tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המועדון נוסד ב-1911 בשם ו.ו.ו.וחנינגן ושיחק בליגות האזוריות עד עונת 1923/1924 אז העפילה לאליפות הולנד הליגה הבכירה במדינה.
בעונת 1938/1939 זכתה בתיאור הראשון שלה, הגביע ההולנדי לאחר ניצחון בגמר על פ.ס.ו איינדהובן 2–1.
בעונת 1947/1948 זכתה הקבוצה בגביע בפעם השנייה.
הקבוצה המשיכה לשחק בליגה הראשונה עד עונת 1954/1955 שהייתה עונת הפיצול לפני עונת המבחן של הפיכת הליגה למקצוענית.
בעונה זו סיימה הקבוצה במקום האחרון וירדה לליגה השלישית בעקבות ההכנות להקמת ליגת העל ההולנדית וליגת המשנה ההולנדית.
בעונת 1955/1956 עלתה הקבוצה מהמקום ה-2 לליגת המשנה, בה שיחקה 6 עונות לפני שירדה לליגה השלישית בעקבות שינוי מבנה הליגות, כאשר הקבוצות במקומות 7–18 בכל בית של ליגת המשנה ירדו לליגה השלישית החדשה וליגת המשנה צומצמה לליגה אחת בת 16 קבוצות.
לאחר ירידתה בילתה הקבוצה 6 עונות בליגה השלישית ובעונת 1967/1968 זכתה באליפות הליגה ושבה לליגת המשנה, אך נשרה לאחר עונה אחת בלבד לליגה השלישית.
בעונה שלאחריה סיימה במקום השני ושבה לליגת המשנה.
בסיום עונת 1979/1980 סיימה במקום ה-3 והעפילה לפלייאוף הליגה בו זכתה ועקב כך העפילה בפעם השנייה לליגה הבכירה.
גם עונתה השנייה בליגה הסתיימה במקום האחרון והקבוצה שבה לליגת המשנה בה שיחקה עד עונת 1991/1992 אז סיימה במקום ה-9 והתפרקה לאחר שהכריזה על פשיטת רגל.
החל מעונת 1978/1979 אז פוצלה מהקבוצה, פועלת קבוצת חובבים בשם ו.ו.ו.וחנינגן המשחקת בליגת ה-9.
וחידאללה "וחיד" פאגיר (בדנית: Wahidullah "Wahid" Faghir; נולד ב-29 ביולי 2003 בוויילה שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת ויילה בולדקלאב.
פאגיר נולד בדנמרק להורים שברחו מאפגניסטן בשל שלטון הטליבאן.
גדל במחלקת הנוער של ויילה בולדקלאב.
הוא ערך 43 הופעות ליגה במדי המועדון במסגרת ליגת העל הדנית והליגה הדנית השנייה, בהן הבקיע 11 שערים.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם פאגיר על חוזה לחמש עונות בשטוטגרט מהבונדסליגה.
ב-24 באוקטובר 2021 כבש שער בכורה בתיקו 1-1 נגד אוניון ברלין.
פאגיר היה חלק מסגל נבחרת דנמרק עד גיל 21 בטורניר אליפות אירופה עד גיל 21 בשנת 2021, וערך שלוש הופעות בטורניר, בהן הבקיע שער אחד.
וטרופריסטיזאורוס (שם מדעי: Veterupristisaurus; משמעות השם: "לטאת-כריש עתיקה") הוא סוג של דינוזאור תרופוד ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים שהתקיים במשך היורה העליון באפריקה לפני 154 עד 150 מיליון שנה מזמננו.
הסוג כולל מין אחד - Veterupristisaurus milneri, הקרוי על שם החוקרת הבריטית אנג'לה מילנר .
בשנת 192, התגלו המאובנים שלו בתצורות טנדגורו במזרח טנזניה על ידי החוקר הגרמני ורנר יאננש .
המאובנים כללו שרידים של 2 חוליות זנב אמצעיות ועוד חוליית זנב קדמית ובמקור הוא נחשב למין של צרטוזאורוס.
עם זאת בהמשך מבנה החוליות התאים לזה של האקרוקנתוזאורוס האמריקאי, כך שהוא היה העתיק ביותר מבין הקרכרודונטוזאוריים.
אורך החוליות שנמצאו הגיע ל-123 מ"מ, מה שמרמז על אורך של 8.5 עד 10 מטרים לפרט בוגר (קטן רק במעט מהאקרוקנתוזאורוס), כך שהיה טורף-על מאיים בסביבתו.
וט לג היא להקת אינדי רוק בריטית מהאי וייט, שנוסדה בשנת 2019 על ידי ריאן טיזדייל והסטר צ'יימברס.
טיזדייל, ילידת מרזיסייד, עברה מפורמבי לאי וייט כשהייתה בת שמונה.
היא הופיעה במשך שנים רבות באי וייט כמוזיקאית ופסנתרנית מקומית, ולפני הקמתה של הלהקה, הייתה ידועה בשם RHAIN והייתה מקושרת לסצנת המוזיקה בבריסטול.
טיזדייל וצ'יימברס נפגשו לראשונה בקולג' המקומי לאמנויות באי וייט בזמן שלמדו.
לאחר עשר שנות חברות, הן הפכו לצמד מוזיקלי בשנת 2019 תחת השם "וט לג", וחתמו על חוזה הקלטות בחברת דומינו רקורדינג.
סינגל הבכורה שלהן, "Chaise Longue", שוחרר ביוני 2021 וזכה לסיקור תקשורתי על כך שזכה במיליוני השמעות וצפיות ברשת.
הסינגל השני שלהן, "Wet Dream", שוחרר בספטמבר של אותה השנה.
בנובמבר הן הכריזו על אלבום הבכורה שלהן, שיצא באפריל 2022. באותו יום הוציאה הלהקה את הסינגל הכפול "Too Late Now" / "Oh No".
ב-2022 הן הופיעו בבריטניה עם שירים מאלבומן הראשון.
הוכרז שהן יופיעו באוסטרליה וניו זילנד בתור מופע החימום בסיבוב הופעות של הארי סטיילס בשנת 2023. וב-2024 בסיבוב ההופעות בבריטניה של פו-פייטרס.
הלהקה קיבלה שלוש מועמדויות בטקס פרסי גראמי ה-65, כולל תגלית השנה, ואף זכתה בקטגוריות ביצוע המוזיקה האלטרנטיבי הטוב ביותר והאלבום האלטרנטיבי הטוב ביותר.
שתי חברות הלהקה נכללו ברשימה האירופאית פורבס 30Under30 לשנת 2023.
הלהקה הפכה מחבורה של שניים לחמישייה מלאה עם הצטרפותם של ג'וש מובארקי, אליס דוראנד והנרי הולמס.
הלהקה השיקה את אלבומה השני Moisturizer ב-11 ביולי 2025.
"וטין" הייתה האונייה השנייה מבין אוניות המערכה פרה-דרדנוט מסדרת ויטלסבאך, שנבנתה עבור הצי הקיסרי הגרמני.
וטין הונחה באוקטובר 1899 במספנת שיכו ורקה בדנציג והושלמה באוקטובר 1902. היא ואחיותיה – ויטלסבאך, צרינגן, שוואבן ומקלנבורג – היו אוניות הראשה הראשונות שנבנתה תחת חוק הצי משנת 1898, שהביא אדמירל אלפרד פון טירפיץ.
היא הייתה חמושה בסוללה ראשית של ארבעה תותחי 24 ס"מ (9.4 אינץ') והייתה מסוגלת למהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
האונייה שירתה בשייטת הראשונה של הצי הגרמני במשך רוב הקריירה שלה בזמן שלום, יחד עם האוניות האחיות שלה.
היא הייתה עסוקה בהכשרה שנתית מקיפה, כמו גם בביקורי רצון טוב במדינות זרות.
תרגילי ההכשרה היוו את המסגרת לפעילות צי הים הפתוח במהלך מלחמת העולם הראשונה.
האונייה הוצאה משירות ביוני 1911 כאשר אוניות מערכה דרדנוט החלו להיכנס לשירות אך הופעלה מחדש לתפקיד כספינת אימונים לתותחים בין דצמבר 1911 לאמצע 1914.
לאחר תחילת מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914, וטין הוחזרה לשירות פעיל בשייטת אוניות המערכה הרביעית.
האונייה שירתה בים הבלטי, כולל תפקיד קטן במהלך קרב מפרץ ריגה באוגוסט 1915, אך לא ראתה קרב עם כוחות רוסים.
עד סוף 1915, מחסור בצוותים והאיום מצוללות בריטיות אילצו את הצי הגרמני להשבית אוניות מערכה ישנות יותר כמו וטין משירות פעיל.
למשך שארית המלחמה, וטין שימשה כספינת אימונים לצוערים וכספינת בסיס.
האונייה נמחקה מרשימות הצי לאחר המלחמה ונמכרה לגריטה ב-1921. הפעמון שלה מוצג במוזיאון להיסטוריה צבאית של הבונדסוור בדרזדן.
אחרי שהצי הקיסרי הגרמני הזמין את ארבע אוניות המערכה מסדרת ברנדנבורג ב-1889, שילוב של אילוצים תקציביים, התנגדות הרייכסטאג, והיעדר תוכנית צי קוהרנטית עיכבו את רכישת אוניות מערכה נוספות.
מזכיר , ויצה-אדמירל פרידריך פון הולמן נאבק - בסופו של דבר בהצלחה - לאורך כל תחילת ואמצע שנות ה-1890 כדי להבטיח אישור פרלמנטרי לשלוש אוניות המערכה מסדרת קייזר פרידריך השלישי.
ביוני 1897 הוחלף הולמן על ידי קונטר-אדמירל אלפרד פון טירפיץ, שהציע במהירות והשיג אישור לחוק הימי הראשון בתחילת 1898. החוק אישר את שתי האוניות האחרונות של הסדרה, כמו גם את חמש אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך, הסדרה הראשונה של אוניות מערכה שנבנתה תחת כהונתו של טירפיץ.
אוניות הסדרה ויטלבסאך היו דומות בגדול לאוניות הסדרה קייזר פרידריך השלישי ונשאו את אותו חימוש אבל עם פריסת שריון מקיפה יותר.
הדחק האונייה היה 11,774 טונות (11,588 טונות ארוכות) בתפוסה סטנדרטית ועד 12,798 טונות (12,596 טונות ארוכות) במעמס מלא.
האונייה הונעה על ידי שלושה מנועי קיטור תלת דרגתיים 3 צילינדרים שהניעו שלושה מדחפים.
