tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות המלחמה, עזב בלומברגן את הולנד ב-1945 והחל ללמוד לתואר שני באוניברסיטת הרווארד, תחת פרופסור אדוארד מילס פרסל.
שישה שבועות לפני הגעתו, גילו פרסל והסטודנטים שלו את תופעת ה-NMR.
בשנת 1947 חזר להולנד, והגיש את ממצאיו לגבי תופעת ה-NMR לאוניברסיטת ליידן.
הוא קיבל את הדוקטורט שלו מאוניברסיטת ליידן ב-1948, ולאחר מכן היה פוסט-דוקטורנט באוניברסיטה זו במשך כשנה.
בשנת 1949 חזר בלומברגן לאוניברסיטת הרווארד, וב-1951 הפך לפרופסור חבר באוניברסיטה זו.
ב-1957 הוסמך כפרופסור לפיזיקה יישומית, ושנה לאחר מכן קיבל אזרחות אמריקנית.
בלומברגן עבד באוניברסיטת הרווארד עד שנת 1990.
בשנת 1974 הוענקה לבלומברגן המדליה הלאומית למדעים.
בשנת 1981 זכה בפרס נובל לפיזיקה, יחד עם ארתור שולוב, על תרומתם לפיתוח ספקטרוסקופית לייזר.
ב-2001 התמנה לפרופסור מן המניין באוניברסיטת אריזונה.
נפטר באריזונה ב-5 בספטמבר 2017.
ניקולאס ג'וזף בראון הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי, אשר מוכר בעיקר בשל תפקידו בתור גרג הירש בסדרת הדרמה "יורשים" ברשת HBO; תפקיד אשר בעבורו היה מועמד לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
עוד ידוע בשל השתתפותו בסרטי הקולנוע "נשף סיום", "כמה טוב להיות פרח קיר", "פגישה והחלפה" ו"המדריך לסינגלס".
ברון נולד בעיירת בתפייג' בלונג איילנד, ניו יורק שבארצות הברית, לאליזבת' לייל ולשחקן קרייג בראון.
בשנת 2001 קיבל את תפקיד המשחק הראשון שלו בסרט הטלוויזיה הקנדי "וולטר והנרי" לצד ג'יימס קובורן, קייט נליגן ומייקל סרה.
בשנת 2004 שיחק בסרט הטלוויזיה "Carry Me Home" לצידה של פנלופה אן מילר.
את עיקר פרסומו קיבל כאשר בשנת 2005 גילם את זאקרי "זאק" בראון בסרט הפנטזיה "תיכון בהיי" המספר על גיבורי על אשר לומדים בתיכון.
הסרט זכה בעיקר לביקורות חיוביות ולהצלחה בקופות.
בשנת 2009 שיחק בסרט מקורי של ערוץ דיסני "תוכנית להגנת נסיכות" בכיכובן של סלינה גומז ודמי לובאטו, ושיחק בקומדיה הרומנטית "הפעם הראשונה" בכיכובו של דבון ורקהייזר.
באותה שנה כיכב בסיטקום "10 דברים שאני שונאת אצלך" אשר שודרה בערוץ ABC Family למשך עונה אחת עד 2010.
בשנת 2011 שיחק בקומדיית הנעורים "נשף סיום" בכיכובם של קמרון מונאהן ודניאל קמפבל.
בשנת 2014 שיחק בתפקיד ראשי בדרמה הקומית "פגישה והחלפה", בתפקיד מייקל, שמנסה להתעשת לאחר שחברו הטוב ביותר יצא מהארון.
בשנת 2015 שיחק בסרט הפנטזיה "ג'ם וההולגרמות", בסרט הדרמה "ניסוי הכלא של סטנפורד" שמבוסס על אירוע אמיתי, והשתתף בסרט האימה העל-טבעי "פולטרגייסט", המהווה רימייק לסרט בעל אותו השם משנת 1982.
בשנת 2016 שיחק בסרטי הקומדיה: "המדריך לסינגלס", "לך תעבוד" לצד מיילס טלר, אנה קנדריק ואליסון ברי, ו"החופשה הראשונה" לצד זואי דויטש ואשלי ג'אד.
בשנת 2018 החל לגלם את דמותו של גרג הירש, אחיינו של לוגן רוי (בריאן קוקס) בסדרת הדרמה הסאטירית "יורשים" ברשת הטלוויזיה HBO, אשר זכתה בפרסי אמי ופרסי גלובוס הזהב בין היתר לסדרת הדרמה הטובה ביותר.
באוגוסט 2019 שבה הסדרה לעונה שנייה ולאחר מכן גם לעונה שלישית.
בשנת 2020, בראון זכה למועמדות לפרס אמי לשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה.
הסדרה הסתיימה לאחר ארבע עונות במאי 2023.
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן משנה בסדרת דרמה (אנ') (2020, 2022, 2023)2020Home Movie: The Princess Bride"הלבקן"סדרת רשת; 2 פרקים2021Callsטיםדיבוב; פרק: "The End"Santa Inc.דוויןדיבוב; 7 פרקיםBirdgirlאית'ן דלווידיבוב; פרק: "ShareBear"2022משפחת סימפסוןהדוד גרגדיבוב; פרק: "Meet Is Murder"
ניקולס גליבס הוא שחקן ומחזאי אנגלי.
גליבס נולד בשכונת האליוול שבעיר בולטון בלנקשייר.
בשנים 1980 עד 1985 למד בבית הספר שארפלס.
הוא התחיל להתעניין במשחק אחרי שאמו לקחה אותו לראות הצגה.
הופעת הבכורה של גליבס בתיאטרון הייתה כניצב במחזה "דון קרלוס" בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר.
הוא שיחק במחזות שונים בהם בתפקיד הראשי במחזה "מקבת'".
גליבס מופיע בתוכניות טלוויזיה מאז 1992. הוא גילם את ריק פאוול בסדרת הדרמה "Playing the Field".
ב-2004 שיחק בתפקיד ריי פיירבורן בדרמה "Conviction" שצולמה ב-Salford Lads' Club.
ב-2006 שיחק בתפקיד האב טום בדפורד בסדרה "משפחה וחיות אחרות".
ב-2009 הופיע בתפקיד המדען ויטאקר בסדרת הטלוויזיה "ניצולים".
הוא גילם את דמותו של סמל בילוש אנדי רופר בשתי העונות הראשונות של הסדרה "סקוט וביילי".
גליבנס נשוי לשחקנית לזלי שארפ, לבני הזוג יש שני בנים, והם חיים בלונדון.
הוא מעריץ של להקת הסמית'ס ואוהד של קבוצת הכדורגל בולטון וונדררס.
"The Front Page" - הפקה של סם מנדס שהוצגה בתיאטרון דונמאר ורהאוס ב-1997. גליבס שיחק בתפקיד הכתב וילסון.
אלן ג'פקוט במחזה "Hindle Wakes" מאת סטנלי הוטון בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר, בבימויה של הלנה קאוט-האוסון (1996, 1998)
במחזה "On the Shore of the Wide World" ב-2005 גילם גליבס את האב פיטר, תחילה בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' ואחר כך בתיאטרון המלכותי הלאומי.
הוא היה מועמד לפרס התיאטרון MEN בקטגוריית השחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי.
במחזה "מקבת'" שיחק בתפקיד הראשי בהפקה משנת 2009 בתיאטרון רויאל אקסצ'נג'.
ב-2010 שיחק במחזה "דוקטור פאוסטוס" בתפקיד מפיסטופלס.
ב-2012 הופיע במחזה "Chair" בתפקיד חייל בסטודיו של תיאטרון ליריק בהאמרסמית'.
במחזה "The Saga of Noggin the Nog" גילם גליבס את הדוד נוגבד המרושע באביב 2013.
ניקולס פרדריק בריידי הוא פוליטיקאי ודירקטור אמריקאי, שכיהן כמזכיר האוצר של ארצות הברית בשנים 1988–1993 בממשליהם של הנשיאים רונלד רייגן וג'ורג' הרברט ווקר בוש, ונודע בשל "תוכנית בריידי" אותה הגה.
טרם מינויו למזכיר האוצר, מונה בריידי לקצרה לאייש את מושבה הריק של ניו ג'רזי בסנאט של ארצות הברית מאפריל עד דצמבר 1982, בעקבות התפטרותו של הסנאטור הריסון ויליאמס.
בריידי נולד ברובע מנהטן שבניו יורק, בנם של ג'יימס קוקס בריידי הבן ורעייתו אליוט צ'ייס.
הוא נקרא על שם רב דודו, איש העסקים והנדבן ניקולס פרדריק בריידי.
בריידי גדל באחוזה בפאר הילס שבניו ג'רזי.
לאחר שסיים את לימודיו בבית הספר סנט מארק שבסאות'בורו במסצ'וסטס, החל ללמוד ב-1952 באוניברסיטת ייל, שם היה חבר באחוות צ'י פסי.
ב-1954 למד לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד.
הקריירה הפוליטית של בריידי החלה כאשר מונה על ידי מושל ניו ג'רזי תומאס קין לאייש את מושבו של הסנאטור הריסון ויליאמס, שהתפטר מתפקידו בעקבות פרשת Abscam.
הוא כיהן בסנאט מאפריל עד שלהי דצמבר 1982 ומיאן להתמודד לתקופת כהונה מלאה.
בתקופתו בסנאט היה חבר בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הבנקאות, השיכון והעניינים האורבניים.
ב-1984 מינה נשיא ארצות הברית רונלד רייגן את בריידי ליושב ראש ועדת הנשיא למשכורות אנשי הרשות המבצעת, הרשות המחוקקת והרשות השופטת.
הוא כיהן גם בוועדת הנשיא לכוחות אסטרטגיים, בנציבות הלאומית הדו-מפלגתית לענייני אמריקה המרכזית, בנציבות לביטחון ולסיוע כלכלי ובוועדות נוספות של הבית הלבן.
כמו כן, הוא היה יו"ר כוח המשימה הנשיאותי למנגנוני שוק ב-1987. באוגוסט 1988 הוכרז כי בריידי יחליף את ג'יימס בייקר במחלקת האוצר.
ב-15 בספטמבר 1988 נכנס בריידי לתפקידו כמזכירה ה-68 של מחלקת האוצר של ארצות הברית.
