tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחמישה עשר כסלו, עברתי לגור בירושלים".
באירלנד, תצפיות בשביט הגדול הוכנסו לספר דברי ימי ממלכת אירלנד: כוכב נהדר הופיע בדרום-מזרח בחודש הראשון של החורף: היה לו זנב מעוקל דמוי קשת, דמוי ברק בהיר שאורו האיר את פני כדור הארץ, והרקיע ממעל.
הכוכב הזה נראה בכל חלקי מערב אירופה, ועורר תמיהה על ידי הכל.
השבוע הייתה מהדורת חדשות שבועית ישראלית ששודרה בימי שישי בערוץ 10. את המהדורה הגיש מיקי רוזנטל, אחריו הגיש גיא זהר ובהמשך הגישה נסלי ברדה.
לפני עליית התוכנית, שודרה "חדשות שישי" עם דב גיל-הר ברצועה של התוכנית.
התוכנית הניבה נתוני רייטינג נאים אך לא הצליחה ליצור תחרות מול "אולפן שישי" ערוץ 2.
ב-7 במאי 2010 עלתה התוכנית לאוויר.
את התוכנית הגיש מיקי רוזנטל.
התוכנית הראשונה רשמה מדורג של 6.1%.
בספטמבר 2010 פרש מהגשת התוכנית.
בעקבות כך התוכנית יצאה לפגרה של חודשיים.
ב-10 בדצמבר 2010 חזרה התוכנית לאוויר.
גיא זוהר נבחר להחליף את מיקי רוזנטל.
ב-9 בספטמבר 2011 הודיע גיא זוהר בשידור חי על התפטרותו מהנחיית התוכנית.
זאת בעקבות שידור התנצלות חריגה באורכה על "פרסום דברי כזב" ועל כך שחברת החדשות "לא בדקה עובדות לפני פרסומן" בכתבה על שלדון אדלסון ששודרה בתוכנית חודשים אחדים קודם לכן.
בעקבות כך נבחרה נסלי ברדה להחליף את זוהר בהגשת התוכנית.
ב-1 ביוני 2012 שודרה התוכנית בפעם האחרונה, זאת לאחר שב-6 ביוני אישרה הרשות השנייה להוריד את התוכנית מהאוויר בעקבות המשבר שהיה אז בערוץ.
לאחר ירידת התוכנית שודרה מהדורת חדשות קצרה.
לאחר כמעט שנה לאחר ירידת התוכנית שובצה ברצועה "שישי".
השבט היא להקת היפ הופ ישראלית.
חברי ההרכב הם איתי "טונה" זבולון, אדם "סבא ג'ון" טל, מיטל "מתוקה" רחמיאן ואורי "אוז" גרבש.
הלהקה החלה את דרכה בשנת 1999. בשנה שלאחר מכן, התארחה באלבום האוסף של מאד מאן, "מיקרופון למקסימום", בשיר "מיקרופון למקסימום".
ב-2006 הוציאה הלהקה את אלבומה היחיד, "השבט".
השבחה היא תהליך של יצירת רווח מנכסים.
הפקת הרווח נעשית באחת משתי דרכים, ולעיתים בשילוב של שתיהן: הדרך הראשונה היא רכישת נכס במחיר מסוים, השבחתו ומכירתו לאחר מכן ברווח.
הדרך השנייה היא השבחת נכס קיים שמייצר הכנסה על מנת להגדיל את ההכנסה המתקבלת ממנו.
נכסים שמתאימים להשבחה הם נכסים שעלותם הראשונית גבוהה, כך שעל ידי השקעת משאבים נמוכה יחסית, או אף על ידי יצירת שינויים ללא כל השקעת משאבים, ניתן לעלות את ערכם באחוזים מסוימים, שלאור מחירם המקורי הגבוה מתרגמים לסכומים גבוהים מאוד.
השבחה היא פעולה יזומה על ידי המשביח.
יש להבדיל בינה לבין עליית ערך של נכסים כתוצאת לוואי של פעולת גורמים חיצוניים, המחויבת לעיתים בהיטל השבחה.
השבחת נדל"ן מתבצעת על ידי רכישת נכס, שיפוצו, שדרוגו או הרחבתו.
כאשר נכס נמצא במצב תחזוקתי ירוד הדרך המהירה להשבחתו תהיה שיפוץ.
כאשר מדובר בנכס שמתוחזק היטב, ניתן להשביחו על ידי שדרוגו – התקנת מערכות שלא קיימות בו, החלפת חלקים ממנו בחלקים יוקרתיים או אף עיצוב מחדש של הנכס.
הרחבת נכס או שינוי תפקודו (למשל מחסן שהופך לחדר כושר) מתאימה להשבחת נכסים שלהם זכויות בניה או שימוש אחרות שטרם מומשו.
השבחה של נכס מאפשרת רווח בעיקר ממכירתו במחיר גבוה מהמחיר בו הוא נרכש, העלאת דמי השכירות שניתן לקבל בעדו, או שילוב של השניים.
ההבדל בין השבחת נכסים לבין עליית ערך נכס כתוצאה מכוחות שוק או גורמים חיצוניים (למשל, בניית פארק ליד בניין קיים) היא שהמשביח "מאלץ" את עליית הערך, ובדרך כלל בפרק זמן קצר מאוד.
דרך פעולה נפוצה, לכן, היא השבחה של נכס קיים כהכנה למכירתו.
השבחת עסקים היא תחום רחב מאוד, שבבסיסו שיפור העסק על מנת להגדיל את הריווחיות שלו.
הן השיפור והן התוצאה יכולים להתבצע ולבוא לידי ביטוי בדרכים רבות.
שיפור יכול להיות מושג על ידי הקטנת ההוצאות, התייעלות, הגדלת התפוקה, מיקוד, הגדלת נתח שוק, פניה לשווקים חדשים ועוד.
התוצאה יכולה לבוא להתבטא בהגדלת הרווחיות אך גם בהארכת תוחלת החיים של העסק (למשל כשפטנט עליו מסתמך העסק עומד לפוג), העלאת ערך הנכסים שברשותו וכן הלאה.
השבחת העסקים היא חלק ממנהל עסקים.
גם בהשבחת עסקים מקובלת גישה של רכישת עסק, השבחתו, ומכירתו לאחר מכן ברווח.
לדוגמה, קנייה של עסק על סף פשיטת רגל, שיפורו והפיכתו לעסק רווחי, מאפשרת מכירתו במחיר העולה בהרבה על מחיר רכישתו.
השבחה של פלטפורמות תחבורה כגון אוניות, מטוסים ורכבות, מתבצעת על ידי חברות שמתמחות בכך.
ההשבחה מתבצעת על ידי התקנה של מערכות שמשפרות את הביצועים, או החלפת ציוד ישן בחדש.
התוצאה של השבחה מאפשרת שימוש יעיל יותר או אף את עצם המשך השימוש בפלטפורמה.
על פי רוב, ההשבחה מוזמנת על ידי החברות המפעילות את הציוד באופן שוטף (חברות ספנות, תעופה, או רכבות) הממשיכות להפעיל את הציוד לאחר השבחתו, אך יש שחברות העוסקות בהשבחה רוכשות ציוד על מנת להשביחו ולמכרו לאחר מכן לכל המעוניין.
השבחת מכוניות נעשית לשם רווח אך נפוצה מאוד גם כתחביב.
מכוניות מסוגים שונים מושבחות מטעמים שונים.
השבחה לשם רווח תתבצע בדרך כלל למכוניות יוקרה או אספנות, במטרה להעלות את ערך המכונית, אך לעיתים גם לרכבים רגילים לצורך מכירתם.
לעיתים מושבחות מכוניות לצורכי ספורט מוטורי, במקרים כאלה מושבחות אף מכוניות פשוטות על מנת להעניק להן יכולות וביצועים שלא תוכננו עבורן על ידי היצרן.
השבחת מכוניות כתחביב נעשית לעיתים לשם האומנות שבדבר, ולעיתים על מנת לאפשר לרכב שימושים נוספים או מיוחדים - למשל הפיכת אוטובוס למקום מגורים נייד.
השבחת מערכות נשק היא חלק מתעשיית הנשק.
מערכות נשק יקרות מאוד ומהוות נטל תקציבי נכבד על מדינות.
פיתוח מערכות וטכנולוגיות חדשות הופך מערכות נשק למיושנות במהירות רבה, ואחת הדרכים להתמודד עם הבעיה היא על ידי השבחת הציוד ללא החלפתו.
מערכות נשק עוברות השבחה על ידי החלפת מנועים, החלפת חימוש (למשל החלפת תותחי טנקים לתותחים מקליבר גדול יותר), שיפור מיגון, שיפור מערכות קשר ואלקטרוניקה, ועוד.
תחום השבחת נשק הוא נתח חשוב בתעשייה הביטחונית בישראל.
בין המערכות שהושבחו בישראל מטוסי קרב, טנקים, כלי ארטילריה וצמ"ה.
השבחת יהלומים היא פעולה שבה משופר מראה היהלום, על מנת לשפר את סיכוייו להימכר.
השבועה הוא שיר שכתב המשורר אברהם שטרן (יאיר) (לימים מייסד ומנהיג הלח"י), בשנת ה'תרצ"ד.
השיר מבטא את המחויבות העמוקה לעם ישראל ואדמתו, תוך קידוש ערכיו וזהותו הלאומית המסורתית, וביטול של כל רצון ואינטרס אחר.
השיר פורסם לראשונה בגיליון הלח"י "למחתרת" בה' בשבט ה'תש"א
בתוכנו של השיר מתבטאת תפיסתו של יאיר לגבי מרכזיותם של הרעיון הלאומי והמאבק למען האומה וכבודה - דברים המתאימים לרשימה שכתב זמן מועט לפני מותו עבור גיליון הלח"י "למחתרת":
השיר מדגיש את ההתמסרות הטוטאלית לעצם הרעיון, תוך השלכת כל הרצונות האישיים והתמקדות במשימה זו: .
גם דברים אלו מבוססים על הכרתו בהיות הרעיון כשלעצמו עיקר, ובחשיבות ההתמסרות המוחלטת אליו:
ההדגשה החוזרת ונשנית של ערכי עם ישראל והיחס אליהם כ"קודש" - "על משמר הקדוש", "על אדמת ישראל", "על חיי ישראל", "ושמו לקדש בגויים" - מאפיינת את תפיסתו של יאיר, הדוגלת בחיבור ליהדות המסורתית וערכיה.
