tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פיורטופט הבקיע שלושה שערים עד לתום העונה, וסייע למידלסברו להעפיל אל הפרמייר ליג.
בעונה הראשונה של מידלסברו בפרמייר ליג, 1995/96, הבקיע פיורטופט שישה שערי ליגה, ובעיקר שיתף פעולה בהתקפה עם הברזילאי ז'וניניו פאוליסטה.
מידלסברו סיימה עונה זו במקום ה-12 בפרמייר ליג, על אף שהתחילה את העונה היטב והתמקמה במקום הרביעי בשלבים מסוימים.
בעונת 1996/97, הגיע למידלסברו החלוץ האיטלקי פבריציו רבאנלי, ופיורטופט נדחק אל הספסל.
בפגרת החורף נמכר פיורטופט לשפילד יונייטד, שנאבקה על עלייה לפרמייר ליג באותה עונה, תמורת 700 אלף לירה שטרלינג.
פיורטופט הבקיע עשרה שערים עד לתום העונה, אך הקבוצה לא הצליחה להעפיל.
פיורטופט נשאר בשפילד יונייטד חצי עונה נוספת, בה הבקיע תשעה שערי ליגה.
בפגרת החורף של עונת 1997/98 עבר פיורטופט לבארנסלי שנאבקה בתחתית הפרמייר ליג, והבקיע שישה שערים נוספים עד לתום העונה, אך לא הצליח להציל את הקבוצה מירידה.
את עונת 1998/99 החל פיורטופט בבארנסלי, והבקיע עד למחצית העונה שלושה שערים.
בפגרת החורף עבר פיורטופט לאיינטרכט פרנקפורט מהבונדסליגה.
פיורטופט שיחק באיינטרכט פרנקפורט שתי עונות וחצי.
את עונת 1998/99, בה הבקיע פיורטופט שישה שערים בחצי עונה, סיימה פרנקפורט במקום ה-15, עם מספר נקודות והפרש שערים זהה לנירנברג שנשרה אל הבונדסליגה השנייה, ופרנקפורט ניצלה מירידה רק בזכות מאזן שערי זכות עדיף.
פיורטופט הבקיע שער בדקה ה-89 של המחזור האחרון, בניצחון 5-1 על קייזרסלאוטרן, שהבטיח את הפרש השערים הרצוי לפרנקפורט כדי להישאר.
שער זה הפך את פיורטופט לאגדה בקרב אוהדי פרנקפורט.
בשתי העונות הבאות שלו במועדון, הבקיע פיורטופט שמונה שערי ליגה בסך הכל, ובעונת 2000/01 לא הצליח למנוע את נשירתה של פרנקפורט אל הבונדסליגה השנייה.
בתום עונה זו, עזב פיורטופט את איינטרכט פרנקפורט, וחזר לנורווגיה כאשר חתם בסטאבק, שם שיחק עונה אחת והבקיע שישה שערים.
עונת 2002 הייתה האחרונה בקריירה של פיורטופט, בה ערך ארבע הופעות במדי לילסטרום, ופרש ממשחק פעיל.
פיורטופט ערך את הבכורה בנבחרת נורווגיה בשנת 1986, והבקיע במדיה 20 שערים ב-71 הופעות.
פיורטופט ונורווגיה כשלו מספר פעמים להעפיל לטורנירים גדולים, אך הצליחו להעפיל למונדיאל 1994. פיורטופט פתח בשניים משלושת משחקיה של נורווגיה בשלב הבתים, אך הנבחרת הודחה כבר אחריו, על אף שצברה ארבע נקודות.
פיורטופט השתתף עם נורווגיה גם במוקדמות יורו 1996, אך נורווגיה כשלה להעפיל ליורו 1996 עצמו.
לאחר טורניר זה, פיורטופט פרש מהנבחרת.
אליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1994/95
מלך השערים של ליגת העל הנורווגית: 1988
נבחרת העונה של הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1994/95
פיורטופט החל לאחר פרישתו לעבוד כפרשן כדורגל בערוץ NRK הנורווגי, ועזב את המשרה הזו כאשר התמנה כמנהל ספורטיבי בלילסטרום, תפקיד אותו מילא מעל לארבע שנים, עד לשנת 2008. במקביל, עסק כמראיין טלוויזיוני בערוץ הנורווגי ויאסאט, ובהמשך בערוץ סקיי ספורט הגרמני.
החל משנת 2008 פיורטופט עבד כיועץ להתאחדות הכדורגל הנורווגית.
בינואר 2015 נבחר פיורטופט על ידי שר הספורט של נורווגיה להנהיג קבוצה אסטרטגית שתייעץ לשלטון כיצד להפוך את הספורט לתורם יותר לחברה.
פיורטופט הוא אב לבן, מרקוס, שמשחק בקבוצת הכדורגל של אוניברסיטת דיוק.
יאן ברוסה הוא פוליטיקאי צרפתי יהודי, סגן ראש עיריית פריז.
הוא בנו של אלן ברוסה, פילוסוף ופרופסור באוניברסיטת פריז, וסילביה קלינגברג, שהיגרה מישראל לצרפת בראשית שנות השבעים.
סבו של ברוסה הוא מרקוס קלינגברג, אפידמיולוג, שכיהן כסגן מנהל המכון למחקר ביולוגי בישראל שהורשע בריגול למען ברית המועצות.
מאז 2008, הוא חבר במועצת העיר של פריז ומייצג את הרובע ה-18, נבחר מטעם המפלגה הקומוניסטית.
הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לאספה הלאומית ב-2012 והפסיד לדניאל ואליאן.
יאן אוונגליסטה פורקינייה (בצ'כית: Jan Evangelista Purkyně; בגרמנית: Johann Evangelist Purkinje; 17-18 בדצמבר 1787 ליבוכוביצה (ליבוכוביץ) – 28 ביולי 1869) היה רופא ומדען אנטומיסט, פיזיולוג, פילוסוף, משורר ופוליטיקאי צ'כי, יליד בוהמיה.
חי ופעל בימי השלטון האוסטרי בארצו ובפרוסיה.
כיהן כפרופסור באוניברסיטת ברסלאו ואחר כך באוניברסיטת קרל בפראג.
בשנת 1839 הנהיג את המונח "פרוטופלזמה" עבור החומר הנוזלי שבתאים, הכולל את הציטופלזמה ואת הגרעין.
נודע כחלוץ הפיזיולוגיה הניסיונית ובתגליותיו הרבות והחשובות בתחום האנטומיה והפיזיולוגיה.
בשנת 1867 קיבל תואר "אביר" מהקיסר האוסטרי.
כפעיל למען מולדתו, צ'כיה, נבחר לחבר בפרלמנט של אוסטריה.
פורקינייה היה חבר בחברה המלכותית הבוהמית למדעים, באקדמיה לאופולדינה, בחברה המלכותית של לונדון ובעוד אקדמיות ואיגודים מדעיים.
פורקינייה נולד בשנת 1787 בעיירה ליבוכוביצה (בגרמנית - ליבוכוביץ), על יד לייטמריץ (כיום - ליטומז'יצה) בצפון-מערב בוהמיה, באימפריה ההבסבורגית, כבנו הבכור של יוזף פורקינייה, מנהל אחוזה ואיכר אמיד, שעבד בשירותו של הנסיך דיטריכשטיין (יוהאן בפטיסט קרל ולתר פון דיטריכשטיין-פרוסקאו-לזלי צו ניקולסבורג 1728–1808) ביישובים ליבוכוביץ ובודין על האגר.
אבות האב היו קליקסטינים, קבוצה הוסיטית, מצפון-בוהמיה.
האם, רוזליה בת לבית שפרנק, גדלה במשפחת איכרים.
לדברי פורקינייה, היא זו שהייתה מורתו הראשונה לאנטומיה ולפיזיולוגיה.
היא נפטרה בשנת 1834. בהיותו בן 6 התייתם גם מאביו.
בשנים 1793 - 1797 למד בבית ספר עממי צ'כי בעיירת הולדתו.
אחר כך, בגיל 11 נרשם לגימנסיה הפיאריסטית במיקולוב, בדרום מוראביה שבה נמצא גם מושבו הראשי של הנסיך דיטריכשטיין.
לאור הצטיינותו בזמרה ובנגינה על כינור, הועסק בשכר במקהלה הכנסייתית של המנזר הפיאריסטי במקום.
באותן השנים, פורקינייה שידע קודם רק צ'כית, קנה שליטה טובה בלטינית, ביוונית ובגרמנית.
אחר כך למד בסטארה וודה (Stará Vodá) (Altwasser) בבית ספר בניהולו של יאן פרנטישק האנל.
אחרי סיום הלימודים ב-1804 התקבל למסדר הפיאריסטים בסטארה וודה ושמו כנזיר היה "סילווריוס של יוחנן הקדוש" (Silverius a Sancto Joanne Evangelista).
הוסמך כמורה למקצועות הומניים וב-1805 לימד דקדוק בכיתה השנייה של הגימנסיה שליד המכללה הפיאריסטית בסטרז'ניצה במוראביה.
בשנת 1806 נשלח פורקינייה למכון הפיאריסטי לפילוסופיה בליטומישל במזרח בוהמיה, בו השתלם לא רק במקצועות כנסייתיים, אלא גם בצרפתית ואיטלקית.
בנוסף הוא התעמק בספריית המסדר בספרי פילוסופיה גרמנית (בתורות של עמנואל קאנט, פיכטה ושלינג) ובתחומי ידע אחרים.
לימודי הרפואה והתחלת פעילותו המחקרית והאקדמית
בגיל 20, באוגוסט 1807 כשעמד בפני טקס השבועה כנזיר וסמיכתו ככומר, החליט פורקינייה לעזוב את המסדר הפיאריסטי ולבחור בדרך חיים אחרת.
עבד בהמשך כמחנך בבתי אצילים.
אחרי שנתיים של לימודי מדעי הטבע ופילוסופיה באוניברסיטת קרל בפראג (אז Universitas Carolo-Ferdinandea), בשנים 1812-1809 לימד כמורה פרטי את בנו של הברון פרנץ הילדפרנדט פון אונד צו אוטנהאוזן בבלאטנה.
בעידוד אחד ממעבידיו נרשם בנובמבר 1812 לפקולטה לרפואה באוניברסיטת קארל ולמד בה עד שנת 1818. הפרופסור גאורג אילג (1771–1836) טיפח את משיכתו למקצועות האנטומיה והפיזיולוגיה.
