tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כנסייה קתולית חדשה יחסית, הוקמה ב-1955, על ידי הארכיטקט אנטוניו ברלוצי, על יסודות כנסייה צלבנית עתיקה.
האתר מיוחס במסורת הנוצרית למקום בו עמד בית הקיץ של זכריה ואלישבע הורי יוחנן המטביל, ובו אירחו את בת דודתם מנצרת מרים, בעודה נושאת ברחמה את ישו.
הכנסייה נבנתה סביב אבן, שעל פי המסורת הסתירה את יוחנן המטביל כאשר חיפשו אותו חייליו של הורדוס על פי פקודתו להרוג את כל הילדים מתחת לגיל שנתיים שנולדו בבית לחם ובסביבתה.
הר אורה הניצב מעל לעין כרם מכונה במסורת הנוצרית "הר הביקור".
מנזר אחיות ציון נבנה על ידי האחים היהודים המומרים תאודור ואלפונס רטיסבון, ילידי צרפת, כבית יתומות.
אלפונס רטיסבון עצמו התגורר במקום, וקבור בגן המנזר.
כיום מתגוררות במקום 13 נזירות ממסדר אחיות ציון, המפעילות במקום גם בית הארחה קטן ומוזיאון.
מנזר סנט וינסנט של "בנות החסד" מטפל בכ־70 ילדים הלוקים בשיתוק מוחין.
המבנה היה שייך בעבר לנזירים חברי מסדר "האחים הלבנים".
אחרי מלחמת השחרור לא יכלו עוד הנזירים, ששכנו בעיר העתיקה, להגיע למקום והעבירוהו לידי אחיות "בנות החסד" המפעילות גם את מנזר סן ונסן דה פול בשדרת אלרוב ממילא.
המרכז הוקם בשנת 1968 על ידי צמד הפסנתרנים ברכה עדן ואלכסנדר תמיר.
טדי קולק, ראש עיריית ירושלים לשעבר, שאף לבסס את עין כרם כשכונת אומנים ולשם כך העמיד לרשות הזוג את המבנה והשטח.
בסיוע "עמותת מרכז למוזיקה ע"ש פאני מקס טארג" הוקם המרכז ונקרא "מרכז טארג למוזיקה".
המרכז מהווה מוקד לפעילות מוזיקלית ענפה, הכוללת בין היתר רסיטלים, כיתות אומן, קונצרטים קאמריים ותחרויות.
בית החולים הדסה עין כרם
בית הספר הקהילתי סביבתי עין כרם
עין נטפים הוא מעיין מים מתוקים בהרי אילת בערוץ נחל נטפים ליד הגבול עם מצרים.
המעין נמצא כשבעה ק"מ צפונית לאילת סמוך לכביש 12. זהו המעיין היחיד הנובע כל השנה באזור הסמוך לאילת.
עין נטפים נקרא כך כי המעיין נובע בטיפות.
זהו מעיין שכבה הנמצא בין שכבת חרסית אטומה למים מתחת לבין שכבת גיר למעלה דרכה מחלחלים המים וזורמים על גבי שכבת החרסית.
בסלעי הגיר יש שרידים של מאובנים קדומים.
עין נטפים הוא מקור המים הטבעי היחיד בהרי אילת הנובע לאורך כל השנה ומשמש מקור מי שתייה לבעלי החיים בסביבה.
המעין מרכז אליו בעיקר בשעות בין הערביים ובשעות החשיכה בעלי חיים השותים ממימיו, מים המתקבצים לתוך בריכת אבן קטנה.
למעין באים בעלי חיים כמו יעלים, עיזים, שפנים, קוצנים, עופות כגון חצוצרן המדבר, גבתונים, וורדיות סיני.
במים גדלה אצה פבוטית ומסביב טחבי עלים, שערות שולמית וליניאה משילה.
שרידים של דרך עולי הרגל המוסלמים מקהיר למכה, דרב אל חג', נמצאים בסמוך לאתר לאורך תוואי כביש 12. המקום נחפר ושוחזר על ידי בית הספר שדה אילת.
המעיין השפיע גם על קביעת קו הגבול המערבי בין האימפריה הבריטית לאימפריה העות'מאנית, שהוא קו הגבול המודרני בין ישראל למצרים.
כקילומטר צפון-מערבית למעיין נמצא מעבר הגבול נטפים.
בתחילת נובמבר 1950 נעשה ניסיון להקים התיישבות חקלאית בעין נטפים על ידי אנשי השירות החלוצי לישראל.
מצרים דרשה לפנות את המקום, ותחת לחץ האו"ם ישראל הסכימה לפנות את כוחות צה"ל, אך לא ויתרה על הזכות להתיישבות אזרחית.
עם זאת, ההתיישבות לא צלחה.
בדצמבר 1964 החלו כוחות של חיל ההנדסה בסלילת כביש מאילת אל עין נטפים, במימון חלקי של עיריית אילת ומשרד התיירות.
עד מלחמת ששת הימים היה בעין נטפים מוצב צבאי ישראלי, ומולו מוצב צבאי מצרי, בראס אל נקב הסמוכה לבקעת הירח.
בעקבות שיטפונות באזור בשנת 1968, סלע גדול שהדרדר הרס את השוקת באתר שנבנתה על ידי הבריטים בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
עין נקובא הוא יישוב ערבי הממוקם ממערב לירושלים ושייך למועצה אזורית מטה יהודה.
בעין נקובא מתגוררים כ-3,700 תושבים (נכון לשנת 2022), והוא היישוב הגדול ביותר במועצה האזורית מטה יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1962 על ידי פליטים מהכפר בית נקובא שתושביו עזבו אותו במלחמת העצמאות, ולא הורשו לחזור אליו לאחריה (על מקומו נבנה המושב בית נקופה).
תושבי בית נקובא התגוררו באבו גוש עד 1962, אז קיבלו שטח להקמת יישובם בצמוד לכפר עין ראפה (שמקור תושביו בכפר סובא).
בשנת 1976 התפצל היישוב עין נקובא מעין ראפה והוכר כיישוב עצמאי.
עֵין כַּרְמֶל הוא קיבוץ באזור הצפון במישור החוף ליד עתלית השייך למועצה אזורית חוף הכרמל.
שמו של היישוב קשור למיקומו הצופה על הר הכרמל.
המילה "עין" משמרת את שמו של קיבוץ עין הים (ומציינת, כפי שציינה גם במקורה, "דבר הנראה לעין", ואיננה מציינת "מעיין").
קיבוץ עין כרמל נוסד על ידי מתיישבים מעין הים ומרמת רחל.
מגילת היסוד של היישוב נחתמה בשלהי מלחמת העצמאות, על ידי ארבעה מבוגרים ושני ילדים מכל אחת מקבוצות המתיישבים.
לאחר האיחוד, במשך כשנתיים, נבנתה ה"נקודה".
באותן שנים התגוררו חברי רמת רחל לשעבר עם ילדיהם במחנה המעפילים בעתלית.
בא' בתשרי ה'תשי"א - ספטמבר 1950 עלו באופן רשמי חברי שתי הקבוצות והתיישבו בנקודה החדשה.
בקיבוץ ישנו בית ספר יסודי, "כרמל וים", הוקם בשנת 1987. בבית הספר לומדים כ-350 תלמידים מהיישובים: עין כרמל, החותרים, מגדים, עין הוד, נווה ים, נחשולים ובית אורן.
בית הספר שייך למועצה האזורית חוף הכרמל.
כלכלת הקיבוץ מתבססת על מפעל קל-קר הנמצא בו ועל ענפי חקלאות, בעיקר רפת ובננות.
מבני מועצה אזורית חוף הכרמל ממוקמים בשטחו של קיבוץ עין-כרמל.
בשטח הקיבוץ נמצאים אתר "סדנאות האומנים" וה"בזלתון" - גן פסלי-אבן בזלת.
בפאתי הקיבוץ שוכן "גן-עדן" – בית קברות ברוח אחרת.
המוזיקאי עילי בוטנר גדל בקיבוץ.
את השיר "זוכר הכל" של עילי בוטנר וילדי החוץ כתב בוטנר על ילדותו בקיבוץ והקליפ אף צולם בקיבוץ.
בנוסף נולדו בקיבוץ השחקנית אביב פנקס העיתונאי שי גל, הזמר-יוצר גדעון אונה, פרופסור אהרון בן-זאב והאלוף במילואים נדב פדן.
עין מטע הוא מעיין הבוקע על ערוץ נחל זנוח, כ-1 ק"מ מערבית למושב מטע שבהרי יהודה.
המעיין נובע מנקבה קטנה בגובה של כ-40 ס"מ בספיקה מועטה במשך כל ימות השנה ומימיו נאגרים אל בריכה קטנה החסומה באבנים.
עודפי המים זורמים מערבה אל נחל זנוח, ונספגים באדמה כעבור כמה מאות מטרים.
סביב המעיין חורשת אקליפטוסים גבוהים, עצי שקד, רימון, תפוח, ומעל הנביעה גדל עץ תאנה גדול ומרשים.
סמוך לנביעה רחבה גדולה שבשוליה ניצב בית חווה ערבי נטוש.
בסמוך למעיין נמצאת גם חורשת דקלי וושינגטוניה.
עין מטע מצוי על קטע של שביל ישראל, המגיע אל דרך הקיסר המתחילה בחורבת חנות.
במרחק של כ-400 מ' מערבית לעין מטע, במורד נחל זנוח מצויה חורבת תנור, שהיא חורבה צלבנית המוקפת שיחי שומר.
ממול לחורבה בוקע מעיין נוסף, עין תנור.
המעיין בוקע מתוך נקבה מהתקופה הצלבנית ולה קמרון גותי השמור היטב.
סביב עין תנור צומחים עצי תאנה, לימון, חבוש, זית ושיחי פטל.
שְׁמוּרַת עֵין נוֹטֵרָה או עין א-תינה (מעיין התאנה) היא שמורת טבע קטנה במורדות המערביים של רמת הגולן, סמוך לעמק החולה.
עין א-תינה הוא מעיין הנובע כל ימות השנה ועל שמו קרויה השמורה.
מי המעיין פורצים מבין שכבות של מסלע געשי ונתפשים בברכת בטון.
עודפי המים המציפים את הבריכה פורצים דרך ראשו של צינור גדול ומבעד לצינורות על דופנות הבריכה.
המים זורמים במורד הגבעה וניקווים לברכה נאה סמוך לחורשת אקליפטוסים מוצלת סמוך לערוץ מלאכותי של נהר הירדן.
