tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מנדליקובה הייתה שותפה לזכייתה של נבחרת צ'כוסלובקיה בגביע הפדרציה שלוש פעמים ברציפות בשנים 1983 - 1985.
בשנת 1994 זכתה מנדליקובה להיכלל בהיכל הטניס הבינלאומי.
בשנת 1978 הגיעה מנדליקובה למקום הראשון בעולם לנערות בדירוג ה-ITF (הפדרציה הבינלאומית לטניס) ובכך הייתה לספורטאית הראשונה שזוכה בתואר זה.
בשנת 1980 זכתה מנדליקובה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחון על וונדי טורנבול מאוסטרליה.
הייתה זו הזכייה הראשונה שלה בטורניר גראנד סלאם.
אותה שנה, היא הגיעה לשלב הגמר באליפות ארצות הברית הפתוחה.
בשלב הגמר היא הפסידה לכריס אוורט מארצות הברית.
בשנת 1981 זכתה מנדליקובה באליפות צרפת הפתוחה לאחר ניצחון בשלב חצי הגמר על כריס אוורט ובשלב הגמר על סילביה האניקה ממערב גרמניה.
אותה שנה, באליפות וימבלדון היא הפסידה בשלב הגמר לאוורט.
בשנת 1982 באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידה מנדליקובה בשלב הגמר שוב לכריס אוורט.
בשנת 1983 זכתה מנדליקובה לראשונה, מתוך שלוש זכיות רצופות ביחד עם נבחרת צ'כוסלובקיה בגביע הפדרציה.
בשנת 1984 בטורניר שנערך באוקלנד, ארצות הברית ניצחה מנדליקובה את מרטינה נברטילובה מארצות הברית והנחילה לה הפסד ראשון לאחר 54 ניצחונות רצופים, שני ניצחונות פחות מהישג השיא של אוורט.
לאחר הפסד זה נברטילובה פתחה ברצף של 74 ניצחונות רצופים, השיא הנוכחי.
בשנת 1985 זכתה מנדליקובה באליפות ארצות הברית הפתוחה ובכך הייתה לשחקנית השנייה אחרי טרייסי אוסטין מארצות הברית שהצליחה לנצח בטורניר אחד את שתי המדורגות ראשונות בעולם, אוורט ונברטילובה.
היא ניצחה את אוורט בשלב חצי הגמר בשתי מערכות (1 בעולם) ואת נברטילובה בשלב הגמר בשלוש מערכות (2 בעולם).
בשנת 1986 ניצחה מנדליקובה באליפות צרפת הפתוחה בשלב רבע הגמר את שטפי גראף מגרמניה למרות נקודת משחק של גראף במערכה השנייה.
גראף זכתה ב-4 טורנירים על חימר אותה שנה וניצחה את כל השחקניות הגדולות בעולם באותה העת (נברטילובה, אוורט, מנדליקובה, קודה קילש וגבריאלה סבטיני מארגנטינה).
חודש לאחר מכן, באליפות וימבלדון ניצחה מנדליקובה בשלב חצי הגמר את אוורט, ובכך "נקמה" את הפסדה בגמר ב-1981. בשלב הגמר היא הפסידה לנברטילובה.
נוסף לכך, ביחד עם וונדי טורנבול הן הפסידו לנבטילובה ופם שרייבר בגמר זוגות וימבלדון.
חודשיים לאחר מכן, באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידו שוב מנדליקובה וטורנבול בשלב הגמר לנברטילובה ושרייבר.
בסוף השנה, היא זכתה לבסוף ביחד עם טורנבול באליפות סבב ה-WTA בזוגות, לאחר ניצחון על שני הזוגות המדורגים ראשונים בעולם, בשלב חצי הגמר על נברטילובה ושרייבר ובשלב הגמר על קלאודיה קודה קילש והלנה סוקובה.
בשנת 1987 זכתה מנדליקובה באליפות אוסטרליה הפתוחה לאחר ניצחון בשלב הגמר על נברטילובה בשתי מערכות.
בשנת 1988 בניסיון להגן על תוארה מאליפות אוסטרליה הפתוחה היא הגיעה לשלב רבע הגמר והפסידה לגראף שזכתה באליפות ובשנתיים שלאחר מכן.
בשנת 1989 זכו מנדליקובה ונברטילובה באליפות ארצות הברית הפתוחה בזוגות לאחר ניצחון בשלב הגמר על שרייבר ומרי ג'ו פרננדז.
בשנת 1990 פרשה מנדליקובה מטניס מקצועני.
לאחר מכן, היא החלה בקריירת אימון מצליחה.
בין יתר השחקניות שהיא אימנה ניתן לציין את יאנה נובוטנה (9 שנים).
אביה של מנדליקובה הוא וילֶם מנדליק (Vilém Mandlík), אצן שהשתתף בשתי אולימפיאדות (מלבורן 1956 ורומא 1960) והגיע לשלב חצי הגמר בריצת 200 מטר במלבורן.
בשנת 1986 היא התחתנה בפראג עם מסעדן אוסטרלי, יאן סדלאק ולאחר שנתיים הם התגרשו, תקופה קצרה לאחר שקיבלה אזרחות אוסטרלית.
ביוני 2002 היא ילדה תאומים.
אביהם של התאומים הוא חבר, שאינו מעורב בחינוך ובגידול שלהם.
כיום היא חיה עם בת זוגה, מאמנת כושר, ליז רסגווי.
האנה קרולינה יונגברי (; נולדה ב-8 בינואר 1979 באומאו) היא כדורגלנית עבר שוודית ששיחקה בעמדת החלוצה.
יונגברי נחשבה לאחת מהכדורגלניות האירופאיות הטובות בדורה, כשההוכחה לכך היא המקום השלישי בו סיימה בקרב על פרס כדורגלנית השנה בעולם ב-2003. בזמן פרישתה, הייתה יונגברי למלכת השערים של נבחרת שוודיה בכל הזמנים עם 72 שערים ב-130 הופעות.
יונגברי החלה את הקריירה הבוגרת שלה כבר כשהייתה בת 15, כשהתחילה לשחק בסונאנו מליגת העל השוודית ב-1994. שנתיים לאחר מכן, ב-6 בפברואר 1996, ערכה את הופעת הבכורה שלה בנבחרת שוודיה במשחק הניצחון 0-8 על ספרד.
יונגברי וחברתה לחוד השוודי, ויקטוריה סוונסון, נחשבו לאחד מצמדי החלוצות הטובים בעולם, כשהן חולקות ביניהן 140 שערים בינלאומיים (72 ליונגברי ו-68 לסוונסון).
לאחר ארבע עונות בסונאנו, עברה יונגברי לקבוצת הצמרת, אומאו.
באותן ימים, הייתה יונגברי אחת מהכדורגלנית המקצועיות היחידות בליגה השוודית הראשונה.
בקיץ 2001, נסעה יונגברי עם נבחרתה לאליפות אירופה שנערכה בגרמניה, שם הובילה את שוודיה עד לגמר (הפסידה לגרמניה) ואף נבחרה לשחקנית המצטיינת של הטורניר.
שנה לאחר מכן, היא קבעה את שיא הכיבושים לעונה בליגה השוודית, כשהבקיעה 39 שערים ב-22 משחקים (ממוצע של 1.78 שערים למשחק), והובילה את קבוצתה לאליפות שוודיה.
בעקבות הישגיה בליגה, היא נבחרה לכדורגלנית השנה בשוודיה.
שנה לאחר מכן, במסגרת הגביע העולמי, היא כבשה שלושה שערים ובישלה אחד, והצליחה להוביל את שוודיה עד לזכייה במקום השני בטורניר (דירוג השיא של הנבחרת).
במשחק הגמר נגד גרמניה היא כבשה את שער היתרון, אך הגרמניות הצליחו להפוך את התוצאה ולנצח 2-1. באותה שנה ובשנה שאחריה, היא זכתה עם אומאו במפעל הקבוצות היוקרתי ביותר באותן ימים - גביע אופ"א.
בזכייה הראשונה היא הייתה שותפה בכירה להישג, כשלזכותה שלושה שערים במשחקי הגמר.
בעקבות יכולותיה הגבוהות, קיבלה יונגברי הצעה מפתיעה מנשיא קבוצת כדורגל הגברים האיטלקית, פרוג'ה, להצטרף אליו ולחתום בקבוצה.
יונגברי וסוונסון (שגם היא זכתה להצעה דומה), דחו את העסקה מחשש ל"תעלול שיווקי".
ב-2007 זכתה יונגברי להופיע ביחד עם אגדות הכדורגל השוודי, תומאס ראבלי ונילס לידהולם, על בולי המדינה במסגרת חגיגות מאה שנים להתאחדות הכדורגל השוודית.
באוגוסט 2009, לאחר שכבשה 196 שערים ב-227 משחקים באומאו, הודיעה יונגברי על פרישה מכדורגל עקב פציעה בברך.
הפציעה הופיעה ליונגברי כבר ב-2004, אך הפעם היא ורופאיה החליטו לא להסתכן, ולכן היא נאלצה לפרוש.
מיד לאחר פרישתה היא התמנתה לעוזרת מאמן באומאו, והחלה ללמוד פיזיותרפיה באוניברסיטת אומאו.
היא סיימה את לימודיה ביוני 2012 והחלה לעבוד כמאמנת כושר אישית.
האנה מיקולאייבנה הוֹפְּקוֹ (באוקראינית: Ганна Миколаївна Гопко; נולדה ב-4 במרץ 1982, האנאצ'יבקה, פרמישליאן, מחוז לבוב) היא חברת הפרלמנט של אוקראינה ומכהנת בו בתפקיד יושבת ראש ועדת החוץ.
כמו כן, מכהנת הופקו בוועד המנהל לרפורמות של המועצה הלאומית לרפורמות ושל המרכז למלחמה בשחיתות (AntAC).
הופקו נולדה בהאנאצ'יבקה במחוז המשנה פרמישליאן, במחוז לבוב.
בשנת 2004 השלימה לימודי תואר שני בעיתונות בינלאומית באוניברסיטת לבוב ודיפלומה על הישגים בהוראת אקולוגיה מהמיזם לחינוך אזרחי (CEP).
בשנת 2008 השלימה את התוכנית למנהיגות בבית הספר לבריאות הציבור של אוניברסיטת ג'ונס הופקינס.
בשנת 2009 השלימה תואר דוקטור בתקשורת חברתית באוניברסיטת טראס שבצ'נקו בקייב.
בשנת 2012 למדה בבית הספר האוקראיני למדע המדינה.