הוא כיהן בתפקיד בארבעת החודשים האחרונים של ממשל רייגן ולאורך כל תקופת ממשלו של ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
ב-1989, לאחר תקופה של שנים בהן מספר מדינות מתפתחות, כולל מקסיקו, לא כיסו את החוב הבינלאומי שלהן, הגה בריידי את "תוכנית בריידי" במטרה לסייע להן למכור איגרות החוב שלהן בדולר אמריקני.
אלה נודעו בשם "אגרות בריידי".
בראשית כהונתו כמזכיר האוצר נכתב בעיתון הניו יורק טיימס כי לבריידי הייתה התחלה רעועה והוא היה "חסר-טעם בטלוויזיה ומוזר כאיש ציבור", אך כחבר קרוב ויועץ בעל השפעה רבה על הנשיא בוש.
אחרי הפסדו של בוש למושל ארקנסו ביל קלינטון בבחירות 1992 לנשיאות, עזב בריידי את הממשל הפדרלי של ארצות הברית.
בריידי היה ועודנו חבר במועצות מנהלים של חברות שונות מאז ובמהלך שנות ה-90 של המאה ה-20. הוא שימש גם כנאמן של אוניברסיטת רוקפלר וחבר מועצת המועדון הכלכלי של ניו יורק.
הוא חבר במועצה ליחסי חוץ, וחבר לשעבר בוועדת ההיגוי של קבוצת בילדרברג.
דייגו ניקולס דה לה קרוס (נולד ב-1 ביוני 1997) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בעמדת הקשר התקפי בפלמנגו ובנבחרת אורוגוואי.
דה לה קרוס הוא אחיו למחצה של הכדורגלן קרלוס אנדרס סאנצ'ס.
ניקולס דה לה קרוס, יליד מונטווידאו, החל את הקריירה שלו בליברפול (מונטווידאו) ממדינת הולדתו, אורוגוואי.
הוא עלה לקבוצה הבוגרת של ליברפול בעונת 2015/2016, והופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת הייתה ב-13 בספטמבר 2015, במסגרת הליגה מול קבוצת "אל טנקה סיסליי".
ב-15 במאי 2016, כבש דה לה קרוס את שערו הראשון במדי הקבוצה מול "אתלטיקו רנטיסטאס" במסגרת הליגה.
ב-15 באוגוסט 2017, חתם דה לה קרוס בקבוצת ריבר פלייט הארגנטינאית בסכום של כ-3 מיליון דולר, לאחר שרשם באותה העונה (2016/2017) 7 שערים ו-2 בישולים ב-18 הופעות במדי ליברפול.
ב-25 באוקטובר 2017, שיחק לראשונה בגביע ליברטדורס במדי ריבר פלייט בשלב חצאי הגמר נגד לנוס הארגנטינאית.
ריבר פלייט הודחה מהטורניר לאחר שהתוצאה הסתיימה ב-3–4 לטובת לנוס, בשני המשחקים.
ב-5 בנובמבר 2017, השתתף דה לה קרוס בסופר קלאסיקו הראשון בקריירה שלו מול קבוצת בוקה ג'וניורס, שם אף בישל את שערה היחידי של ריבר פלייט במשחק כשהתוצאה הסתיימה ב-1–2 לטובת בוקה ג'וניורס.
באותה העונה (2017/2018) רשם דה לה קרוס 16 הופעות בכל המסגרות שמתוכן בישל 6 שערים (כולל 2 בישולים בגביע הליבטדורס) ואף זכה עם קבוצתו בגביע הליבטדורס.
ב-4 באפריל 2018, כבש דה לה קרוס את שערו הראשון בגביע הליבטדורס מול אינטרנסיונל הברזילאית בשלב הבתים של גביע הליברטדורס.
במהלך עונת 2018/2019, עלה מעמדו של דה לה קרוס בקבוצת ריבר פלייט ואף היה לו חלק משמעותי בעליית הקבוצה עד לגמר גביע הליברטדורס, כשבמהלך הטורניר הוא רשם 3 שערים ו-3 בישולים.
ב-5 באפריל 2019, כבש דה לה קרוס את השלושער הראשון שלו בקריירה במסגרת גביע הסופרליגה מול אתלטיקו אלדוסיבי.
בעונת 2019/2020, הגיע דה לה קרוס למקום הרביעי בטבלת הבישולים של ליגת העל הארגנטינאית עם 5 בישולים.
ב-24 בדצמבר 2023 חתם בפלמנגו הברזילאית לארבע שנים.
ניקולס דה לה קרוס זומן לנבחרת אורוגוואי ב-5 במרץ 2020, לצמד המשחקים נגד נבחרת צ'ילה ונבחרת אקוודור במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022, אך בסופו של דבר המשחקים הללו נדחו עקב התפרצות מגפת הקורונה.
ניקולס גאליצין הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אנגלי.
גאליצין נולד וגדל בלונדון, אנגליה.
הוא נולד לאב יזם אנגלי ולאם יוונייה-אמריקאית.
יש לו אחות בשם לקסי.
בגיל 10 הוא שר במקהלה.
אחרי התיכון הוא למד בדוליץ' קולג' בלונדון.
מאוחר יותר הוא החל לשחק בתיאטרון הנוער "פלייסנס" באיזלינגטון כדי להמשיך בתשוקתו המתפתחת למשחק.
בילדותו שיחק גאליצין רוגבי וכדורגל.
הוא גם השתתף בתחרויות אתלטיקה ברמה המחוזית.
גאליצין קיבל את תפקידו הראשון בסרט "The Beat Under My Feet" בשנת 2014, בכיכובו של לוק פרי.
הוא ביצע גם כמה שירים לפסקול הסרט המקורי.
בשנת 2015 הוא הופיע בפרק אחד בסדרת הטלוויזיה "זהות נרדפת".
באותה שנה הוא זכה בתואר "כוכב המחר" בכתבה שפורסמה במגזין "Screen International".
בשנת 2016 שיחק בסרט הדרמה האמריקאית "מתח גבוה", בה שיחק כנר צעיר המופיע בתחנת הרכבת התחתית.
הוא גילם סטודנט גיי לצד פיון או'שיי, בדרמה הקומית האירית "שד נאה".
סרט זה היה מועמד לחמישה פרסי הקולנוע והטלוויזיה האירי ה-15.
בשנת 2017 הוא השתתף בדרמת המסתורין הניו זילנדית "The Changeover".
בסרט הטלוויזיה "הצופה ביער" שיחק לצד השחקנית האמריקאית זוכת פרס האוסקר, אנג'ליקה יוסטון.
בשנת 2019 גאליצין לוהק לתפקיד הטלוויזיה הגדול הראשון שלו בסדרת דרמת האימה של נטפליקס "חדרים אפלים".
באותה שנה שיחק בסרט הדרמה "Share".
בשנת 2020 שיחק בסרט האימה "הכישוף: הדור הבא", המהווה סרט המשך עצמאי לסרט "הכישוף" משנת 1996. באותה שנה לוהק לסרט המוזיקלי "סינדרלה" בתור הנסיך רוברט, הסרט נכתב ובוים על ידי קיי קנון, המבוסס על אגדה באותו שם.
באפריל 2021 לוהק גאליצין לתפקיד ראשי בסרט "לבבות הארגמן", שהופץ בנטפליקס ביולי 2022.
גאליצין גילם את הנסיך האנגלי הנרי, בהפקה של פריים וידאו לרב המכר של הניו-יורק טיימס "אדום, לבן וכחול מלכותי" מאת קייסי מקוויסטון, שיצא באמזון פריים ב-11 באוגוסט 2023.
בשנת 2024, גאליצין כיכב בתפקיד הראשי לצד ג'וליאן מור בתור ג'ורג' וילרס בסדרת הפסיכודרמה ההיסטורית מרי וג'ורג' , הוא גם מככב לצד אן האת'וויי בסרט "The Idea of You" , המבוסס על הספר באותו שם, הסרט שודר ברחבי העולם באמזון פריים מ-2 במאי 2024.
גאליצין מתגורר בהאמרסמית', לונדון, אנגליה.
שנה סרטתפקיד הערות 2014 The Beat Beneath My Feet טום 2016 מתח גבוה ג'וני בלקוול שד נאה קונור מאסטרס 2017 The Changeover סורנסן קרלייל 2019 Share איי.
ג'יי 2020 הכישוף: הדור הבא טימי 2021 סינדרלה הנסיך רוברט2022לבבות הארגמןלוק2023מרימות (אנ')ג'ףאדום, לבן וכחול מלכותיהנסיך הנרי2024הרעיון שהוא אתה (אנ')הייז קמפבל2026שליטי היקוםהנסיך אדם גלן / הי-מןTBAWings of Freedomפירודיבוב100 Nights of Heroמנפרד
שנה סדרה תפקיד הערות 2015 זהות נרדפת אנג'לו פרק: "The Legend of Terrence Graves" 2017 הצופה ביער מארק פלמינג סרט טלוויזיה של Lifetime 2019 חדרים אפלים אליוט לפברה תפקיד ראשי; 10 פרקים2024מרי וג'ורג' ג'ורג' וילרס, הדוכס הראשון מבקינגהםמיני-סדרה
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024שיר מקורי – סרט עלילתי"The Idea of You" (עם אן-מארי) מתוך "הרעיון שהוא אתה"שיר - ביצוע על המסך (סרט)
ניקולס בייקון היה איש אצולה בריטי, הראשון שקיבל את התואר ברונט וחבר הפרלמנט הבריטי.
ניקולס בייקון נולד בשנת 1540 למשפחה אצילה.
אביו היה לורד-מחזיק החותמת המלכותית.
פרנסיס בייקון היה אחיו למחצה.
ניקולס בייקון למד בטריניטי קולג', קיימברידג'.
בשנת 1562 הוא התקבל ללשכת עורכי דין בלונדון.
בשנת 1562 הוא התחתן עם אן בוטס.
בשנת 1563 ניקולס בייקון התקבל לפרלמנט הבריטי כנציג של בברלי.
בשנת 1572 הוא החל להיות נציג של ספולק והחזיק את המשרה עד לשנת 1583.
ב-22 באוגוסט 1578 ניקולס בייקון קיבל תואר אביר מהמלכה.
ב-22 במאי 1611 הוא קיבל תואר ברונט בממלכת אנגליה.
במהלך חייו ניקולס בייקון רכש וירש שטחים נרחבים ברחבי אנגליה.
הוא הוריש את הונו לילדיו וחלק העביר לעזרה לעניים.
הצייר נתנאל בייקון היה בנו.
ניקולס ג'קסון הוא כדורגלן סנגלי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת באיירן מינכן מבונדסליגה ובנבחרת סנגל.