סביב המעיין גדלים עצי תאנה רבים והם שהעניקו למעיין את שמו.
בשמורה גדלים גם עצי אלון, שיחי פטל, גומא ואירוס ענף, צמח נדיר, הפורח באביב בצהוב.
לפני מלחמת ששת הימים, היה אזור זה אזור מפורז בריבונות ישראל, אולם הסורים השתלטו דה-פקטו על שטחים לא מעובדים למרגלות הגולן וממערב לקו הירוק.
שמורת הטבע פתוחה לציבור ללא תשלום.
ניתן להשתכשך ולשחות במי הבריכה, וכן לצעוד במעלה הפלג עד לנביעת המעיין.
המסלול מתאים למשפחות, אך אין גישה למוגבלי ניידות.
מי המעיין נתפסים בחלקם ומשמשים להשקיית שטחים חקלאיים של קיבוץ מעיין ברוך, והיתרה מוזרמת לערוץ העובר בשמורה.
במרץ 2002 פורסמה ידיעה לפיה חברת מי עדן וקיבוץ מעיין ברוך ביקשו לנצל את מי המעיין, המצטיינים באיכותם ונקיונם, לצורך מכירתם כמים מינרליים.
חברת הכנסת (דאז) נחמה רונן פעלה לעצירת התוכנית, בסיוע חברי כנסת נוספים, והתוכנית לשימוש מי המעיין נגנזה.
היזמים-לכאורה הכחישו את התוכנית, ובנציבות המים לא התקבלה בקשה רשמית בעניין.
בשנת 1980 ערכה שותפות חיפושי הגז "אבג'ק" וחברת "פז חיפושי נפט" קידוחי גז סמוך לשמורה בהם נתגלה גז.
השותפות הפיקה גז בכמות השווה ל-175 חביות נפט ליום, שסופק לקיבוץ גונן לתקופה של עשרה חודשים.
בשנת 1994 נערכו בסמוך קידוחים נוספים שקיבלו את השם "אסתר" שבהם גם נתגלה גז.
בשנת 1996 החל קידוח "אסתר 3" לספק גז לקיבוץ נאות מרדכי ולמתקן של חברת החשמל במשך כחמש שנים.
בשנת 2001, ניסתה "אבג'ק" שוב להפיק גז מנוטרה, אך בשנת 2002 השותפות נסגרה לאחר שנותרה ללא מזומנים.
עין יעקב הוא חיבור שחיברו רבי יעקב בן חביב, ובנו, רבי לוי בן חביב, הכולל אסופה ופרשנות למרבית האגדות המצויות בתלמוד הבבלי ובתלמוד הירושלמי.
על הספר נתחברו מספר פירושים, שחלקם אף נדפסו סביב החיבור.
את הספר התחיל לחבר רבי יעקב בן חביב, שהספיק לכתוב רק שני חלקים של הספר - סדר זרעים וסדר מועד - ונפטר באמצע עבודתו.
את הספר השלים בנו, רבי לוי בן חביב, הרלב"ח.
הספר ראה אור בסלוניקי בבית הדפוס של יהודה גדליה בשנת רע"ו (1516).
הגעתו של החיבור לקהל קוראים רחב יותר התאפשרה רק לאחר שהחיבור ראה אור במרכז הדפוס של ונציה בשנת 1546 (ש"ו).
בעקבות הפולמוס סביב התלמוד שהתקיים באיטליה בשנות החמישים של המאה ה-16, הכריזה האינקויזיציה של ונציה על ה"עין יעקב" כספר אשר יש בו דברי כפירה והספר נידון לשריפה יחד עם עותקים של התלמוד הבבלי והירושלמי.
כעבור עשר שנים בשנת שכ"ו (1566) הותר להוציא את הספר לאור בשנית אולם שמו שונה ל"עין ישראל", עקב איסור הדפסתו מהאפיפיור.
בשם זה החיבור המשיך לראות אור במספר מהדורות.
אחת ממהדורות אלו היא מהדורה שראתה אור בשני כרכים בקרקוב בדפוס יצחק בן אהרון מפרוסניץ, בין השנים 1587-1591. מהדורה זו הנגישה למעשה את יצירתו של רבי יעקב בן חביב לציבור הלמדנים שישב במרחב האשכנזי-פולני.
לאורך השנים החיבור ראה אור בעשרות מהדורות, שזכו לתפוצה רחבה הן בקרב בני ישיבות והן בקרב ציבור הלמדנים הרחב, עד לימינו אנו ישנן קבוצות לימוד של החיבור הנקראות בשם "חברת עין יעקב".
את החיבור ערך המחבר לפי סדר מסכתות התלמוד, כשהוא מכנס אל חיבורו את כל האגדות המופיעות בתלמוד, ומשמיט את כל הנושאים ההלכתיים שנידונו בו.
בחיבורו הביא המחבר את לשון הגמרא ופירושי הראשונים שהיו לפניו כדוגמת: רש"י, בעלי התוספות, רבינו ניסים, רשב"א וריטב"א.
לצידם הוסיף המחבר גם פירוש משלו, שנקרא בשם פירוש "הכותב".
במהדורות מאוחרות יותר נוספו ל"עין יעקב" גם פירושו של המהרש"א - "חידושי אגדות", פירושיו של הרב חנוך זונדל בן יוסף - ה"יד יוסף" המופיע בצד החיצוני של הדף למעלה, ה"עץ יוסף" וה"ענף יוסף" המופיעים בתחתית הדף, וכן מפתחות, הפניות ומראי מקומות לספרות המקראית והמדרשית.
ספר עין יעקב עם ביאור אהלי שם, חובר על ידי הרב מיכאל פרץ.
ייחודו של החיבור והשפעתו על הפרשנות לספרות האגדה
"עין יעקב" הוא החיבור השני בספרות התורנית המודפסת (אחרי ספר "הגדות התלמוד" שנדפס בקושטא רע"א) המאגד את אגדות התלמוד כגוף ידע עצמאי.
החיבור מסודר על פי סדר המסכתות והדפים ובכך למעשה ממצב את הספר כחיבור המיועד לתלמידי חכמים המצויים בנתיבות הלימוד של התלמוד.
זאת בשונה מספרות הדרשות והמוסר, המפרשות אגדות רבות אולם הן בנויות על פי נושאים או פרשיות השבוע ולא מתייחסות לאגדה כגוף ידע העומד בזכות עצמו, אלא ככלי עזר לביסוסם של רעיונות מוסרים או מחשבתיים.
התפיסה הרואה את האגדה כגוף ידע הראוי לפרשנות עצמאית באה לידי ביטוי דווקא בשני חיבורים של יוצרים מהמרחב הפולני-אשכנזי שהושפעו רבות מה"עין יעקב".
החיבור "דרש משה" לר' משה מפיזענץ שראה אור בקרוב בשנת שמ"ט (1589) וחיבורו של ר' שמואל אידילש (המהרש"א), "חידושי אגדות" (לובלין, 1627).
אף חיבורו של הראי"ה קוק, "עין איה", נחשב כפירוש על ספר "עין יעקב".
חיבור זה נדפס רק על מסכתות ברכות ושבת (בהוצאת מכון הרצי"ה).
בספר שתי ידות לר' מנחם די לונזנו כתב על הספר: "ועל כל ספרי החסידים הוא ספר עין יעקב שהוא מדרשי רבותינו ז"ל ואגדות הגמ' ותניא בספרי פרשת עקב דורשי רשומות אמרו רצונך שתכיר את מי שאמר והיה העולם למוד אגדה שמתוך כך אתה מכיר הקדוש ברוך הוא ומדבק בדרכיו".
ועל גבי דברים אלו כתב ר' ישעיהו באסאן בספרו אמרי יושר: "והדין עמו כי ספר זה כולל כל מוסרי התנאים והאמוראים ומעשיהם הנוראים ואין לך מאמר קטן וקצר בדבריהם ז"ל שלא יהיה כלל גדול ביראת שמים ראוי לחבר עליו חיבור מלא וגדוש".
נוסח התלמוד המובא בעין יעקב שונה לפעמים מהנוסח בדפוסי התלמודים הנפוצים, ישנם מאמרי חז"ל שמופיעים רק בנוסח התלמוד בעין יעקב.
ספר דקדוקי סופרים ציין בצורה שיטתית את השינויים.
כמו כן, בנוסח פירוש רש"י המופיע בספר, ישנם לעיתים שינויים מנוסח פירוש רש"י המודפס בתלמוד.
החיבור "עין יעקב" תורגם ליידיש על ידי יוסף מאיר יעבץ, ונדפס בשנת ה'תרמ"ו בוורשה.
אחר השואה נדפס עוד הפעם בהוצאת "בית מסחר ספרים ירושלים" בניו יורק.
התרגום הראשון לאנגלית נעשה על ידי הרב שמואל צבי גליק ונדפס בשנת 1916 בארצות הברית.
עין לבן הוא מעיין שכבה בהרי ירושלים הממוקם כקילומטר אחד דרומית למושב עמינדב ומתחת לגבעת משואה.
המעיין נובע ברכס לבן מעל הגדה הצפונית של נחל רפאים, מוקף עצי תאנה, אגוז מלך, שקד, חרוב, זית, אשחר, אלה ארץ ישראלית ועץ תות.
במשך השנים ערכה רשות העתיקות מספר חפירות הצלה סביב עין לבן ובעמק שלמרגלותיו.
השרידים שנחשפו בחפירות מעידים על שימוש חקלאי אינטנסיבי בשטח למן העת העתיקה ועד ימינו.
השרידים אופייניים לעורף החקלאי הכפרי של דרום הלבנט.
השרידים שנחשפו כוללים טרסות חקלאיות, גתות, מחצבות, שומֵרות ומערות קבורה, מערות מגורים, ערימות סיקול, תעלות השקיה, בריכות מים ושרידי מבנים.
השרידים מעידים על כך שבמקום הייתה פעילות אנושית ברציפות מאז תקופת הברזל בארץ ישראל ועד סוף תקופת המנדט.
עיקר הממצאים שנחשפו היו מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל והתקופה המוסלמית המוקדמת.
בוסתני העצים סביב המעיין היו חלק משטחי העיבוד החקלאי של הכפר הערבי אל-ולג'ה שתושביו עזבו אותו לאחר שנכבש במלחמת העצמאות, ב-21 באוקטובר 1948 במבצע יקב להרחבת פרוזדור ירושלים.
בשנת 2015 המעיין עבר שיפוץ ובריכות המים נבנו ושוקמו על ידי עיריית ירושלים ורשות הטבע והגנים כחלק מפרויקט פארק ירושלים.
