tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הבית הפתוח – "הבית הפתוח בירושלים לגאווה ולסובלנות", בשמו הרשמי, הוא ארגון ירושלמי שמציע מסגרת קהילתית תומכת ללהט"בים ומוביל את המאבק לסובלנות ושיויון בירושלים.
הפורום החיפאי לקהילת הלהט"ב הוא עמותה חיפאית של הקהילה הגאה שפעלה עד ראשית שנת 2012, ונתנה מענה לצרכים חברתיים, תרבותיים, משפטיים ופוליטיים.
חושן – חינוך ושינוי – ארגון המתנדבים הגדול בקהילה, הוא מרכז חינוך הפועל בנושאים של נטייה מינית וזהות מגדרית.
מקיים פעילות התנדבותית הסברתית בקרב הציבור הרחב לקידום הבנה וסובלנות כלפי להט"ב.
שישה צבעים – עמותה העוסקת בפעילות קהילתית לציבור הלהט"ב.
תהל"ה – תמיכה הדדית של הורים ובני משפחה של לסביות, הומואים, בי וטרנס.
הו"ד (הומואים דתיים) – ארגון הומוסקסואלים דתיים.
כמוך – הומואים דתיים אורתודוקסים
ארגוני הקהילה הדתית הגאה – מסגרת־על של ארגונים ומיזמים הפועלים במשותף כדי לאפשר חיים דתיים, וקבלה בחברה הדתית, להומואים לסביות בי וטרנס:
בת קול – ארגון לסביות דתיות המקיים מסגרת של תמיכה וערבות הדדית לנשים.
חברותא – ארגון הומואים דתיים, המציע מסגרת קהילתית ופעילות חברתית להומואים דתיים, ופועל לשינוי עמדות וקידום שיח מקבל בחברה הדתית.
המניין הגאה – קיום תפילות לקהילה הגאה במועדי ישראל
הקבוצות הדתיות באיגי – פרויקט נוער וצעירים בשיתוף ארגון נוער גאה
"שבל – שהכל ברא לכבודו" – שירות הרצאות למורים דתיים בבתי הספר, לשם העלאת מודעות לתלמידים הומואים לסביות בי וטרנס.
"אריאל גאה בכם" – באוניברסיטת אריאל
העשירון האחר – באוניברסיטה העברית בירושלים
סגו"ל – באוניברסיטת בן-גוריון בנגב
MG – באוניברסיטת תל אביב
ראו גם קטגוריית ארגוני להט"ב בישראל.
הוּמוּס, או רַקְבּוּבִית בעברית, (מלטינית: Humus, הוּמוּס, אדמה), הוא סך החומרים האורגניים המצויים בקרקע אשר הגיעו לנקודה יציבה ממנה לא ימשיכו להתפרק.
הומוס ממוצע מכיל מינרלים חיוניים לצמחים, כגון: ברזל, אשלגן, חנקן, זרחן ומנגן, בעל חומציות נייטרלית, מכיל אנזימים ובקטריות המועילים לצמחים ומכיל ריכוז גבוה של חומצות הומיות ופולביות.
חומרים אלה הכרחיים לקיומה של אדמה פורייה ממנה יכולים צמחים וגידולים חקלאיים לשאוב את המרכיבים הנחוצים לשגשוגם.
הומוס יכול להישאר בקרקע במשך מאות ואלפי שנים.
בלשון הדיבור, קיים לפעמים בלבול בין מונח זה לבין המונח "קומפוסט" (בעברית: דְּשונֶת), המתייחס לתרכובת של חומרים אורגניים שעברו תהליך של פירוק ביולוגי, שבסופו המוצר המוגמר הוא הומוס המשמש כדשן.
הומוס נוצר באופן טבעי בעשיית קומפוסט (דשונת) ומשמש כתוסף לקרקע בעלת איכות חומר אורגני ירודה, פוריות נמוכה ומבנה חסר.
יתרונות הוספת הומוס הם בין היתר: שיפור המבנה הפיזיקלי של הקרקע, שיפור יכולת ספיחת המים, אוורור טוב יותר, גיבוש תלכידים באדמות חוליות, עידוד התפתחות מהירה של מיקרואורגניזמים המועילים לצמחים, זירוז צימוח וגטטיבי (vegetative) בשלבי החיים הראשונים של הצמח.
בגלל תהליך הכנתו הארוך, הקומפוסט נקי מחיידקים מחוללי מחלות, נקי מזרעים של עשבים, פריך וחסר ריח ונוח מאוד לפיזור.
הקומפוסט לא צורך חנקן בעת פירוקו ולכן אין לו תחרות עם הצמחים.
בדרך-כלל רוב תהליכי הפירוק בקומפוסט מסתיימים תוך מספר חודשים ונותר בו רק הומוס יציב.
קבוצות למען איכות הסביבה מוחות במרץ נגד ההשפעה ההרסנית של תעשיית החקלאות המודרנית על רמות ההומוס באדמה, שנעשית באמצעות שימוש בדשנים כימיים וחומרים מזיקים אחרים שמובילים לטענתם למעגל קסמים בו נראה כי רק עזרה כימית יכולה לכאורה לאפשר גידולים חקלאיים מוצלחים.
שיטות חקלאיות אלטרנטיביות רבות מנסות לרפא את האדמה באמצעות הוספה של הומוס.
שיטות שהונהגו במשך דורות במקומות מסוימים בעולם למטרה זו הביאו ללא ידיעת החקלאים לאסון.
למשל, במדינות מתפתחות במזרח אסיה, נהוג להוסיף צואת אדם ישירות על אדמות הגידול כדי להעלות בהן את רמת ההומוס, דבר שמסייע לעיתים קרובות בהפצת מחלות.
החקלאות האלטרנטיבית המערבית מעודדת שימוש בקומפוסט כדי להוכיח שהוספת זבל אורגני לאדמה בצורה מדעית יכולה לשקם את האדמה ולהשיב לה את רמות ההומוס המקוריות, זאת בנוסף לרצון לצמצם את כמות האשפה הנשלחת למטמנות.
הומוסקסואליות (משיכה לבני אותו המין) הייתה נפוצה ביוון העתיקה בעיקר בין גברים מבוגרים לבין נערים ונכתבו על הנושא שירים וחיבורים על ידי אישים יוונים כגון הרודוטוס, קסנופון ואתנאיוס.
אחת מן התבניות החברתיות המקובלת ביוון העתיקה ליחסים בין שני אנשים הייתה פדרסטיה (קשר חונכות שמתקיים בין נער לאזרח לעיתים אף תוך קשר אינטימי עד להתבגרותו של הנער).
בקרב הגברים המבוגרים, הקרבה הארוטית עם הנערים לא סתרה את משיכתם המינית לנשים ואלו התקיימו זו לצד זו.
גם משיכה בין נשים זכתה לייצוג מכובד, ובהקשר זה התפרסמה המשוררת סאפפו שכתבה שירי אהבה לסביים באי לסבוס אשר ממנו נלקח המונח לסבית.
פדרסטיה, פדגוגיה והומוסקסואליות ביוון העתיקה
קשר קרוב בין גבר מבוגר לבין נער היה לרוב תופעה לגיטימית בתרבות היוונית כחלק מתהליך חינוכי.
השאלה שנשארת פתוחה היא באיזו מידה הייתה רווחת גם קִרבה ארוטית בין המבוגר לנער תחת חסותו ועד כמה היא הייתה מקובלת מבחינה חברתית.
יש הטוענים כי התופעה לא גונתה או הוסתרה, ואף מצאה את ביטויה בתרבות היוונית הקדומה.
אחת הדמויות המוכרות במיתולוגיה היוונית, לדוגמה, היא דמותו של יקינתון (יקינתוס), נסיך יפה תואר, בנם של פיראוס, מלך מקדוניה, והמוזה קליאו, שהיה אהובו של האל אפולו.
לאחר שיקינתון נהרג בנסיבות טרגיות, יצר אפולו האבל מדמו את פרח היקינתון.
היוונים הבדילו בין גברים בעלי תפקיד אקטיבי ביחסים ההומוסקסואליים לבין בעלי תפקיד פסיבי שנתפס כנשי.
כבר מילדות למדו הנערים לטפח את גופם אבל כל תצוגה של נשיות וחולשה נראתה בעין רעה בקרב היוונים.
גבר נשי היה זוכה לכינוי: "קינאיטוס", אפשר להתחקות על מקור המילה במשפט "קינון טין אידו" שמשמעותו היא "המביא את קללת אידו" (אלילה זוטרה שהענישה עבריינים), הכינוי נחשב למחפיר ומביך ביותר.
למרות שמרבית המקורות הספרותיים והאמנותיים מתייחסים לתופעה מנקודת המבט של השכבה האריסטוקרטית, אין להכחיש את שכיחות התופעה בקרב כל המעמדות.
המקורות העומדים לרשותנו בנוגע ליחסה של החברה ביוון העתיקה ליחסים הומוסקסואליים הם מוגבלים.
סביר להניח שמקור התופעה הוא בתרבות המינואית שהייתה הראשונה שהציגה מנהגים כאלו.
בשלב מאוחר יותר תרבותה השפיעה על יוון וגרמה להופעת הפדרסטיה.
ברם, קיימים מספר גורמים נוספים לתפוצת הפדרסטיה ביוון העתיקה:
הנשים נחשבו לנחותות ביחס לגברים, כך שקשר עם גבר יכול להיראות כקשר יותר מכובד מזה עם אישה.
הדת היוונית העתיקה לא אסרה תופעה זו, ולעיתים אף הראתה אהדה אליה.
בין הגברים שררה קרבה רבה.
הם התרחצו בעירום בבתי המרחץ, הפגינו את יכולתם האתלטית בעירום ויצרו קשרים בין-אישיים הדוקים, לעיתים תוך כדי פעילות צבאית, לעיתים כקשר בין מחנך למחונך ולעיתים כקשר מיני (על ההופליטים ביוון, לדוגמה, נאמר כי היו להם שתי הנאות בשדה הקרב, שתיהן היו במאוזן, הראשונה הייתה שינה).
הגוף הגברי היה האידיליה היוונית.
מרבית יצירות האומנות הראו גברים ערומים וחסונים ואילו נשים מופיעות לעיתים רחוקות יותר.
אריסטופאנס התייחס לנער המושלם כ"בעל חזה מרשים, עור בריא, כתפיים רחבות, ישבן גדול ואיבר מין קטן".
