tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2007, בתוכנית הרב־שנתית של צה"ל, "תפן", שגובשה לאחר מלחמת לבנון השנייה נכלל רכש ספינות חדשות אך נותר בעדיפות נמוכה והסעיף לא מומש, לנוכח אילוצים שהוצגו לבסוף כדחופים יותר.
בשנת 2012, על רקע גילוי מאגרי הגז בים התיכון, זוהה בצמרת משרד הביטחון הצורך ברכש ספינות חדשות.
שר הביטחון, אהוד ברק, החליט לצאת למכרז בינלאומי.
במכרז התחרו מספנות מקוריאה הדרומית, מאיטליה ומספרד (מספנות ישראל לא השתתפו במכרז).
בשנת 2013 הציעו מספנות ישראל לספק לחיל הים ספינות חדשות מדגם סער 72. חיל הים דחה הצעה זו.
בשנת 2014 החליט ראש הממשלה בנימין נתניהו לבטל את המכרז הבינלאומי, ולנהל משא ומתן בלעדי עם המספנה הגרמנית טיסנקרופ מערכות ימיות (TKMS) שבעיר קיל (המספנה שבונה את צוללות הדולפין הישראליות) לבניית ספינות כבדות וגדולות יותר מכפי שנדרש במכרז.
במאי 2015 נחתם החוזה עם מספנת TKMS ליצור ארבע ספינות.
במהלך תערוכת "Euronaval" 2016 שנערכה בפריז, חתמה מספנות ישראל על ההזמנה הראשונה לדגם זה עם קפריסין.
ב-15 בדצמבר 2017 נמסרה הספינה לקפריסין.
הספינה שנבנתה עבור קפריסין היא קצרה יותר, באורך של 62 מטר, וקיבלה את הכינוי סער 62. היא אינה כוללת האנגר לאחסון מסוק ומנחת על סיפון הספינה, והיא בנויה ל-30 אנשי צוות.
בעקבות גילוי הגז בסמוך לחופי ישראל, נדרש חיל הים להרחיב את רצועת הביטחון, ולקבל אחריות על שטח גדול מבעבר.
בצי החיל משרתות ספינות הטילים אח"י עצמאות ואח"י ניצחון מדגם סער 4, שהוכנסו לשירות בשנות ה-70, ומתקרבות לסוף חיי השירות שלהן - 35 שנה.
כתחליף מציעות מספנות ישראל את סער 72.
הסער 72 היא מיני קורבטה, ומוגדרת ככלי שיט רב תכליתי.
הספינה משלבת בין יכולותיהן של ספינות הטילים מדגם סער 4.5, לקורבטות מדגם סער 5. הספינה מותאמת לפעילות של משמר חופים, על סיפון הספינה יהיה מרחב גדול למערכות שליטה ובקרה, חדרים לשיכון כוחות מיוחדים, אמצעים לתגובה מהירה ופעולות הצלה, האנגר לאחסון מסוק בגודל בינוני וכטב"מים.
על סיפון הספינה מנחת באורך 15 מטרים, מנוף לטעינה עצמאית, אמצעים לפריסת סירות גומי וכלי שיט בלתי מאוישים.
לסער 72 יכולות חמקנות, מפלט משוקע בתוך המים, תורן המסוגל להכיל יחד מכ"ם לוחמה אלקטרונית, וחיישנים פסיבים (המגלים אור, חום וכדומה).
הספינה תצויד במכ"ם הימי מתוצרת אלתא ה-EL/M-2258, מכ"ם שנבחר בחיל הים גם עבור כלי השיט הקיימים.
בתחום החימוש הספינה מסוגלת לשאת טילי ברק 8 מתוצרת התעשייה האווירית, טילי ים-ים, טילים עם חימוש מונחה, ומקלעים.
בספינה מתוכננים חדרים ל-50 אנשי צוות הספינה, ועוד 20 מקומות לאורחים או כוחות מיוחדים.
הספינה מתוכננת לשוט 21 ימים רצופים, עם טווח של מעל ל-3,000 מייל ימי (5,500 ק"מ).
סַעסַע היה כפר ערבי על גבעה סלעית בהרי הגליל העליון 12 קילומטר צפונית-מערבית לצפת.
בשנת 1596 מנתה אוכלוסיית הכפר 457 איש, התושבים גרו בבתי בוץ ובתי אבן שהיו צמודים זה לזה, במרכז הכפר הייתה כיכר שוק קטנה ובתי ספר, מסביב לכפר נמצאים מספר מעיינות.
תושבי הכפר התפרנסו מגידול דגנים.
הנוסע הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר במחצית השנייה של המאה ה-19, הוא מתאר כפר עם הרבה בתים פרטיים שחציים חרבים.
שרידי מתחם מבוצר, בריכה עגולה גדולה חצובה בסלע.
לדבריו באותה עת התגוררו בכפר 350 מוסלמים.
גרן מצטט בספרו תיאור מספר "שבילי דירושלים" המיוחס ליצחק חילו נוסע יהודי שביקר בכפר בשנת 1334 ולדבריו התגוררה ביישוב קהילה יהודית והיה בו בית כנסת ובית מדרש.
גרן מעלה השערה ששרידים של עמודים ואבני גזית נאות שראה בכפר הם שרידי המבנים מהתקופה אותה מתאר חילו.
על פי מפקד האוכלוסין של שנת 1931 היו בכפר 840 תושבים ו-154 בתים נושבים.
בתקופת מאורעות 1936–1939 הכפר שימש כבסיס לפעולות המרד הערבי בצפון.
בתקופת המנדט הבריטי הכפר היה שייך לנפת צפת.
על פי סקר הכפרים שהתקיים בשנת 1945 בארץ ישראל, שטח הכפר היה 14,796 דונם טורקי, מתוכם 1,974 דונם שטחים ציבוריים.
ב-15 בפברואר 1948 פשט כוח מהגדוד השלישי של הפלמ"ח על הכפר במסגרת המדיניות של ערעור ביטחונם של הכוחות הערבים ואילוצם לרתק כוחות אבטחה על הכפר.
במהלך הפשיטה פוצצו 20 בתים ונפגעו כ-60 מתושביו.
במלחמת העצמאות שימשה סעסע כבסיס ללוחמים ערבים שבאו מהכפר במלחמתם כנגד היהודים.
בסעסע שכנה מפקדת "חטיבת ירמוכ השנייה" ואחת הפלוגות של החטיבה של צבא ההצלה.
ב-30 באוקטובר 1948 נכבש הכפר על ידי חטיבה 7 במבצע חירם.
כיבוש סעסע הביא לנסיגה כוללת של צבא ההצלה של פאוזי קאוקג'י מהגליל ללבנון.
קיבוץ סאסא הוקם בשנת 1949 על שרידי הכפר, מספר בתים עדיין עומדים על תילם ומשמשים את הקיבוץ.
בניין שנפגע וננטש בשנת 1960, נקבע על ידי ארכאולוגים כי נבנה במאה הרביעית לספירה.
סער צור (נולד ב-1973) הוא קצין בצה"ל במילואים בדרגת אלוף ששירת כמפקד הגיס הצפוני ומפקד מערך התמרון בזרוע היבשה.
קודם לכן שירת כמפקד עוצבת הפלדה, מפקד מל"י, מפקד עוצבת סיני, ראש מחלקת תכנון וארגון בזרוע היבשה ומפקד חטיבה 401.
צור התגייס לצה"ל ב-1991 ושובץ בחטיבה 188. לאחר שסיים קורס קצינים עבר לשרת בחטיבה 401, שירת כלוחם וכקצין בחיל השריון.
הדריך בקורס קציני שריון ושימש ראש לשכת מפקד פיקוד הצפון.
בשנת 2002 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 74, ושירת בתפקיד עד שנת 2004. בהמשך שירת כסגן מפקד חטיבת בנימין.
ב-2005 מונה לקצין אג"ם של אוגדת איו"ש.
ב-13 ביולי 2016 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת סיני ובמקביל מונה במאי 2017 למפקד מל"י.
ב-18 בפברואר 2018 סיים את תפקידו כמפקד עוצבת סיני, וב-18 באפריל 2019 סיים את תפקידו כמפקד מל"י.
ב-19 במאי 2019 מונה למפקד עוצבת הפלדה, ובמאי 2021 פיקד עליה במבצע שומר החומות כנגד החמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה.
בנובמבר 2021 הועלה לדרגת אלוף ומונה למפקד הגיס הצפוני ומפקד מערך התמרון בזרוע היבשה.
צור פיקד על מערך התמרון במלחמת חרבות ברזל, במסגרתו שש אוגדות לחמו בעומק רצועת עזה נגד ארגוני הטרור ובראשם חמאס.
ב-9 באוקטובר 2024 העביר את תפקידי ראש מערך התמרון ומפקד הגיס הצפוני לאלוף דן גולדפוס ויצא לחופשה לקראת פרישה מצה"ל.
הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי.
צור בוגר תוכנית קרן וקסנר.
סער בנבנישתי (נולד ב-26 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר.
בנבנישתי התחיל לשחק כדורגל בקבוצות הילדים של מכבי יבנה והפועל ראשון לציון, ובגיל 13 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל תל אביב.
כשסיים את גיל הנוער שוחרר בנבנישתי מהפועל תל אביב, וחתם בהפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית.
ב-9 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 4–1 נגד מכבי באר שבע במסגרת גביע הטוטו.
ב-10 בינואר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 6–2 נגד מכבי עירוני ג'ת אל-אהלי.
בנבנישתי סיים את העונה עם 27 הופעות בכל המסגרות כאשר בכולן עלה כמחליף, ועזר לקבוצה לחזור לליגת העל.
בעונת בנבנישתי ערך רק הופעה אחת בכל המסגרות ובתום העונה עזב את המועדון.
בקיץ חזר לליגה הלאומית כאשר חתם לשלוש שנים בהפועל בני לוד.
בתקופתו בלוד כבש שני שערים ב-14 הופעות ליגה.
לאחר שלא היה מרוצה ממעמדו ביקש להשתחרר ולאחר שנענה בשלילה פנה בנבנישתי לבוררות על מנת להשתחרר מהמועדון.
ב-20 באוגוסט 2013 קבע הבורר כי בנבנישתי שחקן חופשי.
זמן קצר לאחר ששוחרר חתם בנבנישתי בהפועל רעננה, העולה החדשה לליגת העל.
ב-29 בספטמבר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל, כשנכנס כמחליף במשחק מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתיקו 0–0. לאחר שפתח את עונתו הראשונה כשחקן ספסל, הפך בנבנישתי לשחקן הרכב בקבוצה, אך בתחילת עונת 2015/2016 איבד את מקומו בהרכב, וב-4 בינואר 2016 הושאל למכבי נתניה עד לסוף העונה.
ב-3 במאי 2016 שוחרר מהקבוצה לאחר חילוקי דעות עם המועדון.
ב-26 ביוני 2016 סיכם בבני יהודה תל אביב, ובמדיה שיחק חצי עונה.
ב-18 בינואר 2017 חזר בנבנישתי לקבוצת נעוריו, הפועל תל אביב.
שלושה ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשפתח בהרכב בניצחון 1–0 על הפועל אשקלון.
בסך הכל שותף בעשרה משחקים עד תום עונת 2016/2017, וירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
ב-7 בספטמבר 2017 חתם בנבנישתי בהפועל אשקלון, במדיה כבש שני שערים ב-19 הופעות בעונת 2017/2018, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית.
ב-22 באוגוסט 2018 חתם בקבוצת הפועל קטמון ירושלים, ובעונת 2018/2019 כבש במדיה שער אחד ב-9 הופעות בליגה הלאומית.
ב-10 בפברואר 2020, לאחר עונה וחצי, עבר למכבי יבנה מליגה א'.
סער 6 היא סדרה של ארבע קורבטות טילים של חיל הים הישראלי, גרסה של הקורבטות מסדרת בראונשווייג הגרמנית.
ה"סער 6" תוכננה במיוחד למשימת הגנת אסדות הגז, המים הכלכליים של ישראל ונתיבי המסחר הימיים.
הספינות הן הגדולות מסוגן בצי הישראלי ומשמשות כספינות החפ"ק של הצי.
שייטת הסטי"לים של החיל, שייטת 3, מפעילה ארבע ספינות מדגם זה.
על הספינות החדשות מותקנות מערכות ואמצעים משופרים לגילוי וניטור מטרות, לבקרת אש, מכ"ם "אדיר" משופר, מערכות ליירוט טילים ולתקיפה ארוכת טווח באמצעות טילי ים-ים, בהם גבריאל 5 הישראלי.
לדבריו של אליהו שרביט, מפקד חיל הים, שקיבל את הספינות, "לספינות אלה נועד חלק נכבד ועיקרי מעמוד השדרה של חיל הים, והן יוסיפו עומק אסטרטגי למדינת ישראל".
ספינת סער 6 הראשונה, אח"י מגן, עגנה בנמל חיפה ב-2 בדצמבר 2020, והאחרונה, אח"י ניצחון, ב-30 באוגוסט 2021. באמצע 2023 נכנסו כל ספינות הסער 6 לשירות מבצעי, והן רשמו טבילת אש מבצעית במלחמת חרבות ברזל.
כל הספינות נבנו בגרמניה בעלות מוערכת של 430 מיליון אירו (1.8 מיליארד ש"ח), כאשר ממשלת גרמניה שילמה 115 מיליון אירו.
עלות התחזוקה השנתית של הספינות עשויה להגיע ל-260 מיליון שקל.
הספינות הוזמנו מחברת "טיסנקרופ", אך בפועל נבנו על ידי חברת "German Naval Yards", שנמצאת בבעלות אנשי עסקים מאבו דאבי ומלבנון.
במשרד הביטחון טענו שמספנה זו בונה רק את גוף הספינות, בעוד שהמערכות יורכבו בישראל.
למעלה מ-90% ממערכות הלחימה בספינה הן פרי פיתוח של החברות הביטחוניות הישראליות.
משקל הספינה הוא כ-2,000 טונות.
בספינה משרתים כ-80 אנשי צוות.
הספינה צפויה להפליג כ-2,000 שעות ים בשנה, למשך כ-30 שנים.
מערכות הלחימה הישראליות הן למעלה מ-90% ממערכות הלחימה בספינה.
בניית הספינה ארכה כ-14 חודשים (מתחילת הבנייה עד ההשקה).
מערכות התשתית הן מערכות הניווט, המחשוב והקשר בתוך הספינה ומחוצה לה.
מערכת ה-Data Center (מרכז מידע) מאפשרת התמודדות עם תעבורת נתונים גדולה, יכולת ניטור בזמן אמת של כל המידע ממערכות שונות, אינטגרציה של מערכות חדשות ויכולת גידול עתידי.
מערכות גילוי, זיהוי ולוחמה אלקטרונית
לספינה יכולת אחיזת שטח משופרת באמצעות מערכות לגילוי, זיהוי ובניית תמונה במרחב כוללות מכ"ם מדגם "אדיר" תוצרת חברת אלתא עם יכולות מתקדמות לגילוי מטרות בטווחים רחוקים, מערכות לוחמה אלקטרונית ומערכת שליטה ובקרה המקושרת למערך ההגנה האווירית ומערך הבקרה של חיל האוויר.
הסער 6 כוללת מגוון רחב של אמצעי לחימה למטרות הגנה ותקיפה: תותח ימי מדגם אוטו מלרה 76 מ"מ Super-Rapid מיוצב ומהיר ירי, שתי עמדות נשק מיוצבות מסוג טייפון החמושות בתותח אוטומטי 25 מ"מ ומשגר טילי ספייק ER, 16 טילים נגד ספינות מדגם גבריאל 5, ושישה צינורות טורפדו בקוטר 324 מ"מ.
כחלק ממערכת הגנה ימית נגד טילים וכלי טיס ברק MX, מותקנים בספינות הסער 6 שלושה סוגי מיירטים שונים ב-32 צינורות שיגור: אחד קצר טווח (MRAD) אחד ארוך טווח (LRAD) ואחד לטווח מוגדל אף יותר (ER).
הספינות כוללות גם את "כיפת מגן" (C-Dome), הגרסה הימית של כיפת ברזל שחמושה ב-40 מיירטי טמי"ר.
מקורות בלתי רשמיים מדווחים גם על יכולת בלתי-קונוונציונאלית בדומה לצוללות מסדרת דולפין.
לספינה יכולת נשיאת מסוקים בינוניים הכוללת מוסך ומנחת והיא נושאת מסוק תובלה מדגם סיקורסקי UH-60 בלאק הוק.
בשנת 2002 החל חיל הים לגבש תוכנית להחלפת ספינות סער 4 הישנות.
לפי אלוף (במיל') אליעזר (צ'ייני) מרום שהיה ב-2003 ראש מספן מטה חיל הים, המלצותיו היו לספינות בהדחק של 2,000–2,200 טון.
באפריל 2013 קבע הקבינט הביטחוני שצה"ל יבצע את ההגנה בצורה היעילה והזולה ביותר.
שר הביטחון, אהוד ברק, החליט לצאת למכרז בין-לאומי.
בשנת 2013, על פי עדות מיקי גנור, טירפד דוד שמרון יציאת משלחת של משרד הביטחון לביקור במספנה בדרום קוריאה.
בשנת 2013, הציעו מספנות ישראל לספק לחיל הים ספינות חדשות מדגם סער 72 – מיני-קורבטה בהדחק 800 טון, המוגדרת ככלי שיט רב-תכליתי.
חיל הים דחה הצעה זו.
בשנת 2014 פורסם המכרז הבין-לאומי לרכש ספינות האבטחה, במכרז התחרו מספנות מקוריאה הדרומית, מאיטליה ומספרד (מספנות מגרמניה לא השתתפו במכרז).
ב-19 באוקטובר 2014 שלח מפקד חיל הים האלוף רם רוטנברג מכתב לרמטכ"ל בני גנץ שהועבר בתמיכתו למשה יעלון שר הביטחון ובו דרישה נחרצת של חיל הים, לעצור את המכרז ולחתום על מזכר הבנות עם הגורמים הגרמניים, בכדי לרכוש את הספינות הגדולות יותר ממספנת טיסנקרופ.
במכתב מזהיר רוטנברג כי "המצב הבלתי סביר של אי קבלת דרישות חיל הים לגבי סוג כלי השיט...
עלולה להביא לפגיעה בעתידו המקצועי של החיל וביכולתו לממש את אחריותו בהגנה על מרחב המים הכלכליים".
כעבור חודשים, החליט ראש הממשלה, בנימין נתניהו, לבטל את המכרז הבין-לאומי, ולנהל משא ומתן בלעדי עם המספנה הגרמנית TKMS - "טיסנקרופ מערכות ימיות" שבעיר קיל (המספנה שבונה את צוללות הדולפין הישראליות) לבניית ספינות כבדות וגדולות יותר מכפי שנדרש במכרז.
במאי 2015 נחתם החוזה עם מספנת TKMS לבניית ארבע ספינות.
חשדות לאי סדרים בתהליך הרכש
במסגרת תיק 3000 – חקירה פלילית שניהלה יחידת להב 433 של משטרת ישראל מאז פברואר 2017, נחקר חשד להטיית מכרזים הקשורים לרכש צוללות מסדרת דולפין AIP וספינות סער 6 מחברת "טיסנקרופ", קבלת שוחד וניגוד עניינים.
ב-8 בנובמבר 2018 הודיעה המשטרה על סיום חקירתה בפרשה, ופרסמה את עמדתה כי נמצאו ראיות להעמדה לדין של שישה מהנחקרים.
בפברואר 2021 הודיעה גרמניה כי חקירת העסקה שנפתחה כשנתיים קודם לכן, נסגרה בסוף 2020.
במאי 2021 החליטה פרקליטות המדינה לסגור את התיק נגד עורך הדין דוד שמרון ומפקד חיל הים לשעבר אלי מרום.
בדצמבר 2016 חשף העיתון "ידיעות אחרונות" כי חברת "טיסנקרופ" הגרמנית נמצאת בבעלות חלקית של חברות ממשלתיות מאיראן.
כמו כן, התברר כי בפעם הראשונה מימן משרד הביטחון את רכש הספינות מחוץ לתקציב באמצעות הלוואה מבנק דיסקונט.
בפברואר 2017 אולץ סמיר מוקבל, שר ההגנה וסגן ראש ממשלת לבנון, להתפטר מתפקידו בטענה שהוא ומשפחתו קשורים למודיעין הישראלי.
מסירת הספינות וקליטתן בחיל הים
הספינה הראשונה בסדרה, אח"י מגן, הושקה במאי 2019 בטקס שנערך במספנות טיסנקרופ, היא נמסרה לחיל הים הישראלי בטקס רשמי ב-11 בנובמבר 2020, והגיעה לישראל ב-2 בדצמבר 2020.
הספינה השנייה בסדרה, אח"י עוז, נמסרה לחיל הים במאי 2021, והגיעה לישראל ב-9 ביוני 2021.
הספינות השלישית והרביעית אח"י עצמאות ואח"י ניצחון הועברו לידי חיל הים הישראלי ב-27 ביולי 2021. בכך הושלמה העברת כל ארבע הקורבטות מדגם סער 6 לחיל הים.
תהליך התקנת מערכות הלחימה נמשך כשנה וחצי, לאחריו נכנסו הספינות לשירות מבצעי באופן מדורג.
ב-21 בפברואר 2022 הודיעו זרוע הים ומנהלת "חומה" במשרד הביטחון, יחד עם חברת רפאל והתעשייה האווירית לישראל, כי השלימו בהצלחה סדרת ניסויי יירוט של מערכת "כיפת מגן" (כיפת ברזל ימית) מספינת סער 6, אל מול מגוון איומים מתקדמים.
במרץ 2023 השתתפה ספינת "סער 6" בתרגיל הבין-לאומי "נובל דינה" שבו השתתפו גם צי ארצות הברית, הצי הצרפתי, הצי היווני, הצי האיטלקי והצי הקפריסאי.
באפריל 2023 הסתיים המבצוע הראשוני של ספינות ה"סער 6".
ב-29 במאי 2023 בוצע ניסוי מוצלח של "כיפת מגן" (כיפת ברזל הימית): מיירטים ששוגרו מספינת סער 6 יירטו בהצלחה מגוון איומים בהם כטב"ם ורקטות.
ב-12 בדצמבר 2023 הודיע צה"ל שכל ספינות ה"סער 6" סיימו את הליך הקליטה ("מבצוע") וכעת הן מבצעיות לחלוטין.
בנוסף באותו היום לראשונה, ספינת טילים מדגם סער 6 הפליגה לזירת ים סוף.
ב-13 באוקטובר 2023, כחלק ממלחמת חרבות ברזל, ספינות סער 6 אח"י עוז ואח"י מגן ביצעו לראשונה תקיפות משטח הים לעבר רצועת עזה, כאשר הפגיזו מהים באמצעות תותח אוטו מלרה 76 מ"מ מתקן לייצור אמצעי לחימה, מוצב ועמדת תצפית של הכוח הימי של ארגון הטרור חמאס.
ב-8 באפריל 2024 קצת לפני חצות, במסגרת מלחמת חרבות ברזל, כוחות חיל הים זיהו מטרה אווירית חשודה שחצתה לשטח מדינת ישראל מכיוון מזרח ויירטו את המטרה בהצלחה באמצעות מערכת "כיפה ימית" המותקנת על גבי ספינת אח"י ניצחון (סער 6) הקרובה לאילת.
ב-14 באפריל 2024 ספינת טילים סער 6 יירטה בפעם השנייה באמצעות מערכת "כיפה ימית" כטב"ם שהיה בדרכו לישראל.
ב-27 ביולי 2024 יירטה ספינת "סער 6" כטב"ם של חזבאללה שטס לעבר אסדת כריש באמצעות כיפה ימית.
ב-10 ביוני 2025, כחלק מהמערכה בזירה החות'ית, בוצעה לראשונה תקיפה בתימן על ידי ספינות טילים מדגם זה.
הספינות שיגרו ממרחק של מאות קילומטרים, שני טילים בעלי ראש נפץ כבד שפגעו ברציפי נמל חודיידה.
ב-16 ביוני 2025 ספינת אח"י עצמאות (סער 6) יירטה כטב"ם איראני באמצעות ברק MX, ובכך רשמה טבילת אש מבצעית של המערכת.
סערה בים כנרת (בהולנדית: Christus in de storm op het meer van Galilea) הוא ציור שמן על בד משנת 1633 מאת הצייר ההולנדי רמברנדט הרמנזון ואן ריין.
הציור שאורכו 160 ס"מ ורוחבו 128 ס"מ הוצג במוזיאון איזבלה סטוארט גרדנר בעיר בוסטון.
בשנת 1990 נגנב הציור מהמוזיאון יחד עם עוד 12 יצירות אמנות.
הציור מתאר אירוע נסי המסופר בברית החדשה (): על פי הסיפור, ישו יצא עם תלמידיו למסע בים כנרת, אז תקפו רוחות עזות את הספינה ואיימו לשוברה.
הציור מתמקד בשלב זה של הסיפור ומתאר את תלמידיו של ישו עומדים מבוהלים וחסרי אונים; חלקם מנסים בכל כוחם לייצב את הספינה ללא הצלחה, ותלמיד אחד אף נראה מקיא על צדה של הספינה.
רק ישו, בפינה הימנית, נראה רגוע בעין הסערה, ואף נוזף בתלמידיו: "מדוע אתם חוששים קטני אמונה?" לאחר מכן נפנה ישו להרגיע את זעם הרוחות והגלים.
רמברנדט צייר את הציור בשנת 1633, זמן קצר לעבר מעברו לאמסטרדם מעיר הולדתו ליידן, תקופה בה ביסס את מעמדו כצייר המוביל בעיר של פורטרטים ואירועים היסטוריים.
התיאור המפורט של האירוע, הביטויים המגוונים של הדמויות, כמו גם הצביעה הבהירה והמלוטשת אופייניים לסגנונו המוקדם של רמברנדט.
ציור זה הוא היחיד של רמברנדט המציג נוף ימי.
השוד במוזיאון איזבלה סטוארט גרדנר
בבוקרו של יום 18 במרץ 1990, גנבים מחופשים לשוטרים פרצו למוזיאון איזבלה סטוארט גרדנר בבוסטון וגנבו את הציור "סערה בים כנרת" ו-12 יצירות נוספות, בהן ציורים של רמברנדט, מאנה, ורמר ודגה.
גנבה זו נחשבת לגדולה ביותר בהיסטורית גנבת האמנות בארצות הברית ונותרה בלתי פתורה עד היום.
המוזיאון עדיין מציג את המסגרות הריקות של הציורים במקומות התצוגה המקוריים שלהם.
בשנת 2013 הודיעה הבולשת הפדרלית של ארצות הברית, ה-FBI, שפענחה את התעלומה מי היה אחראי לפשע.
ניתוח פלילי העלה כי השוד בוצע על ידי ארגון פשע מאורגן שבסיסיו בניו אינגלנד ועל חוף האוקיינוס האטלנטי, וכי הציורים הועברו בשעתו לקונטיקט ולפילדלפיה, שם הוצעו למכירה.
מאז ועד היום לא פורסם מידע על התקדמות החקירה ועדיין לא ידוע מה עלה בגורל היצירות והיכן הן עשויות להיות.
סערה אדומה עולה הוא ספר מאת הסופר האמריקאי טום קלנסי.
הספר מתאר כיצד תיראה מלחמת העולם השלישית בגרסתה הקונבנציונלית בין ברית נאט"ו לברית המועצות.
לצורך כתיבת הספר ערכו קלנסי ובונד תחקיר שכלל ביקורים בצוללות, נוכחות באימונים באש חיה, פגישות וראיונות עם קציני צבא וביון מכל הדרגים, וריאיון מיוחד עם עריק רם-דרג מברית-המועצות.
עלילת הספר מתרחשת בשלהי המלחמה הקרה, באמצע שנות השמונים.
קבוצת מחבלים הנמנית עם ארגון אסלמי קיצוני תקפה את בית הזיקוק החדש והגדול ביותר של ברית המועצות שבניז'נברטובסק ופוצצה אותו.
כתוצאה מכך מצויה ברית המועצות במצוקת משאבים קשה, וצפויה להתמודד עם רעב, כלכלה במצוקה ועם פגיעה אנושה ביכולתה הצבאית.
במטרה להתגבר על המחסור מציע שר ההגנה בפוליטביורו להשתלט בכוח צבאי על שדות נפט במפרץ הפרסי.
מאחר שארצות הברית מחויבת להגן על מדינות המפרץ הפרסי, ובהן סעודיה, מתוכנן מבצע צבאי – "סערה אדומה" שמו – שמטרתו להעסיק בלחימה את כוחות נאט"ו וארצות הברית באירופה.
לוטננט קומנדר בוב טולנד, קצין לוחמת שטח בצי האמריקני במילואים ואיש הסוכנות לביטחון לאומי הוא היחיד שמזהה את כוונות הסובייטיים.
כתוצאה מכך הוא מועבר למדור "כוונות" במפקדת הצי שבוירג'יניה.
מפקד המדור הוא קולונל הנחתים צ'אק לאו, שנפצע בבית הספר ללוחמה הררית רגע לפני שמונה למפקד חטיבה באוגדה השנייה של הנחתים.
לאחר תוכנית אב בת ארבעה חודשים, שכללה תמרונים דיפלומטיים והתעצמות צבאית מואצת, יוצאים הסובייטים למתקפה הן לעבר מערב אירופה והן באוקיינוס האטלנטי.
כוחות נאט"ו מוצאים עצמם נתונים במלחמת עולם שלישית, בים, ביבשה ובאוויר.
במהלך מתקפה אווירית מקדימה משמידים מטוסי קרב והפצצה של נאט"ו מעל מאתיים מטוסים של חיל האוויר הסובייטי כמו גם מעברים חיוניים על נהר האלבה שמשבשים את צליחתו על ידי כוחות הקרקע הסובייטים.
מנגד, מבצעים הסובייטים מתקפה אווירית מתוחכמת על קבוצת הקרב של נושאת המטוסים נימיץ, במהלכה נפגעת נושאת המטוסים קשות ומספר ספינות בקבוצת הקרב מושמדות כליל.
בנוסף מבצעת אוגדת רובאים מוטסת של הצבא האדום נחיתת סער אמפיבית על איסלנד ולוחמיה כובשים אותה מידי כוחות צבא ארצות הברית.
לוטננט מייק אדוארדס, קצין מטאורולוגיה בחיל האוויר האמריקני, נמלט מבסיס קפלאוויק בחברת שלושה נחתים, בהם שני טוראים והסמל ג'יימס סמית', נחת ותיק ועתיר ניסיון.
אדוארדס ואנשיו, המכונים ברשת הקשר באות הקריאה "כלב ציד", נעים ברחבי האי ומדווחים למפקדת נאט"ו בסקוטלנד על תנועות האויב.
אמונם של הנחתים באדוארדס מתחזק כשהוא מוביל אותם לפשיטה על בית חווה מבודד בו מספר חיילים סובייטים עומדים לאנוס אישה הרה לכוח מצטרפת, כתוצאה מן הפשיטה, אישה צעירה ויפה בשם ויגדיס, בחודש רביעי להריונה.
בחזית אירופה נדרש מפקד פיקוד אירופה של ארצות הברית, הגנרל יוג'ין רובינסון, להתמודד עם פלישת כוחות הצבא האדום לגרמניה.
רובינסון, קצין צנחנים שלחם במלחמת וייטנאם פותח במבצע הונאה מתוחכם במטרה לבלום את הכוחות הסובייטים.
סער דרורי (נולד ב-11 באוקטובר 2001) הוא שחמטאי ישראלי בדרגת אמן בין-לאומי.
זוכה מדליית ארד באליפות אירופה עד גיל 10 בשנת 2011.
למד בכיתת מחוננים בתיכון "אהל שם".
החל להתאמן בשחמט בגיל 5. בגיל 8 היה צעיר המתמודדים במשחק שחמט סימולטני של גארי קספרוב מול 30 שחקנים, שנערך בשנת 2010 באוניברסיטת תל אביב.
דרורי זכה בשנת 2009 במקום הראשון באליפות ישראל לילדים עד גיל 9. בשנים לאחר מכן המשיך להתמודד ולזכות במקומות הראשונים באליפויות לילדים ולנוער בישראל.
בשנת 2011 זכה במדליית ארד באליפות אירופה לילדים עד גיל 10, שנערכה באלבנה, בולגריה.
דרורי שיחק בעיקר במסגרת מועדון מכבי-מב"ע-אטיוד רמת גן.
שיחק גם בליגה הלאומית מטעם מועדון השחמט הפועל פתח תקווה א'.
אחד ממאמניו בעבר היה אמן פיד"ה דן דרורי (ללא קשר משפחתי) ממועדון אטיוד – העמותה לקידום ענף השחמט בגוש דן.
ב-2019 נמנה עם מצטייני אולימפיאדת מדעי המחשב הישראלית ה-23 ואחד מחברי נבחרת ישראל במדעי המחשב.
2009 - מקום ראשון באליפות ישראל לילדים עד גיל 9, שנערכה באשדוד.
2011 - מקום שני באליפות ישראל לילדים עד גיל 10, שנערכה בפתח תקווה.
2011 - מדליית ארד באליפות אירופה לילדים עד גיל 10, שנערכה באלבנה, בולגריה.
2012 - מקום ראשון באליפות ישראל לילדים עד גיל 12, שנערכה בפתח תקווה (שנתון מוקדם, בן 10.5 בלבד).
2013 - מקום ראשון באליפות ישראל לילדים עד גיל 12, שנערכה בפתח תקווה.
2014 - מקום שני באליפות ישראל לנערים עד גיל 14, שנערכה באלקנה.
2016 - מקום ראשון באליפות ישראל לנערים עד גיל 16, שנערכה בכפר סבא.
2016 - צבר 4.5 נקודות בוכהולץ מתוך 9 וציון לאמן בינלאומי באליפות ישראל ה-31 לבוגרים, שנערכה בטבריה.
2018 - נמנה עם מצטייני הליגה הלאומית, לאחר שצבר 7.5 נקודות מ-10 אפשריות, ורמת ביצוע (פרפורמנס) של 2581.
סער קליין הוא במאי, תסריטאי ועורך קולנוע יהודי אמריקאי, יליד ישראל.
היה פעמיים מועמד לפרס אוסקר בקטגוריית העריכה הטובה ביותר, ב-1998 וב-2000. זוכה פרס ACE Eddie לעריכה הטובה ביותר (2000).
נולד בירושלים ב-1967. כשהיה בן 9 היגרה משפחתו לניו יורק, התיישבה ברובע הברונקס וקליין גדל ברובע היוקרתי, יהודי ברובו, ריברדייל.
למד וב-1989 סיים תואר ראשון בפסיכולוגיה, במכללת ואסר, ניו יורק.
כבר בהיותו בבית ספר תיכון ידע שאהבת חייו היא הקולנוע, אך ההזדמנות שנקרתה לפניו הייתה בעריכת סרטים.
כך החלה דרכו המקצועית, כסטאז'ר לעורך הסרט "ג'י.
קיי - תיק פתוח", בבימויו של אוליבר סטון.
הסרט יצא לאקרנים ב-1991. אחר כך באו סרטים נוספים של אותו במאי, בהם שימש קליין, תחילה כעוזר עורך ולאחר מכן כעורך משנה ולבסוף כעורך, בהם Heaven & Earth, שיצא לאקרנים ב-1993 ובו קיבל קליין לראשונה קרדיט כעורך משנה, U-Turn, שיצא לאקרנים ב-1997 וסרטים אחרים, כולם כאמור בבימויו של אוליבר סטון.
קרדיט ראשון כעורך קיבל קליין בסרט For Which He Stands, שיצא לאקרנים ב-1996. כעבור שנתיים, ב-1998 היה קליין אחד משלושת העורכים של הסרט הקו האדום, בבימויו של טרנס מאליק.
זה היה הסרט השני בלבד בקריירה שלו, בו הוא זכה לקרדיט כעורך.
וזה היה גם הסרט שהקפיץ את הקריירה שלו, משום שצוות העריכה המשולש של הסרט היה בין חמשת המועמדים הסופיים לפרס האוסקר לעריכה קולנועית באותה שנה.
כעבור שנתיים, ב-2000 היה קליין מועמד שוב לאוסקר, יחד עם שותפו לעריכת הסרט כמעט מפורסמים, בבימויו של קמרון קרואו.
סרט זה היה הסרט הרביעי בלבד בקריירה של קליין, בו הוא קיבל קרדיט כעורך.
קליין המשיך לערוך סרטים עוד כעשור, במרוצתו גם כתב וביים שני סרטים קצרים, Nouveau Riche No.
34. בין הסרטים שערך בתקופה זו היו גם הסרטים זהות כפולה, שיצא לאקרנים ב-2002, והעולם החדש, שיצא ב-2005.
ב-2013 הוא עבר לבימוי סרטי קולנוע באורך מלא וסרט הקולנוע הראשון בבימויו (הוא היה גם אחד משני התסריטאים) היה After the Fall (שם מקורי – Things People Do), אשר יצא לאקרנים ב-2014. בסרט זה כיכבו בין השאר וס בנטלי, ג'ייסון אייזקס, היילי בנט, סם טראמל ועוד.
סעיר היא עיר פלסטינית בנפת חברון, מרכז חבל יהודה, 8 ק"מ מצפון מזרח לחברון.
יישובים סמוכים כוללים את בית פג'ר ואת אל-ערוב מצפון, בית אומר בצפון מערב, חלחול ממערב ובית ענון וא-שויוח' מדרום.
ים המלח נמצא ממזרח לגבולות המוניציפליים של סעיר.
במפקד של הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה שנערך ב-2017, העיר מנתה למעלה מ-20,722 תושבים.
שטח השיפוט המוניציפלי של העיר משתרע על פני 117,000 דונם, מתוכם 6,000 דונם של שטח בנוי ו-11,715 מתוכם שטחים מעובדים.
הפעילויות הכלכליות העיקריות בסעיר הן חקלאות, או עבודה בשוק הישראלי.
זו האחרונה נפגעה כתוצאה מההגבלות הישראליות בעקבות האינתיפאדה השנייה בשנים 2000–2004. הזיתים הם התוצרת המרכזית בעיר.
סעיר מזוהה עם היישוב המקראי ציער, הנזכר בספר יהושע () ברשימת ערי יהודה, מיד לאחר חברון.
לפי מועצת העיר, סעיר נודעה בעת העתיקה בשם 'צעיר' או 'צעיור'.
בסקר ארכאולוגי שנערך בכפר נתגלו חרסים מתקופת הברזל II (ימי ממלכת יהודה), מהתקופות הפרסית, הרומית והביזנטית (עיקר הממצא), וכן מימי הביניים והתקופה העות'מאנית.
כמו כן, בשנת 2024 נתגלו חריטות של שתי מנורות מתקופת התלמוד על משקוף אחד הבתים.
חלקו הצפוף של הכפר, שנמצא בסמוך למעיין, הוא מקומו של התל של היישוב הקדום.
בסמוך לכפר מספר מערות מגורים, בהן התגלו שרידים מהתקופה הכלקוליתית ומתקופת הברונזה הקדומה I.
לאורך השנים התקבלו דיווחים כי תושבי הכפר, היום מוסלמים, הם ממוצא יהודי.
על פי צבי מסיני, כל החמולות בכפר מודעות למוצאם זה.
בנוסף, הוא מציין כי חמולת אל-מטור מקיימת מנהג נידה מלא כפי שנהוג בהלכה היהודית, וכן כי חמולת אל-קוואזבה שמתגוררת בכפר מקורה בחורבה הסמוכה ח'רבת כויזבה, שייתכן שקשורה לבר כוסבא.
בני החמולה האחרונה אף התראיינו בשנת 2009 לכתבה בערוץ 1 עם צבי מסיני והודו במוצאם היהודי.
במפקד אוכלוסין עות'מאני שנערך בשנת 1596 נמנו בסעיר 72 משקי בית, כולם מוסלמים, ושילמו מיסים על חיטה, שעורה, גידולי קיץ, עצי זית, עיזים ו/או כוורות.
החוקר הצרפתי ויקטור גרן ביקר בכפר בשנת 1863 וכתב כי "מספר תושביו ארבע מאות.
הוא משתרע בבקעה ועל צלע גבעה.
בתוך מסגד יש שם קבר שמוקירים אותו בחזקת 'קבר עשו'".
לדבריו, זהו ייחוס מוטעה שנטוע בזיהויו השגוי של הר שעיר במקום.
הוא הוסיף כי בכפר קברים עתיקים חצובים בסלע, הסתומים באבן גולל, שהמקומיים עדיין קוברים בהם את מתיהם.
במרשם כפרים עות'מאני שנערך בשנת 1870 נכתב כי בכפר סע'ין התגוררו 186 איש ב-84 בתים, אך נראה שמפקד אוכלוסין זה מנה רק גברים.
על-פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 1922, בסעיר התגוררו 1,477 תושבים, כולם מוסלמים.
במפקד האוכלוסין של 1931 נרשם כי בכפר אוכלוסייה של 1,967 נפש, כולם מוסלמים, שהתגוררו ב-388 בתים.
על-פי סקר הכפרים של 1945, חיו בכפר 2,710 איש, כולם מוסלמים, שהחזיקו ב-92,423 דונם של אדמה, מתוכם 76 היו בנויים.
לפי מפקד אוכלוסין ירדני שנערך ב-1961, חיו אז בסעיר 2,511 נפש.
סעיר נמצאת בשליטה ישראלית מאז מלחמת ששת הימים.
האוכלוסייה במפקד 1967 שנערכה על ידי הרשויות הישראליות הייתה 4,172 איש.
בעקבות הסכמי אוסלו ב-1993 הוכרז סעיר כשטח B.
ב-1997 הוקמה על ידי הרשות הפלסטינית מועצה מקומית נבחרת של 13 חברים.
גבולותיה המוניציפליים כוללים מספר כפרים קטנים, בהם אל-עודייסה , א-דווארה, ערקאן טוראד , כווייזבה, ואדי א-רים , וראס א-טוויל.
המשפחות העיקריות במועצה הן: שלאלדה, פרוח', ג'ראדאת, מטור, אל-ג'בארין, אל-כוואזבה וא-טורווה.
חכים שלאלדה נבחר לראשות העיר בבחירות המוניציפליות ב-2005.
ביום שישי 13 ביוני 2025, לאחר מתקפת המנע של צה"ל על איראן, נורה טיל חות'י מתימן אשר שבריו פגעו בעיר ופצעו מספר תושבים.
"סער 62" הוא דגם של ספינת סיור שתוכנן במספנות ישראל ונבנה במספנות אלה ובמספנות באזרבייג'ן.
6 ספינות מדגם סער 62 הוזמנו על ידי משמר חופים של אזרבייג'ן בשנת 2014. חברת רפאל - מערכות לחימה מתקדמות סיפקה לספינות טילי ספייק.
הספינות נבנו באזרבייג'ן במספנות חדשות בטורקאן, באקו בשיתוף עם מספנות ישראל.
במהלך תערוכת הנשק "Euronaval" 2016 שהתרחשה בפריז, חתמה מספנות ישראל על ההזמנה לדגם זה עם קפריסין.
הספינה שנבנתה עבור קפריסין אינה כוללת האנגר לאחסון מסוק ומנחת על סיפון הספינה, והיא בנויה ל-30 אנשי צוות.
הספינה היא ראשונה מתוך הזמנה של שלוש ספינות בעלות של 55 מיליון יורו לכל אחת.
במהלך שנת 2019 נמסרה ספינה מדגם זה להונדורס.
הספינה, עתידה לשמש כספינת הדגל בצי המקומי.
הסער 62 היא ספינת סיור המבוססת על ספינות הטילים מדגם סער 4.5, מותאמת לפעילות של משמר חופים, על סיפון הספינה יש מרחב גדול למערכות שליטה ובקרה, אמצעים לתגובה מהירה ופעולות הצלה, האנגר לאחסון מסוק סיור.
אורך הספינה הוא 62 מטר, מכאן שם הדגם "סער 62".
סערה הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר הישראלי נתן גושן.
השיר יצא לאור ב-9 בפברואר 2015, כסינגל הראשון מתוך אלבומו השלישי של גושן, דברי איתי יותר, על ידי חברת התקליטים טדי הפקות.
הסינגל עצמו סוקר על ידי יוסי חרסונסקי אשר ציין את השיר בחיוב והעניק לו ארבעה כוכבי זהב וחצי מתוך חמישה.
העלה גושן לערוץ היוטיוב שלו את האודיו הרשמי של השיר אשר מציג בתוכו את עטיפת הסינגל.
סער פדידה (נולד ב-4 בינואר 1997) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל חיפה.
פדידה גדל בשכונת ורדיה בחיפה והחל את דרכו במחלקת הילדים של מכבי חיפה, לאורך שנותיו במחלקה היה דומיננטי בקבוצותיו ושיחק עם שחקנים כמו ירדן כהן ומוחמד עוואד.
בעונת 2015/2016 עבר פדידה למחלקת הנוער של הפועל חיפה.
שנה לאחר מכן, ב-31 ביולי 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, כשנכנס כמחליף במשחק גביע הטוטו נגד בני סכנין שנגמר בתוצאה 2–2. את הופעת הבכורה שלו בליגה עשה פדידה ב-29 באוקטובר של אותה שנה.
במהלך אותה עונה ערך עשר הופעות בקבוצה הבוגרת ולסירוגין שיחק גם בקבוצת הנוער בה כבש שישה שערים והיה אחד השחקנים הדומיננטיים בקבוצה.
בעונת 2017/2018 שיחק תשעה משחקים אך בכולם עלה מהספסל, מלבד משחק אחד, ב-21 במאי 2018 מול בית"ר ירושלים שהסתיים בתוצאה 1–1 והיה למשחק האחרון של הקבוצה באותה העונה.
במהלך אותה עונה זכה פדידה עם הפועל חיפה בגביע המדינה.
ב-30 באוגוסט 2018 הושאל להפועל ראשון לציון מהליגה הלאומית, לא לפני שלקח את תואר אלוף האלופים מוקדם יותר באותה עונה עם הפועל חיפה אף על פי שלא שותף באותו המשחק נגד הפועל באר שבע.
גם בראשון לציון שימש בעיקר כשחקן מחליף ולא הצליח לבלוט.
בינואר 2019, לאחר חצי עונה בלבד, חזר להפועל חיפה אך לא קיבל הזדמנויות לשחק עד תום העונה.
עונת 2019/2020 הייתה עונת הפריצה של פדידה כאשר בחודש דצמבר, בעקבות פציעות של שחקני הרכב, החל לשחק בקביעות בהרכב.
ב-11 בינואר 2020 הבקיע את שער הבכורה בקריירת הבוגרים שלו, שער ניצחון במשחק נגד מועדון ספורט אשדוד שהסתיים בתוצאה 0–1. בהמשך העונה כבש שער נוסף ושותף ב-16 משחקים לפני שמגפת הקורונה עצרה את העונה.
ב- 11 ביוני 2023 חתם באולימפיה ליובליאנה אלופת סלובניה.
ב-24 ביוני 2024 חזר לישראל וחתם במכבי בני ריינה.ב-5 בפברואר 2026 חזר למועדון נעוריו הפועל חיפה.
סער בן יוסף (נולד ב-11 בדצמבר 1967) הוא שחקן, בדרן ומורה למשחק ישראלי.
בן יוסף נולד בפתח תקווה, הוא למד בבית ספר תלמה ילין במגמת תיאטרון, שירת בתיאטרון צה"ל והוא בוגר בית הספר למשחק ניסן נתיב.
בשנת 1989 השתתף במחזמר "פיטר פן" בתפקיד זולי.
כמו כן השתתף במחזמר "הסוחר מוונציה".
ב-1994 השתתף בקלטת הווידאו לילדים "מי שטוב לו ושמח כף ימחא" (מבית "קלסיקלטת" – על פי שיריה של דתיה בן-דור) וגילם שם את דמותם של עכבר הכפר ושל אבא דוב.
באותה השנה השתתף במחזמר "הקוסם!" בתפקיד הדחליל.
באותה השנה גם דיבב בסדרה "האקלברי פין" ששודרה בחינוכית .
ב-1995 השתתף בקלטת הווידאו לילדים "כיף חיות".
בשנים 1996–1999 גילם את דמותו של אמיר גורן בסדרת הדרמה "רמת אביב גימל", ששודרה בערוץ 2.
בשנת 1997 השתתף בפרסומת של תפוצ'יפס לצד השחקן אבי יפה.
בשנת 1999 השתתף בסדרה "מנדל וגורנשטיין חקירות בע"מ" ושיחק את מישל.
מאז 2001 עד 2007 שיחק בהצגה "שמוליקיפוד" את הילד גדי.
בשנת 2003 שיחק בסרט "סיפורי בית קפה" בתפקיד טוכטרמן.
בשנת 2005 דיבב את פינוקיו בסדרה "משטרת האגדות", ששודרה ערוץ הילדים.
בשנת 2011 גילם את גל בסדרת הדרמה של ערוץ עשר "2.3 בשבוע".
באותה השנה דיבב בסרט "פינגווינים יכולים לעוף".
בשנת 2014 השתתף בסרט "שושנה חלוץ מרכזי" בתפקיד ד"ר שירן.
באותה השנה הופיע בסדרה הקומית של ערוץ הילדים "משפחה שולטת" בתפקיד מורה להולנדית.
בשנת 2018 שיחק בהצגה "אמי הגנרלית" בתפקיד מפקדו של גבי (עודד מנסטר).
בשנת 2023 גילם את דני בסרט "גן קופים".
בן יוסף מלמד משחק מול מצלמה ואלתור בהנחיה, מדריך במאי קולנוע בעבודה עם שחקנים במכללה האקדמית בית ברל.
סער גמזו (נולד ב-22 ביוני 1977) הוא איש תקשורת, שדרן רדיו, מבקר, יזם תרבות ומנהל אמנותי.
משדר תוכנית שבועית בגלגלצ ומשמש כמנהל התקשורת של תזמורת ירושלים מזרח ומערב.
גמזו גדל והתחנך ברמת גן, ולמד בתיכון אהל שם בעיר.
בשנת 2007 סיים לימודי תואר ראשון בתקשורת וניהול ב.
את הקריירה הרדיופונית החל בזמן הלימודים לתואר כשדרן בתחנת קול הקמפוס, בה הגיש ערך והגיש בין השנים 2004–2014 את התוכניות "המבדיל", "972", "סתימה זמנית" ו"משחקי השאפל", פורמט רדיופוני מקורי אותו פיתח והגיש עם חברי להקת הקולקטיב רועי ריק ועידן רבינוביץ'.
החל מ-2005 החל לכתוב ביקורות מוזיקה, טורים אישיים וכתבות מגזין בעיתון מעריב, באתרים וואלה!
תקשורת, בית אבי חי, Nrg, ובאתר התחנה של קול הקמפוס.
בשנים 2009–2011 ערך את מדורי המוזיקה והלילה באתר עכבר העיר.
בשנת 2011 חזר לקול הקמפוס ושימש בתפקיד העורך הראשי של התחנה עד 2013.
בשנת 2013 מונה למבקר המוזיקה של ישראל היום.
בשנת 2014 ערך בערוץ 24 מספר תוכניות ובהן תוכניתו של לירון תאני ו-הקצהTV בהגשת קוואמי ולאון פלדמן.
בשנים 2014–2015 היה העורך הראשי ומנהל הדיגיטל של תחנת הרדיו ב.
בשנת 2017 החל לשדר תוכנית שבועית בגלגלצ, במסגרת הרצועה "האנשים של המוזיקה".
התכנית מייצרת חיבורים לא שגרתיים של מוזיקה מאזור המזרח התיכון וצפון אפריקה, וחושפת סצנות מחתרתיות ולא מוכרות מהמדינות השכנות.
בשנת 2017, בשיתוף אשת יחסי הציבור יפעת לדר יזם גמזו את פרויקט שבט אחים ואחיות, אליו נרתמו גלגלצ וחברת התקליטים "הליקון".
את מילות השיר כתב דורון מדלי ואת הלחן יצר עידן רייכל, להפקה של תומר בירן.
בשיר השתתפו עשרות של זמרות וזמרים מהשורה הראשונה בישראל והוא זכה להשמעות וחיקויים רבים.
על היוזמה וניהול הפרויקט קיבל גמזו את פרס מפקד גלי צה"ל למצוינות.
בשנת 2020, היה עמית בתוכנית למנהיגות בתרבות יהודית של מכון מנדל למנהיגות.
בשנים 2004–2011 שימש גמזו כשדרן מן המניין בתחנה והיה מעורב בכמה תוכניות, אותן ערך והגיש.
שתי התוכניות המרכזיות שאותן הגיש היו "972", בה אירח אמנים ישראלים רבים בהם רמי פורטיס, ברי סחרוף, מאיר בנאי, אביתר בנאי, אהוד בנאי, גבריאל בלחסן, אסף אבידן, נינט טייב ועשרות אחרים.
התכנית "סתימה זמנית", שעלתה בשנת 2011, סימנה מעבר מתוך הזירה הישראלית למבט רחב יותר.
העריכה המוזיקלית שילבה סגנונות מגוונים ורבים, המוזיקה שיקפה אירועים והתרחשויות מהאקטואליה והפוליטיקה האזורית וההגשה נעשתה בקריצה ובמידה לא מבוטלת של הומור.
כעורך התחנה בשנים 2011–2013 גמזו הכניס אל התחנה קולות מהפריפריה התרבותית והגאוגרפית של ישראל.
תקופה זו אופיינה בקידום של סצנת האינדי הישראלית, יצירת סדרת אלבומים באולפני התחנה תחת הכותרת "חרק"ה" (חיות רדיו קול הקמפוס) ופעילות דיגיטלית מתקדמת ברשתות החברתיות.
את המשבצת ברצועת "האנשים של המוזיקה" אייש גמזו לאחר עזיבתה של חן אלמליח, והמשיך בקו מוזיקלי דומה.
התכנית, שמשודרת בימי ג' בין השעות 22:00-24:00, מציגה את הסצנות העצמאיות של פלסטין, מצרים, לבנון, מרוקו ומדינות אחרות מהאזור, לצד מיטב היוצרים העצמאיים מישראל.
בשנת 2010 יצר את התסריט לסרטם התיעודי של רותם פלדנר ותניא פלשקס, "בארץ החיפושיות השחורות", שיצא לאור ב-2011. הסרט מתעד את הפסטיבל השלישי ומרואיינים בו מוזיקאים, עיתונאים ומפיקי הפסטיבל.
הסרט הוקרן במסגרת אינדינגב 5 בשנת 2011.
בשנת 2014 תפקד גמזו כעורך תוכן בערוץ 24, והיה אחראי על עריכת המגזין שהגישו אילנה ברקוביץ' וג'ייסון דנינו-הולט, התכנית האישית של לירון תאני ומגזין האינדי הקצהTV.
גמזו סיים את תפקידו במסגרת חילופי עורכים ראשיים בערוץ ומעבר לתוכן בעל אופי שונה.
בשנת 2017 עיצב את פסקול הסרט הארץ שמעבר להרים, סרטם של ניר ברעם והבמאי מיכאל אללו, שמלווה את מסעו של ברעם אל יהודה, שומרון ומזרח ירושלים.
גמזו מתגורר בתל אביב עם בת זוגו ושני ילדיהם המשותפים.
פרט לעיסוקיו בתקשורת, מעניק גמזו שירותי ייעוץ תקשורתי ואסטרטגי לארגונים וגופי תרבות.
סערה בממלכה היא תוכנית אירוח ספורטיבית ישראלית בהגשת שדרן הספורט לירן שכנר, שמשודרת בחבילת הערוצים של צ'רלטון מאז שנת 2019.
בכל אחד מפרקי התוכנית מראיין שכנר איש ספורט ישראלי, ושומע ממנו סיפורים ואנקדוטות משעשעות מהקריירה שלו, או לחלופין מראיין ידוען ישראלי חובב ספורט לשיחה אודות קבוצתו האהודה והסיפורים המשעשעים בחייו סביב הספורט.
הראיון לרוב מתבצע בביתו של המרואיין.
התוכנית החלה בקיץ 2019 כפרקים קצרים של כ-10–15 דקות ששודרו במהלך הפסקות המחצית במטרה לקדם את שידורי הליגה האנגלית בערוצי צ'רלטון.
לאחר חזרת הליגות מפגרת הקורונה בקיץ 2020 החלו להיות משודרים פרקים בני כחצי שעה כאשר חלק מהמרואיינים, בעיקר אלו מתחום הספורט, זוכים לפרק כפול.
בסיום כל פרק מתבקש האורח להמר על תוצאות משחקי סוף השבוע בפרמייר ליג, ולאורך העונה מתבצע מעקב שבודק מי ניחש נכונה הכי הרבה משחקים (נוהג זה הפסיק בעונת 2022/23).
פרקים 31 עד 82 שודרו לאחר חזרת הליגות בעקבות פגרת הקורונה, ולאורך עונת הכדורגל 2020/21.
פרקים 141 עד 165 שודרו במהלך עונת 2023/24. תוכניות מיוחדות שהופקו במהלך מלחמת חרבות ברזל, היו תחת השם "סערה בממלכה מתגייסת".
תוכניות אלו צולמו בבסיסי צה"ל ואצל מפוני עוטף עזה.
+פרקאורח1אסי ישראלוף2איתן כבל3פבלו רוזנברג4גדי וילצ'רסקי5תומר חמד ובירם כיאל6דני רובס7 צביקה הדר9אנדי רם ויוני ארליך10סלבה ברזילאי11יהלי סובול ופיטר רוט12שלום מיכאלשווילי13רוני רוזנטל14צחי הנגבי15קובי אפללו16אריק זאבי17אקי אבני18+19צופית גרנט (פרק כפול)21שייע פייגנבוים22יואב כץ23אביגדור ליברמן24+25אלון בן דוד, יואב לימור ורוני דניאל (פרק כפול)26אהוד אולמרט27יאיר לפיד28גיא לרר29+30אבי נוסבאום (פרק כפול)31+32איתי שכטר, גילי ורמוט, אלמוג כהן
(ספיישל שופטים) (פרק כפול)127+128אלון מזרחי (פרק כפול)129+130רן בן שמעון (פרק כפול)131מיקי זוהר132+133איציק זוהר (פרק כפול)134+135מאיר טפירו (פרק כפול)136+137רוני לוי (פרק כפול)139משחק השרוכים140רותם אבוהב141+142ערן זהבי (פרק כפול)143+144ליאור רפאלוב (פרק כפול)145+146גיא לוזון (פרק כפול)147+148עודד מכנס, בני לם, דוד פיזנטי, משה גריאני, ודוד לביא
(האליפות הראשונה של מכבי חיפה) (פרק כפול)172+173אורן סמדג'ה (פרק כפול)174+175מישל דיין ויוסי מזרחי (פרק כפול)176בן בן ברוך178+179אלישע לוי (פרק כפול)180+181מאור בוזגלו (פרק כפול)182+183זאב נחמה ותמיר קליסי (פרק כפול)184עופר ינאי185+186ראובן ריבלין (פרק כפול)188+189ברק אברמוב (פרק כפול)190+191גל אלברמן (פרק כפול)192+193רונן קצב (פרק כפול)194+195טל בנין (פרק כפול)
סער, בנה של פליקה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת סרט לכל המשפחה משנת 1945 בבימויו של לואיס קינג, עם רודי מקדואל, פרסטון פוסור וריטה ג'ונסון בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על ספר הילדים רב המכר "Thunderhead" של מרי אוהרה משנת 1943 והוא סרט המשך לידידתי פליקה מ-1943.
ב-1946 הופק סרט המשך "הדשא הירוק של ויומינג", לפי הספר השלישי בטרילוגיה של אוהרה, ("Green Grass of Wyoming").
שנתיים לאחר העלילות המתוארות ב"ידידתי פליקה", מגלה קן מקלאולין (רודי מקדואל) ש"פליקה" המליטה סייח לבן ("אלבינו").
הסייח מתנהג באופן פראי והילדי (דיאנה הייל) בתו של הפועל הראשי גאס (ג'יימס בל) מכנה אותו "שדון" (Goblin).
קן מגלה לאביו רוב (פרסטון פורסט) ולשכנם, מגדל סוסי המרוץ צ'ארלי (ראלף סאנפורד) כי שלח את פליקה לרעות באחו ביחד עם סוס המרוץ של צ'ארלי "האפאלאצ'י" שהוא האבא של הסייח ובגלל זה יש לו יכולת דהירה מהירה.
קן רוצה להשתתף במרוץ הסוסים עם גובלין כדי שיוכל לזכות בפרס של 5,000 דולר שיאפשר לו לימודים בקולג'.
רוב מהסס אבל האם נל (ריטה ג'ונסון), תומכת בקן.
קן מתחיל לאלף את הסייח.
נל מחליטה לשנות את שמו.
היא מסתכלת בשמים ורואה ענן סופה ומחליטה לקרוא לו "סער" ("Thunderhead").
קן תולה את כל עתידו ב"סער" אך במרוץ שמתחיל יפה, כושל "סער" וקן נאלץ לעזוב את התחרות.
הוטרינר קובע כי ל"סער" יש קרע בגיד וכי לא יוכל להשתתף בעתיד בתחרויות.
קן מיואש וגם מצב החווה בכי רע.
הסוס הפראי "אלבינו" פלש לחווה ולקח בשבי מספר גדול של סוסים.
רוב וקן ושני הפועלים יוצאים ביחד עם "סער" לחפש את "אלבינו".
בינתיים נתקל מרביע הסוסות, המוסטנג השחור "באנר" ב"אלבינו" ובמאבק בניהם הוא נפצע ורוב ממית אותו בירייה.
"סער" מגלה אותו ומתפתח מאבק קשה בין שני הסוסים הלבנים שבסופו הורג "סער" את "אלבינו".
הם מוצאים את כל הסוסים ש"אלבינו" לקח בשבי.
"סער" מוביל את כולם לחווה שניצלה מפשיטת רגל.
לאחר מכן נפרד מהם "סער" כדי להיות מלך חדש בממלכה שלו.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותרודי מקדואלקן מקלאוליןפרסטון פוסטררוב מקלאוליןאבאריטה ג'ונסוןנל מקלאוליןאמאג'יימס בלגאסעובד בחווהדיאנה היילהינדיבתו של גאסרוברט פילמרטיםעובד בחווהראלף סאנפורדצ'ארלימגדל סוסי מרוץ
סער ורדי (נולד ב-9 בדצמבר 1980) הוא עיתונאי, סופר ואיש תקשורת ישראלי.
ראש מחלקת ספרות מתורגמת בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
ורדי נולד בפתח תקווה לזהבה ועציון ורדי.
משפחתו מצד אביו נמנית עם מייסדי מושב נחלים, סבו וסבתו מצד אמו היו ניצולי שואה שעלו ארצה מפולין.
עד גיל שמונה וחצי התגורר ורדי עם הוריו ואחיו בניו יורק.
לאחר חזרתם לארץ התגוררה המשפחה באורנית.
בגיל צעיר כתב בעיתונים מקומיים באזור מגוריו והשתלב במועצות תלמידים ונוער.
הוא סיים את לימודיו בתיכון רוטברג ברמת השרון במגמת ספרות ומדעי החברה.
בצבא שירת בחיל מודיעין השדה.
לאחר שירותו הצבאי עשה קורס עיתונות כלכלית מטעם עיתון גלובס.
בשנת 2009 סיים לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת תל אביב.
הוא נשוי ללירון ולהם שלוש בנות.
התגורר עם משפחתו בין השנים 2023-2008 בכפר סבא.
בשנת 2003 החל לכתוב באתר האינטרנט של עיתון גלובס.
עד שנת 2007 שימש ככתב מוניציפלי ברשת המקומונים "זמן מעריב".
ורדי סיקר את ערי השרון רמת השרון, כפר סבא והוד השרון בתחומים כגון חינוך, פוליטיקה מקומית, כתבות מגזין ונדל"ן.
במקביל בשנים 2006–2007 הוא כתב במוסף המגזין של עיתון מעריב.
ורדי כתב כתבות בנושאי מלחמת לבנון השנייה.
בין השנים 2009–2017 עבד בקבוצת ג'רוזלם פוסט.
הוא החל לעבוד כעורך חדשות וככתב ברשת המקומון.
בשנת 2012 מונה לתפקיד העורך הראשי של הרשת, תפקיד אותו מילא במשך חמש שנים.
במקביל לכתיבתו ברשת המקומון שימש ורדי ככתב בעיתון פורבס ישראל, וככתב ועורך בעיתון ישראל פוסט.
בשנת 2014 חזר לעבוד בעיתון מעריב לאחר שאלי עזור רכש את העיתון.
בתקופה זו כתב וערך במוסף המגזין, וכתבות פרי עטו התפרסמו במוסף סופשבוע ובעיתון היומי.
בספטמבר 2023 החל לעבוד כראש מחלקת ספרות מתורגמת בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
בין השנים 2007–2009 ערך את אתר האינטרנט של מפלגת קדימה והיה חבר בצוות הדוברות של המפלגה.
בין השנים 2017–2018 שימש כדובר עיריית רמת גן בתקופת ראש העיר ישראל זינגר.
בין השנים 2023-2019 שימש בתפקיד דובר מחוז דן-פ"ת בשירותי בריאות כללית.
החל משנת 2020 עסק רבות בדיברור השירותים הרפואיים הניתנים בתקופת מגפת הקורונה בישראל מול כלי תקשורת בארץ ובעולם.
בשנת 2018 התמודד למועצת העיר כפר סבא מטעם סיעת "כפר סבא בראש" בראשות ניצב בדימוס יוסי סדבון אולם לא שובץ במקום ריאלי.
בדצמבר 2021 נבחר לתפקיד יו"ר משותף של הנהגת ההורים העירונית בכפר סבא.
בינואר 2022 יצא ספר הביכורים של ורדי, "פתאום נועם" בהוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר עוסק בחיי משפחה ובאתגרי הורות המודרנית מנקודת מבטו של אב המשפחה.
במרכז העלילה עומד אב שיום אחד נשלח על ידי אשתו לאסוף את הבן שלו נועם מהמטפלת.
אלא שלאב אין שום זיכרון לכך שיש לו בן פעוט, והוא זוכר רק את שתי בנותיו הבוגרות.
כשהוא נוסע לכתובת של המטפלת רץ לעברו זאטוט כבן שנתיים בזעקות "אבא!
אבא!", אלא שלגיבור אין מושג מהיכן הילד הזה הגיע ומדוע כולם חוץ ממנו זוכרים אותו ומכירים בו כבנו הצעיר.
הספר ראה אור במקביל במהדורה דיגיטלית ובמהדורה מודפסת.
הרב סער מַיְזֶל (י"ז בתמוז ה'תשט"ו, 7 ביולי 1955 – ה' בכסלו ה'תשפ"ב, 9 בנובמבר 2021) היה ראש בית המדרש על שם פרידברג שעל ידי האנציקלופדיה תלמודית וראש כולל באר אברהם.
נולד בטבריה לעמנואל מיזל ולחנה מיזל־חובב, עורכת דין, בצעירותו גדל בשכונת בית הכרם, למד בישיבת נתיב מאיר ובאיתרי, בשנת תשל"ד עבר לישיבת מיר, בשנת תשל"ט נשא את לאה מיזל.
הצטרף לצוות כותבי האנציקלופדיה התלמודית ועמד בראשות הכולל של האנציקלופדיה.
נפטר לאחר מחלה בה' בכסלו תשפ"ב ועל פי צוואתו לא פורסמה פטירתו בעיתונות ולא נישאו הספדים, אם כי גיסיו רבי בנימין פינקל ורבי אברהם שפירא נשאו דברי פרידה.
נהג להטיל פתיל תכלת בטליתו, מסוג ארגמון קהה קוצים.
"סער הרשע" או "ורשויאנקה" (בפולנית: Warszawianka; מילולית "שיר של ורשה") הוא שיר פולני סוציאליסטי מהפכני שנכתב בין השנים 1879 ו-1883 על ידי הפולני וואצלב שווייצריצקי והולחן על ידי המשורר יוזף פלאווינסקי.
שם השיר הוא הרמז מכוון לשיר מוקדם יותר בעל אותו שם משנת 1831 וכדי להבחין בינם קוראים לראשון ורשויאנקה של 1831 (Warszawianka 1931 roku) ולשני ורשויאנקה של 1905 (Warszawianka 1905 roku).
האחרון נקרא כך כאשר אומץ כהמנון הפגנות הפועלים במהפכה של 1905–1907 שפרצו עקב טבח 30 פועלים בהפגנות האחד במאי של 1905 בורשה.
לפי גרסה אחת, המשורר הפולני וואצלב סוויצ'יצקי כתב את השיר ב-1879 בזמן שנשפט למשפט עקב פעילות מהפכנית.
הגרסה השנייה טוענת כי סוויצ'יצקי כתב אותו ב-1883 לאחר שחזר מגלות בסיביר.
בתחילת העשור לאחר מכן הפך השיר לאחד ההמנונים המהפכניים הפופולריים ביותר בארץ הוויסלה.
השיר הולחן על ידי פלאווינסקי, שחלק תא עם סוויצ'יצקי.
הלחן הושפע חלקית משיר מרד הינואר "Marsz Żuawów".
מילות השיר הפולני תורגמו לשפות רבות, ביניהן פארואזית, איסלנדית, אסטונית, בנגלית ובורמזית.
השיר תורגם לרוסית ב-1897 על ידי גלב קז'יז'אנובסקי, מהגרסה הרוסית צונזרו כל המילים המבטאות קשר לורשה בשל איום על הלאומיות הרוסית והוחלפו במילים כלליות.
למרות הצנזור, זכתה הגרסה הרוסית להצלחה גדולה, וממנה תורגמו גרסאות רבות לשפות רבות, בכללן בעברית.
מחבר הגרסה העברית אינו ידוע.
עברית פולנית סַעַר הָרֶשַׁע יֵילִיל עַל רָאשֵׁינוּ
סעסע היא עיירה בדרום סוריה, המשתייכת מנהלית למחוז ריף דמשק, ממוקמת דרום-מערבית לדמשק, סמוך לרמת הגולן הסורית (מחוז קוניטרה).
יישובים סמוכים כוללים את כפר חור מצפון, כנאכר ממזרח, ח'אן ארנבה מדרום-מערב ודיר מוקר מדרום.
לפי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה של סוריה, אוכלוסיית סעסע מנתה 9,945 נפש במפקד האוכלוסין של 2004. העיירה משמשת כמרכז המנהלי של נפת סעסע, הכוללת 17 יישובים עם אוכלוסייה כוללת של 45,233 נפש.
הכפר מאופיין באדמות חקלאיות ואנשי הכפר עוסקים בגידול פירות, תפוחי אדמה, חיטה, אבטיח ושום.
יבולי האזור והיבול של הכפר השכן הם ממקורות הייצוא העיקריים של העיר דמשק.
בתוך הכפר עובר נחל אל-עוואג' שיורד מהר שיאון שבחרמון.
סערה הוא שמו של ציור שיצרה האמנית הרוסייה מריאנה פון ורפקין בשנים 1907–1908. היצירה שייכת לאוסף של קרן מריאן ורפקין (Fondazione Marianne Werefkin – FMW) השוכנת באסקונה.
הציור רשום שם תחת מספר המלאי FMW-0-0-10. הסקיצה המתארכת גם היא לשנים 1907–1908, שהיא גואש צבעוני הנושאת את מספר המלאי FMW-a24, מצויה אף היא באוסף הקרן."
האיקונוגרפיה של הציור נראית בתחילה ברורה: ארבע נשים עומדות על חוף ים וחוששות לחיי בעליהן הנמצאים בשלוש סירות דייגים, המאוימות בטביעה בין גלי הים הסוער.
מריאן פון ורפקין ממחישה את חוסר האונים האנושי מול איתני הטבע באמצעות תנוחתן ותנועותיהן הדרמטיות של הנשים.
עם זאת, הציירת מבקשת להעביר לצופה מסר רחב בהרבה: ארבעת היסודות – אש, מים, אוויר ואדמה.
קבוצת ארבע הנשים מתקשרת למספר שלוש, המיוצג על ידי הסירות, ומשולבת עמו לכדי שבע, מספר הנושא משמעות סמלית של שלמות מסודרת.
את המקום הגבוה ביותר במערכת המספרים – כמו גם בתמונה עצמה – תופסת הספרה אחת, הבלתי ניתנת לחלוקה, המיוצגת על ידי מגדלור.
מגדלור זה, כסמל למטרה הנצחית, מאיר באורו את הדרך המובילה להצלה עבור שלוש הסירות.
הציור ממחיש כי מריאן פון ורפקין, שהושפעה מתורתו של הפילוסוף ולדימיר סולוביוב, ראתה במהומת הים דימוי לחיים ולכוחות יסודיים, אשר אין בכוחם לפרק את מבנה העולם.
סערה גאומגנטית או סערה מגנטית היא הפרעה זמנית במגנטוספירה של כדור הארץ, הנגרמת משתי סיבות שונות:
פליטה מסיבית של חלקיקי רוח השמש מעטרת השמש (Coronal mass ejection), עקב התפרצות סולארית.
גל הלם של אותם חלקיקים פוגעים במגנטוספירה של כדור הארץ כ-24 עד 36 שעות לאחר האירוע בשמש.
איחוי מגנטי (Magnetic reconnection) תקופתי מקרי בין השדה המגנטי של השמש לבין השדה המגנטי של כדור הארץ, הגורם לחלקיקי רוח השמש לחדור ישירות לתוך המגנטוספירה.
בשני המקרים, החלקיקים הרבים של רוח השמש משפיעים על השדה המגנטי של המגנטוספירה ועל הזרמים החשמליים ביונוספירה, ועל השדה המגנטי במקומות רבים על פני כדור הארץ.
סערות מגנטיות גורמות לתופעת זוהר הקוטב, ובמקרים קיצוניים - להפרעות ללוויינים, לשידורי רדיו, לקווי מתח גבוה ועוד.
השפעותיהן הבריאותיות מוגבלות בדרך כלל.
בסערה שהתרחשה באוקטובר 2003 נגרמו הפסקות חשמל בשוודיה ונזק לשנאים בדרום אפריקה.
סערות גאומגנטיות נמשכות בדרך כלל בין 24 ועד 48 שעות, אך יש כאלה שעלולות להימשך מספר ימים.
הסערה המגנטית של מאי 2024
סערה מגנטית זו הייתה בעלת עוצמה מרבית, 5G בסולם G1-G5. מקורה של הסערה הייתה בקבוצה של כתמי שמש המסומנת AR3664. בראשית מאי רוחבו של כתם זה היה כמעט 200,000 ק"מ, כלומר פי 15 מרוחב כדור הארץ.
צבר זה היה אחד הגדולים והפעילים מבין כתמי השמש במחזור הסולארי הנוכחי.
במסגרת התפרצות סולרית זו נצפתה סדרה של התפרצויות של פלסמה ושדות מגנטיים, כאשר לפחות חמישה מהם פנו ישירות אל כדור הארץ.
בשל העוצמה יוצאת הדופן של הסערה, מנהל האוקיינוסים והאטמוספירה הלאומי של ארצות הברית (NOAA) פרסם אזהרה בעניין.
עוצמת הגבוהה של סערה המגנטית זו גרמה לזהר צפוני אשר נראה באזורים דרומיים, אשר לא חווים בדרך כלל זהר קוטב.
חלקיקי רוח השמש המגיעים לפני כדור הארץ, עלולים לגרום ליצורים החיים נזקי קרינה מועטים בלבד, בזכות הגנת המגנטוספירה והאטמוספירה, אולם אסטרונאוט בחלל ללא מיגון מתאים עלול להחשף לקרינה בכמות קטלנית.
באוקטובר 1989 התחוללה סערה מגנטית חזקה, אשר אם הייתה פוגעת באסטרונאוט על הירח הלבוש בחליפת חלל בלבד - הייתה יכולה לגרום למותו.
אסטרונאוטים השוהים תקופות ממושכות בחלל, כגון אלו בתחנות חלל, עלולים לספוג כמויות גדולות של קרינה בזמנים של סערות מגנטיות רבות עוצמה, ולכן באירועים כאלה הם עוברים לאותו חלק של החללית המוגן יותר.
באירועים בהם נפלטים פרוטונים רבים מהשמש, קרינה ברמה נמוכה יכולה להשפיע גם על הנוסעים במטוסים בגובה רב.
יוזף דיטר מאייר Dieter Maier, תעתיק מדויק: זפ מאייר; נולד ב-28 בפברואר 1944 בגרמניה), שוער כדורגל גרמני.
שיחק בבאיירן מינכן ובנבחרת מערב גרמניה.
נחשב בזמנו לאחד מהבולטים בשוערי העולם ונחשב כיום לאחד מהבולטים בשוערים הגרמנים בכל הזמנים, ואחד הכדורגלנים המעוטרים ביותר בתארים בתולדות הכדורגל העולמי.
מאייר שיחק לכל אורך הקריירה בבאיירן מינכן, בין השנים 1965–1980. הוא זכה עם הקבוצה בארבע אליפויות גרמניה, בארבעה גביעים, בשלושה גביעי אירופה לאלופות, בגביע אירופה למחזיקות גביע ובגביע הביניבשתי.
בנוסף שיחק בנבחרת מערב גרמניה בין השנים 1966–1979 וזכה ביורו 1972 ומונדיאל 1974. בשנת 1980 פרש מכדורגל.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 הצטרף לצוות המקצועי של באיירן מינכן ושל נבחרת גרמניה כמאמן השוערים, וגם בתפקיד זה זכה בתארים רבים.
מאייר הוא שיאן ההופעות בבאיירן מינכן, שבמדיה הופיע 536 פעמים.
במדי הנבחרת הופיע 95 פעמים.
הקריירה שלו נקטעה בשל תאונת דרכים אשר אילצה אותו לפרוש.
מאייר החל לשחק בבאיירן מינכן עוד טרם הקמת הבונדסליגה.
בעונת 1964/65 העפיל מאייר עם באיירן מינכן לבונדסליגה תחת המאמן זלטקו צ'ייקובסקי, ובעונת 1965/66, עונת הבכורה של באיירן מינכן בבונדסליגה, סיים מאייר עם הקבוצה במקום השלישי, וזכה עם הקבוצה בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 4-2 בגמר על מיידריכר (כיום דיסבורג).
זכייה זו בגביע הגרמני הקנתה לבאיירן מינכן השתתפות בגביע אירופה למחזיקות גביע בעונת 1966/67. באיירן ומאייר זכו בתואר זה, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על גלאזגו ריינג'רס.
בזירה המקומית, סיימו באיירן מינכן ומאייר במקום השישי בבונדסליגה, וזכו בפעם השנייה ברצף בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 4-0 בגמר על המבורג.
החל מעונה זו לא הפסיד מאייר ולו משחק ליגה אחד במשך 13 עונות רצופות, וליתר דיוק 442 משחקי ליגה רצופים.
בעונת 1968/69 זכה מאייר בדאבל עם באיירן מינכן, כאשר זכה באליפות הבונדסליגה הראשונה בקריירה שלו בפער של שמונה נקודות מהסגנית אלמניה אאכן, ובגביע הגרמני, לאחר ניצחון בגמר על 2-1 בגמר על שאלקה 04. בעונת 1970/71 זכה מאייר בפעם הרביעית בגביע הגרמני, לאחר ניצחון 2-1 בגמר על פ.צ.
זכייה זו הייתה האחרונה של מאייר בגביע הגרמני, על אף שבאיירן זכתה בתארים רבים במהלך שנות ה-70, בהן מאייר היה שחקן הרכב קבוע.
בעונת 1971/72 מאייר זכה באליפות ראשונה מתוך שלוש ברצף, בפער של שלוש נקודות מהסגנית שאלקה 04. בעונת 1972/73 זכה מאייר שוב עם באיירן באליפות, בפער של 11 נקודות מהסגנית פ.צ.
קלן, כשהוא סופג 29 שערי ליגה בלבד.
בעונת 1973/74 המאבק היה צמוד יותר, הפעם מול בורוסיה מנשנגלדבך, בפער של נקודה אחת בלבד.
על אף זאת, זכו באיירן מינכן ומאייר בגביע אירופה לאלופות בפעם השנייה ברציפות, לאחר ניצחון 2-0 בגמר על לידס יונייטד.
מאייר נבחר באותה שנה בפעם הראשונה ככדורגלן השנה בגרמניה.
בעונת 1975/76 זכה מאייר עם באיירן בפעם השלישית ברצף בגביע אירופה לאלופות, לאחר ניצחון 1-0 בגמר על סנט אטיין.
באותה שנה, זכה מאייר עם באיירן גם בגביע הביניבשתי, לאחר ניצחון במפגש כפול על קרוזיירו הברזילאית.
היה זה התואר הקבוצתי האחרון של מאייר עם באיירן מינכן.
באותה שנה נבחר שוב ככדורגלן השנה בגרמניה, בפעם השנייה ברצף.
החל משנת 1977 מאייר שימש קפטן בבאיירן מינכן.
בשנת 1978, על אף עונה חלשה של באיירן מינכן בליגה, בה סיימה רק במקום ה-12, זכה מאייר בפעם השלישית בתואר כדורגלן השנה בגרמניה, בעיקר לאור הצטיינותו כשוער נבחרת גרמניה במונדיאל 1978. עונת 1978/79 הייתה האחרונה של מאייר בקריירה.
בעונה זו, סיים מאייר עם באיירן במקום הרביעי בבונדסליגה.
בתום העונה פרש מכדורגל בגיל 35, לאחר שעבר תאונת דרכים שמנעה ממנו להמשיך לשחק.
מאייר החל לשחק בנבחרת גרמניה המערבית בשנת 1966. בשנה זו זומן מאייר לסגל הגרמני למונדיאל 1966, אך היה שוער המשנה להנס טילקובסקי.