בניגוד לתנועת הכנעניות, שהתפארה בשבירת עול המסורת, בבוז ליהדות העתיקה וליהודי הגולה, יאיר מדגיש את הכבוד, החיבור, והמרכזיות לערכים אלו.
הוא לא מתמקד בפיאור המלחמה והנקם, כי אם במחויבות להגנה על עם ישראל מתוך הזדהות עמוקה עם הלאום.
עד כדי שבועה למסור למען עם ישראל ואדמתו את חייו ודמו.
השיר הולחן בשנת 2019 כאשר אליסף פיניש קרא את שיריו של שטרן, וחש חיבור עז לשירו זה והחליט להלחינו.
בתוך שעה הוא סיים להלחינו ולהקליטו.
השבט השלושה עשר הוא ספר מאת הסופר והעיתונאי ארתור קסטלר שיצא לאור בשנת 1976. הספר פורש את הטענה שלפיה מקורם של היהודים האשכנזים אינו מהעברים בני העת העתיקה, אלא מהכוזרים, עם ממוצא טורקי.
קסטלר מעלה את ההיפותזה שהכוזרים שהתגיירו היגרו מערבה אל מזרח אירופה כשהאימפריה הכוזרית קרסה.
קסטלר השתמש בעבודות קודמות מאת דאגלס מורטון דנלופ, רפאל פטאי ואברהם פולק כמקורות לעבודתו.
כוונתו הנקובה הייתה לשלול את האנטישמיות על ידי הפרכת הבסיס הגזעי שלה.
הביקורות הפופולריות על הספר היו מעורבות, וביקורות אקדמאיות על הספר היו שליליות באופן כללי, והביוגרפים דייוויד סזרני ומייקל סקאמל, שחיברו ביוגרפיות על קסטלר, ביקרו זאת.
הספר תורגם לעברית על ידי חיים לוי ויצא לאור בהוצאת מאזנים בתש"ס.
קסטלר מקדם את הטענה שהיהודים האשכנזים הם לא צאצאיהם של בני ישראל ההיסטוריים, אלא של הכוזרים, עם טורקי שמוצאו בין הים השחור לים הכספי וצפונית לשם, שם הוקמה ממלכה כוזרית.
ההיפותזה של קסטלר היא שהכוזרים, שהמירו את דתם ליהדות במאה ה-8, נדדו מערבות אסיה אל השטח שהוא כיום מזרח אירופה (בעיקר אוקראינה, פולין, בלארוס, ליטא, הונגריה וגרמניה) במאות ה-12 וה-13, בזמן שהאימפריה הכוזרית קרסה.
בסופו של הפרק האחרון בספר, קסטלר מסכם את תוכן הספר ואת כוונותיו כך:
מתיאס גרדנל כתב שטענתו של קסטלר "מבוססת בחלקה על אנתרופולוגיה חובבנית", ושטיעוניה המדעיים מגיעים מהספר "The Myth of a Jewish Race" משנת 1975 מאת רפאל פטאי וביתו ג'ניפר.
היא גם מסתמכת על עבודותיהם של היסטוריונים מוקדמים יותר, במיוחד ספרו של ההיסטוריון הרוסי-ישראלי אברהם פולק, "כזריה: תולדות ממלכה יהודית", ו-"History of the Jewish Khazars" משנת 1954 של דאגלס מורטון דנלופ, מחבר שקסטלר עצמו מתאר כמקור עיקרי.
ניל מקאינס כותב שדנלופ היה, לעומת זאת, "הרבה יותר זהיר" במסקנותיו, כפי שהיו גם היסטוריונים אחרים בתחום הכוזרים, כמו פיטר גולדן ומשה שולבס.
גולדן עצמו תיאר את הספר כ"שנוי במחלוקת", וציין שהוא כלל "טענות מרחיקות לכת על מורשת והשפעה כוזריות".
סיבתו של קסטלר לכתיבת הספר
מייקל סקאמל, שכתב את הביוגרפיה של קסטלר, כתב שקסטלר סיפר לביולוג הצרפתי פייר דבריי-ריצן שהוא "היה משוכנע שאם הוא יוכל להוכיח שרוב יהודי מזרח אירופה (אבותיהם של האשכנזים המודרניים) היו צאצאיהם של הכוזרים, הבסיס הגזעי לאנטישמיות יופרך והאנטישמיות עצמה תוכל להיעלם".
על פי ג'ורג אורבן , הרצון של קסטלר לקשר בין היהודים האשכנזים לכוזרים היה "מבוסס על אמונה מרומזת שהעושר האינטלקטואלי וההשפעה הבינלאומית של ההונגרים והיהודים, בפרט היהודים ההונגרים, היה בגלל זיקה לא מוסברת אבל בפירוש עתיקה בין שני העמים".
בספרו "מתי ואיך הומצא העם היהודי?", שלמה זנד כותב ש"בזמן שהכוזרים הפחידו את ההיסטוריונים הישראלים, שאף אחד מהם לא פרסם מאמר בנושא, 'השבט השלושה עשר' של קסטלר עצבן ועורר תגובות כועסות.
לקוראי העברית אין גישה לספר עצמו הרבה שנים, והם לומדים עליו רק דרך הגינויים הארסיים".
במאמר בוול סטריט ג'ורנל, אוון גולדסטיין כתב ש"זנד מציע שאלו שתקפו את ספרו של קסטלר עשו זאת לא בגלל שהוא חסר איכות, אלא בגלל שהמבקרים היו פחדנים ומונעים מאידאולוגיה.
'איש אינו רוצה ללכת לחפש מתחת לסלעים שעקרבים ארסיים מסתתרים מתחתם, מחכים לתקוף את הדימוי העצמי של האתנוס הקיים ושאיפותיו הטריטוריאליות'."
בעולם הערבי, התיאוריה שהעלה קסטלר בספרו אומצה בידי אנשים שטענו שאם מוצא היהודים האשכנזים הוא כוזרי בעיקרו, ולא שמי, אין להם שוב תביעה היסטורית לשטח מדינת ישראל, והם גם לא מושא ההבטחה המקראית של כנען לבני ישראל, וכך בניגוד לבסיס התאולוגי של הציונות הדתית היהודית וגם של ציונים נוצרים.
ציר ערב הסעודית באו"ם טען שהתיאוריה של קסטלר "שללה את זכותה של ישראל להתקיים".
קסטלר לא ראה את המורשת הכוזרית לכאורה כשלילה של תביעתם של היהודים לארץ ישראל, שהוא סבר שהתבססה על החלטת האו"ם ולא על בריתות מקראיות או ירושה גנטית.
לדעתו, "הבעיה של ההתערבבות הכוזרים לפני אלף שנים...
ספרו של קסטלר שובח בידי המגזין הנאו-נאצי "The Thunderbolt" כ"הפצצה הפוליטית של המאה", ונתמכה בהתלהבות בידי חסידי תנועת הזהות הנוצרית.
ע"פ ג'פרי קפלן , "השבט השלושה עשר" היה "המקור העיקרי של 'הזהות הנוצרית' לתאוריית הכוזרים"; הם הרגישו שספרו של קסטלר אישש את אמונותיהם שלהם בנוגע ליהודים.
גולדסטיין כתב "קסטלר והתיאוריה הכוזרים שקידם חיות בביצות הקדחת של תנועת העליונות הלבנה".
מייקל ברקון כתב שקסטלר היה ככל הנראה "לא מודע לשימוש שאנטישמים עשו בתאוריית הכוזרים".
לאחר שהספר יצא לאור לראשונה, פיצרוי מקלין קרא לספר "מצוין" ב-"New York Times Book Review"; הוא כתב ש"ספרו של מר קסטלר הוא קריא כפי שהוא מעורר מחשבה.
שום דבר לא מעניין יותר מהמיומנות, האלגנטיות והבקיאות שבה הוא מציג את העובדות ומפתח את התאוריות שלו".
בביקורת על הספר בשביל ה-Washington Report on Middle East Affairs, העיתונאית והסופרת גרייס הלסל תיארה את הספר כ"ספר שנחקר בקפידה" ש"מפריך את התפיסה של 'גזע' יהודי".
למרות כמה ביקורות חיוביות, ג'יימס א.
בוורלי כותב ש"כש'השבט השלושה עשר' יצא לאור, הביקורות האקדמיות עליו היו מהירות, פומביות ושליליות באופן כללי", ואוון גולדסטיין מציין שהספר "הותקף בידי המבקרים".
ביקורת במגזין Time מאוגוסט 1976 תיארה את התאוריה של קסטלר כ"פשוטה מדי, למרות המאמץ הברור והזמן שהמחבר השקיע במחקר שלו", וציינה ש"קסטלר מציע שטף של מידע אבל לא מספיק עובדות מוצקות כדי לתמוך בטענה שלו".
ביקורת במגזין National Review מנובמבר 1976 ציינה שלספר "לא היה את הערך של מחקר כנה ומבוצע כהלכה ולא את הפנייה הרגשית של פולמוס שנוי במחלוקת - רק את סימני ההיכר של ספר שנחקר בצורה גרועה ונכתב בחפזון".
הניתוח של קסטלר תואר כ"תערובת של אטימולוגיות שגויות ומקורות ראשוניים שפורשו לא נכון" בידי שמעון אברמסקי ב-1976 וחיים מקובי ב-1977.
ברקון תיאר את הספר כ"מחקר אקסצנטרי", וכתב שקסטלר היה "לא מצויד במומחיות שהנושא עלול להצריך", אבל הוא "אף על פי כן עשה ניסיון רציני של חובבן לחקור ולתמוך בתאוריה".
הונדרט, פרופסור להיסטוריה של יהדות פולין, כתב ב-2006 ש"אין ראיות לתמוך בתאוריה שאבותיהם של יהודי פולין היו יהודים שהגיעו ממלכת כזריה היהודית שבקרים", ותיאר את קסטלר כ"המצודד הידוע ביותר" בתאוריה.
ג'פרי גולדברג כתב ב-2009 שהספר היה "שילוב של [רעיונות] נשכחים ומוטלים בספק".
כותבי ביוגרפיות של קסטלר גם היו ביקורתיים כלפי הספר.
בספר "Arthur Koestler: The Homeless Mind" משנת 1998, דייוויד סזרני כתב שהספר "עושה שימוש סלקטיבי בעובדות בשביל מסקנה פולמוסית באופן מוגזם" ושהוא "מגוחך כמחקר".
בספר "Koestler: The Literary and Political Odyssey of a Twentieth-Century Skeptic" משנת 2009, מייקל סקאמל כתב שהתאוריה של קסטלר "הייתה כמעט לגמרי משוערת ומבוססת על הראיות הנסיבתיות הדקיקות ביותר".