ג'קסון גדל במחלקת הנוער של קאסה ספורטס מליגת העל הסנגלית, והחל את הקריירה המקצוענית שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון.
ב-3 בספטמבר 2019 חתם בוויאריאל מלה ליגה, והחל לשחק במחלקת הנוער של המועדון.
ב-5 באוקטובר 2020 הושאל למשך עונה אחת למיראנדס מהליגה הספרדית השנייה.
ב-18 באוקטובר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בתיקו 0-0 נגד מיורקה במסגרת המחזור השישי בליגה לעונת .
בתום תקופת ההשאלה חזר לוויאריאל.
ב-3 באוקטובר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של ויאריאל, בניצחון 0–2 על ריאל בטיס במסגרת המחזור השמיני בליגה לעונת 2021/2022.
ב-30 ביוני 2023 חתם לשמונה שנים בצ'לסי.
ב-1 בספטמבר 2025 הושאל לבאיירן מינכן.
נכלל בסגל נבחרת סנגל לטורניר מונדיאל 2022, על-אף שלא ערך הופעות במדי הנבחרת עד למועד הזימון.
ב-21 בנובמבר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, בהפסד 0–2 לנבחרת הולנד במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים של מונדיאל 2022.
ב-11 באוקטובר 2024 כבש בדקה ה-77 את שערו הבכורה במדי נבחרת מול נבחרת שהעלה את נבחרתו ליתרון 4:0 וחתם את תוצאת המשחק שבמסגרת המחזור השלישי של מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2025.
ניקולס דנטון הוא תסריטאי, שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע אוסטרלי.
בשנת 2015 שיחק בסרט הלהט"בי לחבק את הגבר.
באותה שנה החל לשחק בסדרת בסדרת הטלוויזיה גליץ'.
בשנת 2017 הופיע דנטון לצד לוסי מויר במחזה "שיר אהבה" מאת ג'ון קולבנבך בפסטיבל תיאטרון הפרינג' של מלבורן.
באותה שנה הופיע במחזה קן הקוקיה בתיאטרון סאות' בנק במלבורן.
בשנת 1018 הופיע דנטון במחזה "Wild" מאת מייק ברטלט עבור חברת התיאטרון של מלבורן, בתפקיד המבוסס באופן רופף על דמותו של אדוארד סנודן, עובד לשעבר בסוכנות לביטחון לאומי (NSA) של ארצות הברית שהתפרסם בעקבות הדלפת מידע סודי על תוכניות המעקב של הסוכנות.
בשנת 2022 הופיע בסרט הקצר "Not Dark Yet" at", שאת התסריט כתב יחד עם בוני מויר והופיע עם ריצ'רד מויר.
דנטון גילם את בנו של אדם עם מחלת שרירים.
הסרט הוצג בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במלבורן באותה שנה..
באותה שנה לוהק לתפקיד ויקונט דה ולמונט בסדרת הטלוויזיה "יחסים מסוכנים", לאחר שעבר מספר אודישנים ומבחני מסך מתחילת 2020. התהליך לא היה פשוט, אחותו של דנטון נאלצה לקרוא איתו חלקים במהלך מגפת הקורונה.
כמו כן הוא והשחקנית אליס אנגלרט, נאלצו לעשות חזרות דרך הזום מחדרי מלון שונים עד שנפגשו על הסט בפראג.
ניקולס ג'וזף בקטל הוא שחקן אמריקאי.
ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של ספנסר קסדין באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" של ABC ובקומדיית המצבים "הארלי באמצע" של ערוץ דיסני.
בקטל הוא בנם של ניק וג'ולי בקטל.
הוא נולד ב-15 בפברואר 2005 בעיר פונטנה שבקליפורניה.
יש לו אחות גדולה, ניקול.
שמו האמצעי, ג'וזף, ניתן לו על שם סבו מצד אמו, שבקטל קרוב מאוד אליו.
בשנת 2012 בקטל הופיע לראשונה בטלוויזיה, בפרק של אופרת הסבון "ימי חיינו" של רשת NBC, בתפקיד ג'וש.
במאי 2013 בקטל הופיע לראשונה באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" , בתפקיד ספנסר.
ב-2014 הודיע בקטל כי הוא לוהק לסדרת הדרמה הקומית "רד בנד סוסייטי" בבימויו של סטיבן ספילברג ובהפקה של רשת פוקס.
בסדרה, הוא יגלם את גרסתו הצעירה של הדמות ג'ורדי (בגילומו של נולן סוטיליו במקור).
בקטל הופיע בשלושה פרקים בסדרה.
בשנת 2015, בקטל לוהק לפיילוט של דיסני לסדרה "הארלי באמצע".
הסדרה עלתה לראשונה במרץ 2016. בשנת 2016, בקטל גילם את דמותו של השחקן רוב קרדשיאן בדרמת הפשע של רשת FX, "אמריקה נגד או.
בשנת 2018 נודע כי הסדרה "הארלי באמצע" בוטלה לאחר שלוש עונות.
בשנת 2019, בקטל לוהק, יחד עם חברו ניית'ן פרסונס מ"ג'נרל הוספיטל", לסרט הביוגרפי של ג'רמי קאמפ, "להאמין בך" (אנ'), אשר יצא לאקרנים במרץ 2020.
ב-20 בינואר 2020, בקטל הופיע בפרק אחד של "ג'נרל הוספיטל" בדמותו של ספנסר.
לאחר מכן התברר כי זו הייתה הופעתו האחרונה של בקטל בתפקיד, שכן הדמות נבנתה מחדש בשנת 2021.
שנהסדרהתפקיד הערות 2012 ימי חיינו ג'וש פרק: "#1.11940" 2013 משחקי גודווין קית' הצעיר פרק: "Welcome Home, Goodwins" גוד לאק צ'ארלי הדסון פרק: "Fright Night"2013–2020 ג'נרל הוספיטל ספנסר קסדין 109 פרקים
מועמד פרס אמי לבידור בשעות היום לשחקן צעיר בדרמה (אנ') (2016) 2014 בייבי דאדי בן הקטן פרק: "Send in the Clowns" רייק מקס לאון 7 פרקים העולם של ריילי סיימון פ.
ליטלבויאיטר פרק: "Girl Meets World of Terror" רד בנד סוסייטי ג'ורדי הצעיר 3 פרקים 2015 האנטומיה של גריי ג'ֵק פרק: "" 2016 אמריקה נגד או.
סימפסון: סיפור פשע אמריקאי רוב קרדשיאן 4 פרקים הארלי באמצע לואי דיאז תפקיד ראשי (3 עונות); 57 פרקים 2021 סיפורי אימה אמריקאים רורי פרק: "Game Over"
שנה פרס קטגוריה מועמדתוצאההערות 2016 פרס אמי בשעות היום שחקן צעיר מצטיין בסדרת דרמה ג'נרל הוספיטל פרס הבדרן הצעיר השחקן הצעיר הטוב ביותר – סדרת דרמה
ניקולס ג'וזף קראולי היה צייר ז'אנר ודיוקנאות אירי.
הוא זכה להערכה רבה כצייר פורטרטים, והיה טוב במיוחד בציור קבוצות של דיוקנאות.
קראולי נולד בדבלין ב-6 בדצמבר 1819. אביו, פיטר קראולי, נפטר ב-1835. היו לו שני אחים מבוגרים.
כילד, קראולי נחשב לילד פלא אמנותי.
הוא הוכשר לראשונה בבתי הספר של החברה המלכותית של דבלין (RDS) משנת 1827. לאחר מכן הוא נרשם כתלמיד באקדמיה המלכותית היברניאן (RHA) בשנת 1832, שהיה בן 13, לאחר שהציג שם לראשונה ב-1827 עם דיוקן של ד"ר ויליאם קרולי.
ב-1833 הציג 6 דיוקנאות, והמשיך להציג עם ה-RHA עד מותו.
מ-1828 עד 1830, ושוב ב-1832, קיבל קראולי מלגות מהאקדמיה המלכותית.
קראולי התגורר בבלפסט בין השנים 1835 ל-1836, וצייר מספר רב של דיוקנאות כולל של פרנסיס מק'קרקן, אחיינה של מרי אן מק'קרקן, על עבודתו גילוי עתידות בעזרת כוס.
ב-18 ביוני 1836 הוא נבחר כחבר ב-RHA, ולאחר מכן כחבר ב-27 במאי 1837, והפך לחבר הנבחר הצעיר ביותר באקדמיה.
קראולי היה אחד מהחברים המייסדים של אגודת האמנים בבלפסט עם הקמתה ב-1836.
תמונתו הראשונה הוצגה בלונדון ב-1835 באקדמיה המלכותית.
לאחר מכן, עבודותיו הוצגו לעיתים קרובות בתערוכות האקדמיה המלכותית ובמוסד הבריטי.
קראולי עבר ללונדון ב-1837, שם התגורר עד סוף חייו, וביקר מדי פעם בדבלין.
הוא התגורר תחילה ברחוב קינג ויליאם 17, ואחר כך ברחוב פיצרוי העליון 13.
קראולי נפטר בביתו ברחוב פיצרוי ב-4 בנובמבר 1857. אחיינו, הנרי קראולי (1842–1869) היה גם אמן שעבד והציג בדבלין.
ניקולס סלסון ג'ואקיני (נולד ב-25 ביולי 2000) הוא כדורגלן אמריקאי שמשחק בעמדת החלוץ או הקיצוני בקבוצת אסטרס טריפוליס מליגת העל היוונית.
ג'ואקיני נולד בקנזס סיטי, מיזורי, לאבא איטלקי ואמא ג'מייקנית.
הוא בילה חלק מילדותו במועדוני הכדורגל המקומיים בלו ואלי וגם בקבוצת הצעירים אורנג' סטארס.
בגיל 15, הוא עבר עם משפחתו לצרפת.
שם הצטרף לקבוצת פריז בשנת 2015. ב-14 במאי 2018, הוא חתם על חוזה לשנתיים עם קאן.
ב-25 באוקטובר 2019, ערך הוא את הופעת הבכורה שלו עם קאן בניצחון 2-4 על פריז, הקבוצה הקודמת שלו, ושבמהלך המשחק אף כבש את השער הראשון של קבוצתו במשחק בדקה ה-25.
ב-20 ביולי 2022, חתם ג'ואקיני על חוזה לשנתיים וחצי באורלנדו סיטי.
ב-11 בנובמבר 2022, הוא נבחר על ידי קבוצת סנט לואיס סיטי בדראפט ה-MLS לעונת 2022, טרם תחילת עונתם הראשונה בליגה.
