tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מספר הומוסקסואלים ברמודאים, שעברו במשך השנים להתגורר בממלכה המאוחדת, ובבירה לונדון בפרט, דיווחו על "אקלים של הומופוביה עזה בברמודה" שבה אזרחי להט"ב "עוברים באופן שגרתי בריונות ומופלים לרעה".
נכון לשנת 2018, ישנם מספר מקומות שפונים עבור קהל להט"ב בברמודה, שכוללים מסעדות, מלונות וגיי ברים.
מצעד הגאווה הראשון שנערך בברמודה התקיים בבירה המילטון ב-31 באוגוסט 2019 כאשר על פי ההערכות, השתתפו במהלכו כ-6,000 מפגינים.
תיירות היא היבט משמעותי ביותר בכלכלת ברמודה.
בשנת 2007, "R Family Vacations" , חברת נופש של תיירות להט"ב המספקת טיולי אוניות תענוגות יוקרתיות, בתמיכתו של ראש הממשלה ושר התיירות והתחבורה יוארט בראון, שקלה להפוך את ברמודה לאחת מיעדיה באותה תקופה.
בן ברית קרוב של בראון, אנדרה קרטיס, שניהל יוזמה של תיירות מבוססת אמונה עבור בראון בהיותו שר התיירות, התנגד ליוזמה וארגן התכנסות של כ-80 כנסיות שונות לקבוצה בשם "מאוחדים באמונה" כדי להפגין נגד הטיול המתוכנן.
"R Family Vacations" החליטה לשנות את המסלול כדי להחליף את הגעתה לברמודה בשתי עצירות בפלורידה ובאי פרטי.
אחד המארגנים הצהיר בתגובה כי:"אם לא היו לנו ילדים על הסיפון והיו מפגינים, היינו הולכים.
אבל לא רצינו לחשוף אותם לשנאה הזו בזמן שהם בחופשה".עם זאת, ברמודה היוותה למעשה מקור לתיירות להט"ב כבר שנים רבות קודם לכן.
חברת הנסיעות "Pied Piper" שמתמקדת בתיירות להט"ב, ארגנה טיולים בקנה מידה קטן יותר לטריטוריה מאז 1990, ללא תקריות.
חברת הספנות קרניבל קרוז ליין, שמחזיקה בספינות רבות שרשומות בברמודה, הביעה תמיכה בשיפור מעמד זכויות הלהט"ב והכשרת נישואים חד-מיניים בטריטוריה.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, ביסקסואלים, טרנסג'נדרים (להט"ב) בשטח החסות של הכתר הבריטי בג'רזי מוגדרות מהמתקדמות ביותר בעולם.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כחוקית ברחבי האי מאז 1990 בעוד גיל ההסכמה בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים כאחד הושווה בשנת 2006. טרנסג'נדרים החלו להיות רשאים לשנות את מגדרם החוקי מאז 2010. הכרה בזוגיות חד-מינית החלה בשנת 2012 עם הכרה מוגבלת באמצעות שותפויות אזרחיות ובזכויות אימוץ מלאות (משותף וחורג) בקרב זוגות חד-מיניים.
הגנה מוחלטת נגד אפליה על בסיס נטייה מינית, שינוי מגדר ומעמד אינטרסקס נחקקו בשנת 2015 ובכך, הפכה ג'רזי לטריטוריה הבריטית שמעבר לים היחידה שכוללת במפורש "מעמד אינטרסקס" במסגרת החוקים שלה נגד אפליה.
דה פקטו, המונח משמש עבור הגנה מפני אפליה על רקע מאפייני מין ו"שינוי מגדר" עבור זהות מגדרית.
נישואים חד מיניים הוכשרו בג'רזי ב-1 ביולי 2018.
מעמדן של זכויות להט"ב בג'רזי דומה לאיים מאן וגרנזי שמוגדרים גם כן כשטחי חסות של הכתר הבריטי שהושפע לאורך השנים באופן רחב על ידי הממלכה המאוחדת.
אירוע הלהט"ב הציבורי הראשון בשטחי ג'רזי נערך ביולי 2014, לאחר שאלפי מפגינים התאספו בבירה סנט הלייר למחאה עבור הכשרתם של נישואים חד-מיניים ברחבי האי.
פעילות הומוסקסואלית הפכה לחוקית ברחבי ג'רזי בשנת 1990 בעוד גיל ההסכמה ברחבי האי הורד מ-21 ל-18 שנים בין זוגות הומוסקסואלים ב-1995, שנה בדיוק לאחר שהממלכה המאוחדת הורידה את גיל ההסכמה בשטחה ל-18 שנים.
גיל ההסכמה בין זוגות הטרוסקסואלים והומוסקסואלים הושווה ל-16 שנים רק בשנת 2006 לאחר שהוגדר כגבוה יותר ועמד על 18 שנים בקרב זוגות חד-מיניים מאז 1995 ו-16 שנים בקרב הטרוסקסואלים.
ב-20 באוקטובר 2009, הפרלמנט של ג'רזי, אספת המדינות , הצביע בעד הסכם "באופן עקרוני" עבור הכשרת שותפויות אזרחיות בין זוגות חד-מיניים עם רוב של 48 בעד, 1 נגד ו-4 נמנעים.
במרץ 2022 עברה הצעת חוק בפרלמנט שפתחה את האפשרות להיכנס לשותפויות אזרחיות גם לזוגות הטרוסקסואלים.
ההצעה עתידה להיכנס בתוקף החל מ-1 בינואר 2023.
אספת המדינות ערכה הצבעה על "הסכם עקרוני" עבור הכשרת נישואים חד-מיניים ב-22 בספטמבר 2015, בהצבעת רוב של 37 בעד ו-4 נגד.
חקיקה להכנסת ההסכם כחוק בתוקף הוגשה באוקטובר 2017. למרות שהתעכבה במספר הזדמנויות, חקיקת הכשרתם של נישואים חד-מיניים אושרה על ידי האספה ב-1 בפברואר 2018 בהצבעת רוב של 43 בעד ו-1 נגד.
הצעת החוק קיבלה הסכמה מלכותית ב-23 במאי 2018 ונכנסה לתוקף ב-1 ביולי 2018. הזוג החד-מיני הראשון באי התחתן שמונה ימים לאחר מכן, ב-9 ביולי.
זוגות לסביות החלו להיות רשאיות לגשת גם כן לתהליכי הפריה חוץ-גופית והזרעה מלאכותית.
ב-23 ביוני 2015, אספת המדינות ביצעה תיקון בחוק האימוץ של ג'רזי, תחת השם "חוק האימוץ (תיקון מס' 7) (ג'רזי) 2015", כדי להעניק לזוגות לא נשואים זכויות אימוץ מלאות.
ב-2 ביוני 2015 העבירה אספת המדינות את "תקנות האפליה (מין ומאפיינים קשורים) (ג'רזי) 2015", המגנות על לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מאפליה על רקע נטייה מינית ו"שינוי מגדר" (זהות מגדרית) כולל על רקע מעמד אינטרסקס (מאפייני מין).
החקיקה אושרה בקריאה שלישית על ידי 37 מצביעים בעד, 1 נמנע, ו-11 נעדרים ונכנסה לתוקף ב-1 בספטמבר 2015.
טרנסג'נדרים רשאים לשנות את מגדרם החוקי במסמכי זהות רשמיים בג'רזי מאז 2010 בעקבות העברתו של "חוק ההכרה במגדר (ג'רזי) 2010".
גברים המקיימים יחסי מין עם גברים (MSM) החלו להיות רשאים לתרום דם לראשונה בג'רזי, בתנאי שלא קיימו יחסי מין במשך שנה, בשנת 2011. במרץ 2019, דווח שתהליך של הורדת תקופת הדחייה נמצא בסקירה, בעקבות כניסתן של טכנולוגיות מתקדמות יותר בעת בדיקות הדם.
בדצמבר 2019, נחשף כי הסקירה לא תתקיים עד 2021.
עם זאת, לא ברור מתי המדיניות עתידה להיכנס לתוקף.
"Liberate" הוא הארגון היחיד באיי התעלה שמייצג את חברי קהילת הלהט"ב המקומית.
הארגון הוקם בגרנזי בפברואר 2014 ובג'רזי באוגוסט 2014. סניף הארגון בג'רזי פעל לאורך השנים בין היתר עבור הכללת אנשים אינטרסקסים בהעברת "תקנות האפליה של ג'רזי (מין ומאפיינים קשורים) (ג'רזי) 2015" והכשרת נישואים חד-מיניים ברחבי האי.
זכויותיהם של לסביות, הומואים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בג'מייקה כפופות לרדיפה ואפליה רשמית, בעודם מתמודדים עם אתגרים משפטיים וחברתיים שלא נתקלים בהם תושבים הטרוסקסואלים בעלי תחושת התאמה לזהות המגדרית.
פעילות הומוסקסואלית מוגדרת כפלילית ונושאת עונש מאסר עד 10 שנים ו/או עבודות כפייה.
עם זאת, החוק דווח לאורך השנים כלא נאכף בפועל.
ג'מייקה ידועה זמן רב כמדינה בעלת יחס הומופובי רחב כלפי מערכות יחסים חד-מיניות בקרב האוכלוסייה בעוד סקרים שנעשו בשנים האחרונות הציגו שרוב הג'מייקנים מחזיקים בדעות שליליות כלפי קבלה של להט"ב בחברה.
אפליה ואלימות נגד להט"ב מוגדרות כנפוצות מאוד בעוד אזרחי להט"ב בג'מייקה שומרים לעיתים קרובות בסוד על נטייתם המינית או זהותם המגדרית האמיתית.
בשנת 2006 המגזין טיים הגדיר את ג'מייקה כ-"מקום הכי הומופובי על פני כדור הארץ", וב-2013 רוב מכריע של להט"ב ג'מייקנים הצהירו שהם נתונים ל-"קבלת אלימות הומופובית בפומבי".
ממשלת ג'מייקה הצהירה בשנת 2012 כי היא "מחויבת למתן יחס שווה והוגן בקרב אזרחיה ומאשרת שלכל אדם שלטענות הזכויות שלו הופרו יש זכות לתבוע פיצוי".
