".
2021 - "דיאלוגים בין קו לכתם, ציור ומיצב, צבעוניות ומונוכרומטיות".
2022 - "רטרוספקטיבה של סדרות".
ספרו של עזריה אלון "אלף בית של ציפורים" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, 2003
ספרה של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "המוזה של צפת" הודפס במגמה לאומניות הדפוס, קריית נוער ירושלים, 1982
ספר השירים של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "דרך חומות ירושלים" הודפס במגמה לאומניות הדפוס, קריית נוער ירושלים, 1974
ספר השירים של דבורה שפירא אלבוים (דשאל) "ירושלים בין מלחמה ואתנחתא", הוצאה עצמית, 1970
ספר השירים של אדם ד.
"חותם הגליל", הוצאת חותם, 1967
"הבדלים בין בנים ובנות בתוצאות המבחנים לאיתור מחוננים", בתוך החוברת: זיהוי מחוננות וטיפוחה, מהדורה מורחבת.
מכון הנרייטה סאלד (אייר תשמ"ט), פרסום מס' 660, עמ' 18–30.בהוצאת מכון הנרייטה סאלד, המרכז למידע במדעי החברה, ירושלים 1989.
"קריטריונים, שיטות אבחון ובעיות באיתור תלמידים מחוננים", בתוך "הד החינוך" 1991.
"דמות האישה בספרות הצדיקים לילדים", בתוך: ספרות ילדים ונוער, שנת העשרים ושתיים חוברת ד' (88) הוצאת משרד החינוך והתרבות, המדור לספרות ילדים, ירושלים 1996.
ליאת הר לב (נולדה ב-9 באוגוסט 1979 ברעננה) היא שחקנית, קומיקאית ומדבבת ישראלית, זוכת שלושת פרסי האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לשחקנית הקומית הטובה ביותר על משחקה בסדרה הקומית "הפרלמנט" ו"אלישע".
ליאת הר לב נולדה וגדלה ברעננה לוורד (לבית וינברגר), מנהלת מכון קוסמטיקה, ואילן הר לב (עברות של הרצברג), סוכן ביטוח.
בנערותה הייתה חניכה בתנועת הנוער "המחנות העולים".
הר לב סיימה את הלימודים בתיכון אוסטרובסקי במגמת פיזיקה-מתמטיקה.
את שירותה בצה"ל עשתה כמדריכת חי"ר בבסיס הסמוך לירוחם.
למדה בסטודיו למשחק ניסן נתיב, וסיימה את לימודיה שם בשנת 2004.
את תחילת דרכה כשחקנית עשתה בתיאטרון.
ב-2009 החלה לשחק בהצגה "הבדלה" בתפקיד שרה'לה בתיאטרון הקאמרי, ובהצגה "הנה עולה האור מאחוריי" מאת עודד ליפשיץ, שזכתה בפרס הראשון ב'פותחים במה' של תיאטרון בית ליסין לשנת 2010.
החל מ-2012, שיחקה בהצגה "סטמפניו" בתיאטרון הקאמרי, בתפקיד אתל-חיה.
בשנת 2002 התארחה בעונה השלישית של סדרת הנוער "החבר'ה הטובים", ששודרה בערוץ הילדים, גילמה את נעמה, חברה של אבשי אח של שלומי.
בשנת 2005 שיחקה בסרט הקצר של נדב לפיד, "כביש".
שנה אחר כך, גילמה את תרצה (בצעירותה) בסדרת הדרמה "חברות הכי טובות", שהתבססה על מחזה מאת ענת גוב באותו שם.
בשנת 2007 השתתפה בסדרות הילדים "הפיג'מות בקפה קר-סול", "העיר שלנו" ו"המובילים", ובסדרה "החיים זה לא הכל".
בשנת 2008 השתתפה בסדרה סרוגים.
פריצתה המשמעותית התרחשה בסדרת הקומדיה "רמזור", ששודרה החל משנת 2008 בערוץ 2 (קשת).
הר לב גילמה בסדרה את דמותה של טלי, בת זוגו של אמיר (אדיר מילר).
באותה שנה שיחקה בשעשועון הפארודי "חידון האשליות", שהפיק שי שטרן בערוץ 24 הישן.
בשנת 2009 השתתפה בתוכניתם של שרון טייכר וערן זרחוביץ' "שינויים בלוח השידורים" ששודרה בערוץ 10, בתפקיד מוריאל.
בשנים הבאות המשיכה את שיתוף הפעולה עם הצמד, בין השאר ב"תוכנית הערב" ברדיו תל אביב וב"חותרים למגע" בגלי צה"ל.
במסגרת התוכנית חיקתה את הדס שטייף בפרודיה על פינת הפלילים של "בוקר טוב ישראל", דמות אותה הביאה גם לעונה העשירית של "ארץ נהדרת".
באותה שנה שיחקה בסדרה "חשופים" בתפקיד רותי.
בשנת 2010 השתתפה בסרט האימה הישראלי הראשון "כלבת".
בשנת 2011 שיחקה בסדרת הילדים "בית ספר למכשפים" בערוץ לוגי.
באותה שנה החלה להשתתף בסיטקום "סברי מרנן", בתפקיד מיכל רוזן, אשתו של איתמר (יניב פולישוק).
בנוסף התארחה בספיישל על המחאה החברתית של התוכנית "ארץ נהדרת", בתפקיד דפני ליף.
בשנת 2012 השתתפה בסדרה הקומית "הפרלמנט", בתפקיד אירנה, בת זוגו של שאולי (אסי כהן), תפקיד שזיכה אותה לאחר מכן בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
באותה שנה הצטרפה לצוות תוכנית הסאטירה "ארץ נהדרת", בה מבצעת שלל חיקויים של דמויות שונות - בין היתר של איילת שקד וטלי גוטליב.
ב-2016 כיכבה בסדרת המתח "עקרון ההחלפה" של עודד דוידוף אשר שודרה ב-HOT3.
החל מ-2017 החלה לשחק לצד יובל סמו בסדרת הילדים "אלישע", בתור אנפה ג'קסון, יועצת בית הספר "הרצל".
ב-2021 החלה לגלם את חמוטל בסדרת הנוער "מי פה הבוס?", המשודרת בכאן חינוכית.
משנת 2015 עד 2022 הר לב הייתה הפרזנטורית של חברת האשראי "כאל".
משנת 2025 הר לב משמשת פרזנטורית של בנק הפועלים (בדמותה של אירנה) לצד הילה קורח.
לצד קריירת המשחק, הרבתה הר לב לדבב בסרטים שונים, בעיקר לילדים.
בשנים 2013 ו-2024 דיבבה את הסוכנת לוסי בסרטים "גנוב על המיניונים" ו-"גנוב על החיים"
הר לב נשואה לשחקן בועז קונפורטי שניהם דיבבו יחד את ברבי ובן זוגה קן בדיבוב העברי של "צעצוע של סיפור 3".
ליאת אזר (נולדה ב-12 במרץ 1979) היא שחקנית, במאית וקריינית ישראלית.
אזר נולדה וגדלה בראשון לציון, לפנחס שהיה אז סגן-אלוף ומהנדס טילים בצה"ל וכיום מנהל את מועדון השחמט של ראשון לציון, ולחנה מנהלת חשבונות וציירת.
לה שני אחים בוגרים ממנה שעוסקים באלקטרוניקה ומחשבים.
החלה ללמוד משחק עוד כשהייתה בכיתה ה' בחוג דרמה, והתמידה בו עד תחילת גיוסה לצבא.
בהיותה בת חמש עשרה שיחקה בקומדיית המצבים "הכל נשבר במשפחה", שהוקרנה בערוץ 1 (1995-1994).
היא גילמה את ליאת, הילדה הבוגרת במשפחה חד-הורית של אבא (דב רייזר), פרועה בהתנהגותה.
אזר עשתה בגרות באדריכלות בבית ספר מקצועי.
במסגרת תיאטרון צה"ל שיחקה בתפקיד מיקה בהצגה "טירונות בנות" מאת הלל מיטלפונקט בבימויו של נתן דטנר והציגה מערכונים של חנוך לוין בבימויו של יונתן צ'רצ'י.
עם שחרורה החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
היא סיימה ב-2003, וזכתה בשתי מלגות הצטיינות מקרן שרת אמריקה ישראל.
בכיתתה למדו בין השאר לוסי דובינצ'יק, רועי אסף, אודי רוטשילד, שרון דנון, יובל רז ומיכל שפירא.
בתום לימודיה שיחקה מספר חודשים בהצגה "הקמצן" בתיאטרון החאן בבימויו של מיקי גורביץ'.
בשנים 2005–2008 שיחקה בהצגה "בן לבין" מאת רוני אלמוג ובבימויו של איסי ממנוב.
ב"בן לבין" גילמה אזר בחורה שרוצה להיות בחור.
