tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במהלך המשחק הראשון של עונת 2012/13 נגד ריאל סוסיאדד, נכנס וייה כמחליף ושיחק את משחקו הראשון מאז הפציעה, ואף הבקיע את הגול החמישי במשחק שהסתיים 1–5.
בתאריך 8 ביולי 2013, חתם וויה באתלטיקו מדריד מברצלונה תמורת 5.1 מיליון יורו.
באותה עונה כבש וייה 13 שערי ליגה ועזר לקבוצה לזכות באליפות הליגה הספרדית לראשונה מזה 18 שנה.
כמו כן, באותה עונה העפיל עם אתלטיקו מדריד לגמר ליגת האלופות בו הפסידה לריאל מדריד.
ב-1 ביוני 2014 הודיע וייה כי יעזוב את אתלטיקו מדריד ויחבור לקבוצה האמריקאית החדשה ב-MLS, ניו יורק סיטי, שתפתח את משחקיה החל משנת 2015. עד לפתיחת עונת ה-MLS יישחק בהשאלה בקבוצה האוסטרלית מלבורן סיטי.
ב-11 באוקטובר 2014, כבש וייה את שער הבכורה בהופעת הבכורה שלו במדי מלבורן בתיקו 1-1 של קבוצתו מול סידני.
ב-11 בפברואר 2015, כבש וייה את השער הראשון בתולדות ניו יורק סיטי, בניצחון 2:0 על סנט מירן.
ב-1 בדצמבר 2018 חתם וייה בויסל קובה מליגת העל היפנית.
וייה שיתף פעולה בקבוצה עם חברו לנבחרת ספרד, אנדרס אינייסטה.
בתום עונה פרש וייה ממשחק פעיל.
וייה שיחק בנבחרת ספרד עד גיל 21 בין השנים 2000–2003 וערך שבע הופעות במדיה.
ב-9 בפברואר 2005 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת, במשחק נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2006, בו ניצחה ספרד 0–5. מספר חודשים לאחר מכן, כבש את שערו הראשון במדי הנבחרת, במשחק מוקדמות נוסף נגד , שהסתיים בתיקו 1-1.
בזכות יכולת מרשימה בעונת במדי ולנסיה, נכלל וייה בסגל הנבחרת למונדיאל 2006 בגרמניה ובמונדיאל עצמו אף פתח בהרכב, כאשר הוא מועדף על פני קפטן הנבחרת, ראול בתפקיד החלוץ השלישי של ספרד, לצידם של פרננדו טורס ולואיס גרסיה.
בשמינית הגמר התמודדה ספרד נגד נבחרת צרפת עמוסת הכוכבים ובדקה ה-28 של המשחק, הבקיע וייה בבעיטת עונשין מ-11 מטרים שער יתרון מבטיח עבור נבחרתו, אך עם זאת, ספרד הפסידה 1–3, לאחר שער שוויון של פרנק ריברי ושערים של פטריק ויירה וזינדין זידאן לקראת סיום המשחק, והודחה מהמונדיאל.
וייה סיים את הטורניר עם שלושה שערים והיה למבקיע המוביל של נבחרתו יחד עם פרננדו טורס, כאשר שניהם חולקים גם את המקום השני בטבלת המבקיעים הכללית, במשותף עם שישיה שחקנים נוספים.
גם לאחר סיום המונדיאל המשיך וייה להוות גורם משמעותי בנבחרתו ופתח בהרכב ב-14 מתוך 16 משחקיה הבאים של ספרד.
בתוך כך, הוביל את הנבחרת למקום הראשון בבית במוקדמות יורו 2008 עם שישה שערים ושני בישולים ב-11 משחקים בהם שותף והיה למבקיע המוביל של ספרד בקמפיין המוקדמות.
במשחק המקביל ניצחה רוסיה את ובכך הבטיחה ספרד את עלייתה לסיבוב הבא.
בעקבות זאת, רב שחקני ההרכב ובתוכם וייה קיבלו מנוחה ולא שותפו במשחק השלישי נגד יוון, אולם אף על פי כן, הנבחרת הצליחה לנצח 1–2 וסיימה במקום הראשון בבית.
ברבע הגמר, הצליחה ספרד לנצח את אלופת העולם, , בדו-קרב בעיטות עונשין (0-0 בתום ההארכה) והעפילה לחצי גמר היורו לראשונה מאז 1984, אולם במהלך משחק חצי הגמר נגד רוסיה, נפצע וייה בירך והוחלף כבר במחצית הראשונה.
ספרד אומנם ניצחה במשחק 0–3 והעפילה לגמר, אך מאוחר יותר נודע כי וייה לא יוכל לקחת בו חלק בעקבות פציעתו.
למרות היעדרותו, ספרד ניצחה 0–1 את בגמר, בזכות שער של פרנדדו טורס וזכתה ביורו בפעם השנייה בתולדותיה.
וייה, אשר סיים את היורו עם ארבעה שערים, זכה בפרס נעל הזהב (מלך השערים) ונכלל בנבחרת הטורניר יחד עם שמונה שחקנים נוספים מנבחרתו.
עם תחילת שנת 2009 הבקיע שער נוסף במשחק ידידות נגד , בו ניצחה ספרד 0–2. בכך שבר וייה שיא נוסף, כאשר הפך לספרדי הראשון שכובש ברציפות במשך שישה משחקים.
במשחק הכנה לגביע הקונפדרציות 2009 נגד , בו ניצחה ספרד 0–6, הבקיע וייה את השלושער השני שלו במדי הנבחרת, כשנה לאחר השלושער נגד רוסיה.
במשחק הפתיחה של גביע הקונפדרציות, כבש את השער החמישי ובישל אחד נוסף בניצחון 0–5 על .
הרצף המרשים נעצר בחצי הגמר נגד , בו הפסידה ספרד 0–2, אולם זכתה במדליית הארד לאחר שניצחה את דרום אפריקה במשחק על מקומות 3–4. וייה סיים את הטורניר עם שלושה שערים ובישול אחד בחמישה משחקים, בזכותם זכה בפרס נעל הארד ונכלל בנבחרת הטורניר.
כשבועיים לאחר מכן, ערך את ההופעה ה-50 שלו במדי הנבחרת, במשחק ידידות נגד .
ב-5 בספטמבר 2009 כבש צמד שערים ובישל שניים נוספים בניצחון 0–5 על במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. היו אלו שעריו האחרונים בקמפיין המוקדמות (סך הכל 7), אותו סיימה ספרד עם עשרה ניצחונות בעשרה משחקים והעפילה למונדיאל 2010 מהמקום הראשון בבית.
אף על פי כן, במשחק הבא נגד , שב להרכב ואף הבקיע את השער הראשון של ספרד בדרך לניצחון 0–6, הפסדה הגדול ביותר של נבחרת פולין זה 50 שנה.
במשחק הראשון של המונדיאל נגד , שיחק וייה כחלוץ יחיד, מה שהקשה עליו לפתח את משחקו הרגיל כנגד הגנתה הקשוחה של שווייץ, שניצחה במשחק 0–1 וקבעה את אחת הסנסציות הגדולות של משחקי הגביע העולם.
במשחק השני של שלב הבתים נגד , שב פרננדו טורס לעמדת חלוץ החוד ווייה הוסת לעמדת החלוץ השני, מה שהקל עליו רבות מכיוון שמרב תשומת הלב הופנתה כלפי טורס.
במשחק עצמו וייה הבקיע צמד שערים והוביל את ספרד לניצחון 0–2. עוד באותו משחק, וייה היה יכול להשלים שלושער, אך החמיץ בעיטת עונשין מ-11 מטרים, במה שהייתה לפעם הראשונה בהיסטוריה ששחקן ספרד מחטיא בעיטת עונשין במשחקי גביע העולם.
גם במשחק הבא נגד היה השחקן הבולט במדי ספרד, כאשר הבקיע שער יתרון מרשים מטווח של כמעט חצי מגרש, ומספר דקות לאחר מכן בישל את השער השני במשחק לאנדרס אינייסטה.
ספרד ניצחה במשחק 1–2 ובעקבות תיקו 0-0 במשחק המקביל בין שווייץ להונדורס, סיימה במקום הראשון בבית.
שערו נגד צ'ילה, היה השישי של וייה במשחקי הטורניר של גביע העולם ובכך הוא הפך למבקיע המוביל של נבחרת ספרד בטורניר בכל הזמנים, כאשר הוא עובר את אמיליו בוטרגניו, פרננדו היירו, פרננדו מוריינטס וראול גונזלס, שכבשו כל אחד חמישה שערים.
בשמינית הגמר, המשיך וייה ביכולת המצוינת שלו ואף הבקיע את השער היחיד במשחק והוביל את ספרד לרבע הגמר, בו התמודדה נגד .
במשך רוב שלבי המשחק, לא הצליחה ספרד לפרוץ את הגנת פרגוואי, אולם דווקא כאשר נראה היה שהמשחק ימשיך להארכה, כבש וייה את אחד השערים המשמעותיים בקריירה שלו והעלה את נבחרתו לחצי הגמר לראשונה בתולדותיה.
בעקבות יכולת ירודה של טורס, שב וייה לעמדת חלוץ החוד במשחק חצי הגמר נגד גרמניה ועל אף שלא הבקיע לראשונה מאז משחק הפתיחה נגד שווייץ, ניצחה ספרד במשחק בתוצאה 0–1 בזכות שער של קרלס פויול והעפילה למשחק הגמר נגד .
וייה, אשר קיבל הזדמנות להבקיע מטווח קצר, אך נבלם על ידי ג'ון הייטינחה ההולנדי, הוחלף בדקה ה-106 של ההארכה, במצב של 0-0 בין הקבוצות וכעשר דקות לאחר מכן, כבש אנדרס אינייסטה את שער הניצחון של ספרד שזכתה בגביע העולם לראשונה בתולדותיה והפכה לנבחרת האירופית הראשונה שזוכה במונדיאל שנערך מחוץ ליבשתה.
וייה, אשר סיים את המונדיאל עם חמישה שערים ובישול אחד בשבעה משחקים, דורג ראשון בטבלת מלך השערים של הטורניר, יחד עם דייגו פורלאן, וסלי סניידר ותומאס מילר, אולם זכה בנעל הכסף, מאחר שלמילר שזכה בנעל הזהב היה את מספר הבישולים הגדול ביותר.
כמו כן, זכה וייה בפרס כדור הארד ונבחר לנבחרת הטורניר.