קיטור סופק על ידי שישה דוודים גליליים ושישה דוודי צינור מים, כולם מופעלים בפחם.
תחנת הכוח של וטין דורגה ב-14,000 כוחות סוס (10,297 קילוואט), שהעניקה מהירות מרבית של 18 קשרים (33 קמ"ש).
היה לה צוות של 30 קצינים ו-650 מלחים.
החימוש של וטין כלל סוללה ראשית של ארבעה תותחי SK L/40 בקוטר 24 ס"מ (9.4 אינץ') בצריחי תותחים תאומים, אחד לפני ואחד מאחורי המבנה העילי המרכזי.
האונייה הייתה חמושה גם בשישה צינורות טורפדו בקוטר 45 סנטימטרים (17.7 אינץ'), כולם שקועים בגוף; אחד היה בחרטום, אחר בירכתיים, ושניים בכל צד רוחב.
האונייה הייתה מוגנת בלוח שריון של קרופ.
חגורת השריון שלה הייתה בעובי של 225 מילימטרים (8.9 אינץ') במצודה המרכזית שהגנה על מרחבי מחסני התחמושת והמכונות שלה, והסיפון היה בעובי 50 מ"מ (2 אינץ').
לצריחי הסוללה הראשיים היה ציפוי שריון בעובי 250 מילימטרים (9.8 אינץ').
השדרית של וטין הונחה ב-10 באוקטובר 1899, ב-Schichau-Werke בדנציג, בבנייה מספר 676. היא הוזמנה בשם החוזה "D", כיחידה חדשה לצי.
וטין הושקה ב-6 ביוני 1901. אלברט, מלך סקסוניה, חבר בית וטין, נשא נאום בטקס.
באוגוסט 1902, צוות של 60 איש לקח את האונייה לקיל לניסויים ימיים, שהיו בפיקוח קונטר-אדמירל הונולד פון אהלפלד.
ב-10 באוגוסט, בהיותה בסווינמינדה במהלך הניסויים, סקר הקייזר וילהלם השני את וטין מהיאכטה שלו הוהנצולרן.
וטין נכנסה לשירות ב-1 באוקטובר 1902, האונייה הראשונה בסדרה שלה שנכנסה לשירות.
ניסויים ימיים נוספים הושלמו בינואר 1903 והיא הצטרפה לשייטת אוניות המערכה הראשונה, והחליפה את אוניית המערכה וייסנבורג.
באותה שנה, השייטת הייתה עסוקה בשגרת השלום הרגילה של אימוני אוניות ויחידה, כולל שייט אימונים בעם הבלטי, ולאחר מכן הפלגה לספרד שנמשכה בין 7 במאי ל-10 ביוני.
ביולי היא יצאה עם שאר השייטת לשייט השנתי לנורווגיה.
תמרוני הסתיו כללו תרגיל חסימה בים הצפוני, שייט של כל הצי תחילה למימי נורווגיה ולאחר מכן לקיל בתחילת ספטמבר, ולבסוף מתקפה מדומה על קיל.
לוח האימונים של השנה הסתיים בשייט למזרח הבלטי שהחל ב-23 בנובמבר ובשייט לסקאגרק שהחל ב-1 בדצמבר.
ויטלסבאך והשייטת I השתתפו בתרגיל בסקאגרק בין 11 ל-21 בינואר 1904. תרגילי שייטת נוספים נערכו לאחר מכן בין 8 ל-17 במרץ, ובמאי התקיים תרגיל צי גדול בים הצפוני.
ביולי ביקרו בבריטניה השייטת הראשונה וקבוצת הסיור, כולל עצירה בפלימות' ב-10 ביולי.
הצי הגרמני יצא ב-13 ביולי לכיוון הולנד; השייטת I עגנה בפליסינגן למחרת.
שם סקרה את האוניות המלכה וילהלמינה.
השייטת I נשארה בפליסינגן עד 20 ביולי, אז יצאו לשייט בצפון הים הצפוני עם שאר הצי.
השייטת עצרה במולדה, נורווגיה, ב-29 ביולי, בעוד שהיחידות האחרות יצאו לנמלים אחרים.
הצי התכנס מחדש ב-6 באוגוסט וחזר לקיל, שם ביצע מתקפה מדומה על הנמל ב-12 באוגוסט.
במהלך השיוט שלו בים הצפוני, הצי התנסה בטלגרפיה אלחוטית בקנה מידה גדול ובזרקורים בלילה לאותות תקשורת וזיהוי.
מיד לאחר החזרה לקיל, החל הצי בהכנות לתמרוני הסתיו, שהחלו ב-29 באוגוסט בים הבלטי.
הצי עבר לים הצפוני ב-3 בספטמבר, שם השתתף במבצע נחיתה גדול, שלאחריו לקחו האוניות את חיילי היבשה מהקורפוס התשיעי שהשתתפו בתרגילים לאלטונה למצעד עבור וילהלם השני.
לאחר מכן, האוניות ערכו מצעד משלהן עבור הקייזר מול הלגולנד ב-6 בספטמבר.
שלושה ימים לאחר מכן, השייטת חזרה לאזור הבלטי דרך תעלת הקייזר וילהלם, שם היא השתתפה בפעולות נחיתה נוספות עם הקורפוס התשיעי וקורפוס המשמר.
שייטת I יצאה לשייט אימונים בחורף, הפעם למזרח הבלטי, בין 22 בנובמבר ל-2 בדצמבר.
וטין השתתפה בצמד הפלגות אימונים עם שייטת I במהלך 9–19 בינואר ו-27 בפברואר – 16 במרץ 1905. לאחר מכן אימוני יחידה ושייטת, בדגש על תרגילי ירי.
ב-12 ביולי החל הצי באימון אימון גדול בים הצפוני.
לאחר מכן הפלגה הצי דרך הקטגט ועצרה בקופנהגן ובסטוקהולם.
הפלגת הקיץ הסתיימה ב-9 באוגוסט, אם כי תמרוני הסתיו שהיו מתחילים בדרך כלל זמן קצר לאחר מכן התעכבו על ידי ביקור של צי התעלה הבריטי באותו חודש.
הצי הבריטי עצר בדנציג, סווינמינדה ופלנסבורג, שם קיבלו את פניו יחידות של הצי הגרמני; וטין והצי הגרמני הראשי עגנו בסווינמינדה לרגל האירוע.
מבחינה פוליטית, הביקור היה מתוח בגלל מרוץ החימוש הימי האנגלו-גרמני המתפתח.
כתוצאה מהביקור הבריטי, קוצרו באופן ניכר תמרוני הסתיו של 1905, מ-6 ל-13 בספטמבר, והורכבו רק מתרגילים בים הצפוני.
התרגיל הראשון הניח סגר ימי במפרץ הגרמני, והשני חזה צי עוין המנסה לפרוץ את ההגנות של האלבה.
באוקטובר יצאה השייטת I לשייט באזור הבלטי.
בתחילת דצמבר יצאו השייטות I ו-II לשייט החורף הקבוע שלהן - הפעם לדנציג, לשם הגיעו ב-12 בדצמבר.
בהפלגה חזרה לקיל, הצי ערך תרגילים טקטיים.
הצי לקח על עצמו לוח אימונים עמוס יותר בשנת 1906 מאשר בשנים קודמות.
האוניות היו תפוסות בתרגילי יחידה, פלגה ושייטת במהלך חודש אפריל.
החל מ-13 במאי, התקיימו תרגילי צי גדולים בים הצפוני ונמשכו עד 8 ביוני עם שייט סביב סקיין אל הים הבלטי.
הצי החל את הפלגת הקיץ הרגילה שלו לנורווגיה באמצע יולי.
הצי נכח ביום הולדתו של המלך הנורווגי הוקון השביעי ב-3 באוגוסט.
האוניות הגרמניות יצאו למחרת להלגולנד, כדי להצטרף לתרגילים שנערכו שם.
הצי חזר לקיל עד 15 באוגוסט, שם החלו ההכנות לתמרוני הסתיו.
ב-22–24 באוגוסט השתתפה הצי בתרגילי נחיתה במפרץ אקנרפורדה מחוץ לקיל.
התמרונים הופסקו מ-31 באוגוסט עד 3 בספטמבר כאשר הצי אירח כלי שיט מדנמרק ושוודיה, יחד עם שייטת רוסית מ-3 עד 9 בספטמבר בקיל.
התמרונים התחדשו ב-8 בספטמבר ונמשכו חמישה ימים נוספים.
האונייה השתתפה בשייט החורפי חסר האירועים לתוך הקטגט וסקאגרק בין 8 ל-16 בדצמבר.
הרבע הראשון של 1907 עקב אחר הדפוס הקודם, וב-16 בפברואר, צי הקרב הפעיל הוגדר מחדש כצי הים הפתוח.
מסוף מאי עד תחילת יוני יצא הצי לשייט הקיץ שלו בים הצפוני, וחזר אל הים הבלטי דרך הקטגט.
לאחר מכן, השייט הקבוע לנורווגיה נערך בין 12 ביולי ל-10 באוגוסט.
במהלך תמרוני הסתיו, שנמשכו מ-26 באוגוסט עד 6 בספטמבר, ערך הצי תרגילי נחיתה בצפון שלזוויג עם הקורפוס התשיעי.
שייט האימונים בחורף יצא לקטגט בין 22 ל-30 בנובמבר.
במאי 1908 יצא השייט לשייט גדול לאוקיינוס האטלנטי במקום הפלגתו הרגילה בים הצפוני, שכלל עצירה בהורטה שבאזור האיים האזוריים.
הצי חזר לקיל ב-13 באוגוסט כדי להתכונן לתמרוני הסתיו, שנמשכו מ-27 באוגוסט עד 7 בספטמבר.
תרגילי פלגה בבלטי נערכו מיד לאחר מכן בין 7 ל-13 בספטמבר.
בתחילת 1909, וטין נפגעה על ידי אוניית המערכה קייזר קרל דר גרוסה.
היא לא נפגעה בתאונה ויכלה להמשיך להתאמן באותה שנה.
במהלך התמרונים השנתיים, וטין זכתה בפרס Kaiser's (פרס ירי) על הירי המדויק הטוב ביותר עם הסוללה הראשית שלה מבין אוניות שייטת I.
שנת 1910 חלפה ללא אירועים עבור וטין עם שגרה דומה של אימונים, תרגילים והפלגות כמו בשנים קודמות.
