tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
השניים כבשו יחד שערים רבים לזכות הקבוצה, והובילו אותה לזכייה בחמש אליפויות אוקראינה רצופות נוספות, בין עונות ו-, ולזכייה בארבעה גביעים אוקראיניים.
עונת השיא של רברוב מבחינה אישית הייתה ב-1998, שבה הוא כבש 22 שערים, זכה בתואר מלך השערים של העונה ובתואר כדורגלן השנה באוקראינה.
הוא השתתף עם דינמו בקביעות גם בליגת האלופות, ובין היתר הבקיע שער מפורסם נגד ברצלונה.
ב-1999 העפיל עמה עד לחצי גמר המפעל עם 7 שערים במסגרתו.
בעונת , הראשונה לאחר עזיבת שבצ'נקו את הקבוצה, כבש רברוב 18 שערים, וזכה בפעם השנייה בתואר כדורגלן השנה באוקראינה.
הוא סייע לדינמו לזכות באליפות נוספת ובגביע האוקראיני, ובכך השלים שמונה אליפויות אישיות רצופות.
באותה עונה הוא כבש גם עשרה שערים בליגת האלופות, וזכה בתואר מלך שערי המפעל במשותף עם ראול גונזלס.
הוא העפיל עם קבוצתו לשלב הבתים השני במפעל, אך הודח עמה שם על ידי ריאל מדריד.
לאחר עונה זו, עזב רברוב את דינמו קייב.
93 שערי הליגה שלו בתקופה זו במדי דינמו, הפכו אותו למלך שערי ליגת העל האוקראינית בכל הזמנים ולמלך שערי המועדון בליגה זו.
ביוני 2000, עבר רברוב לטוטנהאם הוטספר האנגלית, תמורת כ-11 מיליון לירות שטרלינג.
בעונתו הראשונה בטוטנהאם, , תחת המאמן ג'ורג' גרהאם, היה רברוב חלוץ חשוב בקבוצה וכבש תשעה שערים ב-29 משחקים.
הוא סיים עם הקבוצה במקום התשיעי בפרמייר ליג בעונה זו.
עם זאת, לאחר פיטוריו של גרהאם במרץ 2001 והגעת גלן הודל במקומו, פחתו בצורה ניכרת דקות המשחק של רברוב בטוטנהאם.
הוא כבש שער ליגה אחד בלבד במשך כל העונה שלאחר מכן.
בעקבות הירידה במעמדו בטוטנהאם הוטספר, הושאל רברוב באמצע עונת לפנרבחצ'ה הטורקית.
גם בפנרבחצ'ה לא שחזר רברוב את הצלחתו מדינמו קייב, ועד לסיום עונה זו הוא שיחק ב-13 משחקים וכבש 2 שערים במדי הקבוצה.
בעונה שלאחר מכן, , הוסכם על עונת השאלה נוספת של רברוב לפנרבחצ'ה.
גם בעונה הזו כבש רברוב שני שערי ליגה, וזכה עם פנרבחצ'ה באליפות ליגת העל הטורקית, שהייתה התואר הראשון שלו מחוץ לאוקראינה.
בעונת חזר רברוב לאנגליה, כאשר חתם על חוזה לעונה אחת עם קבוצת וסטהאם יונייטד ששיחקה באליפות הפוטבול ליג - הליגה השנייה בחשיבותה באנגליה.
את שער הליגה היחיד שלו במדי וסטהאם הוא כבש בניצחון 2–3 על ווטפורד בנובמבר 2004, ובנוסף כבש שער אחד במסגרת גביע הליגה האנגלית.
הקבוצה העפילה בסיום עונה זו לפרמייר ליג.
ביוני 2005 הפך רברוב לשחקן חופשי לאחר שסירב לחדש את חוזהו בווסטהאם, והחליט לחזור לקבוצתו באוקראינה, דינמו קייב.
אף על פי ששיחק כקשר בעונה הראשונה המחודשת שלו בקבוצה, , היה רברוב הכובש המוביל של דינמו עם 13 שערים, שניים פחות ממלכי השערים המשותפים של הליגה, ברנדאו ועמנואל אוקודואה.
הוא סיים את העונה עם זכייה שלישית בקריירה בתואר שחקן השנה בליגה האוקראינית, וכן עם זכייה בגביע האוקראיני החמישי שלו.
בעונת כבש רברוב שמונה שערים, וסייע לדינמו קייב לזכות בדאבל של אליפות וגביע.
בנוסף, הוא כבש שני שערים בליגת האלופות.
הוא זכה במקום השלישי במשאל שחקן השנה בליגה בעונה זו.
ביולי 2007 החל רברוב לכהן כקפטן של דינמו קייב.
בעונת , תחת המאמן יורי סיומין, מיעט רברוב לקבל דקות משחק, כאשר שותף רק בשבעה מתוך 18 המשחקים של קבוצתו לפני פגרת החורף.
הוא אף קיבל מספר פעמים ביקורת בתקשורת על היכולת שהפגין במשחקים.
עם זאת, הוא זכה עם דינמו בטורניר הערוץ הראשון הרוסי בחודש פברואר, ונבחר בו לשחקן המצטיין.
היה זה התואר האחרון בו זכה עם דינמו.
בקיץ 2008, בסיומה של העונה באוקראינה, עבר רברוב לקבוצת רובין קאזאן הרוסית, תמורת כמיליון דולר.
במדי רובין קאזאן הוא שיחק בעיקר בעמדת הקשר, וכבש חמישה שערים במדיה עד לסיום העונה.
בסיום עונה זו הוא היה שותף לזכייה הראשונה של קאזאן בתולדותיה באליפות ליגת העל הרוסית.
ביולי 2009 הודיע רברוב על פרישתו מכדורגל בגיל 35.
לאחר פרישתו ממשחק, הוא מונה לעוזר מאמן קבוצת המילואים של דינמו קייב.
בשנת 2014 מונה למאמן דינמו קייב.
בעונה זו הוביל את דינמו קייב לזכייה ראשונה באליפות אחרי 5 שנים.
ב-31 במאי 2017 התפטר מתפקידו בדינמו קייב.
ב-7 ביוני 2023 מונה רברוב לתפקיד המאמן הראשי של נבחרת אוקראינה.
בצעירותו שיחק רברוב בנבחרת אוקראינה עד גיל 21, וכבש בה 7 שערים ב-17 משחקים.
מאוחר יותר הוא החל לשחק בנבחרת הלאומית של אוקראינה, וערך את הופעת הבכורה שלו בשנת 1992. את שערו הראשון במדי הנבחרת הוא כבש באוגוסט 1996, במשחק מול צפון אירלנד.
רברוב היה חבר בסגל הנבחרת עד שנת 2007, והיה מהשחקנים המובילים שלה.
הישג השיא של רברוב עם נבחרת אוקראינה היה העפלה למונדיאל 2006 - ההשתתפות הראשונה בתולדות אוקראינה בגביע העולם.
במונדיאל עצמו, הוא כבש שער בבעיטה ממרחק בניצחון 0–4 על ערב הסעודית במשחק השני בשלב הבתים.
אוקראינה סיימה במקום השני בביתה והעפילה לשמינית גמר המונדיאל, שם ניצחה את שווייץ בדו-קרב בעיטות עונשין והמשיכה לרבע הגמר.
רברוב עצמו כבש את אחת מבעיטות העונשין המכריעות.
ברבע הגמר הודח רברוב עם נבחרתו על ידי איטליה.
מונדיאל זה היה הטורניר הגדול היחיד שבו השתתף רברוב עם הנבחרת.
את משחקו האחרון בנבחרת שיחק רברוב נגד גאורגיה במסגרת מוקדמות יורו 2008. הוא סיים את הקריירה שלו בנבחרת אוקראינה עם מספר ההופעות הרביעי בגובהו בתולדותיה - 75 הופעות, וכן כסגן מלך השערים שלה בכל הזמנים עם 15 שערים, כשהוא שני רק לשבצ'נקו.
מלך השערים של הליגה האוקראינית: 1998
מלך השערים של ליגת האלופות: 2000
השחקן המצטיין בטורניר הערוץ הראשון הרוסי: 2008
סרוב (שם מלא: 3547 סרוב; באנגלית: 3547 Serov) הוא אסטרואיד הנמצא בחגורת האסטרואידים במערכת השמש.
האסטרואיד התגלה על ידי לודמילה זוראבלבה, אסטרונומית רוסיה ב- 2 באוקטובר 1978 במצפה כוכבים בחצי האי קרים (נאוצ'ני).
האסטרואיד נקרא על שמו של הצייר רוסי ממוצא יהודי ולנטין סרוב.
סֶרוֹ נֶגְרוֹ (בספרדית: Cerro Negro) הוא הר געש ברכס ההרים קורדיליירה דה לוס מריביוס (Cordillera de los Maribios) במחוז לאון (León) בניקרגואה, כ-10 קילומטרים דרומית לעיירה מלפאיסילו (Malpaisillo).
הר הגעש נוצר באפריל 1850, והוא לכן הר הגעש הצעיר ביותר באמריקה המרכזית.
ההר הוא חרוט אפר הבנוי מחצץ בזלתי, שצבעו הכהה העומד בניגוד למדרונות ההרים שופעי הירק שמסביבו תרם לשמו שפירושו הר שחור.
סֶרוֹ נֶגְרוֹ התפרץ לעיתים תכופות מאז ההתפרצות הראשונה.
תופעה יוצאת דופן שהתרחשה במהלך כמה התפרצויות הייתה פליטה של אפר מפסגת החרוט בעוד שלבה מתפרצת מסדקים בבסיס ההר.
סרו נגרו הוא חרוט אפר, חלק מהקשת הגעשית של אמריקה המרכזית, שנוצרה כתוצאה מהפחתה של לוח קוקוס מתחת ללוח הקריבי בקצב של 9 ס"מ בשנה.
ההר הוא חרוט האפר הגדול ביותר והדרומי מבין ארבעת חרוטי האפר שנוצרו לאורך קו שכיוונו צפון מערב-דרום מזרח ברכס ההרים קורדיליירה דה לוס מריביוס.
גובהו 728 מטרים מעל פני הים, והוא מתנשא לגובה של 250 מטרים מבסיסו.
על אף גילו הגאולוגי הצעיר סרו נגרו הוא אחד מהרי הגעש הפעילים ביותר בניקרגואה, כשההתפרצות האחרונה אירעה ב-1999. מאז לידתו ב-1850 הוא התפרץ 23 פעמים.
+ התפרצויות מתועדות בסרו נגרו בין 1850 ל-1963שנהתאריך התחלהתאריך סיוםVEIנפח טפרההערות185013 באפריל26 במאי2 x 105 6.5 מ"ק היווצרות הר הגעש.