הממשלה טענה בנוסף כי "לא קיימת אפליה משפטית נגד אנשים על רקע נטייתם המינית" למרות שדה יורה הפללה של פעילות הומוסקסואלית בהסכמה עדיין בתוקף מאז 1864 על רקע "חוק העבירות נגד האדם 1864" מתקופת השלטון הקולוניאלי של האימפריה הבריטית.
חבר העמים הקריביים , אזור האיים הקריביים עם מדינות וטריטוריות דוברות אנגלית שהיוו בעבר את החלק הקריבי של האימפריה הבריטית וכיום הן מוגדרות כחלק מחבר העמים הבריטי, אימצו לאורך השנים את החוקים הבריטיים לאיסור "מעשה סדום" שכלל איסור על קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה.
אולם, החוקים לא היו מוסדרים בקפידה באזור הקריביים כפי שהם היו בממלכה המאוחדת עד לתקופה הוויקטוריאנית.
באנגליה חוק איסור מעשה הסדום משנת 1861 שנודע כ-"חוק העבירות נגד האדם 1864" בשאר חלקי האימפריה הבריטית בוטל ב-1967. ג'מייקה, שזכתה בעצמאות שלה מהאימפריה חמש שנים קודם לכן ב-1962, אימצה את החוק שנשאר במקומו עד היום.
חוק העבירות נגד האדם (1864)
סעיף 76. עבירות לא טבעיות.
"כל מי שיורשע בפשע המתועב של קיום מעשה סדום, שבוצע עם אדם או עם כל בעל חיים, דינו להיאסר ולעבוד בעבודות כפייה לתקופה שלא תעלה על 10 שנים".
"כל מי שינסה לבצע את הפשע המתועב האמור, או יהיה אשם בכל תקיפה בכוונה לבצע אותו, או בכל תקיפה מגונה באדם זכר כלשהו, יהיה אשם בעבירה ויורשע במאסר לתקופה שלא תעלה על שבע שנים, עם או בלי עבודות כפייה".
סעיף 79. זעם על הגינות.
לאורך השנים הוא פורש כ-"כוונה לכל סוג של קיום אינטימיות פיזית" לרבות "החזקת ידיים בלבד".
לדברי ארגון זכויות האדם הבינלאומי "Human Rights Watch" העיתונות הג'מייקנית "מפרסמת את שמות הגברים שנעצרו בגין החוקים" ובכך, "מביישת אותם ומעמידה אותם בסיכון לפגיעה פיזית.
סעיף 79 בחוק הופך להט"ב לקורבנות סחיטה מהשכנים שלהם שיאיימו לדווח עליהם למשטרה".
בשנת 2005 הפרלמנט האירופי העביר החלטה שקוראת לג'מייקה לבטל את "חוקי הסדום המיושנים והמפלים" ו-"להיאבק באופן פעיל בהומופוביה הרחבה".
עם זאת, לא נקבע מועד לדיון הראשון בתביעה לאחר שטומלינסון נאלץ לברוח מהמדינה בגלל איומי מוות רבים שקיבל לאחר שידיעות על נישואיו לבן זוגו טום דקר בקנדה הגיעו לתקשורת המקומית.
בשנת 2012, הומוסקסואל ג'מייקני בשם גארת' הנרי ואישה לסבית בשם סימון אדוארדס עתרו לוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם על ערעור חוקתיות ההפללה של פעילות הומוסקסואליות בג'מייקה.
שניהם טענו בתביעתם שהם נאלצו לברוח מג'מייקה בגלל סעיפי החוק הקיים נגד הומוסקסואליות מחשש לחייהם.
הנרי נאלץ להגיש בקשת מקלט בקנדה בשנת 2008 לאחר שספג התקפות חוזרות ונשנות של כנופיות הומופוביות ואכזריות משטרתית על רקע היותו הומוסקסואל.
אדוארדס נמלטה גם כן מג'מייקה וקיבלה מקלט בהולנד ב-2008 לאחר שזוג גברים מכנופיה הומופובית ירו אל עבר ביתה וניסו להרוג את שני האחים שלה שאחד מהם הומוסקסואל גלוי.
שש שנים מאוחר יותר ביולי 2018 הוועדה הודיעה שהיא תבדוק אם היא יכולה להגיש תביעה כדי לערער על חוקתיות סעיפי החוק הפלילי בג'מייקה נגד קיום פעילות הומוסקסואלית.
ממשלת ג'מייקה התנגדה לקבילות העתירות והגנה על סעיפי החוק הקיימים.
התיק נותר תלוי ועומד נכון לאפריל 2023.
בפברואר 2013 הארגון "AIDS-Free World" הגיש תביעה לבית המשפט העליון של ג'מייקה נגד חוקתיות סעיפי חוק איסור מעשה הסדום בשמו של ג'אבד ג'אגאי שהודיע לארגון שבעל הבית שלו הוציא אותו מביתו בגלל נטייתו החד-מינית.
ביוני 2013 החל בית המשפט לדון בתיק.
באוגוסט 2014 הארגון נאלץ לבטל את התביעה תוך ציון איומי מוות וחששות לביטחונו האישי של ג'אגאי ושל משפחתו לאחר הגשת התביעה.
בנובמבר 2015, הפעיל טומלינסון הגיש תביעה נוספת לבית המשפט העליון של ג'מייקה נגד סעיפי החוק בעודו מצהיר שהם מפרים סעיפים שונים בחוקת ג'מייקה בהם הזכות לפרטיות.
טומלינסון הוסיף שתוכן חוק איסור מעשה הסדום "מפר את הזכות להגנה מפני ענישה לא אנושית, משפילה או מיחס אחר".
תביעתו נתמכה על ידי הארגונים למאבק במחלת האיידס: הרשת המשפטית של HIV/איידס הקנדית ו-"AIDS-Free World".
בפברואר 2016 בית המשפט ערך דיון ראשון בתיק.
הסנגורית הציבורית ארלין הריסון הנרי ביקשה להצטרף לתביעה לצידו של טומלינסון.
ביולי 2016 בית המשפט דחה את הנרי מלהשתתף בתביעה והיא ביקשה רשות לערער על דחיית ההשתתפות לבית המשפט לערעורים.
בית המשפט העליון השעה את הדיון בתיק עד להחלטת בית המשפט לערעורים.
לאחר עיכוב של שנתיים, אישר בית המשפט לערעורים את פסיקת בית המשפט העליון שאסרה על הנרי להצטרף לטומלינסון בתביעה.
התביעה של טומלינסון נותרה תלויה ועומדת נכון לאפריל 2023.
בדצמבר 2018 המליצה ועדה פרלמנטרית ג'מייקנית לקיים "משאל עם לאומי על ביטול חוק איסור מעשה הסדום".
ההמלצה זכתה לביקורות שליליות מצד פעילי זכויות אדם שהצהירו כי "אין צורך בקיום משאל עם" לגבי ביטול החוק והוסיפו שהאוכלוסייה צריכה "להישאר מחוץ למה שקורה בחדרי השינה של הומוסקסואלים".
ג'מייקה אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, וגם לא בכל צורה של זוגיות חד-מינית (איחוד אזרחי, נישואי חוזה, מעמד ידועים בציבור).
לצד אי הכרתה של ג'מייקה במערכות יחסים הומוסקסואליות, ישנה הגבלה בחוקת המדינה שמגדירה נישואים כאיחוד הטרוסקסואלי בין גבר לאישה בלבד מאז 1962.
בשנת 2011, הפרלמנט הג'מייקני העביר את "חוק מגילת הזכויות והחירויות היסודיות (תיקון חוקתי), 2011" שאסר במפורש על הכרה בנישואים חד-מיניים דה יורה וכל סוג אחר של הכרה מוגבלת יותר במערכות יחסים שאינן מוגדרות בין בני זוג מהמין השני במדינה.
דניס-בן, אזרחית אמריקאית ילידת ג'מייקה ובת זוגה אמה בן ערכו את החתונה הלסבית שנודעה כראשונה בג'מייקה.
למרות שנישואיהן לא הוכרו חוקית במדינה הן היו רשומות כנשואות במדינת ניו יורק, מקום מגוריהן.
בנות הזוג ערכו את טקס החגיגה בג'מייקה לאחר שנישאו כחוק בארצות הברית.
בשנת 2019 ראש הממשלה אנדרו הולנס ממפלגת הלייבור וראש האופוזיציה פיטר פיליפס ממפלגת העם הלאומית הצהירו על התנגדותם להכשרה של נישואים חד-מיניים.
ביולי 2019, לאחר שדיבר בעבר והגיש מספר תביעות משפטיות נגד התייחסות הסעיפים בחוק הפלילי של ג'מייקה לקיום פעילות הומוסקסואלית, מוריס טומלינסון עתר לוועדה הבין-אמריקאית לזכויות אדם בבקשה שתקבע שסעיף 18(2) של חוקת ג'מייקה שמכיר בנישואים הטרוסקסואלים בלבד מפר סעיפים שונים של האמנה האמריקאית לזכויות אדם שעלייה חתומה ג'מייקה.
לטענת טומלינסון, מכיוון שהחוקה הג'מייקנית אינה מכירה בנישואים חד-מיניים, הוא ובעלו טום דקר אינם רשאים ליהנות מההטבות וההכרות המשפטיות שניתנות לזוגות מהמין השני.
העתירה גם מצהירה כי מתוקף האיסור החוקתי שקיים בהכרה בכל צורה של זוגיות חד-מינית, לא קיימת עבורו ועבור בן זוגו זכות להיות מוכרים כזוג על פי החוק הג'מייקני.
העתירה מבקשת מהוועדה "לדרוש מג'מייקה למלא את חובותיה לזכויות האדם על פי האמנה ולקרוא לממשלה לבטל את סעיף 18(2) בחוקה כדי לעמוד בהתחייבויותיה של המדינה לסעיפי האמנה".
בנוסף טומלינסון קורא בעתירה לוועדה להמליץ לממשלה לאפשר התאזרחות של בני זוג חד-מיניים של אזרחים ג'מייקנים באותם תנאים שניתנים עבור בני זוג הטרוסקסואלים של אזרחים ג'מייקנים ולוודא שממשלת ג'מייקה תגנה ותפקח על הפרות חמורות של זכויות אדם בהם גילויי אפליה, דברי שטנה ופשעי שנאה נגד אזרחי להט"ב ג'מייקנים.
ב-18 ביולי 2019 נשלח מכתב לשגרירה אודרי מרקס , הנציגה הקבועה של ג'מייקה בארגון מדינות אמריקה, בבקשה לקבל תגובה ממשלתית לעתירה לאחר שלושה חודשים.