מחקר משנת 2005 שנערך בידי נבל (Nebel) ואחרים, שמתבסס על סימנים פולימורפיים של כרומוזום Y, הראה שיהודים אשכנזים קרובים לקבוצות יהודיות ומזרח-תיכוניות אחרות יותר מלאוכלוסיות שבקרבן הם חיו באירופה.
עם זאת, נמצא ש-11.5 אחוזים מהאשכנזים הזכרים משתייכים להפלוגרופ R1a, שושלת כרומוזום Y הדומיננטית בקרב אנשי מזרח אירופה, מה שמעיד על זרימת גנים אפשרית.
בהתייחסם ל"השבט השלושה עשר", עורכי המחקר כתבו ש"כמה מחברים טוענים שאחרי קריסת הממלכה שלהם בחצי השני של המאה ה-10, הכוזרים שהתגיירו נטמעו באוכלוסייה היהודית-אשכנזית המופיעה במזרח אירופה".
הם סיכמו: "לעומת זאת, אם הכרומוזומים R-M17 בקרב היהודים האשכנזים אכן מייצגים שרידים מהכוזרים המסתוריים, אז לפי המידע שבידינו, התרומה שהותירו מיוחסת לאב מייסד אחד או כמה גברים קרובים, ולא עולה מעבר לכ-12 אחוזים מהאוכלוסייה האשכנזית בהווה".
מייקל בלטר כתב בכתב העת Science שהטענה של קסטלר "מתעמתת עם כמה וכמה מחקרים אחרונים שמראים שליְהוּדִיּוּת, כולל הגרסה האשכנזית, יש שורשים גנטיים עמוקים".
הוא מאזכר מחקר משנת 2010 של הגנטיקאי הארי אוסטרר שמצא שיהודים אשכנזים "מקובצים קרוב יותר ליהודים ספרדים או מזרח תיכוניים, ממצא שהחוקרים אומרים שלא עקבי עם ההיפותזה הכוזרית" ומסכם ש"כל שלוש הקבוצות היהודיות - מזרחים, ספרדים ואשכנזים - חולקות סימנים גנטיים משותפים שמבדילים אותן מאוכלוסיות אחרות ברחבי העולם".
הגנטיקאי נואה רוזנברג טען שלמרות שמחקרי DNA אחרונים "לא נראה שתומכים" בהיפותזה הכוזרית, הם "גם לא סותרים אותה לחלוטין".
השבועה האפבית היא שבועת אמונים שנשאו צעירים אתונאים לפני כניסתם לאפביה - המוסד המכשיר אותם להיות לוחמים ולהתקבל כאזרחי אתונה.
השבועה נזכרת בנאומו של המדינאי ליקורגוס (338–326 לפנה"ס) כנגד אדם בשם ליאוקרטס שאותו האשים בבגידה.
ליקורגוס מאשים אותו שהפר את השבועה שנושאים גברים צעירים לפני קבלת האזרחות והתואר אפבוס .
הנשבע מתחייב להיות נאמן לאתונה ולעשות כמיטב יכולתו למענה כלוחם וכאזרח.
הנשבעים היו גברים בני 18 המועמדים להצטרף לדֵמֵה ולהתקבל כאזרחים אתונאים לאחר שעברו בחינה שאישרה שהם זכאים לכך בהיותם אנשים חופשיים, בני הגיל המתאים, ובנים להורים אזרחי אתונה.
טקס ההשבעה נערך במקדש אגלאורוס , שהיה על המורד המזרחי של האקרופוליס.
לאחריו יצאו המושבעים למצעד שבו עברו דרך מקדשים לאלים המוזכרים בנוסח השבועה, והקשורים בקרבות ההירואיים המפורסמים של אתונה והגיעו עד לפיראוס.
עריכת טקס ההשבעה במקדש אגלאורוס היא סמלית וקשורה לסיפור במיתולוגיה היוונית, שלפיו אגלאורוס השליכה את עצמה מעל פסגת האקרופוליס.
היא עשתה זאת בעקבות נבואת האורקל שרק אם מישהו יהיה מוכן להקריב את עצמו למען העיר אפשר יהיה למנוע את נפילת העיר במערכה קשה.
לאות תודה הקימו האתונאים את מקדש אגלאורוס על מורדות האקרופוליס.
חוקרים משערים כי מקור השבועה הוא כבר מהמאה החמישית אך הנוסחים הידועים, כמו הטקסט שנמצא חקוק על אסטלה שנמצאה באכרנאי שבאטיקה הם מאמצע המאה הרביעית.
נוסח השבועה ממחיש את החיבור העמוק בין האזרחות, הצבא והדת באתונה.
הנשבע מתחייב להביא כבוד ותהילה לנשק, ולא לנטוש את חבריו הלוחמים.
עריכת הטקס במקדש אגלאורוס מסמלת את נכונותו להקריב את חייו בקרב.
כלוחם הוא נשבע להגן על הגבולות הפיזיים של הפוליס ואף להרחיב אותם.
ההיבט האזרחי של השבועה כולל מחויבות למנוע כל פגיעה במוסדות הציבור שהם מקודשים, לציית לכל שלטון סביר שיהיה במדינה ולהיות נאמן לחוקים שהעם או המועצה (הבולי ) יחוקקו.
אך ההתחייבות היא לא רק לשמור על המוסדות הציבוריים של הדמוקרטיה האתונאית אלא גם להביא לכך שהמדינה תהיה טובה יותר - אם כי אין השבועה מפרטת באיזה מובן.
הדת הנוכחת בכל חיי העיר, נוכחת גם בשבועה.
האלים הם העדים, ובכך גם הערבים לקיום השבועה ומעניקים לה תוקף דתי.
ביוון העתיקה הייתה האפביה (Ephebeia) מוסד חינוכי של הפוליס שנועד להכשיר צעירים בני העיר בגילאי 18 עד 20 לשירות צבאי ואזרחי.
מקור השם הוא "אפבוס" , שפירושו "מתבגר"; ברבים: "אפבוי", בני הנעורים.
מעמדה של האפביה, כמוסד חינוכי רשמי של הפוליס האתונאית התבסס בהשראתו של המדינאי ליקורגוס במאה הרביעית לפנה"ס.
המוסד נועד להעניק לצעירים בני שמונה עשרה חינוך צבאי שיכשיר אותם להיות אזרחים וחיילים בשירות העיר.
במהלך המאה הרביעית גדל משקל החינוך לאזרחות בתוכנית הלימודים ונוספו לו תכנים אינטלקטואליים.
השנה הראשונה ללימודים באפביה יועדה לאימוני ספורט ולרכישת כישורים צבאיים.
באתונה, בשונה מספרטה, הוקדשה השנה השנייה גם ללימודי ספרות, פילוסופיה ומוזיקה.
עם סיום שירותם, ולאחר שעמדו בהצלחה בבחינות, זכו הבוגרים ברומח, מגן, קסדה וגלימה מטעם המדינה.
הוספת החינוך לאזרחות להכשרה הצבאית באפביה, נועד להקנות לצעירים ניסיון פוליטי, הן כצופים והן כמשתתפים במוסדות הפוליס.
השבוע (נקראה גם סיכום השבוע) הייתה מהדורת חדשות בהגשת רינה מצליח המסכמת את השבוע, ששודרה בימי שישי בין 19:30 ל-20:00 בקשת 12.
התוכנית התחילה את דרכה לאחר פיצול ערוץ 2. בעקבות המאבק בין "רשת" ו"קשת" על התוכנית "פגוש את העיתונות", הוחלט לשדר את התוכנית לשדר את התוכנית ברשת 13 בימי שבת ולשדר את תוכנית "השבוע" בקשת 12 בימי שישי, זאת מאחר שהתוכנית מוגדרת כתוכנית תעודה ואינה כלולה בתוכניות שמורשות לשידור בשני הערוצים.
בסוף דצמבר 2017 יצאה התוכנית לחופשה, אך לא חזרה לבסוף לשידור לטובת הארכת התוכנית ששודרה לפניה "אופירה וברקוביץ'".
השביט הגדול של 1843, המסומן רשמית C/1843 D1 ו-1843 I, הוא כוכב שביט ארוך-מחזור שהפך לבהיר מאוד במרץ 1843 (הוא ידוע גם בתור כוכב השביט הגדול).
הוא התגלה ב-5 בפברואר 1843, והתבהר במהירות והפך לשביט בהיר.
הוא נמנה במשפחת שביטי קרויץ - משפחת שביטים שנוצרו מהתפרקות של כוכב שביט אב (X/1106 C1) לשברים מרובים בסביבות שנת 1106. שביטים אלה עוברים קרוב מאוד לפני השטח של השמש - בתוך הטווח של מספר רדיוסי שמש בודדים - וכתוצאה מכך, הופכים לעיתים קרובות בהירים מאוד.
הוא נצפה לראשונה בתחילת פברואר 1843, והתקדם לעבר פריהליון קרוב של פחות מ-830,000 קילומטרים ב-27 בפברואר 1843; בשלב זה הוא נצפה באור יום במרחק של בערך מעלה מהשמש.
ב-6 במרץ 1843 עבר השביט בנקודה הכי קרובה לכדור הארץ ולמחרת הופיע בבהירות הגדולה ביותר.
בשיאו הוא נראה בצורה הטובה ביותר מחצי הכדור הדרומי.
הוא נצפה בפעם האחרונה ב-19 באפריל 1843. שביט זה עבר קרוב יותר לשמש מכל עצם מוכר אחר עד לאותה עת.
השביט הגדול של 1843 פיתח זנב ארוך במיוחד במהלך ואחרי המעבר בפריהליון של מסלולו.
באורך של יותר משתי יחידות אסטרונומיות, היה זה זנב השביט הארוך ביותר הידוע עד שמדידות ב-1996 הראו שזנב השביט היאקוטאקה היה ארוך כמעט פי שניים.
במוזיאון הימי הלאומי קיים ציור שנוצר על ידי האסטרונום צ'ארלס פיאצ'י סמית' במטרה להראות את הבהירות הכללית והגודל של זנבו של השביט.
ההערכות לזמן הקפה של השביט השתנו מ-512 ± 105 שנים (עבודתו הקלאסית של קרויץ משנת 1901), 654 ± 103 שנים (פתרון בלתי מאולץ), 688 שנים (פתרון התקופה הבריתית של JPL Horizons 1852), ו-742 שנים (פתרון מאולץ, מבוסס על זהות משוערת עם X/1106 C1).
