tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סך הכול יהיו בתחנת הרכבת שישה רציפים – שניים לרכבות פרוורים וארבעה לרכבות מהירות.
כמו כן נשקלת האפשרות להאריך גם את קו הרכבת התחתית U7 עד נמל התעופה.
משך הנסיעה המוערך מהתחנה המרכזית החדשה בברלין עד לנמל התעופה יעמוד על 30 דקות, והצפי הוא שמחצית מתנועת הנוסעים היבשתית אל נמל התעופה תיעשה ברכבת.
כביש הגישה העיקרי אל נמל התעופה הוא הכביש המהיר A113. הכביש מקשר את נמל התעופה ישירות אל מרכז העיר וחוצה את שני כבישי הטבעת העירוניים של ברלין – החיצוני (A10) והפנימי (A100).
בנוסף הורחב הכביש הפדרלי B96a המאפשר גישה ממערב.
נמל התעופה הבין-לאומי אנקרה אסנבואה (בטורקית: Ankara Esenboğa Uluslararası Havalimanı) ממוקם סמוך לכפר אנסבואה במרחק של 28 ק"מ מצפון-מזרח למרכזה של העיר אנקרה בטורקיה.
בנמל שני מסלולי אספלט מקבילים באורך של 3,750 מטר, האחד ברוחב של 60 מטר והאחר ברוחב של 45 מטר.
נמל התעופה החל לפעול ב-1955, וב-2006 נחנך בו טרמינל חדש שהוקם ומתופעל מאז בידי חברת TAV Esenboğa Investment Construction & Operations Co בשיטת בנה-הפעל-העבר (BOT).
הטרמינל החדש משלב מסוף בין-לאומי בחלקו המערבי ופנימי בחלקו המזרחי, שטחו 182,000 מ"ר, והוא מסוגל לטפל ב-10,000,000 נוסעים בשנה.
המבנה כולל 18 שרוולי גישה למטוסים, ובסמוך לו הוקם מבנה בן מספר קומות המסוגל לקלוט 4,336 כלי רכב.
רוב פעילות הנמל היא בתחום טיסות הפנים, ובשל מיקומה של העיר במרכז המדינה, הוא נחשב כנקודה העיקרית להחלפת טיסות פנים במדינה.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ.
קנדי הוא החשוב, החדש והעמוס מבין שלושת נמלי התעופה המשרתים את העיר ניו יורק בארצות הברית (האחרים הם לה גוארדיה וניוארק).
הנמל ממוקם בשכונת ג'מייקה ברובע קווינס בדרום-מזרח ניו-יורק, כ-24 ק"מ ממרכז העיר במנהטן.
במקור היה שמו של הנמל "איידלוויילד" (Idlewild Airport) והוא סומן בקוד יאט"א IDL ובקוד איקאו KIDL, אך ב-1963 שונה שמו והוא נקרא על שם נשיא ארצות הברית ג'ון פ.
נמל התעופה משמש כשער הכניסה הבינלאומי החשוב ביותר לארצות הברית כולה, ועוברים בו כ-17% מהנכנסים לארצות הברית, וכן כמסוף המטען האווירי הגדול במדינה.
הנמל מופעל על ידי רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי.
בנמל פועלות כ-80 חברות תעופה מכ-150 מדינות המפעילות ממנו טיסות סדירות.
אף שהוא ידוע בעיקר כשער הכניסה הבינלאומי החשוב למדינה, עוברת דרכו גם תחבורה אווירית פנימית בהיקף גדול.
הנמל משמש בסיס פעולה חשוב לחברות התעופה דלתא איירליינס, אמריקן איירליינס וג'ט בלו איירוויז (JetBlue Airways).
בשדה ארבעה מסלולים ושישה טרמינלים המכילים 128 שערים הממוספרים 1–8, לא כולל טרמינל 3 (שנהרס ב-2013) וטרמינל 6 (שנהרס ב-2011).
הם מקושרים זה לזה בקו רכבת המכונה "איירטריין" (AirTrain, מילולית: "רכבת אוויר").
קו זה מחבר את כל הטרמינלים ומקשר אותם אל הרכבת התחתית של ניו יורק ואל הרכבת ללונג איילנד.
בנוסף פועלים גם שירותי אוטובוס ומוניות אל הנמל וממנו.
סינגפור איירליינס מפעילה מהנמל טיסה לנמל התעופה סינגפור, שזאת הטיסה המסחרית הארוכה בעולם.
עיריית ניו יורק השקיעה כ-150 מיליון דולר בהקמת שדה התעופה.
ומאז רשות הנמלים מתחזקת את שדה התעופה, והשקיעה בכך עד כה למעלה מ-7.6 מיליארד דולר.
כ-37 אלף איש מועסקים ישירות על ידי שדה התעופה בשכר של יותר מ-16.2 מיליארד דולר לשנה.
הפעלת שדה התעופה תורמת לכלכלת המטרופולינים ניו יורק וניו ג'רזי כ-45.7 מיליארד דולר בכך שמייצרת עוד כ-300 אלף משרות.
אל על מפעילה 16 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, המבוצעות במטוסי בואינג 787.
ארקיע מפעילה 3 טיסות שבועיות בין תל אביב לנמל, המבוצעות במטוסי איירבוס A330-200.
דלתא איירליינס מפעילה טיסה יומית בין תל אביב לנמל בשגרה, ובתקופות עמוסות מפעילה כ-2 טיסות יומיות.
הטיסות מבוצעות במטוסי איירבוס A330-900.
אמריקן איירליינס החלה להפעיל טיסה יומית בין הנמל לתל אביב ב-9 במאי 2021 והפסיקה את הפעלתו בפרוץ מלחמת חרבות ברזל, אך הודיעה שתשוב להפעילו במרץ 2026. טיסה זו מבוצעת במטוס בואינג 777-200ER.
1942 – החלה בניית שדה התעופה הבינלאומי החדש באתר מגרש גולף איידלוויילד (Idlewild) בקווינס שבניו יורק, תחת חוזה שנחתם עם עיריית ניו יורק.
1947 – רשות הנמלים של ניו יורק וניו ג'רזי החלה להפעיל את שדה התעופה ב-1 ביוני, בחוזה שכירות של עיריית ניו יורק.
1948 – ב-9 ביולי החלו טיסות מסחריות.
1963 – שמו של שדה התעופה הוסב לנמל התעופה על-שם ג'ון פ.
קנדי ב-24 בדצמבר, לזכר נשיא ארצות הברית ה-35 שנרצח באותה שנה.
1964 – ב-7 בפברואר הגיעו הביטלס לראשונה לארצות הברית וערכו בו מסיבת עיתונאים.
1978 – התרחש השוד בחברת התעופה לופטהנזה
2000 – עבר בנמל התעופה הנוסע המיליארד.
2004 – רשות הנמלים והעיר ניו יורק הגיעו להסכם המבטיח את המשך פעילותו עד שנת 2050.
2007 – ב-19 במרץ נחת בו לראשונה מטוס הנוסעים הגדול בעולם, האיירבוס A380, במבחן "הוכחת מסלול" (route-proving test).
ב-1 באוגוסט 2008 הנחיתה בו חברת התעופה אמירטס מטוס איירבוס A380 מאויש בנוסעים, לראשונה בארצות הברית.
2013 – בשנה זו עברו לראשונה בנמל התעופה 50 מיליון נוסעים.
קנדי מופיע בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב.
הפרק " נמל התעופה הבין-לאומי ג'ון פ.
נמל התעופה הבין-לאומי גיברלטר הוא נמל תעופה אזרחי וצבאי השוכן בקצה הצפוני של גיברלטר, כחצי קילומטר ממרכזה של העיר, ובסמוך לגבולה של הטריטוריה עם ספרד.
הנמל שייך למשרד ההגנה הבריטי ועומד לרשותו של חיל האוויר המלכותי (בשם בסיס חיל האוויר המלכותי גיברלטר), אך משמש בעיקר לטיסות אזרחיות, ובמסגרת זו הוא מופעל על ידי ממשלת גיברלטר.
כיום פועלות בשדה רק חמש חברות תעופה סדירות - איבריה (מדריד), אייר מלטה (מלטה) ובריטיש איירווייז, איזיג'ט ומונארך המפעילות קווים ללונדון ולמנצ'סטר.
השדה הוקם מסיבות אסטרטגיות בזמן מלחמת העולם השנייה על מצר היבשה שמצפון לצוק גיברלטר, במקום בו שכן קודם לכן מסלול מרוצים.
הוא החל לפעול בשנת 1939, ושימש את זרוע האוויר של הצי המלכותי הבריטי כשדה תעופה למקרה חירום.
מאוחר יותר הוארך מסלול ההמראה היחיד לכיוון מערב בדרך של ייבוש קרקע במפרץ גיברלטר, ולשם כך נעשה שימוש בסלעים מצוק גיברלטר שנחצבו ממנו בעת חפירת המנהרה החוצה אותו.
אחד המאפיינים הייחודיים של הנמל הוא שבגלל שהמסלול חוצה את מצר היבשה ממזרח למערב, לא ניתן להגיע אל הטרמינל שמצפון לו והלאה אל הגבול הספרדי, אלא בדרך של חציית המסלול לרוחבו.
מסיבה זו, רחוב וינסטון צ'רצ'יל המחבר בין שני צדדיו של המסלול, נחסם לתנועת כלי רכב ולמעבר הולכי רגל, בכל פעם שמטוס ממריא או נוחת בשדה.
בעקבות הסכסוך על השליטה באי
המחלוקת בין ספרד לממלכה המאוחדת בעניין השליטה על מצר היבשה ברוחב של 800 מטר שבו ממוקם, בין היתר, גם נמל התעופה, העיבה על פעילותו של הנמל משך שנים (מחלוקת זו שונה ונפרדת מטענות הספרדים לבעלות על הטריטוריה כולה).
ב-2 בדצמבר 1987 חתמו ממשלת ספרד והממלכה המאוחדת על הסכם לפיו יופעל השדה במשותף לצרכים אזרחיים, וטרמינל חדש יוקם מצפון לו, בתחומי העיר לה לינאה דה לה קונספסיון שבספרד.
ממשלת גיברלטר סיכלה את המהלך בשנת 1988 וההסכם לא יושם מעולם.
מאז הצליחה ממשלת ספרד למנוע באופן יעיל את הפעלתן של טיסות ישירות בין גיברלטר ליעדים שונים ברחבי אירופה, למעט אלה שבתחומי הממלכה המאוחדת, בין היתר על ידי איסור טיסה מעל שטחה.