לא קיימים חוקים שמכסים אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית בג'מייקה.
לדברי הוועדה האינטר-אמריקאית לזכויות אדם לג'מייקה, "לא קיים חוק שאוסר על אפליה של אדם על בסיס נטייתו המינית, זהותו המגדרית או הביטוי המגדרי שלו.
אין חקיקה שמתייחסת לפשעי שנאה בג'מייקה".
עם זאת, צווי סגל שירות המדינה 2004 שיש להם תוקף של חוק מגינים על עובדי ציבור מפני אפליה על רקע נטייה מינית מאז 2004.
לג'מייקה קיים מבנה חברתי שנשלט מאוד על ידי גברים.
כתוצאה מכך, יחסים הטרוסקסואלים זוכים לשבחים כסימנים של גבריות במילים של שירים פופולריים, במיוחד בז'אנר הדאנסהול בניגוד ליחסים הומוסקסואלים שנתפסים כפגיעה אפשרית ב-"אידיאל" הגברי.
מוזיקה ג'מייקנית אוכפת באופן דומה הטרונורמטיביות ורטוריקה הומופוביה אגרסיבית בתרבות הג'מייקנית.
הפזמון של שיר הדאנסהול הג'מייקני "Boom Bye Bye" של הזמר בוג'ו בנטון משנת 1992 קרא במפורש לרצח של גברים שמקיימים יחסי מין עם גברים.
הנרטיב הזה נפוץ למדי במוזיקת דאנסהול ומשקף את ההומופוביה שתוארה לאורך השנים כ-"נוכחת להפליא" בג'מייקה.
עמדות הומופוביות אגרסיביות בג'מייקה מיוחסות בעיקר לנורמות קיימות של היפר-גבריות שמקבילה למאצ'ואיזם שנוכח לרוב במרכז ודרום אמריקה.
ב-20 במרץ 2019 בנטון וצוות ההפקה שלו הסירו רשמית את "Boom Bye Bye" מקטלוג השירים שלו ופלטפורמות הזרמת מדיה כגון אפל מיוזיק וספוטיפיי.
הרטוריקה ההומופובית בג'מייקה מושרשת גם כן בתאוריה השגויה של קשר בין הומוסקסואליות עם קולוניאליזם זר ובהרחבה של גילויי הומופוביה עם אקטיביזם אנטי-קולוניאלי, רטוריקה שקיימת במדינות נוספות בחבר העמים הבריטי ויבשת אפריקה שנשלטו בעבר על ידי האימפריה הבריטית.
ד"ר וויין מרשל , פרופסור לאתנומוזיקולוגיה ממכללת ברקלי למוזיקה הצהיר שבג'מייקה מאמינים כי הומוסקסואליות היא "תוצר דקדנטי של המערב" ולכן "יש להתנגד לה לצד צורות אחרות של קולוניזציה, תרבותית או פוליטית".
תחושה זו מוצגת בשיר הדאנסהול הג'מייקני "Dem Bow" של המוזיקאי שבא ראנקס שבו פעילות הומוסקסואלית שמכונה "מעשה סדום" מגונה בצורה אלימה ומוגדרת כ-"כניעה לשלטון קולוניאליסטי" לצד קריאה ל-"מתן חופש לאנשים שחורים".
גבריות ג'מייקנית מוגדרת באופן רחב באוכלוסייה המדינה כאנטיתזה להומוסקסואליות.
לדברי ד"ר קינגסלי רגאשנטי סטיוארט, פרופסור לאנתרופולוגיה באוניברסיטת איי הודו המערבית, "הרבה גברים ג'מייקנים, אם תקראו להם הומוסקסואלים, הם יתחילו מיד להיות אלימים...
זה העלבון הגרוע ביותר מבחינתם שאפשר לתת להם.
רגשות הומופובים משפיעים כמעט על כל היבט של החברה הג'מייקנית ומעצבים את השפה היומיומית של הצעירים".
בשנת 1999, עורכן הדין הג'מייקני בעל הטור בעיתון ג'מייקה גלינר , מוריס קרגיל , בהתייחסות שלו לנושאי סביבה ונטייה מינית, כתב לגבי נטיות מיניות לסביות באומרו:"נראה שיש היגיון מסוים בהומוסקסואליות נשית.
שכן אם זה נכון, בגדול, אנו רוכשים את הנטיות המיניות הראשונות שלנו בינקות, ילדות שמלטפות ומקבלות ליטופים על ידי אמותיהן, אחיות וקרובות משפחה רוכשות מה שניתן לומר כחיבה מינית "נורמלית" למין שלהן.
אבל זה לא נכון לגבי ילדים זכרים.
לכן, נראה לי שיש הבדל מהותי מאוד בין הומוסקסואליות גברית ונשית".לאורך השנים ארגון זכויות האדם אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר על קבלת דיווחים על גילויי אפליה ופשעי שנאה כלפי לסביות ג'מייקניות שכללו צורות שונות של אלימות בין היתר באמצעות אונס, אונס מתקן וצורות נוספות של אלימות מינית.
על פי הדיווחים, לסביות הותקפו בטענה שהיו בעלות מראה גופני "גברי" או "סימנים גלויים אחרים של מיניות".
חלק מהדיווחים כללו גם כן חטיפות ומקרי אונס שהגיעו מקהילות בתוך ערים שלגביהן ארגונים לא ממשלתיים מקומיים הביעו דאגה על נוכחות מקרים רבים של אלימות נגד נשים.
סקירה תקופתית אוניברסלית של מועצת האו"ם לזכויות אדם
מועצת האו"ם לזכויות אדם השלימה בשנת 2011 את הסקירה התקופתית האוניברסלית שלה בנוגע למעמד זכויות האדם בג'מייקה.
בדו"ח שלה בסיום הסקירה הצהירה באומרה,"ג'מייקה הדגישה כי למרות שקיום פעילות הומוסקסואלית בין גברים בוגרים בהסכמה נותר אסור על פי חוק, לא הייתה אפליה משפטית נגד אנשים על רקע נטייתם המינית.
ג'מייקה ציינה כי החוק הג'מייקני לא הפליל את נטייתם המינית של לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים וגם הממשלה לא הסכימה לגילויי אפליה או אלימות כלפי לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים.
לא נמצאו מקרים אמינים של מעצרים שרירותיים ו/או הטרדה של אנשים כאלה על ידי המשטרה, וגם לא הייתה קיימת מדיניות רשמית כזו.
הולנד הביעה דאגה מהאפליה הקיימת נגד להט"ב ג'מייקנים והוסיפה שההפללה הקיימת של פעילות הומוסקסואלית בין מבוגרים בהסכמה "תורמת לבעיה".
משלחת ארצות הברית הצהירה על "דאגה לגבי נוכחות האפליה, האלימות והניצול במיוחד נגד לסביות, הומוסקסואלים, ביסקסואלים וטרנסג'נדרים".
סלובניה הצהירה כי "ההתעללות וההטרדה נגד להט"ב ג'מייקנים על ידי פקידי אכיפת החוק מדאיגות ביותר".
הממלכה המאוחדת המליצה לג'מייקה לקדם סובלנות ולנקוט באמצעים להפסקת גילויי האפליה שקיימים נגד להט"ב.
שוודיה הביעה דאגה מההפללה הקיימת של קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה בין גברים בוגרים וחקרה אם קיימות יוזמות כלשהן לביטולן על ידי ממשלת ג'מייקה.
ג'מייקה סירבה לקבל את ההמלצות והמשלחת מטעמה הצהירה באומרה: "ג'מייקה ציינה כי נטייה מינית לא מופללת אלא רק קיום מעשה ספציפי.
ג'מייקה מודעת לחששות הקיימים ומצהירה שמדובר בנושא רגיש.
הממשלה העלתה את המודעות הציבורית לגבי סוגיות של אפליה ונטייה מינית ותמשיך לעשות זאת אבל זה מצריך משאבים".
בשנת 2012 ארגונים לא ממשלתיים למען זכויות אדם וגופים ממשלתיים כאחד הסכימו כי אלימות נגד להט"ב בעיקר מצד אזרחים פרטיים הייתה נפוצה בג'מייקה.
לדברי הלשכה לדמוקרטיה, זכויות אדם ועבודה במחלקת המדינה של ארצות הברית "לעיתים קרובות המשטרה המקומית לא ביצעה חקירות לאחר אירועים כאלה.
במהלך 2012 הארגון "J-FLAG" קיבל 68 דיווחים על הטרדה או התעללות על רקע מיני נגד אזרחי להט"ב, שכללו 53 מקרים של ניסיונות או התעללות, תקיפות שכללו לפחות שני נרצחים ו-15 דיווחים על להט"ב שנעקרו מביתם.
נתוני "J-FLAG" הראו שצעירים בגילאי 18 עד 29 "המשיכו לשאת בנטל של אלימות שמבוססת על רקע נטייה מינית".
בבתי הסוהר בג'מייקה היו דיווחים רבים ב-2012 על אלימות נגד אסירים הומוסקסואלים שבוצעו על ידי סוהרים ואסירים אחרים, אך מעט מהאסירים ביקשו עזרה רפואית לאחר מכן דרך מערכות בתי הסוהר.
באותה שנה, סקר שנערך חשף שלמעלה מ-900,000 ג'מייקנים שמהווים שליש מאוכלוסיית המדינה האמינו שהממשלה "לא עושה מספיק כדי להגן על להט"ב מפני אפליה".
הארגון אמנסטי אינטרנשיונל הצהיר שקיבל דיווחים רבים על "פעילות ערנית נגד הומוסקסואלים על ידי חברי הקהילה המקומית" ו-"התעללות או עינויים על ידי המשטרה".
הארגון הצהיר באומרו כי "הומוסקסואלים ולסביות הוכו, נחתכו, נשרפו, נאנסו ונורו על רקע נטייתם המינית.
הומוסקסואלים רבים בג'מייקה מפחדים ללכת לרשויות ולבקש עזרה".
אלימות זו גרמה למספר רחב של להט"ב ג'מייקנים להפוך למבקשי מקלט, לרוב בקנדה וארצות הברית.
בינואר 2019, במהלך מסיבת עיתונאים במונטיגו ביי הצהיר שר התיירות הג'מייקני דונובן ווייט כי "תיירים הומוסקסואלים מוזמנים לג'מייקה.