ב-24 בינואר 2024 חתם בקומו האיטלקית.
בנובמבר 2020, זומן ג'ואקיני לראשונה לנבחרת ארצות הברית לצמד המשחקים נגד נבחרת ויילס ונבחרת פנמה.
ג'ואקיני ערך את הופעת הבכורה שלו עם נבחרת ארצות הברית כשעלה כמחליף במשחק נגד ויילס ב-12 בנובמבר 2020.
ניקולס אגרפיוטיס (נולד ב-25 באפריל 2000) הוא כדורגלן הולנדי-סרבי המשחק כחלוץ במועדון ההולנדי והן ויסאבדן.
אגרפיוטיס החל את קריירת נעוריו בדן בוס לפני שהצטרף לאקדמיה של ויטסה ב-2013.
ביוני 2020, אגרפיוטיס חתם כשחקן חופשי בדורדרכט, שם חתם על חוזה עד אמצע 2022. הוא ערך את הופעת הבכורה המקצועית שלו ב-30 באוגוסט 2020, ושיחק בתיקו 0-0 ביתי נגד גו אהד איגלס.
במהלך תקופתו הקצרה במועדון, הוא צבר ניסיון יקר בקבוצה הראשונה בליגת המשנה ההולנדית.
ב-31 בינואר 2022, אגרפיוטיס חתם על חוזה לשנה וחצי באקסלסיור, עם אופציה לשנה נוספת.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון ב-7 בפברואר בהפסד 4-1 בליגה לאיינדהובן, כשעלה מהספסל במקומו של ראובן ניימאייר בדקה ה-75.
בהופעותיו הראשונות בעיקר כמחליף, הוא פתח לראשונה בהרכב הקבוצה ב-29 באפריל בתיקו בליגה מול וילם II, ובישל את שער השוויון המאוחר של מרואן אזרקאן.
אגרפיוטיס הוכיח את עצמו כגורם מכריע בעזרה לאקסלסיור להשיג קידום לליגת העל דרך הפלייאוף לאחר שסיימו במקום השישי בליגה.
הוא כבש שער מאוחר מכריע בהארכה נגד רודה קרקראדה כדי להבטיח ניצחון כולל 4-2 בחצי הגמר.
אגרפיוטיס כבש שוב בניצחון 3-1 על הרקלס אלמלו בגמר, כשסבלו מכאבי הירידה מהטיסה הראשונה מזה 20 שנה.
שערו עזר לאקסלסיור להקים גמר פלייאוף נגד דן האג.
בינואר 2024 חתם בוהן ויסאבדן הגרמנית.
אגרפיוטיס נולד בהולנד לאב יווני ולאם סרבית.
למרות שגדל בהולנד, הוא בחר לייצג את סרביה ברמה הבינלאומית לנוער.
ניקולס היליארד ( בערך 1547 – 7 בינואר 1619) היה צורף ואמן אנגלי, הידוע בעיקר בזכות מיניאטורות הדיוקן שלו של בני החצרות של אליזבת הראשונה וג'יימס הראשון מאנגליה.
הוא צייר בעיקר מיניאטורות אובליות קטנות, אך גם כמה מיניאטורות גדולות יותר, בגובה של עד כ-25 סנטימטרים, ולפחות שני דיוקנאות חצי-גוף מפורסמים של אליזבת.
הוא נהנה מהצלחה מתמשכת כאמן, לצד קשיים כלכליים מתמשכים, במשך ארבעים וחמש שנים.
ציוריו ממשיכים לשקף את הדימוי הוויזואלי של אנגליה האליזבתנית, השונה מאוד מזה של רוב אירופה בסוף המאה השש עשרה.
מבחינה טכנית, הוא היה שמרני מאוד לפי הסטנדרטים האירופיים, אך ציוריו היו ברמה גבוהה שהבטיחה את המוניטין המתמשך שלו כ"דמות האמנותית המרכזית של תקופת אליזבת, הצייר האנגלי היחיד שעבודתו משקפת במיקרוקוסמוס העדין שלה את עולמם של מחזותיו המוקדמים של שייקספיר".
היליארד נולד באקסטר בשנת 1547. הוא היה בנם של ריצ'רד היליארד (1519–1594) צורף שהפך לפרוטסטנטי נאמן והיה שריף אקסטר בשנת 1568, בנישואיו ללורנס בתו של ג'ון וול, צורף מהסיטי של לונדון.
הוא היה אחד מארבעה בנים: שניים נוספים הפכו לצורפים, ואחד לכומר.
ייתכן שהיליארד היה קרוב משפחה של גרייס הילר (היליאר), אשתו הראשונה של תיאופילוס איטון (1590–1657), ממייסדי מושבת ניו הייבן באמריקה.
היליארד צייר דיוקן עצמי בגיל 13 בשנת 1560, ולפי מה שנאמר, הוא ביצע דיוקן של מרי, מלכת הסקוטים, כשהיה בן שמונה עשרה.
היליארד התלמד אצל צורף המלכה רוברט ברנדון (נפטר ב-1591), צורף ושכיר עירוני של לונדון, וסר רוי סטרונג מציע שייתכן שהליארד גם הוכשר באמנות הלינינג על ידי לוינה טירלינק בתקופה זו.
היא הייתה בתו של סיימון בנינג, המאסטר הגדול האחרון של מסורת ההארה של כתבי היד הפלמיים, והפכה לצייר חצר של הנרי השמיני לאחר מותו של הולביין.
לאחר התלמדותו של שבע שנים, הפך היליארד לאדם חופשי בחברת הצורפים המתפללים בשנת 1569. הוא הקים בית מלאכה עם אחיו הצעיר ג'ון; אח נוסף היה גם צורף, והצעיר היה איש דת.
הוא התחתן עם בתו של ברנדון אליס (1556–1611) בשנת 1576 ונולדו להם שבעה ילדים.
היליארד חנך את עצמו אצל צורף המלכה, רוברט ברנדון, צורף וקמרלין העיר לונדון, לאחר שבע שנות התלמדות הפך היליארד לחבר חופשי באגודת הצורפים המכובדת בשנת 1569. הוא הקים סדנה עם אחיו הצעיר ג'ון; אח נוסף היה גם צורף, והצעיר ביותר היה כומר.
היליארד סיים את חניכותו בתקופה שבה הייתה דרישה גדולה לצייר דיוקנאות מלכותי חדש.
שני דיוקנאות על לוחות עץ המיוחסים לו מזה זמן רב, "דיוקן הפניקס" ו"דיוקן השקנאי", מתוארכים לשנים 1572–1576 בקירוב.
היליארד מונה למיניאטוריסט (לימנר) ולצורף של אליזבת הראשונה בתאריך לא ידוע; המיניאטורה הראשונה הידועה שלו של המלכה מתוארכת ל-1572, וכבר ב-1573 הוענק לו חידוש של חכירה על ידי המלכה עבור "שירותו הטוב, האמיתי והנאמן".
בשנת 1571 הוא יצר "ספר דיוקנאות" עבור הרוזן מלסטר, המועדף על המלכה, וסביר להניח שזהו האופן שבו הפך לידוע בחצר המלוכה; כמה מילדיו נקראו על שם לסטר ומקורביו.
למרות הפטרונות הזו, בשנת 1576, היליארד הנשוי הטרי עזב לצרפת "ללא כוונה אחרת מלבד להגדיל את ידיעותיו במסע זה, ובתקווה לקבל סכום כסף מהלורדים והליידי כאן לצורך מחייתו באנגליה כשישוב", כך דיווח בקפדנות השגריר האנגלי בפריז, סר אמיאס פולט, אצלו שהה היליארד רוב הזמן.
פרנסיס בייקון היה מצורף לשגרירות והיליארד צייר מיניאטורה שלו בפריז.
היליארד מופיע במסמכיו של פרנסואה מחזרה של המלכה אליזבת תחת השם "ניקולס בליאר, צייר אנגלי", בשנת 1577, כאשר הוא מקבל קצבה של 200 ליברות.
המיניאטורה של מאדאם דה סורדיס, שנעשתה בוודאות על ידי היליארד, מתוארכת לשנת 1577, בשנה שבה הייתה היא נערת כבוד בחצר הצרפתית; ודיוקנאות נוספים, אשר מיוחסים לו, נחשבים לייצג את גבריאל ד'אסטרה (אחייניתה של מאדאם דה סורדיס), הנסיכה מקונדה, ומאדאם דה מונטגומרי.
הכסף היה בעיה מתמדת עבור היליארד.
המחיר הטיפוסי עבור מיניאטורה נראה שהיה שלושה פאונד – סכום שמשווה היטב למחירים שגבה קורנליס קיטל בשנות ה-1570, שהיו פאונד אחד עבור דיוקן ראש וכתפיים וחמישה פאונד עבור דיוקן באורך מלא.
דיוקן של רוזן נורת'מברלנד עלה שלושה פאונד בשנת 1586. בערך בשנת 1574, השקיע היליארד במכרה זהב בסקוטלנד יחד עם קורנליוס דה ווס והפסיד כסף.
בשנת 1599, השיג היליארד קצבה שנתית מהמלכה בסך ארבעים פאונד ובשנת 1617 הצליח להשיג מונופול על ייצור מיניאטורות והדפסים של ג'יימס הראשון, דבר שאליזבת סירבה לו בשנת 1584. עם זאת, הוא נכלא בקצרה בכלא לודגייט באותה שנה, לאחר שעמד כערב לחוב של אחר, ולא הצליח לספק את הסכום.
חותנו כנראה לא בטח בכישוריו הפיננסיים; צוואתו משנת 1591 קבעה קצבה לבתו שהנוהלה על ידי חברת הצורפים.
באותה שנה, המלכה העניקה לו 400 פאונד סכום גדול, לאחר שיצר חותם גדול שני, ואולי מתוך התחשבות בכך שלא הייתה לו קצבה קבועה.
לאחר שובו מצרפת הוא השקיע בתוכנית, או אולי תרמית, לכריית זהב בסקוטלנד, שאותה עדיין זכר במרירות עשרים וחמש שנים מאוחר יותר.
במהלך נקודת שפל בכספו, ביולי 1601 כתב היליארד לשר החוץ רוברט ססיל והכיר בקצבה של 40 פאונד, אך ביקש רשות לפרוש מלונדון ולגור בזול יותר באזור הכפרי.
הוא הסביר שהוא הכשיר חניכים שהתחרו בו כיום בשוק הציור הפרטי.