מערכות היחסים לא היו מאריכות ימים.
בהגיעם לבגרות הנערים התחתנו עם נשים, ונטשו את המנהג לכל המאוחר בגיל 30.
אין ביכולתנו לדעת כיצד בדיוק התנהלו היחסים המיניים, אולם קשה להאמין כי נשמרו עד הסוף כל החוקים הפדרסטיים והפדגוגיים.
ספק אם הנערים ראו במערכות היחסים שאליהם נקשרו לא יותר מאשר טקסי חניכה, ובמין – לא כלום מלבד סיפוק של צורכי המחנך.
לעיתים לא רחוקות היו מקרים כמו אלו של החבורה המקודשת של תבאי שבה לא קוימו מרבית החוקים.
נפוץ תיעוד אומנותי וספרותי דווקא של יחסים בין בני אותו הגיל, וישנם אפילו מקרים חריגים שבהם הצעיר חיזר אחר המבוגר כמו בזה של אלקיביאדס וסוקרטס.
לקט של יצירות ספרותיות נבחרות
העדויות הקדומות ביותר לפדרסטיה משתייכות למאה ה-7 לפנה"ס.
העדויות לתופעה באות בצורת שירה, מחזות, טקסטים פילוסופיים, אוטוביוגרפיות, ציורים, כלי חרס ואגדות.
יש להבין כי חלק מהעבודות הללו מציגות את החברה כאידיאלית, זאת לעומת המציאות שלעיתים רחוקה משלמות.
על כן יש לראות את הטקסטים בהקשר של התקופה ושל המקום שבו נכתבו ולא לראותם כאמת המלאה.
קִרבה בין שתי נשים נבחנת בעיקר על ידי סאפפו, בת המאה השביעית לפנה"ס, שנחשבת עד היום לאחת מהמשוררות היווניות הגדולות.
פועלה העיקרי היה באי לסבוס (שממנו יצא המושג לסביות – בהקשר למשוררת שגרה בו).
סאפפו כתבה לא אחת גם שירים עם מוטיבים הטרוסקסואליים ונודעה כאישה נשואה בעלת ילדים, אך אי אפשר שלא להתייחס לאזכורים הרבים העוסקים באהבתה לנשים.
אותן נשים היו תלמידותיה, ועל כן יש גם מן המוטיב הפדרסטי בשירתה.
מקור ספרותי נוסף הם שירים ליריים שיוחסו בטעות למשורר ארכילוכוס, משורר מן המאה השביעית לספירה.
באחד הפרגמנטים שנותרו מתאר המשורר את הגבר כבוגדני:
דוגמה אחרת היא עבודתו של איביקוס במאה ה-6 לפנה"ס.
בין יצירותיו יש אחת המתייחסת לקשר בין זאוס לגנימדס (נער טרויאני יפה תואר שזאוס לקח להיות משרתו באולימפוס).
היה במיתוס כדי לאשש, להצדיק ולרומם את היחס כלפי התופעה, ולהציגה כבעלת אישור דתי.
לרוב מייחסים את המצאת הפדרסטיה לתושבי כרתים.
אריסטו, לדוגמה, סובר כי מקור התופעה בניסיון למנוע פיצוץ אוכלוסין.
אפורוס תיאר טקס משונה שבו היה חוטף מאהב ('פילוטור') את אהובו ('קלאינוס') ומביאו לאחוזתו למשך חודשיים שהועברו ברובם בציד.
עם תום התקופה היה חוזר הנער הביתה עם מתנות.
חוקרים מייחסים לטקס תכונות של טקס חניכה ומעבר מילדות לבגרות.
סיפור מפורסם אודות זוג מאהבים בשם הארמודיוס ואריסטוגיטון מספר כי השניים ניסו להתנקש בשני הטירנים היפרכוס והיפיאס.
ניסיונם נכשל חלקית שכן הצליחו להרוג את היפרכוס בלבד, נתפסו ונהרגו.
יש הטוענים כי בזכות התנקשות זו חיסלו את הטירניה באתונה שהחלה בימיו של אביהם של היפרכוס והיפיאס פייסיסטראטוס.
פועלם הונצח בפסל מפורסם המכונה "קוטלי הטיראנים".
אריסטו ותוקידידס סברו כי בסיפור אין אמת ולמעשה מעשי השניים רק החמירו את המצב היות שהיפיאיס, הטירן ששרד את ניסיון ההתנקשות, שלט ביד עוד יותר קשה אחרי הניסיון להורגו.
יש המאמינים כי הסיפור הציג את הזוג (הפדרסטי) כמסייע לפיתוח הדמוקרטיה האתונאית ובכך ניסה להביא לאישור רחב יותר של התופעה.
באחת מעבודותיו מתאר קסנופון את אגסילוס כמושל מושלם, שלמרות שאינו יכול שלא להימשך לנערים הוא מונע מעצמו כל מימוש פיזי של רצונותיו.
קסנופון למעשה מתח ביקורת על יחסים בין גברים.
המלך הספרטני אגסילוס היווה דוגמה מושלמת למשמעת עצמית שהוערצה בתרבות הספרטנית ככלל, ובזאת הפדרסטית בספרטה בפרט, על כן יש הסוברים כי יחסים חד-מיניים בספרטה לא הגיעו ליחסי מין.
פלוטרכוס סיפר כי מערכות היחסים הללו החלו בגיל 12 והיוו חלק מחניכת הנערים.
הוא גם טען כי אותן מערכות יחסים היו נהוגות גם בין נשים.
אליאן מספר כי הילדים הספרטנים לא היו מתנשאים כמקביליהם האתונאים היות שמאהביהם ידעו "להכניס בהם מידות טובות".
יש חוקרים הטוענים כי משמעות העניין הוא קיום מערכת יחסים מינית בין נערים לגברים, כל זאת בניסיון להכניס בהם תכונות שתואמות לוחם ספרטני.
הזוגות הללו זכו לכינוי 'אייספנאלים' מהמילה 'אייספיין' שמשמעותה לתת השראה.
תושבי האזורים הבוטיים של יוון (כדוגמת התבאים) עסקו ללא ספק באהבה פיזית חד-מינית, והדוגמה המפורסמת ביותר היא זאת של החבורה המקודשת של תבאי, קבוצת לוחמים אגדית שזכתה בניצחונות בלתי אפשריים ומכריעים וסייעה רבות לגדולת תבאי.
היחידה הורכבה מזוגות הומוסקסואליים בלבד.
איון מכיוס והיארומימוס מרודוס מספרים על פלרטוטיו של סופוקלס עם ילדים, סיפור המספק מידע צבעוני על דרך החיזור שנקטו בה מאהבים.
הביוגרפיה של אלקיביאדס מאת פלוטרכוס מראה כמה היו מוכנים המאהבים לסבול כדי להשיג את מבוקשם.
בדיאלוג המשתה של אפלטון מתאר סוקרטס תהליך שבו הבנת ה"ארוס" (אהבה) מביאה לניקוי נשמתו של האדם ולשיחררו מהשעבוד הפיזי.
בתחילה רואה אדם את יופיו של גוף הנער, מאוחר יותר את זה של כל גוף, מאוחר יותר את זה של מוסדות אנושיים (כמו המדינה) עד שהאדם לומד להעריץ את יופי ושלמות הטבע והאלים.
פאוסאניאס מתאר כיצד התנהלו מערכות יחסים חד-מיניות.
הייתה חשיבות רבה להוכחת האהבה מצד המחזרים באופנים כמו לינה לצד דלת בית אהובם.
כמו כן אבות רבים לא רצו שבניהם יהיו מחוזרים בידי גברים ונקטו באמצעים למנוע את התופעה.
נאסר על גברים להראות סימנים של נשיות ופאסיביות והיה עליהם להיכנע למאהביהם באיטיות.
אריסטופאנס טען שבעבר חיו בני האדם כשני אנשים בגוף אחד, האלים הפרידו את הגוף לזה של שני אנשים בודדים ולכן בני אדם מבלים את חייהם בחיפוש חציים השני, האנשים שמקורם בגוף של שני גברים מחפשים את חציים השני בקרב גברים אחרים, והם מתחתנים ומולידים ילדים רק כחלק ממחויבות חברתית.
הוֹמוֹפוֹבְּיָה הוא מונח ממדעי החברה המתאר פחד, רתיעה או סלידה (אנטיפטיות) מחברי קהילת הלהט"ב (הומואים, לסביות, טרנסג'נדר ועוד).
בהגדרה רחבה יותר, המונח מתאר את ביטוי תכונות אלה באפליה, דחייה, שנאה, זלזול, תוקפנות כלפי נטייתם המינית, כלפי מימושה של הנטייה המינית, כלפי זוגות בני אותו המין, וכלפי גילויי חיבה בין בני אותו המין.
צורות קיצוניות של הומופוביה כוללות אלימות כלפי להט"ב - בצורה של תקיפה, מעשי רצח ובחלק מהמדינות הוצאות להורג.
מייסדי "IDAHO" מצאו שבין השנים 1980–2000 נרצחו ברחבי העולם לפחות 1,960 אנשים על רקע נטייתם המינית ההומו-לסבית או זהותם המגדרית..
מנהיגים דתיים, קבוצות ואף מדינות רודפים להט"ב על רקע דתי.
מטיפים יהודים, נוצרים ומוסלמים מאשימים עד היום להט"בים באסונות טבע או מחלות שונות, קוראים לענישה חמורה שלהם.
יש מספר מדינות מוסלמיות וארגונים מוסלמים שמוציאים להורג להט"ב.
המילה "הומופוביה" היא הלחם של המילים הומו ופוביה, שפירושה בעת או חרדה, אף כי במקרה זה, משמעותה היא חברתית ולא קלינית, בדומה לשימוש בה במושג קסנופוביה – שנאת זרים, שגם לה אין מובן קליני.
המונח מתקשר לעיתים קרובות גם לתיאור אפליה בקרב כלל קהילת הלהט"ב הכוללת טרנספוביה, לסבופוביה וביפוביה.
המונח "הומופוביה" עצמו חדש יחסית, והושמע לראשונה בשנות השישים על ידי הפסיכולוג ג'ורג' וויינברג, בהתייחס לפחד מגברים.