ג'מייקנים לא מביעים עוינות כלפי תיירים הומוסקסואלים".
ביוני 2004, אחד מהחברים המייסדים של "The Jamaican Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" ופעילי זכויות הלהט"ב המובילים בג'מייקה, בריאן וויליאמסון , נדקר למוות בביתו.
המשטרה קבעה כי הרצח היה תוצאה של שוד אך "J-FLAG" טען שההתנקשות בו הייתה פשע שנאה על רקע נטייתו החד-מינית.
החוקרת רבקה שלייפר מהארגון "Human Rights Watch" נפגשה באותו יום עם וויליאמסון והגיעה לביתו זמן קצר לאחר שגופתו התגלתה.
הארגון הצהיר בתגובה:"היא מצאה קהל קטן שר ורוקד.
איש אחד קרא "באטי בוי (ביטוי סלנג ג'מייקני שמשמש לעיתים קרובות להתייחסות לגבר הומוסקסואל או נשי) הוא מת".
אחרים חגגו, צחקו וצעקו "בואו נביא אותם אחד בכל פעם", "זה מה שאתה מקבל על חטא".
אחרים שרו את "Boom bye bye", שורה מתוך שיר דאנסהול של הזמר הג'מייקני בוג'ו בנטון על ירי ושריפת גברים הומוסקסואלים"."Human Rights Watch" דיווח שהמשטרה סייעה לחשוד ברצח של וויליאמסון להתחמק מזיהוי, וסירבה בעקביות לחקור את האפשרות של מניע הומופובי לרצח.
הקצין הבכיר האחראי לחקירה טען באומרו כי "רוב האלימות נגד הומוסקסואלים היא פנימית.
אין לנו מקרים של גברים הומוסקסואלים מוכים (על ידי הטרוסקסואלים)".
שנה לאחר מכן, חבר של וויליאמסון, לנפורד הארווי , הומוסקסואל שעבד בקבוצה למאבק במחלת האיידס "Jamaica AIDS Support for Life" נורה למוות בציון יום האיידס העולמי ב-1 בדצמבר 2005. על פי הדיווחים, חמושים פרצו לביתו ודרשו את הכסף שיש לו בזמן שהם שואלים אותו "אתה באטי בוי?".
איבון מק'קלה סוברס, ראש הארגון משפחות נגד טרור מדיני הצהיר בתגובה לאירוע "אני חושב שהשתיקה שלו, הסירוב שלו לענות על השאלה הזאת, חתמו על זה".
סוברס הוסיף כי "הם פתחו לאחר מכן את המחשב הנייד שלו וראו תמונה שלו עם בן זוגו בחיבוק שהראה שהם ביחד.
אז הם הוציאו אותו מהבית ורצחו אותו".
משפטם החל ולאחר מכן נדחה ב-2007. הוא חודש ב-2012 ובשנת 2014 שוחרר אחד הנאשמים לחופשי.
בנובמבר 2012, שני מאבטחים בקמפוס אוניברסיטאי הכו סטודנט הומוסקסואל שלפי הדיווחים חיפש מסתור מהמון של סטודנטים הומופובים שרדפו אחריו על מנת להכות אותו.
חברת האבטחה פיטרה את שני המאבטחים והאירוע גונה על ידי האוניברסיטה וכן חברת האבטחה.
האוניברסיטה הקימה בעקבות האירוע קבוצת עבודה לפיתוח תוכנית רגישות וחינוך להתמודדות עם חוסר סובלנות ובריונות.
ביולי 2013, המון זועם בסנט ג'יימס רצח את דוויין ג'ונס , נער בן 16 שהזדהה כא-בינארי.
ג'ונס הוטרד בבית הספר שלו על רקע זהותו ובגיל 14 הוצא מהבית שלו על ידי אביו.
הוא עבר לגור בבית נטוש במונטיגו ביי עם חבריו.
בערב ה-21 ביולי 2013 הם נסעו יחד לאזור למרכז העיר והשתתפו במסיבת ריקודים.
כשכמה גברים במסיבה גילו שג'ונס שביצע קרוס-דרסינג בלבוש נשי איננו נקבה, הם התעמתו איתו ותקפו אותו.
ג'ונס הוכה, נדקר, נורה ונדרס עם מכונית של אחד התוקפים ומת בשעות הבוקר המוקדמות.
הרצח משך תשומת לב בינלאומית ותגובות זועמות במיוחד באמריקה הצפונית וגינויים רבים על ידי ארגוני זכויות אדם.
המשטרה חקרה את הרצח אולם, איש לא נעצר או הואשם ברציחתו של ג'ונס והפשע עדיין נותר לא פתור נכון לאפריל 2023. באוגוסט 2013, דין מוריה, איש עסקים הומוסקסואל גלוי במונטיגו ביי, נדקר למוות בביתו.
לאחר מכן ביתו הוצת ומכוניתו נגנבה.
בעקבות הרצח נפתחה חקירה על מנת לקבוע האם מוריה היה קורבן לרצח על רקע נטייתו המינית.
פעילים מקומיים ובינלאומיים למען זכויות להט"ב טענו כי הרצח הוא פשע שנאה על רקע הומופוביה.
באותו חודש בשנת 2013 שני גברים שנראו על ידי המון זועם כהומוסקסואלים נאלצו למצוא מחסה בתחנת משטרה לאחר שעברו תאונת דרכים קלה.
באוגוסט 2017, דקסטר פוטינגר, פעיל להט"ב ג'מייקני ומעצב אופנה שהיה אחראי על תלבושות המשתתפים באירועי הגאווה "Jamaica Pride" בשנים 2016 ו-2017, נשדד ונמצא מת עם 25 דקירות סכין בביתו בסנט אנדרו.
באפריל 2019 במה שתואר כהגנה על רקע "Gay panic defense", רומאריו בראון, שהואשם תחילה ברצח פוטינגר, הודה בעבירה הפחותה של הריגה לאחר שהצהרת ההגנה שלו חשפה כי מעשיו נגרמו לאחר "פרובוקציה של המנוח".
במאי 2019 הוא נידון ל-12 שנות מאסר בגין הריגה בלבד.
משפחתו של פוטינגר הביעה תגובות זועמות על פסק הדין שאותו כינתה כ-"קצר מדי" בייחס לפשע שביצע בראון והתנגדה לאמינות של הטענות שלו למניע הרצח.
לאורך השנים, אף אחת משתי המפלגות הפוליטיות הגדולות בג'מייקה לא הביעה תמיכה רשמית כלשהי בחקיקת זכויות להט"ב.
במהלך הבחירות הכלליות בשנת 2002 , מפלגת הלייבור של ג'מייקה אימצה את השיר "Chi Chi Man" מאת הקבוצה T.O.K.
שכלל משפטים שקידמו רצח של הומוסקסואלים, כשיר הנושא שלה.
באפריל 2006, מנהיג האופוזיציה וראש הממשלה לעתיד, ברוס גולדינג, נשבע כי "הומוסקסואלים לא ימצאו נחמה באף קבינט שיוקם על ידו".
שנתיים לאחר מכן כשנשאל אם להט"ב ג'מייקנים יכולים לכהן בקבינט הממשלתי הוא הגיב: "בטח שהם יכולים לכהן בקבינט, אבל לא שלי".
מפלגת התנועה הלאומית הדמוקרטית מתנגדת לחקיקת זכויות להט"ב על רקע דתי לצד המפלגה הכלכלית השמאלנית יותר במפה הפוליטית, מפלגת העם הלאומית.
למרות שהיא ספגה לאחר מכן ביקורות שליליות על רקע הומופובי ממבקרים דתיים, זה לא השפיע על הניצחון המוחלט של "PNP" בבחירות הכלליות ב-29 בדצמבר 2011 וההפיכה שלה לראש ממשלת ג'מייקה ב-5 בינואר 2012.
להט"ב מוזכרים בעבודות של מספר סופרים ג'מייקנים בהם קלוד מקיי שעזב את ג'מייקה בשנת 1912 כדי לפתח את קריירת הכתיבה שלו בהארלם, ארצות הברית.
מקיי ידוע בין מחברי הספרות הג'מייקנים הראשונים שכתבו על מערכות יחסים חד-מיניות.
עם זאת, הוא נמנע מלהיות גלוי לגבי הנטייה המינית שלו לאורך השנים.
ברומנים שלו "בית להארלם" (1928) ו-"בנג'ו" (1929) הוא כתב על "עולמות הומוסוציאליים" שבהם גברים עוסקים בפעילות הומוסקסואלית עם גברים אחרים.
תיאור של להט"ב במוזיקת פופ ג'מייקנית
לתרבות הפופולרית של ג'מייקה יש מסורת חזקה של מוזיקה שכוללת את הסגנונות רגאיי ודאנסהול.
בעקבות זאת לאמנים מפורסמים מהז'אנרים יש השפעה על הדעה הרווחת בקרב האוכלוסייה.
מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה שבשנת 2012 "באמצעות השירים וההתנהגות של מספר מוזיקאים, תרבות הדאנסהול סייעה להנציח את ההומופוביה בג'מייקה".
בסקירה של ג'מייקה משנת 2011 על ציות המדינה לעקורונות האמנה הבינלאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות, ועדת האו"ם לזכויות אדם הביעה גינוי ל-"טקסטים האלימים של מוזיקאים ובדרנים שמסיתים לאלימות נגד הומוסקסואלים" והמליצה לג'מייקה "לחקור, להטיל סנקציות ולהעמיד לדין" את מי שמתבטאים בצורה כזאת.
בשנת 2022 במהלך ציון חודש הגאווה (יוני), הזמר הקנדי יליד ג'מייקה מארק קלנון פרסם את הוידאו קליפ לשיר שלו "Kingston" שהציג עלילה רומנטית בין קלנון לדוגמן ז'אן ז'וליאן האזומי.
הקליפ, שצולם בקינגסטון ובוים על ידי קלנון והיוצר הקנדי מת'יו הוברט מוריי , הפך לווידאו קליפ הראשון בכל הזמנים שצולם בג'מייקה שהציג אהבה רומנטית בין זוג גברים הומוסקסואלים.
בשנת 2004 הארגון "Human Rights Watch" פרסם דו"ח על מצבם הבריאותי של אזרחי להט"ב בג'מייקה.