מפולות בוץ הגבירו את הנזק לחקלאות, אך לא היו אבדות בנפש משום שמפולות הבוץ לא זרמו לאף ישוב.191920 ביוני 30 ביוני 2לא נמדד 192323 באוקטובר 11 בדצמבר 3 x 107 3.6 מ"ק כמות הלבה x 107 1.0 מ"ק ההתפרצות הגדולה ביותר בתולדות הר הגעש עד אז.
הר הגעש התפרץ לאורך הפסגה והמורד הצפוני כמות הלבה שנפלטה הייתה תת- פליניאנית192910 בפברואר מרץ 2כמות הלבה x 105 1.0 מ"קהתפרצויות מלועות באגפי ההר ומסדקים רדיאליים 19479 ביולי 2 באוגוסט 3 x 107 3.1 מ"ק לבה x 106 3.8 מ"ק הר הגעש התפרץ לאורך הפסגה והמורד הצפון-מזרחי.
נזקים לחקלאות מהלבה196028 בספטמבר 26 בדצמבר 3 x 107 3.4 מ"ק לבה x 106 5.2 מ"ק התפרצות מהפסגה וממערכת הסדקים.
נזקים לחקלאות מהלבה196125 באוקטובר 1 קילוחי לבה קטנים.
ההתפרצות הקטנה ביותר עד כה 196221 במרץ תחילת אפריל 2 קילוחי לבה.
לא נגרמו נזקים 1963מרץ 1
בפעילות הגעשית שהתחוללה בהר בין 23 באוקטובר ל-10 בדצמבר 1968 נוצר לוע קריסטו ריי (Cristo Rey), כאשר התחוללה התפרצות תת-פליניאנית שעוצמתה 3 בפסגה ובאגף הדרומי של סרו נגרו.
אורכו של קילוח הלבה מהלוע החדש היה 750 מטר, רוחבו 600 מטרים ועוביו 3 מטרים.
14 כפרים הסמוכים להר הגעש המתפרץ פונו ב-27 באוקטובר בשל כמות אפר גדולה במיוחד.
בלאון (León), העיר השנייה בגודלה בניקרגואה, המרוחקת כ-18 קילומטרים מערבית דרומית מערבית להר הגעש, הגיעה עובי שכבת האפר למעל לס"מ.
קילוחי הלבה התקדמו בקצב של 23 מטרים ליום, והם גרמו לנזקים נוספים לחקלאות כשהלבה נשפכה משלושת הלועות, ולעיתים נוצרו מזרקות לבה בגובה של 30 מטרים.
עמוד האפר הגיע לגובה שבין 2.3 ל-4.8 קילומטרים.
בנוסף גזים לוהטים מהלועות הגיעו לגובה של 120 מטרים ונראו ממרחק של 50 קילומטרים מהר הגעש.
כשהפעילות הגעשית הסתיימה היה נפח הלבה x 106 6.9 מ"ק ונפח הטפרה x 107 2.7 מ"ק.
התפרצות קלה (מדד התפרצות של 1) התרחשה לאחר שהלוע המרכזי התפרץ בין ה-19 ל-29 בדצמבר 1969. שנתיים אחר כך, בין ה-3 ל-14 בפברואר 1971, פונו שוב היישובים סביב סרו נגרו בשל התפרצות פתאומית תת-פליניאנית מדרגה 3 מהפסגה והתהוות והתפרצות מאגף מזרחי חדש.
פצצות געשיות נורו לגובה של 600 מטרים באוויר וגזים לוהטים נפלטו בין התפרצויות.
עמוד האפר הגיע לגובה של 10 ק"מ, ונפח הטפרה שנפלט היה x 107 5.8 מ"ק (מעל ל-300 קילומטרים רבועים) והיא גרמה לנזקים ליבולים מקומיים ולבניינים.
בעיר לאון נמדדו 18 ס"מ אפר שגרמו להתמוטטות של בניינים רבים ולצורך להדליק את פנסי הרחוב ביום.
עברו עשרים שנים והר הגעש סרו נגרו היה שקט עד שאחת ההתפרצויות הגדולות ביותר של הר הגעש אירעה ב-9 באפריל 1992. הפעילות הגעשית נמשכה חמישה ימים, כשההתפרצות התת-פליניאנית (דרגה 3) התרחשה בתקופה של יומיים, והפיקה עמוד אפר בגובה של כשבעה קילומטרים.
מעל ל-20,000 איש פונו מיד, מרביתם בשל קריסת מערכות המים עד שההתפרצות חדלה ב-14 באפריל.
התפרצות זו גרמה לכמה הרוגים, ונזק נרחב לחקלאות ולרכוש בשל הטפרה שנפלטה שנפח הוערך ב- x 107 2.6 מ"ק.
האפר הגעשי שנשר על העיר לאון הצטבר לשכבה בעובי של 4 ס"מ שגרמה להתמוטטות גגות ולפציעות ומיתות נוספות.
שלוש שנים אחר-כך החלה פעילות געשית ב-29 במאי 1995, שסימנה את השלב הראשון בהתפרצות זו.
התפרצויות פריאטיות קטנות התרחשו לעיתים קרובות במהלך שלב זה, ובממוצע היו בין 100 ל-160 התפוצצויות ביום.
התפרצויות סטרומבוליאניות יצרו עמוד אפר שהגיעו לגבהים שבין 200 ל-1000 מטרים, והתרחשו במהלך תקופה בת 79 ימים.
זרם פירוקלסטי בעוצמה חלשה אובחן במדרון הדרום מערב ב-2 ביוני.
לאחר ה-6 ביוני פחת מספר ההתפרצויות בהדרגה לקצב של 40-30 התפרצויות ביום.
ב-19 ביולי פסקה הפעילות הגעשית לחלוטין למשך 95 יום.
ההפסקה בפעילות הגעשית הסתיימה באמצע נובמבר והתחיל השלב השני.
ההתפרצויות נמשכו למשך תקופה של 13 ימים ונמשכו עד 3 בדצמבר 1995. במהלך תקופה זו היו ההתפרצויות גדולות יותר מאשר בשלב הראשון ופצצות ובלוקים געשיים בקוטר של עד 2 מטרים נפלטו מסרו נגרו.
עמוד האפר הגיע לגובה של 2 עד 2.5 קילומטרים ומדד ההתפרצות נאמד ב-2. תקופת התפרצות זו התאפיינה בהתפוצצויות מהלוע המרכזי, זרמים פירוקלסטיים, התפוצצויות פריאטיות והתנפחות של כיפת לבה.
לבה טרייה מילאה כשני שלישים מהלוע של 1992, וקילוחי לבה נוספים גרמו לנזק לחקלאות והתפשטו 1.5 קילומטרים צפונית לבסיס החרוט.
האפר שנשר גרם נזקים לרכוש ולשדות חקלאיים, כשבלאון נשר האפר בכמות של 2 מ"מ ביום, אך לא היו אבדות בנפש במהלך הפינוי בשלום של 6,000 תושבים מהיישובים בסביבה.
במהלך כל תקופת התפרצות זו היה סך כל נפח הלבה שנפלטה x 106 8.0 מ"ק ונפח הטפרה x 106 5.8 מ"ק, והם גרמו להגבהת חרוט האפר ב-50 מטרים.
ההתפרצות האחרונה של סרו נגרו (נכון ל-2011) התרחשה ב-5 באוגוסט 1999 ונמשכה יומיים.
שלוש רעידות אדמה בדרגה 5.2 על פי סולם מגניטודה לפי מומנט התרחשו במשך שלוש שעות, וגרמו להתפרצות בקנה מידה קטן של הר הגעש.
הייתה זו הפעם הראשונה בהיסטוריה של סרו נגרו שרעידת אדמה במגניטודה גבוהה קדמה להתפרצות.
מדד ההתפרצות הגעשית היה 1,כאשר באגף הדרומי (בסמוך ללוע קריסטו ריי) התחללו התפרצויות מסדקים רדיאליים, יחד עם התפרצויות מתפוצצות ופריאטיות, ויצירת שלושה לועות חדשים.
בוצע פינוי תושבים סמוכים בקנה מידה קטן, אך המאגמה הבזלתית הקריסטלינית הצמיגה יצרה לבה בנפח של x 105 6 מ"ק בלבד, בנוסף נפח הטפרה היה רק כ-106 מ"ק.
המסקנה הייתה שההתפרצות של 1999 בסרו נגרו נגרמה מפעילות טקטונית ואם לא היו מתחוללות שלוש רעידות האדמה, אזי גם ההתפרצות לא הייתה מתחוללת.
לוע ההר הגעש והסדקים שנוצרו בעקבות ההתפרצות של 1999 הם כיום המקור העיקרי לפליטת גז געשי (בעיקר פחמן דו-חמצני) כיום.
אף שהר הגעש סרו נגרו קיים פחות ממאתיים שנים בלבד, הוא התפרץ לפחות 23 פעמים, והוא פעיל מאוד בהשוואה למרבית הרי הגעש.
ההתפתחות ההיסטורית של הר הגעש אפשרה לתעד את התפתחות הר הגעש במשך הזמן.
נתגלה כי מועד ההתפרצויות העתידיות קשור לנפח ההתפרצות המשמעותית הקודמת.
מכיוון שהיו התפרצויות סדירות מאז 1900, ניתן היה להכין מודל ניבוי של נפח וזמן עבור סרו נגרו (Cerro Negro Time-Volume Prediction Model).
על אף שהתחוללה התפרצות בקנה מידה קטן ב-1999, צפויה התפרצות בקנה מידה גדול בעתיד הקרוב.
סרו נגרו אינו שונה ממרבית הרי הגעש, בכך שסכנות רבות טמונות בפעילות הגעשית שהוא מחולל.
סכנות אלו כוללות: קילוחי לבה, מפולות בוץ, זרמים פירוקלסטיים ורעידות אדמה, אך הסכנה הגדולה ביותר מסרו נגרו היא ההשפעות של מטר האפר והטפרה.
סרו נגרו מנוטר כיום על ידי הרשת הסייסמוגרפית של ניקרגואה המסונפת ל-INETER (Instituto Nicaraguense de Esdudios Territoriales).
פעילות סייסמית, ריכוזי הגזים, עיוותים של פני השטח, ותנודות של הטמפרטורה נבדקים בקפדנות על מנת לצמצם את ההשפעות ההרסניות של התפרצות אפשרית.
סרו נגרו שוכן באזור דל אוכלוסין של ניקרגואה, ומשום כך קיים סיכון נמוך לאבדות בנפש כתוצאה מפעילות געשית בהשוואה להרי געש אחרים בעולם.