אבל השביט נצפה רק על פני תקופה של 45 ימים מ-5 במרץ עד 19 באפריל, וחוסר הוודאות אומר שיש לו ככל הנראה תקופת מסלול של 600 עד 800 שנים.
המלחין המקסיקני לואיס באקה הלחין ואלס לפסנתר, "El cometa de 1843".
השביט הגדול של 371 לפני הספירה, הקרוי לעיתים גם שביט אריסטו, היה שביט שנחשב אולי כמקור של משפחת שביטי קרויץ.
השביט הגדול נצפה על ידי אריסטו, אפורוס, וקליסתנס.
אפורוס דיווח שהוא התפצל לשני חלקים, שבר גדול יותר, שלדעת אסטרונומים חזר ככל הנראה בשנת 1106 לספירה, כ-X/1106 C1, ועוד שבר קטן יותר.
אם אכן היה זה המקור לכל שביטי קרויץ, היה לו וודאי גרעין בקוטר של לפחות 120 קילומטרים.
בעודו נראה מכדור הארץ, נאמר עליו כי הטיל צללים בלילה באופן הדומה לירח מלא.
דווח כי לשביט היה זנב ארוך ובהיר שצבעו אדמדם, וכן גרעין בהיר יותר מכל כוכב בשמי הלילה.
אריסטו כתב בכרך 1 של מטאורולוגיקה (Meteorologica):
בציטוט מקור אבוד כתב דיודורוס סיקולוס:
היינריך קרויץ היה אסטרונום גרמני, שטען כי מסלוליהם של מספר שביטים "מחככי שמש" קשורים וכנראה נוצרו כאשר שביט גדול "מחכך שמש" התפצל מאות שנים קודם לכן.
הקבוצה ידועה כיום בשם שביטי קרויץ (Kreutz Sungrazers), וייצרה כמה מהשביטים הבהירים ביותר שנראו אי פעם, כולל X/1106 C1 ושביט איקייה-סקי.
ייתכן שהשביט היה האב של הקבוצה כולה.
דיודורוס כתב שאחדים סברו כי השביט ניבא את דעיכת הספרטנים, ומתאר את הוויכוח על טיבו.
השביט מצוין לעיתים כמי שהתרחש במהלך 373–372 לפנה"ס במקום 372–371 לפנה"ס.
סנקה כתב מאוחר יותר שהתצפיות על השביט עלו בקנה אחד עם השמדת בורה והליקה , מה שיכול לרמוז על שנת 373–372 לפני הספירה.
רוב המקורות מתייחסים אל המאורע כמתרחש בשנים 372–371 לפני הספירה.
האסטרונום גוראן הנריקסון שיער שהשביט היה השביט אנקה, אם כי זו לא טענה מקובלת באופן נרחב.
הטיעונים של סנקה נגד אפורוס
בהתבסס על האמונה היוונית העתיקה ששביטים הם המקור של עצמים שמימיים, סנקה קרא תיגר על הדיווח של אפורוס.
השביט הגדול של 1882, המסומן רשמית C/1882 R1 או 1882 II או 1882b, הוא כוכב שביט ארוך-מחזור שהפך לבהיר מאוד בספטמבר 1882. הוא נמנה במשפחת שביטי קרויץ - משפחת שביטים העוברים בפריהליון בטווח של (רדיוס שמש) מהפוטוספירה של השמש.
בפריהליון שלו היה השביט בהיר דיו כדי להיראות ליד השמש בשמי היום .
השביט הופיע בשמי הבוקר של ספטמבר 1882. דיווחים מצביעים על כך שהוא נראה לראשונה כבר ב-1 בספטמבר 1882, מכף התקווה הטובה וממפרץ גינאה, ובמהלך הימים הבאים דיווחו עורכי תצפיות רבים בחצי הכדור הדרומי על השביט החדש.
האסטרונום הראשון שרשם תצפיות על השביט היה ויליאם הנרי פינלי , העוזר הראשי במצפה הכוכבים המלכותי בקייפטאון, דרום אפריקה.
תצפיתו של פינלי ב-7 בספטמבר בשעה 16:00 שעון גריניץ' הייתה גם תגלית עצמאית, והוא דיווח שלכוכב השביט הייתה בהירות נראית לכאורה של כ-3, וזנב באורך של כמעלה.
השביט התבהר במהירות, ובתוך ימים ספורים הפך לעצם בהיר במיוחד.
כשנראה לראשונה התקרב השביט במהירות לפריהליון.
בפריהליון, השביט נמצא במרחק של 480,000 קילומטרים (0.0032 יחידות אסטרונומיות) מפני השמש.
מחקרים מסלוליים שלאחר מכן קבעו כי מדובר בכוכב שביט "מחכך שמש", כזה שעובר קרוב מאוד לפני השטח של השמש.
במשך שעות רבות משני צידי מעבר הפריהליון שלו, השביט היה נראה בקלות בשמי היום ליד השמש.
הוא הגיע לבהירות נראית מוערכת של 17-.
זמן קצר לאחר שהגיע לפריהליון ב-17 בספטמבר, השביט ביצע מעבר שמש.
בכף, פינלי צפה בכוכב השביט בעזרת מסנן צפיפות נייטרלי ממש עד לרגע המעבר, כאשר השמש "רתחה סביבו".
פינלי ציין כי השביט נעלם מהעין בפתאומיות רבה, ולא ניתן היה לראות ממנו זכר על פני השמש.
לאחר מעבר בפריהליון מסלולו, עבר השביט בשמים חשוכים, ולמרות שדעך עם התרחקותו מהשמש הוא נשאר אחד מהעצמים הבולטים בשמים.
ב-30 בספטמבר, עורכי תצפיות, כולל פינליי ואדוארד ברנרד, החלו להבחין שגרעין השביט מוארך ושבור לשני כדורי אור בהירים בולטים, ועד 17 באוקטובר היה ברור כבר כי הוא אכן התפצל לחמישה שברים לפחות.
תצפיתנים דיווחו שהבהירות היחסית של השברים השתנתה מיום ליום.
באמצע אוקטובר, השביט פיתח אנטי-זנב בולט, שהצביע לעבר השמש.
אנטי-זנבות הם תופעה שכיחה למדי של כוכבי שביט, ונובעת מגאומטריית מסלול הנותנת מראה של זנב הפונה לכיוון השמש, למרות שחומר יכול אך ורק להתרחק מהשמש.
הגרעין הגיע לגודלו הנראה המרבי בדצמבר 1882. השביט דעך בהדרגה, אך למרות הפיצול שלו, ניתן היה לצפות בו בעין בלתי מזוינת עד פברואר 1883. התצפית הוודאית האחרונה של השביט בוצעה ב-1 ביוני 1883 על ידי בנג'מין גולד בקורדובה.
מחקרים על מסלול השביט הראו כי השביט הגדול של 1882 נע בנתיב כמעט זהה לשביטים הגדולים הקודמים שנראו למשל C/1843 D1 ו-C/1880 C1. גם שביטים אלה הופיעו לפתע בשמי הבוקר ועברו בפריהליון קרוב מאוד לשמש.
אחד ההסברים היה, ששלושתם היו למעשה אותו שביט, עם תקופת מסלול שהתקצרה באופן דרסטי בכל מעבר פריהליון.
עם זאת, מחקרים הראו שההסבר בלתי קביל, שכן תקופת ההקפה של שביט זה היא 772 ± 3 שנים והאחרים הן 600–800 שנים.
היינריך קרויץ חקר את מסלוליהם של שלושת השביטים הגדולים, ופיתח את הרעיון ששלושת השביטים הם שברים של שביט אב גדול בהרבה, שהתפרק במעבר פריהליון מוקדם יותר.
הפיצול של השביט הגדול של 1882 עצמו אישש שהטענה סבירה.
ייתכן שהשביט הגדול של 371 לפני הספירה היה מקור הקבוצה.
המודלים הנוכחיים אינם תומכים בהשערה הנפוצה בספרות הקודמת כי השביט המפורסם משנת 372 לפני הספירה הוא למעשה האב האולטימטיבי של שביטים מחככי-שמש.
השביט של 372 לפני הספירה מזוהה לעיתים קרובות עם אריסטו, אשר יחד עם אחרים מתקופתו, תיאר את השביט הזה בכתביו.
עם זאת, אריסטו היה בן שתים עשרה בלבד בזמן הופעת השביט, וההיסטוריון, קליסתנס מאולינתוס, שגם כתב עליו נולד עשר שנים לאחר הופעתו.
לפיכך, אין לקחת את הדיווחים שלהם כעל דיווחים של עדי ראייה.
יתר על כן, אין אזכור של השביט בספרות הסינית של אותה תקופה.
במקום זאת, השביט של פברואר 423 או של פברואר 467, עם תקופות מסלול של כ-700 שנים, נחשב כעת לאב הסביר של משפחת השביטים.
השביט הגדול של 1680, המסומן רשמית C/1680 V1, ונקרא גם שביט קירך והשביט של ניוטון, היה השביט הראשון שהתגלה באמצעות טלסקופ.
הוא התגלה על ידי גוטפריד קירך והיה אחד השביטים הבהירים ביותר של המאה השבע-עשרה.
השביט התגלה על ידי גוטפריד קירך , אסטרונום גרמני, ב-14 בנובמבר 1680, בקובורג, והוא הפך לאחד השביטים הבהירים ביותר של המאה השבע-עשרה - לכאורה נראה אפילו בשעות היום - ונודע באורך הזנב המרהיב שלו.
השביט עבר 0.42 יחידות אסטרונומיות מכדור הארץ ב-30 בנובמבר 1680, הוא האיץ סביב פריהליון קרוב ביותר של 0.0062 יחידות אסטרונומיות (930,000 קילומטרים) ב-18 בדצמבר 1680, והגיע לשיא בהירותו ב-29 בדצמבר כשהוא נע החוצה.
הוא נצפה לאחרונה ב-19 במרץ 1681. JPL Horizons מראה שלשביט יש בערך תקופת מסלול בריצנטרית של 10,000 שנים.
נכון לשנת 2023 השביט נמצא במרחק של כ-259 יחידות אסטרונומיות (39 מיליארד קילומטרים) מהשמש.
בעוד שביט קירך התגלה בשנים 1680–1681 על ידי גוטפריד קירך - ולאחר מכן נקרא על שמו - יש לתת קרדיט גם לאאוסביו קינו, הכומר הישועי הספרדי שהתווה את מסלולו של השביט.