בספטמבר 2017, אישרה המועצה הארצית לתכנון ובנייה בניית 5,000 יחידות דיור ברכס לבן שמעל המעיין.
יש חשש שהבנייה המתוכננת תחסל את שפיעת המים בעין לבן.
במרץ 2022 החליט ראש העיר, משה ליאון, לבטל את התוכנית במתכונתה המקורית ולקדם חלופה אחרת שתביא לבנייה על שליש מהשטח שהיה מיועד לבנייה מלכתחילה.
החלטתו קיבלה תמיכה ממרבית הארגונים הירוקים.
המעיין נובע מנקבה חצובה המזינה שתי בריכות, האחת רדודה, והשנייה עמוקה יותר, עד כ-160 ס"מ, ומשמשת בשנים האחרונות מקום פופולרי לביקורים ולרחצה.
המעיין קיבל את שמו מצבעם הלבן של סלעי הרכס מהם הוא נובע.
בסמיכות למעיין זה, נמצאים עין חניה ועין במבה, הנובעים גם הם בנחל רפאים.
דרך סלולה באורך של כ-1.5 ק"מ מובילה מחניון גן החיות התנ"כי למעיין.
הדרך קרויה דרך נדב על שם , לוחם בפלוגת הנדסה של חטיבת הצנחנים שנפל בפעילות מבצעית בחברון.
משפחתו וחבריו ליחידה תרמו ועזרו לשיקום המקום ולטיפוחו.
ליד המעיין מתחיל שביל אופנים "מי-ם אל ים" שמגיע עד לחוף הים התיכון בתל אביב.
כמו כן, במעיין עובר שביל ישראל.
על יד המעיין נמצא פתחה של מנהרת כרם, מנהרת אופניים באורך 2.1 ק"מ המובילה לצומת כרם.
עין לימון, כנראה שיבוש של השם עין לימור, שגם הוא שיבוש של השם עין אל-עומור (על-שם הכפר ח'רבת אל-עומור שהיה בסמוך), הוא מעיין שכבה בנחל כסלון שבהרי ירושלים, כקילומטר מערבית לעין ראפה, למרגלות הר צובה.
במפת PEF ובמפת המרכז למיפוי ארץ ישראל משנת 1948, המעיין נקרא "עין מחתוש".
לפני מלחמת העצמאות שכן במקום כפר, ח'רבת אל-עומור והבריכה שימשה את תושביו.
הכפר שכן על גבעה כ-700 מטר מערבית למעיין.
במקום בריכת בטון קטנה ורבועה הממוקמת בתוך חציבה בגודל 18X10 מטרים, שהיוותה ככל הנראה את הבריכה בעבר.
הבריכה מקבלת את מימיה דרך נקבה באורך 15 מטרים המובילה אליה את מי הנביעה.
תיארוך הנקבה והבריכה הוא מן התקופה הרומית בארץ ישראל.
המעיין נמצא על שביל ישראל, ורבים מן המטיילים נוטים לעצור בו לטבילה ולמנוחה (וחלקם גם לנים למרגלותיו).
עין מודע הוא אחד מהמעיינות בעמק בית שאן.
המעיין נובע לתוך בריכה שנבנתה עוד בזמן השלטון העותמאני.
שם המקום נובע משמו הערבי, "עין אל-מודוע".
המים זורמים כל ימות השנה בטמפרטורה קבועה של 24 מעלות צלזיוס ואינם מומלצים לשתייה.
עומק הבריכה מגיע עד 1.50 מטר.
הבריכה מוקפת בעצי אקליפטוס, אורנים, חרובים ודקלים.
הקרן הקיימת שיפצה את הבריכה והקימה חניון לקליטת מטיילים.
דרך סלולה מובילה למקום מכביש 669, פנייה מול הכניסה האחורית של קיבוץ מסילות לכביש שמוביל לחניון של המעיין.
בשנת 2010 נסגרה הגישה לכלי רכב לעין מודע, וניתן להגיע אליו בהליכה קצרה של כ-10 דקות מחניון עין מודע.
פארק המעיינות שהוקם כולל את עין מודע, עין שוקק ונחל הקיבוצים.
הגישה למעיינות מתאפשרת רק ברגל, באופניים או בכלי רכב ידידותיים לסביבה.
מי המעיין זורמים לנחל בזק.
עין מציון הוא ארגון ישראלי-יהודי שמרכז מתנדבים מישראל ומהעולם כולו.
הארגון קם במטרה לתת מענה רפואי וטיפול הולם, ללא כל תמורה, לאוכלוסיות חלשות, שנזקקות לעזרה ולטיפולים רפואיים, באמצעות שיגור של משלחות רפואיות של אנשי מקצוע מנוסים, ציוד מתקדם, רופאים מומחים, אחיות, חדרי ניתוח ומומחים למקצועות פרא-רפואיים.
משלחות הרופאים והאחיות של "עין מציון", יחד עם צוותי רפואה מקומיים מבצעים ניתוחים וטיפולים, הן בבתי חולים מקומיים והן ביחידות טיפול ניידות, המסוגלות להגיע למקומות נידחים, מדריכים את צוותי הרפואה המקומיים בשיטות רפואה מודרניות, ומספקים כתרומה תרופות וציוד, שיאפשרו לצוותי הרפואה המקומיים המשך פעילות עצמאית.
המשלחות הרפואיות של ארגון "עין מציון" נותנות סיוע רפואי ובמקביל מעבירות את הבשורה ההומניטרית של עזרה הדדית לכל אדם באשר הוא, ברוח הערכים של מדינת ישראל והמורשת היהודית.
אנשי הארגון נכונים להגיע לכל מדינה, בה ישנו ציבור, שנזקק לטיפול רפואי ובלבד שיתקבלו בה כישראלים וכיהודים.
בפעילות זו משמשות משלחות אלו ככלי הסברתי של מדינת ישראל כמדינה בעלת ערכים הומניטריים ותומכות במערכות ההסברה המקצועיות של משרד החוץ הישראלי.
פעילות הארגון תורמת להעמקה ולשיפור היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לבין מדינות ברחבי העולם .
לארגון מספר חידושים בתחום הציוד והן בתחום ההדרכה
צוות ארגון עין מציון פיתח חדר ניתוחי עיניים נייד ייחודי המהווה מהפכה בתחום ניתוחי עיניים במדינות מתפתחות.
חדר הניתוח הנייד מאפשר ביצוע ניתוחי עיניים משיבי ראיה לאוכלוסייה המרוחקת ממרכזים רפואיים ומהווה פתרון למחסור החמור בתשתיות הרפואיות .
החל משנת 2013 הוקם מודל הדרכות לצוותי רפואה במדינות מתפתחות.
רכזי הדרכה נודדים - שיגור משלחות רופאים בכירים לכנסי רופאים ארציים למתן הרצאות.
במקביל לכנסים הרופאים מבצעים ניתוחים וטיפולים מודרכים.
השתלמויות בישראל - הבאת רופאים ממדינות מתפתחות להשתלמויות והדרכות בבתי חולים בארץ.
אינטרנט - הענקת ייעוץ והדרכות לרופאים ממדינות מתפתחות על גבי פלטפורמת אינטרנט .
עין מַחְ'נֶה (נקרא גם עין עמשא או מעיין עמשא וכן עין יוסף או מעיין יוסף), הוא מעיין שכבה בשומרון, למרגלות המאחז סנה יעקב שבדרך העולה ליישוב הר ברכה ומדרום לשכם.
השם מח'נה נגזר מהשם הערבי של עמק המכמתת שלרגליו - "סהל מח'נה", המנציח את שמו של היישוב הקדום 'מחנה' שישב במקום.
המועצה האזורית שומרון, שהמעיין נמצא בתחומה, קראה למעיין מעיין עמשא להנצחת הלוחם שנהרג במלחמת לבנון השנייה.
בנוסף המעיין מכונה מעיין יוסף, על שם קרבתו לשכם ולקבר יוסף ובשל מנהגם של פוקדי קבר יוסף לטבול בו לפני כניסתם לשכם.
בשנת 1998 תועד חלק מנקבת המעיין.
נקבת המעיין חצובה בסלע ודפנותיה עשויות אבני גזית.
לאחר מכן הנקבה מתעקלת מערבה והרוחב מצמצמם ל-0.6 מטר- והגובה מצטמצם ל-1.3 מטר.
מאז שנת 2001 נחסמה בהדרגה על ידי צה"ל הגישה לפלסטינים למעיין ולשטח החקלאי שסביבו, והוא סופח בפועל להר ברכה.
לטענת תושבי בורין והמשרד לתיאום עניינים הומניטריים של האו"ם, המעיין נמצא בשטח פרטי פלסטיני ושימש חקלאים ורועי צאן פלסטינים מהכפר להשקות את גידוליהם ואת חיות המשק שלהם.
בשנת 2003 בערך נבנה במקום מבנה ובו מקווה הניזון ממימי המעיין.
בשנת 2008 בנו תושבי האזור ובני משפחתו של משולמי שתי בריכות באתר בצורת לב, הניזונות אף הן ממי המעיין.
במקום בוסתן ובו עצי תאנה ותות ושולחנות פיקניק.
המעיין נקרא מעיין עמשא על שמו.
המעיין מופיע בספרה של אורנה בורדמן "פסיעות בחול".
עין סג'מה הוא מעיין הנובע באזור גוש עציון, צפונית ליישוב בת עין.
יש המכנים אותו בשם: "עין יצחק", על שמו של יצחק וינשטוק (בנו של דב וינשטוק משפץ האתר) שנרצח בפיגוע טרור.
המעיין נובע לתוך בריכה טבעית קטנה (בגודל של כחצי מטר על חצי מטר) ומשם דרך תעלה לתוך בריכה שגודלה כשני מטרים על שני מטרים, ועומקה 1.80 מטר.
ליד המעיין כרם גפנים, שולחנות ועצים.
מצידו המערבי ישנו שביל אופניים שמגיע עד ח'רבת ג'ומג'ום.
מהבריכה זורמים המים בצינור לבריכה נוספת (בריכת דובק), צפונית למעיין, בתחתית הואדי.
המקום פסטורלי ומבוקר על ידי מטיילים רבים, הגישה למקום נחשבת בטוחה, וטלפונים של החטמ"ר תלויים במקום.
המים חמימים באופן יחסי למעיין נביעה (הם מתחממים לאורך השביל מהנביעה המקורים), והמים בבריכה אינם נקיים במיוחד.
