tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מוחמד סלאח הוא הכדורגלן המצרי הראשון והיחיד שהועמד לתואר שחקן השנה של אופ"א ושחקן השנה של פיפ"א, אך הפסיד את התואר והגיע שלישי רק ללוקה מודריץ' וכריסטיאנו רונאלדו שהגיעו לפניו.
שערו של מוחמד סאלח במשחק נגד אברטון במסגרת הליגה האנגלית לעונת 2017/2018 זכה בפרס פושקש הניתן לשער השנה של פיפ"א.
ב-2 ביולי 2018, סלאח חתם על חוזה ארוך טווח במועדון.
ב-24 באוקטובר, סלאח כבש פעמיים נגד הכוכב האדום בלגרד בשלב הבתים של ליגת האלופות, כאשר השער השני שלו הוא ה-50 במועדון.
בשער זה, עם 50 שערים ב-65 הופעות במועדון הפך סלאח לשחקן המהיר ביותר בתולדות ליברפול שהגיע ל-50 שערים.
ב-19 בינואר 2019, הוא הבקיע את שערו ה-50 בפרמייר ליג בניצחון 4–3 על קריסטל פאלאס.
הוא הגיע לכמות זו של שערים ב-72 הופעות בלבד.
בכך הוא הפך לשחקן המהיר המשותף-הרביעי להשיג את ציון דרך זה, לצד פרננדו טורס, ורק מאחורי אנדי קול, אלן שירר ורוד ואן ניסטלרוי.
ב-5 באפריל הוא הבקיע את השער החמישים שלו בפרמייר ליג לליברפול בניצחון 1–3 על סאות'המפטון ובכך שבר את השיא של פרננדו טורס והפך לשחקן המהיר ביותר שהגיע לאבן הדרך עבור המועדון, ב-69 הופעות, ולשלישי בתולדות הפריימר ליג עבור מועדון בודד.
את עונת 2018/2019 סיים סאלח כמלך שערי הליגה האנגלית פעם שנייה ברציפות, עם 22 כיבושים.
את התואר הזה הוא חולק עם סאדיו מאנה ופייר-אמריק אובאמיינג.
סלאח היה אחד הגורמים החשובים בסיומה של ליברפול במקום השני בליגה האנגלית ובהגעתה לגמר ליגת האלופות בפעם השנייה ברציפות וזכיתה בתואר.
סאלח כבש בגמר נגד טוטנהאם שנגמר בתוצאה 0–2 לטובת ליברפול, שערו של סאלח שהגיע לאחר דקה וארבעים ושמונה שניות הוא השער השני הכי מהיר שנכבש בגמר ליגת האלופות.
ב-14 באוגוסט זכה עם המועדון בסופר קאפ האירופי כאשר הוא מבקיע פנדל במהלך דו-קרב הפנדלים מול צ'לסי.
בדצמבר 2019 זכה עם המועדון גם בגביע העולם למועדונים של פיפא ונבחר לשחקן המצטיין של הטורניר.
ב־7 במרץ 2020, סלאח כבש את השער הראשון בניצחון 1–2 נגד בורנמות', ובכך עזר לליברפול לשבור שיא עם 22 ניצחונות בית רצופים ולהיות הקבוצה שנמצאת הכי הרבה שבועות רצופים במקום הראשון בליגה.
סלאח הפך גם לשחקן ליברפול הראשון שכובש 20 שערים בכל המסגרות בשלוש עונות רצופות במועדון מאז מייקל אוואן בין השנים 2000–2001 ל-2002–2003. בהופעה המאה שלו במועדון הוא הגיע ל-70 שערים ובכך עקף את פרננדו טורס שעמד על 63 שערים במאה הופעות.
בעונת 2019/2020 זכה באליפות אנגליה עם הקבוצה כאשר סלאח מסיים כמלך שערי הקבוצה עם 20 שערים, להם הוסיף גם עשרה בישולים.
במחזור הראשון של עונת 2020/2021 בפרמייר ליג כבש סלאח שלושער בניצחון ליברפול 3–4 על לידס יונייטד.
היה זה השלושער הראשון של שחקן ליברפול במחזור הפתיחה מאז עונת 1988/1989.
ב-17 באוקטובר 2020 כבש את שערו ה-100 בליברפול בכל המסגרות כשכבש בדרבי מול אברטון.
הוא כבש את שערו ה-100 במשחקו ה-159, סלאח הפך לשחקן הראשון מאז סטיבן ג'רארד בשנת 2008 שהגיע לאבן הדרך, והשלישי המהיר בתולדות ליברפול, אחרי רוג'ר האנט (100 שערים ב-144 משחקים), וג'ק פרקינסון (153 משחקים).
ב-3 בנובמבר באותה השנה השתווה גם למייקל אואן במקום השני, (שניים לסטיבן ג'רארד) בטבלת הכובשים של המועדון בליגת האלופות עם 22 שערים כשכבש בניצחון 0–5 על אטאלנטה.
גם את עונת 2020/2021 סיים כמלך שערי הקבוצה עם 22 שערי ליגה, ושני להארי קיין בליגה כולה שסיים עם שער אחד יותר.
ב-12 בספטמבר 2021 כבש סלאח את שערו ה-100 בפרמייר ליג בניצחון 0–3 על לידס יונייטד.
ב-25 בספטמבר כבש סלאח את שערו ה-100 בפרמייר ליג עבור ליברפול בתיקו 3-3 עם ברנטפורד.
סלאח היה לשחקן שעשה זאת הכי מהר, כשעשה זאת ב-151 משחקים בלבד, משחק אחד פחות מרוג'ר האנט שעשה זאת ב-152 משחקים.
השער גם ייצב את סלאח ברשימת עשרת הכובשים המובילים בכל הזמנים עבור המועדון.
ב-19 באוקטובר הפך סלאח לשחקן הראשון בהיסטוריה של ליברפול שכבש בתשעה משחקים רצופים, כשכבש שני שערים בניצחון 2–3 בחוץ על אתלטיקו מדריד בליגת האלופות.
