tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-3 במאי 2016, ועדת האתיקה של בית הנבחרים פתחה בחקירה נגד ויליאמס לאחר שהכניס הוראה להצעת חוק בת 300 מיליארד דולר אמריקני מעולם התחבורה, שפטרה מספר סוכנויות רכב כמו שלו מלהשכיר כלי רכב שהיו מושא לקריאה לתיקון בשל ליקויי בטיחות.
מוקד החקירה היה הוראה שוויליאמס חיבר בהצעת החוק, אשר הייתה פוטרת את סוכנויות בדומה לזו שהוא מנהל ומאפשרת השכרת רכב תחת קריאה פעילה לתיקון.
המשרד הלא-עצמאי לאתיקה בקונגרס מצא כי ויליאמס הפר את כללי האתיקה של בית הנבחרים, וציין כי ויליאמס ממאן לשתף פעולה.
בהצבעה דו-מפלגתית נמצא פה אחד כי האינטרס הכספי האישי של ויליאמס בסוכנות הרכב שלו עשוי להשפיע על מילוי תפקידו הרשמי.
עם זאת, החקירה הסתיימה ללא צעדים משמעתיים ולא ננקטו פעולות נוספות.
רוג'ר פרנסיס גריפין היה אסטרונום בריטי, פרופסור באוניברסיטת קיימברידג'.
רוג'ר גריפין נולד בסארי והחל לימודים באוניברסיטת קיימברידג' בשנת 1954. לאחר סיום לימודי התואר הוא המשיך ללימודי דוקטורט באסטרונומיה.
רוג'ר גריפין התמחה בספקטרוסקופיה של הכוכבים.
הוא עבד באוניברסיטה מעל ל-60 שנים עם הפסקות קטנות בהם שהה בארצות הברית ועבר במוסדות מדע של המדינה.
במשך שנים גריפין היה סגן מנהל מחקר אסטרונומי באוניברסיטה ובהמשך מונה לפרופסור.
כבר בצעירותו, במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 הוא פיתח שיטות חדישות בתחום ספקטרוסקופיה.
בשנת 1991 לציון המאמר המדעי ה-100 שהוא פרסם נערך לכבודו כנס מדעי בשווייץ.
כנס דומה אורגן בשנת 2008 לכבוד פרסום מאמר ה-200. בשנת 1980 הוא זכה במדליה של החברה האסטרונומית המלכותית.
בין הישגיו הבולטים של גריפין הוא בניית כלים לטלסקופ גדול של מצפה הכוכבים פלומר והמצאת מכשיר למדידת מהירות הכוכבים.
בשנת 2003 הוא פרסם השערה לפיה 44 באנדרומדה הוא כוכב כפול.
רוג'ר גריפין היה חובב ריצת מרתון.
הוא השתתף 11 פעמים במרתון לונדון, בגיל 69 הוא על הר קילימנג'רו עם בנו.
בשנת 2015 הוא השתתף בצילומי סרט תיעודי Star Men.
רוג'ר האנט היה כדורגלן אנגלי ששיחק בעמדת החלוץ.
האנט נולד בגלייזברי, לנקשייר, ושיחק במועדוני הנוער קרופט, סטוקטון הית' ודוויזס טאון.
ביולי 1958 הוחתם האנט בליברפול על ידי המנג'ר פיל טיילור, ולאחר ששיחק עונה אחת בקבוצת המילואים של המועדון ערך את הופעת הבכורה שלו וכבש את שערו הראשון בקבוצה ב-9 בספטמבר 1959, בניצחון 2–0 על סקנת'ורפ יונייטד במסגרת הליגה השנייה של הפוטבול ליג.
לאחר שביל שאנקלי החליף את טיילור בתפקיד המאמן הפך האנט לשחקן חשוב אף יותר והיה גורם מרכזי בהצלחת הקבוצה בשנות ה-60. ב-1962 עלתה ליברפול ל, ובעונת העלייה הופיע האנט ב-41 מתוך 42 משחקי הליגה וכבש 41 שערים, כולל שלושער בחמישה משחקים שונים.
בעונות ו-, בהן זכתה ליברפול באליפות, הוא הוביל את הקבוצה בשערים (כפי שהיה במשך שמונה עונות רצופות) עם 31 ו-29 שערים, בהתאמה.
ב-22 באוגוסט 1964 כבש האנט בדקה ה-11' בניצחון 3–2 על ארסנל, השער הראשון ששודר בתוכנית הכדורגל של ה-BBC, .
ב-1965 הוא היה גורם מרכזי בזכייתה הראשונה של ליברפול בגביע ה-FA, כשכבש ארבע פעמים במהלך הטורניר בו ניצחה קבוצתו את וסט ברומיץ' אלביון, סטוקפורט קאונטי, בולטון וונדררס, לסטר סיטי וצ'לסי.
בגמר, לאחר 90 דקות ללא שערים, כבש האנט את השער הראשון בדקה ה-93' והוביל את ליברפול לניצחון 2–1 על לידס יונייטד בוומבלי.
בשנה שלאחר מכן כבש את השער היחיד של ליברפול בגמר גביע אירופה למחזיקות גביע, בו הפסידה 2–1 בהארכה לבורוסיה דורטמונד.
ב-7 בנובמבר 1967 הפך האנט למלך השערים של ליברפול לאחר שכבש את שערו ה-242 במועדון ועקף את גורדון הודגסון במשחק במסגרת גביע ערי הירידים מול מינכן 1860. עד שעזב את הקבוצה ב-1969 הוא כבש בסך הכל 286 שערים, שיא שנשבר ב-1992 על ידי איאן ראש.
הוא גם החזיק בשיא המועדון של 100 שערי הליגה המהירים ביותר (152 משחקים) עד ספטמבר 2021, אז מוחמד סלאח הגיע לציון הדרך במשחק אחד פחות.
בדצמבר 1969 חתם האנט בבולטון וונדררס מהפוטבול ליג השנייה, וב-1971 הושאל להלניק מליגת הכדורגל הלאומית של דרום אפריקה.
האנט הופיע 34 פעמים במדי נבחרת אנגליה בכדורגל.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-4 באפריל 1962 וכבש בניצחון במשחק ידידות 3–1 על .
הוא זומן על ידי המאמן וולטר וינטרבוטום לסגל הנבחרת למונדיאל 1962, אך לא שיחק.
לאחר שאנגליה נבחרה לארח את מונדיאל 1966 זומנו האנט וחבריו לליברפול איאן קלהאן וג'רי ביירן לסגל הנבחרת על ידי אלף רמזי.
הוא שיחק בכל ששת המשחקים בטורניר וכבש שלוש פעמים (צמד נגד ושער נגד ) כשאנגליה זכתה בגביע העולם בכדורגל לראשונה בתולדותיה לאחר ניצחון 4–2 בהארכה על בגמר מונדיאל 1966 בוומבלי.
האנט זומן על ידי רמזי גם ליורו 1968, ושיחק בשני משחקים כשאנגליה זכתה במדליית ארד.
לאחר שפרש ממשחק הצטרף האנט לאחיו פיטר בעסק ההובלות המשפחתי.
הוא נישא ב-1959 לפטרישה אובריאן, ונולדו להם שני ילדים.
השניים התגרשו והוא נישא בשנית לרוואן.
בשנת 2000 הוענק לו תואר חבר מסדר האימפריה הבריטית (MBE) על זכייתו בגביע העולם, והוא היה ידוע בתור "סר רוג'ר" בקרב אוהדי ליברפול על אף שלא זכה בתואר אבירות רשמי.
הוא נכנס להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי בשנת 2006.
האנט נפטר ב-27 בספטמבר 2021, בגיל 83. הלווייתו נערכה ב-14 באוקטובר בקתדרלת ליברפול.
אליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: ,
אליפות הליגה השנייה של הפוטבול ליג: 1961/62
מלך השערים של הפוטבול ליג הראשונה: 1965/66
מלך השערים של הפוטבול ליג השנייה: 1961/62
היכל התהילה של הכדורגל האנגלי: נכנס ב-2006
היכל התהילה של מועדון הכדורגל ליברפול
רוג'ר גריסוולד היה עורך דין, פוליטיקאי ושופט, איש המפלגה הפדרליסטית, אשר כיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קונטיקט, שופט בבית המשפט העליון בקונטיקט ומושל קונטיקט ה-22.
גריסוולד נולד ב-21 במאי 1762 בליים שבמושבת קונטיקט למתיו גריסוולד ולאורסולה (וולקוט) גריסוולד ממשפחת גריסוולד הבולטת.
הוא למד לימודים קלאסיים, נכנס למכללת ייל בגיל ארבע עשרה והשלים את לימודיו בייל ב-1780. הוא קיבל תואר דוקטור למשפטים מאוניברסיטת הרווארד ב-1811, ותואר דוקטור למשפטים מייל ב-1812.
גריסוולד למד משפטים עם אביו והתקבל ללשכת עורכי הדין ב-1783. הוא החל לעסוק בעריכת דין בנוריץ', קונטיקט.
הוא חזר לליים ב-1794 ונבחר כמועמד פדרליסט לקונגרס הרביעי של ארצות הברית ולחמשת הקונגרסים שאחריו.
גריסוולד כיהן בקונגרס מ-4 במרץ 1795, עד שהתפטר בשנת 1805 לפני כינוס הקונגרס התשיעי.
במהלך הקונגרס השישי, כיהן כיו"ר הוועדה לתיקון ועסקים לא גמורים וכחבר בוועדת הדרכים והאמצעים.
ב-1803 הציעו גריסוולד, יחד עם כמה פוליטיקאים פדרליסטים אחרים בניו אינגלנד, להיפרד מהאיחוד עקב ההשפעה הגוברת של הדמוקרטים הג'פרסוניים ורכישת לואיזיאנה, שלדעתם תדלדל את ההשפעה הצפונית.
גריסוולד דחה את בקשתו של הנשיא ג'ון אדמס לשמש כשר המלחמה ב-1801.
גריסוולד כיהן כשופט בבית המשפט העליון של קונטיקט מ-1807 עד 1809. הוא היה אלקטור לנשיאות מטעם צ'ארלס קוטוורת' פינקני ורופוס קינג.
הוא היה סגן מושל קונטיקט מ-1809 עד 1811, והיה מושל קונטיקט מ-1811 עד למותו הבלתי צפוי בנוריץ' ב-25 באוקטובר 1812, בגיל 50. הוא קבור בבית הקברות של גריסוולד בבלאק הול, בעיירה ליים (כיום אולד ליים, קונטיקט).