בשנת 1818 סיים את לימודיו עם עבודת תואר על הפן הסובייקטיבי של חוש הראייה.
מחקר זה, שנתמך על ידי מנטור נוסף שלו, הסופר המפורסם והמדען גתה, פורסם בפריז בשנת 1819. בהמשך בשנים 1819–1822 הועסק פורקינייה כמדריך לאנטומיה ולפיזיולוגיה - "פרוסקטור" - בפקולטה לרפואה בפראג.
הוא לא הצליח לקבל בהמשך משרת הוראה אקדמית באימפריה האוסטרית - בפראג, בודפשט, גראץ וליובליאנה - וכבר שקל להיות רופא פרטי באחוזה כפרית או לפתוח בית ספר לילדים מחוננים, כשלפתע נודע לו מחבר שהתפנתה משרה לפרופסור לפיזיולוגיה ופתולוגיה באוניברסיטת ברסלאו בממלכת פרוסיה השכנה.
לפי המלצת פרופסור רודולפי מברלין, חמיו לעתיד, ואחרי ראיון בברלין אצל שר החינוך של פרוסיה, על אף התנגדויות מקומיות על רקע לאומי, התמנה פורקינייה למשרה על ידי מלך פרוסיה, פרידריך וילהלם השני.
באותה שנה ב-11 בינואר 1823 ביקר פורקינייה אצל גתה בוויימאר ובין השניים התפתחה השפעת גומלין פורייה.
בברסלאו פעל פורקינייה במסגרת אגודה סלאבית שחבריה היו פולנים, והצטרף להתארגנות המקומית של הבונים החופשיים.
בהמשך היה לחבר בלשכת הבונים החופשיים של ברלין "צום פילגרים".
בימי כהונתו של הרוזן לאו פון תון-הוהנשטיין כמושל בוהמיה, סבל פורקינייה מהטרדות וחקירות חוזרות מצד הרשויות.
אלו לא פסקו עד שהבטיח להפסיק את פעילותו במסגרת הבונים החופשיים.
בשנים הראשונות לעבודתו בברסלאו הוכיח עצמו פורקינייה כמורה נערץ ולא שגרתי.
להבדיל מקודמו בראש הקתדרה לפיזיולרגיה, בארטלס, שעבר לכהן כפרופסור בברלין, הנהיג פורקינייה בהרצאותיו שעות לעבודה במעבדה, מה שדרש ציוד מתאים.
נתקל בקנאת עמיתיו ובהתנגדות לשיטותיו גם מצד מנהל בית הספר לרפואה, האנטומיסט אוטו.
לא הצליח להשיג את המיקרוסקופ שביקש אלא כעבור תשע שנים.
אחרי קניית מיקרוסקופ בשנת 1832 ואחרי העברות חוזרות ונשנות, בשנת 1839 מצא המכון לפיזיולוגיה ניסיונית בניהול פורקינייה מושב קבוע ומצויד בבית מאסר לשעבר.
עד אז 14 עבודות תואר של תלמידיו נערכו במידה רבה בבית משפחת פורקינייה עצמה.
המכון של פורקינייה זכה להערכת אנשי המקצוע בכל מרכז אירופה, בייחוד הודות למחקרים בתחום ההיסטולוגיה.
אחד החוקרים שהתגוררו ועבדו במחקר בביתו של פורקינייה בשנים 1847–1849 היה יוהאן נפומוק צ'רמאק.
באוקטובר 1849 נקרא פורקינייה לנהל את המכון הפיזיולוגי שהוקם זה עתה באוניברסיטת קארל בפראג, ושצויד בארבעה מיקרוסקופים גדולים ובארבע קטנים.
יחד איתו עבר לשם גם צ'רמאק שהיה בשנים 1850–1855 יד ימינו.
בהמשך סיים צ'רמאק את התמחות בפיזיולוגיה והתמנה למרצה ופרופסור בגראץ, קרקוב ובבודפשט.
אחרי 1853 צמצם פורקינייה את פעילותו המחקרית.
עסק רבות בעבודת ניהול, וכן בשנים 1853–1864 בהוצאה לאור של כתב העת הצ'כי Živa.
היה פעיל בתנועה הלאומית הצ'כית תחת ססמאות הפאנסלאביזם.
היה לאחד ממנהיגי תנועת הצ'כים הצעירים ונבחר כנציג שלה בלנדטאג של בוהמיה.
אחת התביעות העיקריות שלו הייתה ההקמה בפראג של אוניברסיטה בשפה הצ'כית.
בסופו של דבר בשנת 1882 חולקה אוניברסיטת קארל בפראג לשתי אוניברסיטאות: גרמנית וצ'כית.
פורקינייה הקים חברה ספרותית סלאבית ותרגם לצ'כית כמה מכתבי גתה ושילר.
יאן אוונגליסטה פורקינייה נפטר בגיל 81. בנובה מייסטו ("העיר החדשה") בפראג.
קברו נמצא בבית הקברות הלאומי וישהראד (סלאבין) בפראג.
בשנת 1837 הציג פורקינייה במפגש של מדעני טבע ורופאים גרמנים בפראג את תרומותיו החשובות בנוירוהיסטולוגיה ותורת התא.
ב-1839 הוא הקים את החוג הראשון לפיזיולוגיה בעולם באוניברסיטת ברסלאו, בזמנו בפרוסיה.
(כיום - אוניברסיטת ורוצלב) ובשנת 1842 - את המעבדה הרשמית הראשונה לפיזיולוגיה.
פורקינייה חקר את פיזיולוגיית הראייה, את חוש המישוש ואת תופעות הסחרחורת.
בשנת 1823 פרסם את עבודתו על טביעת האצבעות ובשנת 1833 גילה את בלוטות הזעה.
ב-1829 תיאר את השפעות הקמפור, האופיום והטרפנטין על גוף האדם.
ב-1834 בזמן שחקר את צינורות הביציות של בעלי החוליות, יחד עם ג.ג.ולנטין תיאר לראשונה את האפיתל המסולסל
בהמשך חקר את הציטולוגיה של הצמחים, ובעזרת מיקרוסרופ ערך מחקרים היסטולוגיים של הצמחים
פורקינייה ערך מחקרים גם בתחום הפרמקולוגיה והאמבריאולוגיה.
הוא סבר שההתצפית והניסוי הם יסודות הידע המדעי.
בברסלאו חקר פורקינייה בהתחלה את הפיזיולוגיה של הראייה, את חוש המישוש ואת הסחרחורות.
ספריו "תצפיות וניסויים בחקר פיזיולוגיית החושים ודיווחים סובייקטיביים חדשים על הראייה" תרמו להתבססותה של הפסיכולוגיה הניסיונית כמדע.
פורקינייה נחשב למגלה מנגנוני הראייה, של העקרונות הנושאים את שמו.
בשנת 1823 הוא פרסם מחקר שבו זיהה 9 קונפיגורציות ראשיות של טביעות האצבעות,
ב-1829 תיאר את הפעולות של הקמפור, האופיום, הבלדונה ושל הטרפנטין על גוף האדם וב-1833 הוא גילה את בלוטות הזעה.
בהמשך עסק בחקר ביצי הציפורים, תאי הרבייה של הצמחים וערך מחקרים מיקרוסקופיים-היסטולוגיים על הצמחים.
כמו כן עסק בפסיכולוגיה ניסיונית, בפונטיקה, אמבריולוגיה ואנתרופולוגיה פיזית.
הוא נודע בתגליותיו במדעי המוח: הגילוי בשנת 1837 של תאי פורקינייה שבמוחון, נוירונים גדולים עם דנדריטים רבים.
כמו כן ב-1839 גילה את "סיבי פורקינייה", רקמה סיבית המובילה דחפים חשמליים מקשר הפרוזדור והחדר ולכל חלקי חדרי הלב.
תגליות אחרות כוללות "תמונות פורקינייה" - השתקפויות של עצמים במבנים של העין, אפקט פורקינייה - שינוי בתפיסת גוון הצבעים אדום וכחול כשהאור יורד בהדרגה בין הערביים.
הוא הנהיג את המונחים "פלזמה" - המרכיב של הדם, ופרוטופלזמה - (המרכיב של התאים) (1840), "אנכים" (בבלוטת המגן) ו"אקסון" של הנוירון (1837).
פורקינייה נחשב לפעמים לראשון שהשתמש במיקרוטום לצורך חיתוך חתכים דקים יותר של הרקמות לצורך הבדיקה המיקרוסקופית והיה אחד הראשונים ששכלל את compound microscope.
הוא ערך ניסויים עם אגוזי מוסקט ותיאר את התמונה הקלינית של הרעלה מאגוזי מוסקט - המלווה בכאבי ראש, בחילות, איפוריה והזיות הנמשכים ימים אחדים.
ב-1838 תיאר את הפיגמנט התוך-ציטופלזמי נוירומלאנין המאפיין את החומר השחור במוח.
מונחים באנטומיה וברפואה קשורים לשמו של פורקינייה
האקסון של הנוירון נקרא בימי המאה ה-19 ה"ציר-הצילינדרי" של פורקינייה
תאי פורקינייה במוחון - הנוירונים הגדולים בעלי דנדריטים מסיביים שב-Stratum gangliosum או שכבת פורקינייה של פיתולי המוחון
סיבי פורקינייה בלב (נתגלו ב-1839) מהווים קצה של מערכת הולכת הגרוי בלב.
תפקידם הוכח על ידי טאווארה ב-1906.
שכבה גרנולרית - מרחבים עם הסתעפויות בזגוגית השן (אחרי 1835) - יחד עם תלמידו אושאץ במיקרוסקופ שהומצא על ידי פלסל
הוא ורציוס גילו צורות תאיות וא-תאיות של הצמנט בשיניים
בועית פורקינייה - (vesicula germinativa) גרעין התאי בביצית אצל בעלי חיים
פורקינייה תכנן מכשיר "פורוליט" או "קינזיסקופ" שנועד להקרין תמונות עומדות ונעות
שלושה זוגות של השתקפויות העצמים במבנים של העין - "תמונות פורקינייה" או "תמונות פורקינייה-סנסון"
"דמויות פורקינייה" - קווים כהים הנוצרים על ידי כלי הדם של הרשתית בתנאי תאורה מסוימים
האפקט פורקינייה (1825) - שינוי בתפיסה היחסית של בוהק הצבעים בתאורה חלשה (סימן לקיומן של מערכות קולטני ראייה שונים (מקלונים וקונוסים), בראייה יומית (פוטופית) וליילית (סקוטופית).