ההצגה הוצגה בבית ציוני אמריקה והופיעה באנגלית ברחבי העולם: ניו יורק, סן פרנסיסקו, ברלין, דבלין, איסטנבול ועוד.
היא שיחקה בשתי עונות בסדרה "המקום" ששודרה בערוץ 10 (2008-2007).
היא גילמה את קרן, זמרת רוק לסבית, שאביה הוא זמר מאוד ידוע (שמיל בן-ארי) והיא מנסה להצליח בזכות עצמה תחת שם אנונימי ולא בגלל היותה "הבת של".
היא שיחקה בסרט "נעמונת קטנטונת" במסגרת "פרויקט 48 שעות", לצידו של עזרא דגן, וזכו יחד בפרס המשחק.
ליאת אזר שיחקה בסדרה "סימני שאלה" (2011) בתפקיד בתיה, אישה חרדית שבעלה יצא בשאלה והם התגרשו בעקבות כך.
מאז היא ניתקה איתו קשר, אך אשפוזו של בנם המשותף בבית חולים מאלץ אותם לבלות זמן יחד ולהתעמת עם משקעים מן העבר.
אזר כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "אחותי את" (2011).
היא גילמה את רוחי, נערה חרדית לפני שידוך, שאחת מאחיותיה היא בעלת תסמונת דאון, דבר המקשה עליה למצוא שידוך.
הסרט זכה בפרס נשיא חבר השופטים בפסטיבל מינכן 2011 והשתתף בפסטיבלים שונים בישראל ומחוצה לה.
ב-2012 הצטלמה לסרט הקולנוע החרדי "מלאכיות בלבן" בבימויה של טלי אברהמי באחד התפקידים הראשיים.
היא מגלמת את רייזי, יהודייה מאמינה ששורדת את השואה בזכות הכוחות שמעניקה לה אמונתה הדתית.
בסרט שיחקו לצדה בין היתר ליאל דניר, אליענה שכטר, עינת ברנובסקי.
משנת 2012 שייכת ליאת אזר לשני אנסמבלים: האחד הוא אנסמבל "אספמיה" של דליה שימקו, והיא משחקת בהצגה "אחוזת וייס" בבימויה של שימקו בתיאטרון תמונע.
השני הוא אנסמבל "מסע", ובמסגרת זו שיחקה בשתי הצגות: "מסע אל פנים החדר" ו"HEAVEN לטריסטן", את שניהם ביים הפולני ווייטק קלם.
בעבר שיחקה באנסמבל "זיגוטה" של מרינה בלטוב ונתלי שילמן, במסגרתה הציגה את הצגת התיאטרון-מחול "התיבה" (2007-2005).
אזר מביימת ומלמדת בסדנאות נוער של תיאטרון אורנה פורת זו השנה השלישית, ושימשה כעוזרת במאי בהצגה "הילד" בתיאטרון הקאמרי (2007) וכן של יענקל'ה יעקובסון בהצגה "הקץ של העץ" בתיאטראות החאן ומדיטק (2008).
מקריינת באנגלית ובעברית באתר ללימוד עברית Learn Hebrew Pod.
ביוני 2014 החלה לשחק בסדרה הקומית של קשת "70 מיליון סיבות לעושר" בערוץ 2, לצדם של שמוליק לוי ודב נבון.
בנוסף לכך משתתפת בפרסומת לקפה טורקי של עלית.
בשנת 2016 השתתפה בסרט "האוצר מעבר לנהר" בבימויו של קובי מחט.
בשנת 2018 הצטלמה לסדרה הקומית של החינוכית "המחלקה לחפצים מיוחדים", לצד אביעד בנטוב ואודי גוטשלק.
באותה שנה דיבבה בסרט ספיידרמן: ממד העכביש.
שנה סרט תפקיד הערות 2011 אחותי את רוחי תפקיד ראשי 2012 מלאכיות בלבן רייזי2016האוצר מעבר לנהרבלה2018ספיידרמן: ממד העכבישמרי ג'יין ווטסון-פארקרדיבוב2021פיטר ראביט 2ביאטריקס פוטר
ליאת בנימיני-אריאל (נולדה ב-18 בדצמבר 1956) היא אמנית, מאיירת, סופרת ספרי ילדים ומדריכת אמנות בעיסת נייר, טקסטיל וחומרי מיחזור.
ליאת בנימיני-אריאל נולדה בעפולה וגדלה בתל אביב וברמת השרון.
היא שירתה בחיל המודיעין במסגרת שירותה הצבאי.
לאחר שחרורה התגוררה בהמבורג שבגרמניה, ירושלים, רמת השרון, בנימינה וסאניווייל שבקליפורניה.
כיום היא מתגוררת בפרדס חנה-כרכור, שם היא יוצרת ומעבירה הכשרות, חוגים וסדנאות.
בשנת 1976 השתלמה בציור ותחריט באקדמיה החופשית לאמנות בהמבורג שבגרמניה, ועם שובה לארץ המשיכה בלימודי תחריט אצל האמן טוביה בארי במכללת אבני שבתל אביב.
בשנת 1998 סיימה לימודי הדרכת אמנות ותיאטרון בובות במדרשה לאמנות ברמת השרון, שם קבלה תואר מדריך מוסמך לאמנות.
במסגרת שהותה בקליפורניה השתלמה בעבודה אמנותית בעץ ובפיסול בדה אנזה קולג' (De Anza College).
ליאת בנימיני-אריאל היא אמנית המפסלת בעיסת נייר, מציירת, מאיירת ויוצרת אמנות בטקסטיל (תמונות ומוצרים), תוך הקפדה על עבודה עם חומרים ממוחזרים כגון פסולת נייר, קרטון, שקיות ניילון, בד, מכלי פלסטיק ועוד ומשתתפת קבועה בפסטיבל אמנים במושבה.
היא מדריכת הדרכת אמנות למטפלים משקמים במוסדות של חוסים פגועי נפש ועם צרכים מיוחדים ויוצרת שיתופי פעולה לרכישת יצירות של החוסים.
היא מלמדת ציור, איור ואמנות בעיסת נייר וטקסטיל במתנ"סים, במרכזי פיס לקהילה ובמרכזי תרבות ומעבירה הרצאות, סדנאות וחוגים בסטודיו שבביתה בפרדס חנה-כרכור.
הייתה חלק ממקימי אגודת המאיירים הראשונה, והשתתפה בתערוכות הראשונות של חבריה בבית ביאליק, בית אריאלה ובמרכז לתרבות ברעננה.
ליאת בנימיני אריאל לימדה במדרשה לאמנות בית ברל בתחום תיאטרון בובות למדריכי אמנות ואמנות משקמת.
בעת שהותה בקליפורניה לימדה אמנות עיסת נייר בקהילה הישראלית וכן הדריכה איור וכתיבה ותיאטרון בובות במסגרת קורסי העשרה במתנסים, ספריות ובמרכזי תרבות לקהילה.
בשנת 1978 החלה לאייר ספרי ילדים ובמהלך השנים איירה למעלה ממאתיים ספרי ילדים, ספרי לימוד ומקראות בעברית, אנגלית ובשפות נוספות.
את דרכה החלה בהוצאת הספרים הירושלמית אלישר, אך לאחר תקופה החלה לעבוד עם הוצאות גדולות יותר כדוגמת דביר, תמוז, כתר, כנרת, יסוד ויבנה.
עם הספרים המפורסמים שאיירה נמנים סיפוריו של אוסקר ויילד "הנסיך המאושר", "הידיד המסור", "הזמיר והשושנה" ו"הענק וגנו".
היא איירה שני קבצים של אגדות אנדרסן בתרגומו של לוין קיפניס, בהם הסיפורים "הברווזון המכוער", "חיל של בדיל", "הנסיכה על העדשה" ועוד.
בנוסף, איירה את סיפוריו של לוין קיפניס, "הדחליל" ו"עזה פזיזה", כשהיא עובדת עימו בשיתוף בגילו המופלג.
כמו כן איירה את "שמלת השבת של חנה'לה" ליצחק דמיאל (שוייגר).
ליאת בנימיני-אריאל איירה את "רומיאו ויוליה" לשייקספיר, ואת "חלום ליל קיץ", שהפקתו נעצרה.
כן ליוותה את ספריה של סמדר שיר בתחילת דרכה כסופרת ילדים בהם: "עץ של חרוזים", "תולי", "הבובה הכי הכי", "ברוך הבא אח נחמד", "עולים לכיתה א'".
ובהמשך את ספרי הילדים והנוער "המורה הכי הכי", "מורה מחליפה", "פסטיבל הילדים" ועוד.
מאז שנות ה-90 ועד היום מאיירת את סדרת ספרי "גלי" המצליחה.
היא שיתפה פעולה עם סופרים ידועים נוספים, בהם חגית בנזימן בספריה "כשאמא הייתה קטנה", "כשאבא היה קטן" ו"נוסעים לארץ אחרת" שזכה בפרס זאב לספרות ילדים ונוער לשנת 1985, דבורה עומר בספרה "דבורה עומר מספרת על דוד בן-גוריון", וחנה הורן בספריה "הלו אמא", "הלו סבתא", "רן בחבית", "עופר" ו"עופר והמערות בחורשה".