השער השני שלו באותו משחק היה ה-31 שלו בליגת האלופות, וייצב אותו כגדול כובשי ליברפול בליגת האלופות בכל הזמנים, כשעקף את סטיבן ג'רארד עם 30 שערים.
במשחקו הבא ב-24 באוקטובר סלאח המשיך לשבור שיאים כשכבש שלושער מול מנצ'סטר יונייטד בניצחון 0–5 באולד טראפורד.
עם שלושה שערים אלו הוא הפך לשחקן האפריקאי שכבש הכי הרבה שערי פרמייר ליג, כשעקף את דידייה דרוגבה שכבש 104 שערים, ולשחקן הראשון של ליברפול שכבש בעשרה משחקים רצופים וכן לשחקן הראשון של ליברפול שכבש באולד טראפורד שלושער.
הוא גם הפך לשחקן הראשון שכובש שלושער באולד טראפורד נגד מנצ'סטר יונייטד מאז רונאלדו הברזילאי עם ריאל מדריד ב-2003, והראשון שעשה זאת בהיסטוריה של הפרמייר ליג.
באותה העונה סיים שוב כמלך השערים (בשותפות עם סון יונג מין) כשכבש 23 שערים.
בסיום אותה העונה נבחר כשחקן העונה על ידי כדורגלן השנה בליגה האנגלית (התאחדות שחקני הכדורגל) בפעם השנייה.
ב-12 באוקטובר 2022 כבש סלאח שלושער מול גלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות לאחר שעלה מן הספסל כמחליף במשחק אותו ניצחה קבוצתו 1–7. סלאח כבש את השלושער המהיר בתולדות ליגת האלופות בתוך 6 דקות ו-17 שניות, ובכך שבר שיא.
ב-21 בפברואר 2023, הפך סלאח למלך השערים של ליברפול בתחרויות אירופיות לאחר שהבקיע את השער השני במשחק ליגת האלופות מול ריאל מדריד במשחק הראשון של שמינית הגמר.
בנוסף, ב-5 במרץ 2023 הפך למלך שערי ליברפול בפרמייר ליג בכל הזמנים עם 129 שערים לאחר שכבש בניצחון 0–7 נגד מנצ'סטר יונייטד באנפילד.סלאח גם הפך לשחקן ליברפול הראשון שכובש מול מנצ'סטר יונייטד בחמישה משחקים רצופים.
עם השער הראשון שלו נגד מנצ'סטר יונייטד, סלאח הפך למצרי שכבש הכי הרבה שערים בקריירה עם 303 שערים, כשהוא גובר על חוסאם חסן שכבש 302 שערים.
ב-6 במאי 2023, סלאח הפך לשחקן הראשון בתולדות ליברפול שכובש בתשעה משחקים רצופים באנפילד עם השער ה-100 שלו באצטדיון.
את עונת 2022/2023 סיים עם 19 שערי ליגה, אך הקבוצה סיימה במקום החמישי בלבד ולא הצליחה להעפיל לליגת האלופות.
ב-2 באפריל 2025 סיכם סלאח על הארכת חוזהו בליברפול בשנתיים נוספות.
סלאח סיים את עונת 2024/2025 כמלך השערים עם 29 שערים וכמלך הבישולים עם 18 בישולים.
הוא היה מעורב בסך הכל ב-47 שערים והשווה את השיא של אנדי קול ואלן שירר, ועזר לקבוצתו לזכות באליפות.
סלאח שיחק בנבחרת מצרים הצעירה עד גיל 20, ובנבחרת האולימפית עד גיל 23. הוא היה חלק מסגל הנבחרת האולימפית שיצאה לאולימפיאדת לונדון והגיע עמה עד לרבע הגמר.
ב-3 בספטמבר 2011 סלאח ערך את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת מצרים הבוגרת בהפסד 1:2 נגד , במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2012. לאחר כחודש כבש את שער הבכורה שלו במדי הנבחרת בניצחון 0:3 נגד .
ב-10 ביוני 2012 הבקיע את שער הניצחון עבור מצרים בדקה ה-93 נגד שנגמר בתוצאה 2:3.
סלאח היה בסגל נבחרת מצרים באליפות אפריקה 2017 שהתקיימה בגבון.
ב-25 בינואר, כבש את שער הניצחון 0–1 על גאנה ובכך עזר לנבחרתו להעפיל לשלב הבא.
הוא הגיע עם נבחרתו עד לגמר שם הפסידו.
הוא כבש פעמיים ב-6 הופעות ונבחר לאחד ממצטייני הטורניר.
בשלב הבתים של מוקדמות מונדיאל 2018 באפריקה כבש שער בפנדל בתוספת הזמן שהעלה את מצרים למונדיאל לראשונה מאז 1990. את קמפיין המוקדמות הוא סיים כמלך השערים של מצרים עד 5 שערים.
מוחמד סלאח כבש את שני השערים היחידים של מצרים במונדיאל 2018, הראשון נגד רוסיה והשני נגד ערב הסעודית, מצרים לא הצליחה לעבור של שלב הבתים והודחה.
במהלך מונדיאל 2018, דווח כי מערכת היחסים שלו עם התאחדות הכדורגל המצרית רעועה, עקב כך שתמונתו שימשה לקידום הספונסר של נבחרת מצרים ללא-רשותו של סלאח.
ב־8 בספטמבר, בניצחון נבחרת מצרים 0–6 על נבחרת ניז'ר במסגרת מוקדמות אליפות אפריקה 2019 סלאח הבקיע שני שערים, סיפק שני בישולים וגם החמיץ שני פנדלים.
ב-16 ביוני 2019, סלאח בישל פעמיים בניצחון נבחרתו 1–3 על גינאה במשחק הכנה לקראת אליפות אפריקה 2019, היה זה המשחק הראשון בו שימש סלאח כקפטן הנבחרת המצרית.
סלאח כבש שני שערים בקמפיין והודח עם נבחרתו בשלב שמינית הגמר.
ב-2014 נולדה להם בת שקרויה על שם העיר מכה הקדושה לאסלאם.
ב-2020 נולדה להם בת נוספת.
סלאח הוא ערבי-מוסלמי, וחוגג כיבוש שערים בכריעה והשתחוות כמנהג האסלאם.