כשגריסוולד, קונטיקט, התאגדה ב-1815, היא נקראה על שמו.
ב-30 בינואר 1798, נערך שימוע בשאלה האם להדיח את ויליאם בלאונט מטנסי מתפקידו או לא.
מתיו ליון, חבר קונגרס דמוקרטי-רפובליקאי מוורמונט, התעלם מגריסוולד בכוונה, כי הם היו ממפלגות מנוגדות.
זה הוביל לכך שגריסוולד כינה את ליון נבל ובתגובה נקם ליון ביריקה בפניו של גריסוולד.
שבועיים לאחר מכן, לאחר שליון לא הודח מתפקידו בגלל היריקה, תקף גריסוולד את ליון במקלו.
אביו של גריסוולד, מתיו גריסוולד, היה המושל ה-17 של קונטיקט מ-1784 עד 1786. סבו מצד אמו של גריסוולד, רוג'ר וולקוט, היה המושל הקולוניאלי של קונטיקט מ-1751 עד 1754.
גריסוולד התחתן עם פאני רוג'רס ב-27 באוקטובר 1798, ונולדו להם עשרה ילדים משותפים.
רוג'ר ביירון וילסון הוא פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כסגן מושל מיזורי ה־44 מינואר 1993 ועד אוקטובר 2000, וכמושל מיזורי ה־52 מאוקטובר 2000 ועד ינואר 2001. כאשר המושל מל קרנהאן נהרג בהתרסקות מטוס ב־16 באוקטובר 2000, וילסון כיהן אז בתקופת כהונתו השנייה כסגן המושל ועמד לפרוש מהחיים הפוליטיים.
תחילה נהפך וילסון למושל דה פקטו, ומשאושר מותו של קרנהאן הושבע באורח רשמי למלא את מקומו של קרנהאן.
לאחר שסיים את כהונתו, נבחר וילסון בידי חבריו הדמוקרטים לשמש כיושב ראש המפלגה הדמוקרטית במיזורי.
וילסון נולד במחוז בון שבמיזורי למשפחה בולטת בפוליטיקה המקומית.
הוא למד במכללה המתודיסטית המרכזית (Central Methodist College) והשלים את לימודיו הגבוהים ב־1977. בהמשך עבד כמורה וכמנהל בית הספר היסודי ראסל בולוורד שבעיר קולומביה.
וילסון החל את דרכו הפוליטית עם מינויו לגובה המיסים של מחוז בון בשנת 1976 במקומו של אביו המנוח.
הוא נבחר אל הסנאט של מיזורי מטעם מחוז הבחירה ה־19 בבחירות מיוחדות שנערכו ב־1979, ונבחר מחדש ברוב גדול בשנים 1980, 1984 ו־1988. במהלך כהונתו שימש כיושב ראש ועדת ההקצבות של הסנאט.
בנובמבר 1992 נבחר לסגן מושל מיזורי כשהוא גובר על מבקרת המדינה מרגרט ב.
הוא נבחר לכהונה שנייה ב־1996.
וילסון כיהן כסגן המושל בשנים 1993–2000. במהלך כהונתו אישר הציבור תיקוני חקיקה המרחיבים את תפקיד סגן המושל, תפקיד שבעבר נחשב חסר משמעות.
הוא שירת במגוון ועדות ומוסדות, ביניהם נציבות פיתוח הדיור של מיזורי, עמד בראש מועצת התיירות של מיזורי, ושימש כיו"ר־שותף בנציבות לניהול ויעילות הממשל.
בשנת 1995, בהצבעה צמודה, היה הקול המכריע בדחיית יוזמה שהייתה מאפשרת משאל עם על נשיאת נשק מוסתר – החלטה שעוררה ביקורת מצד תומכי היוזמה ואף מצד המושל מל קרנהאן.
וילסון מילא את מקומו של קרנהאן פעמים רבות, למשל בשנת 1997 כאשר קרנהאן שהה בשליחות כלכלית בדרום-מזרח אסיה.
בתחילה נחשב וילסון מועמד בולט להתמודד למשרת המושל בשנת 2000. עם זאת, וילסון ויתר על ההזדמנות בין היתר משום שגייס פחות כספים לעומת עמיתו הדמוקרטי בוב הולדן, ורצה לבלות זמן נוסף עם משפחתו.
גם מהתמודדות נוספת לסגן המושל בחר להימנע.
באוקטובר 2000, בעת ששהה בסנט לואיס כהכנה לאירוע בחירות, נהרג המושל קרנהאן בהתרסקות מטוס.
וילסון הושב בדחיפות לעיר הבירה ג'פרסון סיטי בידי משטרת המדינה כדי להשביעו למושל בפועל.
כאשר הרשויות אישרו את דבר מותו של קרנהאן, הושבע וילסון למושל ה-52 של מיזורי.
הוא כיהן כמושל עד תום כהונתו של קרנהאן בינואר 2001. לאחר שקרנהאן נבחר לאחר מותו אל הסנאט של ארצות הברית, מינה וילסון את אלמנתו של קרנהאן, ג'ין, למלא את מקומו בסנאט.
יושב ראש המפלגה הדמוקרטית במיזורי
באוגוסט 2004 נבחר וילסון ליושב ראש המפלגה הדמוקרטית של מיזורי.
הוא תמך בקלייר מקסקיל בבחירות המקדימות של המפלגה לתפקיד המושל, בהתמודדות מול המושל המכהן בוב הולדן.
מקסקיל ניצחה בבחירות המקדימות אך הפסידה בבחירות הכלליות למאט בלאנט, מועמד המפלגה הרפובליקנית.
בינואר 2007 הודיע וילסון כי לא יתמודד לכהונה נוספת כיושב ראש המפלגה.
ב־12 באפריל 2012 הודה וילסון באשמת הלבנת הון.
הוא העביר באופן בלתי־חוקי תרומה למפלגה הדמוקרטית של מיזורי, ולאחר מכן אישר דיווח כוזב על הוצאות משפטיות לחברה הציבורית Missouri Employers" Mutual" על מנת לטייח את התרומה האסורה.
הוא נקנס ב־2,000 דולר אמריקאי על ידי ועדת האתיקה של מיזורי, ונידון לשנתיים מאסר על-תנאי.
ביוני 2011 פוטר מתפקידו כנשיא ומנכ"ל Missouri Employers Mutual בעיר קולומביה.
רוֹגֶ'ר וִילְיָאמס שְׁטְרַאוּס היה איש עסקים, נדבן ופוליטיקאי אמריקאי יהודי, שעמד בראש חברת הכרייה, ההתכה והזיקוק הגדולה .
הוא היה גם ממייסדי הוועידה הלאומית של נוצרים ויהודים (NCCJ) וכיהן כנשיא מועצת העוֹצרים של מדינת ניו יורק.
רוג'ר ויליאמס שטראוס נולד בניו יורק כבן הזקונים של אוסקר שטראוס ושרה לוונבורג.
אביו היה פוליטיקאי שכיהן כשגריר ארצות הברית באימפריה העות'מאנית, ומונה על ידי תאודור רוזוולט לתפקיד מזכיר המסחר והעבודה, חבר הקבינט.
אוסקר שטראוס כתב שני ספרים על נושא החירות הדתית, השני בהם היה קרוי: "רוג'ר ויליאמס: החלוץ של חופש הדת" שבו התייחס לכומר (1603–1683) שהיה תומך נלהב של חירות דתית, האמריקאי הראשון שתמך בהפרדת הדת מהמדינה ויחס הוגן כלפי הילידים האמריקאים, וקרא לבנו על שמו.
בילדותו הוא שהה כמה פעמים באיסטנבול, שם אביו כיהן כשגריר שכתב שלקח את ילדיו לביקור בארמון סולטאן האימפריה העות'מאנית.
הוא למד באוניברסיטת פרינסטון, וב-1912, תוך כדי הלימודים היה מתנדב בניסיון הכושל של תאודור רוזוולט להיבחר למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית.
הוא סיים את לימודיו ביוני 1913.
בספטמבר 1913 הוא התארס עם , בתו של , איל כרייה ונדבן אמריקאי.
הם נפגשו לראשונה כששתי משפחותיהם נפשו בפריז.
הזוג התחתן ב ב-12 בינואר 1914. רוג'ר שטראוס החליט להצטרף לחברת חברת הכרייה, ההתכה והזיקוק שהייתה בבעלות חלקית של חותנו, והוא טיפס בסולם התפקידים בחברה עד שנתמנה ב-1941 למנכ"ל בעקבות מותו של המנכ"ל הקודם, סיימון גוגנהיים.
במלחמת העולם הראשונה רצה שטראוס לשרת בצבא, אך לא התקבל בשל תת-משקל, אביו הפעיל את השפעתו ושטראוס גויס כסגן משנה לחיל הרגלים.
הוא נשלח לסיביר כקצין מודיעין במטה של המפקד הכללי, כשהוא משאיר מאחוריו את אשתו ושני ילדיהם הצעירים.
כששטראוס חזר מסיביר הוא שב לעבודתו ב-ASARCO, כשהוא משמש כמנהל ועוזר לנשיא.
שטראוס הצטרף לחברה של חותנו מיד לאחר נישואיו ב-1914 בתפקיד רוכש עפרות וטיפס בסולם התפקידים בחברה עד שנתמנה ב-1941 למנכ"ל, תפקיד אותו מילא עד מותו ב-1957. כשהצטרף לחברה היא עסקה בעיקר בעיבוד וזיקוק של עפרות שנכרו על ידי חברות אחרות.
שטראוס שכנע את שותפיו בצורך בגיוון ובאינטגרציה החל מתהליך הכרייה.
תחת הנהגתו, ASARCO הרחיבה את טווח פעילותה הן בתוך המדינה והן ברמה הבינלאומית.
הוא דחף להשתתפות בתפעול מכרות הנחושת של ו בפרו וב, מכרות עופרת, כסף, נחושת ואבץ השוכנים ליד העיר מאונט איסה, עיר בצפון-מערב מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה.
שלושת האתרים הללו הם מהמכרות הפרודוקטיביים ביותר בהיסטוריה העולמית.
שטראוס ניהל את כניסתה של החברה לקנדה, דרך מכרות בניופאונדלנד לעופרת-אבץ, מכרות פרמייר בקולומביה הבריטית לכסף-זהב ומכרות לייק בקוויבק לאזבסט.
בהמשך מכרה הזהב נפטון בניקרגואה ובמקסיקו.
בארצות הברית, שטראוס דחף לכניסת החברה לכריית נחושת במכרה פתוח ב באריזונה.