עבדה בשיתוף פעולה עם המוזיקאית, הסופרת והמטפלת במוזיקה נעה בלאס ואיירה את ספריה "סיפורים מבית התווים", "הגמד פיקי פקו" וספר תרגול מדיטטיבי "צליל ונפש".
בשנת 1987 החלה לעבוד עם הוצאת הספרים הדתית החרדית ארטסקרול-מסורה מניו יורק על סדרת ספרי ילדים בנושא חגים באנגלית, בשיתוף עם יפה גנז, שראו אור בארצות הברית, קנדה ואנגליה ביניהם:
שנכתבו ועובדו על ידי שמואל בליץ.
שלושה ספרי ילדים כתבה ואיירה ליאת בנימיני-אריאל בעצמה: "מולי מוצא חבר" (הוצאת כרטא 1988), "אריק האריה שאהב קורנפליקס" (דני ספרים 1996), שנכלל ב"רשימת החמישים" של משרד החינוך לספרים מומלצים בשנת 2011, "מילון ראשון לפעוטות בתמונות" (כנרת 1997).
ליאת בנימיני-אריאל יוצרת אמנות בסטודיו שלה בפרדס חנה-כרכור.
הלל, מרים ילן שטקליס, לאה גולדברג,
קדיה מולודובסקי בתרגום נתן אלתרמןכפריונה: ליתם1999ילדי חצי-חציסמדר שירתל אביב: ספרית מעריב1982יער החייםליאור חרישגבעתים: טלקורפ קומיניוקיישן2003יש רגעיםסמדר שירירושלים: דביר1984יש רגעים שאני לא חושבת עליךציפי גון גרוסתל אביב: א.
מעשה בבן מלך; מעשה במלח שניצל מהים;
תחבולת צחותי שר צבא פרעהאלי מורגירושלים: אלישר1980שלשה חתולים באים בחשבוןיפה גנוסר ותמר גולןקריית גת: דני ספרים1997שמלת השבת של חנה'להיצחק דמיאלתל אביב: בר1986שמעתי פעם על ...יעל גלאון דאמן אירהתל אביב: מימוזה1995תוליסמדר שירתל אביב: דביר1983תורה לילד: למתחיליםנסדרה על ידי ברוך אביבי שמעון זקסתל אביב:יבנה2003מי יודע איך עושה צפרדע?יורם פלדעצמאי2022
ספרים שאיירה באנגלית ושפות נוספות
ליאת רגב (נולדה ב-12 בפברואר 1974) היא מגישת רדיו וטלוויזיה ישראלית, בכאן ב' ובערוץ כאן 11.
משנת 1994 עוסקת בהגשה ועריכת תוכניות בטלוויזיה וברדיו.
בערוץ 3 בכבלים הגישה את תוכנית האירוח "שישבת" ואת מהדורת החדשות המקומיות "זמן ירושלים".
בערוץ הראשון הגישה את התוכניות "שעון החול" ו"בוקר טוב ישראל".
בשנים 2003–2008 הגישה את תוכנית הבוקר "עניין אחר" ברשת ב'.
הגישה את תוכנית התרבות "מאחורי הקלעים" בערוץ הראשון.
ערכה והגישה ברשת ב' את התוכניות "סידורים לשבת" ו"עוד מעט שבת" בימי שישי ואת תוכנית האקטואליה "מעבירים לראשון" במוצאי שבת.
בערוץ הראשון הגישה את תוכנית האקטואליה "ערב טוב ישראל" ואת "המוסף".
בנוסף, שימשה מנחה ב"תוכניות ספיישל" שונות בנושאי תרבות, יהדות ורוחניות, כגון סדרת התוכניות "התחדשות" ובה שיחות עם אנשי רוח.
השתתפה במיזם "929 - תנ"ך ביחד" והגישה פינות יומיות עם הרב בני לאו באתר המיזם.
לאחר פטירתה של ענת דולב בפברואר 2016, הגישה את תוכנית הרדיו "בשלוש עם ענת דולב" ברשת ב'.
מפברואר 2018 מגישה את התוכנית "בחצי היום השישי" בכאן ב' ואת התוכנית "מעבירים לראשון" בשבת בערב.
ממרץ 2023 מנחה את הפודקאסט בזמן הזה הבוחן שאלות ציבוריות-הלכתיות בראי הספרות היהודית בשיתוף רבנים וחוקרים.
לרגב תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני בפילוסופיה יהודית מאוניברסיטת בר-אילן.
ליאת גורן (נולדה ב-4 באפריל 1952) היא שחקנית ישראלית.
בתם של זהבה לבית קורין (ילידת 1913) שעסקה בהוראה ובצלאל גורן-גורנדר (יליד 1911) שהיה ממקימי חיל האוויר הישראלי ואיש התעשייה האווירית.
שניהם ילידי העיירה שומסק שהיום באוקראינה.
בשנת 1981 סיימה 3 שנות לימודי משחק בבית הספר למשחק "בית צבי" לצד אוהד שחר, אריה צ'רנר, יונתן צ'רצ'י ויעל עמית.
ליאת גורן מתגוררת בתל אביב עם בן זוגה, מעצב התפאורה, רוני תורן ועם בנם המשותף איתמר.
לליאת שתי בנות מנישואים ראשונים, שירי וקורין וולך.
בתיאטרון הספרייה השתתפה בשנת 1992 בהצגה "בשפל" שכתב מקסים גורקי וביימה אופירה הניג.
בתיאטרון החאן בשנת 1997 גילמה את נעמי בהצגה "הבתולה מלודמיר" שכתבה יוספה אבן-שושן וביימה אופירה הניג.
כמו כן השתתפה בהצגה "השחף" מאת צ'כוב שביימה הניג.
ב-2000 שיחקה בהצגה "השיבה למדבר" שכתב ברנאר-מארי קולטס וביימה אופירה הניג.
בתיאטרון הקאמרי השתתפה ב-1997 בהצגה "הפלגות" שכתבה שולמית לפיד וביים עמית גזית.
בתיאטרון אורנה פורת לילדים ונוער שיחקה בין השנים 1999–2004 בהצגה "רכבת ההצלה" שכתב דיאן סמואל וביים רמי דנון.
בתיאטרון בית ליסין: השתתפה בהצגה "פשעי הלב".
ב-2007 השתתפה בהצגה "דולפינים" שכתבה מאיה שעיה וביים דדי ברון.
ב-2010 השתתפה בהצגה "שיינדלה" שכתבו רמי דנון ואמנון לוי וביים רמי דנון.
ב-2012 גילמה את יהודית בהצגה "סוסים על כביש גהה" שכתבה סביון ליברכט וביימה ציפי פינס.
ב-2015 היא גילמה את האם במחזה "חתולה על גג פח לוהט".
ב-2017 גילמה את מנהלת המדרשה דבורי בהצגה "הסודות" שכתבה הדר גלרון (על פי התסריט של הדר גלרון ואבי נשר) וביים כפיר אזולאי.
החל מחודש יולי 2021, מגלמת גורן את חווה, כוהנת שירה בתיבור במחזה הדרמה "אינטימיות" שכתב רוני קובן.
בתיאטרון אנסמבל הרצליה גילמה את אנפיסה בהצגה "שלוש אחיות" מאת צ'כוב שביימה אופירה הניג.
ב-1986 גילמה את סוניה לצד טטיאנה קנליס אולייר בהצגה "הדוד וניה" מאת צ'כוב שביים חנן שניר.
ב-1987 גילמה את אגריפינה, חברתה הטובה של בבתא (יונה אליאן) בהצגה "בבתא" שכתבה מרים קייני וביים תום לוי; וגילמה את אנייס בהצגה "בית ספר לנשים" שכתב מולייר וביים לסלאו מרטון.
ב-1988 גילמה את פאני וילטון בהצגה "ג'ון גבריאל בורקמן" שכתב הנריק איבסן וביים ג'ק מסינג'ר; את ואריה בהצגה "גן הדובדבנים" מאת צ'כוב שביים עמרי ניצן, וגילמה את שן טה שוי טה בהצגה "הנפש הטובה מסצ'ואן" (הפקה בשיתוף תיאטרון באר שבע) שכתב ברטולט ברכט וביים יורי ליובימוב.
ב-1989 גילמה את ליז דריל בהצגה "סוף ההתחלה" שכתב שון או'קייסי וביים עמרי ניצן.
ב-1992 גילמה את וסיליסה בהצגה "בשפל" שכתב מקסים גורקי וביימה אופירה הניג; גילמה את מיי בהצגה "חתולה על גג פח לוהט" שכתב טנסי ויליאמס וביים אורי פסטר; וגילמה תפקיד כפול (מילי ברוקר האריס ועדנה סלבי) בהצגה "משחק כפול" שכתב טרנס רטיגן וביים יורם פאלק.