בנתיבם האפשרי של קילוחי לבה, מפולות בוץ וזרמים פירוקלסטיים שמקורם בסרו נגרו אין ערים או עיירות ראשיים.
עם זאת, ההתפרצויות מסרו נגרו גרמו בעבר לנזקים רציניים לבניינים ולשדות חקלאיים, בשל השטח הנרחב עליו נושרים האפר והטפרה מההר.
העובדה שטרם התרחש אירוע אסון בממדים גדולים בסרו נגרו אינה מבטיחה שאסון כזה לא יתרחש.
אך אם ינקטו אמצעי ביטחון בכל פעם שתהיה התפרצות פוטנציאלית.
ויופעל פינוי מהיר במקרה שההתפרצות תתממש, אפשר יהיה להימנע מאבדות בנפש.
סרובה (Serowe) היא עיירה במחוז המרכז בבוטסואנה המשמשת כבירת המחוז וכמרכז הכלכלי שלו.
סרובה היא מקום הולדתו של הנשיא הראשון של בוטסואנה הנחשב לאבי האומה, סרטסה קחאמה ומקום קבורתו.
קאמה היה בן לשבט הבאמאנגוואטו (Bamangwato) שסרובה היא מרכזו.
סרובה הוקמה בשנת 1903 על ידי המלך חאמה השלישי, מנהיג שבט הבאמאנגוואטו שייסד אותה כבירתו.
בגבעת סוואננג (Swaneng) שבעיר הוקם בית הספר הראשון של תנועת הבריגדות (Brigades Movement) בהנהגתו של האפריקאנרי פטריק ון רנסבורג שהיה לוחם נגד משטר האפרטהייד.
סרובה ממוקמת באזור פורה העשיר במימי נהר לוטסאנה (Lotsane).
היא שוכנת ממערב לכביש גאבורונה-פרנסיסטאון וממנו ניתן להגיע אליה בקלות.
העיירה היא גם ראשיתו של הכביש המוליך לאורפה (Orapa) שבה נמצאים מרבצי יהלומים גדולים.
בסוואננג ניצבות למעשה שתי גבעות שנקראות סוואננג האם וסוואננג האב.
סרו יפני (שם מדעי: Capricornis crispus; מוכר גם בכינוי היפני קאמושיקה) הוא מין של אנטילופת-עז בינונית בסוג סרו האנדמי לאיי יפן.
הוא תואר לראשונה בשנת 1836 ושמו המדעי השתנה מספר פעמים עד שהגיע לשם הנוכחי.
המין הקרוב ביותר אליו מבחינה גנטית הוא הסרו הטאיוואני האנדמי לאי טאיוואן הסמוך ליפן.
בעבר סווג בתקופה מסוימת בסוג גוראל.
הסרו היפני הוא בעל חיים בגודל בינוני ובעל פרווה צמרית-מדובללת בצבע שחרחר-לבנבן, המשתנה מעט בין העונות.
לשני המינים יש קרניים קצרות ועבות המתעקלות לאחור והן מזכירות את קרני העיזים.
סרו זה חי ביערות הרריים צפופים שבהם הוא ניזון מעלים, עשבים ושתילים.
הוא בעל חיים יומי הפעיל בעיקר בשעות הבוקר והערב, לעיתים בבדידות ולעיתים בזוגות או קבוצות קטנות.
הסרואים היפנים טריטוריאליים, ומסמנים את שטחם על ידי הפרשות מבלוטות הריח הסמוכות לעין.
הטריטוריה של הזכרים והנקבות עשויה לחפוף ברובה.
באמצע המאה ה-20 הסרו היפני נרדף עד כדי הכחדה.
בשנת 1955 הממשלה היפנית העבירה חוק מיוחד על מנת להגן עליו מציד; בעקבות כך מספרי הסרו גדלו עד כדי כך שהם הפכו למזיקים באזורים מסוימים.
לאחר תלונות רבות של יערנים וחקלאים החוק בוטל בשנת 1979 והותר לצודו, ותחת זאת הסרו קיבל מעמד של בעל חיים מוגן ב-13 אזורי שימור מוגנים המתפרשים על פני 23 מחוזות.
סרו זה מוכר היטב בתרבות היפנית והוא נחשב לאחד מהסמלים הלאומיים של המדינה.
מצב שימורו מוגדר על ידי IUCN כ"ללא חשש" (LC) ואוכלוסייתו נאמדת בעשרות אלפי פרטים.
הסרו היפני מסווג בסוג סרו הכולל 5 מינים נוספים מלבדו, והוא משויך לשבט צפירים שבתת-משפחת היעלים בו נמצאים מרבית מיני קבוצת "אנטילופות-עז".
בין המינים בקבוצה זאת ניתן למנות את הטאקין, הצפיר, הטאר ועוד.
השם שניתן לקבוצה מתייחס לכך שהמינים דומים וקרובים גנטית לעיזים, ולאידך יש להם מספר מאפיינים גופניים או אקולוגים כשל צבאים ואנטילופות, כדוגמת רגליים ארוכות יחסית, יכולת ריצה וקפיצה טובה ותזונה המורכבת מפירות ועשבים.
הסיווג של מיני הסרו אינו ברור דיו, ויש המשייכים אותם לסוג הזוטר יותר - גוראל, אף על פי שניתוח מולקולרי אינו תומך בסיווג זה.
הסרואים בניגוד לגוראלים מתאפיינים בבלוטת ריח עגולה סמוך לעין, הם גדולים ומוצקים, וקרניהם ארוכות יותר.
מבחינה גנטית המין הקרוב ביותר לסרו היפני הוא הסרו הטאיוואני (Capricornis swinhoei) האנדמי לטאיוואן, והשניים נבדלים משאר מיני הסרו בכך שאוזניהם קצרות יותר ורחבות, יש להם פרווה עבה וצפופה והרעמה שלהם קצרה יחסית.
למעשה ההבדל הגנטי בין השניים קטן והקריוטיפ שלהם זהה ברובו: לסרו היפני המספר הגנטי הוא 60 כרומוזומים ואילו לסרו הטאיוואני 50; הסרו הטאיוואני נבדל מהסרו היפני בכך שהוא קטן יותר עם פרווה קצרה וחלקה בצבע חום-שוקולד כהה, ויש לו כתם כתום-צהבהב סביב הסנטר והגרון.
מעמדו של הסרו הטאיוואני לא היה ברור בעבר, ואפילו כיום חלק מהטקסונומים מתייחסים אליו כתת-מין של הסרו היפני.
הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי נתן לסרו את שמו המדעי הנוכחי "Capricornis crispus" בשנת 1846, שפירושו בלטינית הוא "חיה בעלת קרני עז ופרווה מתולתלת".
השם המדעי שונה מאז מספר פעמים: הזואולוג הצרפתי פייר מארי הודה, שינה מעט את הסיומת של שם הסוג בשנת 1898 ל-"Capricornulus" (הפירוש של "ulus" הוא "קטן"), ואת השם של המין שינה פעמיים באותה שנה ל-"pryerianus" ול-"saxicola" ("שוכן צוקים").
בתקופה מאוחרת יותר החוקרים קולין גרובס האוסטרלי ופיטר גרב האנגלי החזירו את השם המדעי של המין - "crispus", אך מאידך העבירו את מיני הסרו לסוג גוראל בשנת 1985, וכתוצאה מכך השם המדעי של הסוג שונה ל-"Naemorhedus" שפירושו "עז חורש\יער קטנה".
לבסוף פיטר גרב העביר את הסרואים חזרה לסוג נפרד בשנת 2005, והסרו היפני קיבל חזרה את השם המדעי שניתן לו על ידי ג'ון אדוארד גריי.
השם הרשמי "סרו" מקורו בכינוי הודי שניתן לסרו ההימלאיה בקשמיר.
הסרו היפני מתאפיין בזוג קרניים משולשות דמויות פגיון או סכין מעוקלת, והן עבות יחסית לשאר המינים.
המבנה של הקרניים הוא כדלהלן: הקרן צומחת באלכסון לכיוון מעלה בקוו ישיר עם המצח, ולרוב מתעגלת בעדינות או בחדות לאחור; לעיתים קרובות הקרן תצמח בעיקום לצדדים עם מראה של "V" עקום.
הקרניים ממוקמות במרכז הקודקוד - במרחק שווה מהעיניים ומהאוזניים.
בבסיס יש בין הקרניים רווח של כ-4 ס"מ, שעולה ומתרחב ככל שאורכה של הקרן גודל.
הקרניים עבות לכל אורכם ולעיתים רק בבסיס, כשהקצוות יהיו תמיד צרות וחדות; עובי הקרן הממוצע בבסיס הוא 3 ס"מ.
הקרן תסתיים בשפיץ צר וחד או לחלופין בשפיץ משולש ועבה.
לאורך הקרניים יש כ-9 טבעות רוחביות בולטות שגורמות לקרן להזכיר בורג, ולעיתים הקרן מוקפת רק בחצאי טבעות סביב צדדיה וחלקה האחורי, בעוד שהחלק הקדמי יהיה חלק ושטוח.
בקצוות הקרן תהיה חלקה בכל מקרה.
הקרניים מתחילות להתפתח בגיל 4 חודשים והן ממשיכות לגדול לאורך חייו של הסרו.
איכות הסביבה (טמפרטורות, תזונה וכדומה) משפיעה על אופן הגדילה של הטבעת הראשונה, וכתוצאה מכך גם על מבנה הקרן.
האורך והעקמומיות של הקרן כמו גם העובי ומספר הטבעות הרוחביות מעידות על גילו של הסרו: ככל שהסרו מבוגר כך גם קרניו יהיו עבות וארוכות בהתאם עם עקמומיות בולטת ומספר טבעות גדול יותר.
צבע הקרניים הוא אפור-שחרחר, אפור בהיר, אפור כחלחל או חלודה בהיר; הקצוות עלולות להיות כהות יותר משאר חלקי הקרן.
הן לזכרים והן לנקבות של הסרו היפני יש קרניים, ולזכרים הקרניים עבות וכהות יותר אם כי לא באופן מרוגש כל כך.
לנקבות הקרניים גם נוטות להיות מחורצות באופן ברור.
לסרו היפני יש פרווה עבה וסמיכה ביותר עד כדי כך שהיא בעלת מראה של סיבי צמר, והיא נותנת לסרואים אלה מראה של "דובים" קטנים.