היליארד ביקש שססיל יעסיק את בנו כפקיד, כי הוא לא יכול היה להחזיק אותו במקצוע שלו.
מחקר מהמאה ה-21 על שני ציורים באחוזת ואדסדון שינה את הבנתנו לגבי עבודתו של היליארד, כאשר שני ציורים גדולי ממדים יוחסו לו לאחרונה.
הדיוקנאות, של סר אמיאס פולט ושל אליזבת, מצוירים על לוחות עץ אלון צרפתי, ולא על אלון בלטי שהיה בשימוש נפוץ באנגליה, ונחשבים כשייכים לתקופה שבה שהה היליארד בצרפת.
הנתונים החדשים תומכים בייחוס הדיוקן של אליזבת להיליארד.
היליארד היה מחבר מאמר חשוב על ציור מיניאטורות, הנקרא כיום "אמנות המיניאטורות" (The Art of Limning) (בערך 1600), שנשמר ב.
בעבר האמינו שהמחבר של חיבור זה היה ג'ון דה קריץ, הצייר הרשמי של ג'יימס הראשון, על פי הנחיותיו של היליארד לטובת אחד מתלמידיו, אולי יצחק אוליבר.
עם זאת, מחקרים עדכניים יותר מצביעים על כך ש"האמנות" נכתבה על ידי היליארד עצמו וניתן לתארכה בדיוק רב ולהוכיחה בצורה משכנעת כעבודתו של היליארד.
המאסטרים המוזכרים ב"אמנות המיניאטורות" הם הנס הולביין הצעיר, צייר החצר של הנרי השמיני, ואלברכט דירר, אותו כנראה הכיר רק מההדפסים שלו.
שניהם היו מתים בזמן לידתו של היליארד, ובמובנים רבים הוא שמרני יותר אפילו מהולביין.
הוא גם למד מהאמנות הצרפתית, כולל רישומי גיר, ומתייחס לאמן והסופר התאורטי ג'אן פאולו לומצו.
האמנות האנגלית הייתה נבדלת בפרובינציאליות שלה, ואמנותו של היליארד שונה לחלוטין מזו של האמנים האיטלקיים הבארוקיים המוקדמים בתקופתו, או מאמנותו של בן דורו הקרוב אל גרקו (1541–1614).
סגנונו של היליארד הראה מעט התפתחות לאחר שנות ה-1570, למעט כמה שיפורים טכניים, אך רבים מהשחזורים המאוחרים שלו של ג'יימס הראשון ומשפחתו הם חלשים בהרבה מעבודותיו המוקדמות.
ג'יימס לא אהב לשבת לציור דיוקן והיליארד ככל הנראה קיבל ממנו מעט מאוד ישיבות.
ניקולס גילמן הבן היה אב מייסד אמריקאי, חייל בצבא הקונטיננטלי במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית, ציר בקונגרס הקונטיננטלי, וחותם על החוקה האמריקאית, המייצג את ניו המפשייר.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של ארצות הברית במהלך ארבעת הקונגרסים הראשונים וכיהן בסנאט האמריקאי מ-1805 ועד מותו ב-1814. אחיו ג'ון טיילור גילמן היה גם פעיל מאוד בפוליטיקה של ניו המפשייר, כיהן כמושל ניו המפשייר במשך 14 שנים, כמו גם נדיב ראשי של אקדמיית פיליפס אקסטר.
בית ילדותם באקסטר הוא כיום מוזיאון העצמאות האמריקאי.
גילמן נולד ב-3 באוגוסט 1755 באקסטר, פרובינציית ניו המפשייר, לאן (טיילור) ולניקולס גילמן, והיה הבן השני במשפחה בת שישה ילדים.
לגילמן היו ארבעה אחים ואחות אחת שנקראו (מהגדול עד הצעיר) ג'ון, ניקולס, נתנאל, אליזבת, סמואל ודניאל.
היו לו גם שני אחים שמתו לפני גיל שנה.
הוא נולד במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים, ועד מהרה נהיה מודע לאחריות הצבאית הכרוכה באזרחות במושבה בניו אינגלנד.
לאחר שלמד בבתי ספר ממלכתיים מקומיים, הוא הפך לפקיד בבית המסחר של אביו, אך הקרע הגובר בין המושבות לבריטניה הכניס את גילמן במהירות למאבק לעצמאות.
סוחרי ניו אינגלנד, במיוחד, התרעמו על ניסיונו של הפרלמנט לשים קץ ל"הזנחה המיטיבה" שלו בענייני הכספים והפוליטיים של המושבות על ידי נקיטת צעדים לגיוס ולאכיפת העלאת אמצעי הכנסה שאמריקאים רבים ראו בהפרות של זכויותיהם כאזרחים בריטיים.
אביו של גילמן, יחד עם נתנאל פולסום ואנוך פור, הופיעו כמנהיגים של מטרת הפטריוטים באקסטר.
הוא ייצג את הקהילה שלו בקונגרסים המחוזיים של ניו המפשייר, שהתכנסו מיד לאחר פרוץ מעשי האיבה בלקסינגטון וקונקורד ב-1775 ואשר ניסחו מאוחר יותר את חוקת המדינה.
במהלך המהפכה האמריקאית שימש כגזבר המדינה.
אחיו הבכור, ג'ון, היה סמל בפלוגת המיליציה של אקסטר שצעדה להילחם ב-Redcoats סביב בוסטון.
ניקולס נשאר מאחור אבל היה תומך נלהב של מטרת הפטריוטים, והוא כנראה התאמן עם גדוד המיליציה המקומי.
בנובמבר 1776, ועדה של בית המחוקקים של המדינה מינתה את גילמן לשמש כשליש, או קצין מינהלי, של רגימנט ניו המפשייר השלישי.
יחידה זו הייתה בתהליך של ארגון מחדש מלא בהנחיית מפקדה, קולונל אלכסנדר סקמל.
קצין קרבי מעולה, סקמל עשה שימוש טוב בכישרון הניהולי של גילמן במשימה ליצור כוח לוחם חזק מתוך משאבי כוח האדם המוגבלים העומדים בהישג יד - שילוב של מגויסים טריים מרחבי המדינה וותיקים מרופטים של מערכת טרנטון-פרינסטון.
עם הזמן, רגימנט ניו המפשייר ה-3 הוכר כאחד מעמודי התווך של הצבא הקונטיננטלי של גנרל ג'ורג' וושינגטון.
מכיוון שניו המפשייר שוכנת לאורך נתיב הפלישה הגדול מקנדה לניו יורק, וושינגטון העניק לגדודים שלה תפקיד מפתח בהגנה האסטרטגית של מדינות הצפון.
באביב 1777 גילמן ושאר הקצינים ואנשי רגימנט ניו המפשייר ה-3 צעדו לפורט טיקונדרוגה באגם שמפלן כדי להשתתף בניסיון של כוחות אמריקאים לעצור את התקדמותו של צבא רב עוצמה של אנשי קבע בריטים וגרמנים ואנשי עזר אינדיאנים.
קשיים בתיאום המאמצים של כמה מדינות שונות הפכו את הניסיון הצבאי הראשון של גילמן לחוויה של תבוסה.
הכוחות הבריטיים הוותיקים איגפו את המבצר, ורק ברגע האחרון חיל המצב, כולל ניו המפשייר ה-3, נמלט מלכידה על ידי עריכת מסע לילה מסוכן.
הנסיגה האמריקנית נמשכה עד תחילת הקיץ עד ששילוב של קשיי תחבורה בריטיים וטקטיקות עיכוב שננקטו על ידי הקונטיננטלים האט לבסוף את התקדמות האויב.
עיכוב זה איפשר זמן לגיוס המוני של מיליציות ניו אינגלנד, כולל גדוד מתנדבים בניו המפשייר בראשות ג'ון לנגדון ואביו של גילמן.
זה גם סיפק למייג'ור גנרל הורשיו גייטס זמן להקים עמדות חדשות ליד סרטוגה, ניו יורק, כדי לחסום את התקדמותו הנוספת של בורגוין, ולאחר מכן, ברגע שלגייטס היה יתרון מספרי, לנתק את קו הנסיגה הבריטי לקנדה.
במהלך מסע זה, גילמן הועסק עסוק בפיקוח על הכשרתם ומוכנותם של אנשי סקמל.
הוא השתתף עם יחידתו בשני קרבות חשובים בחווה של פרימן, שם יחידותיו של בורגוין היו כה מוכות עד שבורגוין נאלץ בסופו של דבר להיכנע עם כל צבאו.
לא גילמן ולא סקמל זכו להפוגה לאחר הניצחון הגדול הזה.
פחות משבוע לאחר הכניעה הבריטית, יצא רגימנט ניו המפשייר ה-3 לתגבר את הצבא הראשי של וושינגטון ליד פילדלפיה.
הבירה האמריקאית נפלה לאחרונה לידי כוח בריטי גדול יותר, והניו אינגלנדרים נאלצו לבלות חורף קשה בשלגים של ואלי פורג'.
אותו מאהל חורף העמיד את יחידות צבא היבשת במבחן העליון שלהן, תקופה של סבל ומחסור שממנה יצאו כצוות קרבי קשוח ומקצועי.
כישוריו הניהוליים של גילמן באו לידי ביטוי בתקופה זו.
כאשר וושינגטון בחר בקולונל סקאמל לשרת כשליש גנרל של הצבא הקונטיננטלי, סקמל הפך את גילמן לעוזרו.
קידום לדרגת קפטן הגיע לאחר מכן ביוני 1778.
במשך שארית המלחמה, גילמן מצא את עצמו בקרבת המנהיגים הצבאיים של הצבא היבשתי.
חובותיו בביצוע שלל המשימות הנחוצות לשמירה על כוח בשטח העמידו אותו בקשר יומיומי עם וושינגטון, הברון פון שטויבן, הנרי נוקס, נתנאל גרין ואחרים.
הוא ראה באופן אישי פעולה בקרבות הנותרים שנלחמו על ידי הצבא הראשי של וושינגטון, כולל מונמות' ויורקטאון, תוך שהוא ממשיך להחזיק במינוי הקפטן שלו בקו ניו המפשייר.
מותו של קולונל סקמל, לעומת זאת, במהלך ההתכתשות המוקדמת לפני יורקטאון גזל ממנו הרבה מהשמחה של אותו ניצחון גדול.
לאחר מות אביו בסוף 1783, הוא פרש משירות צבאי וחזר לאקסטר כדי לקבל את השליטה על עסקי המשפחה.