בעקבות דיונים בהשתתפות ספרד, הממלכה המאוחדת וגיברלטר, נחתם ב-18 בספטמבר 2006 הסכם שהסדיר מחדש את התנועה האווירית האזרחית מגיברלטר ואליה, והמגבלות הוסרו.
בהמשך לכך, ב-16 בדצמבר 2006 החלה חברת התעופה איבריה להפעיל קו טיסה ישיר בין מדריד לגיברלטר, לאחר שמאז שנת 1979 לא נחתו מטוסים ספרדיים בנמל.
אחד מסעיפי ההסכם קובע שתנועת נוסעים מגיברלטר ליעדים בתחומי ספרד בלבד, תחשב כתנועה בתוך מדינות שנגן.
הטרמינל הקיים והקטן המשתרע על פני 5,000 מ"ר, הוחלף במבנה חדש בן שתי קומות ובשטח של 20,000 מ"ר, אשר הוקם מצידו הצפוני של המסלול בתחומי גיברלטר, וצורתו כשל מעוין שחזיתו הצפונית חופפת לקו הגבול.
הוא מסוגל לטפל בתעבורה של עד מיליון נוסעים בשנה, ומותקנים בו ארבעה שערי עלייה למטוס, ומגרשי חנייה ל-500 כלי רכב.
כביש חדש מתחת לחלקו הצפוני של המבנה מוביל אל מנהרה חדשה מתחת לחלקו המזרחי של המסלול, אשר מחברת את הטרמינל אל יתר חלקיה של גיברלטר.
מעבר הגבול ורחוב וינסטון צ'רצ'יל נותרו במקומם, אך האחרון משמש אך ורק לתנועת הולכי רגל, והוא ישמש כלי רכב אך ורק במקרה חירום.
הקמת המבנה תוכננה להסתיים בסוף שנת 2008 בעוד שהמנהרה הייתה צפויה להיפתח לתנועה באמצע שנת 2009, אך בשל עיכובים נדחה תאריך היעד לשנת 2011. לבסוף נחנך המבנה באופן רשמי ב-13 ביוני 2012.
נמל התעופה הבינלאומי אתונה-אלפתריוס וניזלוס הוא נמל התעופה של אתונה, בירת יוון.
השדה שוכן במישור מסוגיה, כ-25 ק"מ מזרחית לאתונה וכשלושה ק"מ דרומית-מזרחית לעיירה ספאטה (Σπάτα).
הוא נחנך ב-28 במרץ 2001 והחליף את נמל התעופה הבינלאומי אליניקון (Διεθνής Αερολιμένας Ελληνικού) הסמוך למרכזה של אתונה, שנסגר לאחר מכן.
הנמל הוא מרכז פעילותה של חברת התעופה היוונית אג'יאן איירליינס, והוא קרוי על שמו של המדינאי היווני אלפתריוס וניזלוס.
בשדה שני מסלולי אספלט מקבילים (21/03) באורך של 4,000 ו-3,800 מטר, והם שוכנים משני צדדיו של בית הנתיבות.
בית הנתיבות ששטחו 1,244 הקטאר בנוי משני טרמינלים - הטרמינל המרכזי וטרמינל לוויין קטן יותר, השוכן דרומית-מערבית לו ומחובר אליו במנהרה להולכי רגל.
בטרמינל המרכזי 14 שערי עלייה למטוס באמצעות גשרי עלייה למטוס והוא מטפל ברוב התעבורה למדינות החתומות על אמנת שנגן ומחוצה להן.
בטרמינל הלוויין 10 שערים נוספים והוא מטפל רק בתעבורה למדינות שאינן חתומות על אמנת שנגן.
בשדה מספר מגרשי חניה לטווח קצר ולטווח ארוך, וכן בית מלון של רשת סופיטל.
כ-2 ק"מ דרומית-מערבית לטרמינל, שוכן אזור מסחרי חדש ובו מספר חנויות כל-בו יווניות וסניף מקומי של איקאה.
במתכונתו הנוכחית מסוגל השדה לטפל בהיקף תנועה של עד 16 מיליון נוסעים בשנה, יעד אליו הוא הגיע כבר בשנת 2007, אך קיימת תוכנית בת שישה שלבים שמתוכננת להגדיל את הקיבולת השנתית שלו ל-50 מיליון נוסעים.
פתיחתו של הנמל החדש, שהחליף את שדה התעופה המיושן והקטן באליניקון, סייעה רבות להתפתחותה של אתונה כמרכז לתעבורה אווירית אזרחית חשוב בדרום אירופה, והנמל הוא כיום השער האווירי האירופי החשוב ביותר אל יעדי המזרח התיכון.
מהשדה יוצאות טיסות לכל רחבי יוון, אירופה והמזרח התיכון, וכן למספר יעדים בצפון אמריקה, באפריקה ובמזרח אסיה.
כשני שלישים מהיקף תנועת הנוסעים וכמחצית מתנועות המטוסים בנמל היא לייעדים ברחבי יוון, בעוד שהיתר הם ליעדים בינלאומיים.
מאז פתיחתו חלה עלייה מתמדת בנתוני תעבורת הנוסעים ותנועות המטוסים בשדה, ועלייה בכמויות המטען שעברו דרכו למעט בשנת 2007:
השדה מחובר אל אתונה באמצעות הכביש המהיר אטיקי אודוס, כביש הטבעת החדש של העיר, והוא שוכן בקצהו הדרום-מזרחי.
מוניות וקווי אוטובוס מהירים מקשרים את השדה למספר יעדים באתונה ואל פיראוס, וכן למספר יעדים ברחבי אטיקה.
בשדה תחנת רכבת השוכנת מול הטרמינל ומחוברת אליו באמצעות גשר להולכי רגל.
התחנה משרתת הן את רכבת הפרברים של אתונה (Προαστιακός Σιδηρόδρομος) המגיעה אל מרכז העיר, לפיראוס ולקורינתוס, והן את קו מספר 3 של הרכבת התחתית של אתונה.
נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אנרי קואנדה (ברומנית: Aeroportul Internaţional Henri Coandă), הוא נמל התעופה הבין־לאומי העמוס ביותר ברומניה.
נמל התעופה ממוקם כ־16.5 ק"מ צפונית־מערבית לעיר בוקרשט וליד הפרבר אוטופן.
עד מאי 2004 היה שמו "נמל התעופה הבינלאומי בוקרשט אוטופן".
שמו הנוכחי ניתן לו כדי להנציח את אנרי קואנדה - ממציא, פיזיקאי ומהנדס אווירונאוטיקה ממוצא רומני.
בזמן מלחמת העולם השנייה שדה התעופה אוטופן שימש כבסיס חיל האוויר הנאצי ואחר כך עד שנת 1965 שימש כבסיס לחיל האוויר הרומני כשבו סלול מסלול באורך 1,200 מטרים.
בסוף שנות השישים ביקר נשיא ארצות הברית ריצ'רד ניקסון ברומניה ולכבודו הוקם טרקלין VIP.
בשנת 1965 הוארך המסלול הקיים דאז, לאורך של כ-3,500 מטרים.
באפריל 1970 שודרג טרמינל הנוסעים ולאחר השיפוץ יכל להכיל עד 1,200,000 נוסעים, במסגרת השיפוצים נבנה מסלול חדש ומקביל לקיים, באורך של כ-3,500 מטרים, שודרגו מסלולי ההסעה ושופרה מערכת התאורה.
נמל התעופה אנרי קואנדה כיום, נמצא בשלב השדרוג השלישי, בהשקעה של כ-150 מיליון אירו.
בסוף השיפוץ הטרמינל יוכל להכיל יותר מ-4,500 נוסעים לשעה.
נכון לדצמבר 2018 שבע חברות תעופה מפעילות קווים בין נמל התעופה בן-גוריון לנמל תעופה בוקרשט אנרי קואנדה, אל על מפעילה 11 טיסות שבועיות במטוסי בואינג 737. טארום מפעילה 8 טיסות שבועיות בקו זה עם מטוסי בואינג 737 ואיירבוס A318. ישראייר מפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה.
ויז אייר מפעילה 9 טיסות שבועיות בקו זה, בלו אייר שמפעילה 4 טיסות שבועיות בקו זה.
בלו בירד איירוויז שמפעילה טיסה שבועית בקו זה.
ארקיע מפעילה טיסה שבועית בקו זה.
נמל התעופה הבינלאומי ארג'ן (בטורקית: Ercan Uluslararası Havalimanı) הוא נמל תעופה המשמש כשער האווירי העיקרי של לפקושה, בירת הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין, ושל הישות כולה.
הנמל שוכן במישור מסאוריה, במרחק אווירי של כ-13 ק"מ מזרחית למרכז העיר לפקושה, ובמרחק של כ-40 ק"מ מערבית לעיר גזימאוסה.
היות שהרפובליקה לא זכתה להכרה בינלאומית למעט מצד טורקיה, גם נמל התעופה אינו מוכר על ידי אף מדינה מלבדה, וקוד יאט"א שלו ואף קוד ICAO שהוקצו לו אינם מופיעים ברישומים הרשמיים של שני הארגונים.
בנוסף, נכון לשנת 2018 אף טיסה בינלאומית אינה יכולה להגיע אליו, אלא אם כן עצרה לחניית ביניים בנמל תעופה בתחומי טורקיה.
איסור זה נמצא בדיונים מאז שנת 2006.
נמל התעופה הוקם על ידי הצבא הבריטי במלחמת העולם השנייה כנמל צבאי, וכונה "נמל התעופה טימבו" (Τύμβου), על שם הכפר הסמוך.
מהנמל יוצאות טיסות אך ורק לנמלי תעופה בטורקיה, ובהם נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול אטאטורק, נמל התעופה הבינלאומי איסטנבול סביהה גקצ'ן, נמל התעופה הבינלאומי אנקרה אסנבואה, נמל התעופה הבינלאומי איזמיר אדנאן מנדרס, ונמל התעופה הבינלאומי של אנטליה.
טיסות המשך מגיעות למספר יעדים באירופה.
כל הטיסות הפוקדות את הנמל מבוצעות על ידי חברות תעופה טורקיות.
נמל התעופה הבינלאומי בניקוסיה היה נמל תעופה ששכן ממערב לעיר ניקוסיה, ואשר שימש עד פלישת טורקיה לקפריסין ב-20 ביולי 1974, כשער האווירי העיקרי של קפריסין וכבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה סייפרוס איירווייז.
כיום הנמל אינו פעיל ומשמש כמפקדת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות באי (UNFICYP).