במשחק הפתיחה של מוקדמות יורו 2012 כבש וייה את שערו ה-44 במדי הנבחרת וסייע לה לנצח 0–4 את .
כחודש לאחר מכן, כבש את שערו ה-45 בנבחרת, בניצחון 2–3 על .
בכך עקף את ראול והפך למלך השערים של נבחר ספרד בכל הזמנים.
וייה נכלל בסגל הנבחרת הספרדית לגביע הקונפדרציות 2013 בו כבש שלושה שערים, כולם נגד .
וייה נכלל גם בסגל הנבחרת למונדיאל 2014. לקראת הטורניר הודיע שיפרוש מהנבחרת בתום הטורניר.
וייה כבש שער אחד במהלך הטורניר במסגרת ניצחונה של נבחרתו בתוצאה 0–3 על , שער שהיה למעשה האחרון בקריירה שלו במדי הנבחרת.
לאותו משחק הגיעה ספרד לאחר שכבר איבדה סיכוי ממשי להעפיל לשמינית הגמר.
באוגוסט 2017 לקראת משחקי מוקדמות המונדיאל 2018 מול איטליה וליכטנשטיין, וייה קיבל זימון מחדש לסגל נבחרת ספרד בעקבות היכולת הטובה שהוא מציג בליגת הMLS.
בשנת 2003 נישאו וייה וארוסתו, פטריסיה גונסלס (גם היא כדורגלנית עבר), וב-7 בדצמבר 2005 נולדה בתם הבכורה, זיידה, אשר שמה חקוק על נעלי המשחק של וייה, לצדם של דגלי ספרד ונסיכות אסטוריאס.
ב-18 באוגוסט 2009 נולדה בתו השנייה של וייה, אוליה, שנקראה על שמה של אשתו של פרננדו טורס, חבר קרוב של פטריסיה.
ב-28 בינואר 2013 נולד בנו השלישי של וייה, לוקה.
כולל גביע המלך הספרדי והסופר קאפ הספרדי.
גביע הקונפדרציות: 2009 - מקום שלישי
השחקן הספרדי המצטיין של העונה בליגה הספרדית: 2005/06
מלך הבישולים של הליגה הספרדית: 2006/07
נעל הזהב של היורו: 2008
נבחרת הטורניר של היורו: 2008
נעל הארד של גביע הקונפדרציות: 2009
נבחרת הטורניר של גביע הקונפדרציות: 2009
נעל הכסף של המונדיאל: 2010
כדור הארד של המונדיאל: 2010
נבחרת הטורניר של המונדיאל: 2010
מלך השערים של נבחרת ספרד בכל הזמנים עם 59 שערים.
דויד דזירה מארק ז'ינולה הוא כדורגלן עבר צרפתי, אשר עבד גם כשחקן קולנוע וכדוגמן.
ז'ינולה החל את קריירת הכדורגל שלו במולדתו צרפת, מ-1995 ולמשך שבע שנים נוספות שיחק באנגליה עד לפרישתו.
במהלך שהותו באנגליה שיחק בניוקאסל יונייטד, בטוטנהאם הוטספר, אסטון וילה ובאברטון.
הוא היה גם שחקן סגל קבוע בנבחרת צרפת במהלך שנות ה-90.
במהלך הקריירה שלו טיפח ז'ינולה מוניטין של שחקן בעל סגנון עצמאי, שלעיתים קרובות מתעמת עם מאמניו.
מאז פרישתו ממשחק בשנת 2002, ניסה כיוונים חדשים, כולל משחק בקולנוע.
את משחקו הראשון כבוגר שיחק ז'ינולה בשנת 1985 במדי ספורטינג טולון, במשחק שהסתיים בניצחון 2-0 על מץ.
בעונתו הראשונה בקבוצה, 1985-1986, השתתף ב-14 משחקים, ובעונה שלאחריה הפך לשחקן הרכב קבוע בטולון.
אחרי שלוש עונות, עבר ז'ינולה לשחק במדי ראסינג פריז בה שיחק 61 משחקי ליגה לפני שעבר בשנת 1990 לשחק בברסט.
כעבור שנתיים חתם במועדון פריז סן-ז'רמן בו שיחק שלוש שנים בתור שחקן הרכב והופיע ב-115 משחקי ליגה עבור הקבוצה בהם כבש 33 שערים.
ב-1995, ז'ינולה הצטרף למועדון הפרמייר ליג ניוקאסל יונייטד תמורת 2.5 מיליון פאונד.
הוא חתם במועדון בתקופה בה ניסה המאמן קווין קיגן להפוך את ניוקאסל לאחד המועדונים החזקים באנגליה ולשם כך אפשרה לו הנהלת הקבוצה להחתים מספר כוכבים מאירופה.
את עונת 1995-1996 סיימה ניוקאסל במקום השני, 4 נקודות פחות מהאלופה מנצ'סטר יונייטד, וזה היה הישג הליגה הגדול ביותר של הקבוצה מזה כמה עשורים, בו היה לז'ינולה חלק חשוב.
אולם מנהלי ואוהדי הקבוצה התאכזבו מכך שהקבוצה סיימה במקום השני, לאחר שהובילה בטבלת הליגה בפער של 10 נקודות מהמקום השני החל באמצע העונה.
ב-1996, ברצלונה הציעה עבורו הצעה שנדחתה על ידי ניוקאסל.
ז'ינולה הצטער מאוחר על כך שמעולם לא שיחק ב"מועדונים גדולים".
על מנת לחזק את הסגל, ניוקאסל שילמה סכום שיא של 15 מיליון פאונד עבור החתמת אלן שירר.
למרות זאת, ניוקאסל סיימה את העונה פעם נוספת במקום השני, במרחק זעום ממנצ'סטר יונייטד.
במהלך העונה, קווין קיגן התפטר מאימון הקבוצה ובמקומו מונה לתפקיד קני דלגליש.
במהלך שנתיים במועדון ז'ינולה הסתכסך עם הנהלת המועדון ועם חבריו לקבוצה.
לאחר החלפתו של קיגן בדלגליש ז'ינולה לא הצליח להסתדר עם אופיו של מאמנו החדש וחיפש מוצא מהקבוצה.
טוטנהאם הוטספר החתימה אותו ביולי 1997 תמורת 2.5 מיליון פאונד, שם הצטרף לעמיתו מניוקאסל לס פרדיננד.
בשנת 1999, הוא זכה בתואר כדורגלן השנה של השחקנים וגם בתואר שחקן השנה של העיתונאים, בעת ששיחק בטוטנהאם השתתף בזכייתה בגביע הפוטבול ליג, לאחר ניצחון בגמר 1-0 על לסטר סיטי בומבלי.
ז'ינולה היה חלק חשוב מהסגל שזכה בגביע ב-1999, לאחר שבישל את שער הניצחון לאלן נילסן במשחק הגמר, ולאחר שכבש שער ממרחק רב בניצחון 3-1 על מנצ'סטר יונייטד בחצי הגמר.
אוהדי הקבוצה והנהלתה הכריזו על כניסתו של ז'ינולה להיכל התהילה של המועדון.
ביולי 2000, ז'ינולה הצטרף לאסטון וילה תמורת 3 מיליון פאונד.
הוא הכריז על אכזבתו מטוטנהאם שהעבירה אותו, וטען בחדשות שההסכמה של טוטנהאם הפתיעה אותו לחלוטין.
מאמן וילה, ג'ון גרגורי, איתגר את ז'ינולה וביקש ממנו להוכיח לו שהוא עדיין מסוגל לשחק היטב בפרמייר ליג ולא בליגות הנמוכות, מאחר שהיה כבר בן 33, ונראה היה שלא התכוון לשחק עוד זמן ממושך.
בשנת 2002, ז'ינולה חתם באברטון, בה שיחק רק 5 משחקים לפני שהכריז על פרישתו ממשחק במאי 2002, זמן קצר לאחר שדייוויד מויס התמנה למאמן הקבוצה.
הוא הצהיר על כוונתו להתחיל קריירת משחק או קריירת אימון.
אף על פי שז'ינולה היה שחקן צרפתי מאוד בולט, הוא לא זכה להשתתף באופן סדיר בנבחרת צרפת, בה שיחק רק 17 פעמים במהלך הקריירה שלו.
במהלך משחק מוקדמות למונדיאל 1994, צרפת הייתה זקוקה לתוצאת תיקו במשחק הביתי נגד בולגריה במשחק האחרון בשלב, כאשר התוצאה כבר הייתה 1-1, ז'ינולה איבד את הכדור במקום להשתהות איתו, וכתוצאה מכך בולגריה חטפה את הכדור ואמיל קוסטדינוב כבש שער ניצחון מפתיע עבור הבולגרים והדיח את צרפת.
מאמן צרפת, ז'ראר הוייה, האשים את ז'ינולה בהפסד, ואמר שהוא חתם על חיסולו של הכדורגל הצרפתי.
אחרי שאוהדי הכדורגל הצרפתים לעגו לו, ז'ינולה עבר לשחק באנגליה.
מאמניה הבאים של צרפת לא זימנו יותר את ז'ינולה לטורנירים גדולים, והוא שיחק את משחקו האחרון בנבחרת בשנת 1995.
ז'ינולה שיחק בשני סרטים מאז שפרש מכדורגל.
הוא שיחק את הדמות המרכזית בקומדיה הקצרה אדון פיירקול, ואת דמותו של רב-טוראי דיטר מקס בסרט המלחמה הטיפה אחרונה ב-2005.
ז'ינולה התפרסם בעת ששיחק באנגליה, כאשר כיכב בפרסומת טלוויזיה של חברת לוריאל למוצרי שיער.
הוא גם שיחק בפרסומת של הטלוויזיה הצרפתית למכוניות.
אליפות ליגת העל הצרפתית: 1994
שחקן השנה של טוטנהאם: 1998
כדורגלן השנה בליגה האנגלית לפי בחירת שחקני הליגה: 1999
כדורגלן השנה בליגה האנגלית לפי בחירת העיתונאים: 1999
שחקן החודש בפרמייר ליג: אוגוסט 1995, דצמבר 1998
דויד חיים דיווקר (23 במרץ 1830 – 16 בנובמבר 1889) היה משורר, סופר, עיתונאי ומראשוני כותבי מחזות הדרמה ושחקני התיאטרון מקרב קהילת בני ישראל ההודית.
דיווקר פרסם מעל ל-8 ספרים, ביים ותרגם מחזות לשפת האורדו - ואף שיחק בחלק ממחזות אלה
צאצא לשמואל יחזקאל דיווקר ומשפחת הקומאדן מוקאדם.