בין השנים 2005 ל-2007 עבדה הופקו כמנהלת תקשורת של רשת הפעולה האזרחית של אוקראינה (UCAN/ISC), מוסד ללא כוונת רווח בקייב שמשמש קבלן של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי (USAID).
היא הובילה מיזמי הכשרה של עיתונאי סביבה במחוז דונצק, בבלארוס, ובקזחסטן.
בשנת 2009 נמנתה על מייסדי מרכז השתדלנות האזורי "Life" (אשר משמש כַַּשותף האוקראיני של ארגון הבריאות העולמי, ושל יוזמות הקשורות להפחתת השימוש בטבק) ושימשה סמנכ"ל הארגון עד אפריל 2012. בשנת 2009 החלה לשמש מתאמת מדיניות ב"קואליציה הלאומית של מלכ"רים ויוזמות למען אוקראינה נקייה מעשן".
בתקופת עבודתה ב"קואליציה" עודדה את חקיקתם של 5 חוקים נגד עישון, בהם איסור גורף על פרסום מוצרי טבק; איסור על עישון במקומות ציבוריים; והעלאת מיסוי הטבק באוקראינה.
לפי דו"ח ארגון הבריאות העולמי משנת 2011, אוקראינה עברה מהמקום הרביעי בעולם בשכיחות עישון למקום ה-29. בינואר 2012 התמנתה לחבר הנאמנים של בית החולים הלאומי לילדים אוחמאדיט.
בין השנים 2010 ל-2012 שימשה הופקו יועצת לוועדת הפרלמנט האוקראיני למוסר, רוחניות, ובריאות הציבור.
בין ינואר 2011 לספטמבר 2014 עבדה הופקו כמומחית שתדלנות במכון להשכלה פוליטית (בסמינרים להכשרת עוזרים ויועצים לחברי פרלמנט) וכן במכון הלאומי לדמוקרטיה (NDI) בוושינגטון די.
בין פברואר לספטמבר 2014 אף שימשה מרַכּזת יוזמת חבילת הרפורמות להמרצה.
בשנת 2014, בעומדה בראש רשימת עזרה עצמית, נבחרה הופקו לפרלמנט האוקראיני, ומונתה לעמוד בראש הוועדה לענייני חוץ.
היא תמכה באשרור אמנת רומא בעניין בית הדין הפלילי הבינלאומי, באומרה: "זוהי הפגנת מוכנות לבניית מדינת שלטון חוק, שבה ניתן להעניש על פשעים נגד האנושות ועל רצח עם".
ב-31 באוגוסט 2015 סולקה מן המפלגה בשל תמיכתה בתיקונים לחוקת אוקראינה שהיו מובילים לביזור סמכויות ולהגברת כוחם של הבדלנים הפרו-רוסיים השולטים בשטחים בדונבאס.
פרס הדמוקרטיה של המכון הלאומי לדמוקרטיה, וושינגטון.
תעודת הצטיינות (Certificate of Merit), 2014, סמינר המנהיגות של אוניברסיטת ג'ורג'טאון
הוגה עולמית בולטת (2014), כתב העת Foreign Policy.
האנה קמבל גרנט גורדון היא שחקנית סקוטית.
גורדון מוכרת בבריטניה מהופעותיה בטלוויזיה בין השאר בסיטקום "My Wife Next Door" (מ-1972), בסדרת הדרמה "על אדונים ומשרתים" (1974-1975), בסדרת הטלוויזיה "Telford's Change" (מ-1979), "חשבון משותף" (1989-1990) והופעתה בפרק האחרון בסדרה הקומית "רגל אחת בקבר".
גורדון נולדה באדינבורו, בתם של האנה וויליאם מונרו גורדון.
היא למדה משחק ב"אקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה" בגלאזגו.
עם סיום לימודיה עבדה במשך שנה בתיאטרון רפרטוארי בדנדי.
זמן קצר לאחר מכן התיישבה בלונדון ובאמצע שנות השישים של המאה העשרים החלה להופיע בטלוויזיה.
בין התוכניות בהם השתתפה היו סדרת המדע בדיוני "Out of the Unknown", מחזות במסגרת "The Wednesday Play", סדרת הטלוויזיה "דייוויד קופרפילד" עיבוד לספר באותו שם, והתוכנית "Thirty-Minute Theatre".
בשנים 1966 ו-1967 שיחקה בתפקיד קירסטי בסדרה "דוקטור הו" בפרקים "The Highlanders", וב-1969 השתתפה בסדרת הטלוויזיה לילדים "Jackanory".
ב-1967 הופיעה על במת התיאטרון במחזה "Spring and Port Wine", וב-1970 גילמה את אותה דמות בגרסה הקולנועית של המחזה.
ב-1972 שיחקה לראשונה בתפקיד ראשי בסיטקום "My Wife Next Door" לצדו של ג'ון אלדרטון.
אחרי שנה של הפסקה מעבודתה ב-1974 חזרה גורדון להופיע בטלוויזיה.
תפקידה הראשון היה בסדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים" בתפקיד וירג'יניה המילטון שבהמשך הסדרה התחתנה עם לורד בלאמי.
ב-1979 השתתפה בדרמה נוספת "Telford's Change".
הופעות נוספות שלה בשנות השבעים היו בסדרה "Play for Today", "המשכנעים!" ובפרק חג המולד של 1973 של המופע "מורקמב ווייז".
בשנים 1989 ו-1990 כיכבה בתפקיד מנהלת בנק לצדם של פיטר איגן וג'ון בירד בסיטקום "חשבון משותף" של ה-BBC.
היא דיבבה את הדמות הייזנת'ליי בעיבוד הקולנועי ל"גבעת ווטרשיפ" (1978).
תפקידים נוספים שלה בקולנוע היו בסרט "אלפי, דרלינג" (1975) ובסרט "איש הפיל" (1980) בתפקיד אשתו של אנתוני הופקינס.
ב-2008 השתתפה בסרט "ארוס עליה" בתפקיד אמו של קווין מק'קיד.
ב-1981 כיכבה גורדון בדרמה "Miss Morison's Ghosts" יחד עם ונדי הילר.
היא הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Goodbye, Mr Kent" (ב-1982), בעיבוד לספר "משפחתי וחיות אחרות" (1981), בסדרה "טאגארט" (1983) ובסדרת המתח "ג'ונתן קריק" (1988).
החל משנת 2000 שיחקה בתפקידי אורח בסדרה "רציחות במידסומר" (2000), ב"בחזרה לאחוזת העמק" (2002), ובסדרה "Heartbeat" (ב-2004).
בשנת 2000 גילמה גורדון את גלייניס, האישה שהורגת את ויקטור מלדרו, בפרק האחרון בסיטקום "רגל אחת בקבר".
בין השנים 1998 ו-2002 הנחתה גורדון את שעשועון הטלוויזיה "Watercolour Challenge" של ערוץ 4.
בפרק חג המולד 2007 של אופרת הסבון "River City" שיחקה גורדון בתפקיד רוז, בעלת מלון שמצילה את ארצ'י ביוקנן מנפילה מצוק.
בפרק האחרון בעונה השביעית של הסדרה "הנוכלים" (2011) גילמה גורדון אהובה לשעבר של אלברט סטולר.
ב-2015 השתתפה גורדון בסדרת הפשע "בלתי נשכח" של ITV בתפקיד גרייס גריבס, אשתו של הכומר רוברט גריבס.
האנה גורדון הייתה המספרת של "פטר והזאב" מאת סרגיי פרוקופייב בקונצרט חג המולד עם התזמורת הקאמרית קורניתיאן שנערך ב-14 בדצמבר 2007 בכנסיית סנט ג'יימס, פיקדילי לונדון.
ב-2008 הייתה גורדון הקריינית בקונצרט הפתיחה של הפסטיבל הבינלאומי באדינבורו ב"עלייתה ונפילתה של העיר מהגוני" מאת קורט וייל וברטולט ברכט ב"אשר הול" .
בהופעה השתתפו התזמורת הסקוטית הלאומית, מקהלת פסטיבל אדינבורו, הנשים מ"האקדמיה המלכותית הסקוטית למוזיקה ולדרמה" ושמונה סולנים.
במרץ 2009 קראה גורדון ברדיו ה-BBC את הרומן "Family Money" מאת נינה באודן .
במהלך שנות השמונים הייתה גורדון הפנים של רשת הסופרמרקטים "Safeway" בבריטניה.
היא הופיעה בכל הפרסומות בטלוויזיה, הייתה קריינית בפרסומות ברדיו והשתתפה בפתיחת חנויות.
ב-1970 התחתנה גורדון עם הצלם נורמן ווריק ולבני הזוג נולד בן.
הם היו נשואים עד למותו ב-1994. היא נשואה לרוברט למפיט.
האנה מיטשל הייתה סופרג'יסטית וסוציאליסטית אנגליה.
מיטשל נולדה באזור כפרי למשפחה ענייה בדרבישייר.
בגיל 14, לאחר שבועיים בלבד של לימודים בבית הספר, היא עזבה את בית הוריה לעיר בולטון השכנה, שם עבדה כתופרת וכמשרתת.
מיטשל הפכה לסופרג'יסטית פעילה, הייתה חברת מפלגת הלייבור, סופרת ודמות ציבורית בעיר מנצ'סטר.
מיטשל נולדה בשנת 1871 בשם האנה מריה וובסטר (Hannah Maria Webster); הייתה הרביעית מבין שישה אחים ואחיות.
באוטוביוגרפיה שלה היא ציינה כי אביה קיבל השכלה יחסית סבירה לימים ההם.
הוא ידע קרוא וכתוב, מעט חשבון אבל בעיקר חבב ציור.
גם לאמא של מיטשל הייתה השכלה זהה, ואף על פי שכבר בגיל 12 עבדה כמשרתת, היא יכלה ללכת לבית ספר של יום ראשון ולקחת חלק בחיי החברה של הכפר.
מיטשל טענה שאמא שלה לא שמחה משנולדה לה הילדה הרביעית, ומשנולדו אחריה עוד שניים, המצב בבית היה ללא נשוא.
החיים במשק היו קשים מאוד ללא מכונות שיקלו על העבודה וללא משאבים כלכליים או אפשרות לשכור כוח עבודה נוסף.
מיטשל תיארה את אמהּ כאישה אובססיבית לניקיון שהייתה מסוגלת לקרצף את החזירים שבמשק בשאריות הסבון בימי הרחצה.
אבל ללא ספק, טענה מיטשל, אמא שלה לא הייתה בנויה לחיים בחווה מבודדת כל כך.