הדו"ח תיעד גילויי הומופוביה רחבה והצהיר שרמת חוסר הסובלנות הגבוהה בקרב האוכלוסייה הג'מייקנית נגד זוגות חד-מיניים וטרנסג'נדרים "פוגעת במאמצים הציבוריים להילחם באלימות ומחלות ה-HIV/איידס".
האופן שבו הג'מייקנים מקשרים בין HIV/איידס לקיום פעילות הומוסקסואלית עוצב בחלקו על ידי הסיקור התקשורתי הבינלאומי בתחילת המגפה בשנות ה-80 של המאה ה-20. ד"ר רוברט קאר שמוכר כאחד החוקרים המובילים בעולם בנושאי כוחות תרבותיים והתפשטות מגפת ה-HIV, הצהיר:"איידס בג'מייקה נתפסה כמחלה של הומוסקסואלים, לבנים, גברים מאמריקה הצפונית.
לא היו טיפולים זמינים בקריביים באותה תקופה אז איידס באמת היה גזר דין מוות.
לקרוא למה שקורה כאן "סטיגמה ואפליה" זה באמת בלשון המעטה.
בגטאות שמו צמיגים סביב אנשים שחולים באיידס והציתו אותם באש.
הם הרגו הומוסקסואלים כי הם חשבו שאיידס מדבק.
זו הייתה סביבה מאוד קיצונית ודברים נוראיים באמת קרו".
במחקר שנערך על ידי כתב העת הבינלאומי לבריאות מינית בשנת 2007 שבו נבחרו להט"ב מקבוצות לתמיכה במיעוטים מיניים, זכויות אדם וטיפול ומניעה של HIV/איידס כנסקרים, 13% מהאנשים שרואיינו אובחנו עם דיכאון ו-11% עמדו בקריטריונים לשימוש בסמים.
76% מהנסקרים דיווחו כי הם היו קורבנות לחוויות פוגעניות מהסביבה הקרובה שלהם עד 12 חודשים לפני המחקר ו-19% מתוכם דיווחו על סבל מאלימות פיזית.
ישנן מספר קבוצות תמיכה למיעוטים מיניים ותוכניות למאבק ב-HIV/איידס שקיימות בג'מייקה שמספקות תמיכה חברתית, שירותי מידע, ייעוץ, ייצוג משפטי וחינוך.
עם זאת, רבים טוענים שהתוכניות האלו חסרות ארגון ולא כוללות מספיק יועצים לבריאות הנפש.
בשנת 2015 קיימה ג'מייקה את ציון אירוע הגאווה הראשון בשטחה שכונה "PRIDEJA", אירוע בן שבוע שמשמש להדגשת מאמצי האי להתמודד עם הטרדות ואלימות נגד להט"ב.
עם זאת, לא התקיים מצעד במהלך ציון האירוע מכיוון שהיה מסוכן עבור בטיחות הצועדים לדברי "J-FLAG".
ראש עיריית הבירה קינגסטון, אנג'לה בראון-בורק נאמה באירוע והביעה את תמיכתה באומרה "אני באה מנקודת מבט שיש לי כראש עיר אחריות כלפי כל האזרחים של קינגסטון.
יש אנשים שהם מיעוטים שנאבקו על זהותם ומצאו את המרחב שלהם.
חשוב לנו לספק להם מרחבים בטוחים".
לאחר מכן פרסם שר המשפטים מארק גולדינג הצהרה לתמיכתו בקיום האירוע באומרו "אני תומך בזכותם של כל הג'מייקנים, כולל חברי קהילת הלהט"ב, להביע את דעתם בכל אמצעי חוקי.
כאשר קהילת הלהט"ב יוצאת לשבוע של פעילויות לבניית מודעות לזכויות ולצרכים של חבריה, אני קורא לכל הג'מייקנים לכבד את זכותם לעשות זאת בשלום".
השחקן הקנדי אליוט פייג' השתתף באירוע.
בשנת 2018 העיר אירחה את אירוע הגאווה "קבלת הקוקטיילים" במשותף עם הממונה על העניינים של שגרירות ארצות הברית בג'מייקה, הנציב העליון של הממלכה המאוחדת לג'מייקה והנציב העליון של קנדה לג'מייקה.
מאז, החל להיות מצוין בכל שנה.
באוקטובר 2015 נערך לראשונה מצעד גאווה במונטגו ביי ומצוין מדי שנה מאז.
מספר המפגינים גדל מ-150 איש בשנת 2015, והתרחב ליותר מ-300 ב-2016, ל-850 ב-2017 ולמעלה מ-1,000 בשנת 2018. במהלך ציון "PRIDEJA" בשנת 2017, הוקרן פסטיבל סרטי הלהט"ב הראשון של ג'מייקה במשך ארבעה לילות של סרטים תיעודיים שמדגישים את מעמד זכויות אזרחי להט"ב בקנדה, ארצות הברית, אוגנדה והודו.
מיקום אירועי הגאווה לשנת 2018 לא נחשפו מטעמי ביטחון.
ארגון זכויות הלהט"ב הראשון בג'מייקה "Jamaica Forum for Lesbians, All-Sexuals and Gays" נוסד בדצמבר 1998 ופועל מאז במחתרת.
מאמציו העיקריים כוללים רפורמה משפטית בחוק הפלילי ביחס לאיסור קיום פעילות הומוסקסואלית בהסכמה, הסברה על מעמד זכויות להט"ב ברחבי המדינה והענקת תמיכה עבור להט"ב ג'מייקנים.
"Quality of Citizenship Jamaica" שהוקם על ידי הפעילות ג'לנה ברודריק ואנג'לין ג'קסון בשנת 2013 הוא ארגון שפועל למען יצירת מרחבים בטוחים להעצמת חברי קהילת הלהט"ב הג'מייקנית.
שאר מטרות הארגון מתמקדות בשיפור מעמד הבריאות בקרב נשים ונוער שמוגדרים כלהט"ב ברחבי המדינה בנושאי בריאות הנפש והגברת המודעות והמאבק במחלות ה-HIV/איידס.
בביקורו באוניברסיטת איי הודו המערבית בקינגסטון, נשיא ארצות הברית ה-44 ברק אובמה שיבח את מקימת הארגון אנג'לין ג'קסון באומרו,"במקום לשתוק היא בחרה להתבטא והקימה ארגון משלה כדי לתמוך בנשים כמוה ולתת להן יחס, צדק, לדחוק את הסטריאוטיפים הצידה ולתת להן קצת תחושה מהכוח שלהן".
מוריס טומלינסון הוא עורך דין ג'מייקני, פרופסור למשפטים ופעיל זכויות להט"ב שמתגורר כיום בטורונטו, קנדה.
בשנת 2011 העיתון היומי "Jamaica Observer" פרסם מאמר שכלל תמונה שלו עם בעלו הקנדי מטקס הנישואים שלהם.
לאחר פרסום המאמר, טומלינסון החל לקבל איומי מוות רבים על רקע הומופובי ועבר לגור בטורונטו למען בטיחותו.
ב-27 בנובמבר 2015 הוא הגיש תביעה לבית המשפט העליון של ג'מייקה לערעור על חוקתיות חוק איסור מעשה הסדום של המדינה באומרו "חוקי ג'מייקה שמפלילים אינטימיות בהסכמה בין גברים הופכים אותי למעשה לפושע בלתי נתפס".
טומלינסון הוסיף בתביעתו שהחוק "מעודד אלימות" והוחמר במשך השנים לאחר שב-2011 החל לדרוש מהמורשע לשאת תעודה שמצהירה על היותו עבריין שעונשה שנת מאסר נוספת וקנס של מיליון דולר ג'מייקני.
בפוסט שכתב בבלוג של ארגון זכויות האדם "Human Rights First" בינואר 2016 הצהיר,"הגשתי ערעור חוקתי נגד חוק מעשי הסדום של ג'מייקה תוך כדי ציטוט הפרת ההגנות המתוארות באמנת הזכויות והחירויות הבסיסיות של ג'מייקה בתוכן החוק.
אלה כוללים בין היתר את הזכות לחירות, חופש הביטוי, פרטיות וחיי המשפחה וחופש מענישה לא אנושית, משפילה או מיחס אחר".קרולין גומס היא דוקטור לרפואה ופעילת זכויות אדם ג'מייקנית.
בעבר כיהנה כמנכ"לית של ארגון קואליציית הקהילות הפגיעות הקריביות (CVC) שעובד עם אוכלוסיות באיים הקריביים שמוגדרות כפגיעות במיוחד ל-HIV/איידס ועם מחסומים חברתיים ופיננסיים שמונעים מהן טיפול רפואי הולם.
לפני כניסתה לתפקיד בינואר 2014, גומס שימשה כמנכ"לית של ארגון זכויות האדם ג'מייקנים למען צדק שאותו ייסדה בקינגסטון ב-1999 על מנת "למלא את הפער הדרוש בג'מייקה עבור קבוצה שפועלת למען זכויות האזרח, מיגור השחיתות במערכת המשפט ובמרחב הציבורי וכן חוסר איזון במערכת הכלכלית-חברתית".
היא התפטרה מהתפקיד ב-2013. היא מתבטאת לעיתים קרובות לגבי מעמד זכויות אזרחי להט"ב בג'מייקה והצהירה שהרבה מהפעילות שלה בנושא נובעת מהעובדה שאחותה היא לסבית.
ב-19 באוקטובר 2009 זכתה באות ההוקרה של מסדר ג'מייקה על רקע הפעילות שלה למען שיפור מעמד זכויות האדם במדינה.
ניקולט בריאן היא פעילת זכויות נשים קווירית שידועה כאחת ממייסדות הארגון הג'מייקני העצמת נשים למען שינוי ומכהנת כמנכ"לית שלו מאז נובמבר 2017. בריאן מוגדרת כאחת מהפעילות הבולטות למען שיפור מעמד זכויות נשים צעירות במדינה והפעילות שלה דרך הארגון כוללות לעיתים קרובות עיסוק במעמדן של נשים ג'מייקניות שמוגדרות כלהט"ב.
זכויותיהם של לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים (להט"ב) בגרמניה מוגדרות בין המתקדמות ביותר בעולם.
ההרחבות הנאציות בוטלו ב-1960 ופעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה הוכשרה בגרמניה המזרחית והמערבית ב-1968 וב-1969 בהתאמה, וגיל ההסכמה (14 שנים) בין זוגות הומוסקסואלים והטרוסקסואלים הושווה בגרמניה המזרחית ב-1988 ובפריסה ארצית בגרמניה המאוחדת בשנת 1991.