הפרווה מורכבת משערות צפופות בעובי של 10 ס"מ מינימום, והיא מגנה עליו מטמפרטורות קפואות בבית גידולו ההררי והמושלג; היא נוטה להיות עבה במיוחד בפלג האחורי, בחזה, בצוואר ובחלקים העליונים של הרגליים, וקצרה מעט או דלילה ביותר באזור הפנים, החרטום והשפתיים.
הפרווה נוטה להתקצר ולהתבהר בקיץ, והיא גם בהירה יותר אצל הפרטים החיים בחלקים הצפוניים של יפן.
צבע הפרווה הוא מחוספס ולא אחיד בניגוד מובהק למיני הסרו האחרים, ומשתנה בחדות בין האזורים.
הצבעים הנפוצים ביותר של הפרווה הם חום, אפור, לבן ושחור.
לעיתים קרובות יש שילובים מוזרים בפרווה כמו פלג קדמי לבן ופלג אחורי שחור או גוף כהה ברובו עם צלעות בהירות.
עם כל זאת, עדיין ניתן להבחין במספר מאפיינים שנמצאים בחלק גדול מהפרטים: הרגליים והחזה יהיו לרוב בצבע שחור-חום כהה, כשצידם הפנימי של הרגליים יהיה בדרך כלל בהיר; לאורך הגב יש שערות סמורות שנותנות מראה של רעמה דלילה, וצבען אצל רוב הפרטים הוא חום שוקולד, סגלגל או שחרחר.
כמו כן סביב הצוואר יש לרוב פס עבה כהה דמוי "סודר" או "צווארון", ולעיתים הצוואר כולו יהיה בצבע כהה.
הזנב בצבע כהה או בהיר בהתאם לצבע הגוף, ובמקרה שהוא יהיה בהיר תהיה לו רצועה כהה בקצוות.
הזנב משתלב היטב על רקע הפרווה העבה שסביבו, ועל כן הסרו נראה לעיתים כחסר זנב.
ראשו של הסרו היפני בדרך כלל בצבע בהיר ללא קשר לצבע הגוף, ולעיתים הוא בולט במיוחד בשל הניגוד החד שלו עם צבע הפרווה הכהה.
אחד מהמאפיינים הבולטים של הסרו היפני הוא שסביב אזור הקרקפת, הלסתות, הסנטר והחלק העליון של הגרון, יש מעין רעמת שיער גדולה וארוכה שנראית כגרסה מוקטנת של רעמת האריה, ובאזור הלחיים והסנטר היא ארוכה במיוחד ונותנת רושם של זקן עבה ורחב.
צבעה של הרעמה הוא לבן בוהק או קרמי והיא הגורם העיקרי לשוני החד בין צבע הגוף לצבע הראש; לעיתים הרעמה תהיה בצבע זהוב כהה או אפילו חום, ואז יטושטשו ההבדלים החדים בצבעי הראש והגוף.
הרעמה נוטה להיות כהה באזור הקרקפת, ובמקרים שהיא ארוכה במיוחד הקרניים יטמעו היטב באזור זה.
אף על פי שצבע פניו של הסרו היפני עלול להיות לבן לגמרי, בדרך כלל הם בעלי צבע מנוגד לרעמה לבנה.
סביב החרטום וצדדי החוטם ישנו כתם אוכפי גדול ורחב בצבע שחרחר, אפור כהה, חום כהה\בהיר, ולעיתים הוא מקיף גם את אזור העיניים ובעל מראה של מסכה.
על פני המצח יש לעיתים משטח של שיער סבוך או מקורזל, שצבעו משתנה בין אדמדם וצהבהב לחום בהיר\כהה או לבנבן.
במרחק כ-4 ס"מ מכל עין יש כתם לבן ובתוכו כתם אפור, ובאמצע הכתמים יש בלוטת ריח עגולה וגדולה שמאפיינת את מיני הסרו.
צבעה של הבלוטה שחור בדרך כלל, אך לעיתים (במיוחד לאחר שפשוף) היא עלולה להיות אפרפרה או לבנה.
האוזניים בצבע שחור\חום כהה בצידם הפנימי הבולט מאוד על רקע הרעמה הלבנה שסביבן, בעוד שבצד החיצוני הן יהיו לבנות\אפרפרות עם רצועה חומה בהירה בקצוות.
לסרו היפני גוף מוצק באורך בינוני, עם צוואר וראש קצרים ורחבים.
הוא בעל חרטום רחב ומשולש, וזנב קצר ורחב.
אף על פי שרגליו נראות קצרות בשל עובי הפרווה, בפועל הן ארוכות יותר משל עיזי וכבשי הבר.
האוזניים שלו גדולות ורחבות ובעלות קצוות מחודדות, אך הן קצרות יותר משל מרבית הסרואים.
השילוב של החרטום והאוזניים המשולשים יחד עם הפרווה הארוכה והעבה, נותנת לסרו מראה זאבי או דובי.
בלוטות הריח החזיתיות שבצידי העיניים מפרישות ריח חמצמץ-מתקתק של חומצה אצטית; מלבדם יש בלוטות ריח מפותחות גם בתחתית הפרסות.
האף גדול ושחור עם נחיריים עגולים ורחבים, והעיניים בינוניות וזהובות עם אישוני-אליפסה שחורים בדומה למרבית היעלים.
לסרו היפני צומחות 32 שיניים קבועות עד גיל 30 חודשים, והצד הפנימי שלהם הופך להיות מושחר עם הזמן בחומר הקשה להסרה - סביר להניח על ידי שרף עצים שאותו הם מלקקים.
ללשון הסרו היפני יש קודקוד בקצה בצורת "V", בניגוד לצורת ה-"U" אצל שאר הסרואים.
פרסותיו של הסרו גדולות, קצרות וחזקות, והן שסועות במרכזן בדומה לשאר מעלי הגרה.
הזכרים ככל הנראה גדולים במעט מהנקבות, ואף על פי שישנם הבדלים מורפולוגים מסוימים ביניהם, באופן כללי המין הוא בעל דו-צורתיות זוויגית חיצונית נמוכה מאוד.
ייתכן הבדל בגודל הפרטים לפי המיקום הגאוגרפי.
מידות הגוף של הסרו היפני:
הסרו היפני כשמו אנדמי ליפן, והוא מצוי באיים: צפון ומרכז הונשו, מזרח שיקוקו ומזרח קיושו, אך נעדר מהאי הוקאידו.
להלן תפוצתו באזורים ובמחוזות ביפן:
האי הונשו: אזור טוהוקו: אאומורי, איווטה, מיאגי, אקיטה, יאמאגטה ופוקושימה.
אזור צ'ובו: ניאיגטה, טויאמה, אישיקווה, פוקואי, נאגנו, גיפו, יאמאנאשי ואאיצ'י.
אזור קנסאי: שיגה, קיוטו, מיאה, אוסקה, נארה, וקאיאמה.
הוא נעדר מאזור צ'וגוקו ומחצי האי נוטו שבאזור צ'ובו.
האי קיושו: קוממוטו, אויטה ומיאזקי.
בית גידולו של הסרו היפני הוא בעיקר ביערות ומדרונות הרריים בגבהים של 2,600-1,000 מטר מעל פני הים כדוגמת הרי אקאישי, הרי הידה, הרי קיסו והרי אואו.
הסרו מעדיף יערות גשם ממוזגים, אך למרות זאת ניתן למוצאו גם ביערות מחטניים רחבי-עלים או ביערות סוב-אלפיניים המורכבים מעצי אלון יפני ואשור יפני.
מלבד זאת הם מצויים גם בצוקים, סלעים, עמקים, מרעה וטונדרה אלפינית, ואפילו במטעים חקלאיים של עצי מחט צעירים.
בתקופת החורף, בית הגידול של מין זה מכוסה בשלג עמוק.
הסרו היפני מאכלס את בית הגידול הקר ביותר ממיני הסרו, והטמפרטורות בתחומי מחייתו עלולות להגיע בחורף ללפחות 10 מעלות מינוס במרומי ההרים.
כמות המשקעים הממוצעת היא 2,500-1,000 מילימטר לשנה.
אספקת המזון וצמחייה למסתור היא הגורם המשפיע ביותר על בחירת בית הגידול.
בחורף, שלג גבוה עשוי להפחית את צפיפות האוכלוסייה באופן זמני.
ההשפעה של הפעילות האנושית על צפיפות אוכלוסיית הסרו משתנה: מצד אחד כריתת יערות מפחיתה את בית הגידול של הסרו, ולאידך מטעים חקלאיים של ארזים ואורנים משפיעים באופן חיובי על הסרו מכיוון שהם מספקים לו כמות גדולה של מזון.
הסרואים עלולים לבלות 5–10 שנים במטע צעיר, וינטשו אותו בהדרגה ככל שהעצים יתפסו גובה - בשל חוסר הגישה לעלים והענפים.
הסרו היפני פעיל במיוחד בשעות הבוקר והערב ובעבר נחשב בשל כך כבעל חיים פעיל יום, אולם מחקרים אחרונים באמצעות רדיו-צווארון מצביעים על פעילות רחבה בשעות הלילה המאוחרות כמעט כמו ביום.
את שעות המנוחה בצהריים ובלילה הוא מבלה בדרך כלל באזורי מחסה - לרוב במערות, מתחת לצוקים או מדפי סלע.
התנועה של הסרו היא די איטית וזהירה ונראית מגושמת, אך למרות הרושם המטעה הוא מהיר וזריז מאוד, והוא צועד ביציבות ובבטחה על פני סלעים ומדרונות; לעיתים קרובות הוא קופץ ומדלג בזריזות מסלע לסלע, ומהירותו באה לידי ביטוי בעיקר כאשר הוא נמלט מסכנה.
הסרואים היפנים ידועים בכך שהם נוהגים לעמוד בנקודות תצפית גבוהות לפרקי זמן ארוכים; התנהגות זו משמשת כנראה לצורך איתור טורפים, אבל יכולה באותה מידה גם לשמש לזיהוי סרואים יריבים שחודרים לשטח.
הסרו היפני יוצר בצמחייה מערכת נתיבים שבה הוא צועד באופן קבוע, עם מקומות ספציפיים לעשיית צרכים או למנוחה.
הסרו היפני הוא בעל חיים בודד בדרך כלל, וב-1996 למשל, 79% מהתצפיות היו על פרטים בודדים.
צורות חברתיות אחרות הן זוגות (זכר ונקבה) או בקבוצות משפחתיות קטנות (זכר, נקבה וצאצאים), אם כי לרוב הן זמניים.
זוגות סרואים עלולים להיווצר בעיקר מסוף הסתיו או תחילת החורף עד תחילת האביב, אם כי גם בתקופות כאלה הם נעים באופן עצמאי לעיתים קרובות.