הנמל הוקם על ידי חיל האוויר הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, ומסלול הטיסה נבנה בשנת 1939. במלחמת העולם השנייה הורחבו מתקני השדה ומסלול הטיסה הוארך, והוא שימש את חילות האוויר של בעלות הברית.
לאחר המלחמה התחדש השימוש המסחרי בנמל, בין היתר על ידי חברות התעופה מיסראייר, סייפרוס איירווייז, מידל איסט איירליינס ו-BOAC.
במאי 1949 נחנך בית נתיבות אשר החליף את המבנים הזמניים ששכנו בנמל.
מבנה זה הורחב בשנת 1959 והוחלף במבנה חדש ב-27 במרץ 1968. ב-1966 נסגר בסיס חיל האוויר הבריטי בנמל בשל צמיחת התנועה האזרחית והמקום המוגבל.
ב-15 ביולי 1974 תפס ארגון אאוקה השני את השלטון בקפריסין, והדיח מתפקידו את הנשיא, הארכיבישוף מקאריוס השלישי.
השדה נסגר ולאחר יומיים החל לשמש לקליטת "כוח ההתערבות היווני בקפריסין" (ΕΛΔΥΚ) שהוטס מיוון לקפריסין כדי לתמוך בהפיכה.
ב-18 ביולי התחדשה תנועת המטוסים האזרחית בנמל באופן חלקי, אך יומיים לאחר מכן, ב-20 ביולי החלה פלישת טורקיה לקפריסין, והנמל הופצץ.
הוא הפך לזירת קרבות ונסגר.
אחד ממטוסיה של חברת סייפרוס איירוויז שחנה בנמל הושמד, מטוס אחר נפגע באורח קשה והיתר עוכבו בשדה התעופה.
החברה חדלה מלפעול וחידשה את פעילותה רק בשנה שלאחר מכן באמצעות שני מטוסים חכורים.
הנמל הפך לשטח מוגן ומפורז של האומות המאוחדות, ושימש לפינוי אזרחים זרים ב-22 ביולי.
ב-16 באוגוסט 1974, עם כניסתה לתוקף של הפסקת האש, הונצחה שליטת האומות המאוחדת בנמל, והוא נותר שטח המפורז בין שני חלקי האי המחולק.
הנמל לא שב לפעול והוא משמש כמפקדת כוח שמירת השלום של האומות המאוחדות באי (UNFICYP).
הרפובליקה של קפריסין הכשירה בחיפזון את נמל התעופה הבינלאומי בלרנקה כשער האווירי הראשי שלה כבר ב-1975, והרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין החלה להשתמש בנמל התעופה הבינלאומי ארג'ן ב-2004.
נמל התעופה הבין-לאומי בוריספּיל (באוקראינית: "Міжнародний аеропорт "Бориспіль) הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם כ־6 ק"מ מערבית לבוריספיל וכ־29 ק"מ מזרחית לקייב, בירת אוקראינה.
הוא משמש את מרבית הטיסות הבין-לאומיות אליה וממנה, והוא אחד משלושת נמלי התעופה המשרתים את קייב, יחד עם נמלי התעופה נמל התעופה הבין-לאומי קייב ג'וליאני ואנטונוב.
ב־22 ביוני 1959 הורתה ממשלת הרפובליקה האוקראינית על הקמת מתקן תעופה אזרחית לשדה התעופה ששכן סמוך לבוריספיל, ושימש עד אז לתעופה צבאית בלבד.
ב־7 ביולי באותה שנה נפתח הנמל לטיסות אזרחיות ונקרא "קייב צנטרלני" (מילולית: "קייב מרכז").
הטיסה הסדירה הראשונה הייתה של מטוס טופולב Tu-104 ממוסקבה, שנשא 100 נוסעים וכ־1,600 ק"ג של מטען.
קווי הטיסה הסדירים הראשונים שהוקמו אל נמל היו אל וממוסקבה וסנקט פטרבורג (אז לנינגרד).
בנובמבר 1960 הפך הנמל באופן רשמי לבסיסם של מספר מטוסי Tu-104 ו־An-10, בניגוד למטוסים הקודמים שבסיסם היה במוסקבה ובערים אחרות בברית המועצות.
בשנת 1963, הקים מינהל התעופה האוקראיני מחלקה שכללה את נמל התעופה בוריספיל ואת קבוצת המטוסים שסופחו אליו.
במהלך שנות ה־60 וה־70 קבוצת מטוסים זו גדלה לאין ערוך, ובשנת 1974 כללה ארבעה ציים של מטוסי טורבו־מניפה (טופולב Tu-104, טופולב Tu-134 וטופולב Tu-154) ושני ציים של מטוסי טורבו־פרופ (איליושין Il-18).
בשנת 1965 נפתח טרמינל נוסעים חדש, ומאוחר יותר באותה שנה הותקנה בנמל מערכת סיוע נחיתה אוטומטית.
בשנות ה־80 החל הנמל לקבל טיסות בין-לאומיות, ולצורך כך הוקמו בו גופי ביקורת הגבולות ומכס.
עם זאת, אזרחים סובייטים מן השורה לא הורשו לטוס מקייב אל מחוץ לברית המועצות, ולצורך כך נדרשו לטוס ממוסקבה בלבד.
עד שנותיה האחרונות של המלחמה הקרה, הנמל שימש גם את חיל האוויר הסובייטי וחנה בו רגימנט תובלה אווירי שהורכב ממטוסי איליושין Il-76.
בשנת 1993, במסגרת רה־ארגון במשרד התחבורה של אוקראינה, הוקמה מחלקה ייעודית של חברת אייר אוקראינה להפעלת טיסות מהנמל.
ההגבלות על היעדים והנוסעים הוסרו, ומאז כמות הטיסות והנוסעים העוברים בנמל נמצאת בנסיקה מתמדת.
כיום הנמל הוא אחד העמוסים במזרח אירופה, ובשנת 2008 עברו בו מעל שישה מיליון נוסעים, והוא מחזיק באופן מתמשך בנתח של בין 60% ל־70% משוק התעופה באוקראינה.
הנמל משמש כבסיסן של חברות התעופה האוקראיניות Windrose Airlines ואוקראין אינטרנשיונל איירליינס.
ומשמש כשער כניסה (האווירית) לאוקראינה לרוב הנוסעים לאומן.
החל מ-2018 מקשרת רכבת מהירה, בוריספיל אקספרס, את שדה התעופה לתחנת קייב פסז'רסקי.
ב-24 בפברואר 2022, ממשלת אוקראינה סגרה את מרחב האווירי לטיסות אזרחיות בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה.
נמל התעופה הבין-לאומי בוריספיל נפגע מטילים רוסיים שכוונו לתשתיות אוקראינה.
כיום פועלים בנמל ארבעה בתי נתיבות:
טרמינל B - בית הנתיבות הישן שמשמש כיום לטיסות שכר מישראל לקבר רבי נחמן מברסלב באומן בראש השנה.
טרמינל C - משמש למטוסי עסקים ואח"מים.
טרמינל D - נפתח במאי 2012 ומשמש את רוב הטיסות הבין-לאומיות.
טרמינל F - נפתח ב־21 בספטמבר 2010 ומשמש בעיקר חברות לואו קוסט.
נמל התעופה הבין-לאומי אנטבה הוא נמל התעופה הבינלאומי העיקרי של אוגנדה.
המטה הראשי של רשות התעופה האזרחית של אוגנדה נמצא בשדה תעופה זה.
שדה התעופה נמצא סמוך לעיירה אנטבה, על חוף אגם ויקטוריה, 41 ק"מ דרומית-מערבית לרובע העסקים המרכזי של קמפלה, בירת אוגנדה, והעיר הגדולה ביותר במדינה.
שדה התעופה נבנה ב-1928-1929. המטוסים הראשונים שהשתמשו בשדה התעופה החדש היו של חיל האוויר המלכותי, שהשתמשו במסלול דשא באורך של 900 מטרים, בתאריך 17 בפברואר 1929. בינואר 1932 החלו להשתמש בשדה לשם שירותי דואר בין אנטבה לקהיר.
ב-10 בנובמבר 1951 שדה התעופה נפתח מחדש באופן רשמי לאחר שהמסלולים הורחבו עוד יותר (מסלול 12/30 הוארך לכדי 3,300 מטרים).
מסוף הנוסעים נבנה בשנות ה-70 המאוחרות.
חברת בר תעופה מרכזת את פעילותה בנמל תעופה זה.
ב-27 ביוני 1976 (כ"ט בסיון ה'תשל"ו) נחטף מטוס איירבוס A300 של חברת התעופה הצרפתית אייר פראנס, בטיסה 139 מנמל התעופה בן-גוריון לפריז, לאחר שערך חניית ביניים באתונה.
במבצע של סיירת מטכ"ל חולצו השבויים שהוחזקו בשדה והושבו לישראל.
נזקים רבים נגרמו לשדה התעופה במבצע, כך שפתיחתו המחודשת של הטרמינל הייתה רק לאחר שנים מספר.
בשנת 1976, טיסה 139 של חברת התעופה אייר פראנס מתל אביב לפריז נחטפה ונלקחה לאנטבה.
קומנדו ישראלי חילץ את בני הערובה במבצע אנטבה.
ב-9 במרץ 2009, טיסה של חברת ארוליפט מסוג איליושין Il-76-S9 SAB התרסקה לתוך אגם ויקטוריה לאחר המראה מנמל התעופה של אנטבה, אוגנדה, והרג את כל 11 האנשים שהיו על הסיפון מכיוון ששניים מהמנועים עלו באש בהמראה.
המטוסים היו חכורים על ידי דינקרופ מטעם אמיסון.
התאונה נחקרה על ידי משרד התחבורה של אוגנדה, שקבע כי כל ארבעת המנועים זמנם פג וארוליפט חיזקו אותם בעבודה רשלנית ללא אישורים אך טענה זו לא ניתנת להוכחה.
נמל התעופה הבין-לאומי באקו-היידר אלייב (באזרית: Heydər Əliyev adına beynəlxalq hava limanı) הוא נמל תעופה בין-לאומי השוכן במרחק של 20 ק"מ צפונית-מזרחית למרכזה של העיר באקו, בירת אזרבייג'ן.
נמל התעופה הוא העמוס שבחמשת נמלי התעופה במדינה, והוא משמש כבסיס הפעולה המרכזי של חברת הדגל אזרבייג'ן איירליינס.