אימוץ ילד חורג בקרב זוגות חד-מיניים הפך לחוקי לראשונה בשנת 2005 והורחב בשנת 2013 כדי לאפשר למי שנמצא במערכת יחסים חד-מינית לאמץ את הילד שכבר אומץ על ידי בן זוגו.
הגנה משפטית רחבה יותר מפני אפליה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית משתנה ממדינה למדינה ברחבי גרמניה, אבל אפליה בתעסוקה, מתן סחורות ושירותים, חינוך ובריאות על רקע העילות אסורה באופן מפורש בפריסה ארצית.
טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית החלו להיות רשאים לשנות את המגדר המשפטי שלהם מאז 1980. בשנת 2011 בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה פסק שהדרישה מטרנסג'נדרים על פי החוק לעבור ניתוח להתאמה מגדרית ועיקור כדי לשנות את מגדרם המשפטי במסכמי זהות רשמיים עד לאותה עת הוא בלתי חוקתי ובכך, הדרישה בוטלה.
בשנת 2020 גרמניה הפכה למדינה ה-5 בעולם שאסרה על ביצוע של הטכניקות הפסאודו-מדעיות של טיפול המרה בחוק.
גרמניה ידועה לעיתים קרובות כאחת המדינות בעלות תנאי מחיה הטובים ביותר עבור להט"ב בעולם.
סקר שנערך על ידי מרכז המחקר פיו בשנת 2013 חשף שרוב של 87% מהנסקרים הגרמנים הצהירו שהומוסקסואליות אמורה להתקבל על ידי החברה, נתון שהיה השני בגובהו ב-39 המדינות שנשאלו, אחרי ספרד עם 88%.
בשנת 2008 ברלין כונתה על ידי העיתון הבריטי אינדפנדנט כאחת הערים הטובות ביותר עבור להט"ב בעולם.
בשנת 1981 נוסדה האקדמיה "Akademie Waldschlösschen" כמרכז כנסים לחינוך מבוגרים ליד העיר גטינגן שבמשך השנים הפכה למרכז רשת לאומי עבור התכנסות של מורים ועורכי דין שמוגדרים כלהט"ב, אבות הומוסקסואלים וקבוצות סטודנטים הומוסקסואליות ולסביות מרחבי אוניברסיטאות בגרמניה.
פעילי זכויות להט"ב גרמניים ידועים כוללים את במאי הקולנוע רוזה פון פראונהיים שהסרט שלו "זה לא ההומוסקסואל הוא מי שסוטה, אלא החברה בה הוא חי" משנת 1971 , ידוע כמי שעורר את תנועת שחרור זכויות ההומוסקסואלים המודרנית במדינה.
על קיום פעילות הומוסקסואלית בשטחה של גרמניה המודרנית הוטל עונש מוות בתקופת אימפריה הרומית הקדושה משנת 1532 עד פירוקה ב-1806 ומשנת 1620 עד 1794 בפרוסיה.
ההשפעה של קוד נפוליאון בתחילת המאה ה-19 עוררה העברות של אי-הפללה כלפי פעילות הומוסקסואלית ברוב שטחי גרמניה מחוץ לפרוסיה.
עם זאת, בשנת 1871, השנה שבה הוקמה הקיסרות הגרמנית, סעיף 175 של חוק העונשין החדש הפליל מחדש פעילות הומוסקסואלית גברית.
התנועה הראשונה למען זכויות הומוסקסואלים באותה תקופה פעלה ללא הצלחה לביטול הסעיף הן תחת הקיסרות הגרמנית והן תחת רפובליקת ויימאר שירשה את הקיסרות אחרי נפילתה בשנת 1918 עד 1933.
תחת הנאציזם, הרדיפה של הומוסקסואלים בגרמניה הנאצית הביאה להכפלת ההרשעות על פי סעיף 175 בשיעור של 10 מקרים עד 8,000–9,500 בשנה.
העונשים למורשעים על רקע הסעיף הורחבו תחת השלטון הנאצי שבעקבותיהם כ-5,000–15,000 חשודים שפעילות הומוסקסואלית נכלאו במחנות ריכוז, שם רובם המוחלט נפטרו.
גרמניה המזרחית שהתקיימה בין השנים 1949–1990 לאחר סוף מלחמת העולם השנייה והייתה נתונה לשליטת ברית המועצות, ירשה בשטחה את סעיף 175 בחוק העונשין.
פעיל זכויות ההומוסקסואלים הקומוניסט רודולף קלימר שהציג את עצמו כממשיך דרכו של מגנוס הירשפלד עם הוועדה המדעית-הומניטרית שלו, פעל בשנת 1954 לביטול החוק, אך לא הצליח.
עם זאת, האקטיביזם שלו מנע הרשעות נוספות בגין קיום פעילות הומוסקסואלית גברית לאחר שנת 1957 במדינה.
בחמש השנים שלאחר המרד המזרח-גרמני של 1953, ממשלת המדינה הנהיגה תוכנית של "רפורמה מוסרית" כדי לבנות בסיס לרפובליקה סוציאליסטית חדשה שבה "גבריות והמשפחה המסורתית" עמדה במרכז, בעוד שהומוסקסואליות נראתה כמנוגדת למדיניות.
"מנהגים בריאים של העם העובד" המשיכו להעמיד לדין אזרחים חשודים במסגרת סעיף 175, בעוד שפעילות הומוסקסואלית נתפסה כ-"שריד של דקדנס בורגני, סימן לחולשה מוסרית ואיום על הבריאות החברתית והפוליטית של האומה".
משנת 1957, סעיף 175 הפסיק להיות נאכף דה פקטו בגרמניה המזרחית, אך נשאר קיים דה יורה עד שנת 1968 שבה פעילות הומוסקסואלית גברית בין מבוגרים בהסכמה הוכשרה באופן רשמי במדינה.
לדברי ההיסטוריונית היידי מנינג, ניסיונות של פעילים הומוסקסואלים ולסביות להקים קהילה גלויה ללא הסתרה של נטייתם המינית, "נצפו בכל צעד על ידי ממשלת גרמניה המזרחית ומפלגת האיחוד הסוציאליסטי של גרמניה".
מנינג הצהירה בנוסף כי "נעשה שימוש בכוח משטרתי בהזדמנויות רבות כדי לפרק ולמנוע אירועים פומביים של הומוסקסואלים ולסביות.
צנזורה ריכוזית מנעה הצגות של מערכות יחסים חד-מיניות במדיה המודפסת והאלקטרונית".
בניגוד למדיניות הממשלה, הכנסייה הפרוטסטנטית הגרמנית סיפקה תמיכה עבור לסביות והומוסקסואלים מקומיים, ואפשרה לפעילים לקיים מפגשים ולהשתמש במתקני הדפסה.
לקראת סוף שנות ה-80 של המאה ה-20, רגע לפני נפילת חומת ברלין בשנת 1989, פתחה ממשלת גרמניה המזרחית מועדון דיסקו הומוסקסואלי בבעלות המדינה בעיר.
ב-11 באוגוסט 1987 בית המשפט העליון של גרמניה המזרחית הצהיר כי "הומוסקסואליות, בדיוק כמו הטרוסקסואליות, מייצגת גרסה של התנהגות מינית.
לכן, אנשים הומוסקסואלים אינם עומדים מחוץ לחברה הסוציאליסטית, וזכויות האזרח מוצדקות להם בדיוק כמו לכל שאר האזרחים".
בשנת 1988 הזמין מוזיאון ההיגיינה הגרמני בדרזדן את חברת הסרטים בבעלות גרמניה המזרחית "DEFA" ליצור את הסרט התיעודי "Die andere Liebe" (בעברית: האהבה האחרת) .
זה היה הסרט הראשון של "DEFA" שעסק בהומוסקסואליות ומטרתו העיקרית הייתה לשדר את ההסכמה רשמית של המדינה להצגה שלו.
בשנת 1989 המוזיאון הזמין את "DEFA" ליצור את הסרט התיעודי היחיד שנוצר בתקופת גרמניה המזרחית למאבק במחלת ה-HIV/איידס, "Liebe ohne Angst" (בעברית: אהבה ללא פחד) .
אף על פי שהסרט לא התמקד באופן ישיר בהומוסקסואליות, הוא הצהיר באופן ישיר ש-HIV/איידס "אינן מחלות של הומוסקסואלים".
בשנת 1989 "DEFA" הפיקה את הסרט "Coming Out" בבימויו של היינר קארו , שמספר את סיפור הקבלה האישי של גבר מזרח גרמני את נטייתו המינית ההומוסקסואלית שלו, שחלק גדול ממנו צולם בברים הומוסקסואלים בברלין המזרחית, והיה לסרט העלילתי היחיד בגרמניה המזרחית על הנושא של תשוקה חד-מינית שהופק אי פעם במדינה.
במשך השנים לאחר מכן הוא זכה במגוון פרסים בהם פרס דוב הכסף ופרס טדי במהדורה ה-40 של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, ומספר פרסים בפסטיבל הסרטים העלילתיים הלאומי של הרפובליקה הדמוקרטית הגרמנית.
יורגן למקה נחשב לאחד מפעילי זכויות ההומוסקסואלים הבולטים בגרמניה המזרחית שפרסם את הספר שלו בנושא "קולות הומוסקסואלים מגרמניה המזרחית", מהדורה בשפה האנגלית שיצאה לאור ב-1991 בו טען שהקהילה ההומוסקסואלית "מאוחדת ברפובליקה הדמוקרטית הגרמנית (גרמניה המזרחית) הרבה יותר מאשר ברפובליקה הפדרלית של גרמניה (גרמניה המערבית)".
המשפטים ההומוסקסואלים בפרנקפורט בשנים 1950–1951 שכללו סדרה של מעל 200 הליכים פליליים שהוגשו נגד חשודים בהומוסקסואליות, סימנו נקודת שיא מוקדמת ברדיפת גברים הומוסקסואלים בגרמניה המערבית, שהראתה המשכיות של מדיניות גרמניה הנאצית כלפי הומוסקסואליות, אף על פי שהתרחשה תחת כהונת הקנצלר קונראד אדנאואר שהיה ידוע ממתנגדי שלטון גרמניה הנאצית.