קבוצות משפחתיות נפוצות בעיקר מההמלטה עד תקופת הסתיו כאשר הזכר עוזב.
צפיפות האוכלוסייה משתנה בחדות בין האזורים מ-1 עד 15 פרטים לקמ"ר, והיא משתנה גם בין העונות.
הן הזכר והן הנקבה של הסרו נוטים להיות טריטוריאליים, והם מסמנים את שטחם על ידי ערימות גללים או הפרשות מבלוטות הריח; זכרים יסמנו את שטחם בתדירות גבוהה יותר.
הסרו יסלק משטחו רק את הפולשים מאותו הזוויג - כלומר: זכרים יסבלו נוכחות של נקבות וכן להפך.
גודל הטריטוריה תלוי מאוד באספקת המזון ובתנאי השטח, ומשתנה בין הקיץ לחורף; לרוב, גודל של טריטוריה ממוצעת הוא 4.4-1.3 דונם ליחיד ו-21.7-9.7 דונם לקבוצה.
הטריטוריה של הזכר באזורים מסוימים גדולה מזו של הנקבה.
על פי רוב שטחם של הזכר והנקבה חופף לגמרי כשהם למעשה חיים בו במשותף, ולעיתים שטח של זכר יחפוף למספר שטחי נקבות.
מערכת הרבייה של הסרו תושפע גם היא מחפיפה בטריטוריות (ראה לקמן).
במקרים שבהם אחד מבני הזוג עוזב או מת את הטריטוריה המשותפת, סרו אחר מאותו הזוויג ימלא את הנישה הפנויה.
מפגשי סרואים מאותו הזוויג בגבולות הטריטוריה יגררו גילויי עוינות, אך תוקפנות ממשית תהיה נדירה יותר ותתרחש בעיקר בעת חדירה לטריטוריה.
הגדיים הצעירים והבוגרים הם היחידים שנסבלים על ידי הזכר והנקבה בטריטוריה שלהם, וגם הם בדרך כלל יעזבו בסופו של דבר או יקימו טריטוריות חופפות לטריטורית ההורים.
התקשורת של הסרו היפני מתבצעת בעיקר על ידי הריח החזק שמופרש מהבלוטות.
ייתכן שהסיבה לכך שהתקשורת הכימית מהווה את צורת התקשורת העיקרית אצל הסרו, היא משום שהוא בעל חיים בודד שנתקל לעיתים רחוקות יחסית בפרטים אחרים מאותו המין.
הנקבות משתמשות גם בתקשורת קולית כדי לקרוא לגדי שלהם.
תקשורת קולית וחזותית מתבצעות בעיקר בשעות סכנה, בעוד שתקשורת פיזית תהיה בעיקר בעונת הרבייה בין הזכר לנקבה.
באופן כללי הסרו היפני הוא בעל חיים אוכל עשב, אך הוא ניזון בצורה נרחבת גם מעלים בשרניים, עלים מחטניים, שתילים, שיחים, צמחי מרפא, עשבי תיבול, זרעים, קליפות, בלוטים, אגוזים וניצנים ולעיתים גם פרחים ופירות.
בחצי האי שימוקיטה זוהו לפחות 114 מיני עשבים בתזונה שלהם.
בצפון האלפים היפנים התזונה מורכבת מ-95 מיני צמחים, כאשר קארקס (מין גומא) וסאסא (מין חזרן) בעלי עדיפות גבוהה על הסרו כאשר יש שלג כבד.
מניתוח היסטולוגי של צואת הסרו זוהו הענפים של אורן לבן יפני, ברוש טוג'ה, ברוש מצוי, אלנוס, שזיף יו-יפני, עץ תות, אקובה יפנית (מהבקעצוריים) וקריפטומריה.
התזונה משתנה בין החורף לקיץ ומשתנה גם בין האזורים בהתאם לסוגי הצמחייה הזמינה.
הסרו הוא מעלה גרה עם קיבה המחולקת לארבעה מדורים, ויש לו רמות גבוהות של מינרלים באיברים וברקמות בשל הריכוז הגבוה שלהם בפריטי המזון שלו.
צריכת המזון היומית של הסרו בשבי היא 6,300-5,610 גרם לנקבות ו-4,150 גרם לזכרים.
מחקרים מצביעים על כך שאפילו לחורפים קשים במיוחד אין השפעה משמעותית על צריכת המזון של הסרו, ומשערים שהסרו חי בשטחו בדידות כדי להבטיח אספקה סדירה של מזון.
הטורף העיקרי של הסרו היפני בעבר היה זאב הונשו הננסי יחסית, שהתקרב בגודלו לנקבת הסרו.
לאחר שהזאב הוכחד מיפן בסביבות 1900 הסרו הפך לחסר טורפים בטבע, לבד אולי ממקרים בודדים של טריפה על ידי דוב שחור אסייתי.
לאחרונה נמצא כי חלק גדול מתמותת הסרואים באזורים מסוימים נובעת מטריפת סרואים על ידי כלבי בית.
הסרו היפני עלול לחצות אגמים בשחייה כאשר הוא מאוים.
בשבי, התקרבות יתר של אייל אדום, יחמור ואייל סיקה לכיוונו של הסרו גררו מצידו נסיגה וסימני אזהרה חזותיים כהנפה עם הזנב והכאה עם הרגל.
במקרים שבהם הסרו היה נרדף על ידי איילים אלו הוא היה נמלט לקרקע סלעית תוך כדי פליטת נחירה שורקנית.
למרות החששנות של הסרו מבעלי חיים זרים, הוא נצפה בשבי רודף אחרי גוראלים.
הסרו היפני נחשב לבעל חיים מונוגמי - כלומר, הזכר והנקבה מתרבים עם בן זוג יחיד.
עם זאת, במחקרים מ-1996 נמצא שבסביבות 30-20% מהזכרים הם פוליגמיים המתרבים לפחות עם שתי נקבות.
שטחה של הטריטוריה הוא שיקבע לרוב את מערכת הרבייה של הסרו: במקרים ובהם תהיה חפיפה מלאה בין שטח הזכר לשטח הנקבה הזוג יהיה לרוב מונוגמי (במיוחד באזורים שבהם יש סרואים מועטים), בעוד שחפיפה של זכר עם שטחים של מספר נקבות תגרום לו להיות פוליגמי.
הקרבות בין הזכרים על השליטה בטריטוריה מורכבות בעיקר מנגיחות בראש ובבטן עם קרני-הפגיון הקטלניות שלהם, כשהמנצח מניס את המפסיד משטחו.
הקרבות עלולים לגרום להם לפציעות חמורות, וידוע על מספר מקרי מוות שאירעו כתוצאה מהלחימה העזה.
עונת הרבייה של הסרואים היא מספטמבר עד נובמבר, והייחום נמשך כ-20 ימים.
הגדיים נולדים בחודשי מאי ויוני לאחר תקופת הריון של 7 חודשים, והם נשארים לצד אימם במשך שנה; בדרך כלל נולד גדי יחיד ורק לעיתים נדירות שניים.
הנקבה מניקה את הגדיים מספר פעמים ביום, כשפרק זמן היניקה עולה בהדרגה: בגיל 19 יום הגדי יונק אחת ל-3 שעות ובגיל 45 יום אחת ל-6 שעות.
ככל שעובר הזמן הגדי מפסיק להיות תלוי באם והוא נגמל לחלוטין לאחר 5–6 חודשים.
הגדיים כבר פעילים באופן מלא לאחר הלידה, אם כי במקומות מסוימים הם הסתתרו בשיחים בימיהם הראשונים.
ההשתתפות של הזכר בגידול הצאצאים מסתכמת בכך שהוא מאפשר להם להסתובב בשטחו.
הגדיים מגיעים לבגרות בסביבות 3-2.5 שנים כשהזכרים מתבגרים מהר יותר.
אף על פי שהסרואים עצמאיים כבר בגיל שנה, הם נשארים בטריטוריה של אימם עד שזו תמליט גדי חדש או עד שהזכר יחליט לסלקם; הזכר נוטה להיות סובלני יותר לנוכחות של נקבות צעירות.
הגדיים מוצאים לעצמם שטח חדש לאחר 2–4 שנים, ונקבות עשויות להקים טריטוריה בסמיכות לאימם או אפילו לרשת מהם את שטחן.
תוחלת החיים של הסרו היפני היא כדלהלן: תוחלת ממוצעת בטבע: 5.1-4.8 שנים לנקבות; 5.5-5.3 שנים לזכרים.
תוחלת מרבית בטבע: 12-11 שנים.
תוחלת ממוצעת בשבי: 10 שנים.
תוחלת מרבית בשבי: 21-20 שנים לזכרים; 22-21 שנים לנקבות.
תוחלת החיים המרבית המשוערת היא 25 שנים.
ממחקרים עולה כי תוחלת החיים בטבע גבוהה יותר אצל פרטים שחיים בשטח קבוע, כשאספקת מזון טובה מגדילה את סיכויי ההישרדות של הפרט.
הסרו היפני מסווג על ידי IUCN במצב השימור "ללא חשש" (LC), בשל הטווח הרחב של תפוצתו ומספרי אוכלוסייה גדולים הנמצאים במגמה יציבה או בעלייה.
עד שנת 1925 הסרו היה מאוים על ידי ציד יתר.
לאחר החוקים שנחקקו בשנה זו הסרו היה מאוים עד 1950 בעיקר על ידי ציד לא חוקי ברמה גבוהה.
בסביבות 1959, ציד של הסרו הפך להיות תופעה נדירה לאחר קמפיין נרחב נגד ציד לא חוקי ברחבי יפן.
מתקופה זאת עד 1970 האוכלוסייה החלה לעלות גם בעקבות נטיעת עצי מחט שסיפקו כמות מזון גדולה לסרואים.
כיום השליטה והניהול של השימור עברה לסמכות המחוזות.
אחת ל-6 או 7 שנים מתבצע סקר עיקרי על ידי מומחים לשימור וניהול אוכלוסייה, וסקרים משניים נוספים מתבצעים על ידי המקומיים אחת לשנה.
מטרת הסקר העיקרי היא לעקוב אחר מגמת האוכלוסייה ושיעור הגידול שלה, בעוד שמטרת הסקרים המשניים היא לבדוק את אומדן האוכלוסייה ולפקח על שינויים טבעיים בבית הגידול ונזק הנגרם על ידי הסרואים.
הנתונים משני סקרים אלה משמשים לפיתוח תוכניות שימור והגנה בעיקר במקרה הצורך.
מעבר לכך נתונים נוספים נאספים מהציד עצמו, כשעל רובם המכריע של הפרטים שניצודים מוגש דו"ח שמפרט את מקום ומועד ההריגה, מין, גיל, ומצב הרבייה של הפרט.