על סגנון חגיגה זו אמר סלאח בריאיון ל-CNN: "זה כמו להתפלל או להודות לאל על מה שקיבלתי, תמיד עשיתי את זה, מאז שהייתי צעיר, בכל מקום."
בתקשורת באנגליה נודע גם בשם המקוצר Mo Salah (מו סלאח).
לסלאח חשבון אינסטגרם פעיל עם עשרות מיליוני עוקבים שהופכים אותו למצרי עם הכי הרבה עוקבים באינטסרגם.
במהלך הבחירות לנשיאות מצרים ב-2018, מספר רב של פתקי הצבעה שנפסלו, אולי יותר ממיליון, כללו בוחרים שכתבו את שמו של סלאח.
סלאח פעיל בפרויקטים של התחדשות בנגריג, כפר הולדתו בדלתא של הנילוס – בה 65% מהאנשים חיים בעוני, הוא תורם כסף ומסייע בבניית בתי ספר ובתי חולים.
משפחתו של סלאח נשדדה במצרים, הגנב נתפס ונעצר על ידי המשטרה, כשאביו של סלאח התכונן לתבוע את הגנב, סלאח שכנע את אביו לא לתבוע אותו ואביו הסכים.
לאחר מכן, סאלח עזר כלכלית לגנב, נתן לו קצת כסף וניסה למצוא לו עבודה.
בפברואר 2018, בעקבות משחק מול טוטנהאם, תרם סלאח חולצת העתק לתומך צעיר בשם מוחמד עבדל כארים, שלפני כן צולם כשהוא נושא שלט הקורא את שמו של סלאח ומספר החולצה.
יתר על כן, מוחמד סלאח עזר ליותר מ-450 משפחות מצריות בכך שהעניק להם קצבאות חודשיות, והוא גם עזר לממשלה בכך שהעניק כ-300 אלף דולר כאשר התנאים הסוציו-אקונומיים במולדתו המצרית של סלאח הגיעו לרמות קשות.
יחסו נגד ישראל ובעד הפלסטינים
לאחר מכן טען המועדון שלו כי מדובר ב"צירוף מקרים" וכי סלאח לא התחמק מהטקס.
במשחק הגומלין שבוע לאחר מכן, שיחקה בזל בתל אביב, ובמקום ללחוץ יד פתוחה, נראה סלאח מציע רק מכות באגרוף סגור עם כף יד סגורה לשחקני מכבי תל אביב, ובכך יוצא ידי חובת לחיצת הידיים בתחילת המשחק.
אוהדי הקבוצה הישראלית שרקו לעברו קריאות בוז במשך חלק מדקות המשחק בו הוא כבש שער (שלאחריו התגרה והתריס נגד אוהדי מכבי תל אביב) ובכך סייע לקבוצתו להעפיל לשלב הבא על חשבון הקבוצה הישראלית שהפסידה לו.
במאי 2021 במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, פרסמו כדורגלנים מוסלמים בכירים בעולם פוסטים למליוני עוקביהם ברשתות החברתיות נגד מדינת ישראל ובעד הפלסטינים ובפרט למען אלה שברצועת עזה.
סלאח לעומת זאת, פרסם פוסט שעורר ביקורת בקרב גורמים פרו פלסטיניים על כך שהיה מעודן מדי, והתייחס לשני הצדדים כשווים.
באוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרסם סלאח פוסט תמיכה בפלסטינים.
שבוע לאחר מכן, נודע גם שסלאח תרם מעל ל-10 מיליון דולר מכספו האישי לסיוע לתושבי רצועת עזה במהלך השנים, וממשיך בכך.
במונדיאל 2018, נבחרת מצרים קיימה את מחנה האימונים שלה בצ'צ'ניה, רפובליקה רוסית-מוסלמית.
באחד מהימים הצטלם סלאח עם מנהיג נשיא הממשלה הפדרלית של צ'צ'ניה, רמזן קדירוב, לאחר שהאחרון ערך ביקור במלון בו שהתה נבחרת מצרים, וביקש להצטלם עם סלאח באצטדיון במהלך אימוני נבחרתו.
לימים, קדירוב העניק לסלאח אזרחות כבוד מטעם הרפובליקה הצ'צ'נית בארוחת ערב ציבורית שנערכה לכל נבחרת מצרים.
כמה מכלי חדשות מערביים וארגונים לא-ממשלתיים מתחו ביקורת על סלאח והאיחוד האירופי על יחסי הקרבה בין השניים תוך ציטוט של הפרות זכויות האדם כביכול מצד הנשיא וכי השחקן משמש לתעמולה פוליטית על ידי הדיקטטור הצ'צ'ני.
השחקן המצטיין של גביע העולם למועדונים: 2019
שחקן השנה של ליגת העל השווייצרית: 2012/2013
מלך הבישולים בפרמייר ליג: 2024/2025
מקום שלישי בתואר שחקן השנה של אופ"א: 2018
מקום שלישי בתואר שחקן השנה של פיפ"א: 2018
השלושער המהיר ביותר בליגת האלופות: 6 דקות ו-12 שניות נגד גלאזגו ריינג'רס ב-12 באוקטובר 2022
השלושער המהיר ביותר של מחליף בליגת האלופות: 13 דקות נגד גלאזגו ריינג'רס ב-12 באוקטובר 2022
הכי הרבה שערים בליגת האלופות עבור מועדון אנגלי: 41
מלך השערים האפריקאי בליגת האלופות בכל הזמנים: 44
מלך השערים האפריקאי במסגרות אירופאיות בכל הזמנים: 53
הכי הרבה שערים שנכבשו על ידי שחקן אפריקאי בפרמייר ליג: 32 שערים בעונת 2017/2018
הכי הרבה פרסי שחקן החודש בפרמייר ליג בעונה אחת: 3
הכי הרבה שערים בעונת בכורה בקבוצה: 44 בעונת 2017/2018
הכי הרבה שערים באירופה בעונה אחת: 11 (יחד עם רוברטו פירמינו בעונת 2017/2018)
מלך השערים בכל הזמנים בליגת האלופות: 41
מלך השערים של ליברפול במסגרות אירופאיות בכל הזמנים: 42
מלך השערים של ליברפול בפרמייר ליג בכל הזמנים: 137
השחקן שכובש הכי הרבה שערים ברציפות באנפילד: 9 משחקים
מוחמד דאהר נאטור הוא כדורגלן ישראלי-פלסטיני המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בהפועל איחוד בני ג'ת מליגה ג'.