פלורנס, בתו של רוג'ר שטראוס, סיפרה שאביה נהנה מעבודתו ומנסיעותיו ברחבי העולם במטרה לבקר את המכרות הרבים שהיו בבעלות החברה.
הוא התעניין במפגשים עם האנשים שהפעילו את המכרות, לאו דווקא עם המנהלים.
הוא לא ניצל את מעמדו הבכיר ולקח ימי חופשה כמו כולם, אף שיכול היה לקחת יותר.
רוג'ר ויליאמס שטראוס עסק באופן פעיל בנדבנות.
הוא כיהן כנשיא קרן פרד ל.
לוונבורג, ארגון המוקדש לבניית בתים לדוגמה למעוטי יכולת.
תפקיד זה הדגים את דאגתו לרווחה חברתית ואת גישתו הפרואקטיבית לטיפול בנושאי דיור לנזקקים.
בנוסף לכך, שטראוס היה נאמן בקרן ג'ון סיימון גוגנהיים, שהעניקה מלגות לאמנים וחוקרים ברחבי העולם.
מעורבותו בקרן זו הדגישה את תמיכתו באמנויות וקידום הידע ברחבי העולם.
הוא גם השתתף בפעילויות הפילנתרופיות של קרן דניאל ופלורנס גוגנהיים והקרן הלאומית לשיתוק ילדים.
מעורבותו בארגונים מגוונים אלה מדגישה מחויבות רחבה להיבטים שונים של רווחת החברה, החל ממענה לצרכים חברתיים מיידיים ועד טיפוח פיתוח תרבותי ואינטלקטואלי לטווח ארוך.
ויליאמס היה פעיל במועצת העוֹצרים של מדינת ניו יורק, הוא היה חבר (Regent) במועצה בשנים 1947–1957, סגן נשיא בשנים 1956–1957 ונשיא ב-1957, השנה האחרונה לחייו.
בתפקיד זה, הוא החזיק בעמדת מנהיגות בתוך גוף החינוך העליון של המדינה, שאפשרה לו להשפיע על מדיניות החינוך ולתרום לקידום הלמידה ברחבי מדינת ניו יורק.
מינויו והמשך שירותו בתפקיד זה עד מותו הדגימו את מחויבותו לשירות הציבור בתחום החינוך.
רוג'ר וגלדיס אשתו היו פעילים בתנועה היהודית הרפורמית הפרוגרסיבית האמריקאית.
בשנת 1923 רוג'ר היה חלק מוועדת כנס ניו יורק (New York Convention Committee) בעת שחגגו את יובל הזהב שלהם ובפדרציה הלאומית של אחוות בתי הכנסת (National Federation of Temple Brotherhoods).
הוא היה נשיא של הסניף של ניו יורק.
הוא גם דיבר על הצורך בקבלה גדולה יותר של נשים לתפקידים בוועדי בתי הכנסת.
רוג'ר היה פעיל בבית הכנסת בית אל ובבית הכנסת עמנו-אל בעיר ניו יורק, וכששני המוסדות אוחדו ב-1927 שטראוס היה נאמן של המוסד המאוחד.
בשנת 1935 הוענקה לשטראוס "מדליית יהודי אמריקאי" (American Hebrew Medal) על קידום הבנה טובה יותר בין נוצרים ליהודים.
בשנה שלאחר מכן הוא קיבל "גביע כסף" מחבריו לכיתה בפרינסטון לכבוד הישגיו הבולטים, במיוחד בתחום הפילנתרופיה.
שטראוס היה פעיל בפוליטיקה של המפלגה הרפובליקנית ושירת בוועדה רפובליקנית לגיבוש תוכנית להבסת ראש עיריית ניו יורק, הדמוקרט .
כשתומאס דיואי התמודד לתפקיד התובע המחוזי של מנהטן בשנת 1937 ולאחר מכן למושל ניו יורק בשנת 1938, היה שטראוס מנהל הקמפיין שלו בעיר ניו יורק.
השניים התקרבו מאוד, וגם דיואי ואשתו וגם רוג'ר וגלדיס שטראוס בילו יחד בחופשות.
שטראוס הוזכר כמועמד אפשרי לתפקיד מושל ניו יורק בשנת 1942, אך תמך בדיואי כמועמד הרפובליקני, מרוץ שדיואי ניצח בו.
כשדיואי התמודד לתפקיד נשיא ארצות הברית במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1944, שטראוס היה סגן יו"ר הוועדה הרפובליקנית הלאומית.
דיואי הפסיד לפרנקלין דלאנו רוזוולט, אך התמודד שוב לתפקיד מושל ניו יורק בשנת 1946 כששטראוס היה אחד ממנהלי הקמפיין שלו.
דיואי ניסה שוב לרוץ במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1948 ושטראוס היה מנהל סניף העיר ניו יורק בבחירות אלו, שבהן דיואי הפסיד שוב, הפעם להארי טרומן.
רוג'ר תמך בבחירת דווייט אייזנהאואר לנשיא במסגרת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1952. פלורנס בתו חשבה שהוא עומד להתמנות לשגריר בממלכה המאוחדת על ידי אייזנהאואר, אבל הוא הרגיש שהוא לא יכול לעזוב את תפקידו בחברת ASARCO.
בשנת 1954 הוא מונה על ידי אייזנהאואר כנציג במשלחת בת תשעה חברים של ארצות הברית לעצרת הכללית של האו"ם.
ב-1947 שרת שטראוס במסגרת הוועדה של מדינת ניו יורק נגד אפליה (NYS Commission Against Discrimination), כיום .
בתו פלורנס ספרה שאביה היה ציוני.
בשנת 1938 הוא שימש כיו"ר משותף של הקמפיין ניו יורק רבתי עבור הארגון .
ארגון זה דאג לאלפי המהגרים היהודים ממזרח אירופה שקיוו להתיישב מחדש בארץ ישראל.
שטראוס היה חבר בחבר הנאמנים של האוניברסיטה העברית ובוועד הפועל של הוועד היהודי-האמריקאי.
תפקידו בוועידה הארצית של נוצרים ויהודים (NCCJ)
הקמת ה-NCCJ הוּנעה במיוחד על ידי "הסוג האלים של קנאות" שצץ במהלך קמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 1928.
שטראוס כיהן כיו"ר משותף של ה-NCCJ לצד ניוטון ד.
בייקר, פרוטסטנטי, והפרופסור קרלטון ג'יי.
מנהיגות בין-דתית זו מראשית הארגון הדגימה מחויבות לשיתוף פעולה כדי להשיג את מטרותיו.
בשנת 1929, שטראוס ניסח את המשימה הרחבה יותר של הארגון, והדגיש את הצורך להילחם ב"תאוריה המאכלת והברוטלית של מטריאליזם" באמצעות טיפוח הרוח והאינטלקט, ובכך לשרת את הדת, את המדינה ואת האנושות.
מסירותו המתמשכת ל-NCCJ הייתה ניכרת בשירותו כיו"ר היהודי בשנת 1953. תפקידו המרכזי בהקמת ובהנהגת ה-NCCJ מדגיש את מחויבותו לצדק חברתי ולהרמוניה בין-דתית, תוך טיפול בנושאים חברתיים קריטיים בתקופה שסומנה על ידי מתחים חברתיים משמעותיים.
רוג'ר ויליאמס שטראוס נישא ל (1895–1980) ב-12 בינואר 1914. גלדיס הייתה בתם של דניאל ופלורנס גוגנהיים, ובכך חיברה בין שתי משפחות בולטות בניו יורק.
יחד, נולדו להם שלושה ילדים: אוסקר סולומון שטראוס השני (1914–2013), רוג'ר ויליאמס שטראוס הבן (1917–2004), ופלורנס גוגנהיים הארט (לבית שטראוס) (1922–1999).
גלדיס הייתה פעילה חברתית והשתתפה בחלק גדול מהפעילויות של בעלה.
כמו כן פעלה למען זכויות הנשים.
רוג'ר ויליאמס שטראוס הבן ידוע בתור מו"ל ומייסד הוצאת הספרים .
בני הזוג היו חובבים נלהבים של ורכשו בית על שפת הנהר , יובל של הנהר דלאוור, נהר הנחשב ל"גן-עדן" לחובבי דיג זבובים, במקום המכונה קלריוויל (Claryvill), חלק מהעיירה , מצפון לעיר ניו יורק.
לאחר מותו של שטראוס תרמה אשתו את הבית לסניף המקומי של ימק"א והוא כיום מרכז נופש המכונה "מרכז שטראוס".
חבר הקונגרס איזידור שטראוס ואיש העסקים מבעלי מייסיס נתן שטראוס היו דודיו של נתן; והשגריר ג'סי שטראוס, והפוליטיקאי נתן שטראוס הבן היו בני דודיו.
רוג'ר ויליאמס שטראוס נפטר מהתקף לב ב-28 ביולי 1957, בגיל 65 בבקתת הדיג שלו בקלריוויל.
הוא נקבר בבית העלמין בית אל, ברובע קווינס של העיר ניו יורק.
קרן הזיכרון ע"ש רוג'ר ויליאמס שטראוס הוקמה על ידי אשתו כדי לקדם את מטרות הוועידה הלאומית של נוצרים ויהודים ואחווה עולמית במענק ראשוני של 1,000,000 דולר.
גלדיס אמרה שהמענק נועד "לקדם חירות דתית, לבנות הבנה ושיתוף פעולה אזרחי בין הדתות הגדולות בעולם, לטפח מחקר בשורשי הדעות הקדומות ולקדם שלום ואחווה אוניברסליים בין עמי העולם".
מענק ניתן לאוניברסיטת פרינסטון "עבור פרויקט חלוצי לשילוב משאבי מדעי החברה" תחת מועצת רוג'ר ויליאמס שטראוס החדשה ליחסי אנוש.
מענק בשנת 1966 של הקרן אפשר את הקמת מרכז ללימוד מתקדם של יחסי אנוש במכון רנסלרוויל לאדם ומדע.
רוֹגֶ'ר וִילְיָאמס שְׁטְרַאוּס הבן היה ממייסדי ויושב ראש , חברת הוצאה לאור ניו יורקית, וחבר במשפחות ושטראוס.
שטראוס נולד בניו יורק וגדל במשפחה יהודית אמידה ובעלת השפעה.
אימו הייתה (1895–1980), יורשת של אחד מבעלי ההון הגדולים באמריקה ונכדתו של מאיר גוגנהיים.
אביו, רוג'ר ויליאמס שטראוס האב (1891–1957), גדל במשפחה שהייתה בבעלותה רשת הכלבו מייסיס, והיה מנהל חברת הכרייה, ההתכה והזיקוק הגדולה , שהייתה בבעלות משפחת אשתו.