הסקרים והדוח"ות קריטיים במיוחד לאיים שיקוקו וקיושו שבהם אין עדיין אזורים מוגנים בשל מחלוקות עם בעלי הקרקע.
הטווח הכולל של האזורים המוגנים הוא 11,800 קמ"ר המהווה כ-20% מטווח התפוצה הכללי של הסרו.
בין האזורים המוגנים שבהם הסרו היפני מצוי, ניתן למנות את האזורים הבאים: הפארק הלאומי האקוסאן, הפארק הלאומי מינאמי-אלפס, הפארק הלאומי באנדאי-אסאי, הפארק הלאומי ריקוצ'ו-קאיג'ן, הפארק הלאומי ניקו , הפארק הלאומי צ'הובו-סאנג'אקו והפארק הלאומי ג'ושינאטפו-קוג'אן .
מערכת הניהול של שימור הסרו התפתחה באופן משמעותי במהלך 25 השנים האחרונות.
האוכלוסיות יציבות או גדלות ברוב האזורים, אולם האיומים הבאים עלולים להשפיע לרעה על אוכלוסיות מבודדות או קטנות כמו באי קיושו:
1. מטעי עצי מחט שניטעו בין 1950 ל-1980 הגיעו לגובה משמעותי של מספר מטרים - מה שמפחית את אספקת המזון של הסרו היפני ומונע צמיחה של עשבים ושיחים בשל חופת-היער הסגורה.
2. התפוצצות אוכלוסין של איילי הסיקה, גורמת לתחרות כבדה בין הסרו לאייל על מקורות מזון.
3. ירי בשוגג בסרואים בעת פעילויות לדילול איילי הסיקה.
4. הרג על ידי כלבי בית וכלבי ציד.
אומדן האוכלוסייה העולמי של הסרו היפני הוא כנראה בסביבות 100,000 פרטים.
התיעוד המוקדם ביותר של קשר כלשהו בין הסרו לאדם, הוא במספר קטן של עצמות שנחשפו על ידי ארכאולוגים בעיקר באזורים הררים של יפן, המתוארכות לתקופת ג'ומון (400 לפנה"ס).
מאמינים שהסרו שימש אז בתור מזון לאנשים נרדפים שברחו להרים, וכן לציידים-לקטים.
האזכור הראשון של הסרו בספרות היפנית, מופיע ככל הנראה בספר ניהון שוקי (המאה ה-7); בספר מוזכר לראשונה שטמו, קיסר יפן שלח עורות של "יאמושישי" למדינאים בכירים, והכינוי הזה חוזר על עצמו במספר דפים בספר.
ההיסטוריונים טוענים שסביר להניח שה"יאמושישי" הוא הסרו היפני.
ה"מאניאושו" - אוסף השירים היפנים העתיק ביותר מתקופת אסוקה, מכיל "ואקאה" אחת של המשורר היפני המפורסם קאקינומטו נו-היטומארו שבה מוזכר קבוצה של "שישי".
מספר סופרים הגיעו למסקנה שמדובר בסרואים, אם כי אחרים הצביעו על כך שהסרו בדרך כלל חי בבדידות.
במסמכים מתחילת תקופת הייאן (המאה ה-8-המאה ה-12), מתועד הבאת קרני סרו לבירה בתור מתנות.
בספר הרפואה הקדום ביותר שנמצא ביפן - ה"דאטונג רויג'ו" (המאה ה-9), מופיע השימוש בקרניו ובשרו של הסרו למטרות רפואיות.
במשך מאות השנים הבאות, האזכורים של הסרו בתקופת הייאן הופכים לנדירים יותר, ופה ושם מוזכר כי הוא נרדף לשימוש רפואי.
בתקופת אדו (המאה ה-17-המאה ה-18) חלה עלייה מסוימת באזכור הסרו.
באנציקלופדיה היפנית "ואקאן שאנשי זוה" שנכתבה על ידי רופא מאוסקה בשנת 1712, יש איור של הסרו.
בתקופת אדו נכנסו לתקפם מספר חוקים הנוגעים לבעלי חיים ובכללם הסרו הידועים בשם "צווי שאורוי", אם כי מרבית החוקים התייחסו בעיקר לאחזקת בעלי חיים ביתיים בצורה ראויה ופחות לאיסורים על ציד.
בסביבות רסטורציית מייג'י בשנת 1868, החלו להופיע איורים של סרו בציורים מפורסמים, כמו בספר "הצומח והחי של יפן" של הרופא והביולוג קייסוקה איטו (1870).
במאה ה-19 הסרו כבר היה ניצוד בצורה נרחבת בצפון יפן יחד עם הדוב השחור האסייתי, בעיקר על ידי ציידי ה"מאטאיג'י" בעלי תרבות עתיקה שהיו נוהגים לצאת למסע ציד של סרואים ודובים בחורף.
לאורך האזורים ההררים של יפן הסרו היה בעל ערך חשוב מאוד לכפריים, וכל חלקי גופו היו מנוצלים למטרות כלשהם.
בשרו של הסרו היה יקר וחשוב במיוחד, ובאמצע המאה ה-20 הוא היה מקור המזון העיקרי באזורים ההררים, עד כדי כך שהמילה "בשר" התייחסה לבשרו של הסרו.
העור העמיד שלו שימש כחומר ליצירת בגדים או לפרישה מעל קורות האוהלים אצל ציידי ה"מאטאיג'י".
קרניו שימשו כאמצעי מניעה נגד מחלות כמו בריברי, ומהמעי הדק וכיס המרה שלו נעשתה תרופה לכאבי בטן.
לאחר עשרות שנים של ציד, אוכלוסיית הסרו היפני החלה להידלדל בצורה דרסטית והוא נכחד לגמרי מאזור צ'וגוקו במערב הונשו עד אמצע המאה ה-20. האוכלוסייה הגיע למצב כל כך גרוע, עד שהממשלה היפנית הכריזה עליו בתור מין שנאסר לציד לחלוטין בחוק הציד שיצא בשנת 1925.
בשנת 1934 הסרו היפני קיבל מעמד של "מונומנט טבעי" ובשנת 1955 מעמדו שודרג ל"מונומטום טבעי מיוחד".
אוכלוסיות הסרו החלו להתאושש בהדרגה בזכות האכיפה החזקה של המשטרה היפנית, הקמפיין המוצלח נגד הציד הלא חוקי - כמו גם על ידי מטעי עצי מחט של המקומיים שניטעו לאחר מלחמת העולם השנייה והרחיבו את טווח התפוצה שלהם; עד שנת 1955 המספרים היו בסביבות 30,000-20,000 פרטים.
ההצלחה של מיגור הציד הלא חוקי המשיכו לתת את אותותיהם באוכלוסיית הסרו, ועד שנת 1980 אומדני האוכלוסייה הגיעו לסביבות 100,000-70,000 פרטים על פני טווח של 40,000 קילומטרים רבועים.
עד שנת 2003, טווח התפוצה שלו התרחב ביותר מ-170% מהטווח הקודם והאוכלוסייה התייצבה לגמרי.
כבר לאחר המלחמה העולמית כשהסרו נאסר לחלוטין לציד, היערנים היפנים העלו חששות שאוכלוסיות הסרו עלולות להפריע למאמצי נטיעת יערות ברוש יפני, ארז יפני ואורן אדום יפני לצורך מסחר בעצים, בתור מינים הניזונים משתילים ומענפים הצעירים של עצים.
החששות התבררו כמוצדקים, וככל שאוכלוסיית הסרו גדלה כן עלה שיעור הנזק שנגרם על ידם לפלורה היפנית.
מלבד זאת הסרו היפני גרם לנזקים רציניים לגידולים חקלאיים בכפרים ההרריים, והכפריים התנגדו למאמצי השימור של הסרו.
הבעיה החריפה ככל שעבר הזמן, והתגובות הלא מחמיאות לנזקי הסרו ברחבי יפן עלו בהתאם; התקשורת היפנית למשל, התייחסה לנזקים של איילי הסיקה והסרו כ"מלחמת האדם והאייל" וכ"מלחמת הסרו".
התסכול מחוסר התייחסות של הממשלה וארגוני השימור הובילה כ-400 יערנים להשיק תביעה נגד המדינה על נזקי הסרו למטעי העצים בשנת 1980. היערנים במחוז גיפה פעלו בקיצוניות יותר וביצעו ירי חי לרגליהם של הסרואים בתואנה שירי כזה אינו קטלני בשבילם.
היערנים דרשו הקלות בציד הסרו ולהכיר בו כחיה מזיקה, בעוד שהממשלה וארגוני השימור האשימו את היערנים בכך שהם מנפחים את מספרי האוכלוסייה ורמות הנזק שלהם כדי לקדם את האינטרסים שלהם.
מומחי שימור האמינו כי העלייה בנזקים לגידולים לא נבעה דווקא מגידול באוכלוסייה, אלא בגלל כריתת יערות באזורים מסוימים שגרמו לסרו היפני להידחק מבית גידולו; ברגע שהסרו החל לאכלס אזורים הסמוכים לכפרים הוא נחשף לגידולים בחוות ולמטעי העצים מה שגרם לו לבקר באופן קבוע באזורים החקלאיים בשל המזון הזמין.
ייתכן שגם כריתת היערות תרמה בעקיפין לגידול האוכלוסייה: קרקעית היער שנחשפה לשמש החלה להצמיח אזורים עשבוניים, ומכיוון שהללו מהווים את המזון האידיאלי לפרסתנים הם גרמו לעליות במספרי הסרו.
עם זאת נזקי הסרו אינם נמשכים לאורך זמן.
לאחר צמיחה מחודשת של עצים שמובילה תוך 15–20 שנה ליצירת חופת יער סגורה, הקרקע מפסיקה להצמיח עשב ולפרסתנים אין גישה לשתילים והענפים; כתוצאה מכך מינים כדוגמת הסרו נאלצים לנדוד לאזורים גבוהים.
בשנת 1990 לאחר שמספר המטעים הצעירים ירד ומרבית המטעים הגיעו לגובה משמעותי, נזקי הסרו ירדו בהדרגה לרמות סבירות בשילוב עם הציד החוקי.
מאז תשומת הלב העיקרית ביפן הופנתה לנזק שגורמים אייל הסיקה, חזיר בר ומקוק יפני, והסרו איבד עם הזמן את הדימוי השלילי שלו כמזיק.
באזור קיושו, התפוצצות אוכלוסין של איילי הסיקה העלתה את רמות החפיפה של האייל והסרו, והאוכלוסיות של הסרו עשויות לגדול בהאטה בשל התחרות על מקורות המזון עם האייל.