בתקופת המלחמה הקרה (1947–1991) התמיכה בזכויות הומוסקסואלים בגרמניה הוגבלה בדרך כלל בין חברי המפלגה הדמוקרטית החופשית, המפלגה הסוציאל-דמוקרטית ומאוחר יותר בשנות ה-80, למפלגת הירוקים.
ברמה הלאומית, התקדמות בזכויות הומוסקסואלים לא החלה להתרחש עד סוף המלחמה הקרה וההצלחה האלקטורלית של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית בבחירות שהובילה לכך שבשנת 1990 שונה החוק כך שהומוסקסואליות וביסקסואליות לא היו עוד מוגדרות כעילות לאפליה לרעה של חיילים בבונדסוור (צבא גרמניה).
הנשיקה הראשונה בין זוג גברים בטלוויזיה הגרמנית הוצגה בשנת 1971 בסרט של במאי הקולנוע רוזה פון פראונהיים "זה לא ההומוסקסואל הוא מי שסוטה, אלא החברה בה הוא חי" .
הסרט מאוחר יותר סימן את תחילתה של התנועה המודרנית לשחרור הומוסקסואלים בגרמניה.
בשנת 1986 אופרת הסבון הפופולרית לינדנשטראסה הציגה את הנשיקה החד-מינית הראשונה בתוכנית טלוויזיה גרמנית.
מאז, נראו תוכניות טלוויזיה רבות אחרות שהלכו בעקבות היוזמה.
היווסדותן של תחנות טלוויזיה פרטיות בשנת 1984 הביאו לנוכחות להט"ב חזקה יותר בתקשורת הגרמנית עד סוף העשור, בהן התחנה "RTL" במיוחד, שהובילו למגמה של כוכבי טלוויזיה פופולריים שהצהירו לראשונה בפומבי על נטייתם המינית או זהותם המגדרית.
בשנת 2002 הקבינט של גרמניה הצהיר על תוכנית לבטל את כל ההרשעות שרשומות במרשם הפלילי על רקע קיום פעילות הומוסקסואלית אצל גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים מתקופת מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, התוכנית לא כללה ביטול של ההרשעות הפליליות שרשומות אצל גברים שהורשעו בפעילות הומוסקסואלית לאחר עידן המלחמה בתקופת גרמניה המזרחית והמערבית.
במאי 2016 שר המשפטים הגרמני הייקו מאס הודיע שההרשעות שנרשמו על רקע הומוסקסואליות אצל גברים הומוסקסואלים וביסקסואלים לאחר סיום מלחמת העולם השנייה יבוטלו, באומרו:
באוקטובר 2016 הודיע הקבינט של גרמניה שיציג טיוטה של הצעת חוק לחנינה של כ-50,000 גברים שהורשעו בגין הומוסקסואליות.
ב-22 במרץ 2017 הקבינט של גרמניה אישר רשמית את הצעת החוק.
הצעת החוק, שכללה בנוסף פיצוי כספי של 3,000 אירו עבור כל הרשעה, בתוספת 1,500 אירו עבור כל שנת מאסר, הייתה צריכה לקבל את אישור הפרלמנט.
ב-22 ביוני העביר הבונדסטאג (הבית התחתון) פה אחד את הצעת החוק.
בהמשך ההצעה הגיעה לבונדסראט (הבית העליון) לאישור סופי ולאחר שהועברה, נחתמה על ידי הנשיא פרנק-ואלטר שטיינמאייר כחוק ב-17 ביולי 2017. בספטמבר 2021 הקבינט של גרמניה הציג תוכנית פיצויים לאלפי קורבנות שהורשעו על רקע סעיף 175 שנשאר במקומו בגרמניה המערבית בגרסה המורחבת שהוצגה בתקופת גרמניה הנאצית עד 1969.
זוגיות חד-מינית החלה להיות בעלת הכרה משפטית בגרמניה מאז 2001 לאחר שבאותה שנה נחקקה הכרה בשותפויות רשומות שמעניקות לזוגות חד-מיניים זכויות וחובות בתחומים כמו ירושה, מזונות, ביטוח בריאות, הגירה, גישה לביקור בבתי חולים וסוהר ושינוי שמות.
במשך השנים לאחר מכן בית המשפט החוקתי הפדרלי פסק שוב ושוב לטובת סוגיות שונות של זכויות זוגות חד-מיניים בשותפויות רשומות, וחייב את הבונדסטאג לבצע שינויים מצטברים בחוק השותפות הרשומה בנושא.
באחד המקרים קבע בית הדין האירופי לצדק כי סירוב להקצות קצבת אלמנות לבן זוגו ההומוסקסואל של אדם שנפטר מהווה אפליה ישירה אם הזוגיות הייתה דומה לנישואים.
קנצלרית גרמניה, אנגלה מרקל, מיתנה את עמדתה בנושא בכך שאפשרה לחברי "CDU/CSU" להצביע לפי מצפונם האישי ולא לפי הקו המפלגתי, שהוביל חברים מטעם המפלגה שהיו בעד הכשרה של נישואים חד-מיניים במשך זמן רב להצביע בעד הצעת החוק.
ב-30 ביוני 2017 המפלגה הסוציאל-דמוקרטית, די לינקה ומפלגת הירוקים וכן 75 חברי "CDU/CSU" יצרו רוב בבונדסטאג כדי להעביר את הצעת החוק ב-393 קולות בעד מול 226 מתנגדים.
הצעת החוק נכנסה לתוקף 3 חודשים לאחר פרסום, ב-1 באוקטובר 2017. קרל קריילה ובודו מנדה, זוג חד-מיני שנמצא במערכת יחסים במשך 38 שנים, היו הזוג החד-מיני הראשון שנישא בגרמניה לאחר כניסת החוק לתוקף בבית העירייה של שנברג, ברלין.
ב-2020, לאחר שבעבר עמדת המפלגה הרשמית הייתה מנוגדת בנושא, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית פרסמה סרטון פוליטי שתומך בחקיקת נישואים חד-מיניים.
ב-2023 המפלגה השנייה במפלגת הברית "CDU/CSU", המפלגה הנוצרית-סוציאלית בבוואריה, שבאופן רשמי התנגדה בעבר לנושא, פרסמה מצע מפלגתי שתמך לראשונה בחקיקת נישואים חד-מיניים.
מספר קבוצות וארגונים דתיים בגרמניה מברכים רשמית על נישואים חד-מיניים בהם כל 20 הכנסיות הלותרניות, המאוחדות והקלוויניזיות בכנסייה האוונגליסטית של גרמניה .
במרץ 2023 דווח כי החל משנת 2026, הכנסייה הקתולית הגרמנית בפרנקפורט תתחיל לברך זוגות חד-מיניים, בניגוד למדיניות קריית הוותיקן בנושא.
בשנת 2004 תוקן חוק השותפות הרשומה בגרמניה (שהתקבל במקור בשנת 2001) ונכנס לתוקף החל מ-1 בינואר 2005 כדי להעניק לזוגות חד-מיניים בשותפות רשומה זכויות אימוץ חלקיות (אימוץ חורג בלבד) ולבצע רפורמה בהליכים שהיו מסורבלים בעבר בכל הנוגע לחלוקת רכוש ומזונות.
לא קיימת אסדרה חוקית בגרמניה להליכי רבייה בסיוע בקרב זוגות לסביות, כגון הזרעה מלאכותית והפריה חוץ-גופית, אך גם שיטות כאלה אינן אסורות במפורש.
לפיכך, בנקי זרע ורופאים עשויים לעבוד עם לקוחות לסביות אם ירצו.
מדיניות זו מקשה על זוגות לסביות להביא ילדים לעולם בגרמניה בניגוד למדינות אחרות.
עם זאת, ההליכים הפכו לפופולריים ומוקבלים יותר ויותר בעשורים האחרונים במדינה.
אם זוג לסבי נשוי נכנס להריון באמצעות תרומת זרע, האם הלא ביולוגית אינה מוכרת אוטומטית כהורה בתעודת הלידה של הילד ועליה לעבור הליך אימוץ לשם כך.
עם זאת, כאשר מדובר על הנושא בקרב זוגות הטרוסקסואלים נשואים, האב הלא ביולוגי מוכר אוטומטית כהורה חוקי.
הצעת חוק שהוצגה ביוני 2018 לתיקון אי השוויון תלויה ועומדת מאז בבונדסטאג.
באוקטובר 2018 בית המשפט הפדרלי לצדק של גרמניה (בית המשפט העליון של המדינה) שממוקם בקרלסרוהה קבע כי בניגוד לזוגות הטרוסקסואלים, בת זוגה של אימו החוקית של הילד אינה הופכת להורה שני באופן אוטומטי ועלייה לעבור הליך אימוץ לשם כך.
המקרה הספציפי הזה כלל זוג לסביות מסקסוניה, שהמירו את מעמד הזוגיות החד-מינית שלהן משותפות אזרחית לנישואים חד-מיניים באמצע אוקטובר 2017. בתחילת נובמבר נולד הילד שלהן באמצעות הזרעה מלאכותית של אחת מבנות הזוג.
בניסיון לרשום את הלידה, רק היולדת הביולוגית הורשה להירשם כאם החוקית של הילד ללא בת זוגה.
לאחר מכן פנו בנות הזוג ללא הצלחה ללשכת הרישום בבקשה לתקן את רישום הלידה כך שגם האם הלא ביולוגית תוכל להירשם כאימו החוקית של הילד.
המשרד דחה את הבקשה, ולאחר מכן הגישה בת הזוג תביעה לבית המשפט בנושא.
בית המשפט המחוזי בקמניץ פסק תחילה עבור בנות הזוג, אך בית המשפט האזורי בדרזדן ביטל את ההחלטה הזו באפריל 2018. בסופו של דבר, לאחר הגשת ערעור נוסף, בית המשפט הפדרלי לצדק פסק נגד בת הזוג.
בפסק דינו התייחס בית המשפט לסעיף 1592 של הקוד האזרחי שקובע כי "אבי הילד הוא הגבר שברגע הלידה נשוי לאימו של הילד" ובכך, מכיר בזכות להורות אוטומטית במקרים דומים רק לזוגות הטרוסקסואלים מהמין השני.
לאחר הפסיקה הסופית של בית המשפט הפדרלי, משרד המשפטים הגרמני החל לבחון רפורמות משפטיות להענקת הכרה אוטומטית של הורות לזוגות לסביות.