ב-1993 גילמה את פיידרה בהצגה "היפוליטוס" מאת אוריפידס שביימה אופירה הניג.
ב-1994 גילמה את פפני רוזנצוויג בהצגה "האחיות רוזנצוויג" שכתבה וונדי וסרשטיין וביים עמית גזית; גילמה את גרייס קומאלו במחזמר "זעקי ארץ אהובה" שכתב מקסוול אנדרסון וביים אורי פסטר, וגילמה את קלרה דניסון בהצגה "קערת העץ" שכתב אדמונד מוריס וביים יורם פאלק.
ב-1995 גילמה לצד רוזינה קמבוס את גברת וורן בהצגה "הבחורים בדלת ממול" שכתב טום גריפין וביים גדי ענבר; וגילמה את קייט בהצגה "מארחים את מר סלואן" שכתב המחזאי הבריטי ג'ון אורטון וביים בן לוין.
ב-2001 השתתפה לצד חיים חובה ב"דוממים" - אירוע תיאטרוני שכתב חנוך רעים לציון יום השואה; וגילמה את מרת ואן-דן בהצגה "יומנה של אנה פרנק" שכתבו אלברט הקט ופרנסס גודריץ' וביים רוני פינקוביץ'.
ב-2002 גילמה את גולדי שיינהוף בהצגה "מניין נשים" שכתבה נעמי רגן וביימה נויה לנצט.
באותה שנה גילמה את ח'דיג'ה בהצגה "פרגודים" שכתב ז'אן ז'נה וביימה אופירה הניג.
ב-2004 גילמה את אלקה קוזניצר, אשתו של יודל (אלכס פלג) בהצגה "הנאהבים והנעימים" שכתבו מוטי לרנר וישראל זמיר (ע"פ הסיפור "השניים" מאת יצחק בשביס-זינגר) וביים חנן שניר; וגילמה את גבי בהצגה "שמונה נשים" שכתב רובר תומא וביימה נויה לנצט.
ב-2006 גילמה את שושנה בהצגה "נמר חברבורות" שכתב יעקב שבתאי וביים חנן שניר.
ב-1990 גילמה את ביאטריצ'ה בהצגה "מהומה רבה על לא דבר" שכתב שייקספיר וביים מיכאל גורביץ'.
גילמה את קורדליה בהצגה "ליר", גילמה את מאשה בהצגה "השחף", והשתתפה בהצגות "המיזנתרופ", "השטן ממוסקבה", "דון ז'ואן חוזר מהמלחמה", "המתאבד", "אותו ואת בנו", "גיסתו של גולדין", "חלום ליל קיץ" וכן ב"הרולד ומוד", בבימויו של רפי ניב.
ב-2016 החלה לשחק בהצגה "אבודים ביונקרס" מאת ניל סיימון וב-2017 החלה לשחק בהצגה "פרפרים הם חופשיים".
ב-1989 גילמה את רעיה לצד יגאל נאור וענת עצמון בסרט "משולש וכל היתר" שכתב צביקה קרצנר וביימו ניצה גונן ומיקו גרוניק.
ב-1991 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "חמישייה על הגג" ששודרה בערוץ 1, והשתתפה בסדרת הטלוויזיה שכתבו טומי ויאיר לפיד "שבט כהן" ששודרה בערוץ 1. ב-1994 גילמה את אמה של איה (מיכל בת-אדם) בסרטה של מיכל בת-אדם "איה: אוטוביוגרפיה דמיונית".
ב-1996 השתתפה בסרטו של יגאל בורשטיין "אושר ללא גבול".
ב-1997 גילמה את ציפי בסרטה של ניצה גונן "סודות משפחה".
בין השנים 1998–2001 גילמה את ענת בסדרת הטלוויזיה "טירונות" שיצרו אורי ובני ברבש.
ב-1999 גילמה את רחל אנקרי בסרטו של ערן ריקליס "צומת וולקן", והשתתפה בסרט הטלוויזיה "כפות רגליה" שכתב דני הורוביץ וביים חורחה גורביץ'.
ב-2001 השתתפה בסדרת הטלוויזיה "המכון" שכתב מוטי לרנר וביים אורי ברבש ובסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף" בבימויו של אורי ענבר, לפי ספר של אמנון דנקנר..
ב-2005 גילמה את פולה בן-גוריון בסרט "עכשיו או לעולם לא" שביים איתן לונדנר.
ב-2008 גילמה את אחות של ראובן (מוני מושונוב) בסרטה של קרן ידעיה "כלת הים"; גילמה את ירדנה בסרטה של מיכל בת-אדם "מאיה", וגילמה את אמו של רועי (יונתן רוזן) בסרט הטלוויזיה של אורן גוילי "מרחב מוגן".
ב-2009 גילמה את רחל בסרטו של יגאל בורשטיין "אצבע אלוהים".
ב-2010 גילמה את רחל בסדרת הטלוויזיה "טקסי דרייבר" שכתב יובל סגל וביים איתן ענר.
בשנת 2014 שיחקה בסרט "יונה" המבוסס על חיה של יונה וולך, בבימויו של ניר ברגמן.
באותה שנה שיחקה בסרט "מנפאואר" בתפקיד רוזי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט "את לי לילה" בכיכובן של דאנה איבגי ולירון בן-שלוש, ובבימויו של אסף קורמן.
בשנת 2017 שיחקה בדרמה התקופתית "הדרך לאן" בבימויה של מיכל בת-אדם.
בשנת 2024 גילמה בסדרה "חולי אהבה" את אביבה, אמה של ד"ר עמליה לוי.
ליאת ביין (נולדה ב-14 במאי 1962) היא דוגמנית וזמרת לשעבר (פרשה), שחקנית ומורה למשחק ישראלית.
ליאת ביין נולדה בירושלים, בת יחידה להוריה.
בשל עבודתו של אביה, היא נדדה בין ארצות שונות בעולם מאז היותה בת שנה.
בין השאר התגוררה בטנזניה, זנזיבר, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה, גרמניה וארצות הברית.
אמה, מאירה ביין, הייתה שדרנית רדיו וכתבה תסכיתים לרדיו ותסריטים לטלוויזיה; הידועים שבהם "חתול בשק" ו"לאם ולילד" ברדיו ו"ריצ'רץ'" בטלוויזיה.
בנוסף לכך כתבה תריסר ספרי ילדים ונוער.
סבה מצד אביה, ד"ר אלכס ביין (1988-1903), היה היסטוריון של הציונות וחתן פרס ישראל, שכתב ביוגרפיות של הרצל וארתור רופין.
אביה, יוחנן ביין, היה עובד משרד החוץ משנת 1952. היה שגריר ברפובליקה הדומיניקנית ובג'מייקה.
בתקופת כהונתו של בנימין נתניהו כשגריר ישראל באו"ם, היה ביין סגנו, אחר-כך החליף אותו בתפקיד (1990-1988).
ביין רקדה בלט מגיל שבע בבית הספר הלאומי למחול וושינגטון.
כחלק מלהקת בית הספר השתתפה בהיותה בת תשע ב"מפצח האגוזים" של צ'ייקובסקי, איתו רקדה ברחבי ארצות הברית.
כשהתגוררה בגרמניה למדה ורקדה בלט מודרני וג'אז בבית ספר ולהקת מחול פגי ליין ובבית ספר למחול שייפר גרובל, שניהם בבון, גרמניה.
בתום שירותה הצבאי למדה מחול באקדמיה למוסיקה ולמחול על שם רובין בירושלים.
בשנה השלישית ללימודיה נפצעה ובשל כך הסתיימה קריירת הריקוד שלה.
אחר-כך נסעה לארצות הברית, היא בוגרת תואר ראשון בחוג לקולנוע באוניברסיטת ניו סקול בניו יורק.
עם סיום התואר למדה משחק בHB Studio, ניו יורק, בית ספרה של אוטה האגן.
ולמדה משחק מול מצלמה – לורה מורגן, פיליפ ג'וסטרום, בוב דובאל – כולם בניו יורק.
לאחר שובה לישראל מניו יורק עבדה כמאמנת דיאלוג.
עבדה כעוזרת במאי של הבמאים ערן ריקליס ואבי אמבר בטלעד.
היא תרגמה תסריטים, בהם את זה של הסרט "סיפורי תל אביב" (1992), שתכננו להפיצו בחו"ל.
השתתפה בהרבה מאוד פרסומות וקליפים.
למדה במשך שלוש שנים משחק מול מצלמה אצל רותי דייכס, ביחד עם אורי הוכמן וישי גולן.
בעידודה של דייכס החלה ב-1997 ללמד באופן פרטי משחק מול מצלמה.
מלמדת קואוצ'ינג: הכנה לאודישנים, עבודה עם פוליטיקאים, בכירים במשק, קציני צבא, שפים ומרצים.