עם זאת, המונח משמש בדיעבד לתיאור יחס שלילי כלפי הומוסקסואלים כבר מימי יוון העתיקה (המאות ה-8–6 לפני הספירה עד סוף העת העתיקה, כ-600 שנה לספירה).
כך, למשל, חוקרים השתמשו במונח לתיאור חוסר סובלנות כלפי הומוסקסואלים בימי הביניים, במיוחד מצד חסידי האסלאם והנצרות.
המונח הוא הלחם של המילים הומו ופוביה.
פירוש המילה "פוביה" מהשפה היוונית "φόβος", "phóbos" שפירושה "פחד", "פחד חולני" או "סלידה".
ראוי להדגיש כי הומופוביה אינה מתארת פוביה במשמעות הקלינית-רפואית המקובלת של מושג זה, אלא במובן החברתי, בדומה לשימוש במונח זה בביטוי קסנופוביה ודומים לו.
ב-23 במאי 1969 הופיעה המילה לראשונה בדפוס בצהובון האמריקאי "סקרו" (Screw), שם נעשה בה שימוש לתיאור גבר הטרוסקסואל אשר חושש שיחשבו אותו להומוסקסואל.
הרעיון לדעות קדומות נגד להט"ב כבעיה חברתית הראויה לתשומת לב מלומדת לא היה חדש.
מאמר במגזין טיים בשנת 1969 תיאר דוגמאות לעמדות שליליות כלפי הומוסקסואליות כ"הומופוביה" כולל "תערובת של סלידה" וחשש שקראו לחלקם "פאניקה הומוסקסואלית".
בשנת 1971 השתמש קנת סמית בהומופוביה כפרופיל אישיות לתיאור הסלידה הפסיכולוגית מהומוסקסואליות.
וינברג השתמש בו גם כך בספרו "החברה וההומוסקסואלים הבריאים" מ-1972, שפורסם שנה לפני שהאגודה האמריקנית לפסיכיאטריה הצביעה על הסרת הומוסקסואליות מרשימת ההפרעות הנפשיות שלה.
הקדנציה של וויינברג הפכה לכלי חשוב עבור פעילים, תומכים ובעלי בריתם הומוסקסואלים ולסביות.
הוא תיאר את המושג כ"פוביה רפואית" באומרו,
בשנת 1981 המונח הומופוביה שימש לראשונה במגזין הטיימס בלונדון עבור דיווח על כך שהסינוד הכללי של כנסיית אנגליה הצביע על סירוב לגנות הומוסקסואליות.
עם זאת, כאשר לוקחים אותו באופן מילולי, המונח עשוי להיות מונח בעייתי.
האגה אמר כי השימוש העכשווי כולל "מגוון רחב של רגשות, עמדות והתנהגויות שליליות כלפי הומוסקסואליים" שהם מאפיינים שאינם תואמים את ההגדרות המקובלות לפוביות, בהם "פחד עז, לא הגיוני או לא נורמלי מפני דבר מוגדר".
חמישה הבדלים מרכזיים מפורטים כמבדילים בין הומופוביה, כפי שנהוג להשתמש בה לעיתים קרובות, לבין פוביה אמיתית.
הומופוביה שייכת ל-"משפחת" השנאה החברתית, אליה שייכים גם המונחים שוביניזם גברי, אנטישמיות, וגזענות בכלל.
מונח דומה במשמעות זהה, "הומוארוטופוביה", שימש אצל ויינרייט צ'רצ'יל בספר "התנהגות הומוסקסואלית בין זכרים" שיצא לאור בשנת 1967. הומופוביה אינה מוכרת כיום בפסיכולוגיה כהפרעה נפשית, אולם משמעות המונח הורחבה והוא מתאר לאו דווקא סוג של הפרעה נפשית אלא שנאה ורדיפה של חברי קהילת הלהט"ב באופן כללי, בדומה לקסנופוביה ("שנאת זרים").
אף על פי שהמונח נטבע לתיאור עוינות על רקע נטייה מינית, הוא משמש גם לתיאור עוינות כלפי טרנסג'נדרים על רקע זהותם המגדרית השונה.
לתיאור עוינות זו נעשה שימוש גם במונח "טרנספוביה".
בחלוף הזמן התפתחו מונחים כלליים יותר כגון 'להטבופוביה", "הומופוביה מופנמת", "הטרופוביה", ועוד.
היחס השלילי ללהט"ב בולט ביהדות ודתות אברהמיות שצמחו ממנה- כמו הנצרות והאסלם.
יחס דומה התקיים גם באסלם בנצרות.
בשנת 529 נעשתה "הרפורמה בקוד החוקים של הביזנטי" הקורפוס יוריס קיוויליס על ידי הקיסר יוסטיניאנוס הראשון.
הרפורמה קבעה עונשי מוות ועונשי סירוס לכל מי שעסק ביחסים חד-מיניים, ללא הבחנה כלשהי.
התיקונים של יוסטיניאנוס הראשון בנובלה 77 (מתוארכת לשנת 538) ומס' 141 (מתוארכת לשנת 544) קשרו לראשונה את הביטוי מעשה סדום - שהיו במקור כינוי לפעילות לא מוסרית של אנשי העיר סדום לקיום יחסי מין בין גברים.
יוסטיניאנוס פרש כי מעשי סדום היו יחסי מין בין גברים, או אף התשוקה להם, וכי "פשעים אלה" מביאים לרעב המוני, לרעידות אדמה ולמגפות.
הוא הקפיד על עונש מוות על ידי עריפת ראשים כעונש על הומוסקסואליות או ניאוף.
הנובלות של יוסטיניאנוס בישרו על שינוי בפרדיגמה המשפטית הרומית בכך שהוא הציג מושג לפיו קיימת לא רק ענישה חילונית אלא גם אלוהית על התנהגות הומוסקסואלית.
מזמן זה ואילך הקישור בין העיר סדום התנ"כית לבין יחסי מין הומוסקסואליים (ולפעמים - כל התנהגות מינית שאינה משגל וגינלי) הפך רווח בחברה האירופית - הן הנוצרית והן היהודית.
באירופה של ימי הביניים, הומוסקסואליות נחשבה למעשה סדום והעונש עליה היה מוות.
הרדיפות הגיעו לשיא במהלך האינקוויזיציות של ימי הביניים, כאשר כתות הקתרים והוולדסנים הואשמו בזנות ובסדום, לצד האשמות בשטניזם.
בשנת 1307, האשמות בדבר מעשי סדום והומוסקסואליות היו כתבי אישום משמעותיים במהלך משפט האבירים הטמפלרים.
התאולוג תומאס אקווינס השפיע רבות על קשר בין גינויים של הומוסקסואליות לרעיון "חוק הטבע" וטען כי "חטאים מיוחדים הם כנגד הטבע, למשל אלה הנוגדים את יחסי הגומלין של גברים ונשים הטבעיים לבעלי חיים".
אף על פי שביסקסואליות התקבלה כהתנהגות אנושית רגילה בסין העתיקה, הומופוביה הושרשה בשושלת צ'ינג המאוחרת וברפובליקת סין עקב יחסי גומלין עם המערב הנוצרי, והתנהגות הומוסקסואלית הוצאה מחוץ לחוק בשנת 1740.
ז'אן דיוט וברונו לנואר היו שני האנשים האחרונים שהוצאו להורג בצרפת בגלל מעשה סדום.
הם נעצרו והואשמו בעבירת מעשה סדום בפריז ב-1750. אחד משופטי בית המשפט השלום תיאר את ההאשמות נגדם "[כ]ביצוע פשעים תקינים שאינם מאפשרים לנו לתאר בכתב".
חומרת עונשם הייתה לא טיפוסית להתקופה זו בצרפת, שבה הדיכוי של ההומוסקסואליות הלך ופחת.
במקרה הנדיר של הוצאה להורג של מישהו שהואשם בגין מעשה סדום, הוא הורשע בעבירות חמורות אחרות, כמו רצח או אונס.
באופן אופייני יותר, מעצרים בגין מעשי סדום גרמו למספר ימי מעצר ונזיפה, אולם המקרה של דיוט ולנואר הגיע בתקופה בה הרשויות היו צריכות להשמיע הצהרה דרמטית נגד ההומוסקסואלים ומוצאם מהמעמד הנמוך הפכו אותם למועמדים מתאימים.
צרפת סיימה את הפללת יחסי מין בין גברים ב-1791.
ג'יימס פראט וג'ון סמית' היו שני האנשים האחרונים שנתלו באנגליה בגלל מעשה סדום.
בכניסתו לשלטון של ולדימיר לנין על רחבי ברית המועצות הומוסקסואליות הפכה לחוקית בשנת 1922, הרבה לפני מדינות רבות אחרות באירופה.
המפלגה הקומוניסטית הסובייטית הכשירה בנוסף גירושין ללא אשם והפלות לצד פעילות הומוסקסואלית, בעודה מבטלת את כל חוקי הצאר הישנים והקוד הפלילי הסובייטי הראשוני.
המפלגה שמרה בשנות שלטונה על מדיניות ליברלית זו.
החלפתו של לנין התרחשה כעבור עשור על ידי יוסיף סטלין והומוסקסואליות נותרה בלתי חוקית על פי סעיף 121 עד לתקופתו של בוריס ילצין.
בתקופת גרמניה הנאצית בין השנים 1933–1945 נרדפו גברים הומוסקסואליים על ידי השלטונות אשר מתוכם, כחמישה עד חמש עשרה אלף נכלאו במחנות ריכוז נאציים.
כשמאו דזה-דונג עלה לשלטון בסין, הממשלה ראתה הומוסקסואליות כחרפה חברתית או כמחלת נפש.
במהלך מהפכת התרבות בסין (1966–1976), הומוסקסואלים עמדו בפני תקופת הרדיפה הגרועה ביותר בהיסטוריה הסינית.
אף על פי שלא היה חוק ברפובליקה העממית הקומוניסטית נגד הומוסקסואליות, המשטרה "אספה באופן קבוע הומואים ולסביות".
חוקים אחרים שימשו להעמדה לדין של הומוסקסואלים והם "הואשמו בחוליגניזם או בהפרת הסדר הציבורי".
מבחינת האווירה במוסדות לימוד, "כ-25% מהתלמידים ואנשי הסגל ההומואים, הלסביות והביסקסואלים הוטרדו בגלל נטייתם המינית, וכן כשליש מהטרנסג'נדרים, על פי מחקר ודיווח של השבועון, The Chronicle of Higher Education".