בתום המהפכה, גילמן נבחר לאחד מ-31 החברים המקוריים של אגודת הסינסינטי.
הקריירה של גילמן כסוחר התגלתה כקצרת מועד.
הקריירה שלו כמדינאי נמשכה עשרות שנים.
שירותו של גילמן כקצין בצבא הקונטיננטלי חשף אותו לרבים מהרעיונות של לאומנים בולטים כמו וושינגטון ואלכסנדר המילטון.
השפעתם, מסורת השירות של משפחתו ומיומנותו המיוחדת בארגון, הכל יחדיו להסיט את הצעיר הוותיק לקריירה פוליטית.
בשנת 1786, בית המחוקקים של ניו המפשייר מינה את גילמן לקונגרס הקונטיננטלי.
הוא גם נבחר בשנת 1786 לייצג את המדינה בוועידת אנאפוליס.
למרות שהוא לא יכול היה להשתתף, בחירתו הכירה בהופעתו של גילמן כדובר לאומני מאחר שהוועידה נקראה במיוחד כדי לטפל בבעיות הכלכליות החמורות של המדינה ובחוסר היכולת של המדינות הנפרדות או הקונגרס לפתור אותן.
התפרצות התסיסה וההתקוממות הסמויה במערב מסצ'וסטס בסוף 1786 חיזקה עוד יותר את מחויבותו של גילמן לשנות את תקנון הקונפדרציה.
באותה שנה, הוא עזר לדכא את מהומות כסף הנייר.
הוא שמח לשרת את מדינתו כנציג בוועידת החוקה שהתכנסה ביולי 1787. למרות שהוא וחברו הנציג מניו המפשייר ג'ון לנגדון, מפקדו לשעבר של אביו, הגיעו לפילדלפיה לאחר שההליכים היו בעיצומם, שניהם הצטרפו מיד לוויכוחים ועזרו להמציא את הפשרות הדרושות להפקת מסמך שעשוי לזכות באישור בכל מדינה ואזור.
במהלך המאבק שלאחר מכן להבטיח את אשרור החוקה של ניו המפשייר, גילמן נשאר בניו יורק כחבר בקונגרס הקונטיננטלי, אך הוא שמר על קשר הדוק עם אחיו, ג'ון, שהיה אחד ממנהיגי כוחות האשרור של המדינות.
בשיתוף פעולה, האחים השתמשו בכל השפעתם הפוליטית הניכרת כדי להנדס ניצחון 57-47 בהצבעה הסופית.
כשהקונגרס הראשון של ארצות הברית החדשה של אמריקה התכנס בניו יורק ב-1789, גילמן היה נוכח כחבר בבית הנבחרים, מושב אותו מילא במשך ארבע קדנציות.
בתקופה זו האחים גילמן הגיעו לגדולה בפוליטיקה של ניו המפשייר.
ג'ון הפך למושל, תפקיד בו כיהן במשך ארבע עשרה קדנציות, בעוד שניקולס פתח בקריירה בבית המחוקקים של המדינה.
לאחר שחזר לאקסטר, חידש ניקולס את הקריירה הפוליטית שלו ב-1800, ושימש כהונה כסנאטור במדינה.
במהלך תקופה זו החלו הנאמנויות הפוליטיות של גילמן להשתנות.
בתחילה היה לאומן מובהק, הוא תמך בפדרליסטים בזמן שהמפלגה הובילה את המאבק לאיחוד מחייב יותר של המדינות.
עם זאת, ברגע שהתפיסה הזו התבססה היטב, גילמן הפך יותר ויותר מודאג מהצורך להגן על האדם הפשוט מפני שימוש לרעה בכוח על ידי הממשלה.
כתוצאה מכך, הוא נתן את תמיכתו למפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית שהחלה להיווצר סביב תומאס ג'פרסון.
בשנת 1801, הוא קיבל את המינוי מג'פרסון לנציב פשיטת רגל פדרלי.
לאחר ניסיון אחד לא מוצלח, הוא נבחר לאחר מכן לסנאט של ארצות הברית בשנת 1804 כג'פרסוני.
ב-17 ביוני 1812 הוא הצביע נגד המלחמה נגד בריטניה, אך הסנאט הצביע 19 מול 13 בעד המלחמה.
למרות שגילמן מיעט לדבר באריכות בוויכוחים חקיקתיים, חבריו הכירו ביכולתו הפוליטית.
הוא נשאר חבר משפיע בסנאט עד מותו ב-2 במאי 1814 בזמן שחזר הביתה מוושינגטון במהלך הפסקה.
גילמן סיכם את אמונתו בחשיבותה של ממשלה לאומית חזקה ביום שלאחר חתימת החוקה.
הוא כינה את החוק העליון החדש של הארץ "הטוב ביותר שיכול לעמוד בהסכמה פה אחד של המדינות באמנה; זה נעשה על ידי מקח ופשרה, אך למרות חוסר השלמות שלו, אימוצו תלוי (לפי שיקול דעתי הקלוש) אם נהפוך לעם מכובד, או לעם שנקרע לגזרים...
ונעשה בזוי לעידנים." המילים הללו אפיינו את גילמן, אבל הצניעות שלו לא הצליחה להסוות את הגאווה המוצדקת שחש כמובן בהישגם של האבות המייסדים שגילמן לקח בו חלק לא קטן.
ניקולס אלכסנדר צ'אבז הוא שחקן אמריקאי.
הוא מוכר בזכות גילום ספנסר קסדין באופרת הסבון "ג'נרל הוספיטל" (אנ') מ-2021 עד 2024, תפקיד שזיכה אותו בפרס אמי.
יש לו שלושה אחים למחצה צעירים יותר.
הוא התגורר בשוגאר לנד, טקסס לפני שמשפחתו עברה לדנוור, קולורדו.
הוריו התגרשו כשהיה בן חמש והוא חילק את זמנו בין בית אמו בדנוור לעיירת הולדתו של אביו, ארבאדה, קולורדו.
צ'אבז למד בתיכון איסט שם שיחק כדורגל והצטרף לצוות הדיבייט בראשות המנטור שלו, מאט מרפי.
כשמרפי השתלט על מחלקת הדרמה שנה לאחר מכן, הוא גייס את צ'אבס, אז צעיר, לגלם את אטיקוס פינץ' בהפקה של בית הספר של המחזה אל תיגע בזמיר.
צ'אבז פנה למספר תוכניות דרמה אמריקאיות מובילות, כולל אוניברסיטת ראטגרס, אוניברסיטת קרנגי מלון, אוניברסיטת ניו יורק ובית הספר ג'וליארד.
פרט לג'וליארד, צ'אבז התקבל לכל בתי הספר.
לבסוף צ'אבס למד בבית הספר לאמנויות מייסון גרוס בראטגרס.
לאחר שנתיים, צ'אבז לקח חופשה מראטגרס ועבר ללוס אנג'לס כדי להמשיך לשחק במשרה מלאה.
עם זאת, הוא נאלץ לחזור לורו ביץ', פלורידה עם אביו כשמגפת הקורונה תקפה ב-2020. צ'אבס עבד בכמה עבודות זמניות, כולל בסוכנות מכוניות, בזמן שהגיש אודישנים שהקליט ושלח למלהקים.
ב-1 ביולי 2021, ערך צ'אבז את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה בתור ספנסר קסדין באופרת הסבון "בית החולים הכללי".
צ'אבז חתם על חוזה לשלוש שנים.
רק כמה חודשים לאחר שהצטרף לאופרת הסבון התאבל צ'אבס על מותה המנהלת הוותיקה שלו, ג'נבייב ברואר.
הוא עזב את התפקיד בינואר 2024. בשנת 2022,צ'אבז כיכב בתפקיד ג'ייסון בסרט, Crushed.
בשנת 2023, לוהק צ'אבז לעונה השנייה של סדרת האנתולוגיה של ריאן מרפי, מפלצות: הסיפור של לייל ואריק מננדז בסדרה הוא גילם את לייל מננדס.
+שנהסרטתפקידהערות2022Crushedג'ייסון קרטי2025אני יודע מה עשית בקיץ האחרוןTBAThe Technique
שנהסדרהתפקיד הערות 2021–2024ג'נרל הוספיטל (אנ') ספנסר קסדין358 פרקים 2024 מפלצות: הסיפור של לייל ואריק מננדז לייל מננדז תפקיד ראשי; 8 פרקים גרוטסק (אנ') האב צ'רלי תפקיד ראשי; 10 פרקים
פרסשנהקטגוריהעבודהתוצאההערותSoap Hub Awards 2021השחקן העולה החדש והאהוב ג'נרל הוספיטל (אנ') פרס אמי לשעות היום 2022 מבצע צעיר מצטיין בסדרת דרמה 2023 שחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה
ניקולס (ניק) אלכסנדר בלום הוא כלכלן בריטי, פרופסור לכלכלה באוניברסיטת סטנפורד וחוקר בתחומי ניהול, פריון ועבודה מרחוק.
בלום ידוע במחקריו על השפעות של ניהול איכותי על ביצועי ארגונים, וכן על השפעת אי-ודאות כלכלית על השקעות וצמיחה.
הוא משמש כמנהל-שותף של תוכנית הפריון, החדשנות והיזמות בלשכה הלאומית למחקר כלכלי (NBER).
ב-1994 סיים תואר ראשון באוניברסיטת קיימברידג' וב-1996 תואר שני (MPhil) באוניברסיטת אוקספורד.
את הדוקטורט שלו השלים ב-2001 ביוניברסיטי קולג' לונדון (UCL).
במהלך לימודיו עבד במכון למחקרי מס (Institute for Fiscal Studies) בלונדון, ובשנים 2002–2003 שימש כיועץ במשרד האוצר הבריטי ובחברת הייעוץ מקינזי ושות'.
ב-2003 הצטרף למרכז לביצועים כלכליים בבית הספר לכלכלה של לונדון (LSE), וב-2005 עבר לאוניברסיטת סטנפורד, שם הוא מכהן כפרופסור לכלכלה משנת 2012.
מחקריו של בלום מתמקדים בתחומי ניהול פריון, חדשנות וטכנולוגיה, אי-ודאות כלכלית ועבודה מרחוק.
עבודה מרחוק - מחקריו על עבודה מהבית, במיוחד לאחר משבר מגפת הקורונה, הראו כי עבודה מרחוק יכולה לשפר את הפרודוקטיביות ואת שביעות הרצון של עובדים, אך גם מצביעים על אתגרים כמו אי-שוויון בהזדמנויות עבודה מרחוק בין עובדים שונים.