בעקבות הסכסוך המתמשך בין היערנים והממשלה, בסופו של דבר הממשלה הורתה ב-1978 על ביטול ההגנה המלאה על הסרו.
תחת זאת הממשלה היפנית הקימה 13 אזורי שימור לסרו שבהם הציד נאסר לחלוטין, בעוד שבשאר האזורים הותר לצודו באופן נרחב תחת פיקוח.
בשנת 1979, משרד החקלאות, היערנות והדיג היפני יחד עם משרד הסביבה היפני ומשרד התרבות היפני הגיעו להסכמה על ניהול משותף של אוכלוסיות הסרו.
באזורים מסוימים מחוץ ל-13 אזורי השימור, ננקטו על פי החלטות המשרדים הקמת אזורי הגנה זמניים לאוכלוסיות בירידה או לחלופין דילול מזיקים כסרו באזורים עם אוכלוסייה גדולה במיוחד חרף מחאות של ביולוגים וארגונים לשימור הטבע.
בין 1978 ל-2005 למשל, ניצודו סך הכול ביפן כ-20,000 סרואים מחוץ לאזורי השימור.
בשנת 1999, הניהול של חוקי הציד והגנת הטבע של חיות הבר הועבר לסמכות המחוזות כדי לאפשר ניהול טוב יותר.
בשנת 2007 הוקמו כ-7 תוכניות שונות לניהול אוכלוסיות הסרו מחוץ לאזורי השימור באזורים מסוימים, ובכל מקום התוכנית השתנתה בהתאם לכמות האוכלוסייה, שיעור הגידול והנזק שלה.
היותו של הסרו היפני מין ייחודי ואנדמי גרמה לו כאמור לקבל מעמד סמלי ביפן של "מונומנטום טבעי" - מונח המתאר ערכי טבע ייחודים (כדוגמת הר פוג'י) שיש ערך לאומי בשמירתם; כמו כן מכיוון שמרבית מיני הסרואים מצויים ביבשת אסיה הוא נתפס גם כשריד ממנה בטרם הופרד הארכיפלג היפני מהיבשת.
בשנת 1973 בעת כינון היחסים הדיפלומטים בין יפן לסין על ידי ממשלתו של קקואיי טנאקה, הממשלה הסינית העניקה ליפן פנדה ענקית במחווה סמלית, בעוד שהממשלה היפנית העניקה לסין בתמורה זוג סרואים יפנים; אותם סרואים התרבו היטב בגן החיות בביג'ינג' והוקמה שם אף אוכלוסייה שבויה קטנה.
עיירות וכפרים ברחבי יפן אימצו את הסרו היפני כסימלם.
ביפן, ישנו רושם עממי מוטעה כאילו הסרו הוא מין של אייל ולעיתים אפילו חזיר בר, אף על פי שהללו אינם נמצאים כלל באותה משפחה.
בלבול זה מתבטא בשם הרשמי הנוסף ביפן "קאמושיקה", שנלקח במקור מהמילה "שיקה" שמשמעותה "אייל" (זהו גם מקור השם של אייל סיקה).
מבחינה היסטורית לסרו ניתנו מגוון שמות, כשחלק מהם מבוססים לעיתים קרובות על המראה או המאפיינים שלו.
בין השמות בעבר ניתן למנות "כבש הרים", "אייל צמרי" ואפילו "ברווז" שמתייחסים לפרווה שלו, כמו גם "קוראשישי", "פרת תשעה-רגליים" או "פרת-שדים" המצביע על הדמיון שלו כביכול לשד המיתולוגי היפני - "אוני אושי" שמתואר כעכביש-שור החי בהרים המיוערים.
ציידי ה"מאטיג'י" היפנים מכנים אותו "הכחול", מכיוון שהוא נראה לעיתים קרובות במרומי הצוקים סמוך לשמים הכחולים.
באזורים רבים יש לסרו כינויי גנאי כמו "חיית הריקודים" (מתייחס לקפיצות על הסלעים), "חיה מטופשת" או "האדיוט".
היפניים לעיתים קרובות מתארים את הסרו כבעל חיים "מוזר" או "לא נורמלי", בשל ההליכה הזהירה שלו והנוהג שלו לבהות בבני אדם.
הוא מתואר גם כ"חיית רפאים" מכיוון שיש לו נטייה לחיות בבדידות במעמקי היערות, והוא נוהג לצפות על מטיילים ויערנים מאזורים גבוהים ובטוחים בהרים.
ביפן המודרנית, יש לסרו היפני מוניטין של מהירות וזריזות; ספורטאים ואצנים מעולים מושווים לסרו הידוע לא רק בזריזותו אלא גם ביכולת הריצה הטובה שלו.
חברת הרכב היפנית ימאהה מוטור שיווקה את אופנוע הספורט דגם XT 225 תחת השם "סרו ימאהה" על שמו של הסרו היפני, אף על פי שהוא אויר על האופנועים כאייל.
בסרט האנימציה היפני המפורסם ביותר - הנסיכה מונונוקי (1997) בבימויו של הייאו מיאזאקי, אחת מהדמויות הראשיות - יצור בשם "האייל האל", אויר באופן המזכיר את הסרו היפני.
עד שנת 2010, פעל קו רכבת בין מחוז אקיטה למחוז אאומורי שנקרא "קאמושיקה", משום שהרכבת עברה באזור מסוים סמוך לשירקאמי-סנצ'י בו מצויה אוכלוסייה של סרו יפני.
בשפה היפנית, המילה "אוצ'ירו" שמשמעותה "להיכשל במבחן" מתפרשת גם כ"ליפול"; מכיוון שהסרו ידוע בהליכה הבוטחת שלו על פני צוקים וסלעים בלא למעוד, הורים רבים נוהגים לקנות לילדיהם אומומורי (קמיע יפני) עם איור פרסותיו של הסרו כסגולה לכך שהם "לא יפלו" בבחינה.
ביולי 2008, נגרמה מהומה רבתית בכפר פונאבאשי במחוז טויאמה לאחר שסרו יפני פלש לתוך בניין הספרייה הציבורית הסתובב שם וטיפס על מדפי ספרים - מה שהפך לחדשות היום בכל רחבי יפן.
בעקבות האירוע נכתב שנה לאחר מכן ספר ילדים שנקרא "ספריית האנטילופה" ונמכרו ממנו כ-1,000 עותקים.
קלוב סרו פורטניו (ספרדית: Club Cerro Porteño) הוא מועדון כדורגל פרגוואי הפועל בשכונת באריו אובררו בעיר אסונסיון, בירת פרגוואי, ומשחק בליגת העל הפרגוואית.
המועדון נוסד ב-1912, וצבעיו הם כחול ואדום.
משחקי הבית של הקבוצה מתקיימים באצטדיון חנרל פאבלו רוחאס.
סרו פורטניו היא מהקבוצות המצליחות ביותר בפרגוואי.
היא משחקת בליגה הבכירה ברציפות החל מ-1913, ומעולם לא ירדה לליגת המשנה.
היא זכתה ב-31 אליפויות פרגוואי, האחרונה שבהן בטורניר אפרטורה 2015, והיא שנייה בכמות הזכיות רק לקלוב אולימפיה.
קבוצת סרו פורטניו נוסדה ב-1 באוקטובר 1912, על ידי סוסאנה נונייס וקבוצת נערים שחיפשו להקים מועדון כדורגל.
המועדון הוקם בתקופה של חוסר יציבות פוליטית ויריבות עזה בין שתי מפלגות גדולות עיקריות - מפלגת קולורדו והמפלגה הליברלית.
בעקבות המתחים הגדולים באותם ימים, בחרה הקבוצה לשחק בצבעי שתי המפלגות יחד - אדום, צבעה של מפלגת קולורדו, וכחול, צבעם של הליברלים.
הבחירה נעשתה כסמל לאחדות וידידות בין אזרחי פרגוואי.
בהמשך הוחלט כי צבע המכנס יהיה לבן, על מנת להשלים את צבעי דגל המדינה.
שמה של הקבוצה נלקח מזירת המאבק שהתרחש ב-19 בינואר 1811 בין הכוחות של הגנרל מנואל בלגראנו מבואנוס איירס שבארגנטינה לבין צבא פרגוואי.
הקרב התרחש בשכונת סרו אמבאה, שזכתה לאחר הקרב לשם סרו פורטניו (פורטניוס הוא כינויים של תושביה המקומיים של בואנוס איירס).
הקרב נחשב לאחד המזהירים בתולדות הצבא הפרגוואי.
ב-1913 אירחה סרו פורטניו את "טורנאו אינגרסו", טורניר בשיטת נוקאאוט בו למנצחת הייתה הזכות להצטרף לליגת העל הפרגוואית.
סרו פורטניו גברה בגמר 1-0 על מועדון 10 דה אגוסטו, והצטרפה לליגה באותה השנה.
מאז, משחק הקבוצה ברציפות בליגה הבכירה, ולא ירדה ליגה מעולם.
במשחקה הרשמי הראשון בליגה, שכללה אז חמש קבוצות, גברה סרו פורטניו 5-1 על נסיונל, והמשיכה עד לזכייה באליפות פרגוואי, מספר חודשים בלבד לאחר הקמתה.
הקבוצה סיימה את העונה ללא הפסד, במאזן של שבעה ניצחונות ותיקו אחד.
ב-1915 וב-1918 השלימה הקבוצה שתי זכיות נוספות באליפות, שתיהן לאחר פלייאוף על האליפות בעקבות שוויון נקודות בצמרת בסיום העונה.
ב-1915 גברה הקבוצה על אולימפיה 7-3 בהארכה במשחק השני, לאחר שהמשחק הראשון הסתיים בשוויון, וב-1918 גברה על נסיונל בפלייאוף אליפות שהגיע למשחק שלישי.
נסיונל הובילה 2-0 בדקה ה-70, אך סרו פורטניו הפכה את התוצאה וגברה על יריבתה 4-2 בדרך לזכייה בתואר.
משחקים אלו הקנו לקבוצה את הכינוי "הציקלון", על שם המהפכים המהירים והסוחפים במשחקי ההכרעה.
בעונה הראשונה של העידן המקצועני, ב-1935, השלימה סרו פורטניו את הזכייה החמישית בתולדותיה באליפות, והייתה לאלופה המקצוענית הראשונה.
בשנים אלו הפכה הקבוצה לאחד משני המועדונים הדומיננטיים בפרגוואי, לצד אולימפיה, והשתיים התחלקו ברובם המוחלט של תוארי האליפות.