עד למועד האימונים שנערכו באפריל, מאי ויוני 1911, וטין הייתה אוניית המערכה הוותיקה ביותר שעדיין בשירות הקו הקדמי עם הצי.
ב-30 ביוני את מקומה בשייטת תפסה אוניית המערכה דרדנוט החדשה תירינגן.
וטין הופעלה מחדש ב-1 בדצמבר כדי להחליף את אוניית האחות שלה שוואבן, שנזקקה לשיפוץ גדול לאחר שירות כספינת האימונים של הצי.
במרץ ואפריל 1912, וטין, הסיירת המשוריינת בליכר, והסיירות הקלות אאוגסבורג ושטוטגרט הועברו זמנית מבית הספר לתותחנים לשייטת ההדרכה.
באוגוסט, וטין הועברה מבית הספר לתותחנים לשייטת III שבה השתתפה בתמרוני הצי השנתיים.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה, וטין גויסה כחלק משייטת אוניות המערכה הרביעית, בפיקודו של ויצה-אדמירל ארהרד שמידט.
השייטת הרביעית כללה גם את ארבע האוניות האחיות שלה ואת אוניות המערכה אלזס ובראונשווייג.
ב-26 באוגוסט 1914 נשלחו האוניות לחלץ את הסיירת הקלה התקועה מגדבורג, שעלתה על שרטון מול אודנסהולם במזרח הבלטי, אך עד 28 באוגוסט נאלץ צוות האונייה לפוצץ חומרי נפץ כדי להשמיד את מגדבורג לפני שכוח הסיוע הגיע.
כתוצאה מכך, ויטלסבאך ושאר השייטת חזרו לבורנהולם באותו יום.
החל מ-3 בספטמבר, שייטת IV, בסיוע הסיירת המשוריינת בליכר, ערכה סריקה לתוך הים הבלטי.
המבצע נמשך עד 9 בספטמבר ולא הצליח להביא את יחידות הצי הרוסי לקרב.
יומיים לאחר מכן הועברו האוניות לים הצפוני, אך שהו שם רק לזמן קצר, וחזרו לים הבלטי ב-20 בספטמבר.
בין 22 ל-26 בספטמבר, השייטת השתתפה בסריקה למזרח הבלטי בניסיון לא מוצלח למצוא ולהשמיד ספינות מלחמה רוסיות.
מ-4 בדצמבר 1914 עד 2 באפריל 1915, הוטלו על האוניות של שייטת ה-IV תפקידי הגנה על החוף לאורך חופי הים הצפוני של גרמניה נגד פלישות של הצי המלכותי הבריטי.
אוניות הפלגה VII של השייטת IV, שכללה את וטין, ויטלסבאך, שוואבן ומקלנבורג השתתפו לאחר מכן באימונים במערב הבלטי.
הצבא הגרמני ביקש סיוע ימי למערכה נגד רוסיה; הנסיך היינריך, מפקד כל הכוחות הימיים באזור הבלטי, העמיד לרשות המבצע את פלגה VII, קבוצת הסיור IV, וסירות הטורפדו של הצי הבלטי.
ב-6 במאי הוטל על אוניות שייטת IV לספק תמיכה בהסתערות על ליבאו.
וטין ושאר האוניות הוצבו מול גוטלנד כדי ליירט כל סיירת רוסית שעלולה לנסות להתערב בנחיתות; הרוסים לא עשו זאת.
לאחר שסיירות מקבוצת הסיור IV נתקלו בסיירות רוסיות מול גוטלנד, האוניות של פלגה VII נפרסו - עם ארובת דמה שלישית שהוקמה כדי להסוות אותן כאוניות הסדרה בראונשווייג - יחד עם הסיירת דנציג.
האוניות התקדמו עד לאי אוטו ב-9 במאי ולקופרסטנרנה למחרת, אך עד אז נסוגו הסיירות הרוסיות.
מאוחר יותר באותו יום, הצוללות הבריטיות צה"מ E1 וצה"מ E9 הבחינו בשייטת IV, אך היו רחוקות מכדי לתקוף אותם.
מ-27 במאי עד 4 ביולי, וטין הייתה שוב בים הצפוני, ופטרלה בשפכי נהרות היאדה, האמס והאלבה.
בתקופה זו הבין הפיקוד העליון של הצי כי אוניות הסדרה ויטלסבאך הישנות יהיו חסרות תועלת בפעולה נגד הצי המלכותי, אך ניתן יהיה להשתמש בהן ביעילות נגד הכוחות הרוסיים החלשים בהרבה באזור הבלטי.
כתוצאה מכך, הועברו אוניות המערכה בחזרה לאזור הבלטי ביולי, והן יצאו מקיל ב-7 לכיוון דנציג.
ב-10 ביולי המשיכו האוניות מזרחה לניופאהרוואסר, יחד עם כלי השיט של שייטת סירות הטורפדו השמינית.
אוניות השייטת הרביעית יצאו ב-12 ביולי כדי לבצע מפגן כוח, וחזרו לדנציג ב-21 ביולי מבלי להיתקל בכוחות רוסים.
בחודש שלאחר מכן החל הפיקוד העליון של הצי במבצע נגד מפרץ ריגה לתמיכה במתקפת גורליצה-טרנוב שהצבא ניהל.
כוחות הצי הבלטי תוגברו במרכיבים משמעותיים של צי הים הפתוח, כולל שייטת אוניות המערכה I, קבוצת הסיור I, קבוצת הסיור II ושייטת הטורפדו השנייה.
הנסיך היינריך תכנן שאוניותיו של שמידט יאלצו את דרכן למפרץ וישמידו את ספינות המלחמה הרוסיות בריגה, בעוד שהיחידות הכבדות של צי הים הפתוח יפטרלו צפונה כדי למנוע מכל הצי הבלטי הרוסי, שעלול לנסות להפריע למבצע, להתקרב.
הגרמנים פתחו במתקפתם ב-8 באוגוסט, ויזמו את קרב מפרץ ריגה.
שולות מוקשים ניסו לפנות נתיב דרך מצר אירבה, בחיפויין של בראונשווייג ואלזס, בעוד וטין ושאר השייטת נשארו מחוץ למצר.
אוניית המערכה הרוסית סלאבה תקפה את הגרמנים במצר, ואילצה אותם לסגת.
במהלך הפעולה נפגעו הסיירת תטיס וסירת הטורפדו S144 ממוקשים וסירות הטורפדו T52 ו־T58 מוקשו וטבעו.
שמידט הסיג את אוניותיו לטעינת פחם מחדש והנסיך היינריך התלבט בניסיון נוסף, שכן עד אז התברר שההתקדמות של הצבא הגרמני לכיוון ריגה נעצרה.
הנסיך היינריך ניסה לפרוץ את התעלה בפעם השנייה באמצעות שתי אוניות מערכה מהשייטת הראשונה כדי לחפות על שולות המוקשים ולהותיר את וטין מאחור בליבאו, בעיקר בגלל מיעוט אוניות הליווי.
פעילות מוגברת של צוללות בריטיות אילצה את הגרמנים להעסיק משחתות נוספות כדי להגן על אוניות הראשה שלהם.
ב-9 בספטמבר, וטין וארבע אחיותיה יצאו לים בניסיון לאתר ספינות מלחמה רוסיות מול גוטלנד, אך חזרו לנמל כעבור יומיים מבלי שנכנסו לקרב.
ב-7 וב-8 באוקטובר, היא, אלזס, וארבע סירות טורפדו חיפו על פעולת הנחת מוקשים.
בשלב זה של המלחמה, הצי נתקל בקשיים באיוש כלי שיט חשובים יותר.
האיום מצוללות בים הבלטי שכנע את הצי הגרמני להוציא את אוניות המערכה מסדרת ויטלסבאך הקשישות משירות פעיל.
וטין ורוב שאר אוניות השייטת הרביעית עזבו את ליבאו ב-10 בנובמבר, לכיוון קיל; עם הגעתן למחרת, הן צורפו לפלגת המילואים של הים הבלטי, בפיקודו של קומודורה ולטר אנגלהרדט.
ב-31 בינואר 1916 פורקה הפלגה, והאוניות פוזרו לתפקידי משנה.
וטין שימשה כספינת אימונים לצוערים ימיים וכספינת מחסן למשך שארית המלחמה.
האונייה נמחקה מרשימות הצי ב-11 במרץ 1920 ונמכרה לגריטת ספינות ב-21 בנובמבר 1921. וטין פורקה לגרוטאות בשנה שלאחר מכן ברוננבק, חלק מברמן.
הפעמון שלה מוצג במוזיאון להיסטוריה צבאית של הבונדסוור בדרזדן.
וחטנג סאליה (בגאורגית: ვახტანგ სალია; נולד ב-30 באוגוסט 2007 בצאלנג'יחה שבגאורגיה) הוא כדורגלן גאורגי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת דינמו טביליסי מליגת העל הגאורגית.
יצטרף לניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג ב-30 באוגוסט 2025.
סאליה גדל במחלקת הנוער של דינמו טביליסי.
בשנת 2023 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הגאורגית, ובסך הכל ערך 49 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-29 באוקטובר 2024 חתם על חוזה בניוקאסל יונייטד מהפרמייר ליג החל מ-30 באוגוסט 2025, יום הולדתו ה-18.
רופא וטרינר הוא רופא המרפא בעלי חיים שאינם בני אדם, כלומר הוא בעל מקצוע שעוסק ברפואה וטרינרית.
המילה "וטרינר" מגיעה מהמונח הלטיני "Veterinum" (ר' Veterina) שמשמעו חיית עבודה.
הקצין הממונה על בריאותן של בהמות הרכיבה והמשא ששימשו בצבא הרומי נקרא וטרינאריוס .
האזכור הראשון בדפוס למונח וטרינריה היה בשנת 1646 בחיבור של תומאס בראון .
בית הספר הראשון ללימודי מקצוע הווטרינריה הוקם בשנת 1762 בעיר ליון שבצרפת, על ידי קלוד בורז'לה (Claude Bourgelat).
הרפואה הוטרינרית החלה לפני אלפי שנים, כשתיעודים ראשונים של טיפולים שונים בבעלי חיים נמצאו בעתיקות ופפירוסים מצריים משנת 1800 לפני הספירה.
וטרינרים יכולים לעסוק במחקר, למידת שטח כלשהו ברפואה, רפואה וטרינרית או פרמקולוגיה.
עיקר הווטרינרים מועסקים בשירות מרפאה פרטית, רשות מקומית או עמותת צער בעלי חיים.
וטרינרים של חיות מחמד (כלבים, חתולים, תוכים, מכרסמים, זוחלים ואחרים).