לא הייתה לה חיבה לבעלי חיים, ובעיקר לא למרוץ היומיומי הכולל חליבה, האכלת העגלים, העופות והחזירים, כשהידיעה שבינתיים הבית מתמלא בלכלוך ובבוץ מעבירה אותה על דעתה.
מיטשל תיארה את אמא שלה באופן שמבהיר עד כמה היחסים ביניהן היו קשים ומרוחקים.
האם נטתה להתפרצויות אלימות גם בשל דבר של מה בכך והייתה מגרשת את כולם מהבית למשך שעות.
לעיתים נאלצו מיטשל ואחיה המפוחדים, תדיר, לישון באסם למשך כמה לילות.
לדברי מיטשל, אביה היה ג'נטלמן שחולשתו היחידה הייתה הכניעות שלו לאשתו, שהלכה והתעצמה ככל שרבו הילדים.
האב לא היה מסוגל להתמודד עם הסערות שאשתו חוללה וגם לא להגן על ילדיו.
מיטשל כתבה כי הוא היה הראשון לעזוב את הבית והאחרון לחזור אליו לאחר שנרגעו הרוחות.
אביה ואחיו לימדו את כל הילדים לקרוא.
מיטשל העידה על עצמה שהיא חובבת ספרות מושבעת, ולעיתים קרובות הספרים היו המקור היחיד ממנו יכלה ללמוד.
הדוד לימד את מיטשל לכתוב, ובעצמה לימדה את אחיה הצעירים קרוא וכתוב באמצעות שיטה שפיתחה בעצמה, אולם היא הודתה שלא הצליחה ללמד אותם לאהוב לקרוא.
בית הספר הקרוב ביותר היה רחוק מדי והיה צורך להישאר בו בתנאי פנימייה, ולכן הוחלט שהילדים ילמדו בתורות: קודם שני האחים הגדולים.
במשך שנתיים נעדרו האחים למשך השבוע והיו חוזרים בסופי השבוע, מה שסיפק למיטשל הזדמנות להרחיב את השכלתה בתמורה לעבודות שעשתה במקומם.
לאחר כשנתיים, היה אמור להיות תורן של ליזי (Lizzie) ומיטשל, האחיות הגדולות, ללכת אל בית הספר, אולם אם המשפחה התנגדה באומרה שהיא זקוקה לאחת מהן לעזרה בבית.
לדאבון לבה של מיטשל, היא הייתה זאת שאמורה להישאר בבית עד שליזי תסיים את לימודיה.
מיטשל כותבת כי מעולם לא דובר בבית על "השכלה" אלא רק על "ללמוד קצת", אולם עבורה זה היה המפתח ל"בית האוצר של הלמידה".
אכזבתה של מיטשל הפתיעה את הדוד שלה, משום שעל פי רוב ילדים משתדלים להימנע מלחבוש את ספסל הלימודים בכל הזדמנות, בניגוד לה.
הדוד הסכים להתייצב מול אמהּ של מיטשל ולנסות לשכנעה לאפשר למיטשל ללמוד.
האם הסכימה לבסוף, בחוסר רצון בולט, והאחיות נשלחו אל בית הספר.
אולם החורף היה קשה וקר, בית הספר לא היה מחומם כראוי, והאחיות היו חולות לעיתים תכופות ונשלחו הביתה כעבור שבועיים בלבד.
ליזי נשלחה לבית ספר מרוחק עוד יותר בו בילתה גם בסופי השבוע, ומיטשל נותרה בבית כשהאם מבטיחה לה שכעבור שנתיים יגיע תורה.
שוב יצא הדוד לעזרתה ורכש עבורה חוברות עבודה מה שביסס עוד יותר את יכולותיה האוטודידקטיות של מיטשל.
ליזי סיימה את לימודיה כעבור שנה בלבד ונותרה בעיר לעבוד בעבודה שסידרה לה האם: שוליה לתופרת.
ושוב לא נשלחה מיטשל אל בית הספר כמובטח.
האם טענה כי מיטשל למדה מספיק ועליה להניח לספרים ולמצוא עבודה.
מיטשל תארה את עצמה כנערה ביישנית, חסרת נימוסים בסיסיים, לא נאה ולא מושכת, ובשל העבודה הקשה שהיה עליה לעשות, גם כבעלת בריאות רופפת.
עד מהרה נאלצה מיטשל לעבוד במשך 16 שעות ביום בחווה בשל פועלים שהגיעו לשפץ חלק מהאחוזה שבית המשפחה היווה חלק ממנה.
האם נהגה להכותה ולגעור בה, מה שהביא להתמוטטותה של מיטשל.
ליזי שבה הביתה אחרי שנתיים בתור תופרת מוכשרת מאוד.
היא נהגה לתפור את בגדיהם של כל בני המשפחה באמצעות מכונת התפירה שנרכשה עבורה, מה שסייע לה לקבל יחס חם ורך יותר מאשר אחותה.
מכאן ואילך, כתבה מיטשל, היחסים בינה לבין אמה נותרו עד לסוף חייה של האם, קשים ורוויי עוינות.
גם כאשר מיטשל סעדה אותה בזקנתה, האם, שנפטרה בגיל 90, לא הכירה לה תודה ולא הביעה את הערכתה למורת רוחה של מיטשל, ואף המשיכה לומר לה שהיא הכישלון החרוץ ביותר מבין כל ילדיה.
האם רצתה שכל ילדיה ילמדו מקצוע, והציפייה הייתה שמיטשל תלמד מליזי את סודות התפירה.
אולם מיטשל תיעבה תפירה אף יותר משתיעבה את עבודות הבית וסירבה ללמוד מאחותה.
אי לכך, מיטשל נשלחה לעיר על מנת להיות שוליה של זוג נכה ומבוגר.
מיטשל נהנתה לחיות בבית הזוג, שהתייחס אליה בחיבה רבה יותר מזו שקיבלה בבית.
היא נהנתה מעבודתה כתופרת ואף הורשתה ללמוד בימי ראשון.
זה נמשך שנה בלבד, ושוב נקראה מיטשל לשוב הביתה על מנת להיות לעזר בניהול החווה במקום להישלח אל בית הספר.
החיים בבית היו בלתי נסבלים ומיטשל החליטה לברוח.
מיטשל כתבה כי ככל שאמא שלה התאמצה להכניסה לתבנית, כך גדלה נחישותה של מיטשל להישאר נאמנה לעצמה.
המצב הגיע לקיצוניות כזאת שיום אחד, לאחר ששוב הוכתה על ידי אמה עם מקל, מיטשל זרקה את המקל לאש והדפה אותה מעליה.
מיטשל קיבלה מאביה את הסכמתו לעזיבתה ואף סכום כסף קטן והיא החלה במסעה הרגלי, מהלך עשרה מייל לבית אחיה הנשוי.
הפרידה מאחיה, מאביה ומהדוד הייתה לה קשה, והיא סברה שאינה מצוידת כהלכה לחיים עצמאיים: ללא השכלה פורמלית וללא מיומנויות.
מיטשל בת ה-14 חשה מעט הקלה מהידיעה שלא תצטרך לסבול יותר את ידה הקשה של אמה, אבל, כתבה: .
מיטשל הגיעה לבית אחיה ואשתו בעיירה אשטון (Ashton-under-Lyne ), שאוכלסה בעיקר על ידי בני מעמד הפועלים.
בעיירה היו נשים רבות שעבדו במפעלי הכותנה.
הללו שמחו בעזרה בעבודות הבית ומיטשל החלה לעבוד ולפרנס את עצמה.
מיטשל החלה לעבוד בתור משרתת בבית מנהל בית ספר, מה שאפשר לה להמשיך ולקרוא ספרים.
אחר כך החלה לעבוד בשכר מעט גבוה יותר בתור עוזרת לתופרת, והודיעה על התפטרותה מבית המנהל.
בעלת הבית ציוותה עליה לנקות עוד, ומיטשל חשה שיש לה הזדמנות לעמוד על זכויותיה.
מיטשל החלה להתמחות בתפירה וכך מצאה בכל פעם עבודה מכניסה יותר, תוך כדי השקעה בחוברות עבודה לשיפור כתיבתה.
לא תמיד נותר לה מספיק כסף על מנת לאכול, אבל, כתבה מיטשל, היא פגשה נשים טובות ורחמניות שהאכילו אותה ודאגו לה ללא תמורה.
בד בבד החלה מיטשל להיות מודעת יותר ויותר לקולות הקוראים לקצר את שעות העבודה.
מיטשל השתתפה באספה שקראה להעניק חצי יום חופש שבועי לכל העובדים בכל החנויות.
בין הנואמים היה A.H.Scott, לימים נציג העיירה בפרלמנט.
מיטשל ועוד כמה מחברותיה חששו להגיע לאספה משום שהיא החלה לפני שהסתיים יום העבודה בן 12 השעות שלהם, אלא שבעלי המתפרה ישבו במקום היחיד שנותר בו מקום גם להן.
למרות חששן מפיטורין, זה לא קרה.
באחד מהבתים בהם שכרה חדר, פגשה מיטשל סוציאליסט שהכיר לה את כתיבתו של רוברט בלצ'פורד (Robert Blatchford) שעוסקת בתעשיות המעסיקות עובדים בתנאים לא אנושיים ובמשכנות העוני.
מאוחר יותר, בלצ'פורד ועוד כמה שותפים הקימו את "הקלריון" (The Clarion), "השופר", שבועון שהתמקד בסוציאליזם בריטי-מקומי.
מיטשל כתבה כי החלה להצטרף למפגשים של הסוציאליסטים מרוב בדידות.
היא שמעה נאומים רבים ופגשה את העיתונאית הסוציאליסטית קתרין גלז'יאר (Katharine Glasier).
הזדהותה העמוקה של מיטשל עם דברי הנואמת, גרמו למיטשל להתחיל להפיץ את הבשורה הסוציאליסטית בעצמה בקרנות רחוב.
היא פגשה סוציאליסט נוסף שהתאכסן באותו בית, חייט בשם גיבון מיטשל (Gibbon Mitchell 1945-1869) וכעבור שנתיים הם נישאו ואף רכשו בית משל עצמם.
חיי הנישואים גרמו למיטשל להעמיק את התעניינותה בנושא אמצעי מניעה כחלק מהיכולת של חסרי היכולת לעזור לעצמם, כדבריה, וכדרך הבטוחה ביותר לנשים לשמור על עצמאות כלשהי.