ב-10 במרץ 2004 שונה שמו של נמל התעופה מבינה (Bina), על-שם יישוב סמוך, והוא קרוי מאז על-שמו של נשיא אזרבייג'ן היידר אלייב.
עד 2011 כלל הנמל שני מבני טרמינל מחוברים זה לזה, ובכל אחד מהם שני גשרי עלייה למטוס.
אחד מהם שימש לטיסות פנים ולטיסות אל מדינות חבר העמים, והאחר שרת את קווי הטיסה הבינלאומיים.
בתחילת 2011 החלה הקמתו של מבנה טרמינל חדש צפונית-מזרחית לטרמינלים הקודמים, ובנייתו הסתיימה באפריל 2014. המבנה החדש מעוצב כמשולש, והוא משתרע על פני שטח בנוי של 53,000 מ"ר.
מותקנים בו 12 גשרי עלייה למטוס, ועם השלמתו עלתה קיבולתו השנתית של הנמל ממיליון לארבעה מיליון נוסעים בשנה.
במקביל עוצבה חזיתו של הטרמינל הישן בסגנון דומה לזה של המבנה החדש, והוא משמש לטיסות פנים בלבד.
מהנמל פועלות טיסות ליעדים באסיה ובאירופה.
אזרבייג'ן איירליינס מפעילה 3 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
ישראייר מפעילה 2 טיסות שבועיות בין הנמל לנמל התעופה בן-גוריון.
נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג קפיטל (בסינית מפושטת: 北京首都国际机场, בפין-יין: Běijīng Shǒudū Guójì Jīchǎng, באנגלית: Beijing Capital International Airport) הוא נמל התעופה הגדול בסין המשמש את מטרופולין בייג'ינג.
נמל התעופה הוא העמוס ביותר באסיה, וממוקם במקום השני ברשימת שדות התעופה העמוסים בעולם - אחרי נמל התעופה הבינלאומי הרטספילד-ג'קסון אטלנטה.
בקטגוריית המטענים ממוקם הנמל במקום ה-14 בעולם, בשנת 2010 טיפלו בנמל ב-1,420,997 טונות מטען.
נמל התעופה משמש כבסיסן של החברות אייר צ'יינה, צ'יינה סאות'רן איירליינס, והאינאן איירליינס.
כדי להכיל את נפח התנועה הגדל, ולקראת אולימפיאדת בייג'ינג, נבנה בשנת 2008 טרמינל 3; הטרמינל הוא המבנה החמישי בגודלו בעולם - עם שטח של 986,000 מ"ר.
בסוף שנת 2019 נחנך נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג דאשינג המיועד להקל על העומס בנמל התעופה, חלק מחברות התעופה העבירו את פעילותן לשדה החדש.
חברת אל על מפעילה מדי יום טיסה מנמל התעופה בן-גוריון אל הנמל.
ב 28 באפריל 2016 החלה חברת האינאן איירליינס להפעיל אף היא טיסות סדירות לישראל במטוסי איירבוס A330.
נמל התעופה הבינלאומי פרנץ ליסט (בהונגרית: Liszt Ferenc Nemzetközi Repülőtér) הוא נמל התעופה הבינלאומי הגדול בהונגריה, והשער הראשי לכניסה של טיסות בינלאומיות.
הנמל נמצא במרחק של כ-16 ק"מ מזרחית לבודפשט.
החל משנת 2011 נמל התעופה נקרא על שמו של המלחין ההונגרי פרנץ ליסט.
עד אז היה ידוע כ"נמל התעופה פריהג'" (Ferihegy).
ב-2012 עברו בנמל התעופה כ-8.5 מיליון אנשים.
לאחר שחברת התעופה הלאומית של הונגריה, מאלב פשטה את הרגל, נמל התעופה משמש כבסיס אם לחברות ויז אייר וריינאייר.
נמל התעופה הוקם בשנת 1942 והחליף את נמל התעופה הישן של העיר למטרות אזרחיות וצבאיות.
במהלך מלחמת העולם השנייה הופצץ נמל התעופה פעמים רבות וניזוק קשה.
עם תום מלחמת העולם השנייה, נפל נמל התעופה לידיים סובייטיות.
בשנת 1947 הוחלט לשפץ את נמל התעופה ולפתוח אותו למטרות אזרחיות בלבד.
לאחר שלוש שנים של עבודות נפתח נמל התעופה במאי 1950. באותה העת היו רק מספר טיסות בינלאומיות מנמל התעופה, בעיקר למדינות בגוש המזרחי כמו: פראג, ורשה, בוקרשט וסופיה.
חברת מאלב הוקמה ב-1954 והייתה לחברה הראשונה להפעיל טיסה למערב אירופה ב-1956. שנה לאחר מכן קלט נמל התעופה לראשונה טיסה של חברה זרה ממערב אירופה, חברת KLM.
ב-1958 הוחלט להאריך את מסלול ההמראה/נחיתה ל-3010 מטרים.
כתוצאה מעליה בכמות הנוסעים והטיסות הוחלט ב-1980 לשדרג את הנמל תעופה ולבנות טרמינל נוסף.
טרמינל 2 נפתח ב-1985. ב-1990 עברו בנמל התעופה כבר כ-2.5 מיליון נוסעים.
לאור העלייה המתמדת בכמות שהגיעה לכ-8 מיליון נוסעים, התקבלה החלטה ב-2007 לשפץ את טרמינל 1.
עד שנת 2012 שימש נמל התעופה כבסיס אם של חברת מאלב, עד שפשטה את הרגל.
מאלב הייתה אחראית לשליש מהטיסות שהמריאו ונחתו בנמל התעופה.
את מקומה של מאלב תפסה חברת ויז אייר וחברות זרות רבות הגדילו את כמות הטיסות לנמל התעופה כגון ריינאייר, לופטהאנזה, אג'יאן איירליינס ועוד.
בנמל התעופה ישנם ארבעה בתי נתיבות.
טרמינל 1 המיועד לטיסות מוזלות, טרמינל 2A, טרמינל 2B וטרמינל קטן המיועד לתקופות עמוסות, בעיקר בקיץ.
הטרמינלים 2A ו-2B נמצאים בסמיכות זה לזה, אך טרמינל 1 נמצא 7 קילומטרים מערבה.
קו אוטובוס מקשר בין הטרמינלים.
ב-30 במרץ 2008 הצטרפה הונגריה לאמנת שנגן ועל כן הוחלט שכל הטיסות המגיעות ממדינות החתומות על אמנת שנגן יגיעו לטרמינל 2A וטיסות ממדינות המגיעות ממדינות הלא חתומות על האמנה יגיעו לטרמינל 2B.
גם טרמינל 1 המיועד לטיסות מוזלות חולק כך.
לאחר פשיטת הרגל של חברת מאלב וכתוצאה מכך הירידה המשמעותית בכמות הנוסעים בנמל הוחלט לסגור את טרמינל 1 באופן זמני על מנת לחסוך עלויות ולהעביר את כל הטיסות המוזלות לטרמינל 2B.
נמל התעופה שוכן 16 ק"מ מזרחית לבודפשט.
טרמינל 1 נמצא 7 ק"מ מערבית לשאר הטרמינלים.
הוא גם קרוב יותר לכביש הראשי ולמסילת הרכבת שעוברת לאורכו.
תחנת הרכבת Szemeretelep נמצאת במרחק של כקילומטר מהטרמינל ובעבר היה קו אוטובוס שחיבר בין השניים.
טרמינל 2A ו-2B מחוברים אחד לשני.
מהטרמינלים יוצאים אוטובוסים בקו 200E, 200 ו-950 (קו לילה) שמופעלים על ידי חברת התחבורה הציבורית העירונית של בודפשט, BKK.
האוטובוסים לא מגיעים למרכז בודפשט.
חלקם מגיעים לתחנת הרכבת התחתית של בודפשט המזרחית ביותר של הקו הכחול, תחנת Kőbánya-Kispest וחלקם לתחנת הרכבת Szemeretelep הסמוכה לטרמינל 1.
בנוסף נמל התעופה מפעיל שאטלים בתשלום למרכז העיר, כך גם חלק מחברות התעופה.
בנמל התעופה יש חברת מוניות אחת, מוניות Fo המפעילה מוניות מפתח הטרמינל.
החברה היא היחידה שרשאית לפעול מנמל התעופה לאחר שזכתה במכרז.
נמל התעופה הבינלאומי באסל אל-אסד הוא בסיס טיסה ונמל תעופה בינלאומי הממוקם בג'בלה, ומשרת את לטקיה, עיר הנמל העיקרית בסוריה.
נמל התעופה נקרא על שמו של באסל אל-אסד (1962–1994), בנו של מנהיג סוריה לשעבר חאפז אל-אסד ואחיו של המנהיג לשעבר בשאר אל-אסד.
נמל התעופה נמצא בגובה 48 מטרים מעל פני הים.
יש לו מסלול מרכזי בכיוון 17/35 עם משטח אספלט בממדים 2,797 על 45 מטרים.
בסמוך לבנייני שדה התעופה האזרחיים נמצא בסיס חיל האוויר הרוסי חְמֶיימִים הבסיס הרוסי העיקרי והמשרתים הרוסים שהוצבו, היו נכון לתחילת אוקטובר 2015 כ-600 אנשי חיל רגלים הרוסי שתפקידם במתן אבטחה לבסיס האווירי
פעילות צבאית רוסית בנמל התעופה לטקיה נחשפה על ידי גורמי מודיעין אמריקאים בתחילת ספטמבר 2015, כאשר גורמים אמריקאים הביעו דאגה.
בבסיס יש יכולות לטיפול ולכן מוצבות שם מטוסי תובלה מדגמים: אנטונוב
מבנים חדשים נוספים כוללים מתקני אחסון, מטבחי שדה ותחנות תדלוק הוקמו תוך מספר חודשים בשנת 2015
אספקה מוטסת מרוסיה או נשלחת דרך נמל טרטוס במרחק 50 ק"מ משם.
ב:26 בנובמבר 2015 נפרסה על ידי רוסיה מערכת הגנה אווירית מסוג: S-400
נמל התעופה הבין-לאומי בחריין (קוד יאט"א: BAH, קוד ICAO: OBBI; בערבית: مطار البحرين الدولي) הוא נמל התעופה הבינלאומי של בחריין הממוקם באי מוחארק, כ-7 קילומטרים צפונית לבירה מנאמה.
נמל התעופה משמש בסיס ראשי לחברת גאלף אייר, חברת התעופה הלאומית של בחריין.