וטרינרים של חיות משק וחיות גדולות (פרות, סוסים, כבשים, עופות, דגים וחיות משק אחרות).
רופאים אלו בדרך כלל מועסקים בגני חיות, רשויות הטבע או במרכזי סיוע לחיות.
וטרינרים בתחום המחקר הרפואי והביוטכנולוגי.
וטרינרים בתחום המחקר היו הראשונים לבודד זני סלמונלה, זני ברוצלה, וגורמי מחלה אחרים.
הם גם עזרו לטיפול במלריה ובקדחת הצהובה, פתרו את תעלומת הבוטוליזם, יצרו חומר מונע קרישה שמשמש לטיפול באנשים בעלי מחלות לב, והגדירו ופיתחו טכניקות ניתוחיות לטיפול בבני אדם, כמו החלפת מפרק הירך והשתלת איברים.
וטרינרים רשותיים, המועסקים על ידי רשויות ממשלתיות, ארציות או מקומיות.
בישראל משולבים הרופאים הווטרינרים בגופים ממשלתיים כגון: רשות הטבע והגנים, משרד הבריאות, משרד החקלאות ופיתוח הכפר, הכוללים עיריות ומועצות מקומיות הכפופות להם.
אוניברסיטאות רבות ברחבי העולם מאפשרות לימוד רפואה וטרינרית במסלול משולב של תואר ראשון ושני לרפואה ובחלקן אף לתואר שלישי ברפואה וטרינרית (התמחות וטרינרית כמו עיניים/לב וכדומה).
ברוב הארצות הווטרינרים מפוקחים על ידי גוף מיוחד, בדומה לרופאים העוסקים ברפואה הומאנית (המטפלים בבני אדם).
ברוב המדינות זמן הלימוד הנדרש נע בין 6 ל-7 שנים, אשר מחולקות לשנים הפרה-קליניות והקליניות.
השנים הפרה קליניות לרוב מבוססות על רכישת הידע התאורטי, והשנים הקליניות הן השנים המיועדות לרכישת ניסיון וידע מעשי, הנדרשים לרופא על מנת לעסוק במקצוע.
הלימודים נחשבים לתובעניים במיוחד ובהם לומדים את מקצועות הרפואה השונים (פיזיולוגיה, פתולוגיה, רפואה פנימית, רפואה כירורגית, אנטומיה, קרדיולוגיה וכדומה) על מינים שונים של בעלי חיים כגון חיות דומסטיות, חיות משק, חיות אקזוטיות וסוסים.
כמו כן רופאים וטרינרים לומדים רפואת אדם במהלך התואר.
רופא וטרינר נדרש ללמוד רפואת אדם על מנת לשמור על בריאות האדם העלולה להינזק עקב מחלות זואונטיות העוברות מבעלי החיים לאדם וכמו כן לשמור על בריאות הציבור על ידי פיקוח על חיות ותוצריהן הנצרכים על ידי האדם.
במדינות רבות, ביניהן ישראל, רפואה וטרינרית היא תחום נפרד אשר נלמד בבית ספר לרפואה וטרינרית.
בישראל אין אפשרות ללמוד רפואה וטרינרית לתואר ראשון, והחפצים לעסוק במקצוע זה נדרשים ראשית להשלים תואר ראשון באחד ממקצועות מדעי החיים כמו ביולוגיה, מדעי בעלי חיים, מדעי הרוקחות ורפואה (פרה-קלינית כתואר ראשון).
לימודי הרפואה הווטרינרית בישראל מתקיימים בבית הספר לרפואה וטרינרית ע"ש קורט ברחובות, שהוא בית הספר היחיד למקצוע זה בישראל ושייך לפקולטה למדעי החקלאות של האוניברסיטה העברית בירושלים.
דוקטור דוליטל, גיבור בדיוני מאת יו לופטינג
אלף וייט, המוכר יותר בכינויו הספרותי ג'יימס הריוט
וי פור ונדטה הוא רומן גרפי פוליטי דיסטופי בכתיבתו של אלן מור ובאיורו של דייוויד לויד אשר הופיע לראשונה ב-1981, בשחור-לבן, בחוברות האנתולוגיה החודשיות Warrior מבית Quality Comics הבריטית ומיד הפך ליצירת פולחן עבור מעריצי הקומיקס.
בשנת 1985, לאחר 26 גיליונות, הרצתו של הקומיקס בוטלה, ורק ארבע שנים מאוחר יותר השלימו מור ולויד את הסאגה של V, גיבור הקומיקס, והוציאו את הסדרה בשלמותה כאוגדן בשנת 1989. כעבור כמה שנים יצאה מחדש תחת חותם ורטיגו מבית DC קומיקס.
הקומיקס טומן בחובו מסרים על זכויות האדם וכוחו בחברה ומעלה שאלות מוסריות נוקבות בנושאים של פשיזם, טרור, מוסר לאומי ואחריות חברתית.
חנות הספרים "Forbidden Planet" מיקמה את האוגדן במקום השלישי ברשימת 50 הרומנים הגרפיים הטובים ביותר שלה.
העלילה מתרחשת בעתיד חלופי, בשנת 1997, לאחר מלחמה גרעינית המתרחשת בשלהי שנות השמונים שהובילה להפיכה פשיסטית באנגליה, המזכירה רבות את גרמניה הנאצית.
V הוא גיבור מטעם עצמו, אנרכיסט, העוטה על פניו מסכה בדמותו של גאי פוקס והמנהיג מהפכה של איש אחד כנגד שלטון האימים הטוטליטארי של הסיעה הפשיסטית Norsefire, אשר בראשה עומד הקנצלר אדם סוסאן (Susan).
בליל ה-5 בנובמבר, דקות ספורות לפני שהוא מפוצץ את האולד ביילי, מציל V את אייווי, נערה צעירה שיצאה אחרי שעת העוצר, מידיהם של "המצביעים", אנשי המשטרה החשאית.
V אוסף את הנערה אל מחבואו המכונה "גלריית הצללים" וסוחף אותה למלחמתו בשלטון הפשיסטי והמושחת השורר במדינתם.
החזית מול השלטון - היא חזית אלימה של טרור אמיתי שמשמשת לא רק כמרידה פוליטית אלא גם כנקמה אישית.
V נושא עמו טרגדיה אישית הקשורה ישירות לדמויות המפתח בממשל ובחברה שהיא יצרה, אשר משמשים מטרה למעשי הטרור והאלימות שלו ומשתלבים היטב במלחמתו בשלטון.
החזית מול העם - V משתמש בתיאטרליות רבה באמצעים שונים כגון: רטוריקה, פסיכולוגיה וסימבוליזם - הוא הופך את דמותו לסמל מסחרי ו"נכנס לכל בית", כל זאת במטרה לעורר את העם למרוד בדרך החיים שנכפתה עליהם.
V משחרר את העם רק במובנים הפיזיים ומשאיר להם לעשות את המהפך האמיתי מתוך אמונה כי חופש אמיתי הוא קודם כל חופש במחשבה ומהפכה אמיתית חייבת לבוא מהעם ולא להיכפות עליו.
אלן מור אמר על נושא זה: "למיטב הבנתי, שני הקצוות בפוליטיקה הם לא שמאל וימין.
למעשה, אלה ייצגו שתי גישות לסדר חברתי לאחר המהפכה התעשייתית, אבל אנחנו כבר מזמן עברנו את המהפכה התעשייתית של המאה ה-19 והמאה ה-20. לדעתי, שני הקצוות המוחלטים הם אנרכיזם ופשיזם."
עלילת הנובלה הגרפית מתכתבת עם יצירות קלאסיות מגוונות ומאופיינת בסימבוליקה חזקה המשתמשת בעולם דימויים רחב השואף מההיסטוריה והספרות העולמית.
דמותו של V לוקחת השראה רבה מדמויות הרואיות קלאסיות כמו רובין הוד, זורו, ובמיוחד דמותו הטרגית של גיבור הרומן הקלאסי פנטום האופרה.
V מתגורר בגלריית הצללים, המקבילה למאורת הפנטום.
V, כמו הפנטום, המסתתר בצללים, חי תחת שם בדוי ועוטה מסכה.
V, כמו פנטום האופרה, חוטף את הבחורה אל מחבואו ובהמשך "כולא" אותה.
גם הוא מנהל איתה יחסי אהבה-שנאה המוכתבים על ידי שני כוחות מנוגדים - הכמיהה שלו לקרבה וההכרח שלו בריחוק.
V נוהג לחרות את סמלו, האות V באמצעות סכינו בתוך כרזות הממשל, מנהג המקביל לנוהגו של זורו לחרוט את האות Z בכל מקום בו הוא נוכח.
סוסאן ושלטונו מזכירים במובנים רבים את ספרו של ג'ורג' אורוול "1984": הוא מפעיל אמצעי שליטה שונים על הציבור כגון משטרה חשאית, תחנת רדיו לאומית שמשדרת שידורי תעמולה ועוצר על האזרחים בשעות הלילה.
סוסאן מעלה את מפלגתו לשלטון בצורה המזכירה את עליית המפלגה הנאצית.
הוא מנצל את סערת הרוחות הציבורית שמשתוללת על רקע המלחמה וסוחף אחריו את דעת הקהל על ידי ארגון טרגדיה לאומית, בדומה למקרה שריפת הרייכסטאג על ידי המשטר הנאצי, הגובה קורבנות רבים אך קונה תמיכה אדירה בקרב ציבור הבוחרים.
ישנם אזכורים רבים לאות V ולמספר 5 (V בספרות רומיות):
5 November - ה-5 בנובמבר הוא תאריך משמעותי והיסטורי בתולדות אנגליה שזוכה למספר אזכורים ב-V for Vendetta.
ב-5 בנובמבר 1605 נערך טקס פתיחת הפרלמנט הבריטי.
גאי פוקס תכנן להתנקש במלך ג'יימס הראשון על ידי פיצוץ הפרלמנט.
תא מספר 5 (בספירה הרומית V)- היה תאו בכלא של האדם אשר שנים אחר כך אימץ את השם V.
הוא, כמו שאר האסירים, היה שפן ניסוי בניסוי ביוכימי שנערך שם.
שאר האסירים לא הצליחו לעמוד בניסוי, הם חלו אנושות וגססו ודלת תאם סומנה ב-X.
V.- הוא ספרו של הסופר האמריקאי תומאס פינצ'ון אותו קוראת הדמות המכונה V.
פרקי הסיפור – שמות כל הפרקים (38 במספר) מתחילים באות V.