במהלך יציאתו המאוחרת למקסיקו, קינו החל בתצפיותיו על השביט בקדיס בסוף 1680. עם הגעתו למקסיקו סיטי, הוא פרסם את Exposición astronómica de el cometa (מקסיקו סיטי, 1681) בה הציג את ממצאיו.
Exposición astronómica של קינו היא בין המסות המדעיות המוקדמות ביותר שפורסמו על ידי אירופאי בעולם החדש.
בזיל רינגרוז שירת תחת פיקודו של שודד הים הקאריבי, קפטן ברתולומיאו שארפ , וערך את התצפית הבאה זמן קצר לפני שפשט על עיר הנמל הספרדית קוקימבו, צ'ילה:
למרות שאין ספק שהיה זה שביט מחכך שמש, הוא כנראה לא היה חלק ממשפחת קרויץ.
אייזק ניוטון השתמש בשביט כדי לבדוק ולאמת את חוקי קפלר.
ג'ון פלמסטיד היה הראשון שהציע ששני השביטים הבהירים של השנים 1680–1681 היו אותו שביט, האחד שעט פנימה אל השמש והשני יצא החוצה.
ניוטון חלק על כך במקור.
מאוחר יותר, שינה ניוטון את דעתו, ולאחר מכן, בעזרתו של אדמונד האלי, העלימו חלק מהנתונים של פלמסטיד כדי לוודא שזה המקרה מבלי לתת קרדיט לפלמסטיד.
השביט הדרומי הגדול של 1887, המסומן רשמית C/1887 B1 על-ידי האיגוד האסטרונומי הבין-לאומי (IAU), היה שביט בהיר שנראה מחצי הכדור הדרומי במהלך ינואר 1887. חישובים מאוחרים יותר הצביעו על היותו חלק מקבוצת מחככי השמש של קרויץ.
הוא הגיע לפריהליון (הנקודה הקרובה ביותר למרכז השמש) ב-11 בינואר 1877 במרחק של 0.00483 יחידות אסטרונומיות (723 אלף קילומטרים) במהירות של 606.1 קילומטרים לשנייה.
מכיוון שרדיוס השמש הוא 696,000 קילומטרים, השביט עבר כ-27,000 קילומטרים מפני השטח של השמש.
בתקופת התצפיות נעשו מעט מאוד תצפיות על גרעין השביט.
כתוצאה מכך, מספר טקסטים אסטרונומיים ישנים מתייחסים אליו כ"פלא חסר הראש".
השביט התגלה רשמית ב-19 בינואר על ידי האסטרונום ג'ון מייקון ת'ום בקורדובה, ארגנטינה, בזמן שהיה ממוקם בקבוצת הכוכבים עגור.
עם זאת, תכתובת מויליאם הנרי פינליי מעידה שייתכן שהוא נראה ב-18 בינואר מבלוברגסטרנד , דרום אפריקה.
בזמן הגילוי, השביט עבר את נקודת הפריהליון שבוע קודם לכן, והתקרבותו הקרובה ביותר לכדור הארץ הייתה חודש קודם לכן, ב-22 בדצמבר 1886, כאשר עבר במרחק של 0.57 יחידות אסטרונומיות (85 מיליון קילומטרים).
תחילה הגיע השביט לבהירות נראית משמעותית, ונצפה בהרחבה על ידי אסטרונומים בחצי הכדור הדרומי למשך שארית חודש ינואר.
ב-22 בינואר תיאר פינליי את השביט כ"סרט צר חיוור של אור, ישר למדי" באורך של כ-35 מעלות, אם כי לא ניתן היה להבחין בגרעין השביט.
ב-23 בינואר, הוא תיעד זנב באורך של למעלה מ-40 מעלות, אך בדומה לרשמים של צופים אחרים, הוא לא הצליח למצוא גרעין.
Todd לצפות ולתעד את ראש השביט כ"מסה ערפילית מפוזרת", אך ציין שבר בין הגרעין לזנב (המייצג אולי את מה שמכונה אירוע ניתוק זנב).
לאחר פרסום אפמריס מאת סת' קרלו צ'נדלר , אשר הציע כי השביט יכול להיות ממוקם במרחק של 20 מעלות מריג'ל עד סוף פברואר, אסטרונומים בארצות הברית חיכו בקוצר רוח עד שיתקדם מספיק לשמי הצפון כדי שיוכלו גם הם לראותו.
עם זאת, השביט דעך במהירות רבה, ומעולם לא הפך לגלוי בקווי הרוחב הצפוניים.
הוא נצפה לאחרונה על ידי ג'ון טבוט מניו סאות' ויילס ב-30 בינואר, תקופה קצרה יחסית של תצפית בסך הכל על שביט.
המסלול הראשון, הספקולטיבי, חושב על ידי היינריך קרויץ; אולם החישוב הסופי היה קשה מכיוון שלא נעשו תצפיות על הגרעין.
עד פברואר, פינליי חישב מסלול שהראה קשר הדוק של השביט לקבוצת שביטי קרויץ.
מסלול סופי יותר חושב ב-1978 על ידי זדנק סקאנינה , בהתבסס על ההנחה שראש השביט נמצא על מעגל גדול "דרך השמש והחלק הפנימי של הזנב".
לאחר מכן, סקאנינה היה אמור לשער כי המראה החריג של השביט נובע מ"אירוע היווצרות זנב", התפרצות של אבק שביט, כ-6 שעות לאחר הפריהליון.
עקב אירוע זה והבהירות שדעכה במהירות, טען סקאנינה ש-C/1887 B1, יחד עם C/1945 X1 (du Toit), מייצגים מחלקה של שביטים בין מחככי השמש "הגדולים" (כגון השביט הגדול של 1882) והעצמים הקטנים שהתגלו על ידי לווין SOHO.
צוות השחקנים כולל גם את אנדז'יי סוורין, אלייזה ריסמבל, מאצ'יי נברוקי, אלכסנדר מיליצ'ביץ', תומאש טינדיק ונלה מסייבסקה.
הסרט צולם במהלך שנת 2022 בערים ורשה ובלובלין שבפולין במרחק קצר מהגבול האוקראיני.
הסרט הוקרן בבכורה בתוכנית Centerpiece בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו, בספטמבר 2023. הסרט יצא להקרנה מסחרית במהלך 2024.
בשנת 1982 הוכרה אירנה גוט אופדייק כחסידת אומות העולם על ידי יד ושם.
הספר האוטוביוגרפי "בשתי ידיי, זיכרונותיה של חסידת אומות העולם" מאת איירין גוט אופדייק וג'ניפר ארמסטרונג ראה אור בעברית בשנת 2022 בהוצאת סיקסק.
לאחר פלישתם של ברית המועצות וגרמניה הנאצית לפולין בספטמבר 1939, אירנה גוט, אחות פולנייה קתולית בת תשע-עשרה בפרוץ מלחמת העולם השנייה, נתפסת על ידי הצבא הסובייטי.
לאחר שנמלטה, היא נתפסה על ידי חיילי ורמאכט ששולחים אותה כדי לשמש כעובדת אצל קצין גרמני והיא הופכת לעוזרת הבית של אדוארד ריגמר, רב-סרן בצבא הגרמני.
לאחר שהייתה עדה לגורל הנורא של היהודים בפולין הכבושה מגרמניה, החליטה גוט תוך סיכון חייה להסתיר תריסר יהודים המאוימים מתוכנית ההשמדה הגרמנית.
העונש שהגרמנים הטילו על כל פולני שנמצא כמסתיר או מסייע בדרך כלשהי ליהודים היה מוות.
יום אחד גילה אדוארד ריגמר, המעסיק של גוט, שהיא מסתירה יהודים בביתו.
גוט התחננה שיחוס עליהם; הוא מסכים, ומעולם לא בוגד בהם או בה.
גוט הפכה לפילגשו של הקצין הגרמני.
לפני שהצבא האדום הגיע לאזור, היא נמלטה עם האנשים שעליהם הגנה לתוך היער.
לאחר המלחמה, נחשדה כמי ששיתפה פעולה עם הגרמנים והיגרה לארצות הברית.
השביט הגדול של ינואר 1910, שסומן רשמית C/1910 A1, ולעיתים מכונה שביט אור-היום (Daylight Comet), היה שביט גדול שהופיע בינואר 1910. השביט היה גלוי לעין בלתי מזוינת כאשר הבחינו בו לראשונה, ואנשים רבים "גילו" אותו באופן עצמאי.
בשיא בהירותו, הוא היה בהיר מכוכב הלכת נוגה, וייתכן שהיה השביט הבהיר ביותר במאה ה-20.
ב-17 בדצמבר 1909 השביט הגיע לניגו שמש במרחק של מעלה אחת מהשמש, כשהוא עדיין היה במרחק של כיחידה אסטרונומית אחת מהשמש.
בינואר 1910 התבהר השביט באופן פתאומי למדי, ונראה בתחילה מחצי הכדור הדרומי בלבד.
"בעוד שאנשים רבים תבעו לעצמם את התואר 'מגלה השביט', ככל הנראה הראשונים לזהותו היו כורי יהלומים מטרנסוואל, דרום אפריקה, לפני עלות השחר ב-12 בינואר 1910. השביט היה אז אובייקט בולט לעין בלתי מזוינת, עם בהירות נראית 1- ונטייה של 29- (כלומר, שנצפה באופן מיטבי מחצי הכדור הדרומי).
האסטרונום הסקוטי רוברט אינס היה הראשון לחקור את השביט ב-17 בינואר.
זאת הודות להודעה שקיבל יומיים קודם מעורך עיתון ביוהנסבורג.
השביט הגיע לפריהליון ב-17 בינואר, ובאותו זמן הוא נראה באור יום בעין בלתי מזוינת, בבהירות נראית 5-.
הוא הגיע לניגוד שמש בפעם השנייה ב-18 בינואר 1910. ב-20 בינואר החל השביט להראות בשמי הערב לצופים מחצי הכדור הצפוני, כשהוא הולך ומצפין.
השביט היה בהיר יותר מנוגה, וניתן היה להבחי בזנב באורך של כ-10 מעלות, אף על פי שהשמיים היו עדיין מוארים בשאריות של אור השמש.
בסוף ינואר ובתחילת פברואר הגיע השביט למלוא תפארתו.
בשלב זה הוא היה ממוקם בין קבוצות הכוכבים דלי ופגסוס.
הילת השביט נראתה בבירור כאובייקט ערפילי בבהירות 3, וזנב השביט היה בהיר, ארוך מאוד (כ-50 מעלות) ומעט מעוקל.