נאטור התחיל את הקריירה שלו בקבוצות כדורגל מקומיות ובגיל 18 הצטרף למחלקת הנוער של הפועל פתח תקווה.
ב-15 בינואר 2011, נאטור ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 1–3 לעירוני קריית שמונה.
ב-28 בספטמבר 2012, נאטור הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 1–2 לסקציה נס ציונה.
בפברואר , נאטור חתם בסקציה נס ציונה.
בקיץ , נאטור חתם במרכז טולכרם מליגת העל הפלסטינית.
בינואר , נאטור חתם באל-בירה מוסעת.
אחרי שהרשים במדי מרכז טולכרם, בשנת זומן לראשונה לסגל נבחרת פלסטין.
ב-10 באוקטובר 2017, נאטור ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0–10 נגד , בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו.
מֻחַמַּד נַאֲדִיר שָׁאָה (בפרסית/דארי/פשטו: محمد نادر شاه, נולד בשם מֻחַמַּד נַאֲדִיר חָ'אן; 9 באפריל 1883 – 8 בנובמבר 1933) היה שאה (מלך) אפגניסטן הרביעי, אשר שלט בין השנים 1929–1933. נאדיר ירש את הכתר בעת מאבק פנימי ממושך שהתלקח לכדי מלחמת אזרחים בין פלגים חילוניים ודתיים.
רוב שלטונו עסק בהפלת כוחות בדלנים שונים, הסדר סמכות הממשלה על כל המדינה ותיעוש ומודרניזציה של המדינה לעבר העולם המערבי.
התנקשות פוליטית על רקע אתני-אישי בשנת 1933, סיימה את שלטונו של נאדיר ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש אותו.
דרך אביו, סרדאר מוחמד יוסוף, מוחמד נאדיר ח'אן השתייך לשושלת ברקאזי אשר שלטו באמירות אפגניסטן, שהייתה מדינת חסות של הראג' הבריטי מאז המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
אביו של נאדיר, יוסוף, גורש מאפגניסטן לאחר שהפסיד במאבק על הכתר ונאדיר נולד וגדל בדהראדון (כיום בהודו).
לנאדיר היו תשעה אחים ואחיות.
נאדיר נולד בשנת 1883 וכף רגלו דרכה באפגניסטן לראשונה בגיל 18 כאשר סבו, מוחמד יעיה, שגורש להודו בהוראת האימפריה הבריטית בשנת 1879, הורשה לחזור לאפגניסטן עם משפחתו בחסות האמיר עבדול רמאן ח'אן זמן קצר לפני מותו של האחרון בשנת 1901.
הצלחתו הצבאית של נאדיר נמשכה לאורך כל מלחמת העצמאות, כאשר יכולתו לגייס את שבטים פשטונים מסורתיים מתוך הודו הבריטית הבטיחה את הניצחון האפגני על הבריטים בקרב על תאל וואזיריסטאן במאי 1919, והקנתה לו את מדליית "נסן-י אל-אמיר אללה" היוקרתית.
מוחמד נאדיר הפך לשר המלחמה הראשון של אפגניסטן הריבונית בנובמבר 1919 בממשלה שהקים אמאנואלה ח'אן, מלך אפגניסטן.
בתפקיד זה היה אחראי על הארגון המנהלי החדש והחלוקה המנהלית של מחוזות אפגניסטן.
עם הזמן המלך אמאנואלה נעשה חשדן ביחס למגעיו ההדוקים של מוחמד נאדיר עם שבטי הגבול.
החשד התפתח כתוצאה מעמדתו של נאדיר אשר מצא את מדיניות הרפורמות של אמאנואלה כבלתי-הולמת וקיצונית מדי.
נאדיר נאלץ להתפטר בנובמבר 1923 והוא מונה לשגריר אפגניסטן בפריז, הרפובליקה הצרפתית השלישית.
תפקיד ממנו התפטר מאוחר יותר בנובמבר 1926, באופן רשמי מטעמי בריאות.
נאדיר נע תחילה לעבר הודו הבריטית, שם קיבל סיוע דיסקרטי מהבריטים במטרה להשיב את הסדר ולהחזיר את שלטון השושלת שלו באפגניסטן.
קשריו עם מנהיגי השבטים הפשטונים אפשרו לו לגייס כוחות משבטי הגבול, כולל את השבטים החמושים מסעוד ווואזירי.
לאחר שני ניסיונות כושלים, התקפה צבאית בהנהגתו של נאדיר הביאה לכיבוש מחודש של קאבול במהלך 13 באוקטובר 1929.
חייליו של מוחמד נאדיר הכריזו עליו כשאה (מלך) החמישי של אפגניסטן ב-15 באוקטובר.
בהמשך נסוגו הכוחות הדתיים הרדיקלים לפעולות מחתרת והועלתה הלגיטימציה לשלטונו של נאדיר שאה.
נאדיר שאה החזיר את היציבות הפוליטית ופעל לבנות מחדש את המרקם החברתי-כלכלי ולספק למדינה מסגרת משפטית על ידי חקיקת חוקה סדירה.
משטרו של נאדיר, אשר נשען על תמיכת הפשטונים, הביא למאבקים אתנים פנים מדיניים, בייחוד עם הטג'יקים וההזארים.
נאדיר, לאחר אירועי מלחמת האזרחים, הבין כי אסור לו לתת לאישיות או פלג מסוים בממלכה להשיג השפעה מרכזית על הממשל ולכן נהג לטהר את יריביו הפוליטיים.
עלייתו של נאדיר שאה לכס המלוכה של קאבול סימנה את סופו של המשטר הליברלי של אמאנואלה.
שלטונו המוקדם של נאדיר היווה אוטוקרטיה שמרנית ורפורמות מדודות למנוע מאבקים פנימיים.