עין מצב (בערבית "עין ג'היר") הוא מעיין שכבה בדרום השומרון, צפונית לכביש 505. גודל הבריכה 4X4 מטר ועומקה כמטר וחצי.
ליד המעיין עץ תאנה גדול.
בחורף ובאביב יש סביב המעיין פריחה מגוונת של פרחי הר ומדבר.
ב-2011 המעיין שופץ על ידי תלמידי המכינה הקדם צבאית "ארזי הלבנון" שבמעלה אפרים.
עין משואות (עין חובלה, מעיין בת עין) הוא מעיין שכבה בשטח ההתנחלות בת עין בגוש עציון.
למעיין בריכה חיצונית גדולה ובריכה פנימית קטנה בתוך מבנה שמשמשת כמקווה.
מהמבנה יוצאת נקבה ארוכה שמסתיימת בחדר איגום.
קיומו של המעיין היה שיקול מרכזי בהקמת היישוב משואות יצחק.
המעיין היה מקור המים של היישוב, ומכאן שמו "עין משואות".
תושבי משואות יצחק בנו מקווה טהרה שניזון ממימי המעיין, והוא היה המקווה היחיד בגוש עציון.
בנפילת משואות יצחק במלחמת העצמאות, חרב המקווה שבמקום.
בסתיו ובאביב סביבת המעיין פורחת כולה.
בין הצמחים נמנה שיח נדיר: מרווה כחולה.
עין מסלע, הקרוי גם עין אל-כלב או עין אל כלאב, מצוי בגוש עציון סמוך ליישוב אלון שבות ממערב.
עין מסלע הוא מעין שכבה הנובע מתחת מדף של סלע גיר קשה, והמים הנובעים נאספים אל תוך בריכת אגירה החצובה בסלע.
מי הבריכה העודפים זורמים אל תעלה חצובה בסלע לעבר המדרון.
מסביב למעין גדלים שני עצי תאנה גדולים וקבוצת קנים.
בסביבת עין מסלע חורבה נטושה, וסביב המעיין הוצבו שולחנות פיקניק.
מרחבת המעין יש תצפית טובה לכיוון מערב וצפון, אל עבר דרום הרי ירושלים, ביתר עילית וצור הדסה.
עין מסלע מצוי בחלקו הצפוני של קמר הר חברון שהמסלע שלו משתייך לחבורת יהודה מתצורת שורק.
התצורה מתאפיינת בחילופים של שכבות גיר קשה מתקופת הקנומן-טורון ושכבות של חוואר צהבהב.
החוואר הוא השכבה האטימה, האקווה (האקוויפר), ומעליה בוקעים מעיינות השכבה אל מדרונות ההרים.
עין נוּן הוא מעיין הנובע בשטח המושבה מגדל בבקעת גינוסר.
סביב מעיין נון נמצאו ממצאים ארכאולוגיים שונים ובהם מערכת הולכת מים להשקיה מן התקופה הרומית, עם בריכת אגירה, וכן אקוודוקט להולכת מים אל העיירה מגדלא הסמוכה.
מי המעיין נקווים אל בריכה עליונה, עגולה, שעומקה כ-60 ס"מ ואין בה כמעט אבנים.
בבריכה גדלים צמחי מים ואצות חוטיות.
המים זורמים מן הבריכה העליונה לבריכה מלבנית תחתונה, גדולה יותר ורדודה, שבקרקעיתה אבנים.
הבריכה התחתונה מוזנת גם משלוש נביעות קטנות, ולצידה צומחים עצי אקליפטוסים גבוהים ודקלי וושינגטוניה.
מי המעיין צלולים ונקיים והם זורמים מן הבריכות אל נחל נון, שנשפך לכנרת.
אל המעיין מוליכה דרך כורכר משולטת ומסומנת בסימון שביל ישראל, אשר יוצאת מכביש 90 - במרכז המושבה מגדל - ואורכה עד המעיין כ-500 מטרים.
'נון', בארמית, הוא דג, ושם המעיין משמר את השם "מגדל נוניא" (בארמית: מגדל הדגים) שהיה אחד משמותיה של מגדל העתיקה, הסמוכה.
בשנים 2019-2021 שוקמה סביבת המעיין כפרויקט משותף של משרד התיירות, הקרן לשטחים פתוחים, המועצה המקומית מגדל ורשות ניקוז ונחלים כינרת.
בין השאר הוצבו סביב הבריכה אבני שפה והוסדר אתר בילוי ושכשוך במימי הבריכה הרדודה.
השיקום הוצע לאחר שבקיץ 2017 יבש המעיין כמעט לחלוטין ונגרם נזק אקולוגי חמור לדגים ולבעלי החיים במקום.
ב־2018 החל שיקום ופיתוח סביבת המעיין בעלות 3 מיליון שקלים, וביולי 2019 הסתיים שיקום המעיין.
תושבי מגדל מתנדבים לשמור על המעיין ולנקותו, ובכך הם מאפשרים שהכניסה לאתר תהיה בחינם.
חרקים – בריומאים, פשפשאים (ובפרט המין הנדיר עקרבן מקלוני), זבובאים (ימשוש, כולכית, ישחור Simulium) וחיפושיות.
חלזונות – שחריר הנחלים, שחריר חלק וסהרונית ארצישראלית.
דו-חיים – קרפדה ירוקה וצפרדע נחלים.
דגים – חפף ישראלי, גמבוזיה.
צמחים – בוצין הגליל, אקליפטוסים, דקלי וושינגטוניה, שנית גדולה, ערברבה שעירה וצמחי מים.
עין ליבנה הוא מעיין שכבה הנובע באפיק נחל ליבנה ממערב ליישוב בת עין, בגוש עציון.
מי המעיין ממלאים בריכה קטנה ורדודה שמעליה מתנשא עץ גדול.
מהבריכה הקטנה זורמים המים לבריכת בטון רבועה וגדולה בעומק 2–3 מטרים.
את הבריכה בנו הבריטים בתחילת המאה העשרים לטובת תושבי הכפר ג'בעה, המרוחק כמה קילומטרים מהמקום.
בבריכה שוחים דגי זהב גדולים שהניחו בה מטיילים.
ליד הבריכה ספסלים, שולחנות פיקניק ועצי צל ופרי גדולים שנטעו תושבי בת עין.
הגישה למעיין מדרך עפר משובשת המלווה את אפיק הנחל, מסומנת בסימון שבילים ירוק ונמצאת במורדות בת עין ב'.
הגישה הקשה והקרבה לעין חובילה הנגיש יותר משאירות את המעיין ריק ממבקרים באופן יחסי, בימות השבוע.
הגישה לנחל ברכב 4x4 או טרקטורונים אפשרית.
כמה מאות מטרים מצפון-מזרח למעיין, בראש הרכס, נמצאת ח'רבת ג'ומג'ום, כפר חקלאי מבוצר שהיה מיושב בתקופה הרומית הקדומה, בזמן מרד בר כוכבא ובתקופה הביזנטית.
ככל הנראה שימש המעיין כאחד ממקורות המים של היישוב.
בחודשים מרץ, אפריל ומאי פורחים בסביבת המעיין פרחי מרווה כחולה הנדירים והמוגנים.
עין נשוט הוא אתר ארכאולוגי במרכז רמת הגולן, כקילומטר וחצי מצפון לקצרין וכקילומטר וחצי מדרום ליישוב קדמת צבי, בו נתגלו שרידי יישוב יהודי מתקופת התלמוד ובית כנסת קדום.
החורבה, שוכנת על גבעה ברום של 392 מטרים מעל פני הים, מעל תחילת אפיקו של נחל משושים.
האתר נחקר לראשונה בשנות השמונים של המאה ה-19 בידי החוקר גוטליב שומכר, אשר העלה את הסברה כי במקום שכן כפר בשם דיר ראהיב.
אך כאשר מעוז סקר את השרידים במקום, הוא טען שהממצא במקום, הוא לא מאוחר יותר מהתקופה הביזנטית.
במרכז החורבה שרידי בית כנסת קדום, שגודל אולם התפילה בו הוא 10 מטרים על 11 מטרים, ואשר נותרו בו ספסלים, עמודים וכותרות מעוטרות, שבחלקן מופיעה מנורה בעלת תשעה קנים.
שרידי ארון קודש נתגלו בצדו הדרומי של המבנה, לכיוון ירושלים.
כמו כן נתגלו במקום שרידי פסל לביאה, קורת אבן מעוטרת בתבליט זר ובכתובת ארמית: "אבון בר יוסה", חלקי משקוף עם עיטורי זר, אמפורות ואף גפן.
אבנים מעוטרות נמצאו גם בשרידי הכפרים הסמוכים עין סמסם וא-דנקלה, על אחת מהן נתגלה תבליט אדם הנושא ידיו בתפילה, ומצדדיו אריות ונשרים.
החוקרים משערים שבית הכנסת הוקם במאה החמישית לספירה, שופץ במאה השישית לספירה והמשיך להתקיים עד המאה השביעית לספירה, אז ניטש הכפר לחלוטין ולא יושב יותר.
מטמוני מטבעות נמצאו מתחת לרצפת בית הכנסת.
לצד בית הכנסת, בולטים בחורבה גם שרידי בתי בד קדומים.
בית הבד אחד נחשף בדרום הכפר ובית בד שני נחשף במלואו צפון מזרחית לבית הכנסת, במהלך חפירה לימודית שנערכה במקום בשנת 2017.
מדרום לשרידי הכפר, בצידו השני של נחל משושים, נחשף בעת הקמת מתקן צבאי, בית הקברות של הכפר ובו קברים חצובים בסלע.
בין הממצאים היו גם שני מכסי קבורה עליהם כתובות בארמית וביוונית.
על מכסה אחד היה כתוב:"שמעון בר אבון בר שנין כו"כלומר הכתובת על המכסה היא: שמעון בן אבון בן עשרים ושש.
על המכסה השני הייתה כתובת ביוונית:ZANNEOY ET Oפירוש הכתובת הוא: יוסה זננו בן שבעים.
שרידי בתי כנסת נוספים מאותה התקופה נתגלו גם בחורבת אחמדיה, כקילומטר מדרום מזרח לאתר, ובחורבת דביה, כשלושה קילומטרים ממזרח לאתר.
עין ירקעם הוא מעיין עונתי הנובע בחלק העליון של נחל חתירה, ממזרח למכתש הגדול.
בעונה זאת, עולה מפלס מי התהום אל מעל גובה הקרקע ("תמילה").
המעיין מוקף בצמחייה רבה של, בעיקר, קנה ואשל.