אפקט פורקינייה מורחב - הוא שינוי בוהק הצבעים בכיוון המרכיב הספקטרלי עם גלים קצרים.
פורקינייה תמך ברעיון הפנסלאביזם - בעד עצמאותם התרבותית, המדינית והכלכלית של הסלאבים.
הושפע מאוד בכך על ידי גורל הפולנים שארצם חולקה פעמים חוזרות בין המעצמות השכנות - פרוסיה, האימפריה ההבסבורגית (אוסטריה) ורוסיה.
הוא החשיב גם את שלזיה שהייתה חלק מפרוסיה, לאזור סלאבי, מכיוון שרבע מאוכלוסייתו דיברו פולנית או סורבית.
שאף לאיחוד העמים הסלאבים, כולל הצ'כים, ואף למיזוג לשונותיהם לשפה סלאבית מאוחדת.
בשנת 1848 בעת המרד בפנטקוסט בפראג, הוא השתתף בקונגרס סלאבי בפראג.
ב-1861 נבחר לנציג בלאנדטאג של בוהמיה.
ידועות תרומותיו להפצת הידע המדעי בשפה הצ'כית: הקמתו ב-1823 של "קרוק" Krok - העיתון הצ'כי הראשון להפצת המדע בקרב העם שבו פרסם מחקרים ומסות.
לקח חלק בהקמתו של איגוד הרופאים הצ'כים ושל ביטאונו "ג'ורנל הרופאים הצ'כים" - Časopis Lékařů Českých (1862) המופיע עד היום.
פורקינייה דיבר 13 שפות ותרגם מכתביהם של גתה ושילר לצ'כית.
פורקינייה המשיך להיות חובב מוזיקה, שר במקהלה כנסייתית וניגן בכינור.
אחיו הצעיר של פורקינייה, יוזף הנריק פורקינייה (1833-1793) היה מהנדס בניין בתחום הבנייה החקלאית וההידראולית, חבר בסגל המכון הפוליטכני של ווינה.
פורקינייה היה נשוי מגיל 40,החל משנת 1827 עם יוליה רודולפי, גרמנייה, בתו של האנטומיסט והפיזיולוג קרל אזמונד רודולפי שכיהן כפרופסור באוניברסיטת ברלין.
אשתו הזדהתה עם השקפותיו ולמדה את השפה הצ'כית.
בשנת 1832 מתו שתי בנותיהם ממחלת השנית וגם אבי אשתו.
ב-1834 נפטרה אמו, בגלל מגפת כולרה.
אשתו נפטרה אחרי 7 שנות נישואים בעקבות דלקת קרום המוח.
שני הבנים שנולדו בברסלאו, אמנואל בן 3 וקארל בן 11 חדשים - גודלו בהמשך לבד על ידי אביהם.
אמנואל פון פורקינייה (1882-1831) היה בוטנאי ומטאורולוג, כיהן כמנהל האוסף הבוטאני של אוניברסיטת קרל בפראג ופרופסור למדעי הטבע במכון ליערנות בוייסוואסר (כיום - ביילה פוד בייזדזם).
בנו של קארל, ציריל פורקינייה (1937-1862) היה גאולוג ומינרלוג, פרופסור בבית הספר הטכני הגבוה של פראג.
נין של פורקינייה, ייז'י פורקינייה (1942-1898), הנכד של בנו אמנואל, היה פעיל קומוניסטי, רופא ופרופסור להיסטוריה באקדמיה למסחר בהראדץ קראלובה, הוצא להורג על ידי הנאצים.
פורקינייה זכה בפרסים מדעיים רבים של מדינות שונות באירופה והיה חבר בכ-40 איגודים ואקדמיות למדע ותרבות.
חבר בחברה המלכותית הבוהמית למדעים
1829 - התקבל כחבר באקדמיה לאופולדינה בברלין.
24 בפברואר 1835 - התקבל כחבר זר בהתכתבות של האקדמיה הלאומית לרפואה של צרפת - מחלקת הרפואה
1836 - חבר בהתכתבות של האקדמיה למדעים של סנט פטרבורג
חבר לשם כבוד של האקדמיה לרפואה ולכירורגיה של סנקט פטרבורג
חבר לשם כבוד של איגוד הרופאים של סנקט פטרבורג
1850 - נבחר לחבר החברה המלכותית של לונדון
1861 - התקבל כחבר בהתכתבות באקדמיה למדעים של צרפת - מחלקת האנטומיה
1862 - עיטור המסדר ולדימיר הקדוש של האימפריה הרוסית
1868 - אביר של מסדר הקיסרי לאופולד להצטיינות וליושרה.
1869 - קיבל תואר אצילות של אביר (Ritter von Purkinje) מקיסר אוסטרו-הונגריה, פרנץ יוזף הראשון
אוניברסיטת מסריק בעיר ברנו, נקראה פורקינייה בשנים 1990-1960.כך נקראה בשנים 1994–2004 גם האקדמיה לרפואה צבאית בהראדץ קראלובה.
1991 - האוניברסיטה שהוקמה בעיר אוסטי נאד לאבם (על יסוד הפקולטה לחינוך שהייתה קיימת) נקראת על שמו.
1970 - המכתש על הצד הרחוק של הירח והאסטרואיד 3701 נקראים על שמו
שמו נחרט מתחת לאחד החלונות של האוניברסיטה הלאומית בפראג, יחד עם עוד 71 שמות של צ'כים חשובים
איגוד הרופאים של צ'כיה נקרא על שמו
1929 - לוח גרניט לזכרו הוצב בפנתאון בחיק הטבע בלסיניצקי סלאבין על יד אדמוב, לצד אנדרטאות נוספות לזכרם של צ'כים חשובים.
1926 - בנוכחות הנשיא תומש מסריק נחנך באלברטוב מכון פורקינייה במסגרת הפקולטה לרפואה של אוניברסיטת קארל בפראג
1937 - הדואר הצ'כוסלובקי הנפיק שני בולים לכבוד מלאת 150 שנה ללידתו של פורקינייה.
1961 - בכיכר קארל בעיר החדשה של פראג הוצב פסל ברונזה של פורקינייה, יצירת הפסלים אוסקר קוזאק וולדימיר שטרונץ.
כלל כתביו Opera omnia - 13 כרכים (פורסמו ב־1985-1918) בגרמנית, לטינית, צ'כית ופולנית
מחקרים מיקרוסופיים על מערכת העצבים
על החושים - תמונה כללית
,תפוצת המינים בעלי עלים מבוהמיה באירופה
(פירוש בדיקה פיזיולוגית של איברי הראייה ושל מערכת העור) הדפסה מחודשת - Dr.
(תרומות חדשות לידע על הראייה מבחינה סוביקטיבית)
יאן אליאסון (בשוודית: Jan Eliasson; נולד ב-17 בספטמבר 1940) הוא פוליטיקאי ודיפלומט שוודי, היה סגן המזכיר הכללי של האומות המאוחדות ושר החוץ של שוודיה.
הוא חבר של מפלגת הפועלים הסוציאל-דמוקרטית של שוודיה.
יאן אליאסון נולד בגוטבורג למשפחת פועלים.
בשנת 1965 הוא סיים את אוניברסיטת גוטבורג וקיבל תואר בכלכלה.
לאחר סיום הלימודים הוא התחיל לעבוד במשרד החוץ השוודי.
במהלך השנים יאן אליאסון כיהן בתפקידים שונים בשרות החוץ ובשנת 1988 מונה לנציג המדינה בארגון האומות המאוחדות.
הוא היה מעורב בפעילות האו"מ במהלך מלחמת איראן–עיראק, סומליה, סודאן ואזור הבלקן.
בשנים 1994–1999 הוא חזר לשוודיה ומונה לתפקיד בכיר במשרד החוץ.
בשנת 2000 יאן אליאסון חזר לארצות הברית ומונה לשגריר שוודיה.
הוא כיהן בתפקיד זה במשך 5 שנים עד שהוחלף על ידי גונאר לונד.
באביב 2006 יאן אליאסון כיהן בתפקיד שר החוץ של שוודיה אך בעקבות הפלת הממשלה סיים את התפקיד באוקטובר 2006.
בדצמבר 2006 הוא מונה לתפקיד מיוחד בסודאן על ידי קופי ענן וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2008.
בשנת 2012 יאן אליאסן מונה לסגן המזכיר הכללי של האומות המאוחדות וכיהן בתפקיד זה עד לשנת 2016.
בשנת 2017 יאן אליאסון מונה ליושב ראש של מחון לחקר השלום בסטוקהולם.
יאן קספר בדנארק (בפולנית: Jan Kacper Bednarek; נולד ב-12 באפריל 1996) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת הבלם בפורטו מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת פולין.
בדנארק התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לך פוזנן.
ב-23 בספטמבר 2013 בדנארק ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 0–2 נגד פיאסט גילוויציה.
בעונת הושאל לגורניק לצ'זנה, ובסיום העונה חזר לפוזנן.
ב-1 ביולי 2017 בדנארק חתם לחמש שנים בסאות'המפטון מהפרמייר ליג תמורת 5 מיליון פאונד.
רק, ב-14 באפריל 2018 בדנארק ערך את הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 2–3 לצ'לסי.
ב-1 בספטמבר 2022 הושאל לאסטון וילה.
במדיה שיחק בסך הכל 4 משחקים ובסיום העונה שב לסאות'המפטון.
בדנארק שיחק עוד שתי עונות מלאות בסאות'המפטון עונת העלייה לפרמייר ליג ועונת הירידה חזרה לצ'מפיונשיפ.
ב-28 ביולי 2025 חתם בדנארק על חוזה ל-4 שנים בפורטו מליגת העל הפורטוגלית.
ב-4 בספטמבר 2017 בדנארק ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת פולין בניצחון 0–3 נגד .
בדנארק נכלל בסגל הנבחרת לקראת מונדיאל 2018, בו כבש את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–1 נגד ב-28 ביוני.
יאן-קאי קריסטל לואו היא שחקנית קנדית.
נולדה בשם יאן-קאי לואו (בסינית: 罗 艳琪) בוונקובר, קולומביה הבריטית לאם ממוצא סקוטי ואב סיני יליד הונג קונג.
כשהייתה צעירה אביה חזר להונג קונג עם משפחתו, שם הם חיו מספר שנים.
היא דוברת קנטונזית באופן שוטף.
לדבריה, כבר מגיל חמש רצתה להיות שחקנית.
כנערה עבדה בדוגמנות, ומגיל 15 החלה בקריירת משחק.