מבחינת מדיניות החוץ, נאדיר שאה העדיף נייטרליות ויחסים דיפלומטיים ידידותיים ורחבים יותר כדי לאזן את היריבות בין ברית המועצות והאימפריה הבריטית.
ההאמנה האנגלו-אפגנית משנת 1921 חודשה במאי 1930 והוסדרה מחדש אמנת הסחר של 1923, אך היחסים בין הבריטים למלך האפגני היו נייטרלים בנושאים אחרים.
מצד שני, לא הייתה שום סימפתיה של המשטר המלוכני לברית המועצות, ובמהלך מלחמת האזרחים האפגנית התרחש ניסיון התערבות כושל של הצבא האדום.
למרות אתגרים אלו, בשנת 1931 הוסדרה אמנת ידידות ונייטרליות במוסקבה.
יתר על כן, אמנות של ידידות ושיתוף פעולה נחתמו עם ממלכת עיראק בשנת 1932 ועם ערב הסעודית באותה השנה לאחר שהוקמה מתוך ממלכת נג'ד וחג'אז.
בהתאם לתוכנית הרפורמה שלו, ועם הסדרת החוקה האפגנית בשנת 1931, בחר נאדיר שאה בשיטת משטר מונרכיה חוקתית עם פרלמנט בן שני בתים והפרדת רשויות וכן רשות משפטית המבוססת חלקית על הדין האיסלאמי (שריעה) וחלקית על סדרי המשפט האירופאים.
בנוסף, החוקה הפכה את המלוכה האפגנית לתורשתית, וקבעה כי בנו הבכור של שאה יירש אותו כמלך.
אולם בפועל נאדיר שאה לא ויתר על הסמכות המסורתית של המלוכה, ושמר על שלטון הדוק בענייני פנים בכלל ובקבינט בפרט, והבטיח שמדובר בקבינט המורכב מנאמנים לו ובעיקר פשטונים.
בהיעדר חזונו האידיאליסטי של אמאנואלה, מדיניות המודרניזציה שלו ניתנה לשינויים הדרגתיים וסלקטיביים.
הארגון והפיתוח השפיעו במיוחד על הצבא, העיתונות, התקשורת והממשל הביורוקרטי, אך שלטונו של נאדיר שאה הוכיח את עצמו כחדשני ביותר בפיתוח הכלכלה ומבין התשתיות לתיעוש המדינה היה פיתוח כביש 1 אפגניסטן, כביש מהיר הפעיל עד היום ומחבר בין קאבול-קנדהאר-הראת-מזאר-י שריף.
נאדיר אישר את הקמת הבנק האפגני המדיני הראשון בשנת 1932, והטיל מס ממשלתי על חברות יבוא ויצוא.
המיסים שהוטלו על חברות אלה היוו חלק מהמימון לתקציב המדינה.
בשנת 1933 הוזמנו סטודנטים מאוניברסיטת קאבול לארמון המלך, לקבל מדליות הוקרה מנאדיר שאה על ביצועיהם בלימודים.
מבין הסטודנטים היה עבדול חאליד, הזארי במוצאו שאביו, דודו ואחיו נעצרו על ידי משטרו של נאדיר, מה שהביא אותו לתכנן התנקשות פוליטית בשאה.
טקס חלוקת המדליות התרחש בחצר ארמון המלוכה.
בעת שהשאה התקרב אל הסטודנטים, חאליד הוציא אקדח מכיסו וירה ארבע יריות.
הירייה הראשונה פגעה בפניו של נאדיר, השנייה בליבו, השלישית בעיניו, והרביעית בשומר של נאדיר שנע לעבר המתנקש.
נאדיר נהרג במקום ובנו הבכור, מוחמד זאהיר שאה, ירש את המלוכה.
אחדותם של הפלגים הפנימיים בשושלת ברקאזי התחזקה בתקופת שלטונו של נאדיר שאה, אך התפרקה עם מותו עקב יריבות בין בני דודים.
בהמשך חאליד נעצר והוצא להורג.
מוחמד נג'אתי צדקי היה עיתונאי, אינטלקטואל, מתרגם (מלבד ערבית דיבר ברהיטות צרפתית, רוסית וספרדית) וקומוניסט פלסטיני שהיה בין הערבים הספורים שנלחמו נגד פרנסיסקו פרנקו במלחמת האזרחים בספרד.
למרות שכמעט ואינו נוכח בהיסטוריוגרפיה של התנועה הלאומית הפלסטינית, שיחק צדקי תפקיד חשוב בצמיחתה.
פרס ספרות על שמו מחולק כל שנה ב"תחרות נג'אתי צדקי" ברמאללה.
צדקי נולד בירושלים למשפחה במעמד הביניים הערבי בעיר.
אביו, באקרי צדקי (Bakri Sidqi) טורקי במקורו היה מורה ולימד טורקית.
אמו, נאצירה מוראד (Nazira Murad) הגיעה ממשפחת סוחרים ירושלמית ידועה.
בנערותו הצטרף לאביו במסעותיו במסגרת עבודתו ברחבי האימפריה העות'מאנית.
את שנותיו הפורמטיביות בילה צדקי בדמשק, קהיר, וג'דה שבחיג'אז.
עם שובו למנדט הבריטי עבד בשירות הדואר והטלגרף המנדטורי, בעבודתו פגש יהודים ממוצא רוסי שהכירו לו את עיקרי הקומוניזם.
בין השנים 1925 – 1928 נשלח צדקי ללימודים במוסקבה תחת שם הכיסוי מוסטפא צאדי (Mustafa Sadi) ב-Comintern's Communist University of the Toilers of the East (KUTV), שם התחתן עם קומוניסטית אוקראינית.
צדקי יצר קשרים עם יוסיף סטלין, ניקולאי בוכארין, גאורגס מרחאיס (Georges Marchais) וחאליד בקדאש (Khalid Bakdash) המנהיג הכורדי של המפלגה הסורית הקומוניסטית, פגש את מאו צה-דונג, התיידד עם המשורר הטורקי נאזים חכמת ועם בני משפחתו של ג'ווהרלל נהרו.