שביל ישראל עובר בעין ירקעם.
למקום ניתן להגיע רגלית מחניון קטן הצמוד לכביש 206, ממנו ישנה ירידה בשביל המסומן בירוק לאורך כ-500 מטרים, עד למדרגות החצובות היורדות למעין.
בהתאם להנחיות רשות הטבע והגנים, אסורה לינה באתר.
זאת, על מנת לאפשר לחיות לפעול בו בשעות החשיכה.
עם זאת, חניון לילה נמצא ממש בסמוך ליד הכביש.
בקירו הצפוני של הנחל יורדות מדרגות חצובות מן השביל שמעל למעוק עד לקרקעיתו.
אלו הן מדרגות עתיקות, שנחצבו כדי שגמלים יוכלו להגיע אל נקודות הנביעה ואל הגב הגדול.
המפלים והמעוק בעין ירקעם התפתחו בנקודות המעבר של אפיק הנחל מתחום סל הקרטון והצור מגיל הסנון, אל גג שכבת הגיר הקשה מגיל הטורון.
סדרת המפלים דמויי המרזב, שגובהם כ-10 מטרים, יצרה כאן בראש המעוק מעין אולם גבוה ועגול, דמוי טאבון.
במקום מעין קלחת סגורה של סלעים, שנוצרה כתוצאה משחיקת תשתית הגיר שבקרקעית הנחל על ידי מי שיטפונות.
מהקלחת נמשך נקיק קצר ועמוק, שבקרקעיתו, מכתשת גדולה ועמוקה המחזיקה מי שיטפונות.
מהסדקים שבקירות הקלחת נובעים מים, המזינים לאחר תקופות גשומות פלג מים לאורך הנקיק.
עֵין נׇמֵר הוא מעיין מסוג מעיין העתק הנמצא בנחל צאלים שבמדבר יהודה.
המעיין מוסתר לעין על ידי סלעי ענק, ואליו ניתן להגיע רק ברגל.
מימיו של המעיין טובים לרחצה ולשתייה.
המעיין נובע במשך כל השנה לתוך בריכה שגודלה משתנה משיטפון לשיטפון ומעונה לעונה.
מקור שמו של המעין הוא בדמיון לשמו הערבי – עין א-נימריה.
עין מורכבת (מכונה גם "עין פסיפס" או "עין תשבץ") היא מערך של עיניים זעירות וצמודות רבות, כפי שיש לרוב החרקים בראשם, וגם לחלק קטן מפרוקי הרגליים האחרים.
כל עין זעירה כזו מכונה "אומטידיום".
כל אומטידיום במערך הוא בעל טווח ראייה של ארבע מעלות ונותן תמונה גסה של מה שמולו.
כל אומטידיום מכיל עדשה קטנה, רשתית קטנה ותא או תאי עצב.
מתוך האומטידיום יוצא אקסון אל אונת הראייה במוח.
באונת הראייה משתקללות התמונות מכלל האומטידיה שבעין המורכבת, ומחושבים מיקומו וצורתו של העצם הנראה.
אצל חלק מהחרקים, מערך העיניים המורכבות הוא גדול מאוד ומכסה את רוב שטח הפנים.
אצל חלקם אפילו את רוב שטח הראש.
כאשר מערך העיניים המורכבות הוא כה גדול, כל אונת ראייה של כל אחת משתי העיניים המורכבות גדולה יותר משאר המוח.
לחלקם יש גם עיניים זעירות נוספות ומבודדות, שאינן חלק ממערך העיניים המורכבות.
אחת השיטות להרחיק זבובי בית, היא להשתמש בשקית תלויה (לעיתים עם מטבעות בפנים), הסיבה לכך קשורה לעצם העובדה שהזבובים בעלי עין מורכבת.
אמנם הדעה על נכונות השיטה במחלוקת, ואין מחקרים שמראים וודאות של הצלחת השיטה
עין נזם הוא מעיין הנמצא בעמק המעיינות, בסמוך לקיבוץ שדה אליהו.
שמו המקורי היה עין חנזיר (חזיר בערבית) ושמו הוסב לעין נזם על בסיס הפסוק בספר משלי "נזם זהב באף חזיר".
המעיין יוצר בריכה טבעית גדולה בין צמחיית גדות.
מי המעיין מליחים, אינם ראויים לשתייה, ומשמשים לצרכים חקלאיים.
הגישה למעיין היא דרך כביש היקפי מסביב לגדר קיבוץ שדה אליהו, והיא חופשית.
בכניסה למעיין מנגש וסולמות מתכת, וליד הכניסה מותקנות מצללות המעניקות צל חלקי.
עומק המים בבריכה כשני מטר.
עין כחל הוא מעיין השוכן לרגלי הר כחל בתוך מבנה של בריכת בטון מקורה, גדולה ועמוקה, עם פתח כניסה למעלה.
מעיין "עין כחל" או "עין כחילה", כפי שנקרא בתקופה הקדומה, נובע בתוך מבנה של בריכת בטון מקורה, גדולה ועמוקה, עם פתח כניסה למעלה.
על קיר המבנה יש סולם.
על שם המעיין נקרא היישוב "כחל", שנמצא סמוך לצומת עמיעד.
עד אמצע המאה ה-20 המעין הזין נחל שופע, שמימיו הפעילו את טחנות סירין.
ההיסטוריה של המקום בדת היהודית
מסוף המאה ה-16 התפתחה מסורת שמקורה כנראה, בקהל מקובלי צפת, הרואה בנחל "עין כחל", בנחל עכברה שבסביבתו ובמצוקיו את המקום שבו נטמנו כלים ואוצרות מבית המקדש.
מסורת זו נשענת על שלושה מקורות.
לילות וימים נשמעו למרחוק קולות החציבה בסלע שעלו מערוץ הנחל, אך לאוצרות לא היה זכר.
כרובים שאין להם משקל, כיורים של נחושת שאין להם משקל, מחבת של זהב טוב ג' אלפים...
זהב מזוקק שזקק דוד מלך ישראל, כל אלה גנזם צדקיהו...
ואיש לא ידע באיזה מקום נגנזו...
עד שיקום דוד בן דוד וימסרו בידו את כל כסף וזהב ומרגליות שהטמינו בשעה שיתקבצו גלויותיהם של ישראל מד' רוחות העולם ויעלו בגדולה...
עין מַזוֹר (מלשון מרפא) הוא מעיין למרגלות היישוב דולב, בואדי דילב.
המעיין נובע מתוך סדק בתחתית מצוק תצורת כיסלון, זורם באמה לבריכה בגודל 2X3מ' בעומק מטר.
ליד הברכה פינות חמד בין בולדרים ועצי אלון.
המעיין שופץ בקיץ 2017 על ידי נוער דולב, לזכרו של אליישיב טימנס, שנהרג בתאונת טרקטורון.
אמת המים שופצה ונבנו פינות ישיבה.
במקום הוצבו נדנדות, ספסלים וסככות.
אל המעיין ניתן לרדת מהשער הצהוב בדרום היישוב דולב (ליד האולפנה).
מהמעיין זורמת אמת מים, המובילה לטחנת הקמח.
במרחק כחצי שעת הליכה מזרחה, נמצא מעיין דני (עין בובין), ועשרים דקות הליכה מערבה נמצא מעיין דולב.
עין מסילה הוא מעיין נובע ממקווה מים הנראה כבאר ונמצא בערוצו של נחל דרך בורמה, בצד המזרחי של הדרך בתחומי יער אשתאול.
לאחר החורף ניתן לחזות בריכוז של סוף מצוי.
בסביבה גדלים גם עצי חרוב.
הבאר שימשה מקור מים לעובדים בסביבה ולעוברים בדרך בורמה בעת מלחמת העצמאות.
שביל קצר עובר מהבאר למקום שבו מוצבים שני לוחות אבן שמוצג בהם משחקי לוח קדומים: מנקלה, הידוע ומשחק הטחנות.
לא רחוק מהבאר נמצאת בריכת שכשוך, שמימיה מגיעים מצינור מים שהניחה חברת מקורות.
המעיין נקרא על שם המושב הסמוך, מסילת ציון.
עין משפט נר מצווה הוא חיבורו של רבי יהושע בועז, על התלמוד בבלי, המכיל הפניות להלכות במשנה תורה להרמב"ם ובסמ"ג שנפסקו על פי הגמרא (מאוחר יותר נוספו גם ציונים להלכות המובאות בשולחן ערוך ובארבעה טורים ולפעמים גם להגהות הרמ"א).
נר מצווה למעשה מונה את ההלכות שבכל פרק במטרה להפנות לספר אחר של רבי יהושע בועז, שאבד.
הספר הפך לאחד ממדורי היסוד של התלמוד הבבלי במהדורותיו הבאות, והוא חלק מצורת הדף של התלמוד בבלי.
הספר חובר על ידי רבי יהושע בועז כהוספה לדפוסו של המדפיס יוסטיניאן בוונציה בין השנים ה'ש"ו לה'שי"א.
דפוסו של יוסטיניאן התבסס על מהדורתו של דניאל בומברגי עם הוספותיו של רבי יהושע בועז, שכללו גם את מסורת הש"ס ותורה אור.
הספר היה מחולק לשני חיבורים, עין משפט ונר מצווה:
עין משפט - כלל הפניות להלכות במשנה תורה לרמב"ם (בציון הפרק ללא מספר ההלכה), ולארבעה טורים (השולחן ערוך טרם הודפס), על מסכתות שהם חיבר הרי"ף את חיבורו (לא כולל מסכתות מסדר קדשים).
ההפניות הודפסו בשולי הגיליון לאורך העמוד במקביל לשורה עליה נסובה ההפניה (ולא בחלקו העליון של העמוד כמקובל בדפוסים שאחריו).
נר מצווה - היה מדור הפניות לספר בשם "חיקור דינים" שהיה בתוכניתו של רבי יהושע בועז להדפיס על הרמב"ם, ולשם כך מספר את כל ההלכות הובאו בגמרא בסדר רץ מתחילת המסכת לסופה.
מטרת הספר הייתה שהמעיין ברמב"ם ידע את המקור לדבריו על פי מספר האות שהודפס בגמרא (לדוגמה: מסכת פלונית אות ת"ת).
אותיות ציון אלו הוצבו ברווח שבין מילות הגמרא לתוספות, במקביל לשורה עליה צוינו.