ההפרש הגדול ביותר בין אליפויות של הקבוצה הוא עשר שנים, בין 1977 ל-1987.
על אף ההצלחה הגדולה בזירה המקומית, סרו פורטניו מעולם לא זכתה בתואר בינלאומי.
ב-1962 רשמה הקבוצה הופעה ראשונה בגביע ליברטדורס, והישג השיא שלה במפעל עד כה הוא העפלה לשלב חצי הגמר.
יחד עם אולימפיה, הופיעה הקבוצה בכל ארבע המהדורות של גביע מרקוסור, וכן שיחקה במהדורה הראשונה של גביע סודאמריקנה.
הישג השיא שלה עד כה במפעל היה העפלתה לחצי הגמר ב-2009, תוך שהיא מדיחה בשלב הנוקאאוט שלוש יריבות ברזילאיות, בהן בוטפוגו ופלומיננסה.
בטורניר הקלאוסורה 2013, באימונו של שחקן הבית של הקבוצה בעבר פרנסיסקו ארסה, זכתה הקבוצה באליפות השלושים בתולדותיה, בדיוק מאה שנים לאחר הזכייה הראשונה שלה.
עם מאזן של 14 ניצחונות, שמונה תוצאות תיקו וללא הפסדים, הייתה זו גם הפעם השנייה, והראשונה מאז 1913, שהקבוצה סיימה את העונה ללא הפסד.
החל משנת 1970 מארחת סרו פורטניו את משחקיה באצטדיון חנרל פאבלו רוחאס.
האצטדיון, שידוע בכינויו "לה אוז'ה" (בספרדית: La Olla, הסיר), נקרא על שמו של נשיא הקבוצה בעבר, שהיה מיזמי הקמת האצטדיון.
האצטדיון נמצא בבעלות הקבוצה, שמשתמשת בו באופן בלעדי.
יציעי המגרש עברו מספר הרחבות עם השנים, וכיום תכולתו עומדת על כ-45,000 מושבים.
במסגרת קופה אמריקה 1999 אותו אירחה פרגוואי, אירח האצטדיון משחק אחד בשלב הבתים, ובו גברה 1-0 על .
שלוש יריבותיה הגדולות ביותר של סרו פורטניו הן אולימפיה, נסיונל וליברטד.
היריבות הגדולה ביותר היא היריבות בין סרו פורטניו לאולימפיה, שאף זוכה במדינה לכינוי "הסופר קלאסיקו של פרגוואי".
שתי הקבוצות הן המצליחות ביותר בתולדות הכדורגל בפרגוואי, בהפרש ניכר מן היתר.
המפגש הראשון בין השתיים התקיים ב-1913, עונת הבכורה ועונת האליפות הראשונה של סרו פורטניו בליגה הפרגוואית, וסרו פורטניו ניצחה בו 3-1.
השתיים נפגשו מאז במעל ל-300 משחקים רשמיים, ומעל ל-400 משחקים בסך הכול.
הן מנהלות ביניהן מאבק צמוד, ומספר הניצחונות לכל קבוצה נותר צמוד מאוד.
סרדר טשצ'י (בטורקית: Serdar Taşçı; בגרמנית: Serdar Tasci, נהגה סרדר טסקי; נולד ב-24 באפריל 1987 באסלינגן אם נקר שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא טורקי ששיחק בעמדת הבלם.
לטשצ'י 14 הופעות במדי נבחרת גרמניה.
טשצ'י החל לשחק כדורגל בגיל שש, ובגיל 12 החל לשחק בקבוצת הנוער של שטוטגרט.
בשנת 2005 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, וכעבור שנה כבר שיחק בקבוצה הבכירה.
טשצ'י שיחק בשטוטגרט שבע עונות, בהן צבר 181 הופעות בבונדסליגה והבקיע תשעה שערים.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ערך טשצ'י באוגוסט 2006, בניצחון 2–3 על ארמיניה בילפלד, כאשר החליף את יון דאל תומאסון.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע כעבור שבוע, בהפסד 1–3 לבורוסיה דורטמונד.
טשצ'י כבר בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת השתלב היטב, וסייע לקבוצה לזכות באליפות הבונדסליגה, כשהוא מרכיב הגנה חזקה ביחד עם ארתור בוקה, ריקרדו אוסוריו ומתייה דלפייר, וטימו הילדברנד בשער.
בעונה זו שטוטגרט הגיעה בנוסף גם לגמר הגביע הגרמני, אך החמיצה הזדמנות לזכות בדאבל לאחר הפסד 2–3 לנירנברג.
במשחק זה, טשצ'י החליף את סאמי ח'דירה.
בעונת 2007/08 ערך טשצ'י את הבכורה בליגת האלופות, אליה הגיעה שטוטגרט בעקבות זכייתה באליפות הבונדסליגה בעונה הקודמת.
בבכורה של טשצ'י הפסידה שטוטגרט 1–2 לגלאזגו ריינג'רס.
עונה זו הייתה מוצלחת פחות עבור טשצ'י, שהחמיץ משחקים רבים בגין פציעות חוזרות.
קבוצתו שטוטגרט הודחה מליגת האלופות כבר בשלב הבתים לאחר שצברה שלוש נקודות בלבד, וסיימה שישית בבונדסליגה.
בעונת 2008/09 הבקיע טשצ'י את שער הבכורה שלו באירופה, בניצחון 1–2 על גיורי ההונגרית.
טשצ'י החמיץ את המחזורים האחרונים של עונה זו עקב ניתוח שעבר, אך שטוטגרט סיימה למרות זאת במקום השלישי, והשיגה מקום בליגת האלופות לעונת 2009/10. ביקור זה היה מוצלח הרבה יותר עבור שטוטגרט, שהעפילה הפעם לשמינית הגמר, שם הודחה על ידי ברצלונה.
טשצ'י הבקיע בשלב הבתים את שערו הראשון בליגת האלופות, בתיקו 1-1 מול אוניריה אורזיצ'ן הרומנית, ושימש קפטן מחליף כאשר הקפטן, תומאס היצלספרגר, היה מוחלף.
עם זאת, לאחר שהיצלספרגר ויתר על סרט הקפטן, טשצ'י היה מאוכזב שלא מונה לקפטן הקבוצה במקומו.
הצלחתו של טשצ'י בעונה זו זיכתה אותו במקום לסגל נבחרת גרמניה למונדיאל 2010.
לקראת עונת 2010/11 טשצ'י זכה להתעניינות ממועדונים רבים, אך בעצת סוכנו בחר להישאר בשטוטגרט, וסבל מעונה מרובת פציעות.
בינואר 2012 מונה לקפטן הקבוצה על ידי המאמן ברונו לאבאדיה.
טשצ'י המשיך לשחק בקבוצה וסבל מפציעות רבות, לרבות בעקב האכילס, ותפוקתו ירדה.
למרות זאת, טשצ'י שימש קפטן במשחק גמר הגביע הגרמני בעונת 2012/13 מול באיירן מינכן, אלופת אירופה הטרייה.
שטוטגרט הפסידה במשחק זה 2–3 ובאיירן מינכן זכתה בטרבל.
טשצ'י פתח את עונת 2013/14 במדי שטוטגרט, אך נפצע במשחק הפתיחה מול מיינץ.
נשארה לו עוד שנה אחת בחוזה והוא נמכר לספרטק מוסקבה בתחילת עונה זו, על אף שרצה לשדרג את חוזהו בקבוצה.
באוגוסט 2013 חתם טשצ'י בספרטק מוסקבה מליגת העל הרוסית, וטען שזו לא הייתה החלטה קלה עבורו לעבור קבוצה אחרי שמונה לקפטן, ושמבחינתו הוא נשאר איש שטוטגרט לנצח.
את תחילת העונה החמיץ בגלל פציעות, וערך את הבכורה רק בחודש מרץ 2014 בתיקו 2-2 מול אנז'י מחצ'קלה.
והופיע סך הכל ארבע פעמים בעונת 2013/14. בעונת 2014/15 תפס טשצ'י מקום יציב יותר בהרכב ספרטק מוסקבה, ואף הוצעה לו הארכת חוזה.
ב-1 בפברואר 2016 הושאל לבאיירן מינכן עד לסוף העונה.
ב-20 בפברואר 2016 ערך את הופעת הבכורה בבאיירן מינכן, בניצחון 1–3 על דארמשטאט 98, וסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה בלבד, והביע את אכזבתו מכך.
עם זאת, טשצ'י זכה עם באיירן מינכן בדאבל בעונה זו.
בתום חצי עונת ההשאלה, שב טשצ'י לספרטק מוסקבה, לאחר שבאיירן מינכן בחרה שלא לממש עליו את אופציית הרכישה.
במאי 2017 הבטיחו טשצ'י וספרטק מוסקבה את זכייתם באליפות ליגת העל הרוסית.
בקיץ 2018, לאחר שתם חוזהו בספרטק מוסקבה, עזב טשצ'י את הקבוצה והפך לשחקן חופשי.
בינואר 2019 חתם טשצ'י באיסטנבול בשקשהיר עד ליוני 2020. עד לתום עונת 2018/19 ערך טשצ'י ארבע הופעות במדי הקבוצה, וסבל מפציעות שגרמו לו להחמיץ משחקים רבים.
אלה היו הופעותיו היחידות בקבוצה, ואחריהן לא חזר למשחק פעיל.
לטשצ'י 14 הופעות בנבחרת גרמניה.
טשצ'י היה יכול לבחור אם לייצג את גרמניה או את טורקיה, משום שהוריו טורקים.
בשנת 2006 החליט שייצג את גרמניה, אף על פי שטורקיה התעניינה בו.
את הבכורה בנבחרת הבוגרת ערך באוגוסט 2008 במשחק ידידות מול נבחרת בלגיה, במשחק בו גרמניה ניצחה בתוצאה 0–2. טשצ'י זומן למונדיאל 2010 על ידי המאמן יואכים לב, אך שיחק רק בניצחונה של נבחרת גרמניה 2–3 על נבחרת אורוגוואי, כאשר החליף בדקה ה-90 את מסוט אוזיל.
לאחר מונדיאל זה, טשצ'י לא זומן יותר לנבחרת.
סרו (שם מדעי: Capricornis), הוא סוג של פרסתן אסיאתי דמוי עז משבט הצפירים, הכולל 6 מינים החיים באזורים הרריים בדרום ודרום מזרח אסיה.
המינים בסוג סווגו בעבר בסוג גוראל הכולל 4 מינים הקרובים לסרואים מבחינה גנטית וחיצונית.
הסוג תואר מדעית לראשונה בשנת 1836 על ידי ויליאם אוגילבי.