על פי פרויקט טרוור, "תלמידים להט"בים חשים שאינם בטוחים בבית הספר פי שלושה יותר לעומת תלמידים שאינם להט"בים (22% לעומת 7%) ו-90% מהתלמידים הלהט"בים (לעומת 62% בקרב התלמידים שאינם להט"בים) הוטרדו או הותקפו במהלך השנה האחרונה".
בנוסף, "תלמידים להט"בים נטו יותר מאשר התלמידים ההטרוסקסואלים לשקול ברצינות לעזוב את מוסד הלימודים בו לומדים כתוצאה מ או אפליה".
סוזן רנקין, בין מחברי הדו"ח, מצאה כי "באופן חד משמעי, מצב ההשכלה הגבוהה לשנת 2010 עבור קהילת להט"ב מוכיח כי סטודנטים ואנשי סגל להטב"קים חווים בקמפוס אווירה צוננת של הטרדות וקבלת פנים פחותה בהרבה משאר קהילות הקמפוס".
הורים יכולים לגרש את ילדם מהבית לאחר יציאתו של הילד מהארון.
הומופוביה באה לידי ביטוי בדרכים שונות ועלולה להוות גורם לבריונות אשר יכולה לקחת צורות רבות.
"בריונות פיזית" היא בעיטות, חבטות וכדומה, בעוד ש-"בריונות רגשית" היא קריאה בשמות גנאי, הפצת שמועות ושאר ביטויי אלימות מילולית.
בריונות רשת כוללת הודעות טקסט פוגעניות או הודעות בעלות אופי זהה בפייסבוק, בטוויטר וברשתות מדיה חברתית אחרות.
בריונות מינית היא נגיעה לא נאותה, מחוות מזלזלות או בדיחות.
מעשי בריונות יכולים להיחשב כ-"טקס חניכה", אך מחקרים הראו כי יש להם השפעות פיזיות ופסיכולוגיות שליליות.
נושא זה העסיק רבות את כלי התקשורת בחודשים ספטמבר ואוקטובר 2010. נשיא ארצות הברית ברק אובמה פרסם סרטון וידאו בנושא זה באתר האינטרנט של הבית הלבן כחלק מיוזמת "It Gets Better".
הגברת הראשונה מישל אובמה מייחסת התנהגות ביריונית למעשיהם של הורים, המהווים דוגמה עבור ילדיהם, שלומדים מהם ומתנהגים בצורה דומה בעקבותיהם.
הומופוביה מופנמת מתייחסת לסטריאוטיפים שליליים, אמונות, סטיגמות ודעות קדומות לגבי הומוסקסואליות ואנשי להט"ב שאדם עם משיכה חד-מינית פונה כלפי עצמם, בין אם הם מזדהים כלהט"בים ובין אם לא.
המידה בה מישהו מושפע מרעיונות אלו תלויה בכמה ובאילו רעיונות הם הפנימו במודע ובתת מודע.
ניתן למתן אמונות שליליות אלו באמצעות השכלה, ניסיון חיים וטיפול, במיוחד באמצעות פסיכותרפיה או ניתוח ידידותי כלפי הומוסקסואליות.
הומופוביה מופנמת חלה גם על התנהגויות מודעות או לא מודעות שאדם מרגיש צורך לקדם או להתאים לצפיות תרבותיות הטרונורמטיביות או הטרוסקסיזם אשר יכולות לכלול דיכוי והכחשה קיצונית יחד עם הצגת התנהגות הטרונורמטיבית מאולצת כלפי חוץ לצורך הופעה או ניסיון להרגיש "נורמלי" או "מקובל".
ביטויים אחרים של הומופוביה מופנמת יכולים גם להיות מעודנים יותר, מספר התנהגויות פחות גלויות עשויות לכלול הנחות לגבי מין בן הזוג הרומנטי של האדם, או לגבי תפקידים מגדריים.
ישנם חוקרים שמיישמים תווית זו גם על אנשי להט"ב התומכים במדיניות פשרה, כאלו שמוצאים איחודים אזרחיים כמספקים במקום נישואים עבור רצון להתאים עצמם אל דרישות שמרניות הטרונורמטיובת עם פחות ביקורות שליליות.
מספר מחקרים הראו שאנשים שהומופוביים נוטים יותר לדחוק רצונות הומוסקסואליים.
בשנת 1996, מחקר מבוקר על 64 גברים הטרוסקסואלים באוניברסיטת ג'ורג'יה מצא כי גברים שנמצאו הומופוביים היו בסיכון גבוה יותר לחוות תגובות זקפה יותר בעת חשיפה לתמונות הומואירוטיות מאשר גברים שאינם הומופוביים.
בשנת 2012 הגיעו לתוצאות דומות כאשר חוקרים מצאו כי סטודנטים שהגיעו מ-"הבתים ההומופובים הנוקשים ביותר" חשפו ככל הנראה משיכה הומוסקסואלית מודחקת.
החוקרים אמרו כי הדבר הסביר מדוע מתגלה מאוחר יותר.
החוקרים ציינו כי מנהיגים דתיים המוקיעים הומוסקסואליות מקיימים יחסים הומוסקסואליים סודיים ואמרו כי "אנשים אלה נמצאים במלחמה עם עצמם ומפנים את הסכסוך הפנימי הזה כלפי חוץ".
מחקר מעקב אחר משנת 2016 הראה כי גברים הטרוסקסואליים עם תגובות דחף שליליות גבוהות כלפי הומוסקסואלים התבוננו תקופות ארוכות יותר בדימויים הומוסקסואליים מאשר בהטרוסקסואלים אחרים.
לעיתים משתמשים בביטוי סטיגמה מינית מופנמת במקום לייצוג הומופוביה מופנמת.
סטיגמה מופנמת מתעוררת כאשר אדם מאמין בסטריאוטיפים שליליים לגבי עצמו, ללא קשר למקום ממנו מגיעים הסטריאוטיפים.
זה יכול להתייחס גם לסטריאוטיפים רבים מעבר למיניות ולתפקידים מגדריים.
הומופוביה מופנמת עלולה לגרום לאי נוחות עם נטייה מינית של עצמך ואי-הסתייגותם.
נטייה מינית אגו-דיסטונית או הומופוביה אגודיסטונית, למשל, הוא מצב המאופיין על ידי נטייה מינית או משיכה העומדת בסתירה לדימוי העצמי האידיאלי, גורם לחרדה ורצון לשנות נטייה מינית.
מצב כזה עלול לגרום לדיכוי קיצוני של רצונות הומוסקסואליים.
במקרים אחרים, עלול להתרחש מאבק פנימי מודע למשך זמן מה, ולעיתים קרובות מעמיד אמונות דתיות או חברתיות עמוקות כנגד רצונות מיניים ורגשיים חזקים.
אי התאמה זו עלולה לגרום לדיכאון קליני, ותופעה זו יוחסה שיעור גבוה יותר של התאבדות בקרב בני נוער להט"בים (עד 30 אחוז מבני הנוער הלא-הטרוסקסואליים).
פסיכותרפיה, כגון פסיכותרפיה חיובית כלפי הומוסקסואליות, והשתתפות בקבוצה התומכת במיעוטים יכולה לסייע בפתרון הסכסוכים הפנימיים, כגון בין אמונות דתיות וזהות מינית ומגדרית.
גם טיפולים לא פורמליים העוסקים בהבנת וקבלת נטייה לא הטרוסקסואליות יכולים להוכיח יעילות.
ניתן להשתמש במאפייני "קשקשים הומופוביים מופנמים" רבים למדידת אי הנוחות של האדם במיניותו, ובחלקם ניתן להשתמש על ידי אנשים ללא קשר למין או נטייה מינית.
הפחד להיות מזוהה כהומו יכול להיחשב כצורה של "הומופוביה חברתית".
תאורטיקנים כולל קלווין תומאס וג'ודית באטלר הציעו כי הומופוביה יכולה להיות מושרשת בפחד של האדם להיות מזוהה כהומו.
הומופוביה אצל גברים מתואמת עם חוסר ביטחון לגבי גבריותם.
מסיבה זו, הומופוביה מצויה לעיתים קרובות בענפי ספורט, ובתת-תרבות אשר בקרב תומכיה נחשבת לגברית סטריאוטיפית כמו כדורגל ורוגבי.
תאורטיקנים אלה טענו כי אנשים המביעים מחשבות ורגשות הומופוביים אינם עושים זאת רק כדי להעביר את אמונותיהם אודות מעמד ההומואים, אלא גם להתרחק ממעמד זה וממעמדו החברתי.
לפיכך, על ידי התרחקותם מאנשים הומוסקסואליים, הם מאשרים מחדש את תפקידם כהטרוסקסואלים בתרבות ההטרונורמטיבית, ובכך מנסים למנוע מעצמם מלתייגם על ידי הסביבה ולקבלת יחס כלפיהם כאל אדם הומו.
פרשנות זו רומזת לרעיון שאדם עשוי להביע התנגדות אלימה לנטייה מינית או מגדרית שונה מהפרשנות ההטרונורמטיבית בנושא כאמצעי לבסס את זהותם כחלק מהרוב ההטרוסקסואלי ובכך לזכות בקבלה חברתית ותשומת לב רחבה יותר ולא מתחושת התנגדות אמיתית כלפי העניין.
ננסי ג'יי צ'ודורוב קובעת כי ניתן לראות בהומופוביה שיטת הגנה על "הגבריות הגברית".
הסיבות לשנאת אנשי קהילת הלהט"ב הן בדרך-כלל תרבותיות.
בתרבויות שונות נתפשת נטייה מינית או מגדרית שאינה הטרונורמטיבית כטאבו.
כלומר, במסגרת הנורמות המגדירות את המותר והאסור, הנכון, המוסרי והסוטה בקשרים רומנטיים ומיניים בין בני אדם, הומוסקסואליות נתפשת סטייה חמורה.
חלק מהאנשים המאמצים תפישות אלו, מגלים עוינות כלפי אלו המתנהגים באופן שונה מהנכון והמקובל בעיניהם.
הומופוביה נובעת גם מדעות קדומות שנקשרו בקהילת הלהט"ב.
גם חברי הקהילה עצמם עלולים לחוש תחושות הומופוביות ולהביע עמדות הומופוביות אשר לרוב נובעת מהומופוביה מופנמת כתוצאה מקבלת הסביבה.