מלמדת בסדנאות הבמה מ-2011 ובסמינר הקיבוצים מ-2012. מלמדת בסטודיו למשחק בחולון, לימדה בסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
מלמדת בבית הספר למוזיקאים Over tone.
שיחקה ורקדה בהצגה "סמטת הכיסאות הלבנים", שהופיעה בפסטיבל עכו (1997) והיא טסה עמה לחו"ל.
בעכו ההצגה זכתה בפרס ראשון על בימוי ההצגה לגבי אלדור ויגאל עזרתי.
במשך מספר שנים שיחקה בהצגות ילדים רבות.
בסדרת הטלוויזיה "הבורגנים" גילמה את דמותה של הפסיכולוגית שמטפלת ביוני (רמי הויברגר) ובנינה (קרן מור) ומנהלת רומן עם עורך הדין ישראל (דב נבון).
בסדרת הטלוויזיה "השמיניה" גילמה את דמותה של לילי דביר, אמם של איה (הילי ילון) וניני (ידידיה ויטל).
בשנת 2006 שיחקה בקליפ לשיר "מחר" של אביב גפן.
בסרטו של נוני גפן "לא בתל אביב" (2012) ביין מגלמת את דמותה של אימה הפסיכוטית של אנה (יערה פלציג).
שיחקה את אימו המקורית של דרור אנג'ל בתוכנית הרפואה "מתים לרגע" (2014).
אימנה את המתמודדים בעונה ראשונה של פרויקט Y.
לימדה בפרויקט מיוחד של קשת – עבודה עם נוער במצוקה.
ליאת ביין מתגוררת בתל אביב ולה בן אחד.
שנה סרט תפקיד הערות 2012 לא בתל אביב אימה של אנה 2007 חיי אהבה אחות 2001 Octopus 2: River of Fear עיתונאית הארץ הקדושה אמו של מנדי הסרט זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפסטיבל סאנדנס 1997 אישה מרציפן 1994 אחרי החגיםמאשה
ליאת יצחקי (נולדה ב-3 באפריל 1975) היא מוזיקאית, מלחינה, זמרת-יוצרת, מנחה ופייטנית ישראלית.
שרה בשפות: עברית, ערבית, ספרדית, לאדינו ואנגלית.
יצחקי, בתם של יוסף ושולמית, נולדה בבית שאן.
בגיל 6 החלה לנגן בפסנתר ונמשכה למוזיקה קלאסית, הודית ואנדלוסית.
בנעוריה למדה לנגן בגיטרה, חליל צד, מפוחית ובהמשך למדה לפרוט על עוד ומנדולינה.
בשנת 2002 יצא לרדיו השיר "אין לי דבר" אותו שרה וכתבה ליאת לזכרו של החייל גד עזרא שנהרג במבצע חומת מגן בג'נין.
השיר זכה למספר רב של השמעות בתחנות הרדיו השונות ובוצע על ידי מספר אמנים ביניהם הראל מויאל באלבום הבכורה שלו בשנת 2005, אלבום שזכה למעמד אלבום פלטינה.
בשנים 2003–2004 הצטרפה לתזמורת האנדלוסית הישראלית כפייטנית וכסולנית בפרויקט "אנדלוסיקל" והייתה מהפייטניות הראשונות בארץ.
במופעי הפרויקט השתתפו ליאור אלמליח, אורי בנאי וגולן אזולאי.
לאורך הקריירה המוזיקלית השתתפה ליאת בקונצרטים במופעים רבים בישראל ובעולם עם התזמורת האנדלוסית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, תזמורת נתניה הקאמרית הקיבוצית, טקסים ממלכתיים ועוד
יצחקי שיתפה פעולה עם אמנים ישראלים רבים ביניהם: לאה שבת, שלמה בר, ארז ביטון, ג'קי לוי, מירה עווד, ליאורה יצחק, חגית יאסו, מרים פרץ, להקת שלווה, אמיל זריהן איילה אינגדשט, חני ליבנה, הדר עטרי, עובדיה חממה ועוד.
ליאת הפיקה והשתתפה בתוכניות מוזיקליות מגוונות מערבי שירי משוררים ועד מופעי פיוט ושיר ברדיו ובטלוויזיה.
כמו כן, הלחינה יצחקי שירי משוררים רבים כמו יהודה עמיחי, זלדה, רחל, יחזקאל רחמים, אליעז כהן, רחלי ראובן אותם היא מבצעת בהופעותיה.
בשנת 2011 הוציאה את השירים "סימה" ו"איזה ימים" בעיבודו של המפיק הצרפתי ז'אן פייר טייב.
עוד באותה שנה השתתפה יצחקי עם השירים "כנרת" (המוכר בשם "שם הרי גולן") ו"לבב אנוש" באלבום "צעד קדימה" בו השתתפו האמנים ירדנה ארזי, שלומי שבת, סגיב כהן, יואב יצחק, רוחמה רז ועוד.
בשנת 2012 יצא אלבום הבכורה הנושא את שמה ליאת יצחקי בעיבודו של נדב ביטון.
האלבום זכה להצלחה – שניים מהשירים עברו פלייליסטים הושמעו בתחנות רדיו רבות ושולבו בהפקות תיאטרון וטלוויזיה.
את כל השירים כתבה והלחינה ליאת למעט השיר "עץ הרימון" אותו כתב יעקב אורלנד והלחין ידידיה אדמון.
באלבום שיתפה יצחקי פעולה עם אמנים ומוזיקאים ביניהם: דודו טסה, סגיב כהן, ז'אן פייר טייב, נדב ביטון, וזוהר פרסקו.
על שירי האלבום זכתה ליאת בפרס אקו"ם וכך נכתב בנימוקי השופטים:
"מצאנו את יצירתה ושירתה של ליאת יצחקי מיוחדת ומקורית, קולה פשוט נעים ומיוחד ושיריה מרגשים ונוגעים בלב השומע.
המקצבים, הצליל האתני המיוחד והטקסטים לוקחים את המאזין למחוזות מרתקים"
ב-2014 השתתפה באלבום "בת המקום 2" עם שירה "אור מן המזרח" ובו אוסף שירה נשית אותנטית.
באותה שנה נבחרה ליאת מבין מספר אמנים לכתוב ולהלחין את "שיר האותיות" לתוכנית הלימודים "בסוד האותיות" הנלמדת בבתי הספר בארץ ובקהילות יהודיות בעולם.
ב-2015 יצא אלבום הקונספט "קערות של אהבה" המוקדש לשיריה של המשוררת טניה הדר בהפקה מוזיקלית של עדי חייט.
את כל השירים הלחינה ושרה ליאת למעט "בואי אמא" ו"אמא הכי נהדרת".
באלבום מתארח האמן ג'קי לוי וחובר לליאת בשיר "נסוגה אל חצרות קודשיך"
ב-2016 השתתפה באלבום "שיר וזיכרון" עם השיר "השכיבני לשלום" שהלחינה ושרה למילותיה של נעמה הנקין.
ב-2016 השתתפה באלבום "השמיעיני קולך" עם השיר "עשי בי קרבה" שהלחינה ושרה למילותיה של המשוררת החברתית רחלי ראובן.
לחנים של ליאת למילותיה של רחלי ראובן בביצוע אמנים מגוונים.
בפברואר 2021 הוציאה יחד עם מרים פרץ את השיר תשימי שמלה חדשה.
באוגוסט 2021 הפיקה את הפיוט 'אדון הסליחות' שיצא לראשונה בביצוע נשי יחד עם זמרות ישראליות רבות.
ב-5 בדצמבר 2023, בצל מלחמת חרבות ברזל, הוציאה יצחקי יחד עם קבוצת נשים מיישובי עוטף עזה והדרום, גרסת כיסוי חדשה לשיר "בוא בשלום", שכתבה רחל שפירא והלחינה נורית הירש.
את השיר הקדישה יצחקי בתפילה לחזרת כל החיילים והשבת החטופים הביתה בשלום.
בשנים 2012–2013 שימשה כחברת פאנל קבועה בתוכנית השבועית "אשת חיל" המשודרת בערוץ 10 והגישה את פינת הסיפור היהודי.
בשנים 2016–2018 הגישה מדי יום שישי את תוכנית הרדיו "באה לשבת"
בשנים 2015–2019 הגישה את התוכנית "אשת חיל" בערוץ 10 בה ארחה נשים שונות סביב חברה, יהדות, נשיות, חינוך ואקטואליה.
בעלת תואר שני במשפטים מאוניברסיטת בר-אילן.
בוגרת מכללת אמונה ורימון בית ספר למוסיקה.
נשואה לדן ואם לחמישה ילדים.
2008 – קיבלה את פרס "מחול ישראלי" על שירה "אין לי דבר".
2010 – זכתה בפרס אקו"ם על יצירתה, שיריה ולחניה.