בשנת 1910 נרשמה התעניינות תקשורתית ניכרת לקראת שובו של שביט האלי, שהיה צפוי להגיע לפריהליון ב-20 באפריל.
הופעתו של שביט אור-היום מספר חודשים קודם לכן באה בהפתעה, ועשתה רושם חזק ביותר על הציבור, שהמתין להגעתו של האלי.
כאשר האלי חזר שוב ב-1986, אנשים מבוגרים רבים דיווחו על כך שראו אותו ב-1910, כשהם מתייחסים למעשה להופעתו של שביט אור-היום.
בשל "שגיאה טלפונית", השביט כונה בתחילה "השביט של דרייק".
לאחר שהשגיאה התגלתה, הוא כונה בעיתונות "שביט אור היום", מכיוון שהגילוי לא נזקף לזכותו של איש.
עיתונים בערים שונות דיווחו על אנשים שנבהלו מהופעת השביט.
המורנינג-פוסט מקמדן, ניו ג'רזי, דיווח כי בהלה דומה התעוררה בעברו כאשר הופיעו שביטים.
רבים בקוריאה חשבו שהשביט יהרוג את כולם.
חלקם הפסיקו ללכת לעבודה, ורק אכלו ושתו וחיכו לסוף העולם.
השביעייה הסודית היא סדרת ספרים בת 15 כרכים שכתבה איניד בלייטון.
הסדרה היא על קבוצה של שבעה ילדים אשר חוקרים ופותרים תעלומות בלשיות, ולאורך ההרפתקאות הופכים לחברים קרובים.
מקום המפגש הקבוע שלהם הוא בצריף שנמצא בגינתם של פטר וג'נט (שהם אחים), וחלק עיקרי מהמפגשים מוקדש לסעודות קטנות המפורטות בספרים.
ספרי השביעייה הסודית תורגמו לעברית על ידי הסופר שרגא גפני, תחת שם העט אבנר כרמלי.
עקשן בנוגע לסדר ולארגון החבורה.
הוא חכם וחזק, חולשתו היא התפרצויות כעס.
הוא מנהיג חזק ובעל יכולת עם נטייה לשתלטנות, הגובלת בהגזמה (במיוחד בנוגע לענידת תגים וזכירת הסיסמה).
גורם לפרקים לפם וברברה לבכות, ובמקרה אחד גרם לג'ק לפרוש מהקבוצה באופן זמני.
הוא, ג'נט וג'ק קרובים יותר זה לזה מאשר חברים אחרים בקבוצה.
פטר לפעמים מקניט את אחותו, אך מכיר בה כחברה תורמת וחשובה לקבוצה.
ג'נט - אחותו של פטר וסגניתו.
בעלת זיכרון טוב ויכולת לתשומת לב לפרטים.
יותר עקשנית ואמיצה משאר הבנות בקבוצה.
ג'נט חברה טובה מאוד של פם ומסתדרת היטב עם ג'ק.
אינה מסודרת וכשמנסה לכתוב דברים בצורה מסודרת הדבר אורך הרבה זמן.
פם (פמלה) - חברה של ג'נט מבית הספר.
מתוארת לעיתים קרובות כעליזה ונוטה לצחוק, או לפטפט.
נטיות אלו מסבכות אותה עם פטר הדורש רצינות מוחלטת בזמן ישיבות הקבוצה.
היא מסומנת כפחדנית של הקבוצה, אך מתגברת על פחדיה ומבצעת את חלקה.
חברה קרובה של ברברה, חולקות סודות והולכות יחד אחרי מפגשי הקבוצה הבייתה.
נשלחות לעיתים קרובות למשימות תצפית משותפות.
תפקידה המרכזי הוא לעזור באיסוף מידע המוביל לפתרון התעלומות.
ברברה - חברה של ג'נט מבית הספר וחברתה הטובה של פם.
בניגוד לפטר או ג'ק הנוטים לקפוץ לתוך הסכנה, ברברה נוטה להיות יותר זהירה.
היא לא הראשונה מתלהבת מהרפתקה מסוכנת בלילה, אבל תמיד שותפה למשימות.
ברברה ופם הן צמד - לעיתים קרובות עובדות יחד, צוחקות ביחד, משתפות סודות ותומכות אחת בשנייה.
היא משמשת לעיתים קרובות כעיניים ואוזניים של המועדון: מצטיינת באיסוף מידע, תצפיות ושמירה על סדר.
ג'ק - חברו הטוב ביותר של פטר.
בעוד שפיטר נוטה לפעמים לאבד את הסבלנות או להיות נוקשה, ג'ק הוא זה שמרגיע את הרוחות ומציע פתרונות מעשיים.
לוקח את המשימות שלו ברצינות רבה.
הקשר המורכב עם אחותו סוזי הוא מהמאפיינים הבולטים בספרים.
סוזי שאינה חברה בשביעייה כועסת על כך ונוטה להפריע לקבוצה.
כשהיא מפריעה לשביעייה בניסיון לגלות את סיסמתם או להפריע לפעילות שלהם ג'ק כועס עליה לעיתים קרובות.
לעיתים הוא שמעלה רעיונות מקוריים בקבוצה.
ג'ורג' - חבר של פטר מבית הספר וחברו הטוב של קולין.
ג'ורג' מתואר כילד רציני ופרקטי.
הוא אינו מנסה לתפוס את אור הזרקורים או להתווכח עם פטר.
ג'ורג' הוא אחד החברים הקרובים ביותר לפיטר.
ג'ורג' וג'ק מהווים את הכוח הביצועי של החבורה – הם היוצאים למשימות המעקב המורכבות יותר.
ג'ורג' ניחן באומץ לב, ולעיתים קרובות מבצע את המשימות היותר קשות מבחינת כוח פיזי או אומץ.
קולין - חבר של פטר מבית הספר.
קולין נחשב לחבר השקט והמופנם יותר של השביעייה (בניגוד לפטר הדומיננטי או לג'ק היוזם).
הוא לא נוטה להתווכח, חבר נאמן מאוד.
קולין הוא "העין החדה" של החבורה.
בהרבה מקרים הוא זה שמבחין בפרטים הקטנים שאחרים מפספסים – צל שחולף ליד חלון, תנועה חשודה בשיחים או עקבות בשלג.
לקולין אין אחים המוזכרים במהלך הספרים וזה בניגוד לפטר וג'נט או ג'ק וסוזי.
קולין וג'ק הם חברים קרובים מאוד ולעיתים קרובות מוצמדים יחד למשימות מעקב או ריגול.
קפצן - כלבם הזהוב של פטר וג'נט, אהוב על כולם.
הקבוצה נקראת "השביעייה הסודית", אך קפצן נוכח כמעט בכל ישיבה ובכל הרפתקה.
במקרים רבים הוא זה שמוצא את קצה החוט לפתרון תעלומות.
הוא אינו מהסס לנבוח או לתקוף כשמישהו מאיים על הילדים.
הוא אוהב לשחק, לרדוף אחרי ארנבים ולהשתובב, מה שמוסיף רגעים של הפוגה בסיפורים המותחים.
לעיתים משמש כהסוואה כשהילדים מעמידים פנים שהם רק "מטיילים עם הכלב" כדי לעקוב אחרי חשודים.
אפילו סוזי מחבבת את קפצן אבל הוא לא נותן למזימות שלה להסיח את דעתו.
סוזי - סוזי היא ה"אנטגוניסטית" הקבועה של השביעייה.
כיוון שפטר מסרב לתת לה להצטרף לקבוצה היא מקדישה זמן רב לניסיונות להפריע.
היא אינטליגנטית מאוד, מהירה מאוד להבין מה החבורה זוממת ומשתמשת בפיקחותה כדי למתוח אותם או להקדים אותם.
היא מקימה לפרקים קבוצות מתחרות כמו "החמישייה המופלאה".
היא ילדה אמיצה, נוטה להיות "טומבוי" – לא בוכה בקלות, נועזת, ולעיתים קרובות מוצאת פתרונות או רמזים שהשביעייה פספסה.
את ג'ק היא נהנית להרגיז, והוא מצדו מתעצבן ממנה בקלות.
ברגעי משבר או סכנה אמיתית, ניתן לראות שאכפת לה ממנו.
מאחר שפטר הוא המחסום העיקרי להצטרפותה לשבעיה היא נהנית במיוחד להוכיח לו שהוא טועה ולהביך אותו.
בינקי היא חברתה הטובה ביותר, ושותפה למזימות ולמתיחות.
בינקי - חברתה של סוזי, איפה שנמצאת סוזי נמצא את בינקי - היא ה"צל" של סוזי.
העיסוק שלהן בסדרה הוא לרגל אחרי חברי השביעייה ולנסות לחשוף את הסודות שלהם.
בינקי מעריצה את התחכום של סוזי ומשתפת פעולה בהתלהבות עם כל מתיחה או תוכנית שלה.
בינקי ידועה בכך שהיא פטפטנית, צוחקת בקול רם.
נהנית במיוחד כשחברי השביעייה נראים מגוחכים או כשהם לא מצליחים לשמור על סודיות.
בכל פעם שסוזי מחליטה להקים קבוצה משלה כדי להתחרות בשביעייה (כמו "החמישייה המפורסמת"), בינקי היא הראשונה להצטרף.
עבור חברי השביעייה הסודית סוזי ובינקי הן "זוג נודניקיות" המפריעות לעבודה הבלשית הרצינית.
פוני - חבר לעט של סוזי וג'ק.
שמו המלא הוא ז'אן-בפטיסט בונפרטה.
השביעייה מתייחסת אליו שלא בצדק בזלזול עקב חברותו עם סוזי.
בספר "השביעייה הסודית נדהמת" ג'ק פורש מהשביעייה הסודית ומקים חבורה משלו, בה חברים סוזי ופוני, אך בסוף הספר ג'ק מצטרף חזרה לשביעיה ופוני חוזר לצרפת.
הילדה ודוריס - חברות של סוזי.
ב"השביעיה הסודית חוגגת" הן מקימות חבורה משלהן בשם "השלישייה המטרידה".
השביעיה חושדת בהן בגניבת דחליל שהיה מיועד לשרפה בליל גאי פוקס.
לבסוף מתברר שהאשם האמיתי הוא שודד שהשביעיה ניסתה להתחקות על עקבותיו.
מר ברנרד - אביהם של פטר וג'נט.
מייצג את הסמכות ההורית בבית (שבו גם נערכות פגישות השביעייה, במחסן שבגינה).