דיווקר נולד ב-23 במרץ 1830 בבומביי (כיום מומבאי) בהודו המנדטורית.
הוא גדל בבית מיוחס בקרב הקהילה, ומשפחתו הייתה מנהיגת הקהילה ונושאי התואר "קומאדן מוקאדם".
דויד הוציא לאור עיתון בשם "מקלט ישראל" שהוצאתו הופסקה ב-30 בספטמבר 1877. כתב כ-8 ספרים ביניהם אוסף תפילות לנביא משה וספר היסטוריה על קהילת בני ישראל בהודו שפרסם במחצית השנייה של המאה ה-19.
דויד כתב וביים ואף שיחק במספר מחזאות שתרגם לאורדו מאנגלית, הינדית ושפות אחרות בהם: "הסוחר מוונציה" בה שיחק את באיסיניו, "רומיאו ויוליה" בה שיחק את רומיאו, "שאח ג'אהן", "שאהאפורי" ועוד.
דויד אף עודד רבים מקרב צעירי הקהילה לעסוק במקצועות הכתיבה והמשחק מכיוון שטענתו הייתה שעל קהילה תרבותית לדאוג לפתח תרבותה ועיסוקיה באומנות וברוחניות.
חסקאל (יחזקאל) אברהם דיווקר הקים בית תפילה נפרד ב-1872 בשם "כנסת בני-ישראל".
דויד שימש כמנהיג הקהילה ומנהיג בית הכנסת הישן עד למותו, תחת פיקוחו אף הורחב בית הכנסת ופעילות העדה התרחבה לתחומים חדשים מבחינתם ובכך נפתחו בפניהם הזדמנויות רבות נוספות.
העברת התפקיד בירושה למשפחת דיווקר למעשה נפסקה לאחר מותו בטרם עת של דויד, והתואר "קומאדן מוקאדם" שימש רק כתואר כבוד אך למעשה נשללו בדיעבד תפקידיהם של משפחת דיווקר כמנהיגי העדה, אך המשפחה תמיד שימשה כחלוצה גם בשנים הבאות מקרב העדה.
בני משפחת דיווקר היו בין חלוצי העלייה למדינת ישראל.
דויד נקבר בבית העלמין מזגאו בעיר בומביי בשנת 1889.
דיווקר התחתן עם חנה לפני היותו בן 20, והיה למנהיג הקהילה בתואר "קומאדן מוקאדם" עד למותו ב-16 בנובמבר 1889 בבומביי.
היה האחרון שהחזיק בתפקיד בפועל מקרב בני משפחתו.
בתו היחידה אלישבע (אליזבת) התחתנה עם הרופא סולומון אברהם אירולקר, אחד מנכדיו היה הרופא אברהם סולומון אירולקר, רופאו האישי של המהטמה גנדי (מוהנדס קרמצ'נד גנדי) ובתו של הרופא, ליילה (אירנה) אירולקר התחתנה עם נשיא קפריסין ה-6 גלפקוס קלירידיס.
דויד לוייתן (נולד ב-6 באוגוסט 1950) הוא צייר ומורה לאמנות ישראלי.
דויד לוייתן נולד וגדל בקיבוץ גבעת ברנר.
לאחר שירותו הצבאי אותו החל בשייטת 13 וסיים בחיל המודיעין, החל את לימודיו במכון אבני לאמנות.
בתקופת לימודיו ב"אבני" נוצר קשר בינו לצייר יחזקאל שטרייכמן, דויד אף החל ללמד ציור במכון אבני ובו בזמן שימש כאסיסטנט של שטרייכמן.
בשנים 1977–1979 זנח דויד את הציור לטובת אובייקטים תלת מיימדיים, בהם ניסה כוחו בהשוואת המחזוריות בטבע למחזור החודשי של האשה.
בשנת 1979 עבר הצייר לאמסטרדם, שם הושפע עמוקות מיצירתו של אלבר קאמי, "הנפילה" לה גם הקדיש את תערוכתו הראשונה באמסטרדם.
את חמש שנותיו הראשונות שם חווה בציוריו את עיקרון "האמן המיוסר" המצר את סבלו של המין האנושי.
עם זאת, נופי השלג הלבן במרחבים ה"אינסופיים" של צפון הולנד, השרישו בו את קדושת הנצח, "הלבן הטהור המסמל את הנצחי", לדבריו, אשר כל כך השפיע עליו, והחל לחדור אט אט לעבודתו רק בדיעבד, לאחר שנים.
מתוך געגועיו לנוף הים תיכוני, נהג לבלות כשבועיים מדי שנה, ביוון, בכל פעם על אי אחר, כשהוא שוכר חמור ומעמיס עליו את ציודו.
בשנת 1985 עבר דויד קורס אינטנסיבי בהנחיית קבוצות, דבר שהוציאו מ"תקופת האמן המיוסר" וגרם לשינוי מהותי בעבודתו, אך הצבעים העזים בציוריו המשיכו לייצג את צבעיו העזים של הנוף הים תיכוני.
בשנים 1987–1989 הנחה דויד סדנאות העצמה: "אינטואיציה – אהבה – יצירתיות" ובמקביל לימד באופן פרטי ועזר בהתנדבות בהכנת תיקי עבודות לאמנים צעירים להגשה לבתי ספר לאמנות.
בשנת 1992 קיבל דויד אזרחות הולנדית על תקן "Naturalization", ובמקביל החל לעבוד גם בפריז, את השנתיים הבאות נהג לבלות ולעבוד לסירוגין בפריז ובאמסטרדם מדי שבועיים.
בקיץ 1994 חזר דויד לישראל, כשהוא עדיין שומר על הסטודיו באמסטרדם לצורכי עבודתו, וב-1998 ויתר עליו ונשאר באופן מוחלט בישראל.
מאז שובו לישראל, חלחל הצבע הלבן אל בדיו, ולאחר זמן מה נהיה דומיננטי פחות או יותר.
דויד חש משיכה עזה לצבע הלבן, לעיתים פורצים מתוכו צבעים עזים, צבעי אדמה ואש, ולעיתים מכסים אותם האוויר והמים באופן חלקי.
כמחפש את נקודת המתח שבין ההבשלה לקמילה, ואת נקודת המתח שבה האדם כבר מודע לערוב ימיו ומותו הקרב, ומנסה בכל מאודו להיאחז עוד קצת בקרקע ובאוויר של העולם הזה.
כאשר הוא מתחיל ציור, לעולם אין הוא יודע כיצד הציור ייראה בסופו של דבר, וגם אין הוא יודע בכלל אם יהיה זה ציור מופשט, או שתגיח דמות כלשהי מתוך הבד.
זוהי הרפתקה רבת אושר לדבריו.
בניגוד לכך, לעיתים הוא עובד על נושא מסוים, למשל הנושא "אלמנות מלחמה" הקרוב כל כך ללבו, ואז הוא יודע מראש שתהיינה דמויות נשיות על הבד, אך גם כאן, אין הוא יודע כיצד הן תופענה, באיזו תנוחה והבעה, באיזה סדר, והקומפוזיציה משתנה לעיתים תכופות שוב ושוב תוך כדי עבודה.
עבודתו של לוייתן היא אותנטית לחלוטין, הוא לעולם אינו מנסה להביא את עבודתו להיות שלובה באופנה שלטת חולפת כלשהי.
דויד גם נוהג לכתוב שירה, כאשר שירתו היא למעשה מעין "פלירטוט" עם ציוריו, וממחישה באופן מעמיק אך מתומצת למדי, את תחושותיו וכל אשר עובר עליו רגשית ואינטלקטואלית בזמן העבודה ולאחר שסיים ציור.
שירתו היא סוג של "יומן חיים", כאשר היא מתעדת את עבודתו כצייר, ובכלל את חייו על תהפוכותיהם.
1977 – גלריית תיאטרון, ירושלים
1977 – מוזיאון חיפה לאמנות
1977-1978 – מוזיאון תל אביב, זוכי קרן התרבות ישראל - אמריקה
1991 – מניפסט פריס – אמסטרדם
2004 – גלריה "אלטרנטיב", יפו (יחד עם הפסלת דליה מאירי)
2006 – מוזיאון ווילפריד, קיבוץ הזורע
1975-1978 – מלגת חומרים, קרן התרבות אמריקה ישראל
1979 – מלגת השתלמות, משרד החינוך והתרבות
1987-1989 – מלגות מטעם משרד התרבות בהולנד
1989 – מענק יצירה, המחלקה לתרבות, עיריית אמסטרדם
1989 – מענק תצוגה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
1992 – מענק יצירה, המחלקה לתרבות, עיריית אמסטרדם
1992 – מענק יצירה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
1993 – מענק תצוגה, הקרן ע"ש הנסיך ברנהרד, אמסטרדם
1993-1994 – מענק יצירה, איגוד הקרנות לאמנות פלסטית, עיצוב וארכיטקטורה, הולנד
דויד ילינק (נולד ב-7 בספטמבר 1990) הוא כדורסלן צ'כי המשחק בעמדת הרכז.
משחק כיום בקבוצת הכדורסל מורבנק אנדורה מליגת העל הספרדית בכדורסל.
דויד ילינק נולד למשפחת כדורסלן צ'כי יוזף ילינק.
ילינק החל את דרכו ככדורסלן בקבוצת BBK Ives Brno מהרפובליקה הצ'כית.
במהלך עונת 2006–2007 עבר לקבוצה הספרדית חובנטוד בדאלונה.
בקיץ 2012 עבר לקבוצה הטורקית אולין אדירנה, אך בינואר 2013 עזב אותה וחזר לספרד, שם החל לשחק בקבוצה קאחה לבורל ויטוריה מליגת העל הספרדית והיורוליג.
בקיץ 2014 עבר לשחק בקבוצה הרוסית קרסניה קריליה סמרה, ולאחר חצי שנה עזב לקבוצה הטורקית אושק ספורטיף.
בקיץ 2015 עבר לקבוצה הפולנית ק.ק.
וולוצ'לווק (KK Włocławek), ולאחר שנה חזר לספרד והחל לשחק במורנבק אנדורה.
דויד ילינק היה חבר הנבחרת צ'כיה לנוער בגילאים שונים.
במסגרת הנבחרת הבוגרת הוא שיחק ביורובסקט 2013 ויורובסקט 2015.
דויד מורה פריירה דה סילבה (בפורטוגזית: David Moura Pereira da Silva; נולד ב-24 באוגוסט 1987) הוא ג'ודוקא ברזילאי המתחרה בקטגוריית המשקל הכבד (מעל 100 ק"ג).