נמצא מתאם בין הומופוביה עצמית זו לבין לחץ ומצוקה נפשית.
במחקרים שנערכו על עמדות החברה כלפי הומואים ולסביות התברר שהומופוביה נפוצה במיוחד אצל אנשים שנוטים לדפוסי חשיבה דיכוטומיים, כאלה שאינם יכולים לשאת עמימות, אי-בהירות ואי-ודאות.
נמצא גם קשר מובהק בין אנשים שהם חסרי ביטחון כלפי המיניות של עצמם לבין עמדות הומופוביות (התקה).
במחקרים שונים שערך ד"ר ג'ורג' מ.
הרק, חוקר ומרצה באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס, הוא בדק את הקשר בין משתנים דמוגרפיים והומופוביה, ומצא מספר מאפיינים הקשורים לעמדות הומופוביות:
אנשים שלא הכירו להט"בים באופן אישי מעולם.
אנשים בעלי נטייה לסמכותיות ושיפוטיות.
אנשים בעלי רגשות אשם בנושאים שונים הקשורים למיניות.
אנשים בעלי תפיסות תפקיד נוקשות.
גם גיל נמצא כגורם הקשור לעמדות הומופוביות כאשר מבוגרים נוטים לגלות ביטויים הומופוביים יותר מאשר צעירים.
ככלל, מהמחקרים עלה כי גברים נוטים להחזיק בעמדות הומופוביות ולבטא אותן יותר מאשר נשים.
כל מחקריו אשר בדקו את נושא ההומופוביה מצאו שהיכרות וקשר עם הומואים ולסביות הוא האמצעי היעיל ביותר לשינוי עמדות סטראוטיפיות ולהפחתת הומופוביות.
במחקר מאוניברסיטת טור ורגטה של רומא באיטליה נמצא כי בקרב אנשים המחזיקים בעמדות הומופוביות, נמצאות רמות גבוהות יותר של בעיות פסיכולוגיות דוגמת פסיכוטיות ומנגנוני התמודדות כושלים, לעומת מי שאדיש כלפי העניין או מביע התייחסות חיובית.
הומופוביה באה לידי ביטוי בצורות שונות, ומספר סוגים שונים הוצבו במשך השנים בהם, הומופוביה מופנמת, הומופוביה חברתית, הומופוביה רגשית, הומופובית רציונליזציה ואחרים.
הומופוביה מסווגת לעיתים כגזענות והפרעת אישיות.
בשנת 1992, איגוד הפסיכיאטרים האמריקני, שהכיר בכוח הסטיגמה נגד הומוסקסואליות, פרסם את ההצהרה הבאה, שאושרה מחדש על ידי חבר הנאמנים ביולי 2011,
דתות עולמיות רבות מכילות תורות אנטי-הומוסקסואליות, ואילו לדתות אחרות יש דרגות שונות של אמביוולנטיות, נייטרליות, או שילוב בהן תורות הרואות הומוסקסואלים כמין שלישי.
גם בתוך כמה דתות שמרתיעות בדרך כלל הומוסקסואליות, ישנם גם אנשים הרואים בחיוב את הנטייה, ומספר עדות דתיות מברכות או מנהלות נישואים חד מיניים.
קיימות גם מה שמכונה "דתות קוויריות", המוקדשות לשרת את הצרכים הרוחניים של אנשי קהילת הלהט"ב.
תאולוגיה קווירית מבקשת לספק נקודת נגד להומופוביה דתית.
קטעים המתפרשים בדרך כלל כמגנים הומוסקסואליות או יחסי מין חד-מיניים נמצאים בתנ"ך.
בתנ"ך נאמר בויקרא 18:22: "ואת זכר לא תשכב משכבי אשה תועבה היא".
הרס סדום ועמורה נתפס לעיתים כגינוי של הומוסקסואליות.
נוצרים ויהודים מפרשים לרוב מקורות אלה כמתנגדים להומוסקסואליות.
עם זאת, הוצעה גם פרשנות שונה.
הוויכוח הפרשני התמקד בהקשר ההיסטורי ובתרגום של מילים נדירות או יוצאות דופן בקטעים הנדונים.
למשל, חטאי סדום מתפרשים היסטורית ככאלו שאינם קשורים בהומוסקסואליות כשלעצמה.
במגזין "Religion Dispatches" טוענת קנדס צ'לוו-הודג' כי ששת הפסוקים שמצוטטים לעיתים קרובות כדי לגנות את אנשי קהילת הלהט"ב מתייחסים במקום ל-"מין פוגעני".
היא ציינה כי אין בתנ"ך גינוי ל-"יחסים אוהבים, מחויבים, בין הומואים ולסביות" וכי ישו "שתק בנושא".
לדעה זו מתנגדים מספר אוונגליסטים שמרניים, בהן רוברט א.
גאנון אשר טוען כי "כל האנשים שהם הומוסקסואלים בחרו בהתנהגות זו מרצון ולכן הם יכולים לשנות בהצלחה את זהותם המינית".
משנתה הרשמית של הכנסייה הקתולית ביחס להומוסקסואליות היא כי אין לבטא התנהגות חד מינית.
בארצות הברית, סקר של מרכז המחקר פיו בפברואר 2012 הראה כי קתולים תומכים בנישואים חד מיניים בהפרש של 52% עד 37%.
מספר תומכים זה עלה ב-6% משנת 2010, אז כ-46% מהקתולים היו בעד נישואים חד מיניים.
הקטכיזם של הכנסייה הקתולית קובע כי, "'מעשים הומוסקסואליים מופרעים באופן מהות.
בשום פנים ואופן לא ניתן לאשר אותם".
נוצרים קיצוניים הם בעלי יחס עוין ללהט"ב עד ימנו.
לדוגמה המטיף אוונגליסטי ג'רי פולוול מייסד אוניברסיטת ליברטי, אמר כי "האיידס הוא לא רק עונש של אלוהים להומוסקסואלים; זהו עונש של אלוהים לכל הקהילה שמתייחסת בסובלנות להומוסקסואלים".
בחלק מהמקרים ההבחנה בין הומופוביה דתית לבין הומופוביה בחסות המדינה אינה ברורה, דוגמה מרכזית היא שטחים שבסמכות האסלאם.
כל הזרמים האסלאמיים הגדולים אוסרים על הומוסקסואליות, שהיא פשע על פי חוקי השריעה ונענשים ברוב המדינות המוסלמיות.
באפגניסטן, למשל, הומוסקסואליות נשאה עונש מוות תחת שלטון ארגון הטרור, טליבאן.
לאחר נפילתם, הומוסקסואליות הופחתה מפשע מוות לפשע שנענש בקנסות ועונשי מאסר.
המצב המשפטי באיחוד האמירויות הערביות, לעומת זאת, אינו ברור אך מדווח כדין עונש מוות גם כן.
באיראן, מאוריטניה, ערב הסעודית, סודאן ותימן קיים עונש מוות כיום על פעילות חד מינית במדינה.
מאז המהפכה האיראנית בשנת 1979, הממשלה האיראנית הוציאה להורג יותר מ-4,000 להט"בים שהורשעו בקיום מעשים הומוסקסואליים.
אירוע ידוע בנושא הוא הוצאתם להורג של מחמוד עסגרי ועיאז מרהוני.
בערב הסעודית, העונש המקסימלי על הומוסקסואליות הוא הוצאה להורג ציבורית, אך הממשלה משתמשת בעונשים נוספים כגון קנסות, מאסר בפועל, הצלפות ואף שינוי מין כפוי כאלטרנטיבות עבור מניעת גינויים פומביים מרחבי העולם, אלא אם כן היא מרגישה שאנשים העוסקים בפעילות הומוסקסואלית מאתגרים את המדינה בסמכות על ידי עיסוק בתנועות חברתיות להט"ביות.
בניגריה וסומליה, קיימים הוצאות להורג על פעילות הומוסקסואלית באזורים מסוימים ברחבי המדינות.
באזורים מסוימים, הומוסקסואלים נרדפים ונרצחים על ידי מיליציות איסלאמיסטיות כגון ג'בהת פתח א-שאם והמדינה האסלאמית בחלקים של עיראק וסוריה.
ב-2001, אל-מוחג'ירון, ארגון בינלאומי המבקש להקים ח'ליפות אסלאמית עולמית, הוציא פתווה בה הכריז כי כל חברי ארגון הלהט"ב המוסלמי אל-פתח'ה הם כופרים, ונגזר עליהם עונש מוות.
בגלל האיום ומכיוון שהם מגיעים מחברות שמרניות, רבים מחברי האתר של הארגון עדיין מעדיפים להיות אנונימיים כדי להגן על זהותם בזמן שהם ממשיכים במסורת של סודיות.
לדת הסיקיזם אין תורות ספציפיות על הומוסקסואליות ובספר המקודש לסיקים, הגורו גראנת סאהיב, אין ציון מפורש של הטרוסקסואליות, הומוסקסואליות או ביסקסואליות.
המטרה האוניברסלית של אלו הנמנים לדת זו (סיקים) היא שלא תהיה להם שום שנאה או איבה כלפי אף אדם, ללא קשר לגורמים כמו גזע, קאסטה, צבע עור, אמונה, מגדר או מיניות.
בשנים האחרונות, נושא ההומוסקסואליות נדון הרבה יותר בדתות שונות בכל רחבי העולם, מה שהפך את נושא זה, שבעבר היה טאבו לגביו בקרב הסיקים, לנושא לדיון גלוי.
אף על פי שנושא ההומוסקסואליות עדיין נחשב לטאבו בחלק ממאמיני הסיקיזם, הדור הצעיר מחפש תשובות באינטרנט.
האינטרנט הפך לדרך חדשה עבור סיקים צעירים שנולדו בתוך הודו ומחוצה לה לדון בדת ובנושאים אקטואליים באופן אנונימי דרך האינטרנט.
האינטרנט מאפשר לאנשים לקבל את המידע הדרוש להם ללא אי-הנוחות לשוחח על כך בקהילה.
האינטרנט הפך לכלי עבור הסיקים הצעירים לקבל מידע על נושאים אקטואליים שאולי לא דנים בהם בצורה ישירה בתוך קהילותיהם בהם כוכבי היוטיוב סיקים מפורסמים כגון הקומיקאי הקנדי ג'וס רייך ולילי סינג אשר השמיעו בגלוי את תמיכתם בזכויות להט"ב.