הוא בדרך כלל מתואר כאב הוגן התומך בעיסוקים של הילדים, כל עוד אינם מסתבכים בצרות גדולות מדי.
גברת ברנרד - אמם של פטר וג'נט.
תפקידה העיקרי בסדרה - הגשת כיבוד לקבוצה המתכנסת בצריף.
בניגוד להורים אחרים בסדרה גברת וורינג מעודדת את הילדים בפעילות במסגרת השביעייה.
היא משבחת את פיטר וג'נט על היוזמה והאחריות שהם מגלים.
היא מקפידה על נימוסים ועל כך שהילדים יחזרו בזמן לארוחות, אך עושה זאת בנועם.
גברת וולינג - אמם של ג'ק וסוזי, שונה מאימם של פטר וג'נט.
היא בעמדה קצת שונה - ג'ק בקבוצה וסוזי מנסה שוב ושוב להתקבל.
היא נוזפת בג'ק שאינו משתף את סוזי בפעילות השביעייה, וקיים איום מתמיד על איסור פעילות בשביעייה על רקע אי קיום מטלות הבית, מריבות עם סוזי או ציונים בלימודים.
מט הרועה - מט הוא רועה צאן העובד בחווה של מר ברנרד.
בבעלותו כלב רועים גדול בשם "צל", שנגנב במהלך אירועי הספר "השביעייה הסודית מופתעת".
בספר "השביעייה הסודית בהרפתקה" הוא מציל את השביעייה ממצב מסוכן ועוזר לתפוס חבורת פושעים.
מט משמש מקור מידע לשביעייה, ולוקח חלק פעיל ברגעי השיא.
לפרקים מסייע למשטרה לתפוס את הפושעים בזכות היכרותו המעמיקה עם השטח.
צל - כלב רועים, כלבו של מט.
בספר "השביעייה הסודית נדהמת" צל וקפצן נגנבים על ידי גנבי כלבים, והשביעייה משקיעה מאמצים רבים כדי למצוא אותם.
הגנן - מתואר כאדם קשה ורגזן, שלפרקים מסייע לשביעייה.
הוא עובד אצל משפחת ברנרד בחווה שבה נמצא הצריף.
הוא לא תמיד מרוצה מכך ששבעה ילדים וכלב מסתובבים בחווה.
בספר "השביעייה הסודית מצטיינת" הוא מחליט על דעת עצמו להשתמש בצריף שלהם לאחסון בצלים.
הילדים נאלצים לחפש מקום מפגש חלופי (במערה).
הגנן הוא דמות המשלבת "מטרד" (כשהוא משתלט על הצריף) ו"עזרה" (כשהוא מספק מידע).
בסדרה יצאו 15 ספרים באורך מלא
יצא לאור באנגלית: 1949. הספר נפתח בפגישה של שבעה ילדים בבקתה בגינת ביתם של פיטר וג'נט.
הקבוצה כוללת: פיטר (המנהיג), ג'נט, ג'ק, ברברה פאם, קולין וג'ורג'.
יש להם תגים עם האותיות S.S.
(קיצור של Secret Seven) וכדי היכנס לפגישה הם חייבים לדעת את הסיסמה.
ג'ק שוכח את התג שלו ובלילה מחפש אותו בקרבת בית ישן ונטוש.
בעודו מחפש הוא עד לפעילות חשודה בבית בו אמור לחיות אדם בודד חירש ורגזן.
השבעה חושדים שאדם מוחזק שם כאסיר, וחוקרים את התעלומה.
הם מגלים שהבית משמש מקם מסתור לכנופיית גבים, ובמרתף מוחזק שבי אדם זקן.
המפקח ג'נינגס מגיע, עוצר את הפושעים ומשחרר את הזקן.
השביעיה הופכת למפורסמת בעיירה, והילדים מחליטים להיפגש באופן קבוע כדי לפתור תעלומות נוספות בעתיד.
השביעייה הסודית בהרפתקה יצא לאור באנגלית: 1950. הילדים משחקים באינדיאנים ביער, במהלך המשחק פיטר וקולין נתקלים באדם שגנב זה עתה את שרשרת הפנינים של ליידי לוסי תומאס מאחוזת מילטון.
החיפוש אחר הגנב מוביל את הילדים לקרקס נודד והחשד נופל על אחד מהאקרובטים בקרקס.
הקבוצה מבקרת בקרקס מספר פעמים תוך ניסיון לאתר את האקרובט האשם.
הם מגלים שהשרשרת הוחבאה בתוך כלוב האריות.
ההרפתקה מסתיימת בזכות האומץ של החבורה והתערבות המשטרה, הגנב נתפס, השרשרת מוחזרת לבעליה, והשביעיה זוכה לשבחים.
כל הכבוד לשביעייה הסודית יצא לאור באנגלית: 1951. הבקתה הרגילה שלהם הייתה חמה מדי בקיץ, חברי השביעיה מחליטים לבנות לעצמם "מטה" חדש על עץ.
הם מגלים פולש בבית העץ שלהם - ג'ף, נער צעיר מוזנח ומלוכלך.
ג'ף ברח מביתו כי לא רצה להיות חלק ממעשי הפשע של אחיו וחבריו.
הילדים מצליחים לגלות שמדובר בפריצה ומעבירים את המידע למשטרה בדיוק בזמן.
הפושעים נתפסים, וג'ף מקבל עזרה כדי להתחיל חיים חדשים הרחק מהשפעת אחיו העבריין.
השביעייה הסודית בעקבות הפושעים יצא לאור באנגלית: 1952. פיטר מוציא את ג'ק מהקבוצה בגלל ששכח את הסיסמה.
ג'ק מחליט לצאת לבד בלילה כדי למצוא תעלומה שתחזיר אותו לקבוצה.
כשהוא מסתתר ליד פסי הרכבת הוא שומע שני פושעים מתכננים שוד גדול הקשור למשלוח הצפוי לעבור ברכבת.
ג'ק ממהר לספר לחבריו את מה ששמע, ופיטר מחזיר אותו לקבוצה.
השביעיה מצליחה לעקוב אחרי הפושעים עד למקום בו הם מתכננים לעצור את הרכבת ולשדוד אותה.
הם מערימים על הפושעים ומזעיקים את המשטרה בזמן הנכון.
המשטרה משבחת את הילדים, וג'ק הופך לגיבור השבוע, מה שמבטיח את מקומו בחבורה.
קדימה השביעייה הסודית הוצאה לאור באנגלית: 1953. ההתחלה מצערת, ג'ורג' משחק ברוגטקה ויורה אבן הפוגעת בכלב, בעל הכלב מתלונן לפני אביו של ג'ורג'.
האב הכועס אוסר על ג'ורג' להיות חבר בשביעייה.
ששת החברים שנשארו מתחילים בחקירה על כנופיית גנבים הפועלת באזור.
ג'ורג' לא נפגש עם השביעייה אך בולש באזור המחסנים, ומבחין בפושעים המשתמשים במבנה בשם "מחסני הפחם" להסתרת סחורה גנובה.
ג'ורג' מעביר את הידע לקבוצה, בחקירה של הקבוצה מתגלה הדרך בה משתמשים הפושעים להעברת הסחורה בלי שהמשטרה תבחין.
כשהוריו של ג'ורג' מגלים כמה היה אחראי ועזר למשטה הם מבטלים את העונש.
ג'ורג' חוזר רשמית לחבורה, והספר מסתיים בחגיגה גדולה בבקתה הסודית.
עבודה טובה, השביעיה הסודית הוצאה לאור באנגלית: 1954. הסיפור מתרחש לקראת "ליל גאי פוקס".
סוזי (אחותו המעצבנת של ג'ק) וחבריה מותחים את השביעייה וגורמים להם להאמין שיש תעלומה בבקתה ישנה, מה שמותיר את חברי השביעייה מתוסכלים.
התעלומה האמיתית מתחילה כשפיטר וג'נט מחכים לאביהם במכונית שלו בעודו נכנס לרגע לתחנת הרכבת.
שני גנבים נכנסים למכונית ונוסעים מהמקום, בלי להבחין ששני ילדים מתחבאים במושב האחורי.
במהלך הנסיעה המפחידה, הילדים שומעים את הגנבים מתכננים פגישה בבית קפה בשם "הקפה של סיד" ומתייחסים לקוד המסתורי "Q8061".
החבורה מצליחה לעלות על עקבותיה של כנופיית גנבים מסוכנת שגנבה רכוש יקר.
בעזרת האומץ של פיטר והמידע שאספו, הם מערבים את המשטרה (המפקח ג'נינגס) ומביאים למעצרם של הפושעים.
בסוף הספר, כהוקרה על "העבודה הטובה" שלהם, הם מקבלים כמות גדולה של זיקוקים לכבוד החג.
השביעיה הסודית מנצחת הוצאה לאור באנגלית: 1955. בשל שיפוצים בצריף הקבוע הקבוצה לא יכולה להשתמש בו למפגשים.
אחרי חיפושים הם מוצאים מערה נסתרת.
אחרי שהם מנקים אותה הם מביאים אליה אוכל וציוד.
הם מגלים שבהיעדרם היו פולשים במערה.
תחילה הם חושדים בסוזי אך מגלים שמדובר בכנופיית גנבים המתכננת לגנוב חבילה יקרת ערך.
בעבודת צוות השביעיה מערימה על הפושעים מעבירה את המידע למשטרה.
הם חוזרים לצריף הקבוע בגינה כמנצחים.
השביעיה הסודית בצרות הוצאה לאור באנגלית:1956. חברי השביעיה מתחלקים לזוגות כדי לתרגל בילוש.
פיטר וג'ק מטפסים על עץ כדי להשקיף על בית שכן (השייך למר סמית'), ורואים דרך החלון אדם שמרכיב מסכה מוזרה על פניו.
ג'ק חוזר לשם מאוחר יותר בלילה כדי להשיב מטוס צעצוע שנפל בחצר, ונתקל בדמות מסתורית.
החקירה מובילה לשוד כספת שבוצע במקום עבודתו של מר סמית'.
המידע שנאסף עוזר למשטרה לתפוס את הגנב.
השביעיה הסודית חוקרת הוצאה לאור באנגלית: 1957. תעלומה שונה מהרגיל - חיפוש אחרי ילדה, אליזבת סונניג, שנעלמה ולא מרדף אחרי פושעים.
הילדה מואשמת בגניבת כסף מהמורה שלה.
אחרי שהיא בורחת חברי השביעייה מחליטים לחפש אחריה.