עם סיום לימודיו צדקי שב למנדט הבריטי עם אשתו בשנת 1928 והחל בארגון פעולות נגד שלטונות המנדט.
בשנות השלושים התמקם צדקי בחיפה, שם ניהל את הסניף המקומי של המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה ויצר קשרים עם השייח' עז א-דין אל-קסאם.
מרבית חברי המפלגה הקומוניסטית של פלשתינה היו יהודים, ואחד מתפקידיו של צדקי היה לשלב ערבים במפלגה.
בשנת 1930 צדקי נעצר על ידי המשטרה הבריטית ביפו ושהה שנתיים במעצר בירושלים, יפו ועכו.
אחיו הבכור אחמד או חמדי, שלמד אתו ב-KUTV, היה עד תביעה חשוב במשפטו של צדקי.
בזיכרונותיו של צדקי מתואר אחיו כאדם חלש שהודאותיו ניתנו בכפייה.
מדוחות בריטיים עולה שאחמד היה מודיע משטרתי שסיפק מידע רב אודות הקשרים והאימונים של הקומינטרן.
במהלך שהותו בכלא חבר צדקי לאבו ג'ילדהשכונה ה"דילינג'ר של המדבר".
בשלהי שנת 1932, עם שחרורו מהכלא נתבקש על ידי המפלגה ליצור קשר עם אבו ג'ילדה לטובת שיתוף פעולה עם מפלגת אל-איסתקלאל.
עם הזמן התהדקה הטבעת הבריטית סביב צדקי וביוני 1934 נאלץ לצאת את הארץ בחשאי למוסקבה ולאחר מכן לפריס.
בצרפת היה צדקי העורך של עיתון הקומינטרן בערבית " The Arab East".
כעבור זמן מה עצרה אותו המשטרה הצרפתית וגרשה אותו.
בזיכרונותיו מציין צדקי שבתקופה זו החל להביע התנגדות למשטר הנאצי.
בשנת 1935 נשלח צדקי לטשקנט על מנת לבחון את סוגיית הלאומית במסגרת הקומוניסטית.
בשהותו באוזבקיסטן הוא פיתח קשרים אדוקים עם מנהיגי המפלגה הקומוניסטית במקום, אכמל אקרמוב (Akmal Ikramov) ופייסולה חודזאייב (Fayzulla Khodzhayev), אשר הנגישו לו את עיקרי האופוזיציה השמאלית לסטאליניזם פרי הגותו של גריגורי זינובייב.
בשנת 1936 סייר צדקי בגרמניה הנאצית שם התוודע לחיים תחת המשטר הנאצי.
מאוחר יותר, עם חתימת הסכם ריבנטרופ–מולוטוב, הביע את מורת רוחו מן ההסכם למרות כורח הנאמנות למפלגה.
בסופו של דבר לא התפשר על עמדתו וסולק משורות המפלגה.
עם פרוץ מלחמת האזרחים הציע מנוילסקי (Manuilski), מנהל האגף המזרחי בקומינטרן לצדקי להגיע לספרד ולתרום למאמץ התעמולתי כנגד הפרופגנדה הפאשיסטית כלפי המרוקאים.
צדקי היה אחד מארבעה פלסטינים ערבים שהשתתפו בלחימה לצד הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
יחד אתו היו מחמוד אל-אטראש, עלי עבד אל-חאליק, ופאוזי אל-נבולסי.
צדקי הגיע לספרד באוגוסט 1936, דרך פורט באו (Port Bau) ונע ברחבי מרוקו הספרדית בזהות בדויה בשם מוסטפא אבן ג'אלה, על מנת להפיץ תעמולה ולשכנע מרוקאים לא להשתתף בלחימה לצד פרנקו שהרי לפי שיטתו של צדיקי הדוקטרינה הפשיסטית מנוגדת לאסלאם.
במדריד נפגש צדקי במטה המפלגה הקומוניסטית עם הממונה לענייני מרוקאים ושר החקלאות ויסנטה אוריבה (Vicente Uribe).
תחת שם הכיסוי מוסטפא אבן ג'אלה כתב צדקי עבור עיתוני מדריד בנושאי התקופה: Mundo Obrero, Claridad, Informaciones, Heraldo de Madrid Política.
מרבית הפעילות שלו עסקה בתקשורת, אם בשידורי רדיו, וכתיבת עלונים ומודעות בערבית.
הצעתו של צדקי לעורר מרד אנטי-קולוניאלי בהרי הריף המרוקאים נתקלה בהתנגדות מצד דולורס איברורי ה-La Pasionaria של המפלגה הקומוניסטית בספרד אשר התנגדה לשיתוף פעולה עם המרוקאים.
צדקי לא הצליח לשכנע מרוקאים רבים להיפרד מהפשיסטים והיה מתוסכל מיחס המפלגה כלפיו.
כל זאת הוביל אותו לעזוב את ספרד בדצמבר 1936. מספרד עבר צדקי לאלג'ריה שם ניסה ללא הצלחה להקים תחנת רדיו חשאית ולשדר שידורי תעמולה לתושבי הריף הברברים והערבים.
התנגדותה של איברורי לפועלו גרמה לכך שנאסר עליו להיכנס בשנית לספרד.
צדקי נאלץ לשוב ללבנון שם המשיך לעסוק בעיתונאות.
מעורבות זו בקונפליקט הרחק מהמנדט הייתה כרוכה בביקורות קשות מצד הציבור הפלסטיני.
בעיתונים של אותם הימים כמו פלסטין, משתקפת הדעה הרווחת של התנועה הלאומית הפלסטינית הסולדת מהקומוניזם ומביעה תמיכה בצד הפאשיסטי כמעין אקט של התרסה נגד המעצמות הקולוניאליות במזרח התיכון, בריטניה וצרפת.
בשנת 1937 פרסם צדקי את זיכרונותיו ממלחמת האזרחים בספרד בעיתון הסורי אל-טאליה (Al Talía) תחת הכותרת "Cinco meses en la España republicana.
מאוחר יותר באותה שנה פרסם ספר נוסף בשם של חאלד בקדש בכותרת: "Los árabes en la Guerra Civil Española".