בשנת 2015 מורה התחרה במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בטורונטו וזכה במדליית הזהב כאשר ניצח בגמר את פרדי פיגרואה מאקוודור.
בשנת 2017 התחרה באליפות העולם שנערכה בבודפשט וזכה בשתי מדליות כסף.
בקטגוריות המשקל שלו זכה בכסף לאחר שברבע הגמר ניצח בניקוד יוקו את ניידנגין טובשינבאייר המונגולי, בחצי הגמר ניצח באיפון את בארנה בור ההונגרי דקה וארבעים שניות לסוף הקרב ובגמר הפסיד באיפון לטדי רינר הצרפתי לאחר שהקרב נכנס לניקוד זהב.
באותה אליפות זכה במדליית כסף עם נבחרתו בקטגוריית הנבחרות המעורבות כאשר הפסידו בגמר לנבחרת יפן.
דוידה מונטלאונה (באיטלקית: Davide Monteleone; נולד בשנת 1974) הוא אמן חזותי איטלקי הפועל בתחום הצילום התיעודי.
הוא זכה שלוש פעמים בפרסים מטעם World Press Photo.
דוידה מונטלאונה נולד בפוטנצה בשנת 1974. הוא למד הנדסה אך עזב את הלימודים ונסע ללמוד צילום בארצות הברית ובבריטניה.
בשנת 2000 הוא התחיל לעבוד כצלם לעיתונות איטלקית ובינלאומית.
בשנת 2001 הוא נסע לרוסיה ונותר שם מספר שנים.
הוא חזר לרוסיה מספר פעמים בהמשך.
בעבודות שלו ניתן להבחין בהתעניינות שמדינות שקמו לאחר התפרקות ברית המועצות.
דוידה מונטלאונה הציג את עבודותיו במספר תערוכות לרבות במרכז נובל לשלום באוסלו, גלריה סאצ'י בלונדון ותערוכות נוספות בפריז ורומא.
בשנת 2013 הוא פרסם ספר צילומים שנעשו בצ'צ'ניה.
בשנת 2017 דוידה מונטלאונה הציג ברומא תערוכה משותפת עם דנילה טקצ'נקו.
דויד פדורוביץ' טוחמנוב הוא מלחין, פסנתרן, מחבר מוזיקה לשירים סובייטיים פופולריים רבים.
טוחמנוב כתב את השיר יום הניצחון שהפך ברבות הימים לאחד השירים הרוסיים הפופולריים והמוכרים ביותר.
נולד ב־20 ביולי 1940 במוסקבה, למשפחה ארמנית.
אביו היה מהנדס, אמו מוזיקאית.
אמו של דייוויד התעקשה שבנה יקבל השכלה מוזיקלית.
הילד נכנס לבית הספר למוזיקה בשיעור פסנתר.
הוא גם עבד על הרכב ותורת המוזיקה בהדרכתו של לב ניקולאביץ' נאומוב.
בעודו סטודנט במכללת גנסינסקי, מתחיל טוכמנוב לכתוב שירים.
הוא כתב את הלהיט הראשון שלו "הרכבת האחרונה" (Последняя электричка) עוד בשנת 1961. בהמשך כתב טוחמנוב סדרה של שירים פטריוטים, כמו "אני אוהב אותך, רוסיה" (Я люблю тебя, Россия), "הכתובת שלי היא ברית המועצות (Мой адрес — Советский Союз).
בשנת 1972 הקליט המלחין את הדיסק השירים הראשון שלו, "כמה נפלא העולם".
טוחמנוב שיתף פעולה עם להקות "וסיוליה רביאטה", "סמוצבטי", "לייסיאה פסניה".
בשנת 1975 כתב טוחמנוב את השיר "יום הניצחון" למילים של ולדימיר חריטונוב, שבתחילה לא רצו לקחת לרדיו וטלוויזיה, בהתחשב בכך שהוא יכול להיות רקדני מדי.
עם זאת, לב לשצ'נקו בכל זאת שר את השיר בקונצרט ליום המשטרה השיר הפך מייד לפופולרי.
בשנת 1976 הוציא טוחמנוב דיסק נוסף, "Po volne moei pamyati", הדיסק זכה להצלחה אדירה.
טוחמנוב הוא גם מחברם של שירים מפורסמים ואהובים כמו "העיניים האלה מנגד" (Эти глаза напротив), "בריכות טהורות" (Чистые пруды), "חורשת הזמיר" (Соловьиная роща), "מילים לשווא" (Напрасные слова), "מגוליארדים" (Из вагантов), "שיר מזרחי" (Восточная песня), "כמה נפלא העולם" (Как прекрасен этот мир)
דויד מונסונגו (נולד ב-23 באוגוסט 1957) הוא אמן רב תחומי ישראלי.
חלק ניכר מזמנו השקיע בכתיבה, ציור ובצילום, מסעותיו מתועדים ביומני מסע, אותם כתב במהלך המסעות, בהמתנות לבעלי החיים, ובהתכוונות.
כמו כן הוא כתב מספר ספרי שירה.
כמו כן, שיריו הולחנו ויצאו לאור בשני פרויקטים מוזיקליים: "עקבות בחול" ו"קולות תשובה".
הוא צלם אוטודידקט, מאז ומעולם אהב להתבונן בעולם דרך העדשה.
בתחילת דרכו חיפש את הדימויים המופשטים שבטבע, אולם עם השנים הלך והתמקצע בצילום טבע והוא שואף לתעד בעלי חיים וצמחים בסביבתם הטבעית.
לאורך השנים רכש ניסיון כשהשתתף בסדנאות צילום טבע עם הצלמים המובילים בתחום.
הוא מצלם רבות בשמורות הגדולות באפריקה, בארצות מזרח אסיה, ביערות הגשם של מרכז אמריקה ובאנטארקטיקה.
מונסונגו תושב היישוב גן נר, נשוי ואב לשלושה ילדים, הוא עוסק גם בתחום ההייטק.
ספר שירה וצילומים, הוצאת צבעונים, 2016. עריכה: יעל צבעוני
חשוף לאור ירח, ספר שירה, הוצאת צבעונים, 2018. עריכה: טלי וייס
הוצאת צבעונים 2020. עריכה: טלי וייס
מיגל דויד טראנס פרס (בספרדית: Miguel David Terans Pérez; נולד ב-11 באוגוסט 1994 במונטווידאו שבאורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת פניארול מליגת העל האורוגוואית ובנבחרת אורוגוואי.
טראנס גדל במחלקת הנוער של רנטיסטאס מליגת העל האורוגוואית.
בשנת 2013 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון, ממנה הושאל לסנטיאגו וונדררס ולדאנוביו.
ב-15 ביוני 2018 חתם טראנס על חוזה לחמש עונות באתלטיקו מיניירו מליגת העל הברזילאית.
ב-14 בינואר 2020 הושאל לפניארול מליגת העל האורוגוואית.
ב-22 במאי 2021 חתם טראנס על חוזה לארבע עונות באתלטיקו פרנאאנסה מליגת העל הברזילאית.
ב-2 בספטמבר 2021 ערך טראנס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אורוגוואי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת פרו במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
דויד זימה (בצ'כית: David Zima; נולד ב-8 בנובמבר 2000 באולומואוץ שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת סלביה פראג מליגת העל הצ'כית ובנבחרת צ'כיה.
זימה גדל במחלקת הנוער של סיגמה אולומואוץ.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הצ'כית, וערך שתי הופעות ליגה.
ב-1 בפברואר 2020 הושאל זימה לסלביה פראג מליגת העל הצ'כית עד לתום עונת .
ב-3 באוגוסט 2020 חתם על חוזה קבוע במועדון.
בסך הכל ערך 37 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-31 באוגוסט 2021 חתם זימה בטורינו מהסרייה א'.
ב-12 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–4 על סלרניטנה במסגרת המחזור השלישי בליגה לעונת 2021/2022. בעונתו הראשונה במועדון ערך 20 הופעות ליגה.
ב-31 בינואר 2024 חזר לסלביה פראג וחתם לארבע וחצי שנים.
ב-24 במרץ 2021 ערך זימה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 2–6 על נבחרת אסטוניה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
נכלל בסגל נבחרת צ'כיה לטורניר יורו 2020 בשנת 2021, אך לא ערך הופעות בטורניר.
דויד היקר (באינדונזית: Dear David) הוא סרט רומנטי אינדונזי משנת 2023 בבימויו של לאקי קוסוואנדי.
הסרט עוסק בתלמידת תיכון שחייה משתנים כאשר הסיפורים שכתבה על הנער שבו היא מאוהבת, מתפרסמים בבית הספר.
לאראס (שנינה סינמון) היא נערה מחוננת המשתייכת למיעוט הנוצרי באינדונזיה.
היא לומדת בתיכון נוצרי יוקרתי, ומאוהבת בבחור בשם דויד (אמיר מהירה) שלומד בכיתתה.
היא כותבת עליו סיפורים פורנוגרפיים בחשבון פרטי באינטרנט, אולם לא מפרסמת אותם.
באחת הפעמים, לאחר שכתבה סיפור באמצעות המחשב של התיכון, המחשב נותר פתוח, והסיפורים דולפים לכל בית הספר.
הסיפורים הופכים לוויראליים, וגורמים מבוכה רבה לדויד.
במקביל, ההנהלה השמרנית של התיכון חוששת משמו הטוב של המוסד שנפגע בעקבות הפרשה, ונחושה לגלות מי כתב את הסיפורים.
דויד מבין מתוך הסיפורים שלאראס היא זו שכתבה אותם, ומציע לה עסקה: הוא לא יספר להנהלת בית הספר שהיא זאת שכתבה את הסיפורים, והיא בתמורה תסייע לו להתקרב אל חברתה הטובה דילה (קייטלין נורת' לואיס) שבה הוא מאוהב.
דויד יוראסק (בצ'כית: David Jurásek; נולד ב-7 באוגוסט 2000 באוהרסקה הרדישטה שבצ'כיה) הוא כדורגלן צ'כי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת בשיקטש בהשאלה מבנפיקה ליסבון ובנבחרת צ'כיה.
יוראסק גדל במחלקות הנוער של דולני נמצ'י, פ.ק.
הוא החל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצות זברויובקה ברנו ופרוסטיוב במסגרת ליגת המשנה הצ'כית.
ב-16 ביולי 2021 חתם יוראסק במלאדה בולסלאב מליגת העל הצ'כית.