נכון לשנת 2021, הומוסקסואליות איננה חוקית ב-72 טריטוריות ומדינות שונות.
ממשלת קוריאה הצפונית מגנה את התרבות ההומית המערבית כסגן שנגרם על ידי הדקדדנות של חברה קפיטליסטית, והיא מגנה אותה כמקדמת "צרכנות, קלאסיות והפקרות".
בקוריאה הצפונית ניתן להעניש "הפרת כללי החיים הסוציאליסטים הקולקטיביים" עד שנתיים מאסר.
עם זאת, לטענת ממשלת צפון קוריאה, "כמדינה שחיבקה מדע ורציונליזם, ארצות הברית הקונגרסית מכירה בכך שאנשים רבים נולדים עם הומוסקסואליות כתכונה גנטית ומתייחסים אליהם בכבוד הראוי.
דיכוי, כמו במשטרים קפיטליסטיים רבים ברחבי העולם".
רוברט מוגאבה, נשיא זימבבואה לשעבר, ניהל קמפיין אלים כלפי להט"בים, וטען כי לפני הקולוניזציזם "זימבבווים לא עסקו במעשים הומוסקסואליים".
גינויו הציבורי הגדול הראשון של הומוסקסואליות היה באוגוסט 1995, במהלך יריד הספרים הבינלאומי בזימבבואה.
במהלכו אמר לקהל: "אם אתה רואה אנשים שמדרגים את עצמם כלסביות והומואים, עצור אותם והעביר אותם לידי המשטרה!".
בספטמבר 1995 הציג הפרלמנט של זימבבואה חקיקה האוסרת על מעשים הומוסקסואליים.
בשנת 1997 מצא בית משפט את כנען בננה, קודמו של מוגאבה והנשיא הראשון של זימבבואה, אשם ב-11 סעיפי מעשי סדום ותקיפה מגונה על פי החוק הזימבבואי.
ישנם מחקרים המצביעים על כך שלהומופוביה עשויה להיות השפעה כלכלית שלילית משמעותית על המדינות בהן היא רחבה.
במדינות אלה יש מעוף מאוכלוסיות הלהט"ב שלהם - עם אובדן הכנסה כתוצאה מכך וכן הימנעות מתיירות גאה, שמשאיר את ה-"כסף הוורוד" במדינות ידידותיות כלפי להט"בים (גיי פרנדלי) בהן ספרד אשר בשטחיה תיירים להט"בים תורמים מעל 6,800 מיליון דולר מדי שנה לכלכלה הספרדית כתוצאה מחברה פרו-להט"בית רחבה עם אחוז הומופוביה מזערי.
כבר בשנת 2005, מאמר מערכת של הניו יורק טיימס סיפר על השפעתה של מדיניות "אל תשאל, אל תספר" אשר מנעה מלהט"בים מוצהרים לשרת בצבא ארצות הברית.
מדיניות זו חשפה היעדר מתרגמים מהשפה הערבית, ועם העיכוב בתרגום מסמכים בערבית, אשר חושב בקירוב ל-120,000 שעות בזמנו.
מאז שנת 1998, עם הנהגת המדיניות החדשה, גורשו כ-20 מתרגמים לשפה הערבית מצבא המדינה בייחוד במהלך השנים בהן ארצות הברית הייתה מעורבת במלחמות במדינות ערב, עיראק ואפגניסטן.
לי בדגט, כלכלנית באוניברסיטת מסצ'וסטס אמהרסט, הציגה במרץ 2014 בפגישה עם הבנק העולמי את תוצאות המחקר על ההשפעה הכלכלית של הומופוביה בהודו.
רק בהוצאות בריאות, הנגרמות על ידי דיכאון, התאבדויות וטיפול במחלות HIV ואיידס, המדינה נאלצה להוציא במשך השנים כ-23,100 מיליון דולר נוספים כתוצאה מהומופוביה בחברתה.
נוסף על כך, היו עלויות הנגרמות על ידי אלימות, אובדן מקום העבודה, דחיית המשפחה ובריונות בביתי הספר, אשר הביאו לרמת השכלה נמוכה יותר, להורדת תפוקה, שכר נמוך יותר, בריאות לקויה ותוחלת חיים נמוכה יותר בקרב להט"בים.
בדגט העריכה בסך הכול בשנת 2014, הודו הפסידה עד 30,800 מיליון דולר (1.7% מהתמ"ג ההודי) כתוצאה מהומופוביה.
פעיל זכויות הלהט"ב אדביסי אלימי, חישב לפי הערכה ראשונית כי ההפסד הכלכלי עקב הומופוביה בניגריה הוא כ-1% מהתמ"ג (תוצר מקומי גולמי) במדינה.
נכון לשנת 2015 הומוסקסואליות עדיין איננה חוקית ב-36 מתוך 54 מדינות אפריקה, אשר כתוצאה מכך, הפסד ההכנסות עקב הומופוביה ביבשת עשויה להסתכם במאות מיליוני דולרים בכול שנה.
מחקר נוסף בנושא מדידה סוציואקולוגית של הומופוביה והשפעתה על בריאות הציבור על 158 מדינות נערך בשנת 2018. המחקר מצא כי לדעה קדומה כלפי הומוסקסואלים יש מחיר כלכלי עולמי של כ-119.1 מיליארד דולר.
ההפסד הכלכלי באסיה היה 88.29 מיליארד דולר עקב הומופוביה, ובאמריקה הלטינית ובקריביים הוא עמד על 8.04 מיליארד דולר.
העלות הכלכלית במזרח אסיה ובמרכז אסיה הייתה 10.85 מיליארד דולר.
העלות הכלכלית במזרח התיכון ובצפון אפריקה הייתה 16.92 מיליארד דולר.
חוקריו הצהירו כי ירידה של 1% ברמת הומופוביה ברחבי שטחי מדינה קשור לעלייה של 10% בתוצר המקומי הגולמי לנפש.
מחקר חדש יותר ממרץ 2018 שנערך על ידי מכון ויליאמס (בית הספר למשפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס) חשף כי ישנו קשר חיובי בין קבלת הקהילה הגאה לתוצר לנפש.
על פי מחקר זה, לזכויות החוקיות של להט"בים ישנה השפעה גדולה יותר על מידת הקבלה בחברה, בעוד שתי ההשפעות מחזקות זו את זו.
עלייה של נקודה אחת במדד הקבלה הגלובלית של קהילת בלהט"ב (GAI) הראתה עלייה של 1,506 דולר בתוצר לנפש, וזכות חוקית נוספת אחת הייתה מתואמת עם עלייה של 1,694 דולר בתוצר לנפש.
חרדתם של הטרוסקסואליים (במיוחד אצל מתבגרים שבניית "הגבריות ההטרוסקסואלית" שלהם מבוססת בין השאר על כך שהם לא נתפסים כהומואים) מפני שאחרים עשויים לזהות אותם ככאלה, זוהתה גם על ידי הסוציולוג מייקל קימל כדוגמה להומופוביה.
יש האומרים שההתגרות בבנים שנחשבים אקסצנטריים (ואשר הם בדרך כלל לא הומוסקסואליים) אנדמית בבתי ספר אמריקאיים כפריים ופרבריים, ונקשרה להתנהגות של לקיחת סיכונים והתפרצויות אלימות (כגון שלל ירי בביתי הספר) על ידי נערים המבקשים לנקום או מנסים לטעון את גבריותם.
בריונות הומופובית נפוצה מאוד גם בבתי ספר בממלכה המאוחדת.
לפחות 445 ברזילאים להט"בים נרצחו או התאבדו בשנת 2017. במקרים מסוימים, יצירותיהם של מחברים שבמילה בלבד הופיעה המילה "גיי" או עבודות על נושאים אשר מכילים את המונח, הושמדו מפני שנחשדו כתומכים בהומוסקסואליות.
בארצות הברית, עמדות לגבי אנשים שהם הומוסקסואלים עשויות להשתנות על בסיס הזדהות מפלגתית.
לתומכי המפלגה הרפובליקנית יש סיכויים גבוהים יותר מאשר לתומכי המפלגה הדמוקרטית לעמדות שליליות לגבי אנשי קהילת הלהט"ב על פי סקרים שערכו מחקרי הבחירות הלאומיים בין השנים 2000–2004. פער זה מוצג בגרף מימין, מתוך ספר שפורסם בשנת 2008 מאת ג'וזף פריד.
הנטייה של הרפובליקנים לראות להט"בים באופן שלילי יכולה להתבסס על הומופוביה, אמונות דתיות או שמרנות ביחס למשפחה, המתוארת בדתות שונות כמורכבת מאב, אם, וצאצאים משותפים.
התנהגות הומופובית משתנה לפי אזור, נתונים סטטיסטיים הראו כי בדרום ארצות הברית יש יותר דיווחים על דעות קדומות נגד הומוסקסואלים מאשר בכל אזור אחר במדינה.
בנאום שערכה בשנת 1998, הכותבת, האקטיביסטית ומנהיגת זכויות האדם, קורטה סקוט קינג, אמרה כי "הומופוביה היא כמו גזענות ואנטישמיות וצורות אחרות של שנאה בכך שהיא מבקשת להשפיל הומניזציה של קבוצה גדולה של אנשים, להכחיש את האנושיותם שלהם, כבודם ואישיותם".
מחקר אחד של גברים מתבגרים לבנים שנערך באוניברסיטת סינסינטי על ידי ג'נט בייקר שימש לטענה שרגשות שליליים כלפי הומואים קשורים גם להתנהגויות מפלה אחרות.
על פי המחקר, שנאת הומוסקסואליים, אנטישמיות וגזענות כונו כ-"בני זוג סבירים".
מחקר שבוצע בשנת 2007 בממלכה המאוחדת דיווח כי עד 90 אחוזים מהאוכלוסייה תומכת בחקיקת חוקים נגד אפליה כלפי אנשי קהילת הלהט"ב.
מרבית ארגוני זכויות האדם הבינלאומיים, כגון "Human Rights Watch" ואמנסטי אינטרנשיונל, פועלים רבות עבור שוויון זכויות קהילת הלהט"ב ברחבי העולם.