למרות דעותיה המתקדמות, בתור אישה נשואה, נפל עול הבית על כתפיה בלבד, בנוסף לעבודתה כתופרת.
לתדהמתה, כתבה מיטשל, כל אותם דיבורים של גברים סוציאליסטים בשבח החירות, השוויון והחופש נותרו בגדר דיבורים כשזה הגיע לארוחות יום ראשון בביתם.
מיטשל ציינה בציניות, שהריאקציונרים הללו ציפו שהנשים הנשואות שלהן תמשכנה מהמקום שבו עצרו אימהותיהם.
השינוי המשמעותי ביותר באקטיביזם הפמיניסטי-סוציאליסטי שלה, התחולל במיטשל לאחר ששמעה הרצאה סוציאליסטית רוויית דעות קדומות כלפי נשים, שגרמה לה לקפוץ על רגליה ולהשמיע את דעתה.
היא זכתה למחיאות כפיים מצד הנשים במקום מה שהעניק לה את הביטחון להשמיע את דעותיה בפרהסיה.
עבודות הבית המייגעות לא פסחו עליה גם כשהייתה בחודש השביעי להריונה.
היא ילדה לבסוף את פרנק, בנה היחיד, בלידה קשה וללא הרדמה.
מיטשל ציינה שהתהליך היה "ברבריות לשמה", חוויה שתרמה להחלטה שלא להביא יותר ילדים לעולם גם בשל מצוקה כלכלית, ולהשתמש באמצעי מניעה.
מיטשל ובעלה הצטרפו למפלגת הלייבור העצמאית.
היא הצטרפה יחד עם חבורת סוציאליסטים מקומיים באשטון, לסניף של המפלגה.
מיטשל החלה להתעמק בנושא הענקת זכות הצבעה לנשים בפרט, ושוויון הזדמנויות בכלל.
היא ניסתה להתמסר למקצוע ההוראה, היחיד, לטענתה, שיכול להעניק לה עצמאות כלכלית.
עד מהרה הבינה מיטשל שהוראה איננה הצד החזק שלה ועמדה לוותר על חלומה להיות סופרת ולהישאר עקרת בית לעולמי עד.
בריאותה השתפרה והיא שבה להתפרנס מתפירה ולהמשיך בפגישות ובפעילות המפלגתית.
מיטשל יצרה קשר עם ראשי המפלגה כגון קיר הארדי (Keir Hardie) שלימים עמד בראש המפלגה; פיליפ סנואודן (Philip Snowden ), שכיהן בשנות ה-20 של המאה ה-20 כשר האוצר הראשון של מפלגת הלייבור; רמזי מקדונלד, ששימש כראש הממשלה הראשון מטעם המפלגה החל משנת 1924 ועוד.
מיטשל התבקשה לשמש כמי שתציג את אחד הנואמים באחד ממפגשי המפלגה וכשקמה לדבר, התייחסה ל-English Poor Laws שנחקקו באמצע המאה ה-16 והחזיקו מעמד עד אחרי מלחמת העולם השנייה.
מאחר שעול הדאגה לעניים הלך והכביד על המדינה, נחקק ב-1834 חוק חדש שמצד אחד העניק אפשרות לעניים לאכול ולקבל מעט ביגוד בבתי מחסה, אולם מצד שני הפחית מאחריותה של המדינה לדאוג להם.
החוק עודד שכבת אוכלוסייה זו לעבוד קשה יותר על מנת שלא ליפול למעמסה על המדינה, במטרה לנקות את הרחובות ממקבצי נדבות.
מיטשל כתבה כי דבריה נפלו על אוזניים קשובות.
מכאן ואילך היא התבקשה לנאום עוד פעמים רבות גם בנושאים פמיניסטיים.
עד מהרה היא נודעה כנואמת המקומית המרכזית בנושא ונקראה לנאום גם מחוץ לאשטון.
מיטשל פגשה במנצ'סטר את אמלין פנקהרסט, ילידת מנצ'סטר, ואת בתה קריסטבל (Christabel Pankhurst).
פנקהרסט ייסדה ועמדה בראשו של "איגוד הנשים החברתי-פוליטי"" (Women's Social and Political Union (W.S.P.U)).
עד מהרה הבינה מיטשל שיש צורך במאבק מיליטנטי יותר.
ב-1904 היא הייתה האישה השנייה שמונתה כחברת מועצת אשטון מטעם מפלגת הלייבור העצמאית (I.L.P), ומצאה את עצמה בודדה בחזית המאבק שלה לשיפור התנאים הסוציאליים של העניים.
פנקהרסט הייתה היחידה שעזרה לה.
בשלב הזה, מיטשל ובעלה אימצו אחיינית יתומה של מיטשל ועל מנת להשלים הכנסה, השכירו כמה חדרים בביתם.
מיטשל חברה לפנקהרסט משום שבמנצ'סטר, כפי שכתבה מיטשל, 50 שנים של עצומות לא הביאו כל תועלת.
פניות למנהיגים במפלגה זכו ליחס מזלזל ומשפיל.
בחורף 1905, ציינה מיטשל, החלו הנשים בהנהגתה של פנקהרסט וילדיה, להפגין בחוצות העיר, במעגלי תנועה, בשווקים או בפינות רחוב גם ביורקשייר ובלנקשייר.
השוק המרכזי של אשטון, כתבה מיטשל, היה זירת התגוששות ורבאלית בכל יום מימות השבוע, וכשקבוצת הסוציאליסטיות הגיעה לדבר, הקהל היה רב במיוחד והנשים נזקקו לחברי המפלגה ולבעלה של מיטשל שיגנו עליהן.
על מנת להרוויח את דמי הנסיעה ברכבות, הנשים מכרו ספרים סופרג'יסטיים וכשהיה קהל גדול, הן הצליחו להרוויח עוד כמה מעות והרשו לעצמן לרכוש עוד כמה ספרים.
בד בבד, בריאותה של מיטשל הלכה והתרופפה מרוב עיסוקיה הרבים במועצה, בהפגנות ובבית.
בסתיו 1905, מיטשל ביחד עם פנקהרסט ושאר הנשים, לחצו על שרים עתידיים בממשלה להתחייב למתן זכות הצבעה לנשים ברגע שיכנסו לתפקיד.
באוקטובר 1906 התלוותה מיטשל לפנהרסט לנסיעה ללונדון שם חוותה, לראשונה, התנכלות משטרתית כמו גם מצד נערים וגברים שהתנגדו למאבק הנשים.
מיטשל וכמה מחברותיה נשפטו, ונשלחו למאסר.
השהות בלונדון הייתה אינטנסיבית ומיטשל שבה הביתה חסרת כוחות.
למרות זאת, היא ניאותה להתלוות לפנקהרסט לפתיחת הקמפיין נגד הממשלה במהלך הבחירות בהאדרספילד, ואחר כך באולדהאם ושוב ללונדון, שם נשאה דברים.
הגיעו המוני אנשים ונאספו תרומות רבות - חלקן מנשים שתרמו את תכשיטיהן בו במקום.
מיטשל זכתה לתשבחות על נאומה גם כש"טובי הנואמים באנגליה", כפי שהיא כתבה, היו על הבמה באותו ערב.
בריאותה של מיטשל, שמעולם לא הייתה איתנה במיוחד, סבלה כעת עוד יותר, ומיטשל התמוטטה במהלך נאום שנשאה.
מיטשל תארה תקופה שנמשכה שבועות ארוכים בהם חוותה התקפי הזיות ופרנויות.
היא תארה את חוכמת הנשים שטיפלו בה במסירות וידעו להרגיע אותה, ביניהן הייתה גם שארלוט דספרד, קומוניסטית, פציפיסטית ואקטיביסטית נלהבת, שעודדה את הקשר בין התנועה נגד ניסויים בבעלי חיים לשחרור נשים.
במהלך מחלתה של מיטשל התפצלה תנועת הנשים של פנקהרסט "איגוד הנשים הסוציאלי והפוליטי" (W.S.P.U), משום שחלק מהמשתתפות מאסו בהנהגתה הרודנית של פנקהרסט וייסדו ארגון שכונה "הליגה לשחרור הנשים" ("The Women's Freedom League").
דספרד הייתה בין המייסדות של הארגון החדש ומיטשל הצטרפה אליו.
מיטשל נפגעה מאוד מכך שאף אחת מבנות משפחת פנקהרסט לא גילתה בה כל עניין בעת מחלתה, ולו כדי שליחת מכתב אוהד.
היא כתבה כי הבינה שבמאבקים גדולים עלולים לנטוש "פצועים" בשדה הקרב, ממש כשם שקורה לחיילים, ומשווה את עצמה לחייל כזה, שהבריא מפצעיו.
אולם מיטשל לא החלימה לחלוטין, ובמהלך השנה הבאה היא סבלה מהתקפי דיכאון עד כדי מחשבות אובדניות.
מעבר לנשים שתמכו וטיפלו בה גם בעבר, הפעם נוספה גם אמא שלה, שהייתה אלמנה מזה כמה שנים.
האם, שמעולם לא התמלאה חמלה כלפי מחלותיהם של ילדיה, גילתה כעת הבנה יוצאת דופן ועברה להתגורר בסמוך למיטשל ולראשונה היה להן משהו במשותף.
בקיץ 1908 "הליגה לשחרור הנשים" הציעה למיטשל עבודה בסקוטלנד במחוז הבחירה של ראש הממשלה, אסקווית', שהיווה יריב מר למאבק הנשים.
ככל שהמאבק הנשי היה יותר מיליטנטי, כך גם התגובות נגדו הלכו והיו תוקפניות יותר ויותר.
למיטשל ולחברותיה הייתה חנות ששימשה בתור משרד להפצת ספרות סופרג'יסטית ועצומות.
מיטשל שבה לנאום באסיפות ובמפגשים של הליגה.
אבל בריאותה של מיטשל ניזוקה שוב והיא החליטה לחזור הביתה.
בני הזוג מיטשל עברו מאשטון למנצ'סטר, ומיטשל מצאה עצמה בעוד סבב של פעילות ציבורית.
מיטשל תמכה בנשים שהחלו להרוס תיבות דואר ולהצית כנסיות.
היא הזכירה את ההתעלמות מדרישותיהן במשך שנים, את אלימות המשטרה, הכליאה בבתי הכלא ואת ההזנה בכפייה כדוגמאות לסיבה לתמיכה שלה במיליטנטיות הגוברת.
אולם היה לה קשה עם ההרס התרבותי, בעיקר השחתת כנסיות, שלעיתים הכילו את מעותיהם האחרונות של חסרי היכולת.
מיטשל העדיפה להציק לפוליטיקאים ולהתפרץ לישיבותיהם.
היא מודה שהמעשה הפרוע ביותר שהיא עצמה עשתה היה להדביק כרוזים באישון לילה.
סוציאליסטית, חברת מועצה ושופטת שלום (1926–1946)
הזוג מיטשל התנגד נחרצות למלחמות בטענה שהן המקור העיקרי למאבקי כוח, שטח וסחר.
מיטשל כתבה כי המחשבה הראשונה שלה לאחר הולדת בנה הייתה, שהם יגדלו את בנם להתנגד למלחמות כמותם.
בערב מלחמת העולם הראשונה היה פרנק, בנם של הזוג מיטשל, בן 16, ולמיטשל היה חשש מבוסס שהוא יגויס.
מיטשל הייתה בין הנשים שהפגינו נגד המלחמה, בניגוד לפנקהרסט, שתמכה במלחמה, בתמורה, כנראה, לשחרור נשים רבות מבתי הכלא.
מיטשל ציינה שככל שהתקרב מועד גיוס בנה, גדלה חרדתה מהמחשבה כי הוא עלול להרוג בן של אמא אחרת.
אולם מיטשל הבן החליט שהוא לא הולך לשירות קרבי, והתגייס לשירות בלתי קרבי שנמשך שנתיים וחצי.
מיטשל כתבה שסוף סוף הצליחה לישון בלילה.
לאחר המלחמה, קיבלו נשים, בנות מינימום 30, זכות הצבעה ופעילות מפלגת הלייבור העצמאית חזרה.
בד בבד השתלבה מיטשל באגודת הסופרים של לנקשייר, והגשימה את חלומה הנושן לכתוב.
היא החלה לכתוב בעיתון קטן של הליגה שנקרא "The Northern Voice", ולאחר מכן כתבה גם לירחון בנושאים שמעניינים נשים.
עברו עוד כמה שנים ומספר פעמים שבהם מונתה מטעם המפלגה למועצת העיר, אבל לא זכתה בבחירות משום היותה אישה.
רק בשנת 1926 היא נבחרה ברוב גדול, ושימשה בתור חברת מועצת מנצ'סטר בוועדה לבריאות הציבור ולאחר מכן בוועדה לפניות הציבור.
ב-1935, לאחר שזכתה בארבע מערכות בחירות, פרשה מיטשל מהמועצה והמשיכה לשמש בתור שופטת שלום בין השנים 1946-1926.
מיטשל כתבה בסוף האוטוביוגרפיה שלה שהיא מלאת צער (שעולה לאורך כל הספר) על כך שהשכלתה אינה רחבה מספיק.
vht הרגישה שאם הייתה משכילה יותר הייתה יכולה להיות "חברה מועילה יותר בחברה", אולם היא הודתה כי חייה היו הרפתקה והיא מקווה שבזכות המאבק בו החלה עם חברותיה, העולם נותר בידיים טובות יותר מהעולם שהן פעלו בו.
חייה של מיטשל היו קשים, כפי שמציינת שילה רובות'ם (Sheila Rowbotham) בהקדמה שלה לאוטוביוגרפיה של מיטשל.
היא הייתה חרוצה ורצינית, ובמובן הזה נותרה ויקטוריאנית.
אבל, לטענת רובות'ם, מיטשל הייתה מורדת גדולה כנגד האתוס הוויקטוריאני השמרני, חמושה רק ברעיונות המודרניים שלה ובשנינותה, פמיניסטית עוד הרבה לפני שידעה שהיא כזאת.
רובות'ם מציינת שמיטשל החלה לכתוב את האוטוביוגרפיה שלה בשנים האחרונות של מלחמת העולם השנייה ומיד לאחריה.
מיטשל, מתברר, כתבה בסוד, ורק לאחר שהשלימה את הכתיבה שיתפה את קרוביה, אך אף הוצאה לא חשבה שהספר מעניין מספיק, ומיטשל המאוכזבת נהנתה לעיתים נדירות כשקטעים נבחרים הודפסו בעיתונים שקשורים לנושא.
כתב היד התגלה לאחר מותה בשנת 1956. נכדה, ג'פרי מיטשל (Geoffrey Mitchell), ערך את הספר ועשה בו שינויים קלים בלבד.
האוטוביוגרפיה יצאה לאור בשנת 1968. גיבון, בעלה של מיטשל, כותבת רובות'ם, מתקבל באוטוביוגרפיה כדמות הנמצאת בצל.
אולם למעשה, הוא היה שותף נמרץ לדרכה של אשתו והאיש שהכניס אותה לחיים ולעשייה הציבורית.
רובות'ם מדגישה שלמרות החצים שמיטשל שלחה בגברים סוציאליסטיים (כבעלה), הרי שהיה שותף מלא גם בעבודות הבית שכן נעדרה תדיר.
הספר רצוף אזכורי שמות של כל מי שנכח בחייה, עזר או תמך במיטשל.
מיטשל עצמה ציינה עד כמה חשוב לה להודות לכל אותם אנשים.
רובות'ם מדגישה כי זהו מסמך חברתי חשוב, ועדות כתובה של דרך חיים שבדרך כלל רק מסופרת בעל פה; מסמך מלא כנות, נוגע ומרגש, שנכתב בצורה אומנותית יותר משנדמה בתחילה.
כתב היד המקורי, מציין אנדרו רוזן (Andrew Rosen) בספרו על המאבק המיליטנטי של הנשים, נמצא במוזיאון הבריטי.
בשנת 2012 נוסדה קרן האנה מיטשל, פורום פיתוח ממשל מקומי בצפון אנגליה.
השם נבחר "לזכרה של סוציאליסטית, פמיניסטית ותומכת יוצאת דופן, שהייתה גאה בשורשיה כבת למעמד הפועלים, וניחנה הן בחזון תרבותי והן בחזון פוליטי".
הקרן אומנם לא מזוהה עם מפלגה ספציפית, אך עם חבריה נמנים דמוקרטיים ליברליים, אנשי איכות סביבה ואנשי מפלגת הלייבור.
באשטון, העיירה בה התגוררה משפחת מיטשל במשך עשור, נתלה שלט כחול על בית מגורי המשפחה בבית מספר 43 ברחוב אליזבת', המציין את פועלה של מיטשל.
בשנת 2015 יצא הסרט "הסופרג'יסטיות" ("Suffragette" ) שביימה שרה גברון (Sarah Gavron).
מיטשל הייתה ההשראה לדמות הראשית בסרט, מוד ואנס (בכיכובה של קארי מאליגן).
טיגן לורן-האנה מארי היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה המוכרת בעיקר מהופעותיה בתפקיד קאסי איינסוורת' בסדרת הנעורים של ערוץ E4 "סקינס", ובדמותה של גילי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" ברשת HBO.
היא זכתה לשבחים על הופעתה במחזה "מרטינה" באוף וסט אנד משנת 2014, ובסרט הקולנוע "מקום ושמו ברידג'נד" משנת 2015.
מארי נולדה וגדלה בבריסטול, אנגליה שבממלכה המאוחדת.
הוריה עובדים באוניברסיטת בריסטול, אביה הוא פרופסור ואמה היא טכנאית מחקר.
היא קיבלה תואר בקווינס קולג' באוניברסיטת קיימברידג', ולמדה במרכז צפון בריסטול פוסט 16. היא הייתה חברה בלהקת התיאטרון לנוער של בריסטול אולד ויק.
בגיל 16 שמעה מארי על אודישנים לשחקנים צעירים שנערכים בבריסטול, והחליטה להיבחן.
האודישן היה לסדרת הדרמה לנוער של ערוץ E4 "סקינס".
היא הרשימה את המפיקים ולוהקה לתפקיד קאסי איינסוורת', נערה עדינה ויצירתית שגורמת להרס עצמי בהפרעות האכילה שלה.
מארי ואפריל פירסון היו הראשונות שלוהקו לסדרה.
מארי הופיעה בשתי העונות הראשונות של הסדרה ב-2007 וב-2008. היא עזבה את הסדרה בסיום העונה השנייה, כדי לפנות מקום לדור חדש של דמויות.
על ההחלטה להחליף את השחקנים אמרה "זה יהיה טפשי לשחק בדרמת נעורים אם אינך יותר בגיל הנעורים".
במאי 2008 הופיעה מארי לראשונה על במת התיאטרון בתפקיד מיה בהפקה של הווסט אנד של המחזה "That Face" שהועלה בתיאטרון הדוכס מיורק.
היא זכתה לשבחים על הופעתה, יחד עם שאר הקאסט.
באותה שנה שיחקה בתפקיד קטן בקומדיה השחורה "ברוז'", אבל הסצנה בהשתתפותה קוצצה בעריכה הסופית.
ב-2009 הופיעה מארי בעיבוד של ITV לספרה של אגאתה כריסטי "מדוע לא ביקשו את אוונס?" בו גילמה את דורותי סאווג'.
ב-2010 שיחקה מארי בסרט המתח "Womb".
בהמשך אותה שנה כיכבה בעיבוד הקולנועי לספר "צ'אטרום" מאת אדנה וולש (Enda Walsh).
הקרנת הבכורה של הסרט היה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-2010. בתחילת ינואר הופיעה מארי בתפקיד קטן במותחן הטלוויזיוני "Above Suspicion: the Red Dahlia", עיבוד של רומן לינדה לה פלנט.
ב-8 באוגוסט 2011 אישרה רשת HBO שמארי תגלם את גילי בעונה השנייה והשלישית של הסדרה "משחקי הכס".
בעונה הרביעית החלה להופיע בסדרה בתפקיד קבוע.
הדמות שגילה היא של אישה צעירה שילדה תינוק לאביה, וזוכה להגנתו של סמואל טארלי.
ב-2012 שיחקה מארי במותחן הפעולה "קוד פרוץ".
ב-2013 השתתפה מארי בשני פרקים בעונה השביעית והאחרונה של הסדרה "סקינס".
היא גילמה שוב את קאסי איינסוורת' כדמות רצינית ועצמאית יותר, שחוזרת לסדרה כבוגרת.
מארי כיכבה בווידאו קליפ של השיר "Your Cover's Blown" של בל וסבסטיאן.
ב-2014 כיכבה מארי בסרט הדרמה המוזיקלית "God Help the Girl" על אודות שלושה מוזיקאים בגלאזגו.
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בינואר ב-2014 בפסטיבל הסרטים סאנדנס, ומארי הייתה שותפה לזכייה בפרס השופטים להופעה של אנסמבל שחקנים.