הוא ערך 15 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שער אחד.
ב-10 בפברואר 2022 חתם יוראסק על חוזה לארבע שנים וחצי בסלביה פראג מליגת העל הצ'כית.
הוא שיחק במועדון במשך עונה וחצי, בהן ערך 42 הופעות ליגה והבקיע שער אחד, וכן זכה עם המועדון בגביע הצ'כי.
ב-10 ביולי 2023 חתם על חוזה לחמש שנים בבנפיקה ליסבון מליגת העל הפורטוגלית.
ב-22 בינואר 2024 עבר אל הופנהיים בהשאלה עד לסוף העונה, עם אופצייה לרכישה.
ב-29 ביוני 2025 הושאל לעונה אחת לבשיקטש.
ב-24 במרץ 2023 ערך יוראסק את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צ'כיה, בניצחון 3-1 על נבחרת פולין במסגרת מוקדמות יורו 2024.
דויד הַאנְצְקוֹ (בסלובקית: Dávid Hancko; נולד ב-13 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי בקבוצת אתלטיקו מדריד מהלה ליגה ובנבחרת סלובקיה.
האנצקו ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה הסלובקית הבכירה עבור ז'ילינה במשחק נגד ז'פ ספורט פודרבזובה ב-12 במרץ 2016.
הוא נכלל על ידי אופ"א ברשימת הכישרונות המבטיחים לשנת 2018.
ב-14 ביוני 2018, הוכרז כי האנצקו חתם על חוזה ל-5 שנים בפיורנטינה.
הוא שיחק במספר משחקי ידידות טרום עונה, אך ערך את הופעת הבכורה הרשמית שלו ב-22 בספטמבר 2018, בניצחון הביתי 0–3 על ספאל, כמחליף במחצית.
ב-31 ביולי 2022, ערך האנצקו את הופעתו ה-100 עבור ספרטה פראג.
ב-22 באוגוסט 2022, חתם האנצקו בפיינורד תמורת 6 מיליון אירו, וחתם על חוזה ל-4 שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו 5 ימים לאחר מכן.
ב-24 ביולי 2025 חתם האנצקו באתלטיקו מדריד.
ב-13 באוקטובר 2018 ערך האנצקו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סלובקיה, בהפסד 1–2 לנבחרת צ'כיה במסגרת ליגת האומות.
ב-11 ביוני 2019 כבש האנצקו את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 5–1 על אזרבייג'ן במסגרת מוקדמות יורו 2020. נכלל בסגל נבחרת סלובקיה ליורו 2020. נכלל בסגל נבחרת סלובקיה ליורו 2024.
דויד מלר וולפה (בנורווגית: David Møller Wolfe; נולד ב-23 באפריל 2002) הוא כדורגלן נורווגי המשחק בעמדות המגן השמאלי והקיצוני בקבוצת וולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג ובנבחרת נורווגיה.
וולף החל את הקריירה שלו בברגן נורד, ושיחק בקבוצה הבוגרת בשנים 2017–2019, לפני שהצטרף לקבוצת הנוער של בראן בקיץ 2019. בשנת 2020 הושאל לאסנה לעונה אחת.
בשנת 2021 חתם על חוזה לשלוש שנים בבראן.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת העל הנורווגית ב-9 במאי בהפסד 1–3 לויקינג.
את שערו היחיד בקבוצה כבש ב-12 בדצמבר בניצחון 1–2 על סרפסבורג 08.
ב-13 באוגוסט ערך הופעת בכורה בקבוצה בניצחון 1–5 על גו אהד איגלס.
ב-9 בדצמבר כבש שער בכורה בניצחון 1–4 על אלמיירה סיטי.
ב-2 באוגוסט 2025 חתם בוולברהמפטון וונדררס מהפרמייר ליג לחמש שנים, תמורת עשרה מיליון אירו.
ב-16 בנובמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת נורווגיה הבוגרת בניצחון 0–2 על איי פארו.
במרץ 2025 כבש שער בכורה בנבחרת בניצחון 2–4 על ישראל.
דויד לופס סילבה (בספרדית: David López Silva; נולד ב-9 באוקטובר 1989) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדות הקשר האחורי והבלם בז'ירונה.
לופס, יליד ברצלונה, גדל במחלקת הנוער של אספניול.
הוא החל את הקריירה המקצועית שלו באספניול ב', וממנה הושאל לטרסה, ללגנס ולווסקה.
לאחר שהצטיין בוסקה בליגת המשנה, שב לופס לאספניול.
ב-31 באוגוסט 2014 חתם לופס לחמש שנים בנאפולי מסרייה א' תמורת 5 מיליון אירו.
ב-26 באוגוסט 2016 חזר לופס לאספניול וחתם בה לארבע שנים.
הוא שימש בעיקר כבלם ובהמשך מונה לקפטן הקבוצה.
בעונת 2019/2020 ירד עם הקבוצה לליגת המשנה, אך לאחר עונה אחת שבה איתה ללה ליגה.
בסיום עונת 2021/2022 עזב את הקבוצה לאחר שהסתיים חוזהו.
ב-25 ביולי 2022 חתם על חוזה לשנתיים בז'ירונה מהלה ליגה.
ב-2 באוקטובר 2024 הוא הבקיע את שער הבכורה של ז'ירונה בליגת האלופות בהפסד 3–2 לפיינורד.
דויד פופר היה צ'לן ומלחין יהודי-צ'כי.
משנת 1886 ועד מותו שימש פופר כמורה לצ'לו המוביל של האקדמיה למוזיקה ע"ש פרנץ ליסט בבודפשט, ממלכת הונגריה.
באותה השנה שהתמנה לתפקיד ועבר לבודפשט נולד שם בנו לאו פופר.
פופר נולד בפראג ולמד מוזיקה בקונסרבטוריון המקומי.
הוא למד נגינה בצ'לו אצל יוליוס גולטרמן ועד מהרה עורר עניין.
את מסע הקונצרטים הראשון שלו ערך בשנת 1863; בגרמניה זכה לשבחים מפי הנס פון בילו, בין השאר.
הוא נחל הצלחה גם בשווייץ, הולנד ואנגליה.
הופעת הבכורה שלו בווינה הייתה בשנת 1867 והוא התמנה שם לצ'לן ראשי בהופאופר, אופרת החצר.
כעבור שנים אחדות פרש מתפקיד זה כדי להרחיב את היקף מסעות הקונצרטים שלו לכל רחבי אירופה.
בשנים 1868 עד 1870 היה חבר ברביעיית הלמסברגר.
משנת 1896 לימד בקונסרבטוריון בבודפשט.
פופר היה מלחין ומורה לצ'לו.
הוא חיבר ארבעה קונצ'רטי, רקויאם לשלושה צ'לי ותזמורת (1891) ולא מעט יצירות קטנות יותר שעודן מנוגנות לעיתים, ביניהן קטע הסולו הפופולרי לצ'לו "טרנטלה".
בנוסף כתב גם יצירות לימודיות.
האטיודים המתקדמים של פופר ידועים לשימצה בקרב צ'לנים ברחבי העולם ונחשבים לקשים במידה שלא תיאמן, אבל מקובלים על צ'לנים ברמה גבוהה, כמעט בכל מקום בעולם, כתרגילים לשיפור הטכניקה.
מהדורה ישנה של "מילון גרוב למוזיקה ומוזיקאים" תיארה אותו במילים אלה: "הצליל שלו רחב ומלא רגש; הביצוע שלו מלוטש להפליא, וסגנון נגינתו קלאסי."
דויד פרץ (נולד ב-6 באוגוסט 1970) הוא זמר-יוצר ישראלי, מוזיקאי, טכנאי סאונד, מפיק מוזיקלי, חוקר, מרצה, עיתונאי ושדרן רדיו.
כמו כן לאורך השנים פרץ יזם והיה שותף ביוזמות תרבות ומוזיקה בבאר שבע והדרום.
בגיל צעיר עבר עם הוריו לבאר שבע, ובה הוא מתגורר עד היום.
במקביל ללימודיו בישיבה תיכונית החל לנגן בלהקות קטנות בעיר, בעיקר כגיטריסט.
בתקופה זו פגש באלעד שופן, ומשיתוף הפעולה ביניהם צמחה להקת בלובנד (פרץ, אלעד שופן, יוחנן קרסל, יאיר שליידר וחגי נחתומי), שהוציאה אלבום אחד של רוק מלנכולי ב-1999 בחברת התקליטים LA4 והד ארצי.
הלהקה הופיעה בפסטיבל נקסט בשנת 1999, ולאחר מכן יצאה למסע הופעות ברחבי הארץ.
בהופעות אירחה הלהקה את יוסי בבליקי, ירמי קפלן, אבי בללי ועמיר לב.
ב-2002 התפרקה בלובנד ופרץ יצא לקריירת סולו, כמפיק.
ב-2002 ו-2003 הוציא פרץ עם בן צברי מהלייבל פאקט שני מיני אלבומים תחת השם "העברה: אופקים" בהם ביצעו גרסאות עבריות בהשראת שירי בלוז ושירי עם אמריקנים ישנים חדשים ועלומים.
האלבום הראשון נקרא "קשת עגומה", והשני "מוות".
ב-2004 לרגל יום הולדתו ה-74 של לאונרד כהן, הפיק פרץ, יחד עם גיא חג'ג' ממגזין המוזיקה השרת העיוור, את פרויקט "שיר זר", שכלל אוסף שירים של אמנים אלטרנטיביים ישראלים שהקליטו גרסאות משלהם לשירי לאונרד כהן בתרגום לעברית.
הפרויקט יצא כאלבום בו השתתפו, בין היתר, גבריאל בלחסן, שרון מולדאבי, רותם אור, שני קדר, וסגול 59. האלבום היה זמין להורדה מהאתר בחינם, אך הפצתו נאסרה עקב בעיית זכויות יוצרים.
פרץ חיבר יחד עם אלעד שופן את פסקול סרטו של ערן קולירין - המסע הארוך, שיצא כאלבום ב-2004, והשתתפה בו גם הזמרת רות דולורס וייס ששרה את שיר הנושא "כשהלילה יורד".
בשנים 2001–2009 היה חבר בלהקה היהודית-ערבית לנסס (LENSES) עם ג'ואן ספדי, אלעד שופן ואחרים, בה ניגן על בס, קלידים והיה אחראי להקלטה וההפקה של שלושת אלבומיהם.
ב-2009 הלהקה הוציאה לרשת את אלבומה השלישי והאחרון, "Ahlan Byebye", והתפרקה.
ב-2007 הוציא פרץ את אלבום הסולו הראשון שלו, "הייקו בלוז", במסגרת הלייבל Hiss Records.
האלבום התקבל בביקורות נלהבות וזכה למכירות יפות.
סמוך ליציאת הדיסק התפרקה הלהקה שליוותה אותו בהופעות ובהקלטות - "הייקו בלו (ז) בנד".
ב-2008, יצר פרץ פרויקט משותף עם המשורר אורי ברנשטיין, שבו הלחין ושר את שיריו של המשורר.
הפרויקט ראה אור ב-2009 באלבום "כולם מעשים בודדים" על שם שורה מתוך השיר "מעל עננים".
בשנת 2009 הצטרף פרץ להרכב האוונגרדי We Are Ghosts - פרויקט מוזיקה ספונטנית בהנהגת המוזיקאי והמפיק בנימין (מורפלקסיס) אסתרליס.
האלבומים וההופעות זכו להתעניינות רבה בקרב קהל האינדי בישראל ומחוץ לה, ולוו בהופעות בישראל, ומסע הופעות בארצות הברית.
מההופעות בארצות הברית ראה אור אלבום בשם "Miami".
ב-2012 החל פרץ להוציא לאור את המוזיקה האינסטרומנטלית שיצר.
באותה שנה יצא האלבום הראשון בסדרת "הפרעת קשב" שנקרא Concerta.
ב-2014 הוזמן פרץ ליצור מוזיקה לאירוע שלציון 50 שנה לאנדרטת חטיבת הנגב.
היצירה ראתה אור במיני אלבום בשם "אנדרטה".
הרקדנית היפנית יוקו אימזקה יצרה עבודת מחול לקטע - "Desert wave", ואמן הווידאו שמעון בוקשטיין, יצר מהמחול עבודת וידאו בשם - "אנדרטה".
ב-2014 הוציא פרץ מיני אלבום בשם "ציקלורמה", שהוקלט במרכז הצעירים של באר שבע.
בהקלטות השתתפו נדב אזולאי, איתי פרל, דודו חמד וגיל נמט.
האמן אורי פרץ, יצר את עבודת הארט שליוותה את ההקלטות.
ב-2016 ראה אור אלבום הסולו השני של פרץ, "ארץ שלא שם", יצא בחודש מרץ האלבום התמקד בחוויות החיים שמספק המרחב הדרומי.
ב-2017 החל פרץ לעבוד בעיתון ישראל היום, תחילה בטור דעה בשם "הזמן והמקום", ובהמשך גם ככתב וצלם.
ב-2017 הוזמן פרץ ליצור מוזיקה לאירוע 50 שנה למצפור ערד, של יגאל תומרקין.
המוזיקה ראתה אור במיני אלבום בשם - Bird's-Eye Lookout
ב-2019 יחד עם יוקו אימזקה ושמעון בוקשטיין, זכה פרץ בציון לשבח מפסטיבל jifa של מוזיאון הלובר בפריז, על עבודת הווידאו-מחול ומוזיקה - "אנדרטה".
ב-2022 הציג פרץ את תערוכת הצילומים הראשונה שלו - דרום: איזון חוזר.
ב-2023 הפך לחבר במועצת הפיס לתרבות ולאמנות.
ב-2023 בעקבות פטירתו של יצחק קלפטר, הפיק פרץ יחד עם תימורה לסינגר, את "אל הקצב אל הצלילים" - אלבום מחווה ליצחק קלפטר (בהשתתפות שלום גד, ניר מהלמן, נובלס היל, שני דלאל, חשש אמיתי, נועה גלבוע, בנימין אסתרליס, יוחנן קרסל, נועה שמר, רועי חן)
ב-2023 - הפיק פרץ את "ישמח חתננו", אלבום מחווה לדקלון, וכתבת מחווה בישראל היום, לרגל זכייתו של דקלון בפרס ישראל בתחום הזמר העברי.
(בהשתתפות יוסי פיין, לבנת בן-חמו, שי נחייסי, ערן צור, יהוא ירון, נדב אזולאי, יוסי בבליקי, קורין אלאל, נועה שמר, עדי צברי, סגול 59, והילה זהרור)
ב-2023 החל פרץ להגיש תוכנית רדיו אישית בגלי צה"ל, בשם "בין השמשות", בין השעות ארבע לחמש אחר הצהריים בימי שישי.
ב-2024 - פרסם פרץ מאמר (יחד עם ד"ר מוטי גיגי) על "יוסף בן ישראל, והיווצרות המוזיקה המזרחית ברדיו הישראלי" בכתב העת המקוון מסגרות מדיה, של האגודה הישראלית לתקשורת.
ב-2024 השתתף כצלם בתערוכה - אלבום דרום, מוזיאון פתח תקווה לאמנות
במקביל לעבודה על האלבום של בלובנד, פרץ החל להתמקצע בתחום ההקלטות.
האולפן הביתי שבו הוקלט "בלו בנד" הפך לאולפני סוף היקום, וסביבו קם הלייבל העצמאי קקטוס.
מעבר להקלטות, פרץ שימש גם כמפיק מוזיקלי.
ב-2010-2012 היה פרץ עמית בתוכנית מנהיגות חינוכית, במחזור י"ט במכון מנדל למנהיגות בירושלים.
נוסף לכך פרץ פרסם בלוג בשם "יוצר השיר".
החל מ-2017 הוא בעל טור שבועי בעיתון ישראל היום.
פרץ פעיל ביצירת במות שונות לרוק אלטרנטיבי בבאר שבע וביישובי קצה אחרים, מגלה ומטפח מוזיקאים מקומיים, ומשמש "גנן תרבותי" לסצנות מוזיקה העצמאיות בדרום.
עשייתו האומנותית החברתית והמקצועית בעשור האחרון שואבת השראה מחייו כיוצר בדרום הארץ.
הוא משמש גם כמרצה למקצועות המוזיקה וההפקה המוזיקלית השונים במכללת BPM.
לאורך השנים שיריו של פרץ זכו לגרסאות כיסוי רבות, בהן של רונה קינן, שרון מולדאבי, דניאלה ספקטור, רות דולורס וייס, יוסי בבליקי, נועה שמר, אליוט, עינב ג'קסון כהן, מעין ליניק, ניר מהלמן, נטע אמיר, אייל עצמון, יהונתן גולדברג.
כלם מעשים בודדים - משירי אורי ברנשטיין (2009)
קונצרטה - אלבום אינסטרומנטלי, מסדרת הפרעת קשב (2012)
העברה:אופקים - קשת עגומה (2002)
חנוכלילי - שירי חנוכה מנוגנים על יוקולילי (2012)
סוף העולם השני שלי (2012)
המסע הארוך - (יחד עם אלעד שופן) פסקול לסרט של ערן קולירין (2004)
אקולוקו - פסקול למשחק המחשב אקולוקו (2008)
אחיי אתם - מוזיקה להצגת תיאטרון הבמה (2022)
אמצעים וכוונות - פסקול לפודקסט - אמצעים וכוונות, של מכון עקבות.
חללים - מוזיקה לבית חדש (2013)
אנדרטה - מוזיקה לאירוע 50 שנה לאנדרטת חטיבת הנגב (2014ֿ)
חמור עכשיו - מוזיקה לתערוכה - "חמור עכשיו", מוזיאון הנגב לאמנות (2015)
מצפור - (בהשתתפות דניאלה תורג'מן) מוזיקה לאירוע 50 שנה ל"מצפור ערד" של יגאל תומרקין בערד (2017)
דויד פּשֶפּיוּרקה (בפולנית: Dawid Przepiórka או David Przepiórka; 22 בדצמבר 1880–1940, ורשה), שחמטאי יהודי-פולני מוביל בתחילת המאה העשרים.
פשפיורקה היה אלוף פולין הראשון בשחמט, באליפות שנת 1926. הישגו הטוב ביותר היה מתחרות מינכן 1926, מקום ראשון לפני רודולף שפילמן ויפים בוגוליובוב.
באליפות העולם השנייה (והאחרונה) לחובבים שהתקיימה בשנת 1928 הגיע פשפיורקה למקום השני לאחר אלוף העולם לעתיד מקס אויבה.
פשפיורקה שיחק בנבחרתה האולימפית של פולין בשתי אולימפיאדות:
בשנת 1930, באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +7 -2 =4, בין היתר ניצח את יסטה סטולץ ומרסל דושאן.
בשנת 1931, באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג, בלוח השלישי השיג תוצאה של +6 -3 =8, בין היתר ניצח את מסימיליאנו רומי.
באולימפיאדות אלו זכה פשפיורקה בשתי מדליות קבוצתיות: מדליית זהב קבוצתית באולימפיאדה השלישית שהתקיימה בהמבורג ומדליית כסף קבוצתית באולימפיאדה הרביעית שהתקיימה בפראג.
במהלך הכיבוש הנאצי של פולין נכח פשפיורקה במפגש אסור של חוג השחמט של ורשה.
הגסטפו עצר את כל הנוכחים במפגש, והיהודים, כולל פשפיורקה, הוצאו להורג על ידי הגרמנים.
פורסם בעיתון Magyar Sakkvilág, בשנת 1926
דויד חוסואה חימנס סילבה (בספרדית: David Josué Jiménez Silva; נולד ב-8 בינואר 1986) הוא כדורגלן עבר ספרדי.
סילבה שיחק בעיקר כקשר מרכזי או התקפי, אך גם בעמדות של קיצוני או חלוץ שני.
יכולת המסירה שלו ותכונותיו בשמירה על הכדור זיכו אותו בכינויים "מרלין" ו-"אל מאגו" מצד חבריו לקבוצה והאוהדים.
הוא נחשב לאחד הקשרים הגדולים בדורו ולאחד מגדולי השחקנים בתולדות מנצ'סטר סיטי והפרמייר ליג.
סילבה החל את דרכו בקבוצת הנוער של ולנסיה.
בתחילת עונת הוא עלה לקבוצה הבוגרת.
במהלך העונה הוא הושאל עד סיומה לאייבר מהליגה השנייה על מנת לצבור ניסיון.
בקיץ 2005 הוא הושאל שוב, הפעם לסלטה ויגו.
לפני פתיחת עונת סילבה חזר לוולנסיה מההשאלה, וחתם לשבע שנים.
עונת 2006/2007 הייתה מוצלחת עבורו ועבור ולנסיה – הקבוצה נאבקה על האליפות בספרד והגיעה לרבע גמר ליגת האלופות.