הספר במתכונת זו לא הודפס מעולם, ורבי רפאל נתן נטע רבינוביץ שיער כי לבסוף שינה רי"ב את ההפניות לסדר הרי"ף והדפיסו על הרי"ף שהוציא לאור בסביוניטה בשנת ה'שי"ד בשם "סימני הדינים" בצמוד לחיבור דומה בעל שם זהה על המרדכי (בש"ס וילנא הודפס ספר זה בסוף מסכת נדה בעילום שם המחבר).
רבי יהושע בועז ערך את המדור ככלי עזר טכני, ונמנע מהוספת חידושיו על ההפניות שליקט, מלבד מקום אחד במסכת נזיר (), בו ציין בדברי התלמוד ראיה להיתר פאה נכרית שפרסם בספרו שלטי הגיבורים, והוסיף את חתימת שמו "יהושע בועז" כחיזוק לדברים.
בעקבות כך אוחדו ציוני ה"עין משפט" וה"נר מצווה" שעל התלמוד, והועברו לחלק העליון של העמוד, כאשר כל הפניה צוינה פעמים: אות אחת במספור נפרד לכל עמוד כציון ל"עין משפט", אות זו הוצבה גם בתוך הגיליון בסמוך למילים עליהם נסובה ההפניה, ואותיות ציון נוספות כמספור ל"נר מצווה" לכל פרק בנפרד.
בציונים שעל ספר רב אלפס, נותרו המדורים נפרדים כמתכונתם במהדורה הראשונה, וציוני ה"נר מצווה" ברווח שבין דברי הרי"ף לפירוש שסביבו.
כתוצאה משינויים אלו, ולאחר שהספר המשלים – חיקור דינים לא הודפס מעולם, התייתרו ציוני ה"נר מצווה", ושמו של ה"עין משפט" השתרש כ"עין משפט נר מצווה", כמופיע בראשי העמודים.
בדור האחרון, הוציא רבי יצחק אריאלי לאור את ספרו "עיניים למשפט", כהשלמה והרחבה ל"עין משפט" על מסכתות הש"ס.
עין מגדל הוא אחד משני מעיינות (עם עין חומה) הנובע כל השנה ומזין את נחל הקיבוצים ונמצא בתחומו של פארק המעיינות.
המעיין נקרא על שם צורת ההתיישבות חומה ומגדל.
היישוב הסמוך ניר דוד, נחשב לראשון מבין ישובי חומה ומגדל וליישוב העברי הראשון שהוקם בעמק בית שאן.
חברת מקורות שואבת את מימי עין חומה ומעבירה אותם לעין מגדל ומשם הם זורמים לערוץ נחל הקיבוצים.
עין כושי הוא יישוב עתיק באזור השרון, שמוזכר בתלמוד תחילה כיישוב יהודי ולאחר כישלון מרד בר כוכבא כיישוב שומרוני עם תעשיית יין משגשגת שהחכמים היהודיים יצאו כנגד צריכתה.
עין כושי הוא ככל הנראה האתר שמכונה בעברית "חורבת כוסית" ובערבית "חירבת כוסיה"; ממערב לבאקה אל גרביה וליד המושב מאור בכניסה לעמק עירון.
אדם זרטל חפר במקום ב-1977 ומצא בו טבעת מתומנת עם פסוקים מהתורה השומרונית, ועל פני השטח נמצאה כתובת המתייחסת לרכישת חלקת אדמה בידי הנוכרים שהגלו האשורים ארצה מבבל ומעילם ויושבו גם כאן במקום תושבי ממלכת ישראל שהוגלו אשורה; ככל הנראה בשנותיו האחרונות של סרגון השני.
הכתובת נכתבה בכתב יתדות ומלמדת שהגולים שהובאו ארצה התגאו בתרבותם המסופוטמית ותעדפו אותה על התרבות הישראלית המקומית, בסירובם לאמץ את הכתב האלפביתי שיותר קל לכתיבה.
בנובמבר 1998 בוצעה חפירת בדיקה בשוליים המערביים של האתר, בשל הנחת עמוד חשמל שפגע בממצאים בו.
החפירה חשפה גת מעוטרת פסיפס מהתקופה הביזנטית בארץ ישראל, שחלקים ממנה נהרסו מהצבת העמוד במקום.
בחפירת בדיקה במקום ב-2001, בטרם הונחו תשתיות תקשורת, נתגלו ממצאים מהתקופה הרומית, הביזנטית והממלוכית.
בחפירה בצד המזרחי במקום ב-2006, נתגלו שרידי מתקני תעשייה ובית קברות מהתקופה הרומית המאוחרת והוערך שגודל האתר הוא כ-100 דונם.
בדרום האתר נתגלו ב-2007 שכבות מתקופת הברונזה התיכונה 1, מתקופת הברזל ומהתקופה הביזנטית.
קבר שנתגלה במקום נשדד על ידי תושב באקה אל גרביה, שנעצר לאחר שהממצאים אותרו בביתו.
עין לבנה הוא סרט קצר ישראלי משנת 2019, בבימויו ובכתיבתו של תומר שושן.
הסרט צולם בטייק אחד רציף ומתמקד בעימות בין צעיר תל אביבי לבין מהגר עבודה אריתראי, סביב זוג אופניים שנגנב.
הסרט זכה להכרה בינלאומית והיה מועמד לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בטקס פרסי אוסקר ה-93.
עומר, צעיר מתל אביב, מגלה את אופניו שנגנבו נעולים ברחוב.
כאשר הוא מנסה להחזירם, הוא נתקל ביונס, מהגר עבודה מאריתריאה, שטוען כי רכש את האופניים בתום לב.
העימות ביניהם מתפתח במהירות, ומעלה שאלות מוסריות וחברתיות על גזענות, זכויות מהגרים והיחס של הרשויות כלפי אוכלוסיות מוחלשות.
הסרט צולם בטייק אחד של כ-20 דקות, מה שמעניק לו תחושת דחיפות וריאליזם.
הבחירה הזו מדגישה את המתח והמורכבות של הסיטואציה, ומאפשרת לצופה לחוות את האירועים בזמן אמת.
הסרט הופק בתמיכת קרן מקור.
מועמדות לפרס אוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר – טקס פרסי האוסקר ה-93 (2021)
זוכה פרס חבר השופטים – פסטיבל South by Southwest לשנת 2020.
זוכה פרס הסרט הקצר הטוב ביותר – פסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה (2019)
קבוצת עֵין צוּרִים היא קיבוץ השייך לתנועת הקיבוץ הדתי, הנמצא במועצה אזורית שפיר, מדרום לעיר קריית מלאכי.
תחילת דרכו של הקיבוץ הייתה ב-23 באוקטובר 1946, אז הוקם כנקודת היאחזות בגוש עציון.
מקימיו היו חברי גרעין ה' של בני עקיבא ששהו קודם לכן בטירת צבי.
בנובמבר 1946 קיימו מסיבה גדולה לכבוד הכנסת ספר תורה שנתרם להם.
במלחמת העצמאות נפל הקיבוץ, כמו שאר יישובי הגוש, בידי הירדנים, והגברים ששהו בו נפלו בשבי ונלקחו למחנה השבויים במפרק עד תום המלחמה.
ב-1949 הקימו יוצאי עין צורים, שלא יכלו לחזור למקומם, יישוב חדש במישור החוף הדרומי, באתר בו שכן הכפר הערבי א-סואפיר א-שרקיה שחרב במלחמת העצמאות, ובסמוך ליישובים זרחיה, שפיר ומרכז שפירא.
חברי הקבוצה החליטו לקרוא ליישוב החדש בשם "עין צורים" כדי להנציח את היישוב המקורי.
עם חידוש ההתיישבות בגוש עציון אחרי מלחמת ששת הימים, נוסד על מקומו ההיסטורי של עין צורים הקיבוץ ראש צורים.
הקיבוץ תוכנן על ידי מאיר בן אורי בצורת מנורה, עיצוב הגן והנוי על ידי אדריכל גנים יצחק קוטנר.
חברי הקיבוץ התפרנסו בעיקר מחקלאות: גידולי שדה, מטע, רפת ולול.
בהמשך הוקמו בסמוך לקיבוץ מפעלי תעשייה שונים: מפעל מעילי עור "תדמור", מפעל מתכת "עצם" ומפעל מזגנים "עצמה" (בהמשך: "עצמה-פרג") וכן בתי אירוח כפרי.
בשנות ה-80 נבנו שני מוסדות חינוך מרכזיים בשטח הקיבוץ: ישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים (תוכנית ה"שילוב") – שחדלה לפעול בשנת 2008, ומרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות.
כחצי שנה לאחר ביצוע תוכנית ההתנתקות, התחילו ליישב מפונים מגוש קטיף מהיישובים נווה דקלים, נצר חזני וגדיד, באתר קרווילות שנמצא בשטח ששייך לקיבוץ.
בשנת 2013 החלו המפונים לעזוב את הקרווילות לבתי הקבע שלהם ביישובים בני דקלים, באר גנים ונצר חזני שביסודות.
בשנת 2010 הופק הסרט "פרלמנט ארוחות הבוקר" בבימויו של בן המשק גולן רייז, שצולם בקיבוץ והמתאר באופן בדיוני את השפעת תהליך ההפרטה שעבר על הקיבוץ.
בשנת 2015 נפתחה בבנין ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים שלוחה של המכינה הקדם צבאית "צהלי" לבנות דתיות.
בין חברי עין צורים הידועים ניתן למנות את גרשון שפט – ממייסדי גוש אמונים וחבר כנסת מטעם 'התחיה'; טובה אילן – אשת חינוך ומייסדת מרכז יעקב הרצוג; יוסקה אחיטוב – מאנשי הרוח המרכזיים של הציונות הדתית המתונה.
בתי ילדים (חינוך בלתי פורמלי).
ישיבת הקיבוץ הדתי בעין צורים (נסגרה).
מרכז יעקב הרצוג ללימודי יהדות.
מכינת צהלי על שם תמר אריאל.
מפעל של חברת המזגנים עצמה פרג (נסגר).
עין עצלה (אמבליופיה - Amblyopia, מיוונית: ἀμβλύς, אמבליס = "שחוק", "קהה"; אופס, ὄψ = "עין") היא לקות ראייה בה מרכז הראייה במוח איננו מתפתח כראוי עקב חוסר בגירוי ויזואלי תקין מהעיניים בשנות החיים הראשונות.
מרכזי הראייה במוח מתחילים להתפתח מיד לאחר יציאת התינוק לאוויר העולם, בעקבות קבלת אותות חשמליים הנוצרים בעיניים.
אותות אלה נוצרים בצורה תקינה רק אם על רשתית העין נוצרת תמונה תקינה וחדה.