בשנת 1940, זמן לא רב לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, הוציא צדקי לאור ספר בו הוא טוען לסתירות המובנות בין אסלאם לנאציזם.
חיבורו יצא לאור בו זמנית בביירות ובקהיר.
חיבור הספר יחד עם התערערות הקשר עם חאלד בקדאש, מנהיג המפלגה הסורית הקומוניסטית הביאו לסילוקו מהמפלגה הקומוניסטית.
הטענה הייתה שהסימוכין הרבים בעבודתו מבוססים על כתבים ומסורות אסלאמיות שאינן עולות בקנה אחד עם העקרונות והתורה המרקסיסטית.
בתקופה שלאחר המלחמה היה צדקי מבקר ספרות מצליח ושדרן רדיו בלבנון וקפריסין.
ספרו 'An Arab Who Fought in Spain' פורסם תחת שמו של חאלד בקדאש, היריב הכורדי שלו במפלגה הקומוניסטית.
תרגומיו כללו חיבורים רבים החל מסופרים אמריקאים וסינים ועד לקלאסיקות רוסיות (הוא הנגיש לקורא הערבי את אלכסנדר פושקין, אנטון צ'כוב ומקסים גורקי).
הוא פרסם שני אוספים של סיפורים קצרים, ברובם מתארים את עולם הרגשות של בני המעמד הנמוך.
בשנת 1947 כתב את קובץ הסיפורים "האחיות העצובות", בו עסק בסכסוך הפלסטיני–ישראלי ובתהליך "עִברוּת" הארץ.
ספר זיכרונותיו (Mudhakkirat Najati Sidqi: The memoirs of Najati Sidqi) בעריכת חנא אבו חנא יצא לאור בביירות בשנת 2001.
החל מראשית דרכו התעניין צדקי בדרכים השונות בהן ניתן ליצור טרנספורמציה של חברות מוסלמיות למדינות מודרניות ומתועשות מבלי לפגוע במרקם המסורתי שלהן.
בספרו ממאי 1940 (The Islamic Traditions and the Nazi Principles: Can They Agree?), טוען צדקי שלא זו בלבד שהנאציזם עומד בניגודיות רעיוניות מוחלטת לאסלאם ולא יכול להייתכן בין שתי האידאולוגיות שום חיבור, התורה הנציונל-סוציאליסטית מפגינה אנטגוניזם כלפי האסלאם.
למרות שצדקי נקט בגישה ייחודית, הטענה שלו לא הייתה יוצאת דופן בעולם המוסלמי אם כי שיקפה את הדעה הרווחת באשר להתנגשות העולמות הנ"ל.
הפולמוס שלו התבסס על היכרותו המעמיקה עם "מיין קאמפף" של היטלר, כתביו של אלפרד רוזנברג ושידורי התעמולה הנאצית בניצוחו של יוזף גבלס.
הוא מעמת בין האידאולוגיה הנאצית במקורות אלו לבין טקסטים קלאסיים מעולם האסלאם בהם הקוראן, החדית' וכתבים מודרניים יותר כולל חיבוריו של מוחמד עבדו, ג'מאל א-דין אל-אפגאני, ומוסטפא כאמל.
הטיעון הבסיסי של צדקי הגורס שהנאציזם והאסלאם אינם תואמים ואף עוינים אחד לשני נובע בעיקר מתורת הגזע הנאצית.
בסיס האידאולוגיה הנאצית מושתת על טוהר ועליונות הגזע הגרמני וכיוצא בזה יש להשמיד כל יסוד גזעי שאינו עולה בקנה אחד עם הגרמניות כמו היהודים, השחורים, הערבים, המצרים, הטורקים הרוסים ועוד.
האימפריאליזם הנאצי מבקש ליצור מרחב מחיה לטובת 'גרמניה הגדולה', בעוד שהאסלאם היה נטול יסודות גזעיים ועליונותו על פני עמים אחרים התבטאה ביתרון אחד – עבודת האל.
תוך טשטוש התפיסה שהאסלאם הוא דת עליונה על פני השאר (את אותה תפיסה חולקות היהדות והנצרות), מתעקש צדקי שהאסלאם הוא דת סובלנית.
אסלאם כמו מקבילותיו המונותאיסטיות, הוא דת אוניברסלית ומהפכנית.
בזמן שהנאציזם הוא מטריאליסטי, חיתי ופגאני, האסלאם מגלם את הפן האנושי והרוחני של האדם.
כך יוצא שמהותו של הנאציזם היא לסלק כל אלמנט רוחני כדי לתעדף את המטריאליזם החיתי.
האחד מהווה מהפכה של ממש, בשעה שהנאציזם זורע אי ציות ומתעלת את הפרט לעבר פגאניות ובורות אלילית וחייתית.
לשיטתו של צדקי ההתקפה הרבתי של הנאציזם על היהדות היא פגיעה ועלבון גם לנצרות ולאסלאם.
צדקי מבחין בין שני סוגים של אימפריאליזם: האימפריאליזם הקלאסי, במידה רבה של צרפת, אנגליה, הולנד, שביסודו הטענה כי האומות הנכבשות עתידות לקבל עצמאות לעומת האימפריאליזם הגרמני שתוך שימוש באלימות חסרת תקדים מנסה להכחיד עמים קטנים אחרים.
כיבוש נאצי של מדינות מוסלמיות יוביל תחילה לשעבוד כפי שקרה עם אוסטריה, פוליו וצ'כוסלובקיה.
לפי צדקי, מוסלמים בכל רחבי העולם חייבים לעמוד איתנים נגד הנאציזם ולהילחם בהם כתף אל כתף יחד עם הבריטים, הצרפתים הפולנים ושאר העמים.
תמיכה בלתי מסויגת זו מעוגנת בשלושה עקרונות: כבוד משותף לדמוקרטיה, זיקה תרבותית למדינות דמוקרטיות, ושאיפה לעצמאות עם תום המלחמה.
לאחר מלחמת העולם השנייה חי ברווחה בלבנון ובקפריסין ועבד כמבקר ספרותי ושדרן.
לצדקי היה בן אחד ואחת מבנותיו הייתה לרופאה בברית המועצות.
צדקי מת בגלות באתונה בשנת 1979.