סבו מצד אביו, אוסקר שטראוס, כיהן כמזכיר המסחר והעבודה, תחת הנשיא תאודור רוזוולט והיה היהודי הראשון שכיהן בקבינט של ארצות הברית; סבתו מצד אביו הייתה הפילנתרופית שרה לוונבורג שטראוס.
שניים מקרוביו נספו על סיפון הטיטניק, איזידור שטראוס ו.
בעוד ששטראוס האב התמקד בכרייה, ובזיקוק מתכות, שטראוס הבן התמקד בכתיבה.
עבודת קיץ כשליח במערכת עיתון ולעיתים ככותב עבור ה-White Plains Daily Reporter עוררה בו עניין בעיתונות.
הוא נשר מפנימיית סנט ג'ורג' שברוד איילנד, אך התקבל ל בניו יורק בשנת 1935. בשנת 1937 הוא עבר לאוניברסיטת מיזורי וקיבל תואר ראשון בעיתונות בשנת 1939 (הוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד בספרות מאוניברסיטת מיזורי בשנת 1976 ומ בשנת 1989).
ב-27 ביוני 1938, שטראוס נישא לידידתו מנעוריו דורותיאה ליבמן, נינתו של מייסד , ונכדתו של נשיאה .
שטראוס עבד במגוון עבודות לאחר סיום לימודיו.
הוא היה כתב עבור ה-Columbia Missourian, מו"ל ועורך של מגזין ספרותי בשם "Asterisk" (כוכבית), וחבר במערכת המגזין "Current History" (היסטוריה נוכחית).
הוא ערך סדרת ספרי היסטוריה עבור ההוצאה לאור ועסק גם בדיווח עבור העיתון "White Plains Daily Reporter".
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוא הצטרף לצי, אך זיהום בעמוד השדרה מנע ממנו להשתתף בפעולה קרבית.
הוא הועסק במדור המגזינים והספרים של משרד יחסי הציבור של הצי בניו יורק, יחד עם חברו ג'יימס ואן אלן.
לוטננט שטראוס שוחרר בשנת 1945.
לאחר המלחמה, הוא לא רצה להמשיך בעיתונות.
"בעיתונים עוטפים דגים" אמר שטראוס למגזין ניו יורקר בכתבה עליו משנת 2002. "ספרים נמצאים בספרייה לנצח.
החלטתי להקים הוצאת ספרים משלי." עורך עמוד המאמרים של הניו יורק טיימס, צ'ארלס מרץ, שהיה ידיד של אביו, הכיר לשטראוס את מחברת פארר וריינהרט (1929–1946).
שטראוס לווה 30,000 דולר על חשבון ירושתו, 70,000 דולר מחברו לעבודה בצי ואן אלן, ועוד 50,000 דולר מאחרים, כולל יוליוס פליישמן, שמשפחתו הייתה מפורסמת בשמרים ובג'ין.
השניים הקימו את חברת פארר שטראוס ושות' ב-21 בנובמבר 1945. היא שכנה במשרד הצי שבו שירת שטראוס.
בשנתם הראשונה הם הרוויחו 200,000 דולר במכירות.
הלהיט הראשון שלהם היה ספרו של "היראה צעיר יותר, חיה זמן ארוך יותר", שיצא לאור בשנת 1950 ובסופו של דבר נמכר ב-600,000 עותקים.
בשנים 1948–1971, רכשה חברת פארר שטראוס שבע חברות מתחרות, ביניהן הנדריקס האוס, פלגריני וקודהי, נונדיי פרס והיל אנד וואנג.
בשנת 1950, בעל המניות בחברה סטנלי יאנג זכה להכרה כאשר שם החברה שונה לפארר, שטראוס ויאנג.
בשנת 1953 היא נקראה פארר, שטראוס וקודהי.
בשנת 1955, החברה שכרה את העורך הראשי מהחברה המתחרה .
הוא הביא איתו לא פחות מ-15 סופרים, ביניהם ת"ס אליוט ופלאנרי או'קונור.
החברה נודעה בשם פארר שטראוס וג'ירו, בראשי תיבות FSG, בשנת 1964 עם מינויו של ג'ירו ליושב ראש מועצת המנהלים.
שטראוס נחשב לאחד המו"לים האחרונים מהדור הישן, נאמן לחברתו וחסכן בכספו, אך שם דגש על איכות ולא על הצלחה מסחרית.
מסירותו לעסקי ההוצאה לאור זיכתה אותו במספר סופרים זוכי פרס נובל לספרות, ביניהם יצחק בשביס-זינגר, אלכסנדר סולז'ניצין, יוסף ברודסקי, נדין גורדימר, צ'סלב מילוש ות"ס אליוט, וסופרי פרס פוליצר כגון , , פיליפ רות וברנרד מלמוד.
המותג FSG הפך לכה מפורסם עד שהסופר דחה מקדמה של 350,000 דולר מהוצאה מתחרה עבור ספרו הראשון, "בחזקת חף מפשע", כדי שיוכל לעבוד עם שטראוס, שהציע לו 200,000 דולר.
ג'ון מקפי, שנאם בהספד על שטראוס, אמר עליו: "הוא היה שם בשנות השלושים, הארבעים, החמישים והשישים שלי, ועדיין הוביל אותי ברחוב ברצועה כשנכנסתי לשנות השבעים שלי".
בשנת 1994, עשרים שנה לאחר מות שותפו פארר, שטראוס העביר את השליטה בחברה לקונצרן הוצאה לאור גרמני, , סוג החברה שהוא תיעב והתנגד לו במשך זמן רב.
על פי הדיווחים, הוא הרוויח יותר מ-30 מיליון דולר ממכירה זו.
אף על פי כן, הוא המשיך להחזיק בחדר פינתי במטה החברה עד שדלקת ריאות אשפזה אותו ובסופו של דבר גרמה למותו בשנת 2004.
רוג'ר וולף אתלט יהודי-אמריקאי, מקום שביעי בארצות הברית (1965) בריצת 400 מטר ואלוף המכביה השביעית (1965) בריצת 200 מטר ואלוף המכביה בריצות שליחים.
וולף מתאמן בלוס אנג'לס, קליפורניה.
באליפות ארצות הברית שנערכה בסן דייגו, קליפורניה בסוף ביוני אותה שנה הוא סיים במקום שביעי בריצת 440 יארד בתוצאה של 47.4 שניות, בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא איש חדש של 46.4 שניות.
חודשיים לאחר מכן, בתחרויות האתלטיקה של המכביה השביעית שנערכו בסוף אוגוסט אותה שנה הוא זכה ב-4 מדליות, 3 זהב ו-1 כסף.
מדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.9 שניות, אחרי ביל שפירו שקבע שיא מכביה חדש של 47.3 שניות ולפני סטיב לאמב (48.4 שניות), שניהם מארצות הברית.
באליפות המכללות של ארצות הברית שנערכה בבלומינגטון ביוני 1966, בריצת 400 מטר, הוא קבע תוצאה של 46.5 שניות בשלב חצי הגמר.
רוג'ר חנין היה שחקן ובמאי קולנוע יהודי-צרפתי, הידוע בעיקר בזכות גילום התפקיד הראשי בדרמת המשטרה הטלוויזיונית "נבארו".
רוג'ר חנין נולד בשנת 1925 באלג'יר, אלג'יריה כרוג'ר לוי להורים יהודים.
גיסו היה פרנסואה מיטראן (נשיא צרפת לשעבר), שאשתו, דניאל, הייתה אחותה של אשתו של חנין, כריסטין גוז-רנל.
יחד עם קלוד שברול, כתב חנין את התסריטים לשני סרטי ריגול באמצע שנות ה-60. שברול ביים את "שם קוד: נמר" (1964) ואת "סוכננו הנמר" (1965), בשניהם כיכב חנין בתפקיד הראשי של הסוכן החשאי "לה טיגר".
מסוף שנות ה-70, נהנה חנין מפופולריות מחודשת בצרפת הודות לתפקידיו ב"הפיכה חמושה", דרמה-מדייתית על יציאת בני השבטים מצרפת המטרופולינית, וב"החנינה הגדולה", סרט גנגסטרים על מאפיה יהודית-צרפתית.
שני הסרטים בוים על ידי אלכסנדר ארקאדי.
בין השנים 1989 ל-2007 גילם את הדמות הראשית בסדרת הטלוויזיה "נבארו".
רוג'ר מנמה לוקאקו (6 ביוני 1967 – 28 בספטמבר 2025) היה כדורגלן קונגולי ששיחק בעמדת חלוץ.
לאורך הקריירה שלו, הוא שיחק עבור אוסטנדה, מכלן ובירסחוט .
היה אביהם של הכדורגלנים רומלו לוקאקו וג'ורדן לוקאקו.
רוג'ר לוקאקו נולד בזאיר (כיום הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו) ב-6 ביוני 1967. את דרכו ככדורגלן החל בקבוצת ויטה ספורטס, מועדון בכיר מהליגה המקומית, ולאחר מכן עבר לשחק באפריקה ספורטס ד'אבידג'אן , אחת הקבוצות הבולטות בחוף השנהב.
בשנת 1990, בגיל 23, החל לוקאקו את הקריירה שלו בבלגיה, כשחתם בקבוצת בום מהליגה השנייה.
בשנת 1992 עלה עם הקבוצה לליגת העל הבלגית, אך בעונת 1992/1993 ירדה הקבוצה בחזרה לליגה השנייה.
לאחר מכן עבר לקבוצת סראינג, במדיה שיחק שתי עונות, ובמהלכן סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגת העל.
בשנת 1995 עבר לבירסחוט, וגם עמה סיים את העונה במקום השלישי.
בעונת 1996/1997 שיחק בקבוצת גנצ'לרבירלי בליגת העל הטורקית, אך חזר לבלגיה לאחר עונה אחת וחתם במכלן.
בשנת 1998, עבר לשחק באוסטנדה שבליגת העל הבלגית.
לאחר ירידת הליגה של קבוצתו בשנת 1999, הפסיק לוקאקו, אז בן 32, לשחק כדורגל מקצועני.
עם זאת, הוא המשיך לשחק בליגות חובבניות ונמוכות יותר, בין היתר במועדונים RJS Ath-Maffle, KFC Wintam ובשנת 2006 הצטרף ל-KGR Katelijne, שם פרש ממשחק פעיל בשנת 2007.
לוקאקו שיחק בנבחרת זאיר והשתתף במוקדמות מונדיאל 1994. הוא ייצג את הנבחרת גם בטורניר גביע אפריקה לאומות בשנים 1994 ו-1996. במדי הנבחרת רשם 13 הופעות וכבש שישה שערים.
לאחר פרישתו מכדורגל מקצועני, נקלע לוקאקו יחד עם רעייתו אדולפין לקשיים כלכליים.
לוקאקו הוא אביהם של שחקני נבחרת בלגיה רומלו לוקאקו וג'ורדן לוקאקו, ודודו של הכדורגלן בולי בולינגולי.
ב-29 במרץ 2013 נעצר לוקאקו, לאחר שנידון בהיעדרו ל-15 חודשי מאסר בגין שני מקרים של תקיפת בת זוגו, בפברואר 2011 ובינואר 2012. לוקאקו טען כי לא קיבל זימון לבית המשפט ולכן לא היה יכול להגן על עצמו.
בעקבות זאת, הורה בית המשפט על שחרורו הזמני לאחר 11 ימי מעצר.
במשפט חוזר שנערך ב-24 ביוני 2013 נגזרו עליו 120 שעות של עבודות שירות.
רוג'ר פדרר הוא טניסאי עבר שווייצרי.
נחשב לאחד הטניסאים הטובים בכל הזמנים.
פדרר דורג במקום הראשון בעולם במשך 237 שבועות ברציפות בין השנים 2004–2008 (ראשון בכל הזמנים), ובסך הכול דורג במקום הראשון בעולם במשך 310 שבועות (שני בכל הזמנים).
פדרר זכה ב-20 תוארי גראנד סלאם (שלישי בכל הזמנים), ובסך הכול זכה ב-103 תארים בסבב העולמי ליחידים (שני בכל הזמנים), ובשמונה תארים בזוגות.
פדרר הוא שיאן כל הזמנים במספר הזכיות באליפות וימבלדון לגברים יחידים, עם שמונה זכיות במספר.
ב-15 בספטמבר 2022 הודיע פדרר על פרישתו מטניס מקצועני.
ב-1998 נעשה לשחקן טניס מקצועי ואת הופעת הבכורה שלו ערך בטורניר גשטאד שבשווייץ.
ב-2002 זכה לפרסום רב עם זכייתו בטורניר המאסטרס שלו בהמבורג.
פדרר דורג במקום הראשון בדירוג העולמי של ה-ATP במשך 237 שבועות ברציפות, מאז זכה באליפות אוסטרליה הפתוחה בפברואר 2004. הרצף נקטע ב-18 באוגוסט 2008, כאשר הפסיד את המקום הראשון לסגנו רפאל נדאל.
פדרר שבר בזאת את שיא מספר השבועות ברצף כמדורג ראשון בעולם בהפרש ניכר (אחריו ברשימה, ג'ימי קונורס, היה 160 שבועות ברציפות במקום הראשון), וב-16 ביולי 2012, היה למדורג ראשון בעולם במשך 287 שבועות שלא ברציפות, ובכך שבר אף את שיא זה, אשר היה עד אותה עת שיאו של פיט סמפראס.
זכייתו באליפות צרפת הפתוחה סיימה שנים עקרות של ניסיון לזכות בגראנד סלאם האחרון אותו לא הצליח להשיג, אשר מנע ממנו את הכבוד של "קריירת גראנד סלאם".
זאת בעיקר עקב שליטתו של הספרדי רפאל נדאל במגרשי החימר עליהם התקשה פדרר להתמודד עמו.
המאזן ביניהם במשטח חימר עומד על 2–14 לזכותו של נדאל, ו-16–24 על כל המשטחים.
נדאל היה יריבו הגדול ביותר של פדרר, מאז 2005 וזאת לאחר שגבר עליו בחמישה טורנירי אליפות צרפת (2005 - חצי גמר, 2006–2008 ו-2011 בגמר), בגמר אליפות וימבלדון ב-2008 ובגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה ב-2009.
פדרר, שזכה בחמישה תוארי וימבלדון רצופים, ובשמונה בסך הכל, נחשב לאחד מגדולי שחקני הטניס על משטח הדשא.
האחרון שזכה מספר שנים ברציפות באליפות וימבלדון, הוא פיט סמפראס שזכה בלא פחות משבעה טורנירים ו-4 ברציפות.
סמפראס סיים את רצף ניצחונותיו בווימבלדון לאחר הפסד לפדרר בטורניר 2001 בשלב רבע הגמר.
בשנת 1998 פדרר זכה באליפות ווימבלדון לבנים עם ניצחון על אירקלי לבדזה הגיאורגי, ובנוסף ניצח עם שותפו אוליבייה רוקו את טורניר הזוגות לבנים עם ניצחון בגמר הצמד מיכאל לודרה הצרפתי ואנדי רם.
באותה שנה הוא הגיע גם לגמר הג'וניורס של אליפות ארצות הברית הפתוחה והפסיד לנלבנדיאן.
הוא זכה ב-4 תוארי ITF לג'וניורים, כולל טורניר ה-Orange Ball היוקרתי שם הוא ניצח את גיירמו קוריה בגמר.
בסוף 1998 הוא סיים כמדורג מספר 1 בעולם בג'וניורס.
פדרר נכנס למאה הראשונים בעולם בפעם הראשונה ב-20 בספטמבר 1999. את 1999 הוא התחיל במרסיי עם ניצחון על אלוף צרפת הפתוחה ב-1998, הספרדי קרלוס מויה.
הגמר הראשון שלו היה במרסיי בשנת 2000, שם הוא הפסיד למארק רוסי השווייצרי.
פדרר זכה בגביע הופמן ב-2001 כאשר הוא מייצג את שווייץ, יחד עם המדורגת מספר 1 בעולם בנשים מרטינה הינגיס.
הצמד הביס את הזוג האמריקני מוניקה סלס ויאן מייקל גמביל בגמר.
מאוחר יותר אמר פדרר שהניסיון שלו עם הינגיס "בהחלט עזר לי להיות השחקן שאני היום".
זכייתו הראשונה של פדרר בטורניר יחידים הייתה בטורניר 2001 במילאנו, שם ניצח את ז'וליין בוטר בגמר.
בשנת 2001, פדרר הגיע לרבע גמר בגראנד סלאם הראשון בקריירה באליפות צרפת הפתוחה, שם הוא הפסיד למדורג שני בעולם לשעבר אלכס קורטחה, שהיה גם הפינאליסט בטורניר.
ההישג בצרפת העלה אותו לטופ 15 בפעם הראשונה בקריירה שלו.
פדרר פרץ לתודעה הבינלאומית באליפות ווימבלדון 2001, בה פדרר בן ה-19 התמודד עם פיט סמפראס בשמינית הגמר.
פדרר ניצח את המדורג ראשון בטורניר בחמש מערכות והגיע לרבע הגמר.
ברבע הגמר הוא הפסיד לאנגלי טים הנמן, בשובר-שוויון במערכה הרביעית.
הגמר הראשון ברמת מאסטרס שהגיע אליו היה במיאמי ב-2002, שם הפסיד לאנדרה אגסי.
פדרר זכה באירוע המאסטרס הראשון שלו ב-2002 בהמבורג על חימר, עם ניצחון על מאראט סאפין בגמר; הניצחון העלה אותו לעשירייה הראשונה בעולם בפעם הראשונה.
פדרר הגיע ל-10 גמרים בין השנים 1998 ו-2002, מהם הוא זכה בארבעה והפסיד בשישה.
הוא גם הגיע לשישה גמרים בזוגות.
הוא סיים את 2001 מדורג מספר 13, ו-2002 הייתה השנה הראשונה בה הוא דורג בתוך העשירייה הראשונה, כמדורג מספר 6.
ב-1 באוגוסט 2002 נהרג מאמנו של פדרר, האוסטרלי פיטר קרטר, בתאונת דרכים בירח הדבש שלו בדרום אפריקה.
פדרר זכה בגראנד סלאם ראשון באליפות וימבלדון 2003, עם ניצחון על אנדי רודיק בחצי הגמר וניצחון על מארק פיליפוסיס בגמר.
באוגוסט הייתה לו הזדמנות להעפיל לפסגת הדירוג בפעם הראשונה על חשבון אנדרה אגסי אם היה מגיע לגמר במונטריאול.
עם זאת, הוא נפל בחצי הגמר לרודיק, בשובר שוויון במערכה הסופית, ונשאר 120 נקודות מאחורי אגסי.
הפסד זה יחד עם הפסדים בשלבים המוקדמים לדוד נלבנדיאן בסינסינטי ובארצות הברית הפתוחה, פספס פדרר את ההזדמנות להיות מס 1 בעולם במשך העונה.
פדרר זכה בפעם הראשונה ועד כה היחידה בתואר זוגות בטורניר מאסטרס 1000 אירוע במיאמי עם מקס מירני, ולגמר היחידים בטורניר מאסטרס 1000 ברומא על החימר.
פדרר הגיע לגמר של תשעה טורנירי ATP וזכה בשבעה, כולל טורנירי ATP 500 בדובאי ובווינה.
לבסוף, פדרר זכה באליפות סוף השנה עם ניצחון על אנדרה אגסי, וסיים את השנה כמספר 2 בעולם, מאחורי אנדי רודיק במרחק של 160 נקודות.
במהלך 2004, זכה פדרר בשלושה תוארי גראנד סלאם בפעם הראשונה בקריירה שלו והפך לאדם הראשון לעשות זאת מאז מאטס וילאנדר בשנת 1988. תואר הגראנד סלאם הראשון שלו על משטח קשה הגיע באליפות אוסטרליה הפתוחה 2004 עם ניצחון על מאראט סאפין בגמר, ובכך הפך למספר 1 בעולם בפעם הראשונה בקריירה.
הוא זכה בפעם השנייה ברציפות בתואר באליפות וימבלדון 2004 עם ניצחון על אנדי רודיק בגמר.
פדרר ניצח בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה 2004 את לייטון יואיט, האלוף מ-2001, וזכה בתואר הראשון שלו שם.
פדרר זכה בשלושה טורנירי מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP, אחד היה על חימר בהמבורג, והשניים האחרים היו על משטחים קשים באליפות אינדיאן ולס הפתוחה ובקנדה.
פדרר זכה בטורניר ה-ATP 500 בדובאי ואת אליפות סוף השנה בפעם השנייה.
הוא גם זכה בטורניר הראשון שלו בשווייץ עם זכייה בטורניר קשטאט.
פדרר סיים עם מאזן של 74–6, המאזן בטוב ביותר מאז איוואן לנדל ב-1986, וסיים לראשונה את השנה כמספר 1 בעולם.
בשנת 2005, פדרר פספס את הגמרים של שני טורנירי הגרנד סלאם הראשונים עם הפסד בחצי הגמר באליפות אוסטרליה בחמש מערכות לסאפין (שזכה בטורניר) לאחר שהפסיד בנקודות משחק, והפסד נוסף בחצי גמר אליפות צרפת הפתוחה 2005 לרפאל נדאל שזכה.
עם זאת, פדרר ביסס במהירות את הדומיננטיות שלו על הדשא, עם זכייה באליפות וימבלדון על אנדי רודיק בגמר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה, ניצח פדרר את אנדרה אגסי בגמר הגראנד סלאם האחרון שלו.
פדרר גם זכה בארבעה טורנירי מאסטרס 1000: אינדיאן וולס, מיאמי וסינסינטי על מגרש קשה, ובהמבורג על חימר.
בגמר טורניר מיאמי פדרר חזר מפיגור 0–2 במערכות לניצחון בחמש מערכות על נדאל.
בנוסף זכה פדרר בשני טורנירי ATP 500 ברוטרדם ודובאי.
ב-20 בנובמבר 2005 הפסיד פדרר לארגנטיני דוד נלבנדיאן בגמר טורניר "אליפות סבב המאסטרס העולמי" בשאנגחאי ובכך בא אל סיומו רצף של 35 ניצחונות רצופים שצבר בשנה זו.
בהפסד זה גם הגיע לסיומו רצף של 24 ניצחונות רצופים במשחקי גמר במשך יותר משנתיים.
ההפסד הגיע לאחר שפדרר הוביל 0–2 במערכות.
פדרר שיחק עם פציעה ברגל ממנה סבל כמעט כל העונה אחרי ספטמבר.
הוא שמר על דירוג מספר 1 לכל העונה.
פדרר זכה ב-11 תוארי יחידים, כמו בעונת 2004 שלו.
81 הניצחונות של פדרר היו הכי הרבה מאז פיט סמפראס ב-1993, ומאזן ה-4–81 (95.2%) נשאר השלישי בטיבו בעידן הפתוח כאשר לפניו ג'ון מקנרו ב-1984 וג'ימי קונורס ב-1974.
עונת 2006 הייתה סטטיסטית העונה הטובה ביותר של הקריירה של פדרר.
בחודש נובמבר 2011, סטיבן טיגנור, עורך המערכת הראשית של Tennis.com, דירגה את עונת 2006 של פדרר באופן סטטיסטי כעונה השנייה בטיבה בעידן הפתוח, אחרי שנת הגראנד סלאם של רוד לייבר משנת 1969.
פדרר שבר בין השנים 2005–2006 את שיא הניצחונות הרצופים על משטחים קשים של פיט סמפראס אשר נקטע בהפסדו לרפאל נדאל באליפות דובאי ונעמד על 56 ניצחונות.
רצף הניצחונות הארוך ביותר של פדרר על כל המשטחים נקבע בין השנים 2006–2007 ועומד על 41 ניצחונות, הוא נמצא במקום השישי בעידן התחרויות הפתוחות ושני החל מ-1990.
פדרר זכה ב-12 תוארי יחידים (הכי הרבה מאז תומאס מוסטר ב-1995 וג'ון מקנרו ב-1984) וסיים עם מאזן 5–92 הכי הרבה ניצחונות מאז איוון לנדל ב-1982. פדרר הגיע לגמר ב-16 מתוך 17 טורנירים בהם השתתף במהלך העונה.
פדרר זכה בשלושה גראנד סלאמים, והגיע לגמר בסלאם הרביעי (הפסד לנדאל באליפות צרפת הפתוחה 2006).
זו הייתה הפגישה הראשונה של פדרר ונדאל בגמר גראנד סלאם.
הוא היה האיש הראשון להגיע לכל ארבעת הגמרים בשנה קלנדרית מאז רוד לייבר בשנת 1969. פדרר הביס את נדאל בגמר אליפות וימבלדון 2006. באליפות אוסטרליה הפתוחה, ניצח פדרר בגמר את מרקוס בגדאטיס, ובארצות הברית הפתוחה, ניצח פדרר את רודיק (אלוף 2003).
הזכייה שלו בארצות הברית הפכה אותו לאדם הראשון בהיסטוריה שזוכה בווימבלדון ובארצות הברית הפתוחה באותה השנה פעמיים ברציפות.
בנוסף, פדרר הגיע לשישה גמרים בטורנירי מאסטרס 1000, עם זכייה בארבעה תארים על משטחים קשים ושני הפסדים על חימר לנדאל בגמר.
פדרר אתגר בעקביות את נדאל על החימר לאורך כל העונה עם שוברי שוויון במערכה הרביעית במונטה קרלו ובפאריס, ומשחק מרתק ברומא שהסתים בשובר שוויון במערכה החמישית.
טורנירי המאסטרס 1000 בהם זכה היו אינדיאן וולס, מיאמי, טורונטו ומדריד.
פדרר זכה באירועי ATP 500 בטוקיו וב-Swiss Indoors בבזל.
זו הייתה הזכייה הראשונה שלו בבזל, הטורניר הביתי שלו, לאחר שהפסיד בגמר בשנים 2000 ו-2001, והחמיץ את הטורניר ב-2004 וב-2005 עקב פציעות.
פדרר זכה באליפות סוף השנה בפעם השלישית בקריירה שלו.
הוא שוב סיים את השנה כמספר 1 בעולם.
פדרר הפסיד רק לשני שחקנים במהלך 2006, לנדאל ארבע פעמים בגמרים, ולאנדי מארי בן ה-19 בסיבוב השני של טורניר מאסטרס 1000 בסינסינטי, ההפסד היחיד של פדרר לפני גמר של טורניר באותה שנה.
פדרר סיים את העונה עם 29 ניצחונות רצופים, וכן ניצח 48 מתוך 49 המשחקים האחרונים שלו אחרי צרפת הפתוחה.
את השנה פדרר פתח עם זכייה באוסטרליה, עם ניצחון בגמר על פרננדו גונזאלס.
הוא לא שמט אף מערכה לאורך כל הטורניר.
לאחר מכן הוא זכה בדובאי, אבל אז ספג שני הפסדים מפתיעים באינידיאן וולס ומיאמי בשלבים המוקדמים.
שני ההפסדים היו לגיירמו קניאס הארגנטינאי.
את עונת החימר פדרר פתח עם הגעה לגמר טורניר מונטה קרלו על חימר שם הפסיד לנדאל בגמר 4–6 6-4. לאחר הפסד ברומא בסיבוב השלישי לפיליפו וולנדרי שדורג 53, נפרד פדרר ממאמנו בשלוש השנים האחרונות האוסטרלי טוני רוץ'.
פדרר נקם בנדאל בגמר טורניר המבורג, עם ניצחון 2–6 2-6 0-6. זה היה ניצחונו הראשון של פדרר על נדאל במגרש החימר, וקטע לנדאל את רצף 81 הניצחונות על חימר.
בטורניר המאסטרס במונטריאול פדרר הפסיד בגמר לג'וקוביץ' לראשונה בקריירה בשלוש מערכות, אך התאושש עם זכייה בסינסינטי, עם ניצחון על ג'יימס בלייק בגמר.
זה היה תוארו ה-50 של פדרר בקריירה.
בגמר הוא ניצח ב-3 מערכות את ג'וקוביץ'.
ג'וקוביץ' הגיש למערכה הראשונה והגיע ל-0–40, אך נשבר והפסיד את המערכה בשובר שוויון.
פדרר הגיע לגמר טורניר המאסטרס במדריד אך הפסיד לנלבנדיאן בשלוש מערכות.
הוא לאחר מכן זכה בטורניר בזל, אבל שוב הפסיד לנלבנדיאן (שזכה בטורניר) בטורניר המאסטרס בפאריס בסיבוב הרביעי.
ב-25 בינואר 2008 הובס פדרר בשלוש מערכות על ידי המדורג 3 בעולם נובאק ג'וקוביץ' בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה בתוצאה 5:7, 3:6, 6:7 ובכך נקטע רצף של 10 העפלות רצופות של פדרר לגמרים של טורנירי גראנד סלאם.
פדרר הפסיד גם במשחקו הבא, בסיבוב הראשון של אליפות דובאי, מול אנדי מארי.
לאחר מכן התפרסם כי כושרו של פדרר נפגע משום שנדבק במחלת הנשיקה.
בעונת החימר פדרר זכה בטורניר ה־ATP 250 באסטוריל, פורטוגל תחת מאמנו החדש חוזה היגוארס.
הוא הפסיד בגמר מונטה קרלו לנדאל בשתי מערכות, והמשיך עם הפסדים לראדק סטפאנק הצ'כי ברבע גמר טורניר רומא, והפסד לנדאל בגמר טורניר המבורג.
פדרר הגיע לגמר אליפות צרפת הפתוחה 2008, שם הובס על נדאל 1–6 6-3 6-0. לאחר המשחק פדרר התנצל בפני הקהל על הופעתו.
ב-6 ביולי 2008 הפסיד בגמר אליפות וימבלדון 2008 לרפאל נדאל 3:2, אחרי 5 מערכות מותחות ובמשחק שנכנס להיסטוריה כגמר הגראנד סלאם הארוך ביותר (כולל הפסקות גשם).
בנוסף, במשחק זה נקטע רצף הניצחונות של פדרר על מגרשי דשא, אך עם זאת בטורניר זה הוא שבר את שיא הניצחונות הרצופים של ביורן בורג על המשטח אשר נקבע על 65 ניצחונות.
בטורנירי המאסטרס בטורונטו ובסינסינטי פדרר הפסיד בשלבים המוקדמים.
במשחקי הטניס באולימפיאדת בייג'ינג הודח פדרר בשלב רבע הגמר בטורניר היחידים, אך זכה במדליית זהב עם בן ארצו סטאן ואוורינקה בטורניר הזוגות.
ב-18 באוגוסט 2008 פדרר איבד את המקום הראשון בדירוג הטניס העולמי לרפאל נדאל, ובכך נקטע הרצף שלו על 237 שבועות רצופים בעולם.
ב-8 בספטמבר 2008 זכה פדרר בפעם החמישית ברציפות באליפות ארצות הברית הפתוחה, כשניצח בגמר את אנדי מארי ב-3 מערכות (6:2, 7:5, 6:2), עם זכייה זו הוא הגיע ל-13 זכיות בטורנירי גראנד סלאם.
בטורניר מדריד מארי נקם בפדרר בחצי הגמר בשלוש מערכות.
לאחר מכן פדרר זכה בטורניר בזל עם ניצחון על נלבנדיאן בגמר.
בפאריס פדרר פרש ברבע הגמר, ובאליפות סוף השנה הודח בשלב הבתים לאחר הפסדים לג'יל סימון הצרפתי ושוב לאנדי מארי.
את השנה הוא סיים במקום השני בעולם.
ב-1 בפברואר 2009 הפסיד בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לרפאל נדאל אחרי חמש מערכות.
בטקס הענקת הגביעים פדרר פרץ בבכי באומרו שההפסד "הורג אותו".
נדאל ניחם אותו באחד מרגעי הספורט הזכורים.
ב-20 במרץ 2009 הפסיד בחצי גמר אליפות אינדיאן ולס הפתוחה, מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP, לאנדי מארי, אשר מביא את המאזן ביניהם ל-2–6 לטובת מארי.
בנוסף, ב-3 באפריל הפסיד בחצי גמר אליפות מיאמי הפתוחה מסבב המאסטרס העולמי 1000 לנובאק ג'וקוביץ', תוך שהוא מרסק מחבט בכעס לראשונה מאז הגמר מול נדאל, גם במיאמי, ב-2005.
ב-11 באפריל 2009 התחתן עם חברתו מירקה בחתונה מצומצמת וחשאית בעיר בזל בנוכחות בני משפחה וחברים קרובים.
בתחילת עונת החימר מיד לאחר חתונתו, פדרר לא השכיל לזכות בשני הטורנירים הגדולים הראשונים מסבב המאסטרס העולמי 1000 במונטה קרלו וברומא.
ב-17 במאי 2009 ניצח בגמר טורניר מדריד מסבב המאסטרס העולמי 1000 את רפאל נדאל.
בכך הגיע לסיומו רצף שלילי של 15 טורנירים מסבב המאסטרס העולמי 1000 ללא זכייה.
בזכייה זו העלה את מאזנו ל-15 תארים מסבב המאסטרס העולמי 1000. זה היה ניצחונו השני והאחרון על נדאל במשטח החימר.
ב-7 ביוני 2009 זכה באליפות צרפת הפתוחה 2009 בפעם היחידה בקריירה, אחרי 3 הפסדים בגמר בשלוש השנים הקודמות.
בגמר הוא ניצח את רובין סודרלינג השוודי שהדיח בהפתעה ענקית את נדאל בשמינית הגמר.
בעקבות זכייה זו, 14 במספר, הוא השווה את שיא הזכיות בטורנירי גראנד סלאם לשיאו של פיט סמפראס.
בנוסף הפך לשחקן השישי בהיסטוריה שזוכה בכל ארבעת תוארי הגראנד סלאם לאורך הקריירה, כמו כן, הפך לשחקן השני אחרי אנדרה אגאסי (שהעניק לפדרר את הגביע בזמן טקס סיום הטורניר) שזוכה בטורנירי גראנד סלאם על 3 משטחים שונים.
פדרר אמר בנאומו שהוא לא היה יכול לדמיין את הקריירה שלו נגמרת ללא זכייה בצרפת.
הזכייה הייתה דרמטית במיוחד לאחר שפדרר חזר מפיגור שתי מערכות מול טומי האס בשמינית הגמר, וניצח את דל פוטרו בחצי הגמר לאחר שפיגר 0–1 ו-1–2 במערכות.
ב-5 ביולי 2009 זכה בווימבלדון 2009 לאחר שניצח את אנדי רודיק במשחק בן 4 שעות ו-19 דקות בו ניצח במערכה האחרונה 14:16, ובכך שבר את שיאו של פיט סמפראס כשזכה ב-15 תוארי גראנד סלאם לעומת סמפראס שזכה ב-14. כמו כן, הזכייה בטורניר הקפיצה אותו בחזרה למקום הראשון בדירוג הטניס העולמי.
ב-23 באוגוסט 2009 זכה בטורניר סינסינטי, מאסטרס 1000 של סבב ה-ATP, בפעם השלישית בקריירה שלו.
בזכייה זו העלה את מאזנו ל-16 תארים מסבב המאסטרס העולמי 1000 אשר מציב אותו במקום השני ברשימה אחרי אנדרה אגאסי שבמקום הראשון.
ב-14 בספטמבר 2009 הפסיד בגמר אליפות ארצות הברית הפתוחה לחואן מרטין דל פוטרו אחרי 5 מערכות מותחות, הפסד אשר מנע ממנו להגיע לתואר הגראנד סלאם ה-16 שלו.
פדרר הפסיד בפעם הראשונה בקריירה לדל פוטרו.
כמו כן, זו הייתה הפעם ראשונה שהוא הפסיד בגמר גראנד סלאם ליריב שהוא לא רפאל נדאל.
בנוסף, ההפסד קטע רצף של 5 זכיות בארצות הברית - שיא בעידן התחרויות הפתוחות.
פדרר לא שיחק בטורניר המאסטרס 1000 של העונה בשאנגחאי, והפסיד בגמר טורניר בזל לג'וקוביץ'.
בטורניר המאסטרס 1000 בפאריס הוא הפסיד בסיבוב השני לצרפתי ג'וליאן בנטו.
באליפות סוף השנה פדרר ניצח את אנדי מארי בשלב הבתים והבטיח את המקום הראשון בדירוג בסוף השנה, אך הפסיד לראשונה אחרי 12 מפגשים לדוידנקו בחצי הגמר.
ב-1 בינואר 2010 הפסיד בחצי גמר טורניר הראווה באבו דאבי 2:1 לרובין סודרלינג השוודי.
למחרת ניצח 2:0 את דויד פרר במשחק על המקום השלישי בטורניר.
ב-31 בינואר 2010 ניצח את אנדי מארי בגמר טורניר אליפות אוסטרליה הפתוחה 6:4, 6:3, 7:6 (13:11) והמשיך את שבירת שיא הזכיות בגראנד סלאם.
ב-1 ביוני 2010 הפסיד ל-רובין סודרלינג ברבע גמר אליפות צרפת הפתוחה 2010 ב-4 מערכות (6:3, 3:6, 5:7, 4:6) ובכך נקטע רצף 23 ההעפלות שלו לחצאי גמר בטורנירי גראנד סלאם.
בנוסף, איבד את המקום הראשון בעולם לטובת רפאל נדאל.
ב-30 ביוני 2010 הפסיד ל-תומאש ברדיך ברבע גמר אליפות וימבלדון 2010 ב-4 מערכות (6:4, 3:6, 6:1, 6:4), טורניר גראנד סלאם שני ברציפות בו פדרר מודח לפני חצי הגמר, שגם קטע רצף של שבע העפלות לגמר וימבלדון (מאז 2003).
ביולי 2010 מינה את פול אנאקון האמריקאי למאמנו האישי.
ב-15 באוגוסט 2010 הפסיד לאנדי מארי בגמר הקנדה מאסטרס בשתי מערכות (7:5, 7:5), אך עלה למקום השני בדירוג שהתפרסם למחרת.
הפסד זה היה ההפסד הראשון של פדרר לאנדי מארי בגמר טורניר.
ב-22 באוגוסט 2010 פדרר ניצח בגמר טורניר סינסינטי שבארצות הברית את מרדי פיש בשלוש מערכות (7:6, 6:7, 4:6) ושמר על תוארו מהשנה שעברה.
זהו תואר רביעי של פדרר בטורניר סינסינטי, אך רק התואר השני של פדרר ב-2010, מאז שזכה בינואר באליפות אוסטרליה הפתוחה.
בעקבות הפסד זה, סיים פדרר את עונת 2010 עם זכייה בגראנד סלאם אחד בלבד.
פדרר איבד את המקום השני בסבב העולמי לטובת ג'וקוביץ' וירד למקום השלישי בסבב העולמי.
ב-18 באוקטובר 2010 פדרר חזר להיות מקום שני בדירוג, על חשבונו של ג'וקוביץ'.
ב-24 באוקטובר זכה פדרר בתואר ה-64 שלו בקריירה בטורניר סטוקהולם בשוודיה, לאחר שגבר בגמר על פלוריאן מאייר הגרמני.
בנובמבר 2010 הוא זכה בטורניר בזל לאחר שגבר בגמר על נובאק ג'וקוביץ'.
ב-28 בנובמבר זכה באליפות סבב המאסטרס העולמי שנערך בלונדון, לאחר ניצחון בשלוש מערכות על רפאל נדאל, 6-3,3-6,6-1. זו הייתה הזכייה החמישית של פדרר באליפות סבב המאסטרס העולמי ותוארו ה-66 בכל הזמנים.
ב-8 בינואר 2011 פדרר זכה בפעם השלישית בקריירה שלו בטורניר דוחא, לאחר שגבר בגמר על ניקולאי דווידנקו 3:6 4:6.
ב-27 בינואר 2011, הפסיד פדרר בחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה לנובאק ג'וקוביץ' בשלוש מערכות (7-6, 7-5, 6-4), במשחק שארך מעל שלוש שעות.
בכך העמיד ג'וקוביץ' את המאזן ביניהם על 7–11 לטובת פדרר.
בתחילת יוני העפיל פדרר לשלב הגמר באליפות צרפת הפתוחה 2011 לאחר ניצחון על ג'וקוביץ' ב-4 מערכות ובכך קטע רצף של 43 ניצחונות של ג'וקוביץ'.
בגמר הוא הפסיד לרפאל נדאל בארבע מערכות.
באליפות וימבלדון 2011 הוא הפסיד ברבע הגמר לז'ו-וילפריד צונגה בחמש מערכות אחרי שהוביל 0–2 במערכות.
זו הייתה הפעם הראשונה בה הוא הפסיד משחק בטורניר גראנד סלאם לאחר שהוביל 0–2 במערכות.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הודח בשלב חצי הגמר, לאחר שהפסיד לג'וקוביץ' בחמש מערכות (6–7, 4-6, 6-3, 6-2, 7-5), לאחר שהוביל 0–2 במערכות, ופספס שתי נקודות משחק במערכה החמישית.
פדרר תיאר את ההפסד הזה כאחד הקשים בקריירה שלו.
שנת 2011 היא הראשונה מאז 2002 בה פדרר לא זכה באף אחד מארבעת תוארי הגראנד סלאם וגם ירד למקום הרביעי בדירוג העולמי.
באותה שנה ניצח ב-16 משחקים רצופים וזכה בטורנירי האינדורס (גג סגור) בבזל, פריס מאסטרס (לראשונה בקריירה) ואליפות סוף השנה בלונדון.
את שנת 2012 פתח פדרר עם זכיות בארבעה תארים.
בין הזכיות, זכה בטורניר ה-ATP, אינדיאן וולס, ומדריד והשווה (זמנית) את שיאו של נדאל, עם 20 זכיות בתוארי מאסטרס.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד בחצי הגמר לנדאל בארבע מערכות.
באליפות צרפת הפתוחה 2012 נוצח פדרר בחצי הגמר על ידי ג'וקוביץ בשלוש מערכות.
השניים נפגשו שוב בחצי גמר וימבלדון 2012, ואז גמל לו פדרר בניצחון בארבע מערכות, (3-6, 6-3, 4-6, 3-6) בדרך לזכייה שביעית בטורניר, לאחר ניצחון בארבע מערכות בגמר על אנדי מארי (6-4, 5-7, 3-6, 4-6).
בעקבות הזכייה חזר פדרר למקום ראשון בדירוג העולמי.
שבוע לאחר מכן הוא שבר את שיא השבועות במקום הראשון בדירוג העולמי, שהוחזק בידי פיט סמפראס.
כחודש לאחר מכן נפגשו שוב פדרר ומארי על מדשאות וימבלדון במסגרת גמר המשחקים האולימפיים, ואז ניצח מארי (6-2, 6-1, 6-4).
בתחרות הזוגות באולימפיאדת לונדון, הפסידו פדרר ושותפו סטאן ואוורינקה, זוכי מדליית הזהב באולימפיאדת בייג'ינג, בשמינית הגמר לצמד הישראלי אנדי רם ויוני ארליך בשלוש מערכות.
באוגוסט זכה בטורניר סינסינטי לאחר ניצחון משכנע מאוד בגמר (6-0, 7-6) על המדורג שני בעולם, ג'וקוביץ'.
בספטמבר הודח במפתיע מאליפות ארצות הברית הפתוחה בשלב רבע הגמר על ידי תומאש ברדיך (7-6, 6-4, 3-6, 6-3).
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד לאנדי מארי בחצי הגמר, ובטורניר בזל הפסיד לדל פוטרו בגמר בשובר שוויון במערכה השלישית.
פדרר פרש מטורניר המאסטרס בפאריס ואיבד את המקום הראשון בעולם לג'וקוביץ'.
בטורניר סוף העונה הגיע עד לגמר, שם הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בשתי מערכות 7:6, 7:5.
ברבע הגמר השיג פדרר בפעם השנייה בקריירה "דאבל בייגל", כאשר ניצח את מישה זוורב הגרמני 6:0, 6:0. בחצי הגמר ניצח את טומי האס הגרמני, ובכך גמל לו על ההפסד בגמר אותו הטורניר אשתקד.
באליפות וימבלדון 2013 הודח במפתיע פדרר בסיבוב השני, לאחר שהפסיד בארבע מערכות לסרגיי סטחובסקי, טניסאי אוקראיני אלמוני יחסית, שדורג אז במקום ה-116 בעולם.
זה היה הפסדו הראשון של פדרר לפני רבע הגמר בטורניר גראנד סלאם לראשונה מאז הפסיד לגוסטבו קוורטן בסיבוב השלישי בצרפת ב-2004. בנוסף ההפסד גרם לפדרר לרדת מתחת למקום הרביעי בעולם לראשונה מאז יולי 2003. באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסיד בסיבוב הרביעי לטומי רוברדו מספרד.
בטורניר שאנגחאי פדרר הפסיד בסיבוב השלישי לגאל מונפילס, ובבזל הוא הפסיד בגמר לדל פוטרו בשחזור של הגמר אשתקד.
בפאריס פדרר הפסיד לג'וקוביץ' בחצי הגמר.
באליפות סבב המאסטרס העולמי, העפיל לשלב חצי הגמר, שם הפסיד לנדאל בשתי מערכות.
ב-27 בדצמבר פדרר הודיע כי סטפן אדברג יצטרף לצוות האימון שלו כמאמן נוסף לצידו של סוורין לות'י.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הגיע פדרר לחצי הגמר, לאחר שניצח ברבע הגמר את אנדי מארי (6:3, 6:4, 6:7, 6:3) שהדיח אותו מהטורניר שנה לפני כן.
בחצי הגמר הפסיד פדרר לרפאל נדאל בשלוש מערכות 7:6, 6:3, 6:3. כתוצאה מכך הוא ירד למקום השמיני בעולם, והפך למחבט מספר 2 של שווייץ, אחרי סטאן ואוורינקה.
באליפות דובאי ניצח פדרר בחצי הגמר את נובאק ג'וקוביץ', ובגמר ניצח את תומאש ברדיך בשלוש מערכות, וזכה בפעם השישית באליפות דובאי ובתואר ה-78 שלו בקריירה.
ביוני שמר פדרר על תוארו בהאלה, ומייד לאחר מכן הוא הדיח את סטאן ואוורינקה בארבע מערכות ואת מילוש ראוניץ' בשלוש מערכות בדרך להעפלה תשיעית לגמר אליפות וימבלדון 2014, שם הפסיד בחמש מערכות לנובאק ג'וקוביץ'.
באוגוסט זכה פדרר בטורניר סינסינטי בניצחון על דויד פרר.
בספטמבר הגיע לחצי גמר אליפות ארצות הברית הפתוחה, בו הפסיד למרין צ'יליץ' בתוצאה 6:4, 6:4, 6:3.
באוקטובר זכה פדרר לראשונה בחייו בטורניר המאסטרס בשאנגחאי כשניצח בגמר את ז'יל סימון 7:6 7:6 וכתוצאה מכך עקף פדרר את רפאל נדאל בדירוג ועלה למקום השני בעולם.
בחודש זה גם זכה פדרר בטורניר הביתי בבזל, שם ניצח את הבלגי דייוויד גופן בגמר 6:2 6:2. בנובמבר, הגיע פדרר לגמר אליפות סבב המאסטרס העולמי, אך לפני המשחק הודיע שלא יתייצב במגרש כתוצאה מפציעה.
שבוע לאחר מכן זכה עם נבחרת שווייץ בטניס, לראשונה בתולדותיה, בגביע דייוויס, לאחר ניצחון על נבחרת צרפת.
ב-11 בינואר 2015 זכה פדרר בניצחון ה-1,000 שלו בקריירה, כשגבר על מילוש ראוניץ' בתוצאה 4:6, 7:6, 4:6 בגמר טורניר בריסביין.
פדרר הפך לשחקן השלישי שמגיע לאלף ניצחונות בקריירה, אחרי ג'ימי קונורס ואיוואן לנדל.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסיד כבר בסיבוב השלישי לאנדראס ספי האיטלקי 4:6, 6:7, 6:4 ו-6:7. ב-28 בפברואר 2015 זכה פדרר בתואר ה-84 שלו בקריירה כשזכה באליפות דובאי בטניס.
בגמר הוא ניצח את נובאק ג'וקוביץ' בתוצאה 3:6 5:7. זו הייתה הזכייה השביעית של פדרר בטורניר.
במהלך שנת 2015 שינה פדרר את סגנון המשחק שאפיין אותו במהלך כל הקריירה שלו, והתאים אותו במידה רבה לגילו ולכושרו הגופני.
הוא הגביר משמעותית את מינון העליות לרשת, הפך להתקפי יותר ושאף לקצר למינימום את אורכה של כל נקודה.
שינוי סגנון זה הביא לשיפור משמעותי ביכולותיו לעומת השנתיים שקדמו.
באליפות וימבלדון 2015 הוא הגיע לגמר לאחר שניצח את אנדי מארי בשלוש מערכות (7:5 7:5 6:4) ובגמר הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' בארבע מערכות (6:7 7:6 4:6 3:6).
שבועיים לאחר מכן זכה פדרר בטורניר סינסינטי מבלי שנשבר פעם אחת, עם ניצחון בגמר על נובאק ג'וקוביץ 6–7 3-6. באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיע פדרר לגמר לאחר שלא הפסיד מערכה אחת, ונשבר פעם אחת בלבד, אך בגמר הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' 6:4, 5:7, 6:4, 6:4.
בדצמבר פדרר הודיע על שינוי בצוות האימון שלו ל-2016 - סטפן אדברג עוזב את הצוות בעוד איוון ליוביצ'יץ', המדורג מספר 3 בעבר, יצטרף לסוורין לות'י.
הוא הוסיף כי אדברג היה אמור להיות איתו ב-2014 בלבד, אבל לאחר מכן הסכים להמשיך להתלוות אליו גם ל-2015.
פדרר פתח את העונה בהגנה על תוארו בטורניר בריסביין, אף על פי שסבל מווירוס בתחילת הטורניר.
הוא הגיע לגמר שם הוא הפסיד לראוניץ' בשתי מערכות לאחר שניצח אותו בגמר של שנה שעברה.
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2016 הגיע פדרר לשלב חצי הגמר שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' (1 בעולם) ב-4 מערכות (6-1, 6-2, 3-6, 6-3) שגם זכה בתואר.
יום אחרי ההפסד פדרר נפצע בברכו בתאונה ביתית ונדרש לניתוח ארתרוסקופיה לתיקון מיניסקוס קרוע.
בשל כך הוא נעדר מהטורנירים ברוטרדאם, דובאי ואינידיאן וולס.
הוא היה אמור לחזור לשחק במיאמי אבל וירוס בבטן מנע את חזרתו.
פדרר חזר לשחק במונטה קרלו שם הפסיד לטסונגה בשלוש מערכות.
במדריד הוא ספג פציעה בגב ופרש מהטורניר.
לאחר מכן, בטורניר רומא פדרר הפסיד בסיבוב השלישי לדומיניק תים האוסטרי.
פדרר נאלץ לפרוש מהרולאן גארוס 2016 בשל פציעה, וכך הגיע לקיצו רצף של 65 טורנירי גראנד סלאם רצופים בהם פדרר נטל חלק, רצף שהחל באוסטרליה הפתוחה בשנת 2000.
בטורנירי הדשא שבשטוטגרט והאלה פדרר הפסיד בחצי הגמר.
באליפות וימבלדון 2016 שנערכה בתחילת יולי פדרר חזר מפיגור שתי מערכות ברבע הגמר מול מרין צ'יליץ', ובכך השווה את שיאיו של ג'ימי קונורס עם 11 חצאי גמר ו-84 ניצחונות בווימבלדון.
בחצי הגמר הפסיד למילוש ראוניץ' מקנדה (6 בעולם) ב-5 מערכות (6-3, 6-7, 4-6, 7-5, 6-3) ונפצע שוב בברך במהלך המערכה החמישית.