בהמשך אותה שנה גילמה שוב את גילי בעונה הרביעית של "משחקי הכס".
עוד כיכבה במחזה "מרטינה" מאת ז'אן-ז'אק ברנאר בתפקיד הראשי.
הופעתה נחשבה לאחת ההופעות היפות ושוברות הלב של השנה, והיא הייתה מועמדת להופעת השחקנית הטובה ביותר של פרסי אוף וסט אנד.
מארי כיכבה לצד ג'סיקה רות' בדרמה-הקומית "Lily & Kat", סרט אמריקאי עצמאי בבימויו של פרייסלר שיצא לאקרנים ב-2015.
עוד ב-2015 שיחקה מארי בתפקיד שרה בסרט הדני "בריג'נט" המבוסס על סדרת התאבדויות שהתרחשו בבריג'נט שבדרום ויילס (Bridgend suicide incidents).
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבל הסרטים של רוטרדם, והוא זכה בביקורות מצוינות.
בצפון אמריקה הוקרן הסרט לראשונה בפסטיבל הסרטים טרייבקה, שם זכה בשלושה פרסים, ובהם פרס השחקנית הטובה ביותר למארי.
בפברואר 2017 הוכרז שמארי תגלם את הדמות של אליסטר במחזה "Posh" פוש מאת לורה וייד, בליהוק של נשים בלבד.
ההפקה תוצג בפלזנס איזלינגטון בלונדון בבימויה של קרסידה קארה.
שנהסרט תפקיד הערות 2008ברוז' זונה סצנה שקוצצה בעריכה2010רחם מוניקהצ'אט רום אמילי2012צללים אפלים היפיתLittle Glory ג'סיקה 2013קוד פרוץ רייצ'ל דייוויס 2014God Help the Girl קאסי2015Lily & Kat קאטמקום ושמו ברידג'נד שרה 2016The Chosen סילביה אג'לוף 2017דטרויט ג'ולי אן 2019Charlie Says לסלי ואן האוטן (אנ')
תפקיד ראשי (עונות 5-4);27 פרקים2020The Expectingקארה מקרינדל4 פרקים
שנה מחזה תפקיד הערות 2008 That Face מיה תיאטרון הדוכס מיורק 2014 מרטינה מרטינה תיאטרון פינבורו
האנה (חנה) מורטקוביץ'-אוֹלצָ'קובה (בפולנית: Hanna Mortkowicz-Olczakowa; ) הייתה משוררת וסופרת יהודיה-פולניה ניצולת השואה, מולי"ת, ותסריטאית.
מחברת ספרים לילדים ולבני נוער.
נולדה בוורשה למשפחה יהודית, שהייתה מעורה בחוגי התרבות הפולנית.
אביה יעקב מורטקוביץ', היה מוציא לאור ידוע בוורשה, ששם קץ לחייו בשנת 1931 בתקופת המשבר הכלכלי.
אמה ינינה מורטקוביץ', הייתה סופרת, מתרגמת ומולי"ת.
הבית בו היא גדלה היה מוקד של פגישות עם סופרים, משוררים ואמנים.
האנה למדה בתיכון כללי בוורשה, ולאחר מכן פנתה ללימודי פולנית ואמנות באוניברסיטת ורשה.
ב-1924 פרסמה את ספר השירים הראשון שלה.
לאחר מכן פרסמה ספרים נוספים לצעירים ומבוגרים, חלקם מלווים באיורים מעשה ידיה.
לאחר התאבדותו של אביה, המשיכו האנה אמה בהפעלת הוצאת הספרים, שפעלה עד פרוץ מלחמת העולם השנייה.
בזמן השואה הסתתרו האנה ואמה בחלק הארי של ורשה, ולאחר מרד ורשה הם הובלו עם אלפים מתושבי העיר למחנה המעצר הסמוך לעיר.
עם תום המלחמה היא חידשה עם אמה את פעילות ההוצאה והחנות.
בהמשך שימשה כסגנית איחוד הסופרים הפולני בקרקוב.
האנה כתבה שירים הקשורים לחוויית מלחמת העולם כפי שנחוותה על ידי מבוגרים וצעירים.
ספרה הידוע הוא הביוגרפיה שפרסמה על יאנוש קורצ'אק, ושתורגמה גם לאנגלית, ספרדית וגרמנית
מורטקוביץ הכירה אישית את יאנוש קורצ'אק, שהוצאת הספרים של משפחתה פרסמה את כתביו לפני השואה.
היא כתבה את התסריט לסרט הפולני "Zagubione uczucia" (רגשות אבודים).
הסרט נחשב כמבשר הנאו-ריאליזם של הקולנוע הפולני.
היא נפטרה ב-1968 ונקברה בבית הקברות בקרקוב.
בתם, יואנה אולצ'אק-רוניקייר, גם היא סופרת וגם היא פרסמה ביוגרפיה על קורצ'אק שתורגמה גם לעברית ("קורצ'אק – ניסיון לביוגרפיה", זמורה-ביתן, 2013).
האנה ג'יין ארטרטון היא שחקנית אנגלייה ממוצא יהודי.
היא מוכרת בעיקר מהופעתה בתפקיד אמה קאסל בסדרה "מוגנים" של נטפליקס.
ארטרטון נולדה בגרייבסנד שבקנט באנגליה.
אמה סאלי-אן מנהלת עסק בתחום הניקיון ואביה בארי ארטרטון עובד במתכות.
אחותה היא השחקנית ג'מה ארטרטון.
הוריה התגרשו בילדותה, וארטרטון גדלה עם אמה ואחותה הבכורה בדיור ציבורי.
לדבריה נמשכה לתחום המשחק בגיל שבע אחרי שצפתה בחזרות למחזמר "הקוסם בארץ עוץ" בביצוע תיאטרון מיסקין בדרטפורד.
סבתא רבתא מצד אמה הייתה כנרת יהודיה גרמנייה.
היא למדה בבית הספר לבנות בגרייבסנד.
אחר כך למדה משחק ומוזיקה בנורת' קנט קולג' של תיאטרון מיסקין.
אחד המרצים שלה בקולג' שכנע אותה לנסות להתקבל לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
היא התקבלה וסיימה את הלימודים ב-RADA בשנת 2011. בשנת הלימודים האחרונה ליהק אותה סטיבן פוליאקוף למחזה פרי עטו "My City".
עוד ב-RADA הקימה ארטרטון להקה ששרה גרסאות כיסוי בשם "The Hitmen and Her" והייתה הזמרת הסולנית בלהקה.
אחרי ששיחקה במחזה "My City" (ב-2011) יחד עם טרייסי אולמן וטום ריילי בתיאטרון אלמיידה, לוהקה ארטרטון לתפקיד קורינה בסדרת הטלוויזיה "אטלנטיס" של ה-BBC.
הופעת הבכורה של ארטרטון בקולנוע הייתה ב-2014 בתפקיד אישה במשולש אהבים בסרט המוזיקלי "Walking on Sunshine".
הופעתה זכתה לתגובות חיוביות מהמבקרים.
באותה שנה כיכבה בסרט "Hide and Seek", דרמה רומנטית על קומונה פוליאמורית שזכתה בפרס סרט הקולנוע הבריטי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של אדינבורו.
ב-2016 הופיעה ארטרטון בסדרת הטלוויזיה "החמישייה" מאת הסופר האמריקאי הרלן קובן.
בהמשך אותה שנה החלה ארטרטון לעבוד עם הבמאי פול הייט בסרט האימה הגותי "Heretiks".
ב-2018 עבדה שוב עם הייט במותחן המדע בדיוני "Peripheral".
עוד ב-2018 חזרה ארטרטון להופיע בסדרה נוספת של קובן, ושיחקה בתפקיד אמה קאסל בסדרה המקורית של נטפליקס "מוגנים".
שנה סדרה תפקיד הערות 2011 רציחות במידסומר קייטי בפרק "A Sacred Trust" 2013 אטלנטיס קורינה סדרת טלוויזיה (5 פרקים) 2015 דוק מרטין מיס גרפי בפרק "Education, Education, Education" 2016 החמישייה בלשית אלי קיין מיני-סדרה 2017 ורסאי הנזירה הרמיוני סדרת טלוויזיה (פרק אחד) 2018מוגנים בלשית אמה קאסל נטפליקס2022The Peripheralדי-די5 פרקים
שנה סרט תפקיד הערות 2014 Walking on Sunshine טיילור Hide and Seek שארלוט 2015 Burn Burn Burn סופי 2018 The Convent פרספונה Peripheral בובי ג'ונסון2019Hayley Alienמנהלת חנותסרט קצר; במאית ותסריטאית2024טווח אפס 2 (אנ')הופרTBAJump Outאניסה
שנה שם תפקיד תיאטרון הערות 2011 My City מלצרית תיאטרון אלמיידה
ארטרטון נמצאת בזוגיות עם המוזיקאי והמלחין כריס הייסון.
האנה לוקס דייוויס (באנגלית Hannah Lux Davis; נולדה ב-17 במאי 1986) היא במאית וידאו קליפים אמריקאית.
במהלך הקריירה שלה עבדה האנה לוקס דייוויס בין השאר עם אריאנה גרנדה, ניקי מינאז', קמילה קביו, סיארה, פריס הילטון, מיילי סיירוס, דלתא גודרם, היילי סטיינפלד, ריטה אורה, דוג'ה קאט ודמי לובאטו.
האנה לוקס דייוויס נולדה ב-17 במאי 1986. כשהייתה בבית ספר תיכון, אובחנה דייוויס עם אקסופוריה, דבר שהפריע לה לקרוא ולכתוב.
בהמשך, כשהייתה בת 18, עזבה את וושינגטון די.
זאת למען לימודים בבית הספר לקולנוע של לוס אנג'לס.
בסמוך לכך, עבדה דייוויס כמאפרת בפרסומות, בסרטי קולנוע, בווידאו קליפים וכדומה.
היא גם ביימה קליפים ושילמה עליהם מכיסה שלה.
במרוצת השנים, הפכה דייוויס לאחת מבמאיות הווידאו קליפים המצליחות ביותר בהיסטוריה, כאשר בין היתר, ביימה את קליפ השיר "Thank U, Next", שצבר ב-24 שעות 55.4 מיליון צפיות והפך לקליפ הראשון והיחיד בהיסטוריה שעשה זאת.
היא הצהירה כי השפעותיה היו במאיות הקליפים סופי מולר ופלוריה סיגיסמונדי.