Virginia Rose - הוא השם של זן הוורדים אשר V משאיר על "קורבנותיו".
Vendetta - שם הקומיקס, הסיפור והסרט הם V for Vendetta, בספרדית משמעותה של המילה Vendetta היא נקמה, או נקמת דם.
זהותו של V לא נחשפת במהלך היצירה, והכוונה היא להשאיר את הקורא עם שאלות רבות שנשארות פתוחות כחומר למחשבה: האם הוא שפוי או מטורף, גיבור או נבל.
כראיה לכך בוחר אלן מור להשתמש בדמותו השנויה במחלוקת של המהפכן גאי פוקס ובמזימת אבק השרפה והופך אותם לסמלים של V.
אלן מור אמר בנושא זה: "השאלה המרכזית היא - האם הוא צודק, או שהוא מטורף?
מה אתה, הקורא, חושב על זה?
פתאום הבנתי שזה הפתרון האנרכיסטי המושלם.
לא רציתי להגיד לקוראים מה לחשוב, אלא רק לגרום להם לחשוב, ובמיוחד לחשוב על האלמנטים הקטנים האלה שלכאורה נראים קטנים אבל הם חוזרים על עצמם באופן קבוע לאורך ההיסטוריה."
המסקנה הסופית של אייווי, אשר חותמת את הסיפור, היא שלא זהותו חשובה אלא הרעיונות שהוא מייצג, או כמו ש-V מיטיב לנסח זאת לאחר שהוא גובר על קבוצת חיילים חמושים המרוקנים עליו את מחסניות נשקם - "מאחורי המסכה הזאת יש יותר מאדם, מאחורי המסכה הזאת יש רעיון, ורעיונות הם חסיני כדורים".
הקומיקס וי פור ונדטה עובד לסרט בשנת 2006 בידי האחיות וצ'אוסקי (אנדי ולארי) שכתבו את התסריט וג'יימס מקטיג שביים.
בסרט כיכבו נטלי פורטמן והוגו ויבינג.
אלן מור התנער מהסרט, ואמר: "היוצרים ניסו להתאים את העלילה לעידן בוש, אבל פחדו לעשות סאטירה פוליטית אמיתית על הארץ שלהם...
זו פנטזיה מאכזבת, מתסכלת ובמיוחד חסרת אומץ על מישהו בעל ערכים אמריקאיים ליברליים, שנלחם בממשל נאו-שמרני.
זה לא היה הנושא של הסיפור המקורי - הוא היה על פשיזם, על אנרכיזם, הוא היה בכלל על אנגליה."
הסיפור המקורי שמתרחש בשנת 1997 עבר לשנת 2020.
ביצירה המקורית קיימת באנגליה מלכה, עובדה שהושמטה מהסרט.
בסרט הסיעה הפשיסטית Norsefire נבחרה בהליך דמוקרטי.
שמו של הקנצלר בסרט שונה ל"סאטלר" (Sutler) שהוא שילוב של השם המקורי של הדמות Susan עם השם היטלר.
הממשל בסרט הוא נגד הומוסקסואלים ומוסלמים ובקומיקס הוא גם נגד שחורים ויהודים.
דמותה של אייווי הפכה מנערה לאישה צעירה, עוזרת הפקה בערוץ הטלוויזיה הממשלתי British Television Network (או BTN).
דמותו של גורדון הפכה למנחה תוכנית אירוח באותו ערוץ.
וָטֶרלוֹ (בולונית: Waterlô, בצרפתית והולנדית: Waterloo) היא רשות מקומית ולונית, הממוקמת במחוז ברבנט הוולונית, בלגיה.
סך הכול שטחה הוא 21.03 קילומטרים רבועים, בצפיפות של כ-1,394 איש לכל קמ"ר.
נכנסה להיסטוריה כזירת הקרב בו הובס נפולאון בונפרטה מול הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית, והוגלה לאי המבודד "סנט הלנה", שם סיים את חייו.
אף על פי שווטרלו היא רשות עצמאית, היא משמשת בפועל כפרבר אמיד של בריסל.
כרבע מתושביה זרים, ורבים מהם עובדים בבריסל, המרכז המנהלי של האיחוד האירופי.
וטרלו היא מקום מושבו של בית הספר הבינלאומי סנט ג'ון, אחד מבתי הספר הוותיקים והגדולים בבלגיה.
מטהו האירופאי של התאגיד הפיננסי "מאסטרקארד" גם הוא ממוקם בווטרלו.
שמו של המקום, ממקור הולנדי, ככל הנראה לקוח מהמילה "Water", שמשמעותה מים, והמילה Lo, שמשמעותה העתיקה היא יער.
ככל הנראה, ההתיישבות המוקדמת באזור הייתה ליד יער ביצתי.
וטרלו ידועה בעיקר בזכות קרב ווטרלו שנערך בה ב-18 ביוני 1815, בין הקיסרות הראשונה של נפולאון בונפרטה לבין הקואליציה האנטי-צרפתית השביעית (הממלכה המאוחדת, פרוסיה, אוסטריה ואחרות), בפיקודם העיקרי של ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון וגבהרד לברכט פון בליכר.
בעיירה ישנה מצבה בצורת אריה (המביט לכיוון צרפת), לזכר הקרב הנקרא תל האריה (צרפתית: La Butte du Lion).
אטרקציות אחרות בעיירה הקשורות לקרב הן מוזיאון ולינגטון והכנסייה הקתולית של יוסף הקדוש, בה נאמר שוולינגטון התפלל לפני צאתו לקרב.
כיום, נמצאים בכנסייה לוחות זיכרון לזכר הנופלים ההולנדים והאנגלים בקרבות.
וטרלופליין (בהולנדית: Waterlooplein - "כיכר ווטרלו") היא כיכר הממוקמת במרכז אמסטרדם שבהולנד, בסמוך לנהר האמסטל.
הכיכר מהווה אתר תיירות פופולרי, ונערך בה מדי יום שוק פשפשים.
בכיכר ממוקמים בניין הסטופרה המשמש כבניין עיריית אמסטרדם וכבית האופרה של העיר.
כמו כן ממוקמת בסמוך כנסיית מוזס אן אארונקרק (כנסיית משה ואהרון).
כיכר וטרלו הוקמה בשנת 1882 בעקבות מילויין של התעלות לפרוזנחראכט (Leprozengracht) והוטחראכט (Houtgracht).
בעת הקמת הכיכר הוחלט לקרוא לה על שם קרב ווטרלו שנערך בשנת 1815.
הכיכר הפכה לכיכר שוק כאשר עיריית אמסטרדם הורתה לסוחרים היהודיים שפעלו קודם לכן ביודנבריסטראאט (Jodenbreestraat) וסינט אנטוניבריסטראאט להעביר את דוכניהם לכיכר.
בעקבות הוראה זו הוקם בכיכר שוק, שהחל לפעול מדי יום (למעט ימי שבת) החל משנת 1893.
במהלך מלחמת העולם השנייה וגירוש הסוחרים היהודים שפעלו למחנות ריכוז, ובהמשך למחנות השמדה פסק השוק מלפעול.
לאחר מלחמת העולם השנייה נותר הרובע היהודי של העיר ריק מיהודים, ובכיכר החל לפעול שוק פשפשים מדי יום א'.
בשנת 2005 הציג המוזיאון להיסטוריה יהודית תערוכה של תצלומים וציורים של הכיכר והשוק שפעל בה, ובין היתר הוצגו ציורים של וולפגאנג סוצ'יטצקי, מקס ליברמן ואוסקר קוקושקה.
בכיכר ממוקמת תחנה של הרכבת התחתית של אמסטרדם, ובסמוך לכיכר ממוקמים מוזיאון בית רמברנדט, בית הכנסת הפורטוגזי, המוזיאון להיסטוריה יהודית וההרמיטז' אמסטרדם.
וטריס או ויטיריס (Vitiris) הוא אל מהמיתולוגיה הקלטית שפולחנו היה נפוץ בבריטניה בתקופת הרומית בקרב החיילים של הלגיונות הרומיים ששהו בבריטניה.
וטריס היה אל מקומי (בדומה לאל מוגונס) ולא זוהה עם אל מהמיתולוגיה הרומית.
מרכזי פולחן ומזבחות לווטריס התגלו ברחבי בריטניה, בעיקר בנית'רבי, וכן בסמוך לחומת אדריאנוס.
על מזבח מקארוורן התגלה תגליפים של חזיר בר ונחש המסמלים כנראה את היות האל אל ציד ומלחמה או אל רפואה.
וטרלו הוא פרוור בסידני, המנוהל על ידי עיריית סידני.
וטרלו ממוקם כ-4 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני.
הוא גובל באלכסנדריה, אווליי וארסקינוויל ממערב, זטלנד בדרום, רדפרן בצפון וסנטניאל פארק במזרח.
גרין סקוור (הכיכר הירוקה) באלכסנדריה נמצאת סמוך לפינתו הדרום-מערבית, שם מצויה תחנת הרכבת גרין סקוור.
וטרלו קיבל את שמו מקרב ווטרלו, בו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה הובסו על ידי דוכס ולינגטון וכוחות פרוסיים ב-18 ביוני 1815, אותה שנה בה נוסד הפרוור.
בשנות העשרים של המאה ה-19 נבנו בווטרלו מספר טחנות קמח ומפעלי ייצור נייר, והפרוור התבסס כאזור תעשייה.
ויליאם הצ'ינסון, מפקח אסירי הכפייה דאז, קיבל את שטר הקרקע הראשון על האזור.
הוא מכר את השטח לדניאל קופר וסלומון לוי, והאחוזה עברה דורות וידיים עד שהגיעה לידי נכדו של קופר, שהיה יושב ראש המועצה המחוקקת של ניו סאות' ויילס.
במרוצת המאה ה-20 היה וטרלו פרוור עני, אך תהליכים חברתיים מואצים של ג'נטריפיקציה בשנות האלפיים השפיעו על המרקם הסוציו-אקונומי בו, ונכון ל-2006 חציון ההכנסה בו גבוה במקצת מזה של כלל המדינה.
בווטרלו אזור גדול שיועד לשימור אורבני, ובו שופצו עשרות בניינים מהמאה ה-19 ומשמשים למגורים לצד בניינים מודרניים.
בין הבתים ששומרו קוטג'ים ובתי טרסות מהתקופה הוויקטוריאנית.
בפרוור מספר כנסיות, המשרתות קהילות נוצריות שונות, בין השאר קתולים ואוניטריאנים.