הטיסה המסחרית הראשונה הגיעה לבחריין הגיעה בשנת 1932 כעצירה בדרך מלונדון לניו דלהי המטוס שעצר שם נשא את השם "חניבעל" ונסעו בו 24 נוסעים.
הנוסעים היו זקוקים לנקודת עצירה מכיוון שהטיסה ארכה כמה ימים (המטוס התקדם במהירות של כ-100 קמ"ש).
בזכות עצירה זו, בחריין הפכה למדינה הראשונה במפרץ הפרסי שמטוס הגיע אליה.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש המקום את חיל האוויר האמריקאי כתחנת ביניים בין קראצ'י לקהיר.
משנת 1943 עד עצמאותה של בחריין בשנת 1971 שמר חיל האוויר המלכותי הבריטי על המקום כמתחם צבאי סגור, רוב המתקנים שהוחזקו על ידי הבריטים נקנו על ידי גאלף אייר בעוד חלק קטן מנמל התעופה ממשיך להיות מוחזק בידי האמריקאים והבריטים.
בשנים האחרונות, מאחר שהבחריינים קנו מטוסים חדשים, שדה התעופה צמח ונבנו טרמינלים חדשים, חודשו ונוספו קווים חדשים לשדה התעופה ובהדרגה הוא נהפך משדה התעופה הקטן של 1932 לשדה תעופה גדול ומודרני.
נמל התעופה מינכן פרנץ יוזף שטראוס מימן טרמינל VIP חדש ממנו יצאו טיסות לגרמניה.
ב-2016 עברו בנמל כ-8.7 מיליון נוסעים עליה של כ-2% משנה לפני.
גאלף אייר מפעילה שתי טיסות שבועיות מתל אביב לנמל התעופה.
נמל התעופה הבין-לאומי ברזיליה-פרזידנטה ז'וסלינו קוביצ'ק (בפורטוגזית: Brasília–Presidente Juscelino Kubitschek International Airport) הוא נמל תעופה המשרת את ברזיליה, בירת ברזיל.
הנמל הוא השני בגודלו בברזיל לאחר נמל התעופה ריו דה ז'ניירו.
במקום שוכן גם בסיס חיל האוויר הברזילאי.
עם הקמת העיר ברזיליה הוחלט הצורך על הקמת נמל תעופה שישרת אותה.
ב-1955 נבנה נמל תעופה זמני ששכן היכן שנמצאים כיום מסוף תחנת האוטובוסים ותחנת הרכבת של ברזיליה.
ב-6 בנובמבר 1956 החלו העבודות על הנמל הנוכחי.
מסלול הנחיתה שתוכנן להיות באורך 3,300 מטרים היה בהתחלה באורך של 324 מטרים וטרמינל הנוסעים נבנה מעץ.
ב-2 באפריל 1957 המטוס הנשיאותי היה לכלי הטיס הראשון שנחת בנמל התעופה.
טקס הפתיחה נערך ב-3 במאי של אותה שנה.
ב-1965 האדריכל אוסקר נימאייר הציע פרויקט להחלפת הטרמינל הקיים, אך לאור הפיכת 1964 בברזיל החונטה הצבאית שתפסה את השלטון בחרה בפרויקט שהציע טרסיו פונטנה פאצ'או, אדריכל של חיל האוויר הברזילאי.
בשנת 2005, המסלול השני נפתח.
בחודש אפריל 2014 נפתח הטרמינל הדרומי המשמש לטיסות פנים.
מאז 1999 נקרא נמל התעופה על שם נשיא ברזיל בין השנים 1956–1961 ז'וסלינו קוביצ'ק.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'וליוס נייררה הוא נמל התעופה של דאר א-סלאם, העיר הגדולה ביותר בטנזניה.
נמל התעופה ממוקם כ-12 קילומטרים דרומית-מערבית למרכז העיר.
מנמל התעופה מופעלות טיסות למגוון יעדים באירופה, אסיה, אפריקה וגם קטר, עומאן ודובאי שבמזרח התיכון.
נמל התעופה נקרא על שמו של ג'וליוס נייררה, שהיה נשיאה הראשון של טנזניה.
באוקטובר 2005 היה שמו של נמל התעופה "נמל התעופה הבינלאומי דאר א-סלאם" ורק ב-1 בנובמבר 2006 שונה שמו לשם הנוכחי.
ממוצע זה עלה עם השנים, ובשנת 2015 עברו בנמל התעופה 2,496,394 נוסעים.
ב-2013 נחתם הסכם עם חברת באם אינטרנשיונל ההולנדית ורשות שדות התעופה הטנזנית להרחבה הנמל והקמת טרמינל שלישי.
על פי התכנון, הטרמינל יוכל לשרת כ-3.5 מיליון נוסעים ועלות הקמתו המוערכת היא 110 מיליוני דולרים אמריקאים.
הטרמינל החל לפעול באוגוסט 2019.
נמל התעופה הבין-לאומי אלמטי (בקזחית: Халықаралық Алматы Әуежайы, ברוסית: Международный Аэропорт Алматы, באנגלית: Almaty International Airport) הוא נמל התעופה שנמצא כ-15 ק"מ צפונית מזרחית מהעיר אלמטי, העיר הגדולה בקזחסטן.
נמל התעופה הבינלאומי אלמטי נבנה בשנת 1935. עד שנת 1990 היה נמל התעופה חלק מהמחלקה לתעופה אזרחית בקזחסטן, עם זאת בשנת 1991 התארגן מחדש תחת השם "נמל התעופה אלמה-אטא".
בשנת 1993 הפך הנמל לגוף עצמאי.
ב-26 בדצמבר 1975 התחילה החברה (The supersonic transport (SST לשנע דואר ומשלוחים מהנמל למוסקבה במטוס העל-קולי טופולב Tu-144, ומנובמבר 1977 גם נוסעים.
מ-1 ביוני 1978 התחילה גם אירופלוט להפעיל טיסות עם המטוס ב"טופולב Tu-144".
בשנת 1998, עקב שיפוץ המסלול, קיבל השדה מעמד של נמל תעופה בינלאומי.
בשנת 2004 הוקם טרמינל חדש בשדה.
ב-30 בספטמבר 2008 נחנך המסלול השני בטיסה של BMI מהנמל לנמל התעופה לונדון הית'רו - זהו המסלול הכי ארוך במרכז אסיה ויכול לקבל כל מטוס ללא הגבלת משקל.
עקב בעיות בתשתית יותר יקר כיום (2012) לטוס על איירבוס A-320 בכ-18% ובואינג B-767 בכ-43% מאלמטי, לעומת משדות תעופה באירופה.
לאורך השנים קודמו תוכניות לבנות טרמינל חדש עבור טיסות בינלאומיות, עם קיבולת של עד 2,500 נוסעים לשעה בעתיד הקרוב, תשתית מפותחת המורכבת מכנס אולמות, מרכז עסקים, מרכז קניות ובתי קולנוע בתוך הטרמינל.
עם זאת, בניית הטרמינל התעכבה בשל חוסר טיפול מנהלי של הקמת הפרויקט וחוסר מקום.
במהלך העשור השני של המאה ה-21, התוכניות העדכניות מקדמות את בנייתו של שדה התעופה החדש של Kapchagai במרחק 48 ק"מ מאלמטי.
עונתי: סומון אייר (אנ')דושנבה, ח'וג'נדטאג'יק אייר (אנ')דושנבהטורקיש איירליינסאיסטנבולטורקמניסטן איירליינסאשגבאטיוקריין אינטרנשיונל איירליינסקייבאוזבקיסטן איירווייזטשקנט
נמל התעופה הבין-לאומי בייג'ינג דאשינג (בסינית: 北京大兴国际机场, פין-יין: Běijīng dàxīng guójì jīchǎng, באנגלית: Beijing Daxing International Airport) הוא נמל תעופה בדאשינג, דרום בייג'ינג.
הוא מתוכנן לתעבורה שנתית של כ-100 מיליון איש, והוא נמל התעופה הגדול ביותר בעולם בשטחו.
בנייתו הסתיימה בחודש יוני 2019 והפעילות בו החלה בסוף ספטמבר, אחרי שישה ניסויי הרצה.
נמל התעופה החדש, שעלות בנייתו הוערכה בכ-17 מיליארד דולר, משרת את בייג'ינג, טיינג'ין והביי, ומשתרע על פני שטח של כ-27,000 דונם.
הוא הוקם עם 4 מסלולי המראה ונחיתה (עם אפשרות להרחבה עד 7 מסלולים).
בניין הטרמינל עצום ומשתרע על שטח של 700,000 מ"ר ואילו מרכז התחבורה היבשתית משתרע על 80,000 מ"ר.
על פי מינהל התעופה האזרחית בסין, חברות תעופה כמו צ'יינה איסטרן אייליינס וצ'יינה סאות'רן איירליינס החלו להפעיל את טיסותיהן מהשדה בסוף אוקטובר 2019, והמעבר של כל הטיסות שלהן הושלם עד 2021.
שדה תעופה שני לבייג'ינג הוצע ב-2008, לאחר שעד שנת 2012 היה צפוי שנמל התעופה הבינלאומי הקיים בבייג'ינג, נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל, יפעל בקיבולת המלאה שלו.
בדיווחים מוקדמים בתקשורת, בספטמבר 2011, נמסר כי בשדה התעופה החדש יכולים להיות עד 9 מסלולים: 8 מסלולים לתעופה אזרחית ועוד מסלול אחד המוקדש לשימוש צבאי, ושהוא יחליף את נמל התעופה הבינלאומי בייג'ינג קפיטל כשדה התעופה הראשי של בייג'ינג, ויהיה הגדול בסין.
שדה התעופה תוכנן להיות מסוגל לטפל ב-120 עד 200 מיליון נוסעים בשנה, שאם הקיבולת הייתה מנוצלת במלואה, יהפוך אותו לנמל התעופה העמוס ביותר בעולם בתנועת נוסעים.
ב-22 בדצמבר 2014, ניתן אישור רשמי לבנייה, על ידי הוועדה הלאומית לפיתוח ורפורמה.
תוכנית האב של שדה התעופה הוכנה על ידי חברת NACO (חברה לתכנון שדות תעופה מהולנד).
התכנון כלל מרכז תחבורה קרקעי המספק לנמל התעופה קישורי תחבורה ציבורית לרכבת מהירה, מטרו, כבישים מהירים, קווי אוטובוס בתוך השדה, אוטובוסים מקומיים ובין- מערכת תחבורה בשדה התעופה.