בשנת 2014 נבחרה קריסטל לואו כשחקנית ראשית בסדרה הקנדית-אמריקאית "מכתבי אהבה", הסדרה החלה ב-20 באפריל כללה 10 פרקים והסתיימה ב-22 ביוני 2014. את דמות זו גילמה גם בסדרת הסרטים אשר מבוססת על הסדרה.
עד כה יצאו 11 סרטים בערוץ הולמרק, כאשר הראשון שודר בנובמבר 2014 והאחרון במספר שודר ב-2020.
ב-8 באוגוסט 2009 התחתנה עם מיקו טומסביץ' באחוזת הייקרופט (אנ') ההיסטורית של ונקובר.
בבעלותם של הזוג מסעדה בעיר.
במאית2025The Wish Swapג'ססרט טלוויזיה של ערוץ הולמרק
יאן-קשישטוף דודה (בפולנית: Jan-Krzysztof Duda; נולד ב-26 באפריל 1998) הוא שחמטאי פולני בדרגת רב-אמן, שנחשב לילד פלא.
הוא זכה באליפות פולין בשנת 2018 ובגביע העולם ב-2021.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-22 בעולם והראשון בפולין לפי מד כושר.
בשנת 2008 זכה דודה באליפות העולם בשחמט לנוער בקטגוריית הגיל מתחת ל-10 וכתוצאה מכך הוענק לו תואר אמן פיד"ה.
בשנת 2012 זכה באליפות פולין מתחת לגיל 18 בסולינה ובאליפות אירופה בשחמט הנוער בקטגוריית הגיל מתחת ל-14 בפראג.
באותה שנה, הוא חלק מקום ראשון עם יאן קרייצ'י בתחרות קיץ השחמט באולומוץ וזכה בתואר אמן בינלאומי .
במאי 2013 השיג את הציון הסופי הנדרש לתואר רב-אמן, באליפות אירופה, בגיל 15 שנים ו-21 יום.
זה הפך אותו לרב-אמן השני הצעיר בעולם באותה תקופה.
דודה הפך אפוא לרב-אמן השני הפולני הצעיר אי פעם, אחרי דריוש שוויירץ' .
באפריל 2013 הוא הגיע למקום הראשון בתחרות רבי-האמנים בבודפשט .
בחודש אוגוסט השתתף בתחרות גביע העולם, שם הודח בסיבוב הראשון על ידי וסילי איוונצ'וק .
באוקטובר העניקה לו פיד"ה באופן רשמי את התואר רב-אמן.
באוגוסט 2014 שיחק בקבוצה הפולנית באולימפיאדת השחמט ה-41 בטרומסה, נורווגיה, עם תוצאה של 8.5 מ-11 על הלוח השלישי.
בדצמבר 2014 זכה באליפות אירופה בשחמט מהיר והגיע למקום השני באליפות אירופה בשחמט בליץ, שניהם נערכו בוורוצלב שבפולין.
ביולי 2015 זכה בתחרות אגם סבן במרתוני שבארמניה .
בספטמבר 2015, הוא חלק את המקום הראשון עם מיכאיל אנטיפוב באליפות העולם לנוער בחאנטי-מנסייסק, רוסיה, וקיבל מדליית כסף לאחר שובר שוויון.
ב-1 ביולי 2017 הפך דודה לשחקן הנוער הפולני הראשון ששבר את מחסום 2700 בדירוג פיד"ה, והשיג את הדירוג הגבוה ביותר בקריירת השחמט שלו עד כה.
עם הדירוג של 2707, הוא היה השחקן הפולני השני בדירוג ובמקום ה-41 בעולם באותה תקופה.
במאי 2018 זכה באליפות השחמט הפולנית עם ציון ½6 מ־9 (+ 4–0 = 5), נקודה יותר מקאצפר פיאורון .
הוא ניצח את פיאורון, רדוסלאב וויטאשק, דניאל סאדז'יקובסקי (Daniel Sadzikowski) ואת אלכסנדר מישטה .
ביולי 2018, הוא הפך לשחקן הפולני המדורג מספר 1 ובמקום הראשון בעולם בדירוג הנוער, גובר על וויטאשק וויי יי בהתאמה.
ביולי 2018 התמודד בתחרות השחמט של דורטמונד ספארקאסן ה -46, וסיים במקום הרביעי עם 4 מ-7 (+ 2–1 = 4).
במהלך אולימפיאדת השחמט שנערכה בשנת 2018 בבאטומי שבגאורגיה, ניצח את וסילי איוונצ'וק וסיים בתיקו עם לבון ארוניאן, ויסוונתן אנאנד, פביאנו קרואנה, שחריאר ממדיארוב וסרגיי קריאקין, הקבוצה הפולנית סיימה במקום הרביעי.
בשנת 2018 הגיע דודה לחצי גמר אליפות השחמט המהיר לאחר שגבר על קריאקין ואלכסנדר גרישצ'וק, ובסופו של דבר הפסיד לוסלי סו.
בדצמבר 2018 סיים דודה במקום השני באליפות העולם בשחמט בליץ ' בסנט פטרסבורג, עם ½16 מ־21 (+ 15–3 = 3), חצי נקודה אחרי המנצח מגנוס קרלסן .
בנובמבר 2019 השתתף דודה בטורניר ה-FIDE Grand Prix בהמבורג, המהווה חלק משלבי ההעפלה לאליפות העולם בשחמט 2020 .
ב-13 בנובמבר הגיע דודה לגמר שם הפסיד לאלכסנדר גרישוק במהלך משחקי ההכרעה בשובר שוויון .
ביולי-אוגוסט 2021 השתתף דודה בגביע העולם בשחמט 2021 וזכה בתחרות.
הזכייה זכתה אותו בכרטיס לתחרות המועמדים 2022 שממנה יבחר השחמטאי שיתמודד מול אלוף העולם בשחמט המכהן בתחרות על אליפות העולם בשנת 2022.
באליפות העולם בבליץ שנערכה בדצמבר.
הוא סיים במקום הראשון בשיווין נקודות בתחרות הרגילה אך הפסיד למקסים ושייה-לגראב וסיים במקום השני.
יאן-קשישטוף דודה שיחק בנבחרת האולימפיות של פולין ב-5 אולימפיאדות.
דודה הוא סטודנט בבית הספר האוניברסיטאי לחינוך גופני בקרקוב.
יאן בוקהורסט או יוהאן בוקהורסט (בהולנדית: Jan Boeckhorst; 1604 – 21 באפריל 1668) היה צייר בארוק פלמי יליד גרמניה.
הוא היה אמן רב סגנונות שהפיק ציורים בנושאי היסטוריה, סצנות ז'אנר ודיוקנאות.
סגנונו הושפע משלישיית ציירי הבארוק המובילים באנטוורפן פיטר פול רובנס, אנתוני ואן דייק וג'ייקוב ג'ורדנס.
בוקהורסט עבד גם כמעצב שטיחים.
יאן בוקהורסט נולד במינסטר שבווסטפאליה.
הילד השני מבין שתים-עשרה ילדים.
משפחתו הייתה שייכת לאזרחיה המכובדים של מינסטר (Honoratioren) ואביו היינריך היה זמן מה ראש עיריית מינסטר.
יאן בוקהורסט הפך לחבר במסדר הישועי בגיל 17. הוא החל את לימודיו האמנותיים רק כשהיה בן עשרים ושתיים.
באמצע שנות ה-20 של המאה ה-17 עבר בוקהורסט לאנטוורפן ככל הנראה ללמוד אצל פיטר פול רובנס.
אין ראיות מוצקות לכך שבוקורסט למעשה למד אצל רובנס, אלא רק הצהרה על כך של אחיינו של רובנס פיליפ.
עם זאת, מערכת יחסים קרובה בין האמנים בשנות ה-30 מתועדת.
בוקהורסט ככל הנראה גם התאמן בקצרה עם ג'ורדנס במהלך שהותו של רובנס בלונדון בסוף שנות ה-20. באנטוורפן, בוקהורסט נודע בשמו "לאנג ג'ון", בגלל קומתו הגבוהה.
משנת 1626 עד 1635 בוקהורסט עבד על מענק ששילם הסוחר לודוויק דה רומר כדי להשלים 26 עבודות עבור קפלה במנזר הפלקון במרכז אנטוורפן (או עבור הקפלה הקדושה בסנט ג'וזף במנזר אנטוורפן בסנט אוגוסטין).
בין 1627 ל־1632 הוא ככל הנראה עבד קרוב עם אנתוני ואן דייק שהיה באותה תקופה באנטוורפן לאחר שהות ארוכה בארצות אחרות.
שני האמנים שיתפו פעולה ביצירות אמנות אינדיבידואליות בעוד שבוקהורסט הפיק גם עותקים אחרי ואן דייק.
יאן בוקהורסט הפך לחבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן בשנים 1633–1634. הוא שיתף פעולה באופן קבוע עם רובנס באמצע שנות ה-30 של המאה ב-17. הוא עבד לראשונה על הקישוטים באנטוורפן לקבלות פנים בשנת 1635 של המושל החדש הקרדינל ההולנדי.
רובנס היה האחראי הכללי על הפרויקט הזה.
בוקהורסט תרם אלמנטים ארכיטקטוניים עבור "קשת איזבלה" ודמויות בשיתוף פעולה עם ג'רארד סשרס.
בוקהורסט נסע לאיטליה בשנת 1635. הוא חזר לאנטוורפן בשנים 1636–1638 שיתף פעולה עם בית המלאכה של רובנס להכנת קישוטים מיתולוגיים לביתן הצייד טורה דה לה פרדה של מלך ספרד פיליפ הרביעי ליד מדריד.
לפרויקט זה צייר יאן בוקהורסט קישוטים לאחר רישומי שמן מאת רובנס.
בשנת 1639 נסע בוקהורסט שוב לאיטליה והתגורר ברומא.
ברומא הוא הצטרף ככל הנראה לחבורת האמנים ההולנדים והפלמיים ברומא המכונה בנטפוכלס.
היה מנהג בקרב הבנטפוכלס לאמץ לאמן כינוי.
כינויו של בוקהורסט היה אולי "דוקטור פאוסטוס".
תאריך חזרתו לאנטוורפן אינו ידוע בוודאות וההערכות משתנות בין 1639 ל־1649. [2] ידוע כי הוא השלים כמה עבודות לא גמורות של רובנס לאחר מותו של רובנס בשנת 1640. לאחר שובו לאנטוורפן קיבל מספר עבדות ממוסדות דתיים בפלנדריה כולל עבור כנסיית סנט ג'יימס בברוז' וכנסיית סנט מיכאל וסנט ג'יימס בגנט.