בווטרלו מצוי מגרש ההחלקה וטרלו, מגרש החלקה למחליקים ורוכבי אופניים חובבניים ומקצועיים, הכולל חצאי צינור, מעקות וספסלים שיועדו לרוכבי סקייטבורדים ואופניים.
וָי הָארְט הוא כינויה של ויקטוריה הארט, מתמטיקאית, מוזיקאית ויוטיוברית שמגדירה את עצמה כ-"Recreational Mathemusician", העוסקת בשעשועי מתמטיקה ומוזיקה.
הארט היא בתו של ג'ורג' הארט, פסל מתמטיקאי הבונה פסלים ודגמים בהשראת דפוסים גאומטריים.
יש לה הערכה רבה לאמנות וסלידה מהשיטות המסורתיות של הוראת המתמטיקה.
היא שואפת להפוך את המתמטיקה לדבר מגניב.
וי הארט סיימה תואר ראשון באוניברסיטת סטוני ברוק ופרסמה מספר מאמרים בנושאי גאומטריה חישובית ומתמטיקה של קיפולי נייר.
היא מפורסמת בעיקר הודות לערוץ היוטיוב, לו יש למעלה מ-1,252,000 מנויים, בו היא מפרסמת סרטוני וידאו על מתמטיקה ומוזיקה, שבדרך כלל מלווים בשרבוטים במחברת משבצות.
סרטונים אלה זכו להצלחה רבה וחלקם אף הפכו לסרטונים ויראליים עם יותר ממיליון צפיות.
במקום קהל המתמטיקאים הרגיל הנוטה להיות מבוגר וגברי, חלק גדול מהצפיות באתר של וי הארט הן של נערות בגיל ההתבגרות.
למעשה, הקריירה שלה התחילה להמריא בשנת 2010 כשהיא העלתה סרטון וידאו ליוטיוב.
סרטון זה היה הראשון בסדרה המכונה "שרבוט בשיעור חשבון" - "Doodling in Math Class".
הסרטון מצולם באופן שבו הצופה מרגיש כאילו הוא זה שעושה את השרבוט בעצמו, הפנים שלה לא מופיעות כלל בסרטון וניתן לראות רק את הידיים המשרבטות על המחברת.
וי הארט בחרה בתצוגה מציאותית ממבט של גוף ראשון משום שהיא רוצה לעורר בצופה את התחושה שגם הוא מסוגל לעשות את אותם הדברים.
זאת משום שלדעתה זוהי מתמטיקה שכל אחד יכול לעשות.
סגנון זה מאפיין את רוב הסרטונים של וי הארט.
וי הארט לא רק מעודדת את הצופים שלה לעסוק במתמטיקה, אלא גם ליצור יצירות ייחודיות משל עצמם.
למשל "Vi Hart's Guide to Comments" הוא מדריך עבור יוצרים החוששים להתמודד מול תגובות לפרסומים שלהם.
הארט נתמכת כספית על ידי אקדמיית קהאן וגופים אחרים.
לצד יצירת הסרטונים עוסקת הארט בחינוך מתמטי ובהנגשת המתמטיקה לקהל הרחב באמצעות הסרטונים ובאמצעות הרצאות.
ויאדוקט הוא גשר הנשען על מספר סמכים (ניצבים) או קשתות ומיועד למעבר כלי רכב מעל מכשולים גדולים ובכך יוצר מעליהם מעבר תחבורתי עילי שעליו נתיב תחבורה כגון כביש או מסילת רכבת.
הוויאדוקט חוצה בדרך כלל מכשולים קרקעיים כמו עמקים, מכשולים רטובים כמו נחלים וביצות ולעיתים גם מכשולים עירוניים – כלומר עובר מעל דרכים ומבנים עירוניים.
הוא בדרך כלל בעל גובה ניצבים משתנה ולא קבוע, נבנה כדי לגשר על פערי גבהים כתחליף לסוללה, או במקומות שבהם הקמת סוללה לדרך איננה אפשרית.
שמו של הוויאדוקט נגזר מן המילים הלטיניות ל"דרך", via, ו"להוביל", ducere.
למרות זאת הרומאים הקדמונים לא השתמשו במונח הזה, וזהו חידוש של המאה ה-19 שנבע מהמילה אקוודוקט (אמת מים).
בדומה לאמות המים הרומאיות, ויאדוקטים קדומים רבים מורכבים מסדרה של קשתות שאורכן הוא כמעט זהה ושומר על סימטריה.
ויאדוקט בדרך כלל מתאפיין בכמות מפתחים (מפתח הוא הקטע בין שני ניצבים, או הקטע מעל קשת) גדולה יותר מגשר אשר לעיתים אף אינו מכיל כלל עמודים נוספים לתמיכה או שיש לו מספר קטן של עמודים.
ויאדוקט הוא בדרך כלל מבנה גדול יותר המכיל הרבה קשתות או עמודים והוא מגשר מעל מכשולים ארוכים וגבוהים יותר, זאת בניגוד לגשר אשר גם אם הוא ארוך מאוד (כמו גשר שער הזהב) הוא עדיין מכיל כמות מפתחים קטנה ומעט ניצבים.
השימוש בוויאדוקט נפוץ בערים רבות שהן מרכזיות ובעלות שירות רכבתי מפותח כגון שיקגו, אטלנטה, ברמינגהאם, לונדון ומנצ'סטר.
הוויאדוקטים האלו נדרשים עבור חציית מתחמי רכבת גדולים (המכילים מספר רב של מסילות רכבת סמוכות מקבילות עבור רכבות משא ורכבות נוסעים) וזאת במטרה להתמודד עם עומס התנועה הקיים בערים.
בנוסף הם יוצרים הפרדה בין התנועה בדרכים ובכבישים העירוניים לבין מתנועת הרכבות ובכך תורמים לתנועה חלקה ובטיחותית יותר של כלי הרכב.
לעיתים הם משמשים למעבר לתנועת רכבות מעל תנועת כלי רכב כלומר מכילים מסילות ברזל מעל עמקים גדולים או שהם נושאים מסילות בתוך ערים מעל מספר רחובות ושדרות.
ויאדוקטים רבים מחברים בין נקודות בגובה דומה בנוף, בדרך כלל על ידי גישור מעל עמק או ואדי.
לעיתים קרובות היו בעמקים הללו בעבר כבישים שיורדים ועולים את העמק בכל צד שלו (עם גשר קטן למעבר מעל הנחל בעמק, במידת הצורך) אבל הדרכים הללו לא התאימו לכמות התנועה ההולכת וגדלה בנתיבים הללו ולכן נבנה ויאדוקט שיחליף אותם.
אם הוויאדוקטים הללו משמשים תנועת רכבות חלים עליהם הגבלות נוספות, למשל עליהם להיות בעלי מסלול ישר ושטוח כדי להתאים את עצמם בצורה מיטבית למסלול תנועת הרכבת.
יש ויאדוקטים בעלי מספר מפלסים, מפלס אחד יכול לשמש כלי רכב והשני לתנועת רכבות.
לעיתים המפלסים השונים משמשים שניהם נסיעת כלי רכב אבל בכיוונים הפוכים דוגמה לכך היא ויאדוקט הנסיך אדוארד בטורונטו, אונטריו, קנדה, שמפלסו העליון מכיל את תנועת הרכבים של רחוב בלור והמפלס התחתון מכיל את המטרו בקו בלור-דנפורת'.
אחרים נבנו כדי לרווח אזורים מיושבים ולחצות כבישים מתחתם למשל בלונדון.
למשל בגשר-מנהרה של מפרץ צ'ספיק בווירג'יניה, ארצות הברית.
במקומות שהם הוויאדוקט בנוי מעל פני הקרקע ולא מעל מים, קיים שטח רב מתחת לקשתות המרכיבות אותו.
ניתן להשתמש בשטח זה עבור עסקים כגון חניה לרכב, מוסכים, תעשייה קלה, ברים ומועדוני לילה.
בבריטניה, קווי רכבת רבים באזורים עירוניים נבנו על ויאדוקטים, ולכן לבעלי תשתית הרכבות יש הרבה שטח שניתן לנצל אותו להשכרה והשקעה.
בברלין החלל תחת הקשתות הגבוהות של קווי הרכבת התחתית משמש עבור מטרות שונות, כולל מזללות או ברים, למשל בכיכר אלכסנדר.
בשונה מהמגמה העולמית לנצל את השטח מתחת לוויאדוקט, בשיקגו החוק אוסר על חניה תחת מעברים מתחת לוויאדוקט.
הוויאדוקט הארוך בישראל נקרא גשר הרכבת מעל עמק איילון המשמש את מסילת ירושלים–גנות והוא נמצא באזור מודיעין מעל עמק איילון.
במסילת העמק נבנו מספר ויאדוקטים למעבר של הרכבת מעל כבישים קיימים.
יש ויאדוקט גדול בצומת הצ'ק פוסט במבואות הצפוניים של חיפה.
הוויאדוקט הארוך ביותר בעת העתיקה הוא ככל הנראה "פונט סרם" (pont הוא גשר בצרפתית).
הוא עבר מעל ביצות בדרום צרפת, אורכו הוא כ-2.7 ק"מ ורוחבו הוא 22 מטרים.
ויאדוקט מיו משמש למעבר של כלי רכב וחוצה את העמק מעל נהר הטארן ליד מיו בדרום צרפת.
הוא עוצב על ידי מהנדס הגשרים מישל וירלוז'ה, בשיתוף עם האדריכל נורמן פוסטר.
הוא הגבוה מסוגו בעולם כאשר שיא גובהו הוא 343 מטרים - מעט גבוה יותר מאשר מגדל אייפל ורק 38 מטרים קצר יותר מאשר בניין אמפייר סטייט.
הוא נחנך באופן רשמי ב-14 בדצמבר 2004 ונפתח לתנועה יומיים מאוחר יותר.
הגשר הגדול דאן-יאנג–קונשאן בסין הוא הארוך ביותר בעולם לפי ספר השיאים של גינס לשנת 2011.
כבישים מוגבהים נבנו בהרבה ערים גדולות כמו בוסטון, סיאול, טוקיו וטורונטו.
חלק נהרסו מפני שהם היו לא אפקטיביים, חילקו את העיר ופגעו במרקם העירוני.
עם זאת, בארצות מתפתחות כגון תאילנד, הודו, סין, בנגלדש, פקיסטן וניקרגואה נבנים יותר ויותר כבישים מהירים גבוהים כדי לשפר את זרימת התנועה, ובמיוחד בבניה עילית מעל כבישים קיימים כדי להתגבר על מחסור בקרקע.