בניין הטרמינל תוכנן על ידי משרד האדריכלים של זהא חדיד, אדריכלית בריטית ממוצא עיראקי, יחד עם משרדי אדריכלים מצרפת וסין.
במבט-על נראה בניין הטרמינל כמו כוכב ים, עם חמש זרועות ענק.
בעיצוב ניכרים עקרונות הארכיטקטורה הסינית המסורתית, המארגנים חללים קשורים זה בזה סביב חצר מרכזית מפוארת, הממוקמת במרכז שדה התעופה.
החצר משמשת כמרחב ישיבות רב שכבתי עבור הנוסעים בשדה התעופה.
המבנה כולל חלונות בגג המכניסות אור טבעי לחללים.
אור טבעי נכנס גם דרך רשת חרכים ליניארית, המקלה על הניווט ברחבי הבניין.
נמל התעופה תוכנן תוך התחשבות בקיימות, מתקני ייצור חשמל פוטו וולטאי מותקנים ברחבי הנמל.
בנוסף הוקמה מערכת איסוף מי גשמים וניהול מים, אשר משתמשת באגירה טבעית וטיהור טבעי של עד 2.8 מיליון מ"ק מים, מה שמסייע במניעת שיטפונות.
בנייתו של שדה התעופה החלה ב-26 בדצמבר 2014, ועד מרץ 2017, מבנה הבטון של הטרמינל הושלם.
ב-23 בינואר 2019 החלו לבצע בדיקת טיסה.
ב-30 ביוני 2019 הסתיימה בנייתו רשמית לקראת פתיחתו בספטמבר.
בניית שדה התעופה עצמו עלתה 120 מיליארד רנמינבי (כ-17 מיליארד דולר), כאשר פרויקטים אחרים לבניית השדה עלו 330 מיליארד רנמינבי (46.2 מיליארד דולר), כך שסך העלות הכוללת של הפרויקט הייתה 450 מיליארד רנמינבי (63 מיליארד דולר).
בשנת 2019 חלפו בשדה התעופה 3.1 מיליון נוסעים ובשנת 2020 חלפו 16 מיליון נוסעים, גידול של 413%.
נמל התעופה הבינלאומי בצרה הוא נמל התעופה השני בגודלו בעיראק והוא ממוקם כ-20 ק"מ ממערב לעיר בצרה.
הנמל משמש כבסיס משני של חברת התעופה העיראקית עיראקי איירווייז.
הנמל נבנה בשנת 1980 ומתופעל מאז על ידי ממשלת עיראק.
בשנת 1991 הופסק פרויקט שיפוץ הנמל שכללה בניית טרמינל חדש, וזאת עקב מלחמת המפרץ.
המשך פיתוח הנמל בוצע בפועל בשנת 2003 לאחר הפלישה האמריקנית לעיראק, מספר מבנים שופצו על ידי הסוכנות האמריקאית לפיתוח בינלאומי ובנמל נבנה מגדל בקרה אווירית והותקנו בו אמצעי ניווט, כמו כן הוקמו בו מבני תחבורה ותקשורת.
נמל התעופה נפתח בסופו של דבר ביוני 2004, פתיחת הנמל צוינה על ידי הקרבת כבשים כמו גם עם נחיתתו של מטוס סילון מסוג בואינג 727 של חברת עיראקי איירווייז מבגדאד.
בכך ציינה גם החברה את פתיחת השירות הפנימיים, בחנוכת הקו מבגדד לבצרה.
נמל התעופה נמצא בתהליכי בנייה מחדש.
בין השנים 2003 ו 2009 הייתה בנמל נוכחות גדולה של חיל האוויר המלכותי הבריטי.
נמל התעופה הבין-לאומי גגארין הוא נמל התעופה הבינלאומי החדש של העיר סראטוב, הממוקם צפונית לכפר סבורובקה שברוסיה.
ב-18 באוגוסט 2019 נמל התעופה קלט טיסת ניסוי ראשונה ממוסקבה.
ב-20 באוגוסט 2019, נמל התעופה החל בעבודה סדירה וב-21 באוגוסט נסגר נמל התעופה סראטוב-מרכז.
בשל הצורך בסגירת נמל התעופה הקיים סראטוב-מרכז מסיבות ביטחוניות, בנובמבר 2007 חתם משרד התחבורה של מחוז סרטוב על חוזה לביצוע עבודות סקר לבחירת אתר להקמת נמל תעופה חדש בסראטוב.
במרץ 2008 דובר על בשלושה אתרים: סווינצובקה, סאבורובקה, ראדישצ'בו, במזלג המפגש של הכבישים בזארני-קראבולק - וולסק במרחק 50 ק"מ מהעיר סראטוב.
באביב 2008 נבחר האתר בסבורובקה.
ב-11 בדצמבר 2008, נושא בניית שדה תעופה נשקל על ידי הדומה המחוזית של סרטוב.
עיתוי תחילת עבודות התכנון ואישור הבנייה.
סוגיית פדיון האדמות שבבעלות החקלאים נפתרה באותו דיון.
באוקטובר 2009 שודרה בטלוויזיה של סראטוב, תוכנית שבמסגרתה נודע כי אושר תוואי וצפי השלמת הקמת נמל התעופה החדש (עד 2015).
בסוף יוני 2011 השלימה ממשלת מחוז סרטוב את רכישת הקרקעות להקמת נמל תעופה.
הזוכה במכרז לתכנון תשתיות הנדסיות ותקשורת הייתה חברת וולגומוסט.
ב-28 בספטמבר 2012 יצא מכרז להקמת השלב הראשון של נמל התעופה בסבורובקה.
ב-10 באוקטובר 2012 נערך טקס הנחת אבן הפינה לבניית שדה תעופה חדש בכפר סבורובקה.
לדברי סגן ראש הסוכנות הפדרלית לתחבורה האווירית קונסטנטין מאחוב, בעוד שנתיים או שלוש שדה התעופה בסאבורובקה יהיה מוכן.
ההנחה הייתה ששדה התעופה החדש, כמו זה הקיים, יקבל את השם "מרכזי".
אנשי איכות הסביבה של סרטוב ביקרו את פרויקט בניית נמלי התעופה ליד סבורובקה וטענו כי בנייתו כרוכה בפגיעה במרקם הטבעי של המחוז ובאמת החקלאים באזור.
עלות בנייה משוערת – 15 מיליארד רובל.
כאשר כ-4 מיליארד רובל הוקצו מהתקציב הפדרלי עד 2015, כ-4.8 מיליארד רובל מתקציב המחוז ושאר הכספים — כ-6.2 מיליארד רובל הגיעו מהשקעות פרטיות.
חברת סרטוב איירליינס אמרה כי לאחר הקמת נמל התעופה החדש היא עדיין מתכוונת להתבסס בנמל התעופה הקיים (הישן).
באוגוסט 2013 הוכרז כי תכנון שדה התעופה החדש הותאם כך שיכלול מסוף נמל תעופה (בפרויקט הראשוני, שדה התעופה לא כלל טרמינל נפרד והנוסעים היו נאלצים לבצע צ'ק-אין בשדה התעופה הישן, ואז לנסוע לסאבורובקה).
בנוסף, מאפייני כיסוי המסלול שונו כך שיוכל לקבל את כל סוגי המטוסים.
אדמת ירקות הוסרה באתר הבנייה בשדה התעופה, בטון רזה הונח והונח על המסלול, מסלולי הסעות, העבודות החלו בהתקנת גידור לשדה תעופה, הנחת קווי כבלים, הקמת דרך סיור ומגדל פיקוח.
תוכנן לבנות שני כבישי גישה לשדה התעופה החדש: כביש צפוני שיתחיל מהכביש המהיר סראטוב-סירנאן, וכביש דרומי מהגשר החדש מעבר לוולגה בסביבת הכפר דובקי.
בעתיד צפוי קישור לרחוב סימבירסקאיה שבעיר סראטוב, שייצור יציאה חדשה מהעיר אל דרך העוקפת בין הכפר יובילייני למחוז המשנה סולנצ'ני-2.
בספטמבר 2013 דיווחו בתקשורת כי חברת רנובה הייתה המתמודדת העיקרית להקמת שדה תעופה חדש בסרטוב.
החל מספטמבר 2015, נבנים מתקנים חיצוניים, צינור גז וקו תקשורת סיב אופטי.
בוצעה הקמת מתקני אספקת מים ומתקן לאספקת חשמל לשדה התעופה, בנוסף נבנה מתחם שירות לנוסעי הרכבת.
בנוסף מתוכננת הקמת מתחם מכ"ם ומתקן תקשורת.
בשלב הראשון שטחו של נמל התעופה יהיה 25 אלף מ"ר.
על פי נתונים מעודכנים, עלות הבנייה הכוללת תהיה כ-21 מיליארד רובל.
עד יולי 2018 בניית מסוף הנוסעים של נמל התעופה החדש של סראטוב הושלמה ב-33%, מה שתואם את לוח הזמנים לבנייה.
עבודות הגמר החלו בכל אזורי שירות הנוסעים ואזורי הטכנולוגיה.
בספטמבר 2018 נמשכה סלילת השכבה העליונה של המסלול, סלילה מוקדמת יותר לא בוצעה עקב בעיות עם תשתית המסלול.
באפריל 2019 הוקצה לנמל התעופה הקוד GSV בהתאם להחלטה מס 763 שאומצה על ידי ועידה של האיגוד הבינלאומי לתחבורה אווירית (IATA).
פתיחת נמל התעופה היה ב-20 באוגוסט 2019.
חברת פובדה איירליינס מפעילה טיסות סדירות לשדה התעופה גגרין מיום פתיחתה.
נמל התעופה הבין-לאומי אשגבאט ספרמיראט טורקמנבאשי (בטורקמנית: Saparmyrat Türkmenbaşy halkara aeroporty) הוא נמל התעופה הראשי של טורקמניסטן, הממוקם כ-10 ק"מ צפון מערבית לבירה אשגבאט, בשולי העיר.
הנמל משמש כבסיסה של חברת התעופה טורקמניסטן איירליינס.
+חברת תעופהיעדיםבלאביהעונתי: מינסקטורקיש איירליינסאיסטנבולטורקמניסטן איירליינסאבו דאבי, אלמטי, אמריטסר, אנקרה, בלקנאבט, בנגקוק – סוברנבהומי, בייג'ינג - קפיטל, דשוגוז, ניו דלהי, דובאי, פרנקפורט, איסטנבול, ג'דה, קאזאן, קואלה לומפור, מרי, מוסקבה – דומודדובו, סנט פטרסבורג, טורקמנבאט, טורקמנבאשיS7 איירליינסמוסקבה - דומודדובופליי דובאידובאיצ'יינה סאות'רן איירליינסאורומצ'י
בנמל קיימים שני מסלול המראה מקבילים, ומסלול קצר נוסף עשוי אספלט.