יאן בוקהורסט נפטר ב־21 באפריל 1668 באנטוורפן שם נקבר בכנסיית סנט ג'יימס.
האוסף הגדול שלו נמכר לאחר מותו במכירה שנמשכה שישה ימים וגייס את הסכום של 6,026 גילדן הולנדי.
האוסף שלו כלל מערך שלם של רישומים מוקדמים של רובנס.
בוקהורסט היה צייר רב-תכליתי שהפיק ציורים היסטוריים בנושאים דתיים ומיתולוגיים, יצירות אלגוריות, סצנות ז'אנר ודיוקנאות.
בוקהורסט עבד גם כמעצב לשטיחים.
ידוע שהוא תכנן שמונה שטיחי קיר על המיתוסים של אפולו.
במוזיאון מון-דה-פיטה בברגוס נשמרים 8 רישומים מקדימים לסדרת שטיחי קיר אפולו זו.
בוקהורסט סיפק גם עיצובים למו"לים באנטוורפן.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-17 סיפק מספר עיצובים, שכולם נחרטו על ידי קורנליס גאלה הצעיר ופורסמו על ידי הוצאת פלנטין באנטוורפן.
נותרו רק שלושה ציורים חתומים ומתוארכים (מתוארכים בין 1646 ל־1660) וחמישה המתוארכים בין השנים 1659–1666. הציור החתום הראשון, "מדונה וילד עם סנט ג'ון", מתוארך 1646, כעשרים שנה לאחר הגעתו לאנטוורפן.
בגלל מספרם הקטן של ציורים חתומים, קשה היה לייחס בודואות עבודות לבוקהורסט, וכמה ייחוסים הם בעייתיים בקרב היסטוריוני אמנות.
כפי שהיה נהוג בקרב ציירי אנטוורפן, בוקהורסט שיתף פעולה לעיתים קרובות כצייר דמויות על קומפוזיציות עם ציירי הנוף יאן ווילדנס ויאן ברויגל הבן וצייר הטבע הדומם פרנס סניידרס.
דוגמה לכך הוא הציור "איכרים היוצאים לשוק" בו שיתף פעולה עם פרנס סניידרס.
סצנת הז'אנר הזו, המשמשת גם כאלגוריה של ארבעת האלמנטים, היא בסדר גודל מונומנטלי בגובה 217.5 ס"מ ורוחב 272.5 ס"מ.
היצירה מראה את השפעת ציורי הז'אנר של ג'ורדנס.
לא ניתן לייחס בוודאות שום שיתופי פעולה עם בוקהורסט וסגנון זה.
על פי ההערכה, בוקהורסט ביצע שינויים ביצירותיו של רובנס.
הוא עשה זאת בציור שצייר רובנס בסביבות שנת 1613 בשם "המלך דוד מנגן בנבל".
ציור נוסף של רובנס ב-1616/17, ששינה בוקהורסט בסביבות 1640/41 היה ראשו של אדם מזוקן בפרופיל אוחז בדמות ברונזה.
לאחר סוף שנות השלושים של המאה ה-17 נראה ששיתופי הפעולה עם בוקהורסט פסקו.
דיוקנאותיו של בוקהורסט מושפעים מאנתוני ואן דייק וקורנליס דה-ווס, שני ציירי הפורטרטים המובילים במחצית הראשונה של המאה ה-17. מדי פעם הוא צייר דיוקנאות קבוצתיים מלאי חיים.
כמה מהדיוקנאות הקבוצתיים הגדולים שלו, כמו דיוקן משפחה, הם בסגנון קורנליס דה-ווס, אך יותר ספונטניות.
הדיוקנאות הקבוצתיים המרכזיים שלו הם בדגש של קשרים משפחתיים חזקים.
בוקהורסט היה מיומן בתיאור הדוגמניות שלו באופן ספונטני ומלא חיים.
דיוקנאותיו הם בעלי אופי לא פורמלי.
עבודותיו המאוחרות משנות ה-50 וה-60 של המאה ה-17 כוללות יצירות מזבח רבות לכנסיות ברחבי פלנדריה ועיצובים מצוירים לשטיחים.
השפעה על דמויותיו מעבודת ואן דייק והשימוש בצבעים, כמו בציור "שיוליסס מגלה שאכילס לבוש כנערה", בולטת גם ביצירות מתקופה זו.
יאן בסטיאנס (בהולנדית: Jan Bastiaans; 27 במאי 1917 – 31 באוקטובר 1997) היה נוירולוג ופסיכיאטר הולנדי, פרופסור לפסיכיאטריה באוניברסיטת ליידן.
בסטיאנס התמחה בטיפול בניצולי השואה באמצעות טיפול בטראנס בהשפעת סמים.
עם מטופליו נמנה הסופר הישראלי ניצול השואה יחיאל די-נור (ק.
בסטיאנס נולד למשפחה נוצרית ברוטרדם בהולנד, בן למנהל בית ספר, שהיה פעיל שלום.
הוא למד רפואה באוניברסיטת אמסטרדם עד הפלישה הגרמנית להולנד ב-1940 שבה סולקו מרצים וסטודנטים יהודיים מהאוניברסיטה.
הוא הושעה מהלימודים וירד למחתרת.
במהלך זריקה שקיבל במסגרת הליך רפואי, נפגע עצב ברגלו והוא נאלץ לוותר על חלומו להיות מנתח ועל תפקיד פעיל בתנועת המחתרת ההולנדית.
הצליעה ברגלו השמאלית, הביאה למפח נפש שגרר במשך כל חייו על כך שלא לחם באופן פעיל נגד הנאצים.
את השנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה, העביר בחווה באזור חרונינגן, ממנה שידר ברדיו ללוחמי המחתרת.
בחורף 1944, לאחר פטירת אביו, חזר בסטיאנס עם אשתו הצעירה ושני התאומים לבית המשפחה.
בעליית הגג של הבית, הסתירה המשפחה, זוג יהודים.
האחים של יאן ובנות זוגם, חזרו אף הם הביתה, ועד סוף המלחמה התגוררו בבית 14 אנשים.
במהלך הרעב הגדול של חורף 1945 בהולנד, נפגעה אחת התאומות של בסטיאנס מהתזונה הלקויה, פגיעה מוחית והפכה למוגבלת במשך כל חייה, עד למותה.
עבודת התזה שהגיש ב-1957, עסקה ב"השלכות פסיכוסומטיות של דיכוי והתנגדות".
בסטיאנס עבד במרפאה הפסיכיאטרית ילחרסמה שנפתחה ב־1902 באחוזה כפרית בעיירה אוחסטכסט שבסמוך לאוניברסיטת ליידן.
מרבית המטופלים טופלו בשיטות מסורתיות כגון פסיכואנליזה אך במקרים חמורים, נעזר בסטיאנס בטיפול באמצעות LSD.
הטיפול הורכב משני חלקים כאשר במפגש הראשון, קיבל המטופל את זריקת הסם וחווה מחדש את האירוע הטראומטי.
הפרופסור ועוזריו שיחזרו את האירוע ואף שימשו כדמויות פעילות במפגש בהנחייתו.
הצוות השתמש בטכניקות מעולם הפסיכודרמה כדי להציף זכרונות ומצבים רגשיים ואף נהג להשמיע מארשים נאציים ולהציג בפניהם סמלים נאציים.
לרוב, בסטיאנס גילם את הדמות שממנה המטופל פחד, כגון מפקד המחנה ואחת האחיות הייתה הטיפוס הדואג והמכיל.
במפגש ההמשך, כעבור מספר ימים, נותחה הקלטת האירוע במשותף עם המטופל.
בממוצע המטופלים עברו כ-7 חוויות באמצעות שימוש בסם.
חלקן, אף הגיעו ליותר מעשרים שימושים.
בסטיאנס סבר שהמשותף ליהודים בהולנד היא אשמת שורדים (מכונה גם Survivor's Guilt), שדמתה לתסמינים שתיארו אנשים שחיו בשבי הגרמני.
בתסמונת זו, חווים תחושות של חוסר אונים, קהות רגשית, רגזנות וחרדה ובסטיאנס קישר בין ההיבט הנפשי לבעיות רפואיות פיזיות שהתפתחו אצל הנפגעים לאחר שנים.
לממצאיו היו השלכות לגבי זכאותם של ניצולים בקבלת פיצויים והזכאות לפנסיית מלחמה עבור לוחמי המחתרת.
בתחילה טיפל בסטיאנס באמצעות פסיכואנליזה ובהמשך באמצעות סודיום פנטוטל ופנטוברביטל שגרם להאטת קצב הלב ופגע בבריאות המטופלים.
ב-1962 החל להשתמש בLSD שקנה בשווייץ עד שב-1966 הוחמרו "חוקי האופיום" בהולנד והLSD הפך ללא חוקי.
הנסיך ברנרד, בעלה של מלכת הולנד יוליאנה שניסה לשקם את תדמיתו לאחר שהיה חבר המפלגה הנאצית והצטרף לאס אס, ניסה לטהר את שמו וסייע לבסטיאנס בהשגת פטור מחוק האופיום ותמך במשוקמי טראומות המלחמה.
ב-1972, העיד בסטיאנס נגד שחרורם של שלישיית ברדה (הו'), שלושת פושעי המלחמה הגרמנים האחרונים שנכלאו בהולנד.
הוא טען שחנינתם תעורר את הטראומות המודחקות ביהודי הולנד.
בהמשך השנה שודר הסרט "האם אתה מבין עכשיו למה אני בוכה?" בו הציג בסטיאנס את משנתו לגבי תסמונת מחנות הריכוז והציג טיפול באיש המחתרת יופ באמצעות LSD.
עמדתו של בסטיאנס התקבלה וחנינתם של שלישיית ברדה נדחתה.
ב-1973, שנים לאחר שפעל להקמת מרכז רפואי לטיפול בנפגעי התסמונת, חנכה המלכה יוליאנה את המכון הפסיכאטרי "צנטרום 45" ב"אוחסטכסט" בסמוך למרפאתו של בסטיאנס אך הוא לא זכה לנהל אותו.
פרופ' בסטיאנס סייע בטיפול בהפרעת הדחק הפוסט טראומתית של ניצול השואה יחיאל די-נור (ק.
צטניק) שסבל במשך למעלה מ-30 שנה מסיוטי זוועה על מחנה ההשמדה אושוויץ.