בג'אווה גם כבישים כמהירים כמו בכביש הטבעת הפנימי בג'קרטה.
בפריז הוויאדוקט של קולה ורט רנה-דומון הנטוש הוסב לפארק עירוני ב-1993.
וַיֶאֱהַב אוֹמֵן יְתוֹמַת הֶגֶן (מקובל גם השם הכללי קרובות לפורים או קרובץ לפורים) היא קרובת י"ח (פיוט המקדיש קטע אחד עבור כל אחת מברכות חזרת הש"ץ) המיועדת לפורים, שחוברה בידי הפייטן הארץ-ישראלי בן המאה השביעית רבי אלעזר בירבי קליר.
אמירת הקרובה הייתה מנהג נפוץ בתקופת הגניזה הקהירית, ובגניזה נתגלו העתקות רבות שלה.
היא הגיעה גם לאירופה, נקלטה במחזור התפילה בנוסח אשכנז לתפילת שחרית של פורים, והפכה לחלק מנוסח התפילה של פורים בנוסח זה.
בעקבות ירידת מעמדם של הפיוטים בנוסח אשכנז במאה השנים האחרונות, במרבית הקהילות הקרובה אינה נאמרת, אך היא עודנה מודפסת במרבית הסידורים ונאמרת בבתי כנסת רבים.
הקרובה עוסקת בסיפור מגילת אסתר ונס פורים, בעיקר על בסיס מדרשי חז"ל על המגילה.
לשון הפיוט היא מייצגת נאמנה של הסגנון הקלירי החידתי, ולעיתים אף מובאת כדוגמה לסגנון זה.
כל המאפיינים הללו באים לידי ביטוי בצורה נרחבת בקרובה (ובפיוטים קליריים רבים).
בכתיבת הקרובה בנה הפייטן מבנה מורכב במיוחד, המקצה מחרוזת אחת לכל ברכה ומשלב – לצד אקרוסטיכון אלפביתי וחתימת שם הפייטן לאורך המחרוזות השונות – גם שני פסוקים שלמים מהמגילה, שמילה אחת מהם מובאת בכל מחרוזת.
בחלק מהעתקות הקרובה בגניזה הקהירית התגלה נוסח מורחב, שגם הוא חתום בשמו של הקליר, הכולל גם מחרוזת-משנה אחת לכל ברכה.
מחרוזות-משנה אלה כתובות בסגנון פשוט יותר מהמחרוזות הראשיות, ולכן כנראה אינן חלק מקורי, אלא נוספו לקרובה (בידי המחבר) בעיבוד מאוחר.
הן משמשות כלי מחקרי בניתוח סגנונות שונים ביצירתו של הקליר.
בברכת המינים נוספו לקרובה כמה פיוטי הרחבה ארוכים, אך מקורם של אחדים מהם הביא לספקות ולדיונים נרחבים.
חסרונה של מחרוזת המיועדת לברכת מצמיח קרן ישועה נובעת מחסרונה של הברכה כולה בנוסח ארץ ישראל שבו נהג הקליר.
אמנם, פרט זה לא היה תמיד ידוע, ועל כן הביא חסרון הברכה בקרובה לשפע של טעמים דרשניים-חסידיים.
בארץ ישראל בתקופה הביזנטית נוצר הפיוט.
מטרתו המקורית של הפיוט, כפי שבאה לידי ביטוי בתקופה זו, הייתה לגוון את נוסח התפילה כאשר הוא נאמר בציבור, ולהציע לשליח הציבור נוסחים שיריים של התפילה, במקום הנוסח הקבוע שהוא פרוזאי בעיקרו.
בכתיבת הפיוט, הושארו על כנם הקטעים בתפילה שאמירתם מחויבת הלכתית (בעיקר חתימות הברכות), ושאר כל נוסח התפילה הוחלף בנוסח פיוטי.
בנוסף לעצם גיוון התפילה וקישוטה, הפיוט אפשר לציין ימים ואירועים מיוחדים (למשל חגים, תעניות או יום חתונה) גם בנוסח תפילתם, כך שיעסוק בתכנים הקשורים לימים אלה.
הצורך להצמיד את הפיוט למסגרת ההלכתית המחייבת של התפילה יצר מבנים שונים של פיוטים, בהתאם למבנים שונים של התפילות המקוריות.
הפיוטים המיועדים לתפילת העמידה (לחזרת הש"ץ) מכונים "קרובות" (ביחיד: קרובה).
מאחר שתפילת העמידה, בימי חול, מורכבת מ-שמונה עשרה ברכות שלכל אחת חתימה משלה, מבנה הקרובה שהתעצב עבור תפילות עמידה בימי החול כולל שמונה עשר קטעים, אחד לכל ברכה.
באופן זה, הוחלף הנוסח הקבוע של הברכה הראשונה (ברכת אבות) בקטע הראשון של הפיוט, ולאחריו נאמרה חתימת הברכה "ברוך אתה ה' מגן אברהם".
לאחר מכן נאמר הקטע השני, במקום נוסח הקבע של הברכה השנייה, ולאחריו חתימת הברכה, וכך הלאה עד לסיום התפילה.
קרובה כזו לימי החול מכונה "קרובת י"ח".
גם לפורים נכתבו קרובות ייעודיות, העוסקות בנושאים הקשורים לחג.
מכיוון שפורים מוגדר הלכתית כיום חול ומתפללים בו תפילת שמונה עשרה, גם הקרובות שיועדו לו משתייכות לסוג "קרובת י"ח".
בגניזת קהיר נתגלו שרידים של לכל הפחות שבע קרובות לפורים, אולם הקרובה שלפנינו היא המפורסמת ביותר.
בגניזה נתגלו מספר העתקות שלה (אף על פי שהקרובה הנפוצה ביותר בגניזה היא דווקא קרובה אחרת), אך את עיקר פרסומה קיבלה הקרובה שלפנינו בזכות הפיכתה לחלק קבוע מתפילת הפורים בנוסח אשכנז.
בעקבות זאת, היא נדפסה וממשיכה להידפס שוב ושוב וזכתה לפירושים רבים שנכתבו עליה.
למעשה, בשל היותה קרובת הי"ח היחידה בנוסח אשכנז המזרחי, ייתכן כי מדובר בקרובת הי"ח הידועה ביותר והנפוצה ביותר.
ככל קרובת י"ח רגילה, מכילה הקרובה קטע אחד לכל אחת מברכות העמידה.
כאמור לעיל, לפי המקובל במחקר, המטרה המקורית של הקרובה הייתה להחליף את נוסח הקבע של תפילת העמידה בחזרת הש"ץ, כך שבכל ברכה נאמרה רק המחרוזת המתאימה מהקרובה, ואחריה חתימת הברכה.
למרות זאת, עקב התנגדות הלכתית, באשכנז נהגו לומר את הקרובה בנוסף לנוסח הקבע ולא במקומו, כך שבכל ברכה נאמר נוסח הקבע, לאחריו המחרוזת מהקרובה, ואז חתימת הברכה.
מִבְנֶהָ הבסיסי של הקרובה הזו הוא בן מחרוזת אחת לכל ברכה, אשר מכילה שש שורות מחורזות.
הקרובה בנויה על בסיס שני פסוקים מן המגילה: הראשון, אשר מילה ממנו מופיעה בראש כל מחרוזת, והשני, , אשר מילה ממנו מופיעה בתחילת השורה האחרונה בכל מחרוזת.
מלבד זאת, חמש המחרוזות הראשונות יוצרות אקרוסטיכון אלפביתי (בשורה הראשונה לאחר מילת הפסוק), ובשורה האחרונה חתום לאחר המובאה מן הפסוק שם המחבר אלעזר בירבי קיליר חזק.
כמקובל בפיוט, כל מחרוזת מכילה בסופה את נושא הברכה אליה היא משתייכת, כדי להעביר לחתימת הברכה ("ברוך אתה ה'...") ולקיים את הדרישה ההלכתית ל"מעין חתימה סמוך לחתימה".
להלן תובאנה שתי מחרוזותיה הראשונות של הקרובה לשם דוגמה:
לשון הפיוט היא מייצגת נאמנה של הסגנון הקלירי החידתי, הידוע כמאפיין רבות מיצירותיו של רבי אלעזר הקליר.
לעיתים אף מובאת קרובה זו כדוגמה לסגנון זה.
השימוש בכינויים בקרובה הוא רב מאד: שלום שפיגל מונה 75 כינויים בקרובה הבסיסית, ובהם עשרה כינויים שונים למרדכי (בשתי המחרוזות הראשונות: אומן, אריה בן זאב, מור).
החריזה בפיוט תואמת את כללי החריזה המחמירים של ראשי הפיוט הקלאסי, המכונים לעיתים "חרוז קלירי".
כללים אלה דורשים באופן עקרוני זהות של שנים מעיצורי השורש בין המילים הנחרזות.
מאידך, בשיטה זו עיצורים דומים רשאים לחרוז זה בזה במקרים אחדים, בעיקר עיצורים גרוניים.
לדוגמה, במחרוזת השנייה שהובאה קודם הקליר אינו מסתפק בחרוז "יֶה", ומוסיף עיצור נוסף משותף: "ח" או "ה" (שתיהן אותיות גרוניות ולכן הקליר מתיר לעצמו לחרוז אותן יחד כעיצור נוסף).
בכתבי היד שנמצאו בגניזה הקהירית מופיעות העתקות רבות של הקרובה, ובמקצתן היא מופיעה בנוסח מורחב הכולל מחרוזות משנה שאינן מופיעות בהעתקות האירופאיות של הקרובה.
בנוסח זה, במקום מחרוזת אחת לכל ברכה במבנה שתואר קודם, מופיעה בכל ברכה מחרוזת נוספת בת ארבע שורות המשורשרת לסוף המחרוזת הראשית.
השורה הרביעית בכל מחרוזת כזו היא פסוק מהתנ"ך הפותח בשם ה', עוסק בנושא הברכה ומעביר שנית לחתימתה.
מחרוזת המשנה יוצרות חתימה נוספת של שם הפייטן אלעזר הודיה מקרית ספר.
ההבדל הסגנוני בין מחרוזות המשנה למחרוזות הראשיות בולט והן מתאפיינות בלשון פשוטה יותר (שגם אם היא קשה להבנה, אין בה צורות פייטניות סבוכות כבקרובה הראשית) ובמיעוט התבססות על המדרש.
גם כללי החריזה בהן נוקשים פחות, ואין הקפדה על שני עיצורי שורש זהים.