שנהשםהערותהפצה2017"דמי לובאטו: פשוט מסובכת"במאיתיוטיוב2019"אלכס מורגן: קו השוויון""מופע חג המולד של קייסי מאסגרייבס"מפיקהפריים וידאו2021"דמי לובאטו: לרקוד עם השטן"מפיקה שותפהיוטיוב
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2008 "By All Means"נשיונל פרודקט במאית24 באוגוסט 2008
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2009"Run Boy"בומקטבמאית4 במרץ 2009 "Love Me or Hate Me"זואי מאיירס14 בנובמבר 2009""טווין אטלנטיק30 בנובמבר 2009""קסיליה14 בדצמבר 2009
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2010 "Human After All"טווין אטלנטיקבמאית25 במאי 2010 "Like We Used to" א רוקט טו דה מון7 ביוני 2010 "The Crow and the Butterfly"שיינדאון19 ביולי 2010 "To Hell and Back" בלאסדהפול28 ביולי 2010 "" ברית' קרוליינה11 באוקטובר 2011
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2011 "I'll Survive You"ביסי ג'ין במאית6 במאי 2011 "Never Lookin' Back"קני ויין שפרד7 בספטמבר 2011 "Brand New Bitch"אנג'ולי11 באוגוסט 2011 "Stand Behind the Music"אנג'ולי22 בדצמבר 2011
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2012"Inside Out"ניר אלדאיבמאית3 במאי 2012 "Dancing with a Broken Heart"דלתא גודרם17 באוגוסט 2012 "Hella Bad"ניר אלדאי14 בספטמבר 2012 "Oath"שר לויד בהשתתפות בקי ג'י4 באוקטובר 2012 "Hard to Forget" טיילר בלקברן ואנאבל אנגלונד19 באוקטובר 2012 "Rum and Raybans"שון קינגסטון בהשתתפות שר לויד19 בנובמבר 2012 "Believe It"סימורלי11 בדצמבר 2012
קלי במאית, עורכת5 בספטמבר 2013 "Vacation"במאית9 בספטמבר 2013 "Marry Me"ג'ייסון דירולו23 בספטמבר 2013 "23" מייק ויל מייד איט בהשתתפות מיילי סיירוס, ויז קאליפה וג'וסי ג'יי24 בספטמבר 2013 "Good Time"פריס הילטון בהשתתפות ליל ויין2 באוקטובר 2013 "" ריץ' גאנג בהשתתפות קנדריק לאמאר12 בדצמבר 2013
באסיבמאית7 בנובמבר 2018 "Perfect to Me"אן-מארי8 בנובמבר 2018 "Say My Name"דייוויד גטה, ביבי רקסה וג'יי באלווין20 בנובמבר 2018 "Thank U, Next"אריאנה גרנדה במאית, עורכת30 בנובמבר 2018
שנה שם אמן הערותתאריךמקור2021 "Fool's Gold"סופיה קרסוןבמאית29 במרץ 2021""אן-מארי וליטל מיקס27 ביולי 2021"Melon Cake"דמי לובאטו24 באוגוסט 2021"Good Ones"צ'ארלי XCX8 בספטמבר 2021"Bite Me"אבריל לאבין17 בנובמבר 2021
שנהשםאמןהערותתאריךמקור2022"When I'm Gone"אלסו וקייטי פריבמאית11 בינואר 2022"Closer"סוויטי (בהשתתפות )14 בפברואר 2022""לאוב15 באפריל 2022"Kids Are Born Stars"28 ביוני 2022"Stranger"8 באוגוסט 2022"Hot in It"טייסטו וצ'ארלי XCX16 באוגוסט 2022
שנהשםאמןהערותתאריךמקור2023"Bruises"רנה ראפבמאית27 בפברואר 2023"Baby Don't Hurt Me"דייוויד גטה, אן-מארי וקוי לראי8 במאי 2023"Barbie World"ניקי מינאז' ואייס ספייס ביחד עם אקווה6 ביולי 2023
האנה הרצשפרונג היא שחקנית גרמנייה.
הרצשפרונג נולדה בהמבורג לשחקן ברנד הרצשפרונג ולמעצבת האופנה ברברה אנגל ולה אחות.
היא החלה את דרכה כשחקנית ב-1997 בסדרת הטלוויזיה "Aus heiterem Himmel" של רשת השידור הציבורית של בוואריה "BR".
מ-1998 ועד 1999 הופיעה בסדרת הקומדייה "Aus heiterem Himmel" של Das Erste.
ב-1999 החלה ללמוד משחק ולאחר מכן למדה גם תקשורת בווינה.
ב-2006 שיחקה בסרט ארבע דקות אודות מורה לפסנתר בבית כלא המגלה כישרון מוזיקלי באחת האסירות, באותה שנה הופיעה גם בסרט הדרמה המשפחתית "Das wahre Leben".
ב-2008 שיחקה חברה בארגון סיעת הצבא האדום בסרט "כנופיית באדר מיינהוף", באותה שנה שיחקה בסרט "נער קריאה" בתפקיד ג'וליה ברג, בתו של הגיבור הראשי של הסרט מיכאל ברג.
בשנת 2009 כיכבה לצד דניאל ברוהל בסרט "Lila, Lila" אשר מבוסס על הספר באותו שם מאת הסופר השוודי מרטין סוטר.
ב-2010 שיחקה בסרט "הברמן" העוסקת בבעלים של מטחנה בחבל הסודטים בזמן מלחמת העולם השנייה.
כמו כן, שיחקה בסדרה וייסנזה, בתפקיד יוליה.
בשנת 2018 שיחקה בסדרת הטלוויזיה "הכלבים של ברלין" המשודרת בנטפליקס.
האנה סטאר (בשוודית: Hanna Stjärne; נולדה ב-17 במרץ 1969) היא עיתונאית שוודית.
סטאר נולדה וגדלה בנפת דנדריד ולמדה בבית ספר למוזיקה.
היא למדה עיתונאות באוניברסיטת סטוקהולם ולאחר מכן החלה לעבוד ככתבת פוליטית בתוכנית החדשות "Dagens Eko" של "Sveriges Radio", רשת הרדיו הממלכתית של שוודיה, לאחר מכן שימשה עבור התוכנית ככתבת חדשות חוץ בבריסל.
ב-2001 היא נהייתה לכתבת מדינית וב-2002 נהייתה לאדם הצעיר ביותר לשמש בתפקיד ניהולי ב-Sveriges Radio P1, ערוץ הרדיו המרכזי השוודי, במסגרת תפקידה היא ארגנה וניהלה מספר תוכניות טלוויזיה.
היא זכתה במספר פרסים על עבודתה כעיתונאית.
ב-2010 נבחרה לאישה המנהלת הטובה ביותר בשוודיה.
ב-2011 החלה לשמש כמנכ"לית הקונצרן "UNT" שבבעלותו מספר עיתונים בשוודיה.
ב-2014 הוכרז על מינוייה כמנכ"לית SVT חברת השידור הציבור השוודי, בחירתה לתפקיד זה לוותה בביקורת על התאמתה לתפקיד, במסגרת כהונתה בתפקיד אורגן אירוויזיון 2016.
ב-2015 תמכה בגינוי דבריו של הפוליטיקאי אימי אוקסון.
ב-2017 הצהירה בראיון שהחזון המרכזי של SVT להיות יותר סקרן ובעל מודעות, היא תיארה את פעולת התאגיד כ"חינוך פולקלורי".
אנה ולדימירובנה איבנובה , הידועה בשם הבמה האנה (Ханна), היא זמרת-יוצרת ודוגמנית רוסיה.
שנהפרסמועמדותРезультат2016טקס פרסי RU.TV 2016"חתונת השנה" (האנה & פאשה)טקס פרסי "Muz-TV" "פריצת השנה"גרמופון הזהב"Омар Хайям"פרס ליגת העל"Омар Хайям"2017טקס פרסי "Music Box""האומן הכי חדש"טקס פרסי "Muz-TV" "הסרטון הטוב ביותר"2018טקס פרסי "Muz-TV""הסרטון הנשי הטוב ביותר"
האנה דניאל היא שחקנית ולשית.
היא ידועה מהופעותיה בסדרות הטלוויזיה "הינטרלנד", "בוקר אחד", ו"הולבי סיטי".
דניאל נולדה וגדלה בוויטצ'רץ' שבעיר קארדיף.
היא למדה בבית הספר Ysgol Gyfun Gymraeg Glantaf, ואחר כך למדה ספרות אנגלית ביוניברסיטי קולג' לונדון.
בגיל 24 הייתה מגישה בערוץ הטלוויזיה S4C.
יחד עם ג'ורג'יה לי כתבה דניאל וביימה את הסרט הקצר "You Have Reached Your) DESTINATION)", אודות נהגת אובר בת 29 בהריון.
האנה מרגרטה פרדריקסן סורוואג (בנורווגית: Hanne Margrethe Fredriksen Sørvaag; נולדה ב-27 בדצמבר 1979) היא זמרת-יוצרת, מלחינה ומפיקה נורווגית.
סורוואג נולדה בסטוונגר, נורווגיה ב-27 בדצמבר 1979.
ב-2002, היא הוציאה את אלבומה הראשון, You Know Me (קולומביה רקורדס), תחת שם הבמה פריז, אלבום שהעניק לה שלושה להיטי רדיו בנורווגיה.
הסינגל הראשון מתוך האלבום היה "I Don't Feel a Thing".
מלבד הקריירה שלה כזמרת, היא גם הצליחה לכתוב לאמנים אחרים, וביניהם הסינגל My Destiny של קתרין מקפי שעבדה בשיתוף פעולה עם טים בקסטר והארי סומרדאהל.
מספר אמנים בין-לאומיים ונורווגיים אחרים ביצעו את שיריה.
לעיתים קרובות היא מצטטת את שריל קרואו כהשפעה מרכזית על המוזיקה שלה.
ב-2011, היא הוציאה אלבום עם גרסאות משלה לשירים שכתבה עבור אמנים אחרים, Cover me.
האלבום הגיע לעשרת הגדולים של המצעד לאלבומים בנורווגיה.
ב-2012, הוציאה את אלבום המוזיקה All Is Forgiven.
ב-2013, הוציאה את אלבום המוזיקה Christmas Lights.
ב-2003, כתבה את השיר "You've Got A Hold On Me" של לינדה קוואם.
השיר התחרה בקדם אירוויזיון 2003 של נורווגיה, והגיע למקום ה-5 בגמר הקדם, ולכן השיר לא ייצג את נורווגיה באירוויזיון 2003.
ב-2008, כתבה בשיתוף פעולה עם רימי ותומאס טרואלסן את הסינגל "Disappear" של No Angels.
השיר הגיע למקום ה-23 בגמר אירוויזיון 2008.
ב-2009, כתבה את השירים "Tricky" של וולוט אינק ו-"Do It Again" של פוקסי.
השירים התחרו בקדם האירוויזיון 2009 של נורווגיה.
עם זאת, אף אחד מהשירים לא זכה ולא ייצג את נורווגיה באירוויזיון 2009.
ב-2010, כתבה בשיתוף פעולה עם פרדריק קמפה את הסינגל "My Heart Is Yours" של דידריק סולי טאנגן.
השיר הגיע למקום ה-20 בגמר אירוויזיון 2010. באותה שנה, היא גם כתבה את השיר "Shine" של סופיה ניז'ראדזה .
השיר הגיע למקום ה-9 בגמר אירוויזיון 2010.
ב-2011, השתתפה בקדם האירוויזיון הנורווגי לאירוויזיון 2011 עם השיר "You're Like a Melody".
בנוסף, היא כתבה בשיתוף פעולה עם קרינה דאהל וננה מרטואל את השיר "Guns & Boys" של קרינה דאהל.
גם הוא בקדם האירוויזיון הנורווגי.
עם זאת, אף אחד מהשירים לא זכה וייצג את נורווגיה באותה שנה.
ב-2012, היא כתבה את השיר "Make It Better" של טומי פרדוונג.
השיר השתתף בקדם האירווזיון הנורווגי לאירוויזיון 2012. השיר הגיע עד לסיבוב הראשון של הגמר ולא זכה, ולכן הוא לא ייצג את נורווגיה באותה שנה.
האי האנה הוא אי מכוסה קרח, הממוקם בארכיפלג מרשל, למול חופי ארץ מרי בירד, שבאנטארקטיקה.
האי ממוקם בין האי האצ'ינסון, לבין חצי האי גסט.
האי נקרא על שמו של ג'יי.
Hannah), איש התוכנית האנטארקטית של ארצות הברית, שהיה פיזיקאי יונוספרה בתחנת בירד בשנת 1968.
האי האנה הוא אי הממוקם במצר נארס, שבאוקיינוס הקרח הצפוני.
מבחינה אדמיניסטרטיבית הוא שייך למחוז אוואנאטה שבגרינלנד.
האי האנה ממוקם בשפכו של פיורד בסל, מצפון-מזרח לכף בריאן שלחופו של תעלת קנדי.
אורכו של האי האנה 900 מטרים, ורוחבו 600 מטרים.
שטחו של האי האנה כ-0.5 קילומטר רבוע.
שיא גובהו של האי 36 מטרים מעל פני הים.
המים סביב האי קפואים רוב ימות השנה.
האי מורכב מתל ענק של חלוקי נחל וסחף, שרידי מורנה שנוצרה על ידי קרחון קדום.
על האי גדלים פטריות וחזזיות.
לא ידוע אם היה לאי שם אינואיטי הקודם לשמו המודרני.
ככל הנראה דייגים אינואיטים לא הגיעו לאזור זה.
שמו של האי ניתן לו ב־29 באפריל 1957, על ידי ועדת השמות הגאוגרפיים של דנמרק (the Danish Committee on Geographical Naming).
השם בדנית הוא "Hannah Ø", היינו "האי האנה".
האי האנה נקרא על שם האנה (טוקוליטו) ( Hannah (Tookoolito)), שהייתה מתורגמנית, תופרת ומדריכה אינואיטית שליוותה את צ'ארלס פרנסיס הול במשלחת פולריס אל הקוטב הצפוני בשנת 1871.
האנה בריטלנד היא שחקנית אנגלייה.
בשנת 2013 שיחקה בתפקיד צ'ארלי, חברתו של ג'יימס קוק (בגילומו של ג'ק אוקונל), בשני פרקים של הסדרה "סקינס".
עוד הופיעה בעונה השלישית של הסדרה "בשר טרי" בתפקיד סאם, אישה צעירה שג'יי פי (ג'ק וייטהול) והווארד מקגרגור (גרג מקיו) נמשכים אליה.
עוד ב-2013 שיחקה בריטלנד בתפקיד קטן בסרט הקולנוע "Rush".
ב-2014 הופיעה בריטלנד באופרת הסבון האוסטרלית "קרוב רחוק".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 2013 Rush Rush דיילת של BOAC 2016 Between Two Worlds אנה
האנה סנל הייתה אישה בריטית, שהתחפשה לגבר והפכה לחיילת ב.
האנה סנל נולדה בווסטר, אנגליה ב-23 באפריל 1723. תושבים מקומיים טוענים שהיא שיחקה חיילת עוד בילדותה.
בשנת 1740 היא עברה להתגורר בלונדון והתחתנה עם ג'יימס סאמס, ימאי הולנדי ב-18 בינואר 1744.
היא ילדה בת, סוזאנה, שמתה שנה לאחר מכן.
סנל לוותה חליפת גבר מגיסה ג'יימס גריי, קיבלה את שמו והחלה לחפש את סאמס, שנטש אותה בזמן שהייתה בהריון עם ילדם.
בהמשך נודע לה כי בעלה הוצא להורג בגין רצח.
על פי דיווחה, לאחר מות בתה, ב-23 בנובמבר 1745, כשהיא מחופשת לגבר, היא הצטרפה לגדוד של ג'ון גיז, הגדוד השישי של חיל הרגלים, בצבא הדוכס מקמברלנד נגד צ'ארלס אדוארד סטיוארט.
היא עזבה ועברה לפורטסמות' והצטרפה לחיל הנחתים המלכותי.
היא עלתה על הספינה "סוואלואו" בפורטסמות' והפליגה לליסבון.
היחידה שלה עמדה לפלוש למאוריציוס, אך ההתקפה הופסקה.
באוגוסט 1748, היחידה שלה נשלחה למסע לכבוש את המושבה הצרפתית פונדיצ'רי בהודו.
מאוחר יותר היא לחמה גם בקרב בדוויקוטייל ביוני 1749. היא נפצעה ברגליים אחת עשרה פעמים.
באחד הקרבות היא נורתה במפשעה, וכדי להימנע מחשיפת מינה, הורתה לאישה מקומית להוציא את הכדור במקום להיות מטופלת על ידי המנתח הגדודי.
בשנת 1750 הוחזרה היחידה שלה לבריטניה ומפורטסמות' יצאה לכיוון לונדון, שם חשפה את מינה בפני חבריה לספינה ב-2 ביוני.
היא עתרה לדוכס קמברלנד, מפקד הצבא בבקשת קצבה.
היא מכרה את סיפורה גם למו"ל הלונדוני רוברט ווקר, שפרסם את סיפורה, "החייל הנשי", בשתי מהדורות שונות.
היא גם החלה להופיע על הבמה עם מדיה הצבאיים כשהיא מציגה תרגילים צבאיים ושרה שירים.
שלושה ציירים ציירו את דיוקנה במדים למגזין ג'נטלמן.
היא שוחררה בכבוד והצבא הכיר רשמית בשירותה הצבאי של סנל בנובמבר, והעניק לה קצבה בשנת 1750 (הוגדל בשנת 1785), דבר נדיר באותם ימים.
האנה סנל מוזכרת ביומן של ג'יימס וודפורד, 21 במאי 1778 בגיל 60, ומכרה כפתורים, ביריות, שרוכים וכו'.
ג'יימס נתן לה 2 שילינג ו-6 פני, או חצי כתר.
סנל פרשה לוופינג והייתה לבעלת פאב בשם "הלוחם הנשי" אך הוא נסגר.
באמצע שנות ה-50 של המאה ה-18 היא התגוררה בניוברי בברקשייר.
בשנת 1759 היא התחתנה עם ריצ'רד איילס, איתו נולדו לה שני ילדים.
בשנת 1772, נישאה לריצ'רד הבגוד, גם בברקשייר, והשניים עברו לאזור המידלנדס.
בשנת 1785 התגוררה עם בנה ג'ורג' ספנס איילס שהיה פקיד, ברחוב צ'רץ' בסטוק ניוינגטון.
בשנת 1791, מצבה הנפשי החמיר לפתע.
היא אושפזה בבית החולים בת'לם ב-20 באוגוסט ונפטרה ב-8 בפברואר 1792. היא קבורה בחלקת הקבורה של בית האבות המלכותי צ'לסי.
המחזאית שירלי ג'י כתבה שתי דרמטציות בדיוניות מחייה של סנל: מחזה לרדיו, "נגד הרוח" משנת 1988 ומחזה לבמה, "לוחמת" משנת 1989.
האנה סנל מוזכרת בסרט "האביב של מיס ברודי" משנת 1969 כאישה שהייתה מוכנה "לשרת, לסבול ולהקריב".
האנה נורסה הייתה שחקנית וזמרת יהודייה-אנגלייה, שזכתה לתהילה בהופעתה במחזה של ג'ון גיי, אופרת הקבצנים בשנת 1732, והפכה להיות פילגשו של רוברט וולפול, הרוזן השני של אורפורד.
נורסה הייתה בתו של בעל הפונדק הלונדוני יששכר נורסה, יהודי איטלקי יליד מנטובה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בדמותה של פולי פצ'ום באופרת הקבצנים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן ב-16 בדצמבר 1732. במהלך השנים הבאות מילאה תפקידים מובילים באופרות מאת יוהאן ארנסט גאליארד ואחרים.
בשנת 1733 היא שרה את הקטע של דיידמיה באופרת הבלדה של גיי, "אכילס".
היא גם מילאה תפקידים שאין בהם קטעי שירה בהצגות, ביניהן סטרטאג'ם של ג'ורג' פרקהאר ו"היתום" מאת תומאס אוטווי.
בשנת 1736 היא הפכה להיות פילגשו של רוברט וולפול, בנו ויורשו של ראש הממשלה לשעבר רוברט וולפול ואחיו של הסופר הוראס וולפול.
הוראס תיאר את נורסה כ"פילגש של אחי".
נישואיו של רוברט התפרקו, ונורסה עברה להתגורר עמו להוטון הול בנורפוק.
לנורסה נולד בן מאורפורד, יליד 1740, שמת ככל הנראה בצעירותו.
היסטוריון המוזיקה דייוויד קונווי רואה בסיפור של נורסה "סיפור ארכיטיפי על איך כוכבות בימתית עשויה להוביל לשינוי חברתי."
נורסה חייתה עם אורפורד עד מותו בשנת 1751 לאחר שסיים ככל הנראה להחזיר את חובותיו.