אשתו של דינור, פנתה במשך למעלה משנתיים לבסטיאנס עד שנעתר לטפל בדינור ובקיץ 1976, טיפל בהם באוניברסיטת ליידן בהולנד בטיפול שנמשך כשנה.
די-נור עבר טיפול ב-LSD שהוזרק לו על ידי באסטיאנס.
די-נור לא השלים את סדרת הטיפולים.
לדבריו, הוא הפסיק את הטיפול כאשר הגיע להכרה כי ק.
צטניק ודינור הם אדם אחד.
כמו כן, הגיע למסקנה כי אושוויץ לא הייתה על "פלנטה אחרת", אלא בעולם הזה והיא מעשה ידי אדם.
גם סיוטי הלילה שלו פסקו.
כעבור עשר שנים תיעד את הזיותיו בספרו "צופן א.ד.מ.ע.", אותו כתב במשך שבועיים וחצי.
לכבוד יציאת הספר אף חשף את עצמו בראיון טלוויזיוני ממושך.
במהלך השנים, פורסמו ביקורות נגד שיטת הטיפול באל אס די ונטען כי החומר גורם להזיות שווא ולהמצאת אירועים שלא התקיימו במוח המטופל.
ב-1975 פרסם הפוליטיקאי אייברט מיסטר, ספר ובה הודה לבסטיאנס על ריפויו מטראומות המחתרת.
לאחר פרסום הספר, טענה אשתו לשעבר של מיסטר, כי בעלה לשעבר מעולם לא היה חבר מחתרת ולא נכלא בגרמניה.
על בסטיאנס הופעל לחץ לפרוש, אך ניצולי שואה ולוחמי מחתרת רבים תמכו בו והפגינו לטובתו.
ב-1985, פרש מהחוג לפסיכיאטריה באוניברסיטת ליידן אך המשיך לעסוק בטיפול בקליניקית ילחסרמה.
חקירה של מועצת הבריאות הציבורית, הובילה למסקנה שבסטיאנס סייע למטופלים בעזרת השימוש בסמים אך אין הוכחות מדעיות להשפעות הטיפול וכי עליו לחדול מהמשך השימוש בו.
הביקורת הציבורית פגעה במצב רוחו והובילה אותו לדכדוך ולדיכאון.
ב-1988, פרש מהקליניקה אבל המשיך לקבל מטופלים בביתו.
בסוף שנות השמונים, פנה הווארד לוצוף, נרקומן שנגמל מהרואין וטיפל במכורים לסמים באמצעות איבוגאין, במטרה לקבל את חסותו של בסטיאנס כסמכות רפואית בפרויקט טיפול בגמילת נרקומנים ברוטרדם.
שותף נוסף היה בועז וכטל, לימים מייסד מפלגת עלה ירוק.
הקבוצה העבירה את פעילותה למלון הדרכים "הבית הלבן" באוחסטכסט.
ב-1994 במהלך השהות במלון, מתה אחת המטופלות.
בסטיאנס, נשא באחריות כסמכות הרפואית הבכירה אף שהגיע מאוחר למלון לאחר קביעת מותה של המטופלת.
לא נפתחה חקירה פלילית נגדו אך נשלל ממנו הרישיון הרפואי ומשרד הבריאות ההולנדי הורה לו להפסיק את טיפוליו.
למרות הביקורת שהועברה על פעילותו, ב"צנטרום 45", נערכים ניסויים בMDMA לטיפול ביוצאי מלחמה בעלי פגיעה נפשית בהובלת פרופ' אריק ורמטן, ראש תחום בריאות הנפש בצבא הולנד, שמחזיק גם במשרתו הקודמת של בסטיאנס באוניברסיטת ליידן.
בסטיאנס נישא להלנה, אחות שפגש ב-1944 בבית חולים בהאג ולהם שלושה ילדים, מתוכם שני תאומים.
בנו רולנד, התגייר וב-1972 עלה לישראל.
הוא נישא לחיפאית ולו שלושה ילדים.
בהמשך לעיסוקו של אביו, למד רפואה ושירת כפסיכיאטר החיילי של חיל האוויר ועבד כמנהל המחלקה הפסיכו גריאטרית במרכז לבריאות הנפש באר שבע.
בראיון שנערך עימו, טען שלדעתו אביו היה בעל הפרעת הדחק "Survivor's Guilt" לאחר שפציעתו ברגל, לא אפשרה לו להילחם כשאר חבריו והוא חש אשמה שרדפה אותו במהלך כל חייו והיא שהובילה אותו לסיוע הנרחב לניצולי השואה.
יאן נפטר בסוף אוקטובר 1997.
בסטיאנס הוכר כחסיד אומות העולם, אולם הוא סירב לקבל את האות בטענה שפעל מתוך אנושיות ולא מתוך רצון לקבלת פרס.
יאן א-מאר היא קבוצה של עיתונאים וראפרים בסנגל, אשר נוסדה בינואר 2011, במטרה למחות על הממשלה הלא יעילה וכן כדי להעלות את מודעות הנוער להשתתפות פוליטית.
שם הקבוצה משמעותו "לא עוד" (Fed up) בסנגלית.
בשנים האחרונות נזקפה לזכותם העלייה המשמעותית בהצבעה בקרב בני נוער בסנגל וכן גם אי בחירתו של הנשיא שכיהן באותה תקופה, עבדוליי וויד.
למרות האשמת חלק מהציבור בקשר עם הנשיא המכהן מאקי סאל, טענתם נשארת רציפה ואומרת כי הקבוצה אינה קשורה לאף מפלגה במפה הפוליטית.
הקבוצה הוקמה על ידי הראפרים Fou Malade ("בחור משוגע", שם אמיתי: מלאל תאלה), Thiat ("ג'וניור", שם אמיתי: שייח' עומר סיריל טורה), Kilifeu (שניהם מצוות הראפ המוכר "Keur Gui of Kaolack") והעיתונאים Sheikh Fadel Barro ,Aliou Sane ו-Denise Sow.
בשנים האחרונות ברחבי סנגל החלה תופעה של תנועות מוזיקאים אשר פועלים למען חברה אזרחית פעילה יותר.
קבוצות אלו, כמו אנשי המדיה, תורמות רבות לשמירה על הדמוקרטיה הסנגלית.
בשנת 2012, יצאו אלפי בני נוער בדקאר לרחובות ומחו על הבחירות אשר התקיימו כמה ימים לאחר מכן.
השלטון החליט לפזר את ההפגנה על יד גז מדמיע ויריית כדורי גומי ותוך זמן קצר הרחובות התרוקנו מאדם.
ברקע המחאה, היו שירי התנועות השונות אשר מחו על יוקר המחיה, שחיתות השלטון ועוד נושאים רבים אחרים.
מחאה זו הסתיימה ללא הרוגים ובשקט יחסי אך מחאות רבות אחרות אילצו בני נוער רבים להגיע לעימותים אלימים מול המשטרה ומניין ההרוגים עלה בהפגנות אשר קדמו לבחירות.
פגיעה זו בבני הנוער הבהירה לקהילה המקומית וכן הבינלאומית כי ישנה סכנה ממשית לדמוקרטיה היציבה ביותר ביבשת אפריקה.
בעקבות מהומות אלו, והבחירות אשר החליפו את השלטון, ראפרים רבים זנחו את מרכז הבמה הפוליטית והתמקדו בהפצת המסרים במרחב הווירטואלי וכן דרך תוכניות רדיו ובאמצעות המרחב הציבורי.
בתחילה, חברי יאן א-מאר, כלל לא היו מאורגנים.
הם היו מגיעים לבניין בו היו יושבים ומדברים על המצב במדינה ועל פוליטיקה.
הם ישבו וחשבו כיצד הם יוכלו להשפיע, ומה היא הדרך האקטיביסטית הנכונה להם.
הרקע ממנו הגיעו מקימי התנועה היה מצב סוציו-אקונומי נמוך ולטענתם לא היה מנהיג שדאג לחלשים.
ההחלטה להקים קבוצה של מוזיקאים נבעה מרצון למחות בדרך שונה ולדבר על הבעיות הפוליטיות, הכלכליות וכדומה דרך המוזיקה.
הנושאים עליהם הקבוצה רוצה לדבר הם הוזלת יוקר המחיה במדינה, היעדר תשתיות אשר גורמות להפסקות חשמל מרובות ומונעות אפשרויות אספקת מים זורמים לכל חלקי המדינה, וכן מצב סוציולוגי רעוע הכולל חינוך קלוקל, מערכת בריאות לא טובה עד כדי לא קיימת ועוד נושאים רבים אחרים.
התנועה מורכבת מראפרים ועיתונאים, כפי שצוין לעיל, אשר משפיעים רבות על החברה האזרחית היום בסנגל.
תנועת יאן א-מאר מעורבת בקמפיינים לגיוס המונים וכן מפרסמת באמצעות הקלטות, עצרות וכדומה על מנת לעודד ולהעלות את אחוזי ההצבעה והיא עוסקת במחאות חברתיות וקידום האידאולוגיה שלהם אשר נקראת "הרוח של יאן א-מאר" הקוראת לייצר "סוג חדש של סנגלי".
היא כוללת בתוכה גם בקשות לפעולות ממשלתיות ובנוסף גם קוראת לאזרחות אחראית ופעילה.
לטענתם, העם יכול לקרוא לפיתוח הממשלה, אך באותה מידה הוא גם צריך לקחת אחראיות על חלקם בבעיות הסביבתיות והחברתיות.
התנועה עוד טוענת כי הנשיא והממשלה לא ישנו את המדינה, אלא היא תשתנה אך ורק כאשר העם יהיה מודע ומוכן להיות מעורב במה שקורה בחברה הסנגלית.
בעיניהם, חברה כזאת, שתהיה מעורבת, תיצור סוג חדש של סנגלים- "הסנגלים החדשים".
על פי אמונתם אזרח טוב יותר הוא אזרח מעורב שיכול ורוצה להקריב ולתרום למען החברה.
הצעירים מקשיבים להם היום ולוקחים חלק בפעילות שלהם, ועל כן יוכלו בעתיד להקים את הממלכה הסנגלית החדשה בה יהיה סוג חדש של נשיא וסוג חדש של חוקה.
על מנת להפיץ את הרעיון של התנועה הם נפגשים עם תלמידים בבתי הספר, המקומיים, הפרטיים והתיכונים.
במפגשים אלו מנסה התנועה להעביר מסר בה החברה הסנגלית צריכה להפסיק לקבל את החלטות של הממשלה בכניעה.
ההופעות הם הדרך בה הם מנצלים את הבמה על מנת לדבר אל העם ועל העם.
בסוף שנת 2011, התנועה הוציאה לקט שירים בשם יאן א-מאר אשר ממנו הגיח הסינגל "Faux!
Pas Forcé" אשר ביטא את צעקת עצרת הנוער שהייתה מתוסכלת מהשליט הנוכחי והאופציה שבנו ימשיך כיורש העצר.
לאחר מכן, הוציאו סינגל בשם "Doggali" ("בואו נסיים"), שהביא למימוש הרצון "לנקות" את המדינה מהשליט ומבנו.
פעולות אלו של התנועה, ועוד פעולות של תנועות רבות אחרות, משמרות חברה אזרחית פעילה אשר מבקרת את הממשלה ומעשיה, ובכך מגנה על הדמוקרטיה וחופש הביטוי במדינה.
ב-16 בפברואר 2012 נעצרו שלושה ממייסדי הקבוצה בסיוע לארגון ישיבה בכיכר האובליסק של דקאר.
אותם מוזיקאים אשר מבקרים את הנשיא ואת הממשלה אינם מספיק חופשיים בשל פעולות אלו ותגמולן והם אינם יכולים להסתובב כרצונם שמה יתפסו על ידי השלטונות (כפי שכבר קרה), אך הם מייצגים את האזרחים, מדברים מהשטח ושומרים על בני הנוער בפרט והעם בכלל, מעורבים ככל שניתן.
למרות המעצרים, המשיכה הקבוצה לארגן הפגנות ללא הפסקה עד הבחירות, אשר הסירו את השליט באותה תקופה מהשלטון.
אף על פי שהגיעו למטרתם הראשונית להדיח את הנשיא המושחת, Y'en a Marre נשארה פעילה.
הם מארחים ישיבות ומופעים, ומפצירים בממשלה החדשה ליישם רפורמות שהובטחו, כולל רפורמות בבעלות על קרקעות, נושא מרכזי לעניים הכפריים של סנגל.
Y'en a Marre היא תנועה משמעותית במיוחד בפוליטיקה של סנגל בשל חשיבות הראפרים בדעת הקהל הסנגלית.
בקמפיין שלו בשנת 2000, עבדולאי ווייד הציג באופן בולט את תמיכתם של הראפרים הסנגלים כדרך ליצור קשר עם מצביעים צעירים.
12 שנה לאחר מכן, Y'en a Marre הציגו כי הנערים של סנגל לא היו נאמנים ללא עוררין לווייד והם מחפשים אחר מנהיג שיוכל להבטיח רפורמה טובה.
יאן בפטיסט ואן הייל , היה צייר בארוק פלמי של דיוקנאות וציורים דתיים.
מעט ידוע על חייו והכשרתו של יאן בפטיסט ואן הייל.
אביו ליאו היה צייר ושניים מאחיו היו גם אמנים: ליאו היה אדריכל וצייר ודניאל היה צייר נוף.
לא ידוע מי הכשיר את יאן בפטיסט, ככל הנראה אביו.
רק מעט מיצירותיו של יאן בפטיסט ואן הייל ידועות.
הוא ידוע בעיקר בזכות עבודתו כצייר דיוקנאות.
הוא עיצב את דיוקנאותיהם של שלושת האחים ואן הייל שהופיעו בספר על אמני תור הזהב של הולנד, בהן נכתבו ביוגרפיות של אמנים.
הספר חובר על ידי קורנליס דה בי שפורסם באנטוורפן בשנת 1662. הדיוקנאות נחקקו על ידי פרדריק בוטאטס הבן .
הוא צייר סצנות דתיות לכנסיות מקומיות.
דוגמה לכך היא "הערצת המאגי" בכנסייה האוונגליסטית של סנט ג'ון טרוורן.
יאן בפטיסט ואן הייל שיתף פעולה עם אחיו דניאל בציור "אינפנטה איזבלה בגני ארמון קודנברג" (בערך 1630).
על פי ההערכה, יאן בפטיסט היה אחראי על ציור הדמויות בזמן שאחיו דניאל צייר את הנוף ואת הארמון.
הבד מראה נוף עם ארמון מושלי דרום הולנד ליד בריסל.
בחזית התמונה הולכת הדוכסית איזבלה, אלמנתו של הארכידוכס אלברכט בגני הארמון, לאחר שהצטרפה למסדר דתי לאחר מות בעלה.
יאן בפטיסט ואן הייל הוזמן לספק עיצובים לתיאטרון הצרפתי הראשון שהוקם בבריסל בשנות ה-1670.
יאן באנינג הוא צלם ואמן הולנדי.
באנינג נולד בהולנד להורים מהאזור ההולנדי לשעבר בדרום-מזרח אסיה.
הוא למד היסטוריה חברתית וכלכלית באוניברסיטת רדבויי ניימכן, ועובד כצלם מאז 1981. נושא מרכזי בגוף העבודות של באנינג הוא כוח המדינה, והוא יוצר סדרות על ההשלכות ארוכות הטווח של המלחמה ועולם הבירוקרטיה הממשלתית.
שורשיו האסיאתיים באים לידי ביטוי בבחירת הנושאים שלו.
למשל, נשים אינדונזיות שאולצו לשרת את הצבא היפני במהלך מלחמת העולם השנייה כזונות וכונו נשות הניחומים, או עובדי כפייה לשעבר בדרום מזרח אסיה באותה תקופה תוארו בסדרה "עקבות מלחמה: ניצולי רכבת בורמה וסומטרה".
חזרתם של קשישים מהולנד בחזרה למולדתם באיי מאלוקו תוארו בסדרה "פולאנג: בחזרה למאלוקו" .
השכלתו האקדמית באה לידי ביטוי במחקרים היסטוריים קפדניים שמקדימים כל אחד מהפרויקטים שלו.
יאן אקרמן (בהולנדית: Jan Akkerman; נולד ב-24 בדצמבר 1946) הוא גיטריסט הולנדי, המוכר בעיקר כחבר בהקת הרוק המתקדם פוקוס.
לאחר עזיבת הלהקה הוא המשיך בקריירה עצמאית.
תחילה הוא ניגן באקורדיון אך בגיל 10 עבר לנגן בגיטרה ובשנת 1960 יצאה הקלטה הראשונה שלו.
בגיל 14 הוא הצטרף ללהקה של חברו פייר ון לינדן שאיתו הוא שיתף פעולה גם בהמשך הקריירה.
בשנת 1969 הוא הצטרף לתייס ון ליר, הבסיסט מרטין דרזדן ולמתופף האנס קלאובר בהקמת להקת פוקוס.
אלבומי הלהקה Focus II (הגיע למקום 9 בבילבורד 200) ו-Focus 3 הגיעו למעמד של תקליט זהב.
לאחר הצלחה זו, בשנת 1973 יאן אקרמן הוציא אלבום סולו Tabernakel.
האלבום Eli שיצא לאור בשנת 1976 זכה ב"פרס אדיסון".
הוא המשיך בקריירת סולו עד שבשנת 1986 חזר ל"פוקוס" שהוציא אלבום חדש.
בשנת 1992 יאן אקרמן עבר תאונת דרכים, אך חזר להופיע בשנת 1993.
יאן אקרמן המשיך בקריית סולו וקיבל מספר פרסים על יצירותיו לרבות "פרס נבל הזהב" בשנת 2005.
יאן בוריל (בצ'כית: Jan Bořil; נולד ב-11 בינואר 1991) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת המגן השמאלי בסלביה פראג ובנבחרת צ'כיה.
בוריל החל את הקריירה שלו בענף הכדורגל בשנת 2009 במועדון הכדורגל מלאדה בולסלאב.
לאחר עונה אחת בלבד הוא הושאל לויקטוריה ז'יז'קוב.
בדצמבר 2015, הוא עבר לסלביה פראג.
כבר בעונתו הראשונה בקבוצה, הוא זכה עימה באליפות צ'כיה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדים של הנבחרת הצ'כית ב-1 בספטמבר 2017 במשחק במסגרת מוקדמות מונדיאל 2018 מול נבחרת גרמניה.
יאן אדולף ברנדייס היה צייר דיוקנאות וצלם צ'כי.
הוא למד בתחילה לצייר על פורצלן, ולאחר מכן למד באקדמיה לאמנויות יפות בפראג אצל פרנטישק טקדליק.
הוא המשיך את לימודיו במינכן אצל צייר הדיוקנאות, ג'וזף ברנהרדט, ולאחר מכן נסע לפריז ב-1852, שם עבד בסטודיו של תומאס קוטיר.
עם שובו לפראג, הוא התפרסם כצייר פורטרטים ומיניאטורות.
בסביבות 1860, הוא החל להתנסות בדאגרוטייפ.
הוא התמחה בפורטרטים בצבעי פסטל.
לאחר שלוש שנים בלבד הוא סגר את הסטודיו ומכר את הציוד שלו במכירה פומבית.
הוא נפטר בשנת 1872, ונקבר בבית הקברות אולשאני.
הוא נודע בעיקר בזכות המיניאטורות שלו בצבעי מים, והיו כמה משפחות אצילים בין לקוחותיו הקבועים.
כצלם, הוא נמנע משימוש ברקעים מלאכותיים צבועים.
עבודתו בתחום זכתה לשבחים מהמגזין "למיר".
בשנותיו המאוחרות, הוא צייר לעיתים קרובות דיוקנאות מתצלומים, ולא מהחיים.
הרמינה לאוקוטובה הייתה בין תלמידותיו.
יאן אורל לוג'ר ביסק הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הבלם באינטר ובנבחרת גרמניה.
ביסק גדל במחלקת הנוער של פ.צ.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת הבונדסליגה.
בהמשך הושאל ביסק לקבוצות הולשטיין קיל מהבונדסליגה השנייה, רודה מליגת המשנה ההולנדית, לקבוצת המילואים של ויטוריה דה גימארייש, ולאורהוס גימנסטיקפוינין מליגת העל הדנית.
ב-1 ביולי 2022 חתם על חוזה קבוע באורהוס גימנסטיקפוינין.
ב-12 ביולי 2023 חתם באינטר האיטלקית.
ביסק נכלל בסגל נבחרת גרמניה עד גיל 21 לטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 לשנת 2022. ב-23 במרץ 2025 ערך ביסק את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת גרמניה הבכירה, כשהחליף את אנטוניו רודיגר בתיקו 3-3 מול איטליה במסגרת ליגת האומות.