2014 – זכתה בפסטיבל "משיב הרוח" עם השיר "רגע עירוני" שהלחינה וביצעה למילותיה של המשוררת קרן טל.
2022 – קיבלה את מענק אקו"ם לאלבום מקורי
2023 – תוכנית קרן מנדל ישראל לתרבות יהודית
2015 – "קערות של אהבה" – אלבום המוקדש לשירי המשוררת טניה הדר
2005 – "הראל מויאל" (מילים ולחן בשיר "אין לי דבר")
2011 – "צעד קדימה" (אמנים שונים, גרסת כיסוי לשירים כנרת ולבב אנוש)
2014 – "בת המקום 2" (אמנים שונים, ביצוע ויצירת השיר "אור מן המזרח")
2016 – "שיר וזיכרון 2016" (אמנים שונים, ביצוע ולחן לשיר "השכיבני לשלום")
2017 – "השמיעיני קולך" (אמנים שונים ביצוע ולחן לשיר "עשי בי קרבה")
2022 - "אסופת אהבה" (אמנים שונים, שירה ולחן לשירים: "שורת שיר ביום", "בריאה" ולחן לשירים: "בואי קלילה", "אם תתבונני")
ליאת אקטע (נולדה ב-4 בנובמבר 1970) היא שחקנית, רקדנית וכוריאוגרפית ישראלית.
בין השנים 1991–1993 הופיעה בצוות מסתובב (צוות בידור משופר) בבימויו של אורי פסטר - שם הכירה את סמי הורי והם היו זוג.
ב-1996 סיימה 3 שנות לימודי משחק בסל"ה - הסטודיו לאמנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין.
במהלך הלימודים עבדה כרקדנית במועדוני לילה.
אקטע היא כוריאוגרפית ושחקנית בקבוצת "אספמיה", שבה היא משחקת בהנהגת דליה שימקו.
נשואה למפיק שרגא בר ואם לילד לני, המפיק בטיים אאוט הפקת המסיבות.
את דרכה כשחקנית החלה בהצגות פרינג'.
ב-1997 שיחקה בהצגה "פיפ שואו" שכתבה וביימה יעל רובי שהועלתה במרכז הפרינג'.
הצגה זו הועלתה גם בפסטיבל עכו וזעלה זכתה אקטע בפרס השחקנית המצטיינת.
בפסטיבל תיאטרון קצר: ב-1997 גילמה את לי בהצגה "למה מי מת?" מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו.
בתיאטרון הקיבוץ: ב-1998 גילמה את לכלוכית בהצגה "לכלוכית 98" שביימה מור פרנק.
הצגה זו הועלתה בפסטיבל חיפה להצגות ילדים.
ב-1999 גילמה את שירה בהצגה "מחוק" מאת אלי דור חיים שביימה דדי ברון.
בתיאטרון בימת קדם: בשנת 2000 גילמה את החתולה בהצגה "חתולה שחורה עם כתם לבן" מאת דורית מקלף שביים יצחק גורמזאנו גורן.
בתיאטרון הנפש: ב-2006 שיחקה בהצגה "מסך עשן" מאת דייוויד קרייג שביים הווארד ריפ.
ב-פסטיבל תיאטרונטו: ב-2013 גילמה את מריה קוזנצובה בהצגה "מריה קוזנצ'ובה" שכתב וביים רוני פלדמן.
ההצגה סיפרה על נזירה שבאה לישראל בעקבות מודעה לשמש מטפלת לילדה מפגרת ומוצאת את עצמה נגררת לזנות.
ב-2003 גילמה את הזונה בהצגה "קשר דם" (מבוסס על המחזה "המעגל" מאת ארתור שניצלר) מאת אפי כהן שביימה דליה שימקו באנסמבל אספמיה והועלה בתיאטרון תמונע.
ב-2007 גילמה את פרנצי מיטלדורפר בהצגה "חיי נישואים" שעיבדו דליה שימקו ועפר עין גל (ע"פ ספר בעל אותו השם מאת דוד פוגל) וביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
ב-2010 גילמה את אנדריאה - חשפנית לשעבר חובבת אלכוהול - בהצגה "אחוזת וייס" מאת נוריאל טוביאס שביימה דליה שימקו בתיאטרון תמונע.
ב-2004 שיחקה במחזמר "טרזן וג'יין" שעיבדו אפרים סידון וחנוך רוזן שגם ביים (ע"פ הספר "טרזן" מאת אדגר רייס בורוז) בהפקת טמיר הפקות.
ב-2006 גילמה מכשמשה במחזמר "הקוסם!" מאת אורי פסטר שביים עידן עמית.
באותה שנה שיחקה בהצגה "אשתי לא מבינה אותי" מאת אבי שחרון שביים ישראל פוליאקוב בהפקת נרקיס בשיתוף שרגא בר.
בתיאטרון הקומדיה (מיסודו של תיאטרון הצפון): ב-2008 גילמה את צילה, רווקה בת 36 בהצגה "האמא של הרווקה" מאת אפי כהן שביים אלון אופיר.
ב-2011 גילמה את ריטה לצד סמי הורי בהצגה "בוטיק השקרים" שכתב וביים יואל זילברג.
ב-2015 שיחקה בהצגה "זוגות בזיגזג" מאת מארק קמולטי שביים לסלי לאוטון, בהפקת תיאטרון הקומדיה והיכל התיאטרון קריית מוצקין.
ב-2005 גילמה את פאטי בהצגה "פאטי דיפוזיה" מאת פדרו אלמודובר שביימה דליה שימקו.
ב-2008 גילמה את רותי בהצגה "שעה יופה ליוגה" מאת אילנה ברנשטיין שביים אלון אופיר.
באותה שנה שיחקה בהצגה "הזוג המוזר" מאת ניל סיימון שביים משה נאור.
ב-2011 שיחקה בהצגה "ביקור הגברת הזקנה" מאת פרידריך דירנמאט שביים אילן רונן.
ב-2013 גילמה את בהצגה "ונוס בפרווה" מאת דייוויד אייבס (ע"פ ספרו של לאופולד פון זאכר-מאזוך בעל אותו השם) שביים אילן אלדד.
ב-2014 גילמה את עמליה הלבורנטית בהצגה "זרעים של שתיקה" מאת רובי פורת שובל שביים משה קפטן.
ב-2016 השתתפה ב"מוטרפים מאהבה" שביים נועם שמואל, ב-2018 ב"עיתונאי על תנאי" מאת גיא מרוז, ב-2019 ב"סיבת המוות אינה ידועה" שביים חנן סניר, וב-2020 ב"מצדה 1942", בבימויו של משה קפטן.
ב-1996 גילמה את סינדי בסרט "סוף המשחק" שביים יוני דרמון.
ב-1999 גילמה את ריקי לוי בסדרת הטלוויזיה "זינזאנה" שכתב וביים חיים בוזגלו.
ב-2003 גילמה את קלרה בסדרה "אשליות" שכתב וביים חיים בוזגלו.
ב-2004 גילמה את ריקי בסרט "תגובה מאוחרת" שכתב וביים שמוליק קלדרון, וגילמה את מירי בסדרה "שלווה" שכתב וביים חיים בוזגלו.
ב-2006 שיחקה בסרט "ידיים קשורות" שביים דן וולמן.
ב-2007 גילמה את אשתו של דודי אילוז (אייל רוזלס) בסדרת הטלוויזיה "הבורר" שכתב רשף לוי וביים שי כנות והשתתפה בסרט "ג'וליה מיה".
ב-2008 שיחקה בסרט "פאקינג דיפרנט תל אביב" שהיה מקבץ של סרטים קצרים השואל את השאלה "מה הומואים חושבים על לסביות", ולהפך.
בסרט זה אקטע הופיעה בסרטים הקצרים "ניסו" שכתב וביים חגי אייד ו"ספסל ימין שמאל" שביים יאיר הוכנר.
באותה שנה גילמה את מיכל בסרט "אנטארקטיקה" שכתב וביים יאיר הוכנר.
ב-2009 גילמה את ריקי בסרט "ג'וליה מיה" שכתב וביים יובל גרנות, וגילמה נערת ליווי בסרט "אנדר דוגס" שכתב וביים יוסי אוחיון.
ב-2010 גילמה את אשתו של באס בסרט "מיראל" שביים ג'וליאן שנאבל.
ב-2011 שיחקה בסרט "מבול" שביים גיא נתיב.
ב-2014 גילמה את שרה פרידר בסדרה "אניגמה" שביים מרקו כרמל, וגילמה את טלי בסדרה "שוברי גלים" שביים מרקו כרמל ושודרה בערוץ הילדים.
ב-2015 יצרה את סדרת הטלוויזיה "אשתו של גיורא" שכתב שוקי בן נעים וביים שי קפון ושודרה בערוץ 10. בסדרה זו גילמה את אודליה, התפקיד הראשי.
בשנת 2017 שיחקה בסרט "כמעט מפורסמת".