במהלך החיפושים עולה האפשרות שלא אליזבת היא שגנבה את הכסף.
הם מצליחים לאתר את אליזבת ולטהר את שמה, תוך חשיפת הגנב האמיתי.
השביעייה הסודית פותרת תעלומה (אאנגלית: Puzzle for the Secret Seven) הוצאה לאור באנגלית: 1958. חברי השביעייה עדים לשריפה פורצת בבקתה של אדם ערירי בשם טולי.
הילדים מנסים לעזור, אך הבקתה נשרפת כמעט לחלוטין.
אחרי כבוי השריפה מר טולי טוען שהכינור היקר שלו נעלם ואתו סכום כסף גדול שהיה בבקתה.
הוא בטוח שמישהו גנב אותם לפני תחילת השריפה.
החשד נופל מיד על נער בשם בני, שהיה עוזר למר טולי ונראה בורח מהמקום עם תחילת השריפה.
בניגוד לדעת הכלל חברי השביעייה לא משוכנעת שבני אשם.
בחקירתם הם מוצאים את בני מסתתר כשהוא מפוחד מאוד.
הם חושפים שהיו עוד אנשים באזור הבקתה בסמוך לשריפה - דמויות מפוקפקות מהיריד ששהה בעיר.
השביעייה מאתרת את הכינור וחושפת את הגנב.
השביעיה הסודית במבצע הזיקוקין הוצאה לאור באנגלית: 1959. בסמוך להכנות ל"ליל גאי פוקס" הקבוצה עסוקה באיסוף כסף וקניית זיקוקים למדורה.
קבוצה של נערים (בראשם סוזי) גונבת להם את מלאי הזיקוקים והבובה שהכינו.
במהלך החיפוש אחרי הרכוש הגנוב השביעיה נקלעת לתעלומה רצינית: הם עולים על כנופיית גנבים שמתכננה שוד גדול של בגדים וחפצי ערך.
חברי הקבוצה מזעיקים את המשטרה, הפושעים נתפסים.
כפרס על עזרתם, המשטרה וההורים דואגים להם למלאי עצום של זיקוקים חדשים ומרהיבים.
הספר מסתיים בחגיגת זיקוקים גדולה ומוצלחת של כל החבורה בערב גאי פוקס.
השביעיה הסודית מצילה הוצאה לאור באנגלית: 1960. כדי להקניט את הקבוצה סוזי ממציאה "תעלומה" על אדם המתגורר במערה.
בעודם מנסים להבין אם סוזי עובדת עליהם, הם מגלים שיש מישהו המסתתר בבית קיץ.
הם מגלים שמדובר בזקן בודד חסר בית.
במקביל הם חושפים כנופיית גנבים הגונבת חפצי ערך מבתי הסביבה.
הגנבים משתמשים במקום המסתור של הזקן כדי להחביא את השלל שלהם.
השביעייה עוזרת למשטרה לתפוס את הגנבים, וגם דואגת למגורים לזקן.
השביעיה הסודית מופתעת הוצאה לאור באנגלית: 1961. בעקבות ויכוח סוער בין פיטר לג'ק, ג'ק עוזב את השביעייה הסודית.
בזמן שהחבורה מפורקת, כלבם האהוב של פיטר וג'נט, קפצן נגנב.
ג'ק מגלה מידע חשוב על כנופיית גנבי כלבים שפועלת באזור.
הוא מבין שקפצן אינו הכלב היחיד שנעלם.
ג'ק משתף פעולה עם חבריו להצלת קפצן.
הם מאתרים חווה מבודדת בה הגנבים מחביאים את הכלבים הגנובים.
ג'ק הוא זה שמוצא את הרמז החיוני ומציל את המצב, והשביעייה הסודית מתאחדת.
השביעיה הסודית במארב הוצאה לאור באנגלית: 1962. החבורה מחליטה לצאת לתצפיות בציפורים נדירות.
בזמן התצפיות, הם מבחינים במשהו חשוד בקרבת מקום.
מדליות יקרות ופריטים נוספים נגנבו מביתו של אדם מקומי.
החבורה מקשרת את שני הממצאים והם מבינים שהגנבים משתמשים בשדות ובצמחייה הצפופה כמסתור להחבאת השלל ולהעברתו.
הם מציבים מארב כדי לתפוס את הגנבים בשעת מעשה.
קפצן הכלב משחק תפקיד מפתח בעזרה לחבורה לאתר את מקום המסתור של הפושעים.
השביעיה הסודית נהנית הוצאה לאור באנגלית: 1963. חברי השביעייה פוגשים ילד עני בשם טוני, החי עם סבו.
הסבא זקוק לכסף למחיה לטיפול בסוס האהוב שלו.
השביעייה הסודית מחפשת דרכים לסייע לטוני, ובכלל זה הם מארגנים מכירה.
במקביל הם חושפים חבורה של גנבים.
השביעייה עוקבת אחרי החשודים ומגלה את מקום המסתור של השלל הגנוב.
במהלך החקירה יש רגעי מתח שבהם הם כמעט נתפסים.
בזכות התושייה של השביעייה המשטרה מצליחה לתפוס את השודדים.
כפרס על עזרתם, הילדים מקבלים סכום כסף אותו הם תורמים לסבא של טוני, כך מתאפשר לו להציל את הסוס ולשפץ את מגוריהם.
נקודה מעניינת: זהו הספר הרשמי האחרון שכתבה איניד בלייטון עצמה לסדרה הזו (בשנת 1963).
מאוחר יותר נכתבו ספרי המשך על ידי סופרים אחרים.
כמה נקודות מעניינות על הסדרה בעברית:
בשנת 1992 פרסם יורם מארק-רייך קומיקס של סיפורי השביעייה הסודית בעברית בהוצאת ידיעות אחרונות.
שרגא גפני, המתרגם המקורי של סדרת הספרים, הוציא במהלך שנות ה-90 סדרת ספרים בשם "השביעייה הסודית שלנו" (תחת שם העט אבנר כרמלי) העוסקת בחבורת ילדים ישראליים הפותרים תעלומות שונות, בהשראת הסדרה המקורית.
השביתה הכללית של שנת 1926 בבריטניה הייתה אחת השביתות החשובות במדינה זו.
השביתה ארכה תשעה ימים - בין 3 במאי ו-12 במאי 1926 בניסיון (שכשל) לכפות על הממשלה למנוע קיצוצים בשכר העובדים והרעת התנאים לעובדי מכרות הפחם במדינה.
ברקע לשביתה, המיתון ממנו סבלה תעשיית כריית הפחם הבריטית ב-1925 שנגרמה מחמישה גורמים עיקריים:
מלחמת העולם הראשונה - צריכת הפחם הבריטית עלתה והבריטים ייצאו פחות למדינות אחרות, אשר פנו לשווקים מתחרים.
במיוחד נפגע הייצוא לארצות הברית, גרמניה ופולין.
ירידה עולמית במחירי הפחם הנובעת בין היתר מ"תוכנית דוז", במסגרתה יכלה גרמניה לייצא פחם ב"חינם" לאיטליה ולצרפת כתחליף לפיצויים אותם הייתה צריכה לשלם אחרי מלחמת העולם הראשונה.
מדיניות תקן הזהב שהחזיר וינסטון צ'רצ'יל ב-1925: היא הפכה את הלירה שטרלינג למטבע חזק מדי לשם ייצוא סחורות בריטיות והעלתה את שיעור הריבית באופן שפגע בכל העסקים במדינה.
בעלי המכרות רצו להפיק רווחים גם במצב של אי יציבות כלכלית - זאת באמצעות הורדות בשכר הפועלים ואפשרות לכפיית שעות עבודה נוספות עליהם.
השביתה הכללית בברצלונה (ספרדית: Huelga de La Canadiense, קטלנית: Vaga de La Canadenca) שהתרחשה בשנת 1919 הייתה אחת השביתות המוצלחות ביותר בהיסטוריה של תנועות הפועלים בעולם והביאה לכך שספרד הייתה המדינה הראשונה בעולם בה הושגה הסכמה ליום עבודה של שמונה שעות בלבד.
חילוקי דעות לגבי אופן הטיפול בשביתה הביאו למתיחות בין השלטון המרכזי במדריד לשלטון האזורי של קטלוניה שבחרה בהפעלת הצבא כנגד השובתים.
במהלך מלחמת העולם הראשונה, ספרד כמדינה נייטרלית שמשה מקור לתוצרת רבה שנדרשה לצדדים הלוחמים.
ברצלונה, בירת האזור המתועש של קטלוניה ראתה תעשיינים רבים שהתעשרו הודות לעסקים הפורחים.
בד בבד עם הגידול התעשייתי, זכו ארגוני הפועלים לגידול משמעותי בקטלוניה.
הגדול שבארגונים בברצלונה היה ה-CNT האנרכו-סינדיקלי שבסוף 1918 היו חברים בה כ-345,000 (מתוך 700-755 אלף חברים בכל ספרד) שהיוו כ-30% מכח העבודה בקטלוניה.
הארגון השני בגודלו היה ה-UGT הסוציאליסטי שביוני 1918 היו בו כ-90,000 חברים והיה במגמת גידול.
הפריחה של קטלוניה העלתה גם את הדרישה לעצמאות האזור, שהיה העשיר ביותר בספרד.
בסוף ינואר 1919 ברצלונה הייתה על סף התפרצות בין הצבא שהתנגד לאוטונומיה לחבל, לבין הנציגות האזרחית של קטלוניה שדרשה אוטונומיה.
עם סיום מלחמת העולם שהייתה צפויה להביא לירידה בביקוש ובהתאם לירידה במחירים, התארגנו המעסיקים בפדרציה משלהם שנערכה לפעילות לשבירת ארגוני העובדים במטרה לאפשר הורדת משכורות עם ירידת מחירי התוצרת.
המעסיקים מצאו בעל ברית במפקד הצבא בקטלוניה, הגנרל מילאנס דה בוש, אשר באמצע ינואר דרש מהשלטונות במדריד להשהות את הזכויות החוקתיות בקטלוניה כדי לאפשר לו להאבק במגמות הבדלנות, אך גם, מבחינתו, להאבק באיגודים המקצועיים.
המושל מילאנס השתמש בסמכויותיו על מנת להוציא אל מחוץ לחוק את ה-CNT, לעצור את מנהיגיו ולסגור את הביטאון שלו.
בסוף ינואר 1919 קוצצו המשכורות של העובדים המשרדיים בתחנת כוח הידרואלקטרית בבעלות קנדית בברצלונה.