מובאת לדוגמה מחרוזת המשנה לברכה השנייה, הבאה לאחר המחרוזת "המלך בכס יה" דלעיל:
ביחס בין שני הנוסחים של הקרובה, הקצר והמורחב, עסקה שולמית אליצור.
היא הסיקה שהנוסח הקצר, המצוי במחזורי אירופה ובחלק מקטעי הגניזה, הוא הנוסח המקורי שכתב הפייטן.
הראיות לכך הן בעיקר פערי הסגנון המשמעותיים שאינם מאפשרים להניח שהמחרוזות הראשיות והמשניות נכתבו יחד.
כמו כן, ההקפדה לסיים את המחרוזת הראשית בלשון הרומזת לחתימת הברכה מלמד שהחתימה באה מיד לאחריה.
היא מעלה את האפשרות שמחרוזות המשנה נכתבו בידי פייטן מאוחר, שסגנונו שונה משל הקליר, אך מעדיפה לדחות אפשרות זו שכן ידועים פייטנים שכתבו ביותר מסגנון אחד, ואף לקליר יש מספר סגנונות בפיוטיו, ואילו מחרוזות המשנה חתומות בפירוש בשמו של הקליר.
עם זאת, בשל הסגנון הפשוט יותר של מחרוזות המשנה, משערת אליצור שהן נכתבו כהרחבה מאוחרת של הקרובה הבסיסית, כנראה לצורך אמירה בבית כנסת שהייתה בו מקהלה, ומחרוזות המשנה נועדו לאמירת המקהלה.
דברים אלה משתלבים במחקר נוסף של אליצור, בו הראתה כי הסגנון החידתי המתבסס רבות על המדרש ומשתמש ברמזים דקים, מאפיין רק את יצירתו המוקדמת יותר של הקליר.
בתקופות מאוחרות יותר עבר הקליר לכתוב באופן פשוט יותר, ויתר על "החרוז הקלירי", ומיעט ברמיזות דקות.
כנהוג בקרובות רבות, נוספים פיוטי הרחבה באחת הברכות, השייכת במיוחד לנושא הקרובה.
בהתאם, מתרחבת הקרובה שלפנינו בברכת המינים העוסקת באובדן הרשעים ואויבי ישראל, וככזו קשורה במיוחד לפורים.
בסידורי אשכנז נדפסו חמישה פיוטי הרחבה, שהם למעשה שני פיוטים בלבד שנתחלקו בכתבי היד ובדפוסים עקב שינוי האקרוסטיכון באמצעם.
הראשון כולל את "אזרח בט חוץ" (על סדר א"ב), "תמימים כרשו" (על סדר תשר"ק) ו"אותו מבהלת" (חתום בשם המחבר), ומתאר את מלחמות ישראל בעמלק החל מיציאת מצרים ומלחמת עמלק ועד לסיפור המגילה המתואר בפירוט רב יותר.
הפיוט השני כולל את החלקים "אספרה אל חוק" (א"ב) ו"אמל ורבך" (שם המחבר), ומתאר את הגורל שהטיל המן כדי לבחור את יום השמדת היהודים על פי המדרש, ואת חוסר יכולתו לבחור בכל ימות השבוע ובכל החדשים מלבד חודש אדר.
בעוד מקומה של סדרת ההרחבות הראשונה בקרובה "ויאהב אומן" ברור, ואין ערעור על היותה חלק מקורי בקרובה, על הסדרה השנייה הועלו פקפוקים שמא הם שייכים במקורם לקרובה אחרת.
בקטעי הגניזה ובמחזור רומניא מועתקת סדרת ההרחבות השנייה בתוך קרובה קלירית אחרת לפורים, המתחילה "אמתך וחסדך בל תרחק".
טענה זו מופיעה כבר ב"ספר קרובה" שנתחבר באשכנז בימי הביניים המוקדמים.
שולמית אליצור העירה כי על אף עדות כתבי היד הללו, סגנון סדרת ההרחבות השנייה מפואר משמעותית מזה של קרובת "אמתך וחסדך", וגם תחכומו ועושר רמיזותיו גבוהים בהרבה משל "אמתך וחסדך" ודומים יותר דווקא לסגנונה של "ויאהב אומן", ועל כן הותירה את שאלת מקומן המקורי של ההרחבות הללו בספק.
לעומת זאת, עדן הכהן טוען כי דווקא מחזורי אשכנז משמרים את הרכבה המקורי של הקרובה, וקטעי הגניזה ומחזורי רומניא הממקמים את הסדרה השנייה ב"אמתך וחסדך" הם שימוש משני בפיוטים אלה.
אולם, עקב העובדה שכבר ישנם פיוטי הרחבה לברכת "מכניע זדים" בקרובת "ויאהב אומן", מציע הכהן שבמקורה, נכתבה סדרת ההרחבות השנייה כהרחבה של פסקת על הניסים (או בנוסחה הארץ-ישראלי "וכנסי פלאך") בברכת מודים, אלא שבשלב מוקדם צרפו אותה המתפללים להרחבות שבברכת מכניע זדים.
היא מציעה שסדרת ההרחבות השנייה שייכת לקרובה שלישית שאבדה, או שנכתבה כדי לגוון ולהחליף את הסדרה הראשונה שב"ויאהב אומן".
שולמית אליצור מציינת, כי בחלק מקטעי הגניזה מופיעים פיוטי הרחבה רבים נוספים, שאינם מוגבלים לברכת המינים בלבד, אלא מופיעים בכל ברכה וברכה מברכת המינים ואילך.
אליצור קובעת כי לא ניתן להכריע האם פיוטי ההרחבה הנוספים הם חלק מקורי בקרובה ונכתבו בידי הקליר, או שמא תוספת מאוחרת בידי מחברים אחרים, בעוד הנוסח האשכנזי המכיל הרחבות בברכת המינים בלבד הוא המקורי.
חסרונה של ברכת צמח דוד
בקרובה, ככל הקרובות שמקורן בארץ ישראל, אין מחרוזת המיועדת לברכת מצמיח קרן ישועה.
הסיבה לכך היא שבנוסח ארץ ישראל לא נהגו לומר ברכה זו כלל, ובתפלתם היו שמונה עשרה ברכות בלבד, כאשר עניין מלכות בית דוד נכלל בברכת בונה ירושלים.
על כך עמד כבר הרי"ד כאשר הוא דן במספר הברכות בתפילת העמידה: (תוספות הרי"ד, מסכת תענית, י"ג ע"א).
בתקופות מאוחרות יותר כתבו הסבר זה גם הגר"א, רוו"ה ועוד.
הסבר זה אושש לאחר גילוי הגניזה הקהירית ובה סידורים רבים בנוסח ארץ ישראל וקרובות י"ח רבות, שברבות מהן אין מחרוזת לברכת מצמיח קרן ישועה.
אולם, קהילות אשכנז במשך הדורות הכירו קרובת י"ח אחת בלבד, והיא זו שלפנינו.
אי לכך, רבים במשך הדורות ראו בחסרון פיוט לברכת מצמיח קרן ישועה השמטה מכוונת, וניסו למצוא טעמים מדוע השמיט הפייטן ברכה זו.
בהגהה על ספר מנהגי מהרא"ק נאמר .
באופנים דומים כתבו רבים אחרים, בעיקר מתנועת החסידות, שמרדכי הוא מצאצאי שאול המלך שנאבק בדוד ואף איבד את מלכותו לטובת דוד, ולכן לא ראוי לתקן פיוט לברכה המיועדת כולה לדוד; או שבמלחמה בעמלק העיקר הם בני רחל ולא שבט יהודה, ולכן דוד אינו שייך למלחמת מרדכי בהמן.
בכיוון אחר יש שכתבו שמהותו של פורים היא הציפייה והקיווי לישועת ה', ולכן בברכת מצמיח קרן ישועה, שנאמר בה "לישועתך קוינו כל היום" אין צורך להוסיף שום תוספת מיוחדת לפורים, כי במהותה היא כבר קשורה לפורים.
כאמור, הקרובה נכתבה מראש על פי מנהג ארץ ישראל, שבו היו רק שמונה עשרה ברכות בתפילת העמידה.
כאשר הגיעה הקרובה למקומות בהם נהגו לומר תשע עשרה ברכות, נוצר צורך להתמודד עם חסרונה של מחרוזת אחת.
הנוהג הרווח היה ועודנו לומר את הפיוט בברכת ירושלים ולהשאיר את ברכת את צמח ה"נוספת" ללא כל פיוט, ובהתאם לכך אנו מוצאים את הטעמים וההסברים דלעיל.
אולם, מנהג ייחודי מופיע בסדר טרוייש (נתחבר בטרואה על ידי רבי מנחם בן יוסף חזן), ולפיו יכול שליח הציבור לבחור האם לומר את הפיוט בברכת ירושלים ולהותיר את ברכת את צמח "ריקה", או לומר את ברכת ירושלים ללא פיוט ולהוסיף את הפיוט דווקא בברכת את צמח.
רב נטרונאי גאון, בתשובה העוסקת בשאלת אמירת פיוטים במהלך התפילה, מתיר אמירת פיוטים אם הם שומרים על קשר לנושא הברכה, אולם מסייג את דבריו: .
חוקרים שונים ניסו לזהות לאלו פיוטים כיוון רב נטרונאי בביקורתו.
אחת ההשערות המקובלות היא שדברי רב נטרונאי מכוונים לקרובה "ויאהב אומן".
על פי ההשערה הזו, "קיבוץ גליות" רומז לסיומה של המחרוזת העשירית "נִדָּחִים מְקַבֵּץ" (בסיומה של ברכת קיבוץ גלויות), ו"ובהקבץ בתולות" מכוון לתחילת המחרוזת הבאה, הפותחת "הַבְּתוּלוֹת בְּהִקָּבֵץ שֵׁנִית".
אם מקבלים השערה זו, ניכר שרב נטרונאי מצא פסול כלשהו בקרובה, אולם לא ברור מה פסול מצא בה.
השערה אחת גורסת שהביקורת היא תוכנית ולא הלכתית, והיא נובעת מכך שרב נטרונאי ראה זלזול בהצמדת קיבוץ הגלויות לקיבוץ הבתולות לארמון אחשוורוש.
מאידך, כאשר רבנו גרשום מאור הגולה (ופוסקים אחרים בעקבותיו) מצטט את תשובת רב נטרונאי גאון, לא מופיע בה המשפט שצוטט לעיל, אלא רק ההיתר העקרוני לומר פיוטים.