בשנת 2018 שיחקה בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל".
באותה שנה שיחקה בסרטו של אריק לובצקי "סדקים".
בשנת 2019 שיחקה את המורה שולמית בסדרת המתח "תברחו" המשודרת ב"הוט".
בשנת 2021 שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "מלכת היופי של ירושלים" בתפקיד השדכנית.
באותה שנה שיחקה בסדרה "בני אור" בתפקיד אמא של ג'וני.
בשנת 2023 שיחקה בעונה החמישית של הסדרה זיגי.
בשנת 2024 שיחקה בסדרה "יוניטד היי"
בשנת 2025 שיחקה בסרט "תמונות יפואיות", סרט המשך המבוסס על הסדרה, גילמה את רוזה "אל מלא רחמים".
בספטמבר 2016 יצא לאור רומן ביכורים פרי עטה, "מעופפת בזמן", בעריכתה של אדמית פרא בהוצאת מזרחי מדיה בע"מ.
ספרה מתאר מסע חיפוש עצמי אחר אהבה, שייכות וכיוון בחיים שעוברת צעירה ישראלית במיאמי.
במהלכו היא נסחפת אחר בילויים סוערים וחיי הוללות שמפגישים אותה עם טיפוסים צבעוניים ופורטוריקניות שמתמחות בטקסים מכשפים.
במקביל, היא עוברת תהליך רוחני באמצעות פגישות מוזרות עם אישה למודת ניסיון שהופכת לה לגורו ומובילה אותה בדרך אל קבלה עצמית, חשיבה חיובית ואיזון פנימי.
זהו ספר מסקרן שמעלה ביקורות לגבי תפיסות המיניות והמגדר, פותח צוהר לדיסציפלינת הפסיכולוגיה החיובית בדרך סיפורית מרעננת ומרגשת ומציע הסתכלות שונה על ציר חיי האדם.
ליאת שוחט (נולדה ב-14 בדצמבר 1972) היא ראש עיריית אור יהודה, המכהנת בתפקיד מספטמבר 2015.
שוחט נולדה וגדלה באור יהודה, הוריה יוצאי עיראק וטורקיה.
היא הייתה רכזת שבט בצופים ויושבת ראש מועצת הנוער העירונית.
שירתה בצה"ל כמדריכת נוער (מד"נית).
היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, תואר ראשון במשפטים מהקריה האקדמית אונו ותואר שני בחינוך.
הוסמכה כעורכת דין, וניהלה משרד עורכי דין פרטי בתחום האזרחי.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 נבחרה לכהן כחברת מועצה מטעם סיעת "אור חדש", רשימה עצמאית שנתמכה על ידי מפלגת העבודה באור יהודה.
במסגרת זו הייתה סגנית ראש העירייה, יו"ר דירקטוריון המתנ"ס בעיר והממונה על הגיל הרך והדיור הציבורי.
משנת 2007, שבה נבחר דוד יוסף לראשות העירייה, הייתה חברת מועצה באופוזיציה.
בעקבות התפטרותו של יוסף נערכו בספטמבר 2015 בחירות מיוחדות לראשות העירייה שבהן התמודדה שוחט מול שלושה מועמדים, וזכתה ב-59 אחוזים מקולות הבוחרים.
ב-4 באפריל 2017 חתמה שוחט על הסכם גג מול מדינת ישראל, במסגרתו סוכם כי אור יהודה תקדם את הקמתן של שתי שכונות חדשות, ובמקביל תקבל תקציב של 1.5 מיליארד שקל שיושקע בהקמת השכונות החדשות, בשדרוג השכונות הוותיקות ובשדרוג מבני ציבור ומבני חינוך.
כמו כן, ההסכם מתייחס להקמה של כמיליון מ"ר של שטחי מסחר ותעסוקה וכן של פארק ירוק ענק בדרום העיר בשטח של כ-600 דונם.
בנוסף לכך, מקדמת פרויקטים נוספים בתחום הפינוי-בינוי.
בבחירות 2018 נבחרה שוחט ברוב של 51.79 אחוז לאחר שגברה על יריביה, עוזי אהרון ואפי גוטמן, ששניהם שימשו כסגניה, וכן ננה חן, חברת מועצה.
סיעתה של שוחט, סיעת "אור חדש" הפכה לסיעה הגדולה במועצת העיר ומנתה חמישה מנדטים.
בסוף שנת 2018, בדירוג הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה שפורסם, עלה כי אור יהודה טיפסה מאשכול חברתי 5 ל-6 בפעם הראשונה.
בינואר 2021 הושלך לעבר ביתה רימון הלם שהתפוצץ מבלי שגרם לנזק בנפש או ברכוש.
ההערכות הן כי הרימון הושלך על רקע עניינים הקשורים ברישוי עסקים או תכנון ובנייה.
בסוף אותו החודש נעצרו שני חשודים במעשה.
בשנים 2023–2025 עסקה שוחט בקידום מוכנות העיר אור יהודה למצבי חירום בעקבות לקחי מלחמת חרבות ברזל.
כולל חיבור מוסדות העירייה לאינטרנט לווייני של חברת סטארלינק.
בבחירות לכנסת ה-17 הוצבה במקום ה-61 ברשימת העבודה-מימד לכנסת.בשנת 2012 עברה למפלגת התנועה של ציפי לבני והוצבה במקום ה-21 ברשימת התנועה.
ב-16 בינואר 2023 הצטרפה שוחט כחברה במפלגת הליכוד.
שוחט נשואה לאורי, ולהם ארבעה ילדים.
את בתה הקטנה ילדה חמישה שבועות לפני בחירתה לראשות העירייה.
היא אוהדת הפועל תל אביב.
ובפברואר 2025 מונתה גם לדירקטוריון מרכז הפועל.
ליאשטל היא עיר הבירה של הקנטון בזל-לנדשאפט, שווייץ.
השפה הרשמית בעיר היא גרמנית, אך השפה המדוברת ביותר בעיר היא הגרסה המקומית של הגרמנית-שווייצרית האלמאנית.
השם "ליאשטל" הוזכר לראשונה במסמכים משנת 1189. האזור היה מיושב כבר מתקופת רומא העתיקה.
בשנת 1476, תושבי ליאשטל לקחו חלק במלחמות הבורגונדיות נגד שארל הראשון, דוכס בורגונדיה.
בשנת 1501, ראש העיר נשבע אמונים לקונפדרציה השווייצרית, מה שגרם לסכסוך חוזר ונשנה עם העיר השכנה ריינפלדן שהייתה שייכת לבית הבסבורג.
במאה ה-17, ליאשטל מרדה נגד בזל כחלק ממרד החקלאים ונכבשה על ידי כוחות בזל.
לאחר ההשתלטות על ליאשטל, נלקחו שלושת מנהיגי המרד לבזל ושם נערפו ראשיהם.
בשנת 1789, בתחילת המהפכה הצרפתית, העיר היללה בהתלהבות את הקריאה הצרפתית לחופש ושוויון.
בשנת 1797, תושבי העיר חגגו את ניצחונו של נפוליאון כאשר עבר דרך העיר.
מהפכת יולי 1830 גרמה למהפך גם בליאשטל, כאשר הוקמה ממשלה זמנית והעיר נבחרה לבירת הקנטון החדש ב-17 במרץ 1832.
גובה העיר מעל לפני הים הוא 327 מטרים.
העיר היא בירת הקנטון בזל-לנדשאפט ושוכנת בין הנהרות ארגולז ואוריסבך ובין בזל והרי היורה.
ליאשטל היא עיר בצורת מאוורר, המורכבת מרחוב ראשי רחב ושני רחובות צדדיים.
במאה ה-18, פרברים קטנים התפתחו סביב שערי העיר העליונים.
נכון ליוני 2015, אוכלוסיית ליאשטל מונה 14,042 תושבים וצפיפות האוכלוסייה היא 770 נפש לקמ"ר.
נכון לשנת 2008, 23.8% מהתושבים הם אזרחים זרים.
83.2% מהתושבים מדברים גרמנית, 5.1% מדברים איטלקית, 2.1% מדברים סרבו-קרואטית ו-9.6% מדברים שפות אחרות.
האחוזים מורכבים מ-10,104 האזרחים השווייצרים בעיר אשר היוו באותו זמן 74.6% מאוכלוסיית העיר (10,104) ומ-3,447 התושבים הלא-שווייצרים (25.4%).
היו 1,935 משקי בית שהכילו אדם אחד ו-322 משקי בית שהכילו חמישה בני אדם או יותר.
היו שמונה אינדיבידואלים יהודים אשר היוו 0.06% מהאוכלוסייה.
קרל שפיטלר (1845-1924), סופר זוכה פרס נובל לספרות
בוהוסלב מרטינו (1890-1959), מלחין צ'כי שנפטר בליאשטל
פיליפ דגן (נולד ב-1983), כדורגלן
ליאת קישון-רבין (נולדה ב-1960) היא קלינאית תקשורת ישראלית, פרופסור מן המניין באוניברסיטת תל אביב, מרצה וחוקרת המתמחה בתחום הפרעות תקשורת אצל ילדים.