כאשר לא נוצרת תמונה תקינה וחדה בתוך העין עקב סיבות שונות, כמו ליקוי בתשבורת (צורך במשקפיים) או עכירות של העדשה (קטרקט – יָרוֹד), האותות המגיעים אל המוח הם לא תקינים ועקב כך גם התפתחות תאי המוח הופכת ללא תקינה.
אפשרות אחרת היא כאשר ישנה פזילה, וכל עין משדרת תמונה אחרת אל המוח.
במצב זה המוח פשוט מתעלם מהאותות המגיעים מאחת העיניים כדי להימנע מראייה כפולה.
גם במצב כזה לא יתפתח מרכז הראייה במוח בצורה תקינה.
שלושת חודשי החיים הראשונים הם קריטיים להתפתחות מרכז הראייה במוח.
אם לא מגיעים אותות מן העין למוח כלל באותה תקופה, למשל עקב חסימה מוחלטת של ציר הראייה על ידי ירוד (קטרקט), יכול להיווצר נזק בלתי הפיך ולעולם לא תהיה ראייה תקינה.
מרכז הראייה מתפתח בדרך כלל במשך שבע השנים הראשונות לחיים.
אם לא מגיעה תמונה ברורה אל המוח באותן השנים, נוצר נזק קבוע למרכז הראייה.
קשה עד בלתי אפשרי לתקן נזק זה בהמשך החיים.
איכות תמונה ירודה באחת מהעיניים או בשתיהן, למשל עקב ליקוי בתשבורת (רפרקציה- צורך במשקפיים), כך שיש הבדל בנקודת המיקוד של העיניים.
כתוצאה מכך אחת משתי התמונות המגיעות למוח אינה חדה.
פזילה הגורמת למוח להתעלם מאחת התמונות המגיעות מן העיניים.
חסימה של ציר הראייה באחת העיניים, לדוגמה על ידי המנגיומה או רטינובלסטומה, ירוד (קטרקט), או צלקת בקרנית.
האבחון נעשה על ידי רופא עיניים או אורתופטיסט באמצעים שונים.
בדיקה אפשרית פשוטה כרוכה בחסימת קו הראייה של עין אחת (לא כיסוי) - אם הנבדק מזיז את ראשו על מנת לראות מה נעשה מולו, יש חשד שהעין שלא כוסתה היא עין עצלה.
מעבר לכך יש לבצע בדיקה של חדות הראייה בכל עין.
בילדים, הדבר אפשרי באמצעות תמונות.
הטיפול בעין עצלה כולל תיקון הגורם לירידה באיכות הראייה כמו למשל מתן משקפיים או ניתוח להסרת ירוד (קטרקט).
טיפול אפשרי אחר הוא ניתוח לתיקון פזילה.
בנוסף לכך, יש להכריח את המוח להשתמש בעין העצלה על ידי כיסוי העין הבריאה בעזרת רטייה או טשטוש הראייה בעין הטובה על ידי טיפות מטשטשות מבוססות אטרופין, דבר המאלץ את המוח לעבוד עם המידע המגיע מהעין החלשה.
ניתן לטפל בעין עצלה לפני הידרדרות למצב עיוורון, המתרחש לאחר גיל שבע.
סיכויי ההצלחה של הטיפול עולים ככל שמטפלים בבעיה מוקדם יותר.
בשנים האחרונות הוכח במספר מחקרים כי ניתן לשפר את הראייה בעין העצלה גם בגיל מבוגר.
עין עירון הוא מושב הממוקם מזרחית לפרדס חנה-כרכור השייך למועצה אזורית מנשה.
המושב הוקם בשנת 1934, על ידי קבוצת תושבים אשר עלו לארץ ישראל מגרמניה בימי העלייה השנייה.
שמו של המושב ניתן לו עקב מיקומו הצופה על נחל עירון הסמוך.
בסמוך למושב נמצא האתר הארכאולוגי תל אסור ושמורת עין ארובות.
זוהי קהילה עשירה בפעילות תרבותית וחברתית.
הילדים במושב עין עירון לומדים במערכות החינוך של המועצה האזורית מנשה והם חלק בלתי נפרד מקהילת הנעורים באזור.
איכות החיים נובעת גם מן העובדה שהמושב קרוב יחסית למושבה פרדס חנה-כרכור ולצירי התחבורה המרכזיים המובילים לצפון ולדרום.
היישוב מתנהל באמצעות ועדות שונות בהן חברים תושבי המקום בהתנדבות.
הוא מפעיל אתר אינטרנט המספק מידע עדכני ומהווה מקור לתקשורת בין התושבים.
שירותיה המוניציפליים של המועצה האזורית מנשה, והאגפים העוסקים בחינוך, תרבות, תעסוקה, נוי, חקלאות, קליטה ועוד, מהווים מקור לפעילות המושב.
עין עבדת הוא מעיין בהר הנגב, הנובע בנחל צין ומוגדר כגן לאומי.
עין עבדת הוא מעיין הנובע כשלושה ק"מ דרומית למדרשת בן-גוריון וכארבעה ק"מ צפונית לחורבת עבדת.
דרך יורדת ממדרשת בן-גוריון לגן הלאומי עין עבדת.
הנחל יוצר קניון צר ועמוק בסלע הקירטון הרך והלבן.
מי המעיין יוצרים בדרכם פלג, מפל בגובה 15 מטר ובריכות.
המפל נשפך לבריכה שעומקה שמונה מטר.
בגדות הפלג ישנה צמחייה המושכת בעלי חיים ביניהם יעלים ונשרים.
המקום הוא גן לאומי עם שתי כניסות לחלקו העליון ולחלקו התחתון, וניתן לבקר בו בשעות מוגדרות ומוגבלות כמו בכל גן לאומי לטובת בעלי החיים החיים באזור.
בנחל צומחת חורשה של צפצפת הפרת, עץ הצומח בנאות מדבר ומתאפיין במגוון רחב של צורות עלים.
קניון עין עבדת בנחל צין מתחיל במקום בו עוזב הנחל את רמת עבדת ומתחבר בין הרמה ורכס חתירה.
קניון עין עבדת הוא קניון טבעי בסלע הגיר הלבן ובו אבני צור שחורות וחומות.
בקניון עין עבדת נובעים שלושה מעיינות: עין מעריף, עין עבדת ועין מור.
עין עבדת הוא מעיין שכבה.
מי הגשמים זורמים מתחת לאדמה על שכבה אטומה עד שהם מגיעים לפתח יציאה באזור הקניון.
ליד עין מור צומחת אלה אטלנטית גדולה שגילה מוערך ב-250 שנים.
המצאות האלה האטלנטית מרמזת על אפשרות שהאזור היה גשום יותר בעבר.
שביל המטיילים באתר עובר ליד מערות נזירים שהתגוררו והתבודדו במקום בתקופה הביזנטית.
במערות ישנם חדרים וגומחות ששימשו כארונות.
הנזירים גם חצבו את גרמי המדרגות כדי להקל את הגישה שלהם למים.
מעל עין מעריף סמוך לראש השביל העולה מעיין עבדת נמצאים שרידים של מגדל מרובע אף הוא מהתקופה הביזנטית אשר שימש את הנזירים לתצפית ושמירה על החלקות החקלאיות שלהם.
בראש הקניון מרפסת תצפית המשקיפה על מפל עין מעריף אשר גובהו כ-60 מטר מעל עין עבדת וסביבו צמחייה צפופה.
עין עקב הוא שמם של שני מעיינות הבוקעים על ערוץ נחל עקב שברמת עבדת בנגב התיכון, דרומית-מזרחית ליישוב הקהילתי מדרשת בן-גוריון וסמוך לנחל צין ועין עבדת.
מקור השם בשם הערבי למקום - עין אֻם כַּעְבּ, שפירושו מעיין העקב.
האבן שעל שמה נקרא המעיין היא אבן צור שחורה שנמצאת בעין עקב עליון, והיא שונה מאוד מסביבתה הלבנה.
עין עקב העליון הוא נביעה קטנה הנמצאת בחלק העליון של נחל עקב.
מים נובעים אל בריכת סלע צרה, ומשם ממשיכים לזרום בערוץ הנחל עוד קטע קצר.
רוב המים מוסתרים בקנים הגדלים שם.
עין עקב התחתון הוא המעיין העיקרי המזין את נחל עקב, והוא מסוג מעיין שכבה.
במורד הנחל נובעים המים שוב למפל שגובהו כעשרה מטרים, הנופל לבריכה שעומקה כשמונה מטרים וקוטרה כעשרה מטרים, המלאה כל ימות השנה במים קרים וצלולים.
מי הבריכה מליחים ומשקים את הצמחייה ובעלי החיים שבאזור.
באזור המעיין גדלים צמחי מים מתוקים וצמחיית גדות: שערות שולמית מצויות, קנה מצוי, סוף מצוי, סמר חד, אשל ועוד.
לעין עקב תחתון ניתן להגיע רגלית ממדרשת שדה בוקר, או בשביל המסומן בירוק המתחיל כחצי ק"מ דרומית לנחל חווארים וכ-1 ק"מ לפני הכניסה לגן לאומי עין עבדת.
השביל עולה במעלה דיבשון ויורד כעבור כ-4 ק"מ אל עין עקב.
הגישה לרכב שטח אפשרית בדרך המיועדת לרכב 4X4 המתחילה בחניון לילה שליד שפך נחל חווארים לנחל צין, ומסתיימת כעבור כ-6 ק"מ בחניה סמוך למעיין.
עֵין פִית הוא כפר סורי הרוס הממוקם בחלקה הצפוני של רמת הגולן הישראלית, בגובה 550 מטר מעל פני הים, באגן הניקוז של נחל פרע.
זהו גם שמו של המעיין הנמצא בשטח הכפר.
הכפר עין פית הוקם, יחד עם הכפר זעורה, בתחילת המאה ה-17 על ידי סורים עלווים על גבי חורבות כפר על פי סקר שערך באזור הארכאולוג גוטליב שומאכר ביזנטי.
1884–1885, אנשי הכפר הגיעו כנראה מג'בל אל-אנצריה שבצפון-מערב סוריה (מקורם של העלווים) ונקראו לפי שומאכר "נוציירים", שמם הקודם של העלווים.
הכפר הוגדר כמשגשג ומוצלח מאוד אשר נשען על גידולים שונים באזור הכפר ובאדמות עמק החולה, בהם; אורז טבק ובוסתנים של עצי פרי וירקות.לפי שומאכר, בתקופה בה ביקר במקום, בעקבות קרבת הכפר לביצות החולה ככל הנראה גם משום עבודת השדות שם, תושבי הכפר לא היו בריאים.