ניהול ופריון - בלום פיתח שיטות חדשניות למדידת איכות הניהול בארגונים, יחד עם שותפיו ג'ון ואן רינן ורפאלה סדון יצרו סקר נתונים מקיף על ניהול, מחקרם הראה כי ניהול איכותי תורם משמעותית להבדלים בפריון בין מדינות וחברות.
מחקר מצוטט במיוחד שלו עם ארבעה שותפים נוספים הוא "?Does Management Matter" שהתפרסם ב-Quarterly Journal of Economics.
בלום ועמיתיו ערכו ניסוי מבוקר בחברות טקסטיל בהודו, שהוכיח כי שיפור בשיטות ניהול הוביל לעלייה של 17% ברווחיות השנתית.
אי-ודאות כלכלית - בלום חקר את השפעותיה של אי-ודאות כלכלית על החלטות השקעה, תעסוקה וצמיחה כלכלית.
הוא פיתח מדדים חדשים למדידת אי-ודאות, תוך שימוש בנתונים כמו תנודות בשוק המניות ודיווחים במדיה.
חדשנות וטכנולוגיה - בלום תרם להבנת הקשר בין תחרות לחדשנות.
הוא הראה כי תחרות מתונה מעודדת חדשנות, בעוד שתחרות מוגזמת או חוסר תחרות עלולים לדכא אותה.
הוא חקר כיצד חברות רב-לאומיות מאמצות טכנולוגיות חדשות מהר יותר מחברות מקומיות, וכיצד מדיניות מס וסחר משפיעות על חדשנות.
חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים וזוכה מלגת גוגנהיים.
בלום נשוי ואב לשלושה ילדים.
ניקולס ג'ורג'סקו-רוגן היה כלכלן ממוצא רומני, שכיהן כפרופסור באוניברסיטת ואנדרבילט.
עד לשלב מסוים בקריירה שלו ג'ורג'סקיו-רוגן תרם לכלכלה הנאו-קלאסית אך החל משנות ה-70 הוא הפך למבקר שלה, ופיתח את היסודות לכלכלה ביופיזית שלימים הפכה לכלכלה האקולוגית.
הוא היה מורו של הרמן דיילי שפיתח את התחום.
ג'ורג'סקו-רוגן מוכר בעיקר בזכות ספרו המרכזי משנת 1971, The Entropy Law and the Economic Process, שבו טען כי המשאבים הטבעיים מחצביים עוברים תהליך בלתי הפיך של התדרדרות כאשר נעשה בהם שימוש בפעילות כלכלית.
דבר זה נובע לטענתו מהחוק השני של התרמודינמיקה.
כחלוץ וכמייסד פרדיגמה בתחום הכלכלה, עבודתו של ג'ורג'סקו-רוגן הייתה מכרעת בביסוס תחום הכלכלה האקולוגית כתת-תחום אקדמי עצמאי בתוך הכלכלה.
בהיסטוריה של המחשבה הכלכלית, ג'ורג'סקו-רוגן היה הכלכלן הבולט הראשון שהציע תיאוריה המבוססת על ההנחה שכל משאבי המחצבים של כדור הארץ יתכלו במוקדם או במאוחר, בנקודת זמן עתידית בלתי ידועה.
עקב הפסימיות הרדיקלית הגלומה בתיאוריה שלו, המבוססת על מושג האנתרופיה מהפיזיקה, כונתה גישתו התאורטית של ג'ורג'סקו-רוגן ושל תלמידיו בשם "פסימיות אנתרופית".
ניקולס ג'ורג'סקו-רוגן נולד בעיר קונסטנצה שברומניה.
אביו, שמוצאו יווני, היה קצין בצבא, ואמו, ממוצא רומני, הייתה מורה לתפירה בבית ספר לבנות.
לאחר שאביו פוטר מהצבא מסיבות משמעתיות, הוא נפטר כאשר ניקולאה היה בן שמונה בלבד.
ניקולס ג'ורג'סקו-רוגן למד מתמטיקה באוניברסיטת בוקרשט ברומניה וסיים את התואר שם בשנת 1926
לאחר מכן למד בסורבון, וקיבל את הדוקטורט שלו בסטטיסטיקה בשנת 1930 בהיותו בן 24, והפך לפרופסור לסטטיסטיקה באוניברסית בוקרשט.
בשנות ה-30 שהה שלוש שנים באוניברסיטת הרווארד, שם התמחה בכלכלה בהנחייתו של ג'וזף שומפטר.
ג'ורג'סקו-רוגן מילא תפקיד מרכזי ב"חידוש הפארטיאני" (Paretian revival), והשפיע מיד על התחום המתחדש באמצעות כמה מאמרים בולטים בתיאוריה של יצרנים וצרכנים (1935, 1936).
בין תרומותיו באותם מאמרים נכללו פתרון לבעיית ה"אינטגרביליות" (integrability problem), וכן ביקורת שלו על גישת ההעדפות הנגלות להסקת תועלת – כאשר שאל בביקורתיות: "היכן האדישות?".
בנוסף, הוא הציג רעיונות מוקדמים בנוגע לבחירה הסתברותית (stochastic choice) ולהעדפות לקסיקוגרפיות (lexicographic preferences).
לאחר מכן שב ג'ורג'סקו-רוגן לבוקרשט ומילא מספר תפקידים רשמיים מטעם ממשלת רומניה, ביניהם השתתפות במשא ומתן עם ברית המועצות לאחר מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1948, בעקבות עליית השלטון הקומוניסטי, נמלט ג'ורג'סקו-רוגן מרומניה יחד עם רעייתו, במהלך המסע הם התחבאו בתוך חביות על סיפונה של אונייה שעשתה דרכה לאיסטנבול.
בהמשך הגיע ג'ורג'סקו-רוגן לארצות הברית והחל ללמד באוניברסיטת ואנדרבילט.
הוא תרם שלושה פרקים מרכזיים למונוגרפיה בעריכת טיאן קופמנס שפורסמה בשנת 1951 מטעם מכון קוולס, ועסקה בתכנות ליניארי ובתאוריית שיווי המשקל הכללי.
בין תרומותיו באותה מסגרת נכללים: גילוי עצמאי של תנאי הוקינס-סיימון, הוכחת קיום חלופית למודל של פון נוימן, חוקים כלליים של חליפיות במערכות לאונטייב, ועוד.
בשנת 1960 פרסם תרומה חדשנית נוספת – פרשנות ייחודית שלו לתאוריית המשבר המרקסיסטית.
בשנת 1966, ג'ורג'סקו-רוגן ביקר בחריפות את זרם הכלכלי "נאו-ולראסיאני" (Neo-Walrasian), במה שנחשב למתקפה מתוחכמת שנכללה במבוא האנליטי והמעמיק לספרו Analytical Economics.
במבוא זה העלה שתי טענות מעוררות מחלוקת: האחת, ש"מדע תאורטי" יכול לעסוק רק בתופעות אריתמומורפיות (arithmomorphic) – תופעות שניתן לייצגן באופן מספרי, דבר שמאפשר ניסוח לוגי של טענות.
השנייה, שמאחר וכלכלה עוסקת בתופעות לא-אריתמומורפיות – כלומר מושגים עמומים שחופפים זה לזה, ושבהם גם איכויות (ולא רק כמויות) הן מרכזיות – הרי שלא ניתן להכניס את הכלכלה למסגרת מדעית-תאורטית הנשלטת על-ידי כלים לוגיים בלבד.
לכן, טען ג'ורג'סקו-רוגן, על הכלכלה לאמץ גישה דיאלקטית ולא פורמליסטית.
בפרק זה גם הציג לראשונה רעיונות ראשוניים לפיתוח תיאוריה כלכלית המבוססת על עקרונות ביולוגיים או אבולוציוניים.
רעיונותיו של ג'ורג'סקו-רוגן גובשו והורחבו בספרו המרכזי The Entropy Law and the Economic Process שיצא לאור בשנת 1971. בספר זה טען, בין השאר, כי לכלכלה יש גבולות צמיחה, והסתמך לשם כך על החוק השני של התרמודינמיקה – שלפיו אנרגיה שימושית הולכת ומתבזבזת בתהליך הבלתי הפיך של פעילות כלכלית.
למרות שהתעלמו ממנו ברוב זרמי הכלכלה הממסדית, התקבל ג'ורג'סקו-רוגן בהתלהבות על ידי התנועה הסביבתית שהחלה להתגבש באותן שנים.
עד סוף חייו המשיך להפיץ את רעיונותיו ולקרוא לאימוץ גישה חדשה לתאוריה כלכלית.
בימינו, זוכה עבודתו להכרה מחודשת, ותובנותיו משולבות בענף המתפתח של כלכלה אבולוציונית
ניקולס אלהוורדיאן הוא עבריין מין אמריקאי שזייף את מותו בשנת 2020 במטרה להימלט מאישומי אונס.
אלהוורדיאן ידוע גם בשמות נוספים, לרבות ניקולס רוסי (Nicholas Rossi) וארתור נייט (Arthur Knight).
אלהוורדיאן נולד ב-11 ביולי 1987 ברוד איילנד, ארצות הברית.
בילדותו אומץ על ידי אביו החורג, ושינה את שם משפחתו לרוסי.
במהלך נעוריו עבר בין משפחות אומנה ומוסדות טיפול, וטען כי סבל מהתעללות ורשלנות במסגרת מחלקת הילדים, הנוער והמשפחות (DCYF) של רוד איילנד.
בשנות ה-2000 עבד אלהוורדיאן כעוזר מחוקק בבניין הקפיטול של רוד איילנד והפך לפעיל ידוע למען רפורמה במערכת הרווחה לילדים.
ב-2011 הגיש תביעה פדרלית נגד מחלקת הרווחה של רוד איילנד, בה טען שנשלח למוסדות מחוץ למדינה שם עבר התעללות.
התביעה הסתיימה בפשרה כאשר המדינה ויתרה על חוב רפואי בסכום של כ-200,000 דולר.
חברי פרלמנט ברוד איילנד תיארו את אלהוורדיאן כאדם אינטליגנטי ומסור למען רפורמות במערכת הרווחה.
עם זאת, במקביל לפעילותו הציבורית, נגבו נגדו תלונות ואישומים פליליים מצד נשים שהכיר.
אלהוורדיאן גדל במערכת האומנה של רוד איילנד והפך בשנות ה-2010 לפעיל בולט למען רפורמה במערכת הרווחה לילדים.