מכהנת כדקאנית לענייני חדשנות בהוראה ולמידה באוניברסיטת תל אביב.
קישון-רבין בוגרת תואר ראשון ושני בקלינאות תקשורת מאוניברסיטת תל אביב.
את הדוקטורט קיבלה בשנת 1990 מהמרכז לתארים מתקדמים באוניברסיטת העיר ניו יורק (Graduate center, City University of New York).
לאורך השנים ערכה מחקרים רבים וחברה מאמרים בנושא הפרעות בשמיעה אצל ילדים.
בין היתר, פיתחה קישון-רבין ערכה להערכת תפיסות דיבור לילדים בעלי הפרעות שמיעה בעברית.
בנוסף, עמדה בראש צוות שפיתח שאלון על פיו ניתן לקבוע את מידת התפתחות השפה עוד בשלבי הינקות המוקדמת.
לאורך השנים קיימה קישון-רבין שיתופי פעולה מחקריים עם חוקרים מגרמניה ומארצות הברית.
משמשת כמרצה באוניברסיטת תל אביב, לימדה במכללת מבח"ר ובמכללת לוינסקי לחינוך ועבדה כמנחת קלינאי תקשורת בעבודת שדה.
בהמשך מונתה לפרופסור חבר באוניברסיטת תל אביב ומאוחר יותר לפרופסור מן המניין.
במסגרת תפקידיה השונים עמדה בראש החוג להפרעות בתקשורת באוניברסיטה וכיהנה כראש בית הספר למקצועות הבריאות ומשנה לדקאן לחדשנות.
בנוסף, הייתה ממונה על תוכנית שילוב האוכלוסייה החרדית באוניברסיטה.
ב-2020 מונתה לתפקיד דקאנית החדשנות בהוראה ולמידה של אוניברסיטת תל אביב.
במסגרת תפקידה, עוסקת בתהליכי מודרניזציה של כלי הוראה ולמידה ומתווה את מדיניות האוניברסיטה בתחום החדשנות הדיגיטלית בפן האקדמי, לרבות הכשרות פדגוגיות, הטמעת כלים דיגיטליים ובקרת איכות.
קישון-רבין היא הראשונה המכהנת בתפקיד זה, שנוצר בעקבות המעבר ללמידה מקוונת בעולם האקדמי בעת משבר הקורונה.
חברה בארגונים מקצועיים שונים, ביניהם באגודה הישראלית לאוריינות ושפה.
קישון נשואה ואם לשלושה ילדים, אביה, הקרדיולוג פרופסור יחזקאל קישון, היה מייסד ומנהל מכון הלב בבית החולים וולפסון.
ליאת בנאסולי (נולדה ב-1974) היא מפיקה ויוצרת טלוויזיה ישראלית.
בנאסולי הפקות, שמפיקה בין היתר את הסדרות "פאודה", "משיח", "מה זה השטויות האלה" עם עדי אשכנזי, ועוד.
בנאסולי למדה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2000 החלה לעבוד בחברת "פרלייט" בבעלותו של אורי סבג, שם החלה את עבודתה בתחום הטלוויזיה.
היא שימשה כמתאמת הפקה בתוכנית הריאליטי "החפרפרת" ובסרט "בית"ר פרובנס".
משם המשיכה לדרך עצמאית, כמפיקה בפועל של סרטי קולנוע כמו "אביבה אהובתי" של שמי זרחין ,"הסודות" של אבי נשר ורבים אחרים.
בהמשך הפיקה בין השאר את "מסודרים".
בשנת 2010 ייסדה בנאסולי עם שותפתה מריה פלדמן את "טנדר הפקות".
השתיים התפצלו ב-2016. במסגרת "טנדר הפקות", הפיקה בנאסולי את סדרות הטלוויזיה הבאות:
סדרת דרמה ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת.
הסדרה מספרת את סיפורם של שני חיילים חטופים השבים לישראל אחרי 17 שנה בשבי בסוריה.
זכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה בקטגוריית סדרת הדרמה הטובה ביותר לשנת 2010.
ב-2009 זכויות ההפקה של הסדרה נרכשו על ידי אולפני FOX האמריקאים.
הגרסה האמריקאית ל"חטופים", בשם "הומלנד", עלתה לשידור בערוץ הכבלים "שואוטיים" באוקטובר 2011. הגרסה האמריקנית זכתה בפרסי גלובוס הזהב לסדרת הדרמה הטובה ביותר לשנים 2011 ו-2012, השחקנית הראשית בסדרה, קלייר דיינס, זכתה באותם טקסים בפרסי השחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה, על תפקידה ב-"Homeland".
כמו כן, זכה השחקן הראשי, דמיאן לואיס, ב-2012 בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר בסדרת דרמה.
בנוסף על חברת פוקס נמכרו זכויות ההפקה לחברות WeitMedia הרוסית, Medyapim הטורקית ו-Televisa המקסיקנית.
האחרונה צפויה להפיק סדרה בספרדית המבוססת על שתי העונות של הסדרה המקורית.
סדרה קומית ישראלית המשודרת בערוץ 2 על ידי הזכיינית קשת החל משנת 2012. התוכנית היא סדרה-בת של "ארץ נהדרת".
התוכנית מבוססת על פינה קבועה בשם "הפרלמנט של שאולי" ששודרה בעונתה השמינית של "ארץ נהדרת", בה הוצגה חבורה של גברים בגיל העמידה שיושבים באופן שגרתי בבית־קפה ומשוחחים.
זכתה בפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה לסדרה הקומית הטובה ביותר לשנים 2013–2014.
סדרת דרמת-מתח ישראלית שעלתה לשידור בערוץ 2 במסגרת הזכיינית קשת.
הסדרה עוסקת בחמישה אזרחים ישראלים המוצאים עצמם לפתע במרכזה של פרשיית ריגול מסעירה.
הם קמים בבוקר ומגלים כי שמותיהם שורבבו לתוך מבצע חטיפה דרמטי, המיוחס למוסד.
פרק הבכורה הוקרן לראשונה בפברואר 2015 במסגרת פסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין וזכה להצלחה גדולה כאשר הסדרה נרכשה בגרסתה המקורית על ידי ערוץ CANNAL+ הצרפתי, ועוד בטרם נכתבה במלואה, זכויותיה נמכרו לחברת ערוצי פוקס בינלאומיים.
נמכרה ל-128 מדינות ברחבי העולם.
סדרת דרמה ואקשן ישראלית שעלתה לשידור בערוץ yes Oh.
הסדרה מגוללת את סיפורו של דורון (ליאור רז), מפקד צוות מסתערבים וחבריו לצוות הפועלים ביהודה ובשומרון ומנסים ללכוד מבוקשים בשטחים ואת בכיר המבוקשים אבו אחמד.
הסדרה זכתה ב"פרס האקדמיה לטלוויזיה" לסדרת הדרמה הטובה ביותר ובפרסי עכבר העיר לשנת 2015. בנובמבר 2016 הסדרה נרכשה לשידור על ידי נטפליקס.
מינואר 2017 משודרת בערוץ הראשון, ובהמשך בערוץ כאן 11.
בשנת 2010 שימשה בנאסולי כמפיקה בישראל מטעם שידורי קשת עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי הפיילוט ל-HOMELAND, סדרת דרמה אמריקאית שהופקה על בסיס הסדרה הישראלית "חטופים".
שיתוף הפעולה חזר ב-2011 ו-2012 כאשר שימשה כמפיקה בחברת טנדר בישראל עבור SHOWTIME, במסגרת צילומי העונה השנייה ל-HOMELAND.
בשנת 2014 שימשה בנאסולי כמפיקה בשיתוף של "טנדר הפקות" עם שידורי קשת עבור הערוץ USA Network, במסגרת צילומי הסדרה האמריקאית "DIG".
ליאת יקיר (נולדה ב-5 בספטמבר 1976) היא ביולוגית, דוקטור לגנטיקה מולקולרית, מרצה ופעילה פוליטית וחברתית ישראלית.
ממייסדי ארגון כוח לעובדים, ומקימת מטה הנשים במפלגת גשר.
מיוני 2020 שימשה כיועצת מקצועית של השרה לקידום וחיזוק קהילתי ח"כ אורלי לוי-אבקסיס.
התפרסמה בשנת 2018, כאשר השתתפה כמומחית בעונה הראשונה של התוכנית חתונה ממבט ראשון בערוץ 12.
למדה בבית הספר התיכון קלעי בעיר.
שירתה בצה"ל כחונכת בחיל האוויר בבסיס חצרים, ובבית הספר הטכני בבאר שבע.
יקיר בוגרת תואר ראשון במדעי החיים מאוניברסיטת תל אביב.