עין פית, ע'ג'ר וזעורה היו שלושת כפרי העלווים באזור.
בפברואר - מרץ 1920 התמקמו בכפר אנשי הכנופיות שארגנו את המרד נגד הצרפתים.
במפקד שנערך בשנת 1960 נמצא כי התגוררו בכפר 1,523 תושבים.
במהלך מלחמת ששת הימים היה הכפר, יחד עם זעורה, אחד מהיעדים של חטיבה 8, כחלק ממאמץ הפריצה העיקרי של צה"ל לרמת הגולן.
הכפר נכבש במהלך הקרב על קלע וזעורה וננטש על ידי תושביו.
מרבית בתיו פוצצו על ידי צה"ל לאחר המלחמה.
מעיין "עין פית" מהווה מוקד עניין למטיילים.
המעיין, הנמצא במרכז הכפר ההרוס ומכוסה במבנה מקומר שהיווה את חדר הנביעה הפנימי של מבנה המעין הראשי בכפר.
המעין מוקף בעצי תאנה ובשיחי פטל, וסביבו מצויים מבני בזלת רבים.
הגישה אל המעיין היא דרך כביש מנדטורי משובש היוצא מכביש 99, בין מפל סער למסעדה.
העמק בו נמצא עין פית כולל מספר מעיינות הנובעים כל השנה, נחל הזורם בחורף, שדרות של עצי צפצפה ודולב, שיחי פטל, חורשת אלות, בוסתנים, פרדסים וכרם זיתים.
העמק משמש מסדרון אקולוגי, ותצפיות במקום גילו מעל 1,000 צבאים, כ־600 חזירי בר, כ־85 זאבים וכן דורבנים, תנים, שועלים ואף דלקים.
בתחילת מאי 2023, רשות הטבע והגנים הגיעה לסיכום עם צה"ל המאפשר לו להקים בעין פית אתר אימונים רחב היקף הכולל עשרות מבנים וכבישים לרכבים כבדים.
החלטה זו עוררה מחאה ציבורית, בשל החשש לפגיעה בערכי הטבע הייחודיים של האזור.
מספר ארגונים סביבתיים פנו לצה"ל בקריאה לבחון חלופות אחרות, והציעו מספר אתרים אלטרנטיביים לפרויקט, אך הצבא החל לקדם את התוכנית באתר המקורי.
עין עוז (עין מוּחַ'יבָּר) הוא מעיין שכבה הנמצא בנחל שילה עליון, מתחת למאחז גבעת הרא"ה.
המעיין נובע במערה מכוסה שערות שולמית, שגובה המים בה מגיע לחצי מטר.
מהמערה נשפך המעיין אל בריכה גדולה המחולקת לשני מעגלים, הגדולה בעומק 1.70 מטר (למבוגרים) והקטנה בעומק מטר (לילדים).
ב-2005 שופץ המעיין לזכר הראל עוז בן-נון שנרצח יחד עם חברו שניאור שלמה ליבמן על ידי מחבלים במהלך סיור ביטחוני על יד יצהר.
לצדו הוקמו שולחנות פיקניק ופחי אשפה, והוצבו שלטי הדרכה.
סמוך למעיין קיימים מערת התלתן, בור כבשן, בור מים עתיק, ומצפה נוף.
מעל המעיין עצי תות ותאנים, ניטעו עצי שקד רבים.
עין ע'זאל היה כפר ערבי בכרמל במרחק של כ-21 קילומטרים מדרום לחיפה.
במהלך מלחמת העצמאות נכבש על ידי צה"ל, ותושביו עזבוהו.
בסוף המאה ה-19 היה עין ע'זאל כפר קטן בנוי אבן וטיט.
הכפריים היו מוסלמים ובכפר היה קבר של חכם מקומי, שיח' שחאדה.
בכפר היה בית ספר יסודי לבנים שהוקם ב-1886 לערך.
היה בו גם בית ספר יסודי לבנות ומועדון תרבות וספורט כלכלת הכפר התבססה על משק חי וחקלאות, ותושביו גידלו בעיקר עצי זית ודגנים.
בנוסף, קרבת הכפר לעיר חיפה אפשרה לחלק מתושביו לעבוד בענף השירותים של הנמל ובאזור המסחרי שבו.
בתחילת המרד הערבי הגדול יצאו מעין ע'זאל מחבלים שהשחיתו כרם של יהודים בזכרון יעקב.
באפריל 1938 רצחו חברי כנופיה ערבית את מוכתר הכפר.
בשנות הארבעים של המאה העשרים נקדחה בקרבת הכפר באר, ומימיה הועברו לכפר בצינור.
על פי סקר הכפרים שנערך בשנת 1945, שטח הכפר היה 18,079 דונם טורקי, מתוכם 14,628 בבעלות ערבית פרטית, 424 דונם בבעלות יהודית ו-3,027 דונם אדמות ציבוריות.
מספר התושבים היה 2,170 נפשות.
עין ע'זאל ושני הכפרים הסמוכים ג'בע ואיג'זים כונו המשולש הקטן שמדרום לחיפה.
בתחילת 1948 דיווח שירות המודיעין של ארגון ההגנה (הש"י) כי בכפר מצויים 83 כלי נשק, מתוכם 45 אקדחים ו-23 רובים.
בינואר 1948 הותקפו כלי רכב על כביש תל אביב חיפה הישן ביריות מכיוון עין ע'זאל.
שוטרים בריטים פשטו על הכפר בחיפוש אחר היורים.
בחודש פברואר צלפו מעין ע'זאל על יהודים בסביבה ובעקבות זאת יצאה פעולת תגמול של ההגנה בליל 15 במרץ 1948 לפגוע בכפר.
ממרץ עד יולי 1948, במהלך מלחמת העצמאות, נמשכו היריות מכפרי המשולש הקטן על התחבורה הישראלית בכביש תל אביב-חיפה, שעבר בסמוך להם.
לפי החלטת החלוקה של האו"ם, האזור יועד להיות בשטח המדינה היהודית, וערביי המשולש הקטן ביקשו למנוע זאת באמצעות פגיעה בצירי התחבורה וריכוז נשק ותגבורת שהגיעו דרך הים מלבנון.
הצלחתם של ערביי המשולש להגן על כפריהם ולחסום את הכביש נבעה מעזרה הדדית בין הכפרים, הנעת כוחות וייתכן שגם פיקוד מאוחד.
התארגנות מסוג זה לא הייתה אופיינית לכפרים אחרים בזמן מלחמת העצמאות.
במהלך קרבות עשרת הימים נמנע דוד בן-גוריון מלתקוף את עין ע'זאל באומרו שניתן יהיה לטפל בכיבוש הכפרים במהלך ההפוגה, במסגרת "פעולה משטרתית", שכן הם נמצאים בתוך שטח המדינה היהודית.
ואכן, מספר ימים לאחר תחילת ההפוגה השנייה, ב-24 ביולי החל מבצע שוטר שכלל הפגזה ארטילרית והפצצה אווירית במשך ימים אחדים, ולאחר מכן כניסה של כוחות קרקעיים.
רוב התושבים ברחו מהכפר לפני הפעולה ובמהלכה, וכמה מאות שנותרו גורשו בכוח לאחר כיבוש הכפר.
במבצע נהרגו למעלה מ-100 מתושבי שלושת הכפרים ומהלוחמים ששהו בהם.
עם השלמת הכיבוש הרסו כוחות צה"ל את הבתים בכפר.
עם כיבוש כפרי המשולש והסרת החסימה מכביש החוף הסתיימה כמעט לחלוטין "מלחמת התחבורה" בצפון הארץ.
לפי מקורות שונים מבצע שוטר יצא לפועל מכיוון שערביי המשולש הקטן, בסיוע עשרות מתנדבים עיראקים וכמה שוטרים בריטיים עריקים, לא הכירו בתוקפה של ההפוגה.
המתווך מטעם האו"ם, הרוזן פולקה ברנדוט, גינה את מה שכינה "ההרס השיטתי של עין ע'זאל וג'בע בידי ישראל", וביקש כי ממשלת ישראל תשפץ על חשבונה את כל הבתים שנפגעו או נהרסו בזמן ההתקפה ולאחריה.
על אדמות הכפר הוקמו המושבים עין איילה (1949) ועופר (1950), שניהם קרויים בשמות הנגזרים ממשמעותו של השם עין ע'זאל.
המבנה היחיד ממבני הכפר העומד על תלו כיום הוא קבר השיח' שחאדה.
שרידי קירות וגלי אבנים מפוזרים בשטח, וגם עצי תאנה, רימון ומשוכות צבר.
מלחמת הקוממיות (1959), הוצאת צה"ל, ענף היסטוריה במטה הכללי
עין סמיה הוא המעין הגדול ביותר בין השומרון לבקעת הירדן המרכזית.
עין סמיה נובע באפיק נחל ייט"ב בסמוך לנקודה בה הוא חוצה את דרך אלון ויורד אל הבקעה.
תפוקתו של המעין היא 7750 מ"ק ביממה.
כיום ישנם חמישה קידוחים באתר המעין כשהקידוח העמוק מגיע לעומק של כ-750 מטר.
מי עין סמיה נשאבים בצינור ומהווים את מקור המים העיקרי של העיר רמאללה.
ויקטור גרן ביקר במקום ב-1870 ותיאר בתי אבן, חלקם חרבים, ופתחי מערות, ששימשו בימיו גם למגורים.
קרוב למעיין הוא מציין עמודים וכותרות.
בסקר הבריטי תואר שרידי כפר עם מגדל ומעיינות, שהיה מיושב, על-פי הסקר, במהלך מאה השנה האחרונות.
בנוסף צוינו חורבות רבות על שטח נרחב, ביניהן שתי טחנות ומערות, וכן מעיין שופע המזין את העמק.
במקום נמצאה כתובת ביוונית מימי יוסטיניאן ולא ברור היכן היא נמצאה (בחירבת סמיה או בכנסייה בח' מרג'מה).
בשנת 1942 דווח על שלוש מערות קבורה מהתקופות הרומית-ביזנטית במקום, בהן נמצאו שרידי סרקופגים.
לאפ ציין ממצא למן התקופה האומיית ואילך.
בסקר החרום דווח על חורבה שגודלה כ-100 דונם, ועל שרידי בנייה, כולל עמודים ושרידי טחנת קמח.
נלקטו חרסים מהתקופות הרומית המאוחרת והביזנטית.