במקביל לפעילותו הציבורית, הצטבר נגדו רקורד פלילי שכלל תקיפות מיניות, אלימות במשפחה והונאות.
ב-2020 הכריזו עליו כמת, אך התברר שזייף את מותו ונמלט לאירופה.
בדצמבר 2021 נעצר בגלאזגו, סקוטלנד, בעת שקיבל טיפול רפואי בגין COVID-19.
אלהוורדיאן הוסגר לארצות הברית בינואר 2024 לאחר מאבק משפטי ממושך.
באוגוסט וספטמבר 2025 הורשע בשני משפטים נפרדים באונס של שתי נשים ביוטה בשנת 2008, ונידון לתקופה של חמש שנים עד מאסר עולם בכל אחד מהמקרים.
אלהוורדיאן הואשם בעבירות מין רבות.
בשנת 2008, בעת שלמד ב-Sinclair Community College באוהיו, הורשע אלהוורדיאן בעבירה של "כפייה מינית" (sexual imposition) ובגילוי עריות בפומבי לאחר שתקף מינית סטודנטית בחדר מדרגות במכללה.
כתוצאה מההרשעה חויב להירשם כעבריין מין, אך התחמק מדרישה זו במדינות מרובות.
בשנת 2018 זוהה אלהוורדיאן באמצעות בדיקת DNA של ערכת אונס משנת 2008 במסגרת יוזמה של מדינת יוטה לטיפול בפיגור בבדיקות ערכות אונס.
הוא הואשם באונס של שתי נשים ביוטה בשנת 2008. האישום הראשון התייחס לאונס של אישה בת 26 במחוז סולט לייק סיטי, והשני לאונס של אישה בת 21 באורם, יוטה.
באוגוסט 2025, לאחר משפט בן שלושה ימים, מצא חבר המושבעים במחוז סולט לייק את אלהוורדיאן אשם באונס מדרגה ראשונה.
בספטמבר 2025 הורשע במשפט נפרד נוסף באונס במחוז יוטה.
באוקטובר ובנובמבר 2025 נידון לתקופה של חמש שנים עד מאסר עולם בכל אחד משני המקרים.
בנובמבר 2010 נעצר אלהוורדיאן ברוד איילנד לאחר שהואשם בתקיפה ביתית של אשתו הראשונה.
על פי דיווח המשטרה, היא האשימה אותו שהפיל אותה, חנק אותה והכה אותה.
אלהוורדיאן הכחיש את ההאשמות, אך בסופו של דבר הודה ב"אי-התנגדות" לעבירת תקיפה ביתית קלה וקיבל מאסר על תנאי.
בשנת 2017 עזב אלהוורדיאן את ארצות הברית ועבר לאירופה.
בינואר 2020 החל להודיע לתקשורת המקומית ברוד איילנד כי הוא חולה בלימפומה שאינה הודג'קין בשלב מתקדם.
בפברואר 2020 פורסם הספד מקוון המכריז על מותו ב-29 בפברואר 2020 מהמחלה.
לפי ההספד, גופתו נשרפה ואפרו פוזר בים.
עם זאת, משטרת רוד איילנד, עורך דינו לשעבר ומשפחתו המאמצת הביעו ספקות לגבי מותו.
באוגוסט 2020 החלה משטרת רוד איילנד לחקור את הודעת המוות.
בדצמבר 2021 נעצר אלהוורדיאן בבית החולים Queen Elizabeth University Hospital בגלאזגו, סקוטלנד, בעת שקיבל טיפול ב-COVID-19. צוות בית החולים זיהה אותו על פי קעקועים ייחודיים, לרבות סמל של אוניברסיטת בראון שהיה מקועקע על כתפו אף על פי שמעולם לא למד שם.
במהלך הליכי ההסגרה בסקוטלנד, אלהוורדיאן טען בתוקף שהוא אינו ניקולס אלהוורדיאן או ניקולס רוסי, אלא ארתור נייט, יתום אירי שמעולם לא ביקר בארצות הברית.
הוא טען כי הקעקועים והטביעות שלו זויפו על ידי שירותי הבריאות הבריטיים במטרה להפלילו.
בנובמבר 2022, לאחר שמיעה בת חמישה ימים, קבע השריף Norman McFadyen מבית המשפט בעיר אדינבורו כי הגבר שמכנה עצמו ארתור נייט הוא למעשה ניקולס רוסי.
השופט תיאר את אלהוורדיאן כ"מרמה ובלתי כן כפי שהוא חמקן ומניפולטיבי".
באוגוסט 2023 אישר שריף סקוטי את ההסגרה, ובספטמבר 2023 אישרה שרת המשפטים של סקוטלנד את הצו.
אלהוורדיאן ערער על ההחלטה, אך בדצמבר 2023 דחה בית המשפט העליון לערעורים את הערעור.
ב-5 בינואר 2024 הוסגר אלהוורדיאן לארצות הברית.
במהלך דיון בערובה באוקטובר 2024, הודה לראשונה בזהותו האמיתית כניקולס אלהוורדיאן והצדיק את שינוי זהותו באירופה בטענה שקיבל "שני איומי מוות אמינים" מצד פקידים נבחרים ממשלת רוד איילנד עקב עבודתו לרפורמה במערכת האומנה.
עם זאת, סירב לחשוף את זהות האיימים, והשופט קבע שהוא מהווה סיכון בריחה ודחה את שחרורו בערובות.
באוגוסט 2025 הורשע אלהוורדיאן באונס מדרגה ראשונה על ידי חבר מושבעים במחוז סולט לייק סיטי.
המשפט נמשך שלושה ימים, ובמהלכו העידה הקורבן והוריה.
אלהוורדיאן לא העיד מטעם עצמו.
ב-20 באוקטובר 2025 נידון במשפט הראשון לתקופה של חמש שנים עד מאסר עולם.
ב-3 בנובמבר 2025 קיבל עונש זהה במשפט השני, כאשר העונשים ירוצו בזה אחר זה.
במהלך שני דיוני הענישה שמרה אלהוורדיאן על טענתו לחפות מפשע, ואמר: "אני לא אשם בזה.
השופט המחוזי Barry Lawrence תיאר אותו כ"מתעלל סדרתי בנשים" וכסיכון בריחה משמעותי.
במרץ 2025 עלתה בערוץ "yes" סדר דוקו בת ארבעה פרקים אודות ניקולס רוסי/נייט המתארת את מעלליו דרך סיפורם של דמויות שהיו קשורות לחקירה, דרך אשתו וגם דרך אלהוורדיאן/רוסי/נייט עצמו.
שם הסדרה בעברית: המתחזה שחזר מהמתים ובאנגלית: Imposter: Back from the Dead
ניקולס ניקלבי הוא הרומן השלישי של הסופר צ'ארלס דיקנס, הרומן פורסם ב-19 המשכים חודשיים החל ממרץ 1838 ועד ספטמבר 1839. כל חלק כלל 32 עמודי טקסט ושני איורים מאת ה"ק בראון (פיז).
הרומן עב הכרס מספר על חייו והרפתקאותיו של ניקולס ניקלבי, צעיר שאחרי מות אביו נאלץ לדאוג לפרנסת אמו ואחותו.
יריבו הוא דודו ראלף ניקלבי המנסה לסלק את ניקולס מדרכו, אך ללא הצלחה.
זמן ההתרחשות של הרומן, בדומה לרוב ספרי דיקנס, הוא בתקופה שבה נכתב (שנות ה-30 של המאה ה-19).
חלק מסיפור העלילה מתרחש בלונדון, וחלקו בפורטסמות' (עיר הולדתו של דיקנס), יורקשייר ובדבון.
סגנון הרומן הוא פיקרסקי ומלודרמטי, האפיזודות המתוארות אינן תמיד קשורות זו בזו.
שזורים ברומן סיפורים קצרים שמסופרים על ידי דמויות ברומן, בדומה ל"מועדון הפיקוויקים".
גם בסגנונו המשעשע בוחן דיקנס את אי-הצדק והעוולות החברתיות של החברה האנגלית הוויקטוריאנית, כגון היחס המחפיר לתלמידים בבתי הספר הפרטיים כמו זה המוזכר ברומן.
בין הדמויות הבולטות ברומן: ראלף ניקלבי - דודו העשיר והחורש רעה; ווקפורד סקווירס - מנהל הפנימייה המרושע; סמייק - הנער האומלל.
ניקולס ניקלבי, בנו של ג'נטלמן כפרי, מגיע אחרי מות אביו ללונדון עם אמו ואחותו קייט.
מאחר שאביו היה שרוי בחובות רבים, הם מבקשים עזרה מראלף ניקלבי, דודו של ניקולס, איש עסקים עשיר אך קמצן וקשה לב.
ראלף ניקלבי מארגן מקום מגורים לאם ולאחות ושולח את ניקולס לשמש עוזר למנהל פנימייה לבנים "היכל שבורת'ם" ביורקשייר.
מתברר שמנהל הפנימייה, סקווירס, מתעלל בילדים שבחסותו ובעיקר בסמייק, נער מבוגר יותר ונכה הנמצא בפנימייה מילדותו ואינו יודע מי הם הוריו.
במהלך שהותו של ניקולס בפנימייה התאהבה בו בתו של מנהל הפנימייה, פאני סקווירס, והייתה בטוחה שהוא רוצה להינשא לה.
לבסוף הסתבר לה שהוא לא מעוניין בה והיא נפגעה ורצתה לנקום בו.
באחד מן הימים סמייק ברח מן הפנימייה אך נתפס.
זה הוביל את סקווירס להכות אותו וכמעט הרג אותו, אלמלא ניקולס היה מתערב.
ניקולס ברח מן הפנימייה יחד עם סמייק.
כך מצאה פאני את ההזדמנות לנקום בו.
היא החביאה בתיקו טבעת יקרה ושלחה לדודו ראלף מכתב בו כתוב שהוא גנב אותה.
הם מגיעים לפורטסמות' שם הם מקבלים הצעה להצטרף ללהקת תיאטרון.
הכול מתנהל כשורה עד שניקולס מקבל הודעה - מחזר אחרי אחותו קייט אדם עשיר אך קמצן ואנוכי.
ניקולס חוזר ללונדון להגן על כבודה של אחותו.
לאחר חזרתו ללונדון לא פסק המנהל סקווירס לרדוף את סמייק והוא נעזר גם בראלף ניקלבי שרצה לנקום בניקולאס על יהירותו כשהוא פוגע בסמייק.