מוחמד סימקאן הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית.
סימקאן גדל במחלקות הנוער של מספר מועדונים, ביניהם אולימפיק מרסיי, ובשנת 2017 הגיע למחלקת הנוער של שטרסבורג מליגת העל הצרפתית.
הוא החל לשחק בשטרסבורג ב', קבוצת המילואים של המועדון, בה ערך 24 הופעות ליגה והבקיע שער אחד.
ב-16 במאי 2018 חתם סימקאן על החוזה המקצועני הראשון שלו במועדון.
ב-25 ביולי 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, בניצחון 1–3 על מכבי חיפה במסגרת הסיבוב השני של מוקדמות הליגה האירופית לעונת עונת 2019/2020 בליגה האירופית.
ב-18 באוגוסט ערך הופעת הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, בתיקו 0-0 מול סטאד ריימס במסגרת המחזור הראשון לעונת 2019/2020. בעונתו הראשונה בקבוצה הבוגרת של המועדון ערך 19 הופעות ליגה.
ב-13 בדצמבר 2020 הבקיע את שערו היחיד בקבוצה, בתיקו 2-2 מול מץ במסגרת המחזור ה-14 בליגה לעונת 2020/2021. גם בעונה זו ערך סימקאן 19 הופעות ליגה.
ב-22 במרץ 2021 חתם על חוזה לחמש עונות בר.ב.
לייפציג מהבונדסליגה, שהחל בקיץ 2021. ב-15 באוגוסט הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 0–1 למיינץ 05 במסגרת המחזור הראשון לעונת עונת 2021/2022 בבונדסליגה.
סימקאן שיחק שלוש עונות מלאות בלייפציג, בשלושתן הוא היה שחקן הרכב וסיים עם קבוצתו בצמרת הטבלה.
סימקאן אף זכה פעמיים בגביע הגרמני עם לייפציג, כשבעונת 2021/22 ניצחה הקבוצה את פרייבורג בבעיטות הכרעה, כשסימקאן משחק 113 דקות באותו גמר.
בעונת 2022/23 סימקאן לא שיחק בגמר בו ניצחה לייפציג 2-0 את איינטרכט פרנקפורט, אך ישב על הספסל.
בקיץ 2023 זכה סימקאן עם לייפציג בסופר קאפ הגרמני, לאחר ניצחון 3-0 על באיירן מינכן, במשחק בו שיחק 90 דקוות.
לייפציג וערך בשורותיה הופעת ליגה אחת, אך בספטמבר 2024 הצטרף לא-נסר מליגת העל הסעודית.
סימקאן שיחק בנבחרות צרפת הצעירות, ולזכותו שבע הופעות במדי נבחרת צרפת בכדורגל עד גיל 21.
מוחמד סליסו עבד אל-כרים הוא כדורגלן גנאי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת מונקו ובנבחרת גאנה.
סליסו גדל במספר מחלקות נוער בגאנה, ובשנת 2017 הצטרף אל מחלקת הנוער של ריאל ואיאדוליד.
ב-9 בינואר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 0–1 לחטאפה במסגרת גביע המלך הספרדי.
ב-18 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו בלה ליגה, בניצחון 1–2 על ריאל בטיס במסגרת המחזור הראשון לעונת 2018/2020. ב-26 באוקטובר הבקיע את שערו היחיד במדי המועדון, בניצחון 0–2 על אייבר במסגרת המחזור העשירי בליגה.
ב-12 באוגוסט 2020 חתם סליסו על חוזה לארבע עונות בסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-2 באוגוסט 2023 חתם במונקו.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך סאליסו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גאנה, בהפסד 3-0 לנבחרת ברזיל במשחק ידידות.
ב-17 בנובמבר 2022 הבקיע סליסו את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2-0 על נבחרת שווייץ במשחק ידידות לקראת מונדיאל 2022.
מוחמד מוחמד סאדק א-סדר היה איש-דת שיעי חשוב בדרגת אייתוללה גדול, שהיה אחד ממנהיגיה החשובים של השיעה בעיראק בשנות ה-90 של המאה ה-20 ונודע בגישתו האקטיביסטית והמתריסה כלפי שלטון הבעת'.
גישה זו של א-סדר נודעה בשם "החווזה המעורבת" (אל-חווזה א-נאטקה) והיא הייתה תמונת ראי של תקופת "החווזה השותקת" של שנות ה-80, תחת האייתוללה אבו אל-קאסם אל-ח'ואי.
מוחמד סאדק א-סדר נולד בעיר הקדושה כאזמיה ב-23 במרץ 1943, למשפחת א-סדר הידועה כמשפחת אנשי-דת שיעים מפורסמת, החל ללמוד הלכה בגיל צעיר בחווזה של נג'ף בהדרכת מספר מורי-דת מפורסמים, ביניהם סייד טאלב אל-ריפאעי, חסן טראד אל-עאמלי ואחרים.
א-סדר הנהיג את הזרם השיעי הפוליטי שכונה "החווזה המעורבת", ולא חשש להתריס נגד שלטון הבעת' ורדיפתו את הציבור השיעי במדינה.
לא פחות מכך התריס א-סדר נגד הסדר שכונה "החווזה השתקנית" שהנהיג בשנות ה-80 האייתוללה אבו אל-קאסם אל-ח'ואי, שנמנע מלמתוח ביקורת ישירה על השלטון או להתעמת איתו.
הוא זכה לכבוד ולפופולריות רבה בעקבות התעוזה שלו בהתמודדותו מול משטר הבעת', במיוחד כשדרש בפומבי את שחרורם של 106 אנשי-דת שיעים, שנכלאו לאחר המרידות בדרום עיראק במרץ 1991.
השפעתו הגדולה של א-סדר הייתה בפרבר השיעי בחלק המזרחי של בגדאד שהיה ידוע בעבר בשם מדינת "מדינת סדאם" (העיר של סדאם), אך נודע בשם הלא רשמי "מדינת אל-ת'ורה" (עיר המהפכה).
בשכונה זו, משכונותיה הגדולות והמאוכלסות ביותר של בגדאד, שכל תושביה שיעים, גיבש סