tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האוטובוסים הציבוריים מדיסנטיס או מבלינזונה / אוליבונה למעבר פועלים רק בקיץ ובסתיו.
כבר בתקופה הרומית היה המעבר בשימוש, ומקור שמו הוא ככל הנראה בצירוף הלטיני "לוקוס מאגנוס" (lucus magnus - "יער נרחב").
המעבר הפך לנתיב פופולרי בין עמק הפו בצפונה של איטליה לעמק הריין, בתקופת האימפריה הפרנקית, לאחר שבמאה ה-8 הוקם המנזר הבנדיקטיני של דיזנטיס.
במשך ימי הביניים היה מעבר לוקמניר עורק התחבורה העיקרי באזור, אך החל במאה ה-13, החל מאבד מחשיבותו עם תחילת השימוש במעבר סנקט גוטהרד הקצר יותר.
עם זאת, הוא נותר בשימוש בשל גובהו הנמוך יחסית, וב-1374 הוקמו בו כנסייה שהוקדשה לבתולה ואכסניית דרכים.
סלילת הדרך החוצה את המעבר הושלמה ב-1877, אולם חשיבותו הלכה וירדה, ומאז פתיחת מנהרת סנקט גוטהרד ב-1980, הוא משמש תחבורה מקומית בלבד.
מעבר יצחק רבין הידוע בשמו הקודם מעבר ערבה הוא מעבר גבול המחבר בין ישראל וירדן, כשלושה קילומטר מצפון לערים אילת ועקבה.
ב-25 ביולי 1994 נחתם בוושינגטון הסכם הצהרת כוונות בין ראש ממשלת ישראל יצחק רבין לבין חוסיין, מלך ירדן, ובו הוצהר כי תוך שבועיים יפתח מעבר הגבול הראשון בין שתי המדינות.
השטח בו שוכן המסוף הוכשר בתוך שבועיים בלבד, וב-8 באוגוסט 1994 נערך טקס פתיחת מעבר הגבול.
ב-26 באוקטובר 1994 נחתם במקום הסכם השלום בין ישראל לירדן.
שנה לאחר מכן, בספטמבר 1995 נחנך המסוף החדש, וביוני 1996 נחנך גם מסוף המטענים.
בפברואר 2002 שונה שמו של המעבר ל"מעבר יצחק רבין".
המסוף מיועד עבור אזרחים ישראלים ואזרחים זרים, למעט תושבי השטחים.
במסוף אולם לנוסעים נכנסים המגיעים אל ישראל שלא באמצעות רכבם ואשר קיבולתו עד 100 איש.
נוסעים הנכנסים לישראל באמצעות רכבם מופנים תחילה לביתן אשר נועד לשם כך.
אולם נוסעים היוצאים הוא למעשה סככה.
המסוף פעיל בכל ימות השנה, למעט ביום הכיפורים ובראש השנה המוסלמי, ומסוף המטענים אינו פעיל גם ביתר החגים ובסופי שבוע.
למעט מוניות, אין שירותי תחבורה ציבורית אל המסוף, ולא פעלו בו חנויות פטורות ממס עד שנת 2013, אך ניתן להחליף בו כספים.
נכון ליוני 2011, היו דמי המעבר 101 שקלים חדשים בעת יציאה מהצד הישראלי, ו-8 דינר ירדני בעת יציאה מהצד הירדני.
תנועת הנוסעים וכלי הרכב הפרטיים במעבר נמצאת במגמת גידול כמעט מתמיד בשנים האחרונות:
כביש 109 הוא דרך רוחב אזורית המחברת בין כביש 90 למעבר יצחק רבין.
הכביש מתחיל במפגש עם כביש 90 במחלף אילות ומסתיים בכניסה למעבר הגבול ומשם לעקבה.
ק"משםסוג מפגשמיקוםדרכים מצטלבותכביש 109 ממערב למזרח0מחלף אילותאילות כביש 900.2צומת ללא שםאילותכניסה לחווה לחקלאות ימית0.5כניסה למכון טיהור שפכים אילת1כניסה לפארק הצפרות אילת1.5מעבר יצחק רבין מעבר לירדן
מעבר לובה אליאב אליאב) הוא מעבר גבול על גבול ישראל–מצרים, השוכן בסמוך לכפר הנוער ניצנה.
המעבר נחנך בשנת 1982, לאחר חתימת הסכם השלום עם מצרים, ותחילה שימש לתנועת נוסעים וסחורה, אך בשל התנועה הדלה, הופסקה תנועת הנוסעים והוא משמש למעבר סחורות בלבד.
היקף התנועה במסוף היה במגמת עלייה מאז שנת 2001 עת עברו בו 4,322 משאיות ועד שנת 2007 עת עמד נתון זה על 10,875 משאיות.
החל משנה 2010 חלה ירידה משמעותית בהיקף התנועה במסוף ובשנת 2012 היא עמדה על 6,197 משאיות לשנה.
המסוף אינו פעיל בסופי שבוע ובחגים יהודים ומוסלמים.
החל משנת 2013 נקרא המעבר על שמו של אריה אליאב.
צידו המצרי של המעבר נקרא "אל-עוג'ה" (כשמו הערבי של המקום, עוג'ה אל-חפיר).
מסחר מעבר לדלפק הוא מסחר במכשירים פיננסיים כמו מניות, איגרות חוב, סחורות או נגזרים ישירות בין שני צדדים.
מסחר זה דומה למסחר בורסאי, אשר מתבצע במתקנים הנבנים למטרת מסחר.
בשוק מעבר לדלפק גלומות הזדמנויות השקעה רבות, אך השקעה בו כרוכה גם במידה גבוהה של סיכון, משום שחברות רבות המנפיקות בשוק זה הן חברות קטנות עם היסטוריית פעילות מוגבלת או חברות במצוקה כלכלית, אשר סחירותן נמוכה.
מסיבה זו, השקעה בחברה לגיטימית בשוק זה עלולה להוביל במקרים מסוימים אף להפסד של כל ההשקעה.
בשל כך על המשקיעים לבצע הערכה על תשתיות החברה, לבדוק את הדוחות הכספיים של החברה, רקע על ההנהלה ומידע נוסף.
בארצות הברית משמש הביטוי גם כדי לתאר תרופות אשר אינן חייבות במרשם רופא.
מעבר לכל חלום , הוא סרט קולנוע משנת 2006 של הבמאי ההודי טרסם סינג.
הסרט מבוסס על התסריט של הסרט הבולגרי Yo Ho Ho משנת 1981, אשר נכתב על ידי ולרי פטרוב, תסריטאי, משורר ומחזאי בולגרי.
הסרט שייך לז'אנר הפנטזיה ועלילתו היא בחלקה מציאותית ובחלקה בדיונית.
בניגוד לסרטי פנטזיה רבים, הסרט אינו עושה כמעט שימוש באנימציה ובאפקטים מיוחדים בקולנוע.
את העולם הבדיוני שבסרט יצר הבמאי, טרסם סינג, באמצעות צילום בעשרות אתרי צילום אמתיים ברחבי העולם ובשלל תלבושות ותחפושות.
בבית חולים קטן בלוס אנג'לס של שנת 1920, מאושפז רוי ווקר (השחקן לי פייס), פעלולן קולנוע הנפצע במהלך צילומי סרט.
באותו בית חולים מאושפזת גם אלכסנדריה (קטינקה אונטארו), ילדה בת 5 ששברה את ידה.
רוי, שמרותק למיטתו, מתחבב על אלכסנדריה ומספר לה סיפור אודות חמישה אנשים היוצאים למסע נקמה במושל האכזר אודיוס, כל אחד מסיבתו שלו.
בין חמשת האנשים ניתן למצוא את השודד במסיכה, שאחיו נרצח על ידי המושל, הודי שאשתו - שהייתה היפה בנשים - נחטפה על ידי המושל והתאבדה, וגם את צ'ארלס דרווין.
החמישה נשלחים על ידי המושל לגלות באי קטן ומבודד, ולאחר שהם בורחים ממנו, הם יוצאים למסע ברחבי העולם בחיפוש אחר המושל.
במהלך הסרט מתגלים עוד ועוד פרטים על התאונה שעבר רוי, ומתברר שהסיפור שהוא מספר לאלכסנדריה הוא רק אמצעי לקנות את ליבה, על מנת שתעזור לו להתאבד.
כשהסיפור הבדיוני מגיע לשלביו המכריעים, מגלים הצופים שהסיפור אינו דמיוני כמו שנראה בהתחלה, והמציאות והדמיון מתערבבים ביניהם.
על פי הערות הבמאי שבגרסת ה-DVD של הסרט, טרסם סינג מימן את רוב הפקת הסרט מכספו האישי, וזאת על מנת שיוכל לביים את הסרט על פי חזונו האישי ללא שיקולים זרים.
הפקת הסרט ארכה יותר מ-4 שנים, והסרט צולם ביותר מ-20 מדינות ברחבי העולם.
הפסקול של הסרט הולחן על ידי קרישנה לוי.
רשימה חלקית של אתרי הצילום של הסרט:
בית החולים "ולקנברג" בקייפטאון, דרום אפריקה
כנסיית איה סופיה, איסטנבול, טורקיה
באר המדרגות צ'אנד באורי , ראג'סטאן, הודו
מעבר ח'ייבר (פשטו: د خیبر درہ; אורדו: درۂ خیبر) (גובה: 1,070 מטר) הוא מעבר הרים המחבר בין פקיסטן ואפגניסטן.
מעבר ח'ייבר היה לאורך כל ההיסטוריה האנושית נתיב מסחר חשוב בין פרס ובין הודו והיווה חלק מדרך המשי.
המעבר הוא גם נקודה צבאית אסטרטגית שעליה ניטשו קרבות לאורך ההיסטוריה.
הנקודה הגבוהה במעבר נמצאת חמישה קילומטרים בתוך פקיסטן בלנדי כותל.
המעבר מפלס את דרכו בהר ספיד כוה המהווה שלוחה דרום-מערבית של רכס הינדו-כוש.
בכמה מגרסאות תאוריית הנדידה ההודו-ארית נטען כי ההודו-ארים נדדו להודו דרך מעבר ח'ייבר.
הפלישות דרך המעבר שתועדו בהיסטוריה הן של דריווש הראשון ושל אלכסנדר מוקדון.
מאוחר יותר פלשו המוסלמים דרך המעבר להודו והקימו את האימפריה המוגולית ב-1526. הצבא הבריטי פלש לאפגניסטן דרך מעבר ח'ייבר ונלחם באפגניסטן שלוש מלחמות; במלחמה האנגלו-אפגנית הראשונה (1839-1842), ב-1878-1880 וב-1919. ג'ורג' מולסוורת', איש הצבא הבריטי ב-1919, אמר: "כל אבן בח'ייבר נספגה בדם".
הסופר רודיארד קיפלינג כינה את המעבר: "חיתוך חרב דרך ההרים".
מצפון למעבר ח'ייבר נמצא אזור שבט המולאגורי ומדרום למעבר נמצא אזור שבט האפרידי של חבל טירה.
תושבי המעבר עצמו משתייכים לשבט אפרידי.
במשך השנים מאז הגעת הפתאנים לאזורים הסמוכים למעבר התייחסו מטות השבטים הפתאנים, במיוחד האפרידי והשינווארים האפגניים, אל שטח המעבר כנחלתם וגבו מס מהנוסעים שביקשו לעבור בביטחון במעבר.
מאחר שגביית המס הייתה מקור ההכנסה העיקרי של השינווארים, ניסיונות של שליטי האזור להפסיק את גביית המס נתקלו בהתנגדות עזה מצד אנשי השבטים.
בשל סיבות אסטרטגיות סללו הבריטים אחרי מלחמת העולם הראשונה, תוך כדי עבודות הנדסיות נרחבות, מסילת ברזל מג'רמוד שליד פשאוור ועד לגבול האפגני, סמוך ללנדי קוטל.
המסילה נפתחה לתנועת רכבות ב-1925. במלחמת העולם השנייה הוצבו במעבר שיני דרקון מאחר שהבריטים חששו מפלישה גרמנית להודו.
בזמן מלחמת אפגניסטן האחרונה שימש מעבר ח'ייבר כנתיב אספקה מרכזי לכוחות נאט"ו שבזירה האפגנית של העימות.
בהכירם בחשיבות המעבר, ניסו כוחות הטליבאן לחסום אותו בשלהי 2008 ובתחילת 2009 וכך יצרו עימות נוסף, בין הטליבאן ובין השלטונות בפקיסטן.
בפברואר 2009 פוצץ גשר בנתיב המוליך למעבר, 24 קילומטר ממערב לפשאוור.
מבצעי הפיצוץ המשוערים הם כוחות המזוהים כתומכים בטליבאן.
על אף שפיצוץ הגשר לא גרם לשיבוש חמור במאמץ המלחמתי של כוחות הקואליציה המערביים, הוא הביא כנראה להאצת המאמץ למצוא נתיבי אספקה חלופיים.
אם דרך איראן ואם דרך מספר מדינות במרכז אסיה שבהן יעבור הנתיב ויגיע לצפון אפגניסטן.
האזור מוכר כמקום ייצור כלי ירייה מתוצרת פרטית.
מצביאים וצבאות שחצו את מעבר ח'ייבר
כל המפקדים שהנהיגו כוחות שחצו את מעבר ח'ייבר נעו מזרחה במגמה לכבוש חלקים מהודו; רק הכוחות בפיקוד צ'נדרגופטה מאוריה, ג'ורג' פולוק ורנג'יט סינג נעו מערבה בכיוון ההפוך.
צ'נדרגופטה מאוריה - מייסד האימפריה המאורית
דמטריוס הראשון מבאקטריה - שליט בממלכה היוונית-באקטרית
מוחמד מגור - שליט בשושלת הגורית
קוטלוג ח'וואג'ה - שליט בחאנות של צ'אגאטאי
שאה ג'האן - האימפריה המוגולית
נאדר שאה - מייסד השושלת האפשארית
אחמד שאה דוראני - מייסד השושלת הדוראנית
ג'ורג' פולוק - מפקד בצבא הבריטי בהודו
רנג'יט סינג - מייסד האימפריה הסיקית
דונלד סטיוארט - מפקד הצבא הבריטי בהודו
מעבר טונלה (באיטלקית: Passo del Tonale) הוא מעבר הרים גבוה (1,883 מטרים) בצפון איטליה לרוחב האלפים הרטיים, בין נפת ברשה במחוז לומברדיה לנפת טרנטו במחוז טרנטינו - אלטו אדיג'ה.
המעבר מחבר בין העיירה פונטה די לניו (Ponte di Legno), הממוקמת בצפון עמק ואל קמוניקה לבין העיירה ורמיליו (Vermiglio), הממוקמת בוואל די סול (Val di Sole).
הוא גובל מצפון ברכס ההרים "האלפים האורטליים" (Alpi dell'Ortles), ומדרום ברכס אדאמלו.
במלחמת העולם הראשונה היה המקום קרוב לקו החזית בין איטליה, שהייתה חלק ממדינות ההסכמה, לבין האימפריה האוסטרו-הונגרית, אחת ממעצמות המרכז.
כמעט בכל תקופת המלחמה היו שני הצדדים מחופרים בעמדות בהרי האלפים סביב מעבר טונלה.
בשנות ה-30 של המאה ה-20 נבנתה אנדרטה מונומנטלית המכילה את שרידיהם של 800 חיילים איטלקים ואוסטרים.
במעבר שוכנים בתי מלון וחנויות עבור תיירים רבים.
בקיץ נוהגים תיירים להעפיל לפסגות ההרים ולטייל בשבילי הרים, ובחורף מופעל סביב המעבר אתר סקי (מעבר טונלה הוא נקודת ההתחלה למרוץ האחרון של הגביע האירופי בענף סקי ההרים המכונה Adamello Ski Raid).
המעבר הוא גם אתר פופולרי לרוכבי אופניים חובבים וגם מקצוענים.
מעבר טונלה היה העלייה האחרונה בג'ירו ד'איטליה של 2010 בקטע ה-20 (בו ניצח השווייצריי יוהאן טשופ - Johann Tschopp), ובו הוכיח איוואן באסו, המנצח בתחרות כולה, את כישוריו בעלייה.
על שם "מעבר טונלה" קרויה אלפא רומיאו טונלה קונספט, מכונית קונספט בתצורה SUV מפואר, מתוצרת מותג הרכב האיטלקי אלפא רומיאו.
מרחב הגלישה של אתר הסקי פאסו טונלה (Passo Tonale) כולל כמאה קילומטרים של מסלולים לכל הרמות, בגובה שבין 3,100-1,155 מטרים, ושלושים מעליות סקי.
מרחב הגלישה מכונה "אדמלו סקי" (Adamello Ski), והסקי פס שלו מכסה את המסלולים בפאסו טונלה, את המסלולים על קרחון פרסנה (Presena) בגבהים שבין 3,100-2,700 מטרים, את המסלולים סביב העיירה פונטה די לניו (Ponte di Legno), וכן את העיירות (Temu), ורמיליו (Vermiglio) ו-וצה ד'אוליו (Vezza d'Oglio).
רוב מסלולי הגלישה בפאסו טונלה רחבים, חלקים ונטולי קטעים מישוריים, מה שהופך את האתר לפופולרי בקרב גולשי סקי מתחילים ובינוניים.
יש בו גם אופציות אוף פיסט בצדי המסלולים וסנופארק עם מגוון מתקנים לגולשי פריסטייל.
לקראת סוף החורף נבנה בדרך כלל פארק שלג נוסף על הקרחון.
מיקומו הגבוה של האתר מאפשר לו ליהנות מאפקט שלג האגמים (Lake-Effect Snow).
אוויר לח מאגם גרדה והים התיכון נפגש עם אוויר קר במרומי הקרחון, וכתוצאה מכך מתקבלות כמויות שלג רבות, המאפשרות לגלוש באתר לאורך חלק נרחב של חודשי השנה, בדרך כלל עד מאי.
מרחב הסקי של פאסו טונלה מהווה גם חלק מסקי פס מורחב המכסה את האלפים הדרומיים באיטליה ואת מצוקי ברנטה ונקרא Skirama Dolomiti.
מרחב זה כולל 380 קילומטרים של מסלולים ומכסה, פרט לפאסו טונלה, גם את האתרים: מדונה די קמפיליו, מארילבה (Marilleva), פולגרידה (Folgarida), מונטה בונדונה (Monte Bondone), אנדלו (Andalo) ו-Fai della Faganella.
מַעֲבַר יַבֹּק הוא שמו של מעבר בנחל יבוק (נחל זרקא) שהוא אחד מיובליו של נהר הירדן.
דרך מעבר זה העביר יעקב את בני משפחתו בחזרתו מחרן לארץ ישראל לאחר שברח מפני לבן הארמי.
על פי המסופר במקרא, לאחר שיעקב סיים להעביר את כל בני משפחתו, הוא נותר לבדו במקום, ונאבק עם אדם בלתי מזוהה במשך כל הלילה.
רק למחרת בבוקר, הסתבר ליעקב כי איש זה היה מלאך אלוהים.
בעקבות מאבק זה נפגע יעקב בגיד הנשה, פגיעה שגרמה לו לצליעה.
כזכר לפציעתו של יעקב אסורה ביהדות אכילת גיד הנשה של בהמות או חיות.
לפי ספר היובלים, חציית הנחל ומפגש יעקב ועשו אירעו ב-11 בחודש התשיעי, המקביל לכסלו בלוח השנה במגילות קומראן.
הצלבנים זיהו את מעבר יבוק עם גשר בנות יעקב שנקרא על ידם בלטינית "Vadum Jacob" (מעבר יעקב).
הנוסע משה באסולה, שביקר בארץ ישראל בשנת 1521, כתב בספר המסעות שלו:"עוברים הירדן גשר אבנים קורים אותו: גשר יעקב, אומרים ששם עבר יעקב אבינו, עליו השלום, בשובו מחרן".
חוקר ארץ ישראל הרב יהוסף שוורץ טוען כי זיהוי זה בטעות יסודו.
לטענתו נמצא מעבר יבוק דרומית לבית שאן מול העיר שכם ניתן לצפות על מיקומו המשוער של מעבר יבוק ממרומי הר כביר לצד צפון מזרח.
בתחתית ההר נמצא עמק תרצה הפורה בו זורם נחל תרצה, מצפון בקעת הירדן ומעבר לה אפיק נחל יבוק החוצה את הרי הגלעד בעמק סוכות.
בתחילת הסיפור המקראי נאמר: כלומר יעקב מדמה לעצמו שהוא נאבק עם אדם כמותו.
בהמשך הסיפור יעקב גובר על יריבו, מעכב אותו ולא נותן לו לעזוב את המקום, אז מסתבר לו שמדובר במלאך החייב לחזור למקומו מיד עם עלות שחר, וכאשר המלאך מבקש ללכת, יעקב מתנה זאת בכך שהמלאך יברך אותו, ואכן המלאך מברך אותו, ואף משנה את שמו מיעקב לישראל.
חז"ל מתארים את הקרב בין יעקב למלאך, כמאבק איתנים אשר בעקבותיו עלה אבק עד לשמים.
חז"ל אומרים שהמלאך שנאבק עם יעקב, היה שרו של עשו.
על פי חז"ל לכל אומה קיים נציג המייצג אותה בשמים, והוא אחראי על החלק הרוחני של אותה אומה.
על פי תאוריה זאת המפגש בין יעקב לשרו של עשו, היה הכנה לקראת המפגש בין יעקב לעשו עצמו.
יעקב חושש מהמפגש עם אחיו ואומר: .
לאחר שיעקב גובר על שרו של עשו שהוא החלק הרוחני של אדום-אומתו של עשו, הוא כבר אינו פוחד והולך בשקט ובביטחה לפגוש את עשו.
יעקב מתוך השתאות על כך שראה את פני מלאך האלוהים, קורא למקום פנואל וזה נשאר שמה של העיר המקראית היושבת על מעבר יבוק.
המאבק בין יעקב לשרו של עשו מתמשך על פני כל הלילה עד עלות השחר, המועד בו המלאכים חייבים להתייצב לפני כיסא הכבוד כדי לומר שירה.
סמאל (שרו של עשו), מבין שיעקב גובר עליו, ושהוא לא יוכל למלא את תפקידו.
הוא נוקט בתכסיס בלתי הוגן ושולח את ידו לאזור מוצנע בגופו של יעקב, אוחז בחלק העליון של עצב השת שלו, וגורם ליעקב פגיעה בכף הירך, הגורמת לו לצליעה.
בעקבות פגיעה זו נאסרה ביהדות אכילת גיד הנשה .
איסור זה נוהג בחיה ובבהמה, אך לא בעוף.
שימוש בשם מעבר יבוק בספרות
מַעֲבַר יַבֹּק הוא שמו של ספר בעל השפעה עצומה בשדה הפסיקה שחיבר אהרן ברכיה מודינה והודפס במנטובה בשנת 1626. בספר 112 פרקים, הכוללים תפילות וטקסים המיועדים לחולה, בני משפחתו והסובבים אותו במשך מחלתו, יציאת נשמתו וקבורתו.
בספר יש ביטוי לפחדיו של החולה מן המוות ואת תקוותו להירפא, כמו ההיבט המציאותי של הסובבים אותו בהקשר לתהליך אותו הוא עובר, שלרוב איננו הפיך.
מעבר יבוק (שירו של יענקל'ה רוטבליט)
בשנת 1978 הקליט יענקל'ה רוטבליט, הידוע יותר כמשורר, אלבום הנקרא "כך שחררתי את ירושלים".
אחד השירים הנוקבים והביקורתיים באלבום הוא השיר "מעבר יבוק", המהווה מעין דו-שיח בין המשורר לבין אלוהים.
בשיר מדמה את עצמו רוטבליט (ששמו הפרטי יעקב) ליעקב אבינו וחלומותיו, ומזכיר את הסולם בו עולים ויורדים, ואת מעבר יבוק.
מעבר בנחל יבוק (ספרו של אהוד לוז)
מַעֲבַר יַבֹּק הוא ספר שחיבר אהרן ברכיה מודינא והודפס לראשונה במנטובה בשנת 1626. בספר 112 פרקים (בגימטריה: "יבק"), הכוללים, בין השאר, תפילות וטקסים המיועדים לחולה, בני משפחתו והסובבים אותו במשך מחלתו, יציאת נשמתו וקבורתו.
בספר יש ביטוי לפחדיו של החולה מן המוות ותקוותו להירפא, כמו ההיבט המציאותי של הסובבים אותו בהקשר לתהליך אותו הוא עובר, שלרוב איננו הפיך.
הספר אינו חיבור הלכתי במובן המקובל של המילה, אך למרות זאת הייתה, ועדיין יש לו השפעה אדירה בשדה הפסיקה בתחום אחרית ימיו של יהודי.
הספר הודפס פעם נוספת בשנת 1732 בדפוס שלמה פרופס מוכר ספרים באמסטרדם וכן בדפוס ראם בווילנה בשנת 1860.
עיריית תל אביב-יפו קראה רחוב הסמוך לבית הקברות בשכונת נחלת יצחק על שם הספר, בסמוך לשני רחובות נוספים שנקראו גם הם על שם יצירות ספרותיות תורניות (הקשורות למוות וקבורה), "חיי אדם" ו"ילקוט הרועים".
בהקדמה לספר כותב אהרן ברכיה בחרוזים את הטקסט הבא:
המחבר מדמה את המוות והמעבר בין העולם הזה לעולם הבא, למעברו של יעקב את נחל יבוק לקראת פגישתו עם עשו אחיו (כאשר לפני המעבר הוא שלח מנחה לעשיו, ולאחריו נאבק עם מלאך).
את ההיאבקות עם המלאך הגיבור מדמה המחבר להידבקות בה' לאחר המוות, כאשר את סיום ההיאבקות עם עלות השחר מקביל המחבר לתחיית המתים.
המחבר מאריך בהקדמה בהקבלה זו מצדדים שונים, ואף דורש את יב"ק כראשי תיבות בדיעבד - ייחוד, ברכה, קדושה, הנמצאים בעולם הבא.
הספר מחולק לחמישה חלקים, המכונים על ידי המחבר מאמרות.
מאמר ראשון - שפתי צדק
בפרק הראשון של המאמר, מבהיר המחבר את ההבדל בין קרן לבין פירות של מצוות.
ממשיך למעלתה של מצוות גמילות חסדים, תוך מתן הסבר לסיבה מדוע המונח חסד, נאמר בלשון רבים.
מכאן ממשיך למצוות ביקור חולים, שגם היא מצווה המתחלקת לקרן ופירות.
ואומר כי ביקור החולה חייב להיות מלוּוֶה בתחנונים לרפואתו, ומי שמבקר ללא בקשת רחמים, לא יצא ידי חובת קיום המצווה.
והביקור חולים המובחר, הוא שמתפלל על החולה, ומתוך כך מגיע לידי זעקה.
ומשמעותה של זעקה היא שלאדם המתפלל אין עוד מילים, עד שזעקה מתפרצת מליבו, וערכה של זעקה זאת, כעשר תפילות, כיוון שהיא מעוררת, וביכולתה להמתיק את הדינים.
עם זאת, מבהיר המחבר מדוע אסור לזעוק על החולה בשבת.
בפרק השני, מבהיר המחבר את חשיבות ביקור חולים, ואת "סדר בקשת הרחמים" שיש לומר על החולה.
בפרק שלישי, נכנס עניין האמונה.
המחבר מבהיר שגם אם מחלתו של החולה היא תוצאה ישירה של מעשי בני אדם עליו לתלות את חוליו בהשגחה העליונה.
ראוי שהחולה יצדיק על עצמו את הדין, וכדאי שיכוון למות על קידוש השם, וייחשב לו כאילו הפיל עצמו לכבשן האש לשם כך.
פרק רביעי, עוסק בחובת החולה לחזור בתשובה לפני מותו ולפרט את חטאיו.
כן מוזכר גם הווידוי בתפילות היום (שחרית ומנחה), ומבואר הכוח שבהזכרת יציאת מצרים, והחלשת הסטרא אחרא, כתוצאה מהזכרה זאת.
כן, מוזכרות התועלות הבאות לאדם לבניו ובני בניו מהזכרות אלו.
הפרק מפרט את שכרו של המחזיר רשעים בתשובה, וחוזר ומדגיש עד כמה מועילים שברון לב ודמעות בווידוי של חולה.
מאמר שני - שפת אמת
מאמר שלישי - שפתי רננות
מפתח רביעי - מאמר המחולק לשלושה חלקים
חלק ראשון - עתר ענן הקטורת
חלק שני - קרבן תענית
חלק שלישי - מנחת אהרן
מאמר חמישי - אמרי נועם
במאמר ראשון כולל המחבר דרושים והנהגות לחולה, דיני גוסס, סדר וידוי, סדר רחצת המת, סדר הקבורה, סדר האשכבה ועוד.
מעבר כרם שלום הוא מעבר גבול שהוקם בסמוך לקיבוץ כרם שלום לאחר ההתנתקות מרצועת עזה ומאפשר מעבר מטען מישראל לרצועת עזה ולמצרים, ובכיוון ההפוך.
לאחר סגירתם ההדרגתית של מעברים אחרים מישראל לרצועת עזה (כגון מעבר קרני ומעבר סופה) זהו המעבר היחיד לשינוע סחורות לרצועת עזה וממנה.
מעבר פעיל נוסף, מעבר ארז, משמש למעבר בני אדם.
זהו מעבר אזרחי המנוהל על ידי רשות מעברים יבשתיים במשרד הביטחון, ופועלות בו נציגויות של מנהלת תיאום וקישור, של המכס ושל היחידה המרכזית לאכיפה וחקירות (פיצו"ח) במשרד החקלאות.
במהלך העימותים בגבול ישראל–רצועת עזה ב-2018 הפלסטינים פגעו וחיבלו במעבר כרם שלום המספק להם סיוע הומניטרי, וכתוצאה מכך נפגע הסיוע.
ב-4 במאי 2018 בערב הגיעו עשרות מתפרעים פלסטינים לצד הפלסטיני של מעבר כרם שלום, הציתו והשחיתו את צינורות הדלק והגז, ובכך פגעו באספקת הדלק והגז לרצועת עזה.
ב-11 במאי שוב השחיתו ושרפו מחבלים ומתפרעים פלסטינים את תשתיות הדלק, הגז וחומרי הבניין, בצד הפלסטיני של מעבר כרם שלום.
בעקבות ההצתה, שהשביתה את פעילות המעבר וגרמה לנזקים כבדים (כולל מסוע לחומרי בניין ואגרגטים שנשרף כליל), הורה מתאם פעולות הממשלה בשטחים על סגירת המעבר עד להודעה חדשה והשלמת תיקון הנזקים.
דובר רשות המעברים אמר שהפלסטינים הם שיישאו בעלות תיקון הנזקים.
בעקבות פעולות הטרור הודיע ראש הממשלה ב-9 ביולי 2018 כי מעבר כרם שלום ייסגר למעבר סחורות, למעט ציוד הומניטרי.
החלטה זאת התקבלה על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון בעקבות המלצות הרמטכ"ל, ונועדה לעצור את ההתפרעויות ברצועה, ובפרט את שליחת עפיפוני התבערה לשטח ישראל.
עם זאת לאורך השנים המעבר נפתח לצורך מעבר סחורות.
בדצמבר 2023, לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל, נפתח המעבר לצורך הכנסת משאיות סיוע הומניטרי לרצועת עזה.
ב-5 במאי 2024 ירה חמאס 10 פצצות מרגמה לעבר כרם שלום.
מן הירי נהרגו 4 חיילים ונפצעו עוד רבים.
מעבר להרים הוא אלבום הסולו הרביעי של הזמר יובל בנאי, סולן להקת משינה.
האלבום הוצא ב-2008 על ידי חברת התקליטים התו השמיני וכלל גם דיסק בונוס מולטימדיה עם שירים נוספים, גרסאות אינסטרומטליות וקטעי וידאו.
בשונה משלושת אלבומי הסולו הקודמים של בנאי, "מעבר להרים" הוקלט והושק במקביל לפעילותו בלהקת משינה.
באלבום זה שיתף בנאי פעולה עם הזמר עמיר לב ששימש כיועץ אמנותי וכתב חלק מהשירים.
את האלבום, הפיק מוזיקלית הזמר אלן מון, שגם היה שותף בכתיבת כמה מהשירים.
בנוסף, ניגנו באלבום, אורי כנרות מלהקת בום פם, נושי פז ונאור דיין, אחיו של איגי דיין.
"מֵעֵבֶר לַיָּם" הוא שיר ילדים של המשורר חיים נחמן ביאליק.
חובר כנראה בראשית שנות העשרים של המאה ה-20 ונשלח לפרסום בשנת תרפ"ד 1924.
מספר מנגינות חוברו לשיר, שנעשה אהוב ביישוב, על ידי אלמונים, גרשון אפרת, נחום נרדי, ניסן כהן מלמד, יקותיאל שור ואפרים בן-חיים.
בשנות השישים של המאה העשרים זכה השיר ללחן של מוני אמריליו בביצוע הזמר ליאור ייני.
השיר הולחן והוקלט ב-1967 לאלבום "שירים ופזמונות" - משירי הילדים שכתב חיים נחמן ביאליק.
כשני עשורים לאחר מכן הלחינה וביצעה את השיר הזמרת והיוצרת נתנאלה.
שני הלחנים זכו להצלחה ומושמעים עד היום.
בחודש נובמבר 1984 הנפיק דואר ישראל סדרה בת שלושה בולים שהוקדשו לספרי ילדים.
אחד הבולים הוקדש לשיר "מעבר לים" והוצג בו איור מאת נחום גוטמן.
בשובל הבול צוטט הבית הראשון של השיר.
מעבר לטשנליקה (בגרמנית Lötschenlücke) הוא מעבר הרים המחבר בין עמק קרחון אלטש ובין קרחון לנג שבעמק לטשן בגובה של 3,164 מטר מעל פני הים ברכס האלפים הברניים בקנטון ואלה בשווייץ.
מצידו הדרומי של המעבר מתנשא הר הזאטלהורן ומצידו הצפוני הר המיטאגהורן.
נקודת היישוב הקרובה ביותר למעבר היא הכפר בלאטן (Blatten) שבעמק לטשן, אך מצידו השני של המעבר בעמק קרחון אלטש אין נקודות יישוב כלל.
מעל מעבר לטשנליקה בגובה של 3,240 מטר נמצאת בקתת הולנדיה של מועדון האלפים השווייצרי.
מעבר כוכב חמה על פני השמש (או הטרנזיט של כוכב חמה על פני השמש) מתרחש כאשר כוכב הלכת חמה (מרקיורי) עובר בין כדור הארץ והשמש.
במעבר זה, כוכב הלכת חמה מכסה חלק קטן מפני השמש כפי שהיא נצפית מכדור הארץ.
חמה נראה במהלך המעבר כנקודה אפלה קטנה, אשר נעה על פני השמש.
מעבר כוכב חמה על פני השמש מתרחש כ-13 פעמים במאה שנים, בצורה תכופה יותר ממעבר נוגה על פני השמש.
משך המעבר הוא כמספר שעות.
במובנים רבים, מעבר כוכב חמה על פני השמש דומה לליקוי חמה: המשותף לשניהם הוא התלכדות של גוף שמימי כלשהו עם הקו שבין כדור הארץ לשמש.
אולם, להבדיל מליקוי חמה, בו הירח מסתיר חלק ניכר מפני השמש, במעבר זה רק חלק זעום מפני השמש מוסתר על ידי כוכב חמה.
לשם צפייה במעבר כוכב חמה על פני השמש יש להצטייד באמצעי בטיחות להגנת העין, ובטלסקופ או משקפת.
הצטלבותם של השמש, כוכב חמה וכדור הארץ על ישר אחד היא תופעה נדירה ביותר.
עובדה זו נובעת מכך שמישורי הסיבוב סביב השמש של שני האחרונים אינם מתלכדים.
מישור הסיבוב של כוכב חמה את השמש יוצר זווית של כ-7° עם מישור הסיבוב של כדור הארץ סביב השמש - מישור המילקה.
הנטייה הזו גורמת לכוכב חמה להיראות "מעל" או "מתחת" לשמש.
כוכב חמה עובר על־פני השמש בין כדור הארץ והשמש כאשר הפרש השנים בין מעברים סמוכים משתנה בין 3 ל־13 שנים.
מכדור הארץ, מעבר כוכב חמה נראה רק בחודשים מאי או נובמבר.
במעברים המתרחשים בחודש מאי, קוטרו של כוכב חמה הוא 12 שניות קשת בעוד שקוטר השמש ייראה כ-1,902 שניות קשת.
כוכב חמה ייראה כ-1/158 מגודל השמש.
במעברים המתרחשים בחודש נובמבר, קוטר כוכב חמה נראה כ-1/194 מקוטר השמש.
התועלת המדעית העיקרי שבמעברים אלו היא לשם חישוב המרחק בין כדור הארץ אל השמש על ידי שימוש בשיטת הפרלקסה.
הטכניקה מבוססת על מדידת הבדלים קטנים בהתחלת המעבר, כפי שהם נצפים מנקודות רחוקות על פני כדור הארץ.
על ידי מדידת המרחקים בין הצופים על פני כדור הארץ, ניתן לחשב את המרחק בין כדור הארץ לשמש ולנוגה, באמצעות שיטת הטריאנגולציה.
התצפית הראשונה המתועדת של מעבר כוכב חמה בוצעה על ידי פייר גסנדי ב-7 בנובמבר 1631. הוא הצליח לצפות על ידי הטלה של המעבר בעזרת טלסקופ על קיר בחדר חשוך.
שמונה שנים לאחר מכן, ב-1639, ג'רמיה הורוקס השתמש באותה טכניקה כדי לעקוב אחר מעבר נוגה על פני השמש.
ב-7 בנובמבר 1677, אדמונד היילי היה הראשון שתיעד את מעבר כוכב חמה על פני השמש בתצפית מהאי סנט הלנה שבאוקיינוס האטלנטי.
היילי הבין שמסלול המעבר על פני השמש משתנה קלות בהתאם למיקום התצפית על פני כדור הארץ.
בעזרת מדידת זמן המעבר המלא, והתייחסות למקום התצפית, ניתן היה לחשב את המרחק מכדור הארץ לשמש, מרחק שלא היה ידוע באותו זמן.
זאת הייתה אחת הסיבות למסעו של ג'יימס קוק, לקראת מעבר נוגה בשנת 1769. קוק הצליח לראות גם את מעבר כוכב חמה ב-1769 בניו זילנד במקום בו הוא קרא לו מפרץ מרקיורי (השם הלועזי של כוכב חמה).
במהלך המעבר הבחין קוק כי לכוכב חמה אין כמעט כל אטמוספירה.
כיום מנצלים את המעברים בעיקר לכיול המכשירים והמדידות הנעשות בעזרת טלסקופים גדולים וחלליות המשקיפות אל השמש.
ב-3 ביוני 2014 הצליח הרובר קיוריוסיטי לצפות ממאדים במעבר כוכב חמה על פני השמש, והיה בכך לתצפית הראשונה של מעבר זה מכוכב לכת אחר.
המעבר האחרון שנצפה במלואו במזרח התיכון ובישראל היה בשנת 1973.
מעבר לה פודר הוא מעבר הרים גבוה (3,104 מטרים) לרוחב הרי הרוקי, בצפון מדינת קולורדו בארצות הברית.
המעבר חוצה את קו פרשת המים של אמריקה ומפריד בין מקורות נחל מעבר לה פודר (La Poudre Pass Creek), המתנקז לנהר המיזורי ובסופו של דבר למפרץ מקסיקו שבאוקיינוס האטלנטי, לבין מקורותיו של נהר הקולורדו, הנשפך למפרץ קליפורניה שבאוקיינוס השקט.
במעבר עובר קו הגבול בין המחוזות לארימר וגרנד, והוא גם הגבול הצפוני של הפארק הלאומי הרי הרוקי.
המעבר עצמו הוא שטח שטוח ביצתי רחב.
באחו הרווי במים שדרומית לקו פרשת המים מתחיל נהר הקולורדו את מסלולו כפלג קטן.
במעבר שוכנת גם תחנת שומרי הפארק הלאומי של מעבר לה פודר.
על מנת לבקר במעבר יש לנסוע בכביש "לונג דרואו" (Long Draw Road) דרומה מהצומת שלו עם כביש 14 של קולורדו בקניון פודר (Poudre Canyon), מעט מזרחה למעבר קמרון (Cameron Pass).
כביש "לונג דרואו" הוא דרך סלולה, עבירה גם לכלי רכב פרטיים.
לאחר מעבר מאגר לונג דרואו (Long Draw Reservoir) הדרך מסתיימת במגרש החניה של השביל הרגלי של מעבר לה פודר.
המרחק ממגרש החניה למעבר עצמו קצר, והמעבר עצמו מזוהה באמצעות השלט לפארק הלאומי הרי הרוקי.
שלט זה מסמן גם את מקומו של קו פרשת המים של אמריקה.
מעבר לכוכבים או הליכה בחלל הוא סרט קולנוע רוסי שיצא לאקרנים בשנת 2017. הסרט מבוסס על סיפורו של אלכסיי ליאונוב, האיש הראשון בעולם שביצע הליכת חלל.
בסרט מככבים יבגני מירונוב בתפקיד ליאונוב וקונסטנטין חבנסקי בתפקיד שותפו לטיסה, הקוסמונאוט פאבל בלייב.
הסרט לא זכה להצלחה מסחרית משמעותית ובסוף השבוע הראשון להקרנתו הכניס 12 מיליון רובל רוסי בלבד לעומת תקציב של 400 מיליון רובל רוסי, אם כי הסרט כיסה את תקציבו ובסך הכל הכניס סכום של 557.74 מיליון רובלים.
ב-18 במרץ 1965 ביצע אלכסיי ליאונוב את "הליכת החלל" הראשונה בהיסטוריה, כאשר יצא אל מחוץ לחללית ווסחוד 2 לטיול שנמשך 12 דקות ו-9 שניות.
בתום ההליכה, נתקל ליאונוב בקושי להיכנס חזרה לחללית, משום שלחץ האוויר בחליפת החלל שלבש ניפח אותה עד כדי כך שהיא לא התאימה לפתח הקפסולה.
בעקבות התקלה, התארכה המשימה, שהייתה מתוכננת להימשך 12 דקות, לכמעט 24 דקות.
בחזרתם לאטמוספירה ארעה תקלה נוספת, במערכת ההנחיה האוטומטית, שחייבה את הטייס פאבל בלייב לנווט את החללית באופן ידני.
כתוצאה מכך, נחתו הקוסמונאוטים כאלף ק"מ מהיעד המתוכנן ונאלצו לבלות יומיים בקור המקפיא של הרי אורל.
שחקן/ית הדמות בסרט יבגני מירונוב אלכסיי ליאונוב קונסטנטין חבנסקי פאבל בלייב ולדימיר אילין סרגיי קורוליוב אלכסיי מורוזוב גרמן טיטוב אנטולי קוטניוב ניקולאי קמאנין ילנה פאנובה טטיאנה בלייבה אלכסנדרה אורסוליאק סבטלנה ליאונובה ואלרי גרישקו ליאוניד ברז'נייב אוונגרד ליאונטייב יורי לויטןאלכסיי ליאונובבתפקיד עצמו באפילוג הסרט
בשנת 2015 הסרט קיבל את תמיכת קרן הקולנוע ותחילה אולפני Bazelevs, האחראים להפקת הסרט, ליהקו את סרגיי בודרוב לביים את הסרט והסרט תוכנן לצאת בסתיו 2016, לפני שמונה יורי ביקוב לביים את הסרט.
הצילומים החלו ב-1 ביולי 2016 ונמשכו עד ספטמבר 2016. במהלך הצילומים הוחלף במאי הסרט ובמקום יורי ביקוב מונה דמיטרי קיסליוב.
פרס קטגוריה מועמדים/מקבלי הפרס תוצאהפרס נשר הזהב השחקן הטוב ביותר יבגני מירונוב שחקן המשנה הטוב ביותר ולדימיר אילין הפסקול הטוב ביותר יורי פוטיינקופרס ניקה שחקן המשנה הטוב ביותר ולדימיר אילין
מעבר ילוהד הוא מעבר הרים החוצה את קו פרשת המים של אמריקה, בהרי הרוקי הקנדיים.
המעבר ממוקם על הגבול בין הפארק הלאומי ג'ספר בפרובנציית אלברטה לבין הפארק הפרובינציאלי הר רובסון בפרובינציית קולומביה הבריטית, בקנדה.
בשל גובהו הנמוך של המעבר, יחסית ליתר מעברי הרי הרוקי - "רק" 1,131 מטרים, והדרגתיות המעבר, המליץ סר סנדפורד פלמינג כי המעבר ישמש כמעבר בו תשתמש הרכבת הקנדית פסיפית כדי לחצות את הרי הרוקי.
במעבר עובר כיום גם הכביש המהיר ילוהד.
המעבר מהווה אתר מורשת לאומי היסטורי של קנדה החל משנת 1971.
המעבר נקרא על שם הצייד פייר בוסטונייה (Pierre Bostonais) אשר כונה בצרפתית "Tête Jaune" - "בעל השיער הצהוב" , בשל שערו הבלונדיני (בוסטונייה היה אינדיאני משבט האירוקוי, ולכן צבע שערו היה יוצא דופן).
בוסטונייה הועסק על ידי חברת מפרץ הדסון כמדריך עבור מסעות המחקר הראשונות של החברה, אשר חצו את המעבר בדרכם לקולומביה הבריטית בשנת 1820.
מעבר טונקין הוא מעבר הרים בהרי הרוקי הקנדיים, שגובהו 1,948 מטרים מעל פני הים.
מעבר ההרים מקשר בין עמק טונקין בשטח הפארק הלאומי ג'ספר בפרובינציית אלברטה, לבין הפארק הפרובינציאלי הר רובסון בפרובינציית קולומביה הבריטית שבקנדה.
מעבר ההרים ממוקם על קו פרשת המים של אמריקה, ועל הגבול בין פרובינציית אלברטה לפרובינציית קולומביה הבריטית, שעובר לאורך קו פרשת המים באזור זה.
"מעבר להרים ולגבעות" הוא סרט דרמה ישראלי משנת 2016 של הבמאי ערן קולירין.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן 2016, זכה לפרס בפסטיבל הקולנוע ירושלים 2016, והיה מועמד לשישה פרסי אופיר 2016. בשנת 2017 נבחר ל'סרט השנה' של פורום מבקרי הקולנוע של ישראל.
הסרט מציג את דיוקנה של משפחת גרינבאום, משפחה ישראלית-בורגנית ממעמד הביניים שמתגוררת ביישוב באזור ירושלים.
בני המשפחה חיים יחד באותו הבית, אך למעשה כל אחד מהם מתנהל בבדידות בעולם משלו:
דוד (אלון פדות) – אב המשפחה, סגן אלוף המשתחרר משירות קבע לאחר 27 שנים ומתקשה לבנות לעצמו חיים חדשים.
רינה (שירי נדב נאור) – אם המשפחה, מורה לספרות בתיכון המפנטזת על חיים סוערים יותר.
יפעת (מילי עשת) – הבת הבכורה, מתבגרת סקרנית, אקטיביסטית-שמאלנית, המפתחת רומן עם צעיר פלסטיני.
עומרי (נועם אימבר) – הבן הצעיר, תיכוניסט שקט ומופנם.
במהלך הסרט כל אחד מבני המשפחה חווה משבר קיומי ונגרר אל תוך אירועים המסבכים אותו ברצף של פחדים, הסתרות ואלימות.
בית מהשיר 'ייפוי כוח' של דוד אבידן מופיע מיד בתחילת הסרט, ומילותיו מהוות את המוטו של הסרט כולו:"מַה שֶּׁמַּצְדִּיק יוֹתֵר מִכֹּל
שֶׁאֵין לָנוּ בְּעֶצֶם לְאָן לָלֶכֶת."על פי קולירין, ברוח שיר זה, הסרט מציג משבר אמצע החיים אישי, שהוא במידה רבה גם לאומי: "בסוף זה מה שיש לכל אחד באמצע החיים: פחות או יותר האישה שלך, האהבה שלך, הילדים שלך – ואין לאן ללכת [...] זו קלישאה שפתאום חובטת בך".
כמו כן, הסרט מלווה בפסקול דומיננטי רב משמעויות, הכולל עשרות שירים עבריים קלאסיים המזוהים עם התרבות והחברה הישראלית-בורגנית: שיריהם של שלמה ארצי, אריק איינשטיין, חוה אלברשטיין ועוד.
+שם השחקן/יתשם הדמותאלון פדותדוד גרינבאום - אב המשפחהשירי נדב נאוררינה גרינבאום - אם המשפחהמילי עשתיפעת גרינבאום - הבת הבכורהנועם אימברעומרי גרינבאום - הבן הצעיריואב רוטמןאביתר - תלמיד בכיתתה של רינהעלא דקהעימאד - צעיר פלסטיני המקיים קשר רומנטי עם יפעת
+שנהפרסקטגוריהתוצאה2016פסטיבל קאןמבט מסוים2016פסטיבל הקולנוע ירושליםהשחקנית הטובה ביותר (שירי נדב מאור)2016פרסי אופירהסרט הטוב ביותר
שחקנית משנה (שירי נדב נאור)
מעבר טאפטס המכונה גם עמק טאפטס הוא מעבר הרים, בכיוון מזרח-מערב בין הרי רואן, לבין רמת אלגאר, בחלקו הצפוני של האי אלכסנדר, שבאנטארקטיקה.
גובהו של המעבר 1,091 מטרים מעל פני הים.
מעבר ההרים התגלה מהאוויר ומופה בצורה גסה על ידי המשלחת הבריטית אל ארץ גרהאם בשנת 1937.
המעבר מופה בשנית בהתבסס על תצלומי אוויר שצולמו בשנים 1947–1948 על ידי משלחת חקר האנטארקטית רון, המיפוי בוצע בשנת 1960 על ידי סקר שטחי חסות איי פוקלנד.
שמו של המעבר ניתן לו על ידי דוקטור רוברט ניקולס (Robert Nichols) ממשלחת החקר האנטארקטית רון.
המעבר נקרא על שמה של אוניברסיטת טאפטס במדפורד במדינת מסצ'וסטס, שבארצות הברית.
ניקולס היה ראש מחלקת הגאולוגיה באוניברסיטת טאפטס, בטרם הצטרף למשלחת החקר.
מעבר כיסופים (מכונה גם: מחסום כיסופים) הוא מעבר בגבול ישראל – רצועת עזה, בסמוך לכיסופים, שמשמש להעברת סחורות וסיוע הומניטרי לרצועת עזה.
המעבר היה ציר תחבורה מרכזי לתושבי גוש קטיף והפריד בין כביש 242 לציר כיסופים וגשר מור עד להתנתקות.
המעבר נסגר ב-2005 לאחר סיום פינוי גוש קטיף.
בנובמבר 2000 לאחר פיגוע ירי בו נרצחה ישראלית שעבדה באזור שבין מעבר כרם שלום למעבר רפיח ולאחר גינוי הפיגוע על ידי ראש ממשלת ישראל, אהוד ברק, הוחלט כי צה"ל יציב טנקים בין השאר בסמוך לכפר דרום וכן במעבר כיסופים על מנת למנוע מקרה דומה נוסף.
מספר שנים לאחר הפיגוע מעבר כיסופים עלה שוב בכותרות.
הפעם היה זה לאחר שפורסמה בדיקה של אתר ynet.
הבדיקה נערכה לאחר הפיגוע בציר כיסופים.
בבדיקה נחשף כי מרבית החיילים ששירתו בגזרה שבה היה נמצא המעבר הגיעו ממחסום כיסופים באמצעות מכוניות של מתנחלים ואורחיהם, דבר אשר מלווה בסיכון רב.
באמצע יולי 2005 לאחר שעשרות מפגינים נגד תוכנית ההתנתקות (ביניהם חבר הכנסת אורי אריאל) החליטו לחסום את הכניסה למעבר כיסופים ובכך גם לציר כיסופים.
רק לאחר כמה שעות הצליחו כוחות צה"ל, יחד עם סיוע של משטרת ישראל, לפנות את המפגינים ולפתוח את ציר הכניסה המרכזי של הגוש.
בין הבכירים שהשתתפו בפינוי המפגינים או סייעו לכוחות היו מפקד אוגדה 36, מפקדי מרחבי לכיש ואילת במשטרת ישראל, בכירי המועצה האזורית חוף עזה ובכירים רבים נוספים.
כמה ימים לאחר מכן, לאחר ההחלטה על נסיגה ישראלית מרצועת עזה, החלו להתפתח במקום עימותים לא רק עם פלסטינים מקומיים אלא גם עם תושבי גוש קטיף ופעילי ימין.
כך למשל ביולי 2005, נפצעו קל שני חיילים שהוצבו במעבר לאחר עימות עם תושבי גוש קטיף.
באוגוסט 2005 נסגר המעבר לתנועה אזרחית לאחר פקודה של ראש מטה פיקוד דרום, גיא צור.
עם זאת, האירוע לא עבר ללא אירועים כאשר בשלב מסוים התפרץ למחסום רוכב אופנוע שנסע במהירות ונכנס לתוך גוש קטיף.
חודש לאחר מכן, עם סיום ביצועה של תוכנית ההתנתקות פורק גשר מור, הגשר שחיבר את ציר כיסופים ועוד מספר צירי תחבורה בגוש למעבר כיסופים ובכך נסגר המעבר באופן סופי לאחר טקס בהשתתפותו של מפקד אוגדת עזה, אביב כוכבי (לימים הרמטכ"ל).
באוגוסט 2011 התקיים בסמוך למעבר אירוע שציין את יום השנה ה-6 לביצוע תוכנית ההתנתקות ופינוי הגוש מתושביו.
באירוע נכחו מאות ממתיישבי הגוש.
באירוע גם התקיים טקס בו עשרות בני נוער מכיתה ח' שהשתתפו בצעדה לעבר מקום הטקס העבירו את דגל גוש קטיף (דגל שהיה נפוץ מאוד בעת המחאה נגד תוכנית ההתנתקות) לילדי כיתה ז' כחלק ממסורת שמתקיימת מספר שנים.
בטקס השתתפו ידוענים בהם הרב של גוש קטיף, יגאל קמינצקי.
עם זאת, על אף סגירתו של הגוש, אזור של שטח המעבר ההיסטורי היה מוקד מתיחות מספר פעמים, גם כ-12 שנים לאחר סגירתו של המעבר כאשר צה"ל איתר מנהרת טרור שהייתה בתהליכי בנייה מתקדמים בצמוד למה שהיה בעבר מעבר כיסופים וכיום קטע מגדר המערכת סביב רצועת עזה.
לאחר האיתור, פוצץ צה"ל את המנהרה.
כתוצאה מכך נהרגו כ-8 מחבלים.
מספר מקורות ברשות הפלסטינית טענו שהמנהרה הייתה אמורה לשמש מספר פעילים של תנועת הג'יהאד האסלאמי.
ב-12 בנובמבר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פתח צה"ל את המעבר תחת השם "מעבר 147" על מנת לאפשר כניסה של סיוע הומניטרי לרצועת עזה.
מעבר טורנור רושו ("המגדל האדום") (ברומנית: Pasul Turnu Roșu, בהונגרית: Vöröstoronyi-szoros, בגרמנית: Roter-Turm-Pass, בלטינית: Porta Traiana - השער של טראיאנוס) הוא מעבר הרים בהרי הקרפטים הדרומיים ברומניה, הנחשב לפעמים ל"אוכף הרים".
הוא נמצא בגובה של 354 מ' בעמק הנהר אולט בגיא טורנו רושו ודרכו עובר הנהר אולט מחבל טרנסילבניה דרומה אל חבל ולאכיה או מונטניה.
לפי אחת ההשערות שמו של מעבר טונרו רושו - "המגדל האדום" - קשור למבצר שהוקם בשנת 1360 על יד סקסונים טרנסילבנים על יד היישוב בואיצה.
בניית המבצר הסתיימה בשנת 1370 בימי מלך לאיוש הגדול של הונגריה והוא נועד לפקח על הגיא שבעמק האולט קרוב לגבול עם נסיכות ולאכיה.
בין הכביש לאפיק הנהר אולט נשארו ממנו שרידי מגדל מלבנים אדומות ומכאן סברו שבא גם שם הגיא ומעבר ההרים וגם שם הכפר הסמוך, טורנו רושו.
על שפת האולט למעלה נראית גם מצודה, שנבנתה על חורבות ביצורים רומיים.
מעבר ההרים שבגיא מחבר את מחוז סיביו בדרום טרנסילבניה מצפון עם מחוז ולצ'ה בחבל ולאכיה ואולטניה בדרום.
מעבר טורנו רושו הוא דרך התחבורה הראשי בין בוקרשט, בירת רומניה, לבין ערי טרנסילבניה.
קרוב למעבר טורנו רושו, דרומית נמצא מעבר קוזיה (Pasul Cozia), מערבית מעבר קורמטורה וידרוציי (Pasul Curmătura Vidruței) ומזרחית - מנהרת קאפרה-בליה לאק (Tunelul Capra–Bâlea Lac) או "מעבר בליה".
צפונית נמצא הגבול הישן עם האימפריה האוסטרו-הונגרית וממלכת הונגריה לשעבר.
דרך מעבר טורנו רושו עובר הכביש האירופי E81 החופף כאן את הדרך הלאומית DN7 וכן מסילת הברזל פודו אולט-פיאטרה אולט או מסילת הרכבת המשנית 201. תחנת הרכבת הקרובה ביותר היא תחנת ואליה פראטלוי ("halta Valea Fratelui)
מתכננים עד שנת 2023 לכל היותר את החלפת הדרך הלאומית DN7 על ידי הכביש A1.
בימי האימפריה הרומית מעבר טורנו רושו היה אחד המעברים הראשיים של הפרובינקיה דאקיה, הנשלט על ידי מבצר קאסטרה טראיאנה (Castra Traiana), בצד הדרומי ועל ידי המבצר הקטן קאפוט סטנארום (Caput Stenarum) בצד הצפוני.
השם העתיק של המעבר היה בלטינית Porta Traiana - השער של טראיאנוס.
במקום נבנה בימי הביניים בשנים 1360–1370 בימי המלך ההונגרי לאיוש הגדול לבית אנז'ו מבצר של הסקסונים הטרנסילבנים, בנוי באבנים אדומות ("המגדל האדום") ששימש כנקודת מכס ומקום הגליה.
הטורקים העות'מאנים צרו על המבצר והובסו פעמיים: על ידי יאנוש הוניאדי בשנת 1442 ועל ידי אישטוואן טלגדי ב-1493.
בשנת 1770 חדרה מגפת הדבר לטרנסילבניה דרך מעבר טורנו רושו.
לכן "רופא הדבר" אדם שנו ארגן במקום אתר הסגר כדי למנוע את הפצת המחלה.
דרך מעבר טורנו רושו חדר הצבא הרוסי לטרנסילבניה ב-1849 על מנת לדכא את המהפכה ההונגרית של 1848–1849.
בעת מלחמת העולם הראשונה בחזית הרומנית ב-26 בספטמבר - 24 בנובמבר 1916 התנהלו כאן קרבות קשים בין הכוחות הגרמנים של אלפנקורפס וחטיבת הרגלים 187 של הצבא הגרמני לצבא הרומני.
בהזדמנות זו הלחין המלחין הגרמני גאורג פירסט את שיר הלכת "מארש המגדל האדום" - Roter Turmpaß-Marsch.
"מעבר להרים" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1970 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה השלישית במיני-אלבום השני של הצמד, "בשנה הבאה".
השיר נכתב והולחן על ידי שייקה פייקוב, והופק על ידי נורית הירש.
ב-23 בפברואר 1970 נכנס למצעד הפזמונים השבועי של קול ישראל במקום התשיעי.
ב-9 במרץ עלה למקום השישי – המיקום הגבוה ביותר בו דורג.
ב-30 במרץ, לאחר חמישה שבועות צעידה רצופה, יצא מהמצעד.
מעֵבר לאשמה ולכפרה: ניסיונותיו של אדם מובס לגבור על התבוסה הוא ספר מאת ז'אן אמרי, שם העט של הנס חיים מאייר, סופר אוסטרי ממוצא יהודי ושורד שואה.
התרגום העברי של הספר יצא לאור בשנת 2000.
הספר החל כתסכית ברדיו דרום גרמניה (SDR) ופורסם בשנת 1966. בתקופה זו גדל השיח בחברה המערב-גרמנית על מלחמת העולם השנייה ובשאלות סביב פשעי המלחמה והפרות זכויות האדם תחת המשטר הנאצי.
במיוחד נידונה סוגיית רדיפת היהודים שהחלה לפני המלחמה, שהביאה לשואה.
הדיונים התגברו עם התגלותם של הפרטים המחרידים על ההשמדה במהלך השנים שלאחר 1945.
הספר הוא אוסף של מאמרים אוטוביוגרפיים מאת המחבר, שהיה בעצמו אסיר במחנה אושוויץ.
אביו של אמרי היה יהודי ואמו קתולית והוא סווג כיהודי על פי הקריטריונים של האידאולוגיה הגזענית הנאצית כפי שנקבעו בחוקי נירנברג.
הספר מאופיין בבחינה עצמית רדיקלית של המחבר, שמטרתה הייתה: "לתאר את אופי קיומו של הקורבן".
ההתמקדות היא בחוויותיו כפליט, כאסיר וכקורבן של רדיפה והעינויים שאליהם היה נתון.
בה בעת, מאמריו של אמרי משקפים את הקושי של החברה המערב-גרמנית שלאחר המלחמה להטמיע את העבר הקרוב ואת רגשות האשמה והבושה שמעוררות עובדות היסטוריות בדיון הציבורי על העבר הנציונל-סוציאליסטי שצבר תאוצה בשנות השישים.
מעבר לכל דמיון הוא סרט דרמה קומית-רומנטית אמריקאית משנת 2006 בבימויו של מארק פוסטר.
התסריט לסרט נכתב על ידי זאק הלם.
בסרטים מככבים בויל פרל, מגי ג'ילנהול, דסטין הופמן, קווין לטיפה ואמה תומפסון.
הסרט, אשר הופק בתקציב של כ-30 מיליון דולרים, הכניס כ-53.7 מיליון דולר בקופות ברחבי העולם.
הארולד קריק הוא סוכן במס הכנסה (IRS) שחי חיים בודדים עם שגרה נוקשה ומדויקת.
ביום שבו הוא מקבל משימה לבדוק אופה בשם אנה פסקל, שבכוונה נמנעה מתשלום מיסים, הוא מתחיל לשמוע קול של אישה שמספרת את חייו.
כאשר השעון שלו נעצר והוא מכוון אותו מחדש על פי השעה שאומר לו עובר אורח, המספרת מציינת כי פעולה זו תוביל בסופו של דבר למותו של הארולד.
הארולד מתייעץ עם פסיכיאטרית, שמציעה לו לפנות למומחה לספרות אם הוא מאמין שיש לו מספרת.
הוא מבקר אצל פרופסור לספרות, ג'ולס הילברט, שבהתחלה מסרב להאמין לו.
עם זאת, ג'ולס מזהה מאפיינים של מספר כל-יודע במה שהארולד מספר, ומגלה עניין.
הוא מנסה לעזור להארולד לזהות את המחברת ולקבוע אם הסיפור שלו הוא קומדיה או טרגדיה.
בזמן שהארולד עורך את בדיקת המיסים של אנה, הוא מתחיל לפתח אליה רגשות, אך כאשר הוא דוחה באגביות עוגיות שהיא אופה עבורו כי הוא חושש שהן ייחשבו לשוחד, הוא רואה בכך סימן לכך שסיפור חייו הוא טרגדיה.
ג'ולס אומר להארולד להישאר יום שלם בבית ולא לעשות דבר.
באותו יום צוות הריסה הורס בטעות את הסלון של דירתו.
ג'ולס רואה בכך הוכחה שהארולד כבר לא שולט בחייו, ומייעץ לו ליהנות מהזמן שנותר לו ולקבל את גורלו.
הארולד לוקח חופשה מהעבודה, לומד לנגן בגיטרה, עובר לגור עם עמיתו דייב, ומתחיל לצאת עם אנה.
בגלל אהבתה אליו, הוא משוכנע שסיפורו הוא בעצם קומדיה.
במהלך פגישה עם ג'ולס, הארולד רואה בטלוויזיה ראיון עם הסופרת קארן איפל, ומזהה את קולה כמספרת של חייו.
ג'ולס, שמעריץ את עבודתה, מספר לו שכל ספריה הם טרגדיות שבהן הגיבור מת בסוף.
קארן עצמה מתקשה למצוא את הדרך הנכונה להרוג את דמותו של הארולד בספרה הבא, אך לבסוף מצליחה לפרוץ את מחסום הכתיבה שלה וממשיכה לכתוב.
הארולד מתקשר לקארן ומדהים אותה כשהוא מספר לה במדויק את עלילת הספר שלה.
הם נפגשים פנים אל פנים, והיא מסבירה שכתבה את סיום הסיפור אך טרם הקלידה אותו במלואו.
עוזרתה, פני, מציעה להארולד לקרוא את הסוף, אך הוא מסרב, ומעביר אותו לג'ולס.
ג'ולס מתרשם מאוד וקובע שזהו יצירת המופת של קארן, ושמותו של הארולד הוא חלק בלתי נפרד ממנה.
הוא מנחם את הארולד ואומר לו שמוות הוא בלתי נמנע, אך מוות כזה יהיה בעל משמעות עמוקה.
הארולד קורא את הסיום ומחזיר אותו לקארן, ואומר לה שהמוות שהיא כתבה עבורו יפהפה והוא מקבל אותו.
הוא מסיים כמה סידורים אחרונים ומבלה את הלילה האחרון עם אנה.
למחרת בבוקר, הוא חוזר לשגרת יומו בזמן שקארן ממשיכה לכתוב ולספר.
קארן מגלה שכאשר הארולד כיוון מחדש את שעונו, העובר אורח נתן לו שעה שהייתה שלוש דקות קדימה, ולכן הוא הגיע מוקדם מדי לתחנת האוטובוס.
ילד הרוכב על אופניים נופל מול האוטובוס, והארולד מזנק להצילו ונפגע בעצמו.
אך קארן, שמזועזעת מהאפשרות שהיא הביאה למוות של אדם אמיתי, אינה מסוגלת לסיים את המשפט שקובע את מותו של הארולד.
היא נפגשת עם ג'ולס ומציעה לו סיום מתוקן.
הארולד מתעורר בבית החולים, פצוע קשה אך בחיים.
רסיסים מהשעון שנהרס בתאונה חסמו את עורק הגומד שלו ומנעו ממנו לדמם למוות.
ג'ולס חושב שהסוף החדש מחליש את הספר, אך קארן מסבירה שהספר עסק באדם שלא ידע שהוא הולך למות – ואם הארולד ידע וקיבל את גורלו, הרי שהוא אדם שמגיע לו לחיות.
קארן מסיימת את הספר בנרטיב על חייו החדשים והמלאים של הארולד, כשהתמונה האחרונה היא של השעון ההרוס שהציל את חייו.
ויל פרל בתפקיד הרולד קריק - פקיד מס הכנסה ששומע מספר קולו
מגי ג'ילנהול בתפקיד אנה פסקל - אופה שמתאהבת בהרולד
דסטין הופמן בתפקיד פרופ' ג'ולס הילברט - מומחה לספרות שמייעץ להרולד
קווין לטיפה בתפקיד פני אשר - עוזרת שעוזרת לסופרים לסיים עבודותיהם
אמה תומפסון בתפקיד קרן אייפל - סופרת הנאבקת בחסימת כתיבה
טוני הייל בתפקיד דייב - חבר של הרולד מעבודה
טום הולס בתפקיד ד"ר קיילי - פסיכולוג
לינדה האנט בתפקיד ד"ר מיטג לפלר - פסיכולוגית שמייעצת להרולד
קריסטין צ'נוות' בתפקיד מנחה ערוץ ספרים - מנחת תוכנית טלוויזיה
באתר Rotten Tomatoes הסרט זכה לציון 73% בהתבסס על 155 ביקורות.
הקונצנזוס באתר: "פועל על שני ממדים, קומדיה אינטלקטואלית ומחקר על הרגשת משמעות לחיים.".
נוסף לכך, באתר Metacritic הסרט קיבל ציון 67 מתוך 100, בהתבסס על 34 ביקורות.
בנוסף, הסרט קיבל ביקורות חיוביות בעיקר, עם ציון על היצירתיות והמשחק של וויל פרל ואמה תומפסון.
מעבר ליקום הוא סרט דרמה רומנטית מוזיקלית אמריקאי משנת 2007 בבימויה של ג'ולי טיימור, המבוסס על תסריט מאת דיק קלמנט ואיאן לה פרנה.
הסרט משלב 34 שירים של הביטלס בביצועים חדשים ומככבים בו ג'ים סטרג'ס, אוון רייצ'ל ווד, ג'ו אנדרסון, דנה פוקס, מרטין לותר מק'קוי וט.
העלילה מתרחשת בשנות ה-60 הסוערות, ומתמקדת בסיפור אהבה בין ג'וד, פועל מספנה מליברפול, ולוסי, נערה אמריקאית, על רקע מלחמת וייטנאם ותנועות המחאה בארצות הברית.
הסרט הופק בתקציב של כ-45 מיליון דולר והכניס כ-29.6 מיליון דולר ברחבי העולם.
ג'וד, פועל מספנה מליברפול, נוסע לארצות הברית כדי למצוא את אביו, חייל אמריקאי לשעבר.
במהלך מסעו הוא פוגש את מקס, סטודנט מרדן, ואת אחותו לוסי.
ג'וד ומקס עוברים לניו יורק, שם הם מצטרפים לקהילה בוהמיינית הכוללת את סיידי, זמרת שאפתנית, ג'וג'ו, גיטריסט מוכשר, ופרודנס, נערה ביישנית מאוהיו.
ג'וד ולוסי מתאהבים, אך מערכת היחסים שלהם מתמודדת עם אתגרים על רקע גיוסו של מקס למלחמת וייטנאם והמעורבות הגוברת של לוסי בתנועות המחאה.
הסיפור משקף את המאבקים החברתיים והפוליטיים של התקופה, תוך שילוב שירי הביטלס המבטאים את רוח הזמן.
ג'ים סטרג'ס – ג'וד, פועל מספנה מליברפול המחפש את אביו.
אוון רייצ'ל ווד – לוסי, נערה אמריקאית ואחותו של מקס.
ג'ו אנדרסון – מקס, סטודנט מרדן ואחיה של לוסי.
דנה פוקס – סיידי, זמרת שאפתנית.
מרטין לותר מק'קוי – ג'וג'ו, גיטריסט מוכשר.
קרפיו – פרודנס, נערה ביישנית מאוהיו.
הסרט "מעבר ליקום" קיבל ביקורות מעורבות.
באתר Rotten Tomatoes הוא זכה לציון של 53% המבוסס על 180 ביקורות, עם הקונצנזוס: "המספרים המוזיקליים הפסיכדליים אינם מצליחים להסתיר את סיפור האהבה הקלישאתי והדמויות הכתובות באופן שטחי." באתר Metacritic הסרט קיבל ציון ממוצע של 56 מתוך 100, המבוסס על 29 ביקורות, המעיד על "ביקורות מעורבות או ממוצעות".
מבקרים ציינו כי הסרט מציע חוויה ויזואלית ומוזיקלית מרשימה, אך העלילה והדמויות סובלות מעומק רגשי מוגבל.
מַעֲבַר מוֹנְזֶ'נֶוְור הוא מעבר הררי מפורסם בגובה 1,854 מטרים בהרי האלפים, בין צרפת לאיטליה, הנחשב למעבר שבו השתמש ככל הנראה חניבעל בפלישתו לאיטליה ושימש אחר-כך בוודאות את יוליוס קיסר ואת שארל השמיני במלחמת 1494.
מעבר הרים זה מיוחד באפשרות המעבר הקלה והנוחה בו.
דרך המתאימה למרכבות עולה מבריאנסון בעמק דוראנס עד למעבר.
בנקודת המפגש בין צרפת לאיטליה שוכנים הכפרים בורג מון ז'נבר מהעבר הצרפתי וקלוירס מהעבר האיטלקי.
שני הכפרים מאוכלסים תמיד, כיוון שהמעבר מוגן מרוח הצפון ולכן ניתן לחיות בו גם בשיא החורף.
בתקופה הרומית שימש המעבר חלק מוויה דומיטיה, דרך המעבר מאיטליה לספרד דרך גאליה נארבוננסיס.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה על הר שברטון הסמוך למעבר בנו איטלקים מבצר צבאי.
הוא היה פעיל במלחמת העולם השנייה.
המעבר לשיטה המטרית הוא תהליך המעבר של מדינות שונות לשימוש בשיטה המטרית, כתחליף לשימוש ביחידות מידה שהיו נהוגות קודם לכן.
הליך זה החל בצרפת ב-1790, לאחר המהפכה הצרפתית, והתפשט לשאר מדינות העולם.
כיום, 95% מאוכלוסיית העולם משתמשים בשיטה המטרית.
עד לתחילת שנת 2005, סיימו המדינות אשר היוו בעבר את חבר העמים הבריטי את המעבר לשיטה המטרית, כשהאחרונה בהן, אירלנד, סיימה את המהלך ב-20 בינואר 2005. למעט ארצות הברית, מיאנמר (בורמה) וליבריה, כל מדינות העולם משתמשות כעת בשיטה המטרית כשיטה רשמית, ושתי האחרונות משתמשות בה בפועל.
בממלכה המאוחדת, אף שהשיטה המטרית היא שיטה רשמית, המעבר המלא לשיטה זו טרם הסתיים, וכך גם בגיאנה ובאנטיגואה.
במדינות רבות (ובעיקר בצרפת, בממלכה המאוחדת, בקנדה וביפן), עורר הליך המעבר לשיטה המטרית התנגדות רבה, ובארצות הברית עדיין ישנה התנגדות רבה לניסיונות הממשל הפדרלי לעבור לשיטה המטרית.
השימוש של האיחוד האירופאי בשיטה המטרית, ודרישתו שעד שנת 2010 כל הסחר עמו יתנהל בשיטה זו, מהוות גורם רב השפעה בהחלטת מדינות בהן עדיין לא יושמה השיטה במלואה, להתחיל וליישמה.
המצב לפני המעבר לשיטה המטרית
בימי הביניים נקבעו שיטת המדידה בכל עיר ועיר על ידי הגילדות המקומיות.
נוהג זה גרם להיעדר אחידות בין הערים השונות, ולעיתים אף באותה עיר עצמה.
דוגמה לכך היא יחידת האורך "אל" (ell או elle) שהייתה מקובלת באירופה בימי הביניים.
גודלה הממוצע בגרמניה היה 40.2 ס"מ, אולם בהולנד היה גודלה הממוצע של היחידה 70 ס"מ ובאדינבורו 94.5 ס"מ.
כדוגמה נוספת ניתן להביא סקר שנערך בשווייץ בשנת 1838, וגילה כי ליחידת המידה "רגל" יש 37 גדלים שונים במחוזותיה השונים של שווייץ, וליחידת ה"אל" יש 68 גדלים שונים.
הסקר גילה 63 יחידות שונות למדידת משקל (מידת היבש) ו-70 למדידת נוזלים (מידת הלח).
המהפכה הצרפתית והמלחמות הנפוליאוניות הביאו לביטול רבות מהשיטות ולראשית ההאחדה והמעבר לשיטה המטרית.
התפתחות המסחר הבינלאומי והצורך בסטנדרטים ובאחידות בשיטות המדידה היו הגורם המכריע לכך שהשיטה המטרית היא השיטה השלטת כיום ב-95% מהעולם.
מערכת היחידות הבינלאומית - (SI (Système International
מדענים רבים, ובייחוד מדענים צרפתים, תמכו כבר בשנת 1640 במעבר לשיטה מטרית.
השיטה אומצה לראשונה לאחר המהפכה הצרפתית, ב-1789, בהתאם לעקרונות המהפכה והעדפת "היגיון מדעי" על פני מסורות ומקובלות קודמות.
בתחילה נבחרו היחידות "מטר" (Metre) למדידת מרחק, "גרם" (Gram) למדידת מסה ו"שנייה" (Second) למדידת זמן.
באמצעות יחידות אלה ניתן למדוד גם מהירות (מטרים לשנייה), תאוצה (מטרים לשנייה-לשנייה) וכו'.
השיטה המקובלת כיום נקבעה בשנת 1971, והיא מפוקחת על ידי הלשכה הבינלאומית למידות ומשקלות (Bureau International des Poids et Mesures), המחזיקה ביחידות מידה סטנדרטיות (International prototype) וכן במתכון להכנת יחידות אלה.
כך, לדוגמה, שומרת הלשכה הבינלאומית למידות ומשקולות את הקילוגרם - העשוי מסגסוגת פלטינה-אירידיום המכונה - "Le Grand Kilo" ("הקילו הגדול") ואת אופן היצירה המדויק של יחידה זו.
לאחר המהפכה הצרפתית ניסו להפוך גם את מדידת הזמן למדידה עשרונית, אולם ניסיון זה נכשל.
בשיטה המטרית הצרפתית המקורית חולק לוח השנה מחדש ונוצר הלוח הצרפתי המהפכני, שקבע חלוקה חדשה של השנה, בניסיון לסדר בצורה יותר מדעית את 12 החודשים.
כל חודש חולק לשלושה שבועות וכל שבוע עבודה הורכב מ-10 ימים, יום הורכב מ-10 שעות, שעה הורכבה מ-100 דקות, ודקה הורכבה מ-100 שניות.
משתמע מכך שביום אחד היו 100,000 שניות במקום 86,400, והשנייה המטרית הצרפתית הייתה קצרה ב-14% מהשנייה המקובלת.
הלוח הצרפתי הונהג על ידי הממשלה הצרפתית ב-24 באוקטובר 1793 בתקופת שלטון המהפכה הצרפתית ועמד בתוקף משך 13 שנים.
הלוח המהפכני בוטל על ידי נפוליאון עקב התנגדות ההמונים והתנגדות הכנסייה הקתולית, כיוון שהחלוקה החדשה ביטלה לחלוטין את השבוע המסורתי על הקשריו הדתיים, ואת הימים הקדושים לנצרות.
גם בסין, במאה ה-17 נהגו למדוד זמן בשיטה מטרית זהה לשיטה המטרית הצרפתית.
ישנן שלוש דרכים עיקריות לביצוע המעבר משיטה מסורתית לשיטה מטרית:
הדרך הראשונה מכונה "מפץ גדול" - שיטה זו ננקטה על ידי הודו.
על פי שיטה זו ביום מסוים נאסר השימוש בשיטות הישנות והתבצע מעבר לשיטה מטרית.
השיטה המטרית הפכה לשיטה החוקית בהודו ב-1 באפריל 1960 וב-1 באפריל 1962 נאסר, על פי חוק, השימוש בשיטות אחרות.
הדרך השנייה הדרגתית יותר - ובמהלכה מותר השימוש בשתי שיטות בו זמנית, ובהמשך נאסר בצורה הדרגתית השימוש בשיטות אחרות.
האימפריה הבריטית התירה שימוש בשיטה המטרית בשנת 1873, אולם לא נאסרו שימושים בשיטות הישנות עד שנות ה-80 של המאה ה-20. גם ביפן נמשך המעבר מהשיטה המסורתית לשיטה המטרית כ-70 שנה.
דרך אחרת היא להגדיר מחדש את היחידות המסורתית כך שיקבלו ערכים מטריים.
שיטה זו ננקטה בסין, כאשר יחידת מדידת המשקל המסורתית, ג'ין, הוגדרה מחדש והיא שקולה כיום לק"ג.
בממלכה המאוחדת הוצע להגדיר מחדש את היחידה של 500 ליבראות כ-500 ק"ג, אולם רעיון זה לא זכה לתמיכת הממשלה.
ברוב המדינות במזרח התיכון וגם בישראל אומצה הגדרה חדשה למידה המסורתית "דונם".
כיום מוגדר דונם כ-1,000 מטרים רבועים, כך שהוא משתלב בשיטה המטרית.
בדרך כלל, האוכלוסייה המבוגרת מתקשה להסתגל למעבר בין השיטות.
בקנדה, למשל, מרבית התושבים עדיין משתמשים למדידת טמפרטורה במעלות פרנהייט (בעיקר כאשר מדובר בטמפרטורות בישול).
בצרפת שלאחר המהפכה הצרפתית התנגדו ההמונים לשיטה החדשה.
נפוליאון השיב את השיטה המסורתית אולם הגדיר מחדש את היחידות במונחים מטריים וכך אפשר למעשה לציבור להתרגל לשיטה המטרית - מעבר שבוצע בפועל בשנת 1837.
השיטה המטרית אומצה במהרה על ידי מדענים וסוחרים אירופיים, ובהמשך, בלחץ הציבור, התקבלה על ידי הממשלות השונות.
הממלכה המאוחדת של ארצות השפלה (שכללה את הולנד, בלגיה ולוקסמבורג) אימצה את השיטה ב-1820. ספרד ומושבותיה בדרום אמריקה אימצו את השיטה בשנות ה-50 של המאה ה-19. איטליה ב-1861 וגרמניה ב-1871 אימצו את השיטה לאחר איחודן.
בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-19 אימצו את השיטה פורטוגל, נורווגיה, שוודיה והאימפריה האוסטרו הונגרית.
עד שנת 1900 אימצו את השיטה 39 מדינות באירופה ובאמריקה הלטינית.
המדינה האסייתית הראשונה שאימצה את השיטה הייתה מונגוליה, ב-1918, ולאחריה קמבודיה ואפגניסטן, בשנות ה-20 של המאה ה-20. יפן החלה את המעבר לשיטה המטרית ב-1891, וב-1924 החליטה ממשלת יפן להחליף את השיטה המסורתית בשיטה המטרית, אולם בשל התנגדות הציבור הדבר לא יצא לפועל.
השלטון הצבאי האמריקאי ביפן השליט את המידות האמריקאיות לזמן מה, אך רק ב-1969 הסתיים המעבר לשיטה המטרית (אף שיש עוד אנשים המשתמשים בשיטת המדידה היפנית המסורתית - שאקו קאן).
בהודו המעבר לשיטה המטרית היה מהיר ביותר, בעיקר בשל העובדה שמרבית התושבים היו אנאלפביתים וכלל לא היו מודעים לשיטה המסורתית הבריטית, שהונהגה על ידי השלטונות הבריטיים בהודו.
בפועל, מרבית תושבי הודו (למעט בני המעמדות העליונים שהתחנכו בממלכה המאוחדת) השתמשו בשיטות מסורתיות ולא היה סטנדרט לאומי.