במאי 2019 השרה הפדרלית לענייני משפחה, אזרחים ותיקים, נשים ונוער פרנציסקה גיפי קראה למורים ברחבי גרמניה להשתמש בטפסים שכוללים שפה נייטרלית מגדרית עבור התאמות בירוקרטיות בקרב משפחות תלמידים בהן קיימות שתי אימהות או שני אבות שאינם משתמשים במונחים ההטרוסקסואלים בלבד של "אם" ו-"אב".
בתחומי תעסוקה, מתן סחורות ושירותים, חינוך ובריאות, אפליה על רקע נטייה מינית או זהות מגדרית מוגדרת כעבירה פלילית ברחבי גרמניה.
כמדינה שחתמה על אמנת אמסטרדם, גרמניה נדרשה לתקן את החוקים הלאומיים שלה נגד אפליה כך שיכללו בין היתר נטייה מינית כעילה מוגנת מאפליה.
עם זאת, היא לא הצליחה לעשות זאת במשך 6 שנים בגלל דיונים על היקף החוקים המוצעים.
במספר חוקות של מדינות גרמניה נכללים סעיפים לאיסור אפליה שכוללים נטייה מינית וזהות מגדרית כעילות מוגנות חוקתית בהן בחוקת הבירה ברלין (מאז 1995), ברנדנבורג (מאז 1992), ברמן (מאז 2001), חבל הסאר (מאז 2011) ותורינגיה (מאז 1993).
בסקסוניה-אנהלט אפליה על רקע נטייה מינית אסור באופן חוקתי במגזר הציבורי מאז 1997.
סעיף 10(2) לחוקת ברלין קובע באומרו כי,"אין להטות דעות קדומות או להעדיף אדם בגלל מין, לידה, גזע, שפה, מוצא לאומי או חברתי, אמונה, דעות דתיות או פוליטיות או נטייה מינית".דברי שטנה על בסיס נטייה מינית וזהות מגדרית אסורים גם כן בגרמניה.
החוק הגרמני אוסר על הסתה לשנאה על בסיס "חברות בקבוצה חברתית או אתנית מסוימת".
עם זאת, לדברי נתוני משרד הפנים הגרמני, כ-245 מקרים של התקפות הומופוביות וטרנספוביות התרחשו במחצית הראשונה של 2019 במדינה, לעומת 351 שנרשמו בכל שנת 2018.
ב-1994 למרות שרוב בוועדה החוקתית המשותפת של הבונדסטאג והבונדסרט הצביע בעד הכללת איסור אפליה על רקע "זהות מינית" בחוק היסוד של גרמניה (חוקת גרמניה), הרוב הנדרש של שני שלישים לא הושג.
ביוני 2018 הגישו מדינות ברלין, ברנדנבורג, ברמן, המבורג, ריינלנד-פפאלץ ותורינגיה טיוטת הצעת חוק לבונדסראט לתיקון סעיף 3 לחוקת גרמניה להוספת הקטגוריות "זהות מינית ומגדרית" כעילות מוגנות מאפליה ברמה חוקתית במדינה.
עם זאת, ביולי נכשלה טיוטת ההצעה לאחר שמדינת ברלין ביקשה לדחות אותה לאחר שהתברר כי רוב של שני שלישים לא יושג.
במאי 2019 מפלגת הירוקים, המפלגה הדמוקרטית החופשית ומפלגת די לינקה הציעו יוזמת חקיקה משותפת לתיקון סעיף 3 לחוקת גרמניה להוספת איסור אפליה על רקע "זהות מינית" בתוכן החוקה.
בנובמבר באותה שנה המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית הביעה תמיכה ביוזמה.
מאז 1980 החוק להחלפת שמות פרטיים וקביעת מין במקרים מיוחדים קבע כי טרנסג'נדרים בעלי דיספוריה מגדרית בגרמניה רשאים לשנות את המגדר המשפטי שלהם בעקבות העברה של ניתוח להתאמה מגדרית ועיקור.
עם זאת, בינואר 2011, בית המשפט החוקתי הפדרלי של גרמניה קבע ששתי הדרישות אינן חוקתיות ובכך ביטל את החובה על טרנסג'נדרים לעבור אותם עבור שינוי המגדר שלהם במסמכי זהות רשמיים.
במאי 2019 הציגו משרד המשפטים ומשרד הפנים טיוטת הצעת חוק חדשה לרפורמה בחוק.
מאז 2013, החוק הגרמני מתיר לילדים שנולדו עם אנטומיה מינית לא טיפוסית (אינטרסקסואלים) להשאיר את סמן המגדר שלהם ריק במסמכי זהות רשמיים במקום להיות מסווג כזכר או נקבה.
בנובמבר 2017, בית המשפט החוקתי הפדרלי קבע שחוק המעמד האזרחי חייב לכלול אפשרות של סמן מגדר שלישי, בשביל שלאנשים אינטרסקסואלים תהיה אפשרות נוספת מלבד בחירה במגדר "נקבה", "זכר" או השארת הסמן המגדרי כריק.
הצעת ממשלה בנושא הוצגה באוגוסט 2018. לפי ההצעה, אינטרסקסואלים יוכלו לרשום את מגדרם עם סמן מגדרי "אינטרסקס" במסמכי זהות רשמיים.
הצעת החוק שכונתה חוק המגדר השלישי אושרה על ידי הבונדסטאג בדצמבר 2018, ונכנסה לתוקף ב-1 בינואר 2019. אפשרות ה-"אינטרסקס" זמינה עבור מסמכים כגון תעודות לידה, דרכונים ורישיונות נהיגה.
עם זאת, כדי להיות זכאים להשתמש באפשרות הסמן המגדרי, אנשים אינטרסקסואלים נדרשים לקבל הצהרת רופא או אישור רפואי שמאשר את מעמדם כאינטרסקסואלים.
בנוסף, על פי הצעת החוק, הורים יכולים להשתמש בקטגוריית "אינטרסקס" עבור ילודים עם מאפייני מין לא ברורים.
באפריל 2019 משרד הפנים הבהיר שאפשרות ה-"אינטרסקס" חלה על אנשים אינטרסקסואלים בלבד ולא על טרנסג'נדרים.
לסביות, הומוסקסואלים, טרנסג'נדרים וביסקסואלים מוצהרים רשאים לשרת בגלוי בבונדסוור.
בעבר, הבונדסוור שמר על מדיניות של "תקרת זכוכית" שאסרה דה פקטו על הומוסקסואלים להיות קצינים עד שנת 2000. ווינפריד סטכר, קצין צבא שהורד בדרגה בגלל ההומוסקסואליות שלו שהתגלתה במועד מאוחר יותר בקריירה הצבאית שלו, הגיש תביעה נגד שר ההגנה לשעבר רודולף שרפינג .
שרפינג נשבע "להילחם בתביעה בבית המשפט" וטען כי הומוסקסואליות "מעוררת ספקות רציניים לגבי התאמה לתפקיד ואינה יכולה לכלול העסקה בכל התפקידים הנוגעים למנהיגות".
אולם, לפני שהמקרה עלה לדיון בבית המשפט, משרד ההגנה הגרמני הפך את המדיניות שהייתה קיימת עד לאותה העת כלפי שירות של הומוסקסואלים בצבא הגרמני, בעוד שהקבינט של גרמניה סירב לפרסם הסבר רשמי למהפך.
כיום, על פי פקודות צבאיות כלליות שניתנו בשנת 2000, סובלנות כלפי נטיות מיניות נחשבת כחלק מחובתם של אנשי צבא, בעוד שיחסים וקיום מעשים מיניים בין חיילים מחוץ לזמני השירות, ללא קשר לנטייתם המינית, מגדרם או תפקידם הצבאי נחשבים כ-"לא רלוונטיים".
בספטמבר 2020 הקבינט של גרמניה פרסם התנצלות רשמית על האפליה שהייתה נוכחת נגד חיילים הומוסקסואלים בעבר בצבא הגרמני.
בנובמבר 2020 הקבינט אישר חקיקה שמעניקה פיצוי כספי לאנשי צבא גרמניים שמוגדרים כלהט"ב שהופלו לרעה במהלך שירותם הצבאי בעבר.
במרץ 2021 הצעת החוק נידונה בבונדסטאג שם היא נתמכה ברוב של מצביעים בעד לאחר כמה תיקונים קלים.
ב-20 במאי 2021 הצעת החוק הועברה בבונדסטאג.
במרץ 2021 דווח שגם אינטרסקסואלים וטרנסג'נדרים מוצהרים רשאים כעת לשרת בגלוי הן בבונדסוור והן במשטרה הפדרלית של גרמניה.
בשנת 2008 הקבינט של גרמניה הכריז שהוא "מתנגד לחלוטין לפרקטיקה הפסאודו-מדעית של טיפול המרה".
בשנת 2013 מפלגת הירוקים הגישה לבונדסטאג טיוטת הצעת חוק לאיסור של ביצוע טיפול המרה בקטינים.
עם זאת, ההצעה לא התקדמה להצבעה.
עצומה שקראה למשרד הבריאות הגרמני לאסור את הפרקטיקה הושקה ביולי 2018, ועד אמצע אוגוסט 2018 אספה כ-60,000 חתימות.
בפברואר 2019 שר הבריאות ינס שפאן הצהיר על התמיכה שלו לאיסור בחוק על ביצוע טיפול המרה בקטינים ומבוגרים וכינה את הפרקטיקה כ-"סוג של תקיפה".
שפאן הצהיר שהוא מקווה לעבוד יחד עם שרת המשפטים קתרינה ברלי להכנת הצעת חוק בנושא שתאושר עד סתיו 2019. באפריל 2019 לאחר שעצומה מקוונת בנושא שהשיק ארגון זכויות הלהט"ב "All Out" אספה כ-110,000 חתימות, שפאן קרא לוועדה בנושא לנסח הצעות לאיסור הפרקטיקה.
הוועדה התכנסה בחודשים מאי ויוני לשני כנסים במשך יום כדי לדון בנושא.
כמו כן, משרד הבריאות הגרמני הזמין פוליטיקאים, מדענים ונפגעים מהפרקטיקה וכן מוסדות מחו"ל שצברו ניסיון עם הליכי האיסורים החוקיים בשטחם כלפי הפרקטיקה להשתתף בחילופי הדברים.