במשחק הראשון מול צ'לסי ברבע הגמר, סילבה כבש שער בבעיטה ממרחק בתיקו 1-1, אך ולנסיה הודחה לאחר הפסד 1–2 בגומלין.
בחודש פברואר 2007 הוא נבחר לנבחרת החודש מטעם מגזיני הספורט האירופיים.
בעונת 2007/2008 זכה עם ולנסיה בתואר הראשון שלו בקריירה, גביע המלך.
בתחילת עונת 2008/2009 נעדר סילבה לתקופה ממושכת של כשלושה חודשים, עקב פציעה בקרסולו.
לאחר חזרתו מהפציעה הוא שב להיות שחקן מפתח בוולנסיה והבקיע ארבעה שערים עבור קבוצתו.
בעונת 2009/2010 הגיע סילבה ליכולת שיא עבורו - הוא הבקיע עשרה שערים ובישל 12 נוספים בכל המסגרות, וסייע לקבוצתו להעפיל למוקדמות ליגת האלופות, לאחר שנתיים בהן נעדרה מהמפעל.
במהלך שנותיו האחרונות בוולנסיה היה סילבה מבוקש על ידי מספר מועדונים בכירים מרחבי אירופה, ובסופו של דבר עבר בקיץ 2010 למנצ'סטר סיטי האנגלית, תמורת סכום של 32 מיליון אירו.
הוא ערך את הבכורה שלו במדי סיטי בתיקו 0-0 מול טוטנהאם ב-14 באוגוסט 2010. הוא היה שחקן חשוב בעונת 2010/11 של הסיטי והיה חלק משמעותי בזכייה בגביע ה-FA באותה עונה.
בעונה השנייה שלו בסיטי שמר סילבה על יכולתו הטובה מהעונה הקודמת, כבש שישה שערים בפרמייר ליג והיה מלך הבישולים בעונה, דבר שנתן לו מקום בנבחרת העונה של 2011/12. בנוסף, בישל את שער השוויון של אדין דז'קו בניצחון 2–3 על קווינס פארק ריינג'רס, שעזר לסיטי לזכות באליפות אנגליה אחרי 44 שנים.
בעונת 2013/14 זכה עם סיטי בפעם השנייה באליפות הפרמיירליג וכבש שבעה שערים באותה עונה, בנוסף לזכייה בגביע הליגה האנגלי.
עונת השיא שלו במדי סיטי הייתה עונת 2014/15, בה כבש 12 שערים.
ב-30 בנובמבר 2017 האריך את חוזהו במנצ'סטר סיטי עד 2020, באותה עונה סילבה היה דומיננטי בזכייתה של מנצ'סטר סיטי באליפות שלישית שלו עם הקבוצה.
סילבה כבש תשעה שערים באותה עונה תחת המאמן פפ גוארדיולה, וזכה למקום בנבחרת העונה של הפרמייר ליג.
בעונת 2018/2019 סיפק עוד עונה טובה כאשר מנצ'סטר סיטי זכתה באליפות שנייה ברציפות ובנוסף בגביע האנגלי ובגביע הליגה והשלימה טרבל מקומי.
לקראת עונת 2019/2020 מונה לקפטן של מנצ'סטר סיטי בעקבות עזיבתו של וינסנט קומפני את המועדון, בתום עונת 2019/2020 עזב את המועדון לאחר עשר שנים.
הוא נחשב על ידי רבים לאחד מגדולי שחקני מנצ'סטר סיטי בכל הזמנים.
ב-17 באוגוסט 2020, עבר סילבה בהעברה חופשית לריאל סוסיאדד.
ב-1 בנובמבר כבש שער בכורה בניצחון של סוסיאדד 1–4 על סלטה ויגו.
ב-27 ביולי 2023, לאחר שקרע את הרצועה הצולבת במהלך אימון קבוצתו, הודיע על פרישה מכדורגל בגיל 37.
בצעירותו היה סילבה מהשחקנים הבולטים בנבחרות הצעירות השונות של ספרד, וכבש עבורן שערים רבים.
בגביע העולם עד גיל 17 2003, בו השתתף יחד עם ססק פברגאס, זכה ב"כדור הארד" של השחקן השלישי המצטיין בטורניר.
ב-2004 זכה באליפות אירופה עד גיל 19.
זומן לסגל הנבחרת גם למונדיאל 2010, על ידי המאמן ויסנטה דל בוסקה.
הוא קיבל בטורניר זה דקות משחק מועטות יותר, אך היה שותף לזכייה הראשונה בתולדות הנבחרת במונדיאל.
לסילבה היה חלק משמעותי בזכייתה של ספרד ביורו 2012 ואף כבש את אחד השערים בגמר בניצחון 0–4 על איטליה.
ב-13 באוגוסט 2018 הודיע על פרישה מנבחרת ספרד.
סילבה נחשב לאחד השחקנים הבכירים בהיסטוריה של נבחרת ספרד והיה שותף בזכייה במונדיאל 2010 וביורו 2008 ויורו 2012.
דויד פרר (בספרדית: David Ferer; נולד ב-2 באפריל 1982) הוא טניסאי ספרדי מקצועי לשעבר.
בשיאו (8 ביולי 2013), דורג במקום השלישי בעולם בסבב ה-ATP.
דויד פרר נולד בשנת 1982 בשאביה, שבמחוז אליקנטה שבספרד, לאם בשם פילאר מורה בבי"ס יסודי, ואב בשם חיימה שעוסק בראיית חשבון.
לדויד אח גדול בשם חאבייר, מאמן טניס במקצועו, שהיה אלוף ספרד לנוער עד גיל 13.
בצעירותו סיפר פרר שבילדותו, מאמנו חאבייר פילאס נהג לנעול אותו בארון חשוך וקטן אם הוא לא התאמן מספיק חזק.
בגיל 17 החליט פרר כבר לפרוש מעשית מטניס, ועבר לעבוד בבנייה, אך לאחר שבוע בלבד נמלך בדעתו ושב לטניס.
פרר החל את דרכו כמקצוען בשנת 2000.
על אף שאינו מחזיק בנשק עיקרי מול שחקני הצמרת הנוספים, דויד פרר נחשב לאחד מהשחקנים החרוצים, העיקשים והכשירים ביותר בעולם.
פרר, הידוע בכינויו "הארנב" או "הקיר", מנצח משחקים רבים בעזרת משחק יציב ונקי מקו הבסיס, לצד נחישות גדולה ועבודת רגליים מיומנת.
על אף שאינו חובט בעוצמות גדולות, בדומה לשאר חבריו לצמרת, יכולתו להשאיר את הכדור במשחק ולשחק עמוק אל שטח היריב אפשרה לו להצליח גם על משטחי החימר וגם על המשטחים הקשים.
אף על פי שאינו חש בנוח לצד הרשת, עבודת הרגליים המהירה מאפשרת לו לצמצם את זוויות ההחזרה של היריב ולסיים את הנקודה כשיריבו רחוק ממרכז המגרש.
רוג'ר פדרר, ע"פ ראיונות מרובים, מחשיב את פרר כמחזיר ההגשות הטוב ביותר בסבב ה-ATP.
פרר משתמש במחבטים מבית היוצר של חברת "פרינס".
הדגם הספציפי שבו הוא משתמש נקרא PRINCE EX03 TOUR 1000 בשילוב עם גידי Luxilon big banger 16, שבהם משתמשים מרבית שחקני סבב ה-ATP.
כמו כן, פרר משתמש בלבוש והנעלה תוצרת חברת "לוטו" האיטלקית.
2002 הייתה שנת הפריצה של דוד פרר.
בתחילת השנה, כמרבית השחקנים המתחילים נאלץ לשחק בסבב הצ'לנג'ר ולעלות אט אט בדירוג העולמי.
עקב דירוג נמוך מדי לא נכנס לטורניר אליפות אוסטרליה הפתוחה, אך הצלחה בטורנירים הקטנים הובילה אותו להשתתף בסיבובי המוקדמות של אליפות צרפת הפתוחה, שם הודח כבר בסיבוב השני.
ביתר טורנירי הגרנד סלאם של השנה לא השתתף, שוב עקב דירוג נמוך מדי, אך הדירוג אפשר לו להיכנס לטורנירים קטנים יותר בסבב ה-ATP.
ביולי רשם את הגמר הראשון שלו באומאג שבקרואטיה, שם הפסיד בשתי מערכות לקרלוס מויה, אך כבר בספטמבר זכה פרר בתואר הראשון שלו בקריירה על משטח החימר בבוקרשט שברומניה.
את שנת 2002 סיים דוד פרר כמדורג ה-59 בעולם.
החל משנת 2003, ובעקבות העלייה בדירוג מאשתקד, השתתף פרר בטורנירים בכירים יותר בסבב ה-ATP.
עם זאת, לא נחל הצלחה מרשימה במיוחד בשנה זו.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח כבר בסיבוב הפתיחה.
טורנירי המאסטרס באינדיאן וולס, ובמיאמי ובעונת החימר שלאחריהם גם כן לא בישרו בשורות משמחות עבורו, שבמרבית הטורנירים הודח כבר בשלביו הראשונים, על אף שרשם את הניצחון הגדול בקריירה עד כה מבחינתו נגד אנדרה אגאסי בטורניר המאסטרס ברומא.
גם אליפות צרפת הפתוחה ווימבלדון הסתיימו בתוצאה דומה.
המשך השנה היה מעודד יותר, שהישג השיא היה במהלך חודש אוגוסט שבו הגיע לגמר בטורניר סופוט על משטח החימר.
עם זאת היכולת הטובה לא ידעה המשך, ובאליפות ארצות הברית הפתוחה הודח כבר בסיבוב הראשון.
את שנת 2003 סיים פרר כמדורג ה-71 בעולם.
2004 נפתחה במגמה זהה לקודמתה.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הודח כבר בסיבוב השני.
המעבר למשטח החימר לאחר מכן שיפר במעט את תוצאותיו עם רבעי גמר במס' טורנירים, אך באליפות צרפת הפתוחה הפסיד בארבע מערכות בסיבוב השני.
בווימבלדון, התסריט חזר על עצמו עם הדחה בסיבוב השני של הטורניר.
חציה השני של העונה היה מעט טוב יותר עם חצאי גמר בטורנירים בשטוטגרט (משטח חימר), פלרמו (משטח חימר) וליון (משטח קשה באולם), אך גם באליפות ארצות הברית הפתוחה לא רשם הצלחה, והפסיד בארבע מערכות לאמריקאי מרדי פיש בסיבוב הראשון.