מאז 1994 קבעה ועדת האו"ם לזכויות אדם כי חוקים המפלילים פעילות מינית חד מינית בשטחי מדינה או טריטוריה מפרים את הזכות לפרטיות המובטחת בהצהרה האוניברסלית על זכויות האדם ובאמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות.
בשנת 2008 הוציאה הכנסייה הרומית-קתולית הצהרה לפיה קוראת למדינות "לסלק עונשים פליליים נגד הומוסקסואלים".
ההצהרה, עם זאת, הופנתה על מנת לדחות החלטה של אספת האו"ם שתקרא לשים קץ לעונשים נגד הומוסקסואלים בעולם.
במרץ 2010, ועדת השרים של מועצת אירופה אימצה המלצה על צעדים למאבק באפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית, שתוארה על ידי מזכ"ל "CoE" כמכשיר המשפטי הראשון בעולם העוסק במפורש באחד מנושאי צורות הקיפוח הארוכים והקשים למאבק.
כדי להילחם בתופעת ההומופוביה, קהילת הלהט"ב בעולם מקימה אירועים כגון מצעדי גאווה המפגין מחאות עבור שוויון זכויות עבור להט"בים ופועלת באקטיביזם פוליטי (המקושר למונח "גאווה").
באוגוסט 2019 אירועי מצעד הגאווה בלונדון הקימו יוזמה עבור "הבעת סולידריות עם קהילת הלהט"ב" וצבעו מעברי חצייה ברחבי הממלכה המאוחדת בצבעי דגל הגאווה לקראת קיום האירועים.
מעברי החצייה הקבועים הוצבעו בכבישי במבת, נוספים צוירו ברובע המלכותי של גריניץ'.
צורה אחת של התנגדות מאורגנת להומופוביה היא ציון היום הבינלאומי נגד הומופוביה, טרנספוביה וביפוביה ("IDAHO" בראשי תיבות), שנחגג לראשונה ב-17 במאי 2005 (לציון תאריך היום בו הוסרה נטייההומוסקסואלית מרשימת ההפרעות הנפשיות על ידי ארגון הבריאות העולמי, בשנת 1990) בפעילויות הקשורות ביותר מ-40 מדינות.
בישראל, צוין לראשונה ב-17 במאי 2006, תחת הכותרת "הבנ"ה".
ארבע המדינות הגדולות באמריקה הלטינית (ארגנטינה, ברזיל, מקסיקו וקולומביה) פיתחו קמפיינים תקשורתיים המוניים רחבים נגד הומופוביה מאז שנת 2002. נוסף למאבק ציבורי, קיים שימוש בחקיקה למאבק בתופעה.
דוגמאות לכך הן הגדרתם של "ביטויי שנאה" (Hate speech) ופשעי שנאה, וכן חוקים האוסרים על אפליה על רקע נטייה מינית וזהות מגדרית במתן סחורות ושירותים, במקומות תעסוקה, בבתי ספר, בתרומות דם, טיפול רפואי ועוד.
יש הטוענים כי דעות קדומות נגד להט"ב אינן מוסריות וחורגות מעבר להשפעות על אותו מעמד של אנשים.
הסופר וורן ג'יי בלומנפלד טוען כי רגש זה מקבל ממד מעבר לעצמו, ככלי לשמרנים ימניים קיצוניים ולקבוצות דתיות פונדמנטליסטיות וכגורם מגביל ליחסי מגדר באשר למשקל הקשור לביצוע כל תפקיד בהתאם.
יתר על כן, בלומנפלד ציין כי,
ההתנהגות המינית של בעלי חיים שאינם ממין אדם היא מגוונת ביותר.
חוקרים מצאו בקרב בעלי חיים אחרים מקבילות להומוסקסואליות, ביסקסואליות, אינטרסקסואליות וטרנסג'נדריות.
הדבר כולל פעילות מינית חד מינית, חיזור, חיבה, חיבור זוגי והורות בין זוגות בעלי חיים מאותו זוויג.
צורות שונות של דבר זה נמצאו בכל אזור גאוגרפי מרכזי ובכל קבוצת בעלי חיים מרכזית.
ההתנהגות המינית של בעלי חיים לא אנושיים לובשת צורות רבות ושונות, אפילו בתוך אותו מין, אם כי התנהגות הומוסקסואלית מוכרת בעיקר במינים חברתיים.
התנהגות הומוסקסואלית תועדה היטב בקרב 500 מינים שונים של בעלי-חיים, בעיקר יונקים ועופות.
לפי מחקר משנת 2019 נצפו התנהגויות הומוסקסואלית ב-1,500 מינים, בתפוצה רחבה, על פני רוב הקלייד העיקריים.
בבעלי חיים מסוימים נצפו גם מקרים של זוגיות חד מינית למשך כל החיים.
במשך שנים רבות לא היו תצפיות רשמיות של התופעה, ייתכן שבשל הטיית הנסיין, שנגרמה בשל היחס החברתי ליחסי מין חד מיניים.
קיומה של הומוסקסואליות בבעלי חיים מהווה טיעון חברתי בדרישותיהם של להט"בים להכרה, למניעת אפליה ולשוויון זכויות.
העובדה כי ההומוסקסואליות קיימת בטבע, לא רק אצל בני האדם אלא גם אצל בעלי חיים אחרים, מחלישה את הטענה האומרת שמשיכה לבן או לבת אותו מין היא דבר "בלתי טבעי" או "הנוגד את הטבע".
הדבר אף מעמיד בסימן שאלה את שאלות הבחירה והמוסר, אותן מעלות חברות אחדות, בהיותו מצב ביולוגי הקיים אצל בעלי חיים שונים בטבע.
תצפיות על בעלי חיים שמטרתן לחקור התנהגויותיהם המיניות נתקלות בקשיים משמעותיים כשהן מבוצעות בטבע.
התצפיות בשבי נוחות יותר, אך אינן אמינות מספיק.
במקרים מסוימים נצפו זוגות הומוסקסואליים בשבי כאשר לא ניתנה להם גישה לבני הזוויג השני, אך היחסים הפכו להטרוסקסואליים כאשר גישה כזאת התאפשרה.
בכך עלתה השאלה, האם היחסים ההומוסקסואליים אינם מושפעים מתנאי השבי.
היום סבורים שמשחקים אלה משמשים הכשרה לחיי מין עתידיים והם שלב חשוב בהתפתחות החברתית והמינית של הרבה בעלי חיים צעירים.
אצל הברבור השחור, לדוגמה, נצפו זוגות הומוסקסואליים של זכרים בשיעור של 6% מן האוכלוסייה, הן בשבי והן בטבע.
הקשרים הזוגיים בין הזכרים נמשכים שנים.
הברבורים הזכרים הללו מזדווגים עם נקבות המטילות להם ביצים בקן שבנה זוג הזכרים.
במחקר אוסטרלי מתמשך אודות הברבור השחור נמצאו תוצאות מפתיעות: בעוד זוגות הטרוסקסואלים של הברבור השחור מצליחים להעמיד 30% בלבד של צאצאים העוזבים את הוריהם ויוצאים לחיים עצמאיים, הרי זוגות של זכרים הדוגרים על ביצים מצליחים בשיעור ממוצע של 80% בגידול צאצאיהם.
הברבור השחור ודומיו מוכיחים שקיום דפוסי התנהגות ביסקסואליים וקשר זוגי הומוסקסואלי אינם פוגעים בהתרבות המין, ואף עשויים להצליח בכך, במקרים מסוימים, יותר מאשר זוגות הטרוסקסואליים.
בשנת 1999 פרסם הביולוג הקנדי ברוס בגמיהל את ספרו "התלהבות ביולוגית: הומוסקסואליות בחיות ומגוון טבעי" (Biological Exuberance: Animal Homosexuality and Natural Diversity).
הוא תיאר בספר עדויות של מדענים להתנהגות הומוסקסואלית מסוג אחד או יותר מהצורות הבאות: חיזור, יחסי מין, חיבה, קשר זוגי או הורות.
הספר כולל עדויות על התנהגות הומוסקסואלית במעל 450 מינים שונים, כולל מיני יונקים, עופות, דגים, זוחלים, דו-חיים, וחרקים.
זהו התיאור המקיף הראשון של הנושא, שאיגד את התצפיות בנושא בצורה מדויקית ונגישה.
בגמיהל הסתמך על הערות ומחקרים של זואולוגים על פני יותר מ-200 שנה, ומראה כי בעלי חיים עוסקים בכל סוגי ההתנהגות המינים, לאו דווקא לצורכי רבייה.
תאוריות ומחקרים שונים מנסים להסביר את התופעה בראייה אבולוציונית, אשר קיימת אף על פי שלכאורה גנים המעודדים הומוסקסואליות מדכאים רבייה זוויגית והיו אמורים להתבטל על ידי הברירה הטבעית.
אחדות מן הסיבות האפשריות לשימור התופעה מבחינה אבולוציונית הן: ברירת שארים המעודדת פרטים הומוסקסואלים שעוזרים לקרוביהם גם ללא צאצאים; וזוגיות הומוסקסואליות כמגבירת שיתוף פעולה בין פרטים מאותו זיווג; הומוסקסואליות נגרמת במצב הומוזיגוטי של גנים מועילים ביותר במצב הטרוזיגוטי; וגנים הגורמים הומוסקסואליות בזוויג אחד משפיעים בצורה שונה בעלת יתרון בזוויג אחר.
כל אלו עשויים להוות יתרון שיעודד ביסוס גנטי להומוסקסואליות במהלך האבולוציה על אף החסרון האבולוציוני הרבייתי.
כאמור, התאוריה הראשונית הצביעה על התפתחות של הומוסקסואליות כשהמצב הראשוני היה הטרוזיגוטי, אך בשנת 2019 פורסם מאמר שבו מוצעת ההשערה ההפוכה שלפיה התנהגות חד-מינית הייתה קיימת באבולוציה לפני ההתנהגות הדו-מינית שבה מתרבים שני פרטים מזוויג שונה.
המחקר טוען כי ההתנהגות הדו-מינית התפתחה רק לאחר שנוצרו זוויגים שונים, וכי לפניהם התרבות נעשתה ללא הבחנה מינית בין זוויגים.
בסטטיסטיקה, סדרה של משתנים מקריים היא סדרה הומוסקדסטית, אם לכל המשתנים המקריים יש אותה שונות.
תכונה זו ידועה גם בשם שונות הומוגנית.