נמל התעופה הבין-לאומי בויאנט אוכאה (במונגולית: Буянт-Ухаа олон улсын нисэх буудал) הוא נמל התעופה הבין-לאומי הראשי של מונגוליה ומשמש כשער הכניסה האווירי העיקרי למדינה.
הנמל ממוקם כ-18 ק"מ דרומית מערבית לבירה אולן בטור.
הנמל משמש כבסיס לחברת התעופה הלאומית MIAT מונגוליאן איירליינס, וכן לחברות אארו מונגוליה, והונו אייר.
שדה התעופה נמצא בבעלות ממשלת מונגוליה ומופעל על ידי רשות התעופה האזרחית במונגוליה.
יש לו מסלול אספלט אחד (באורך של 3,100 מטר), ומסלול דשא באורך של 2,000 מטר.
שדה התעופה משרת את תושבי מונגוליה מאז 19 בפברואר 1957. באותה תקופה הוא היה ידוע בשם שדה התעופה Buyant-Ukhaa.
שדה התעופה החל בפעילות בינלאומית בשנת 1958 ואילו שירותי טיסה סדירים החלו רק בשנת 1961. שדה התעופה עבר התרחבות בשנת 1986. סבב שדרוג נוסף התרחש בין 1994 ל -1997, בעלות של 50 מיליון דולר.
בעבר הנמל נקרא על שמו של ג'ינגיס חאן, מייסדה ושליטה הראשון של האימפריה המונגולית[, אך השם הועבר לנמל התעופה החדש של אולן בטור ב-2021.
בנמל התעופה יש 2 מסלולי המראות ונחיתות.
בנמל ממוקמים משרדי הלשכה לחקירת תאונות אוויריות המונגולית.
נמל התעופה הבינלאומי בוזמן ילוסטון (לשעבר שדה התעופה גלטין) ממוקם בבלגרד, 13 ק"מ צפונית־מערבית לבוזמן, במחוז גלטין, מונטנה.
הנמל שבבעלות רשות שדות התעופה של גלטין הפך בשנת 2013 לנמל התעופה העמוס ביותר במונטנה.
בשנת 2011 נפתח טרמינל הנוסעים שתוכנן על ידי פרוג ולנון אדריכלים.
השיפוץ כלל הרחבה של הטרמינל והוספה של שלושה שערי עלייה למטוס וחנויות.
המשרד תכנן הרחבות ושיפוצים שבוצעו בשנים 1995 ו-1997.
שמו של שדה התעופה גאלטין שונה לנמל התעופה הבינלאומי של בוזמן ילוסטון בסוף 2011 כדי לקשר אותו לפארק הלאומי ילוסטון.
טיסות בינלאומיות מופעלות מאז 2012, לאחר שנפתח ב-1 ביולי מתקן של סוכנות המכס והגנת הגבולות.
הפרויקט מומן בשיתוף עם חברת BBA תעופה ומועדון הסקי ילוסטון.
בשנת 2013 עקף נמל התעופה בוזמן ילוסטון את נמל התעופה בילינגס לוגן כנמל התעופה העמוס ביותר במונטנה.
נמל התעופה משתרע על פני 10.04 קמ"ר בגובה מעל פני הים.
נמל התעופה הבין-לאומי אסמרה ממוקם בשוליה הדרומיים של העיר אסמרה, בירת אריתריאה.
הוא נמל התעופה היחיד במדינה המטפל בטיסות בינלאומיות (נכון ל-2017).
נמל התעופה הוקם כשדה תעופה צבאי בשנת 1922 על ידי השלטון הקולוניאלי האיטלקי של אריתראה.
באמצע שנות ה-30 החל לשמש גם לטיסות אזרחיות ושמו שונה ל-Aeroporto Civile Umberto Maddalena di Asmara.
הוא שולב במספר קווי תעופה:
קסאלה - ח'רטום - אסמרה - מאסאווה.
אסמרה - אסאב - מוגדישו.
מוגדישו - אסמרה - ח'רטום - טריפולי - רומא - אחד מקווי התעופה הארוכים הראשונים בעולם, שקיבל את השם "הקו האימפריאלי".
במלחמת העולם השנייה ניזוק הנמל קשות בהתקפות בריטיות.
במהלך מלחמת אריתראה-אתיופיה (1998–2000) הותקף הנמל פעמיים על ידי אתיופיה.
ב-2003, לאחר שיפור המסלול שבו, פתחה חברת אריתריאן איירליינס קווים ממנו ליעדים באירופה.
בשנת 2018 החל הנמל לטפל בטיסות אל אדיס אבבה וממנה, לראשונה מאז המלחמה.
בחלקו המזרחי של הנמל ממוקם בסיס של חיל האוויר של אריתראה.
הטרמינל האזרחי ניצב בחלקו המערבי.
בנמל התעופה מצויים טרמינל קטן ומסלול טיסה יחיד באורך של 3,000 מטר.
עובדות אלו בצירוף הגובה הרב שבו הוא שוכן (2,335 מטר) מכבידים על יכולתו לקלוט מגוון מטוסים ומספר גדול של נוסעים.
בנמל פועלות כעשר חברות תעופה, המקיימות קווי תעופה בינו לבין יעדים באתיופיה, ניגריה, סודאן, מצרים, חצי האי ערב, טורקיה ואיטליה.
נמל התעופה הבינלאומי ג'ינה (באורדו: جناح بین الاقوامی ہوائی اڈا, בסינדית: جناح بين الاقوامي هوائي اڏي) הוא נמל התעופה של העיר קראצ'י ונחשב לאחד הנמלים העמוסים בפקיסטן ובמחוז סינד.
נמל התעופה נקרא על שמו של מוחמד עלי ג'ינה, מייסדה של המדינה.
בנמל קיים טרמינל אחד המחולק לשני חלקים:
החלק המזרחי – משמש את הטיסות הבינלאומיות.
החלק המערבי – משמש את טיסות הפנים.
בנוסף קיימים בנמל שני מסלולי המראה/נחיתה מבטון.
ב-22 במאי 2020 התרסקה טיסה 8303 של פקיסטן אינטרנשיונל איירליינס במהלך הנחיתה בנמל התעופה.
מתוך 91 הנוסעים ו-8 אנשי הצוות נהרגו כולם, למעט שני ניצולים.
נמל התעופה הבינלאומי אסלאמאבאד (באורדו: اسلام آباد بین الاقوامی ہوائی اڈہ, באנגלית: Islamabad International Airport) הוא נמל התעופה החדש של אסלאמאבאד בירת פקיסטן.
הנמל נפתח סופית ב-3 במאי 2018 והוא החליף את נמל התעופה בנזיר בוטו אשר כיום משמש כחלק מבסיס חיל האוויר הפקיסטני.
נמל זה הוא היחיד במדינה אשר מסוגל לטפל במטוס איירבוס A380.
בנמל קיים טרמינל יחיד ושני מסלולי המראה/נחיתה מקבילים.
נמל התעופה הבינלאומי בנזיר בוטו (באורדו: بینظیر بھٹو ایئر بیس) היה נמל התעופה הבינלאומי של אסלאמאבאד עד ל-3 במאי 2018 אז הועברה הפעילות לנמל התעופה החדש של העיר - כיום הוא משמש כחלק מבסיס חיל האוויר הפקיסטני נור חאן.
הנמל נקרא בשנת 2008 על שמה של ראשת ממשלת פקיסטן בנזיר בהוטו.
הטיסה האחרונה מהנמל המריאה ב-3 במאי 2018 בשעה 11:39 בבוקר לברמינגהם ולאחר מכן כל הטיסות הועברו לשדה החדש - קוד ה'IATA הועבר אף הוא, אך קוד ה-ICAO נשאר ומשמש את בסיס נור חאן.
בנמל התעופה היה קיים טרמינל יחיד ללא גשרי עלייה למטוס ומסלול יחיד מאספלט.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'קסונס המכונה גם נמל התעופה פורט מורסבי, הוא נמל תעופה בין-לאומי הממוקם 8 ק"מ (5 מיילים) מחוץ לפורט מורסבי שבפפואה גינאה החדשה.
זהו נמל התעופה הגדול והעמוס ביותר בפפואה גינאה החדשה, עם כ-1.4 מיליון נוסעים שעברו בנמל התעופה בשנת 2015, והוא המהווה בסיס פעולה מרכזי לאייר ניוגיני, חברת התעופה הלאומית של פפואה גינאה החדשה.
נמל התעופה משמש גם כבסיסה של חברות התעופה PNG Air ו-Travel Air.
הוא החליף את נמל התעופה הישן של פורט מורסבי, שמהווה כיום את הפרוור של וויגאני, שמסלול ההמראה שלו נשאר עד שנות ה-90, אך לא נותר לו זכר.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'קסונס מורכב משני טרמינלים: טרמינל לטיסות פנים, בו שוכנים אייר ניוגיני ו-PNG Air, והטרמינל הבין-לאומי.
הטרמינל הבינלאומי כולל ארבעה מפרצי חניה למטוסים שמצוידים בגשרי עלייה למטוס.
שני הטרמינלים מקושרים דרך שביל מקורה.
נמל התעופה הבין-לאומי אמילקר קברל הוא שדה התעופה הבין-לאומי הראשי של כף ורדה.
שדה התעופה נקרא על שם המנהיג המהפכני אמילקר קברל.
הוא ממוקם שני ק"מ דרומית-מערבית מאספרגוס באי סאל.
הנמל הוא בסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה הלאומית של כף ורדה, קאבו ורדה איירליינס, ומשמש כבסיס לחברת ההובלה Cabo Verde Express.
נמל התעופה הבינלאומי בורג' אל ערב הוא נמל התעופה הבינלאומי של העיר אלכסנדריה המשמש כבסיס לחברות התעופה איג'יפטאייר ואייר עראביה איג'יפט.
הנמל ממוקם 40 ק"מ דרומית מערבית לאלכסנדריה ומאז 2010 משמש כנמל התעופה היחיד של העיר - לאחר סגירת נמל התעופה א-נוזהה.
בנמל התעופה בניין טרמינל יחיד בנוסף לבניין מנהלה וכן שני מסלולי המראה/נחיתה.