את שנת 2004 סיים פרר כמדורג ה-49 בעולם.
על אף ששנת 2005 לא נפתחה טוב במיוחד, עם הדחות בסיבוב הראשון בשלושת הטורנירים הראשונים שלו, כולל באליפות אוסטרליה הפתוחה, שם הפסיד לדוד נלבנדיאן הארגנטינאי בחמש מערכות, המשך השנה בישר טובות עבור פרר.
חצי הגמר בטורניר המאסטרס במיאמי, הגמר בטורניר ולנסיה ולאחריו חצי הגמר בטורניר המאסטרס במונטה קרלו הובילו את פרר לראשונה בקריירה אל תוך רשימת 20 הטניסאים הבכירים בעולם.
היכולת הטובה נמשכה גם באליפות צרפת הפתוחה, שם העפיל עד שלב רבע הגמר, ששם הפסיד לאלוף אותה שנה, רפאל נדאל בשלוש מערכות.
עם זאת ההצלחה לא נמשכה גם בווימבלדון שם הודח כבר בסיבוב הראשון.
המשך העונה היה פחות מרשים.
הישג השיא היה חצי גמר בטורניר ניו הייבן שבוע לפני אליפות ארצות הברית הפתוחה, אך עם זאת הודח פרר בסיבוב השלישי באליפות ארצות הברית הפתוחה, כשהפסיד לדומיניק הרבאטי בארבע מערכות.
את שנת 2005 סיים פרר כמדורג ה-14 בעולם.
את שנת 2006 החל דוד פרר בטורניר אוקלנד שבניו זילנד שם נעצר רק ברבע הגמר, הישג זה הוביל אותו להיכנס בפעם הראשונה בקריירה להיכנס לדירוג עשרת הטניסאים הטובים ביותר.
אחרי הדחה בשמינית גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה על ידי פאבריס סנטורו, רשם הישגים דלים יחסית על המשטחים הקשים, שהישג השיא בהם היה חצי הגמר בטורניר מיאמי, שם הודח על ידי רוג'ר פדרר.
בעונת החימר, המשטח המועדף עליו, רשם פרר תוצאות טובות יותר עם רבעי גמר בטורניר מונטה קרלו והמבורג, אולם נחל הפסד מפתיע כבר בשלב הסיבוב השלישי של אליפות צרפת הפתוחה.
לאחר אליפות זו המשיך ישירות לטורניר ווימבלדון, שם הודח בסיבוב השלישי על ידי אלוף שנת 2002, לייטון יואיט בארבע מערכות.
על אף שרשם זכייה בטורניר שטוטגרט על החימר, המשך העונה לא האיר פנים לספרדי.
הישגי השיא שלו בתקופה זו היו רבע גמר בטורניר המאסטרס בסינסינטי (משטח קשה), ובבזל (משטח קשה באולם).
באליפות ארצות הברית הפתוחה הודח בסיבוב השלישי.
את שנת 2006 סיים פרר כמדורג ה-14 בעולם.
שנת 2007 החלה ברגל ימין עבור פרר עם זכייה בטורניר אוקלנד, אולם למרות הצלחה זו לא העפיל מעבר לשמינית הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה, שם הפסיד לאמריקאי מרדי פיש בארבע מערכות.
כחודש לאחר הטורניר, המשיך הספרדי לטורניר רוטרדם, שם נעצר רק ברבע הגמר על ידי מיכאל יוז'ני.
גם בטורניר אינדיאן וולס מאסטרס הודח בשלב רבע הגמר, הפעם על ידי נובאק ג'וקוביץ'.
בעונת החימר, רשם פרר הישגים טובים יותר עם רבע גמר בטורנירי מונטה קרלו מאסטרס והמבורג, וחצי גמר בברצלונה, אולם בטורניר החשוב ביותר בתקופה זו - אליפות צרפת הפתוחה, הודח בסיבוב השלישי על ידי פרננדו ורדאסקו.
בטורניר ווימבלדון, זמן קצר מאוחר יותר - הודח בסיבוב השני על ידי פול הנרי מת'יו בשלוש מערכות.
מיד לאחר ווימבלדון, שב פרר לחימר המוכר, שם זכה בטורניר בשטאד שבשוודיה.
השיפור ביכולת הביא לשיפור בתוצאות עם רבע גמר בטורניר אומאג (משטח חימר), ורבע גמר בטורניר סינסינטי מאסטרס (משטח קשה), בטורניר אליפות ארצות הברית הפתוחה אף העפיל עד לשלב חצי הגמר, שם נעצר על ידי המדורג מס' 3 נובאק ג'וקוביץ'.
היכולת הטובה נמשכה גם לאחר טורניר זה עם זכייה בטורניר טוקיו (משטח קשה באולם) ורבע גמר בטורניר פריז מאסטרס (משטח קשה באולם).
שבועיים מאוחר יותר, הגיע דוד פרר לאחת מפסגות הקריירה שלו : בטורניר המאסטרס קאפ, טורניר המכיל את שמונת המדורגים הבכירים בעולם, ניצח בשלב הבתים בשלושת משחקיו, כולל מול המדורג שלישי נובאק ג'וקוביץ', והמדורג שני רפאל נדאל.
המסע המופלא נעצר רק בשלב הגמר, שם הפסיד בשלוש מערכות למדורג ראשון רוג'ר פדרר.
את שנת 2007 סיים פרר כמדורג ה-5 בעולם.
כהרגלו פתח דוד פרר את העונה בטורניר אוקלנד, שם רשם רבע גמר.
גם באליפות אוסטרליה הפתוחה נעצר רק ברבע הגמר, על ידי אלוף הטורניר באותה שנה נובאק ג'וקוביץ', ועד לתחילת עונת החימר, לא נרשמו תוצאות מרשימות, למעט רבע גמר בטורניר דובאי.
על אף הפסד זה וההפסד בסיבוב השני של טורניר רוטרדם, העפיל פרר למקום ה-4 בדירוג העולמי, דירוג השיא בקריירת הטניס שלו.
בעונת החימר השיג את התואר הראשון לעונה זו בטורניר ולנסיה לאחר ניצחון על ניקולס אלמגרו בשלוש מערכות.
בטורניר ברצלונה העפיל גם כן לגמר, אך שם נעצר על ידי המדורג שני בעולם, והראשון בטורניר רפאל נדאל.
בטורניר אליפות צרפת הפתוחה הודח בשלב רבע הגמר על ידי הצרפתי גאל מונפיס בארבע מערכות.
לאחר טורניר זה, בחר לשחק בטורניר דן בוס שבהולנד על משטח הדשא, שם גם זכה בתואר, כשבדרך רשם ניצחונות על חואן מרטין דל פוטרו בחצי הגמר ומרק גיקל הצרפתי בגמר.
בטורניר ווימבלדון עם זאת הודח בסיבוב השלישי בחמש מערכות.
למרות הצלחות מסוימות על המשטחים הקשים בתחילת השנה, דוד פרר לא צלח את הסיבוב הראשון באולימפיאדת בייג'ינג.
הוא הודח בסיבוב הפתיחה על ידי הסרבי ינקו טיפסרביץ'.
גם בטורניר לאחר מכן, אליפות ארצות הברית הפתוחה לא צלח מעבר לסיבוב השלישי.
את שנת 2008 סיים פרר כמדורג ה-12 בעולם.
גם את שנת 2009 פתח פרר בטורניר אוקלנד.
הפעם רשם חצי גמר שהפסיד לאמריקאי סאם קוורי, מיד לאחר מכן באליפות אוסטרליה הפתוחה, הפסיד בסיבוב השלישי למרין צ'יליץ'.
המשך מסעו על המשטחים הקשים הניב תוצאות דומות עם חצי גמר בטורניר יוהנסבורג, וגמר בדובאי, שם הפסיד לשארדי ולג'וקוביץ' בהתאמה.
את עונת החימר פתח בטורניר מונטה קרלו, שם הפסיד לעמיתו הספרדי פרננדו ורדאסקו בסיבוב השלישי.
בטורניר ברצלונה, שלאחריו, רשם הישג טוב יותר שהגיע עד שלב הגמר, שם נעצר רק על ידי המדורג ראשון בטורניר ובעולם, רפאל נדאל, בשתי מערכות.
לאכזבתו הרבה לא רשם תוצאות טובות מכך, ובאליפות צרפת הפתוחה הודח על ידי פינליסט אותה שנה רובין סודרלינג בסיבוב השלישי.
על תוארו בדן בוס על משטח הדשא, לא הצליח להגן, כשהודח בשלב רבע הגמר.
גם בווימבלדון לא האריך ימים והודח בסיבוב השלישי.
למרות הופעה בחצי הגמר של טורניר המבורג על החימר האהוב, לא הצליח לרשום תוצאות טובות במחצית השנייה של השנה - ששיאה הוא אליפות ארצות הברית הפתוחה, שם הודח לצערו, כבר בסיבוב השני.
את שנת 2009 סיים פרר כמדורג ה-17 בעולם.
פתיחת 2010 הייתה מעט מאכזבת מבחינת הספרדי.
פרר הפסיד בסיבוב השני של טורניר אוקלנד וכן באליפות אוסטרליה הפתוחה, אולם בטורניר יוהנסבורג העפיל עד לשלב חצי הגמר, שם הפסיד בשתי מערכות.
בעונת החימר כבר רשם תוצאות טובות בהרבה : גמר בטורניר בואנוס איירס, וזכייה בטורניר אקפולקו, שבו גבר על חואן קרלוס פררו בשלוש מערכות.
כמו כן רשם הספרדי חצי גמר בטורניר מונטה קרלו, ברצלונה, גמר ברומא וחצי גמר במדריד.
אולם באליפות צרפת הפתוחה הודח במפתיע כבר בסיבוב השלישי על ידי האוסטרי יורגן מלצר בשלוש מערכות.
פרר המשיך ישירות לטורניר ווימבלדון, שם הודח בשמינית הגמר על ידי רובין סודרלינג.
בתקופת ההכנה לאליפות ארצות הברית הפתוחה, לא רשם תוצאות מרשימות למדי, כשלא צלח את שלב שמינית הגמר באף אחד מהטורנירים, וכן גם בטורניר הסלאם האחרון של העונה.
עם זאת, מאוחר יותר בעונת האולמות - רשם זכייה בטורניר ולנסיה לאחר שגבר בגמר על עמיתו הספרדי מרסל גרנולרס.
את שנת 2010 סיים פרר כמדורג ה-7 בעולם.