עבור המקרה המשלים, בו למשתנים המקריים אין את אותה השונות, הסדרה נקראת הטרוסקדסטית או בעלת שונות הטרוגנית.
הומוסקדסטיות של המשתנים המעורבים היא הנחה נפוצה בשיטות אמידה שונוֹת, כמו בחישוב קו רגרסיה, או בניתוח שונות.
במקרים בהם ההנחה לא מתקיימת, מודל הנסמך על שונות הומוגנית יאמוד באופן מוטה את רווחי הסמך, ואת ערכי ה-P, מאחר שחישוב רווח הסמך וערך ה-p נסמך על אומדן שגוי של שונויות הפרמטרים.
עם זאת, האומדן של גודל הפרמטרים עצמם לא יפגע.
מקרים רבים בהם המשתנה התלוי אשר נאמד הוא משתנה של 'ספירה' (Count) אינם בעלי שוויון שונויות.
זאת מאחר שמקרים אלה נוטים להפלג לפי התפלגות פואסון או לפי התפלגות בינומית שלילית.
בהתפלגויות אלו, ככל שקצב ההתרחשות של המאורעות הנספרים גדול יתר כך גם השונות גדולה יותר.
לדוגמה עבור ספירה של מכוניות העוברות בצומת, אשר קצב ההתפלגות במקרים אלו נוטה להתפלג פואסון, המנעד של מספר המכוניות העוברות בצומת מרכזית גדול יותר לעומת המנעד של מספר זה בצומת שאינה מרכזית.
על מנת לבחון שוויון שונויות ניתן להשתמש בשיטות גרפיות המצליבות בין ערכי המשתנים השונים המשמשים למידול, או בין ערכי המשתנים לבין השאריות (residuals) של המודל.
כמו כן, ניתן להשתמש בניתוחים סטטיסטיים ייעודיים כמו מבחן לוין (Levene's test) מבחן וויט, מבחן בראוץ'-פגן ומבחן גולדפלד-קוואנדט.
כאשר מזוהה חריגה מהומסקדסטיסיות במידע המשמש לאמידת המודל, ניתן לטפל בבעיה במגוון דרכים.
מן הצד של המידע המשמש לניבוי, ניתן להעביר חלק מהמשתנים טרספורמציה כך שיעמדו בהנחת שוויון השונויות.
החסרון שבאפשרות זו הוא הפגיעה בפרשנות הפרמטרים של המודל, שכן ביצוע טרנספורמציה על משתנה משנה את משמעותו.
מן הצד של המודל, ניתן להוסיף פרמטרים שיינסו למדל את החריגה של השונות מהומוגניות.
החסרון באפשרות זו הוא הצורך במציאת מודל רלוונטי, אשר ימדל נכונה את החריגה הפרטנית מהומוסקדסטיסיות הקיימת במידע.
אפשרות נוספת היא להשתמש במודלים א-פרמטריים אשר חסינים (robust) לחריגה משונויות.
לדוגמה ניתן להשתמש במבחני פרמוטציות.
שימוש בשיטות א-פרמטריות כמו מבחני פרמוטציות דורש לעיתים כוח מחשובי רב, ועלול להאריך משמעותית את זמן הריצה עבור מודלים מורכבים או כאלה הדנים במידול מידע רב.
המונח סקדסטיסיות (באנגלית Skedasticity) מגיע מהמונח (skedánnymi) אשר פירושו ביוונית עתיקה לפזר.
בבלשנות, מילים הומונימיות, או מילים בעלות הומונימיה , הן קבוצת מילים, שלמרות שכל אחת מהן, גם נכתבת וגם נהגית בדיוק באותו האופן, המשמעות שלהן חסרת כל קשר, לחלוטין.
בשפות שמיות, תופעת ההומונימיה קיימת גם בין שורשים ולא רק בין מילים בודדות.
"שָׁנָה" במובן "למד", פירושו "חזר על החומר".
לעומת זאת, השורש של "שנה" במובן "חזר" והשורש של המילה "שָׁנָה" במובן "365 יום" הפכו לזהים, כאשר העברית איבדה חלק מהעיצורים שלה.
השורש של שנה=חזר נכתב בפרוטו שמית באות המקבילה לאות הערבית ث (בערבית הוא עדיין נכתב כך ובארמית הוא נכתב באות ת) ואילו השורש של "שנה" במובן "365 יום" נכתב בכל השפות השמיות בשין ימנית או שמאלית.
מעולם לא היה קשר משמעות בין מילים משורשים אלו.
כאמור, הומונימיה היא אחת האפשרויות לקיומה של מילה דו משמעית.
דו המשמעות תחשב להומונימיה כאשר החוקרים מנמקים חוסר קשר בין משמעויות מילים, שנכתבות ונהגות באופן זהה.
זאת לעומת מילים פוליסמיות שבהן מוכר קשר בין המשמעויות של שתי מילים שוות כתיב ושוות הגייה.
'אשפה' = ערמת פסולת (בלשון המקרא: אַשְׁפָּה)/ 'אשפה' = נרתיק לחיצים (בלשון המקרא: אשפֹת, בלשון התלמוד: אַשְׁפָּה).
bank = עסק ששומר ומלווה כספים / bank = גדת נהר
המילה 'שפה' = 'כל אחד משני החלקים הבשרניים של פתח הפה' משמשת גם בהוראת 'דיבור', כי השפתיים הן אחד מכלי הדיבור וגם בהוראת 'גדה' (שפת הים) כי שתי הגדות לנהר כמו שתי השפתיים לפה.
foot = רגל / foot = מידת אורך, שבעבר נקבעה לפי אורך צעדו של המלך, דהיינו לפי מוטת רגלו.
על אף שלא תמיד יש הבחנה אובייקטיבית בין הומונימיה לפוליסמיה, אפשר לקבוע שצמד מילים הן הומונימיות כאשר מסיבות פורמליות ברור שלפנינו מילים שונות זו מזו.
הכתיב של שתי המילים שונה, כגון 'סכר'/ 'שכר'.
המילים הן חלקי דיבר שונים, כגון 'אולם' = אבל, מילת חיבור/ 'אולם' =טרקלין, שם עצם.
באותו אופן, 'עלה', כשם עצם, הוא חלק של צמח וכפועל הוא צורת הציווי של 'לעלות'.
המין הדקדוקי של המילים שונה.
המילים נבדלות בנטייתן, כגון 'יד' רבים 'ידיים' = כל אחד משני הגפיים העליונים של האדם/ 'יד' רבים 'ידות' = בית האחיזה של כלי (בלשון חכמים).
דוגמה אחרת לזה היא המילה 'ימים'.
בתצורת היחיד שלה היא עשויה להיות צורת הריבוי של 'ים' או של 'יום'.
באותו אופן 'ערבים' היא תצורת הריבוי הן של 'ערב' והן של 'ערבי'.
תופעה דומה להומונימיות היא הומופוניות.
בתופעה זו ההגיה זהה, אך הכתיב והמשמעות גם יחד שונות.
ההומופוניות היא תופעה, התלויה, בחלק מהמקרים, במבטא של דובר השפה או במעתקי הגאים, שאירעו בשפה, אחרי שזו כבר אימצה צורה כתובה.
דוגמאות: המילים שר (חבר ממשלה) וסר (זז, עזב) הפכו להומופוניות, כאשר דוברי העברית החלו לבטא את השין השמאלית כמו סמך, בתקופת חז"ל.
דוגמאות נוספות: 'ראש' ו'רוש' ('ענבי רוש' דברים לב, לב) הם הומופונים בעברית המקראית – בשל ההליך בו האלף הפסיקה להיות אם קריאה (מורה על צליל AA) וביטויה הפך דומה לאות הלטינית O, עוד בהליך התגבשות הפרוטו-כנענית.
לעומת זאת, 'כרה' 'קרע' 'קרא' 'קרה' ו כרע' הם הומופונים בפי ההוגים את העברית, בהגיה המקובלת ביותר בזמננו.
מושגבעל צליל זההבעל כתיב זההדוגמההומופוןכןלא בהכרחאת-עטהומוגרףלא בהכרחכןמְסַפֵּר (סיפור) - מִסְפָּר (עצם מתמטי)הומוניםכןכןאב (הורה) – אב (חודש)
אפשר למנות מספר סיבות להיווצרות מילים הומונימיות:
דו משמעות פונטית (הנקראת גם דו משמעות אטימולוגית) נוצרת כאשר שתי מילים מתלכדות לתבנית פונטית אחת מחמת מעתקי הגאים.
כך לדוגמה 'חפר'= כרה ו'חפר' =התבייש מדגימות דו משמעות פונטית.
הדבר מתגלה על ידי השוואה לערבית (ולשפות שמיות אחרות), שבה שני הפעלים נבדלים לא רק במובנם על גם בהגאיהם.
הדו משמעות נוצרה כאשר בעברית אבד ההבדל בין שתי הפונמות ح ו-خ.
דו משמעות פונטית נוצרת גם על ידי שאילת מילה מלשון זרה.
לדוגמה: לשלוש המילים המקראיות 'בר'= טהור; 'בר' = תבואה; 'בר' = בן.
נוספו בלשון חכמים 'בר'= חוץ מן הארמית; ובלשון ימינו 'בר' = מזנון מן האנגלית.
דו משמעות מורפולגית נוצרת על ידי גזירת שתי מורפמות זהות משני שורשים שונים בשני משקלים שונים.
לדוגמה: 'מורה' = מלמד הוא בינוני הפעיל מן השורש י.ר.ה / 'מורה' =מורד (כמו בפסוק 'בן סורר ומורה') הוא בינוני קל של השורש מ.ר.ה הקרוב לשורש מ.ר.ד
דו משמעות סמנטית נוצרת כאשר שני מובנים של מילה פוליסמית מתרחקים במידה כזאת ששוב אין דוברי השפה מקשרים בין שני המובנים.
כך לדוגמה רבים אינם מקשרים בין המילה עדשה – 'צמח מאכל מן הקטניות' לבין עדשה – 'עדשה אופטית, לוחית של זכוכית שפנייה קמורים או קעורים'.
ואמנם העדשה האופטית נקראת כך, בהשפעת הלעז, מפני שצורתה מזכירה את זרע הצמח הזה.
(באנגלית לדוגמה lens כמונח של אופטיקה ו-lentil כשם הצמח).
מניעה של היווצרות הדו-משמעות ההומונימית