יאן-ורנר מילר הוא פילוסוף פוליטי מדען מדינה, והיסטוריון גרמני, מרצה באוניברסיטת פרינסטון.
מילר נולד בבאד הונף שבמדינת נורדריין-וסטפאליה בגרמניה.
הוא למד באוניברסיטה החופשית של ברלין, ביוניברסיטי קולג' לונדון, בקולג' סנט אנטוני של אוניברסיטת אוקספורד ובאוניברסיטת פרינסטון.
הוא היה עמית אול סולס קולג' באוקספורד בין השנים 1996 ל-2003 ועמית במרכז ללימודי אירופה של סנט אנטוני בין השנים 2003 ל-2005. הוא מלמד מחשבה מדינית בפרינסטון מאז 2005.
הוא היה מרצה אורח במכון ע"ש רמרק של אוניברסיטת ניו יורק, במרכז ללימודי אירופה של אוניברסיטת הרווארד וכן במרכז רוברט שומאן ללימודים מתקדמים של המכון האירופי של האוניברסיטה בפירנצה.
הוא גם התארח בבית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה,
במכון למדע המדינה פריז ובאוניברסיטת מינכן.
הוא מייסד שותף של המכללה האירופית לאמנויות חופשיות (European College of Liberal Arts) בברלין.
מילר בחן את עליית הפופוליזם בקרב המדינות הדמוקרטיות בשנים האחרות.
הוא מאפיין את השלטון הפופוליסטי בתור שלטון המנסה להשתלט על כל מנגנוני הכוח של המדינה, עסוק בשחיתות בסיוע בעלי ברית תחת חסותו, ומנסה לדכא בכל דרך את החברה האזרחית.
בסיכום ספרו ?What is Populism (מהו פופוליזם?) משנת 2017 מילר מנה שבעה מאפיינים עיקריים לפופוליזם ודרכי התמודדות עם התופעה:
תוצר של הדמוקרטיה הייצוגית – פופוליזם אינו מרכיב אותנטי של הפוליטיקה הדמוקרטית המודרנית וגם לא סוג של פתולוגיה הנגרמת מחוסר ההגיון של האזרחים.
זה הצל המתמיד של הפוליטיקה הייצוגית.
פופוליזם הוא חלק טבעי מדמוקרטיה מודרנית, ונמצא תמיד מאחורי סוגיית הייצוגיות.
זאת דרך להתמודד עם האליטה בטענה של ייצוג העם האמיתי.
לא היה פופוליזם ביוון העתיקה, אולי היו דמגוגים, כיוון שפופוליזם מתקיים רק בדמוקרטיה ייצוגית.
פופוליסטים טוענים שהם העם – לא כל מי שמבקר את האליטה הוא פופוליסט.
פופוליסטים הם לא רק אנטי-אליטיסטים אלא גם אנטי-פלורליסטים, כיוון שהם טוענים שהם, ורק הם, מייצגים את העם (People).
כל היריבים האחרים אינם לגיטימיים.
מי שלא תומך בהם אינו חלק מהעם.
באופוזיציה, הם יטענו בהכרח, שהאליטה לא מוסרית ולגיטימית, בעוד שהעם כן.
כופים מדיניות ולא מייצגים את דעת הרוב – פופוליסטים אינם מייצגים באמת את חוכמת ההמונים: למרות שפופוליסטים טוענים שהם מייצגים את חוכמת ההמון, בחינה קפדנית תעלה שבפועל זה רק למראית עין וזה נועד להצדיק מדיניות ולא ההפך.
הציבור משתכנע בגלל הטוטליות של פופוליסטים וחוסר היכולת להעביר ביקורת על החלטות שלהם, כי הם מייצגים את "הרוב הדומם".
קוראים לבחירות כדי לדכא מתחרים - פופוליסטים נוטים לקרוא לבחירות, לא כדי ליצור תחרות פוליטית, אלא כדי לקבל אישוש לכך שהם מייצגים את רצון העם.
הם לא מנסים ליצור השתתפות רחבה יותר בפוליטיקה, כמו שדמוקרטים רוצים.
מושחתים ומדכאים את החברה האזרחית - כאשר הם שולטים, הם עושים זאת תחת הרעיון שרק הם מייצגים את העם.
זה יוביל לאיוש תפקידים ממלכתיים ואנשי בירוקרטיה במשרות אמון וקליינטים של המנהיג, תוך דיכוי כל ניסיון של ביקורת אזרחית.
הם מצדיקים זאת מוסרית בכך שזה מסייע למשול.
כאשר הם ישכתבו חוקות, זה יתבצע חד צדדית, במה שנועד להגדיל את כוחם ולהבטיח את שלטונם ויוצדק על ידי העובדה שזה רצון העם.
מסכנים את הדמוקרטיה - צריך לבקר פופוליסטים על מה שהם – סכנה לדמוקרטיה (ולא רק לליברליזם).
אבל אסור להחרים אותם, אלא להתמודד עם טענותיהם עובדתית.
מחייבים התמודדות עם הפגמים האמיתיים - פופוליזם לא מתקן את הפגמים של דמוקרטיה ליברלית במובן של קירוב העם להיות הריבון, למרות שזאת טענתו.
אבל הוא מחייב את הדמוקרטיה לנסות להבין מהם הפגמים שלה ולמה הוא עולה.
זה מחייב לפנות למצביעים שלו.
מילר כותב רבות בזכות הדמוקרטיה הליברלית תוך הכרה בצורך להתפכח מאשליית ניצחונה, בניגוד לחזון "קץ ההיסטוריה" האופטימי של פרנסיס פוקויאמה.
עם זאת, מילר מבקר גם את המונח "דמוקרטיה לא ליברלית" כביטוי סתירתי ופופוליסטי.
אין דבר כזה" הוא מבקר את טיעונו של יאשה מונק, המבחין בין "דמוקרטיה בלא זכויות" ובין "זכויות בלא דמוקרטיה", כמי שנופל למלכודת המושגית הפופליסטית.
אין דבר כזה", תרגום: יניב פרקש, באתר הזמן הזה, נובמבר 2018
יאן-ניקלאס בֶּסְטֶה הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקיצוני בפרייבורג מהבונדסליגה.
לאחר שהצטרף לבורוסיה דורטמונד בגיל 8, הוא ערך את הופעת הבכורה התחרותית שלו עבור הקבוצה הבוגרת ב-12 באוגוסט 2017 במשחק הגביע הגרמני נגד רילזינגן-ארלן.
על אף ששיחק גם במשחקי ידידות טרום עונה של הקבוצה הבוגרת בקיץ אותה שנה, הוא בילה את שאר עונת 2017/2018 בקבוצת הנוער.
ב-4 ביולי 2018, עבר לורדר ברמן, שם גם שובץ בקבוצת המילואים בעונה הראשונה.
ב-18 ביוני 2019, הושאל לאמן ההולנדית לעונת 2019/2020. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל ההולנדית ב-24 באוגוסט 2019 במשחק נגד וילם II.
ביולי 2020 הושאל בסטה שוב מברמן, הפעם ליאן רגנסבורג לתקופת השאלה של שנתיים.
ב-15 ביוני 2022, חתם בסטה על חוזה ל-3 שנים בהיידנהיים מהבונדסליגה.
ב-11 ביולי 2024 חתם לחמש שנים בבנפיקה ליסבון.
בספטמבר 2024 בסטה ערך את הבכורה שלו בבנפיקה במסגרת ליגת האלופות, בניצחון 2-1 על הכוכב האדום בלגרד.
בינואר 2025, לאחר חצי עונה בלבד בבנפיקה, עזב בסטה את הקבוצה וחתם בפרייבורג מהבונדסליגה, וסייע לקבוצה לסיים במקום החמישי בעונת 2024/25.
יאן רוזמנובסקי (בפולנית: Jan Rozmanowski; נולד ב-12 בפברואר 1999, הידוע בשם הבמה יאן (Jann), הוא זמר-יוצר פולני.
רוזמנובסקי נולד בלובלין, פולין, לאדיטה וליאצק רוזמנובסקי.
הוא גדל בעיר גרבולין, והוא הרביעי מתוך שמונה אחים, ולו שתי האחיות הגדולות אנטונינה ואמליה, האח הבכור מאצ'יי, שני האחים הצעירים פרנצ'ישק ומקסימיליאן, ושתי האחיות הצעירות זוזאנה ולֶנָה.
בשנת 2013 השתתפה המשפחה בעונתה הראשונה של תוכנית המציאות המשודרת בערוץ הטלוויזיה הפולני Polsat.
בגיל 12, רוזמנובסקי לוהק לאופרה , ב בוורשה.
חוויה זו עודדה אותו להמשיך בלימודי מוזיקה בבית הספר למוזיקה גרבולין, שם למד במשך שלוש שנים עד לגיל 16, אז עבר עם משפחתו לעיירה שבצפון אירלנד.
בעקבות המעבר הוא המשיך את לימודיו התיכוניים ב שבעיר ניורי, והמשיך גם את לימודי המוזיקה במרכז פלין לאומנויות הבמה.
בשנת 2018, הוא החל ללמוד באוניברסיטת המוזיקה המודרנית הבריטית והאירית (שבאותה עת נקראה "מכון המוזיקה המודרנית הבריטי והאירי") הממוקמת בעיר לונדון, אך נשר במהלך לימודיו כדי להמשיך בקריירת מוזיקה מקצועית.
בנובמבר 2020, יאן הוציא לאור את סינגל הבכורה שלו, "".
אחריו, בשנת 2022, יצא לאור מיני-אלבום הבכורה שלו, Power.
בין השנים 2022–2023 היה יאן מופע החימום של , במהלך סיבוב ההופעות שלו, "Bal u Rafała".לקראת אירוויזיון 2023, השתתף יאן בקדם הפולני לתחרות, "", עם השיר "Gladiator".
יאן העפיל לגמר, שנערך ב-26 בפברואר 2023, וסיים במקום השני עם 19 נקודות, כשקיבל את מרב הנקודות מהקהל.
ב-2 ביוני 2023, יאן הוציא לאור את הסינגל "Need a break".
באותו חודש השתתף ב, כאורח בהפתעה במהלך הופעתה של להקת Thirty Seconds to Mars.
ב-21 בספטמבר 2023, יאן הוציא לאור את הסינגל "The Letter".
ב-7 בדצמבר 2023, יאן הוציא לאור את הסינגל "Charisma".
שם פרטי האלבום Power יצא לאור: 25 במרץ 2022
פורמטים: הורדה דיגיטלית, הזרמת מוזיקה