ב-29 במרץ 2016 נחטפה טיסה 181 של איג'יפטאייר שהמריאה מהנמל בדרכה לנמל התעופה בקהיר, המטוס נחת בנמל התעופה הבינלאומי בלרנקה ולאחר מספר שעות שוחררו כל הנוסעים ללא פגע.
נמל התעופה הבין-לאומי אלכסנדריה א-נוזהה הוא נמל התעופה המשני של העיר אלכסנדריה והוא ממוקם 7 קילומטרים דרומית-מזרחית למרכז העיר.
עד שנת 2011 שימש הנמל כשדה התעופה הבינלאומי של אלכסנדריה.
אז הוכרז על סגירה של שדה התעופה לשיפוצים.
תנועת המטוסים לנמל וממנו הועברה לנמל התעופה הבין-לאומי אלכסנדריה – בורג' אל-ערב.
במשך מספר שנים התבצעו שיפוצים באתר, אך הוא לא נפתח מחדש.
בנאום שנשא נשיא מצרים עבד אל פתאח א סיסי בשנת 2017 בוועידת נוער באיסמעיליה, הוא מסר ששדה התעופה לא יפתח מחדש.
הנשיא אמר שהשדה ושטחים סמוכים יימכרו ליזמים לצורך פיתוח מסחרי.
ב-4 ביוני 2021 הפגינו תושבי האזורים הסמוכים לשדה א-נוזהה נגד הכוונה לפנותם לצורך פיתוח מסחרי של האזור.
ההפגנות פוזרו בכוח על ידי השלטונות.
שדה התעופה א-נוזהה מצוין עדיין כסגור ברישומים עדכניים לחודש ינואר 2025.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'רלד ר.
פורד הוא נמל תעופה מסחרי, הממוקם בעיירת אשד כ-21 קילומטרים דרום-מזרחית לגרנד ראפידס במדינת מישיגן שבארצות הברית.
השדה נמצא בבעלות מועצת מחוז קנט ומנוהל על ידי רשות עצמאית.
התוכנית הלאומית למערכות תעופה משולבות לשנים 2021–2025 של רשות התעופה הפדרלית (FAA) מגדירה את נמל התעופה כמתקן קטן המיועד לטיסות מסחריות.
הנמל נפתח כנמל התעופה של מחוז קנט ובהמשך הפך לנמל התעופה הבין-לאומי של מחוז קנט; בדצמבר 1999 שונה שמו של נמל התעופה לנמל התעופה על שם ג'רלד פורד, שהיה סגן הנשיא ה-40 והנשיא ה-38 של ארצות הברית.
פורד ייצג גם את אזור גרנד ראפידס בבית הנבחרים של ארצות הברית בין השנים 1949–1973.
הנמל הוא נמל התעופה המסחרי הגדול ביותר באזור מערב מישיגן והוא נמל התעופה השני בגודלו במישיגן אחרי נמל התעופה של מטרופולין דטרויט.
נמל התעופה משתרע על פני שטח של כ-12.6 קילומטר רבוע.
מנמל התעופה יוצאות טיסות ל-34 שדות תעופה מקומיים.
נמל התעופה הראשון של גרנד ראפידס הוקם בנובמבר 1919, 6.4 קילומטר דרומית למרכז העיר.
בשנת 1959 החל המחוז בבניית נמל התעופה הנוכחי בסמוך לעיירה אשד, מספר קילומטרים ממזרח לשדה התעופה הראשון.
נמל התעופה החדש נפתח ב-23 בנובמבר 1963 והחליף את שדה התעופה המקורי.
ב-27 בינואר 1977, הפך השדה לנמל תעופה בינלאומי עם פתיחתם של משרדי שירות המכס האמריקני בבניין הטרמינל הראשי.
ב-2 בינואר 2007, העביר מטוס חיל האוויר האמריקני את ארונו של הנשיא לשעבר ג'רלד פורד לנמל התעופה הנושא את שמו, כחלק ממסע הלוויה.
מנמל התעופה המשיך הארון לחלקת הקבר במוזיאון הנשיאותי על שם ג'רלד פורד בגרנד ראפידס למחרת.
החל מאפריל 2010 ועד לאוקטובר 2011, שימש נמל התעופה כבסיס הפעולה המרכזי של חברת התעופה אליג'אנט אייר.
באמצע ינואר 2019 הודיע החברה כי נמל התעופה יחזור להיות אחד מ-16 בסיסי הפעולה המרכזיים שלה.
לנמל שני מסלולים מקבילים בכיוון מזרח–מערב ומסלול אחד בכיוון צפון–דרום.
בנוסף למתקני מסוף המטענים והתעופה הכללית, קיים בנמל טרמינל נוסעים עם שני מסופים: מסוף A עם שבעה שערים ומסוף B שמונה שערים.
במסלולים 8R / 26L ובמסלול 17/35 מותקן מערכת נחיתת מכשירים.
מסלול נוסף באורך 1,500 מטר מצפון למסלול הראשי המשמש לצורכי תעופה כללית.
בספטמבר 2017 נחנך בנמל התעופה טרמינל נוסעים חדש שכולל מתקנים חדשים לבידוק ביטחוני, שירותי הסעדה וקמעונאות וטרקלין עסקים חדש.
+עשרת היעדים המקומיים העמוסים ביותר לטיסות היוצאות מ-GRR (ספטמבר 2019–אוגוסט 2020) עִיר נוסעים חברות תעופה 1 שיקגו או'האר 148,000 אמריקן איירליינס, יונייטד איירליינס 2 אטלנטה 133,000 דלתא איירליינס 3 דטרויט, מישיגן 110,000 דלתא איירליינס 4 דנוור 90,000 פרונטיר, סאות'ווסט, יונייטד 5 מיניאפוליס / סנט.
פול, מינסוטה 90,000 דלתא איירליינס 6 שיקגו – מידוויי 73,000 סאות'ווסט 7 דאלאס/פורט וורת' 59,000 אמריקן איירליינס 8 שרלוט, צפון קרוליינה 47,000 אמריקן איירליינס 9 אורלנדו/סנפורד, פלורידה 45,000 אליג'אנט 10 סנט פטרסבורג / קלירווטר, פלורידה 44,000 אליג'אנט
נתח שוק של חברות תעופה
בסוף אוגוסט 2019 הודיע שדה התעופה על פיתוח נוסף של נמל התעופה.
הפיתוח המתוכנן כולל שלושה פרויקטים גדולים.
הרחבה של מסוף A בעלות של כ-90 מיליון דולר, שצפוי לכלול הקמה של 8 שערים נוספים, הקמה של מגדל פיקוח חדש בעלות של כ-50 מיליון דולר וכן הקמה של תחנת פיקוח פדרלית בעלות של כ-25 מיליון דולר, על מנת להקל על יציאה והגעה של טיסות בינלאומיות ישירות לנמל.
נמל התעופה הבין-לאומי ג'ואנדה (באינדונזית: Bandar Udara Internasional Juanda; באנגלית: Juanda International Airport) הוא נמל תעופה הממוקם כ-12 ק"מ ממרכז העיר סורבאיה וממוקם במקום השלישי ברשימת נמלי התעופה העמוסים באינדונזיה (אחרי נמל התעופה ג'קרטה ונמל התעופה נגורה ראי באי באלי).
את הנמל משרתים שני מבני טרמינל:
טרמינל 1: משמש לטיסות הפנים באינדונזיה (למעט חברת אייר אסיה אינדונזיה).
טרמינל 2: משמש את כל הטיסות הבינלאומיות וכן את טיסות הפנים של חברת אייר אסיה אינדונזיה.
כמו כן קיים בנמל מסלול המראה/נחיתה יחיד מאספלט.
ב-28 בדצמבר 2014 התרסקה טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה אשר הייתה בדרכה מסורביה לסינגפור בים ג'אווה כל הנוסעים ואנשי הצוות נספו.
נמל התעופה הבין-לאומי בלגורוד הוא נמל תעופה בינלאומי של העיר בלגורוד שברוסיה.
הנמל משרת מטוסי נוסעים צרי גוף (כגון: טופולב Tu-154, טופולב Tu-204, איליושין Il-76, בואינג 737) ומטוסי נוסעים רחבי גוף כמו בואינג 767. הנמל פועל 24 שעות ביממה.
נמל התעופה נוסד ב-30 באוגוסט 1954, ומשרת בעיקר טיסות אזוריות, ומאושר גם לטיסות שכר בינלאומיות.
בסוף שנת 2014 תנועת הנוסעים בשדה התעופה הסתכמה ב-396,932 איש.
נמל התעופה הבין-לאומי אנאפה הוא נמל תעופה בינלאומי של העיר אנאפה שברוסיה.
שדה התעופה הוקם ב-1934. נמל התעופה כלול באופן קבוע ב"רשימת שדות התעופה העמוסים ביותר ברוסיה".
במרץ 2016 החלה בנייתו של טרמינל חדש, אשר יקבל לאחר מכן את כל הטיסות הפנימיות, והטרמינל הישן, שיעבור שחזור, יקבל טיסות בינלאומיות.
עבודות הבנייה העיקריות הסתיימו בינואר 2017. הפתיחה של הטרמינל החדש התקיימה ב-12 ביולי 2017.
נמל התעופה הבין-לאומי בולטימור-וושינגטון ת'ורגוד מרשל הוא נמל תעופה אזרחי, הממוקם מדרום לעיר בולטימור במדינת מרילנד שבארצות הברית.
זהו נמל התעופה הגדול ביותר במרילנד.
הנמל הוא אחד משלושת נמלי התעופה המשרתים את עיר הבירה וושינגטון, הממוקמת כ-50 קילומטר דרומה ממנו (ביחד עם נמלי התעופה רייגן ודאלס).
הנמל נקרא על שמו של ת'ורגוד מרשל, השופט האפרו-אמריקאי הראשון בבית המשפט העליון של ארצות הברית, שהיה תושב בולטימור.
ההחלטה להקים נמל תעופה חדש לאזור בולטימור-וושינגטון התקבלה בשנת 1946. מרבית השטח להקמת הנמל נרכש מידי הכנסייה המתודיסטית פרנדשיפ (Friendship Methodist Church), שמבנה הכנסייה שלה נהרס לצורך הקמת הנמל.
הנמל נקרא נמל התעופה הבינלאומי פרנדשיפ ונחנך ב-24 ביוני 1950, במעמד נשיא ארצות הברית הארי טרומן, שהגיע אליו במטוס הנשיאותי.
הפעילות הסדירה בנמל החלה חודש לאחר מכן.
לאחר פתיחתו הועברה אליו הפעילות משדה התעופה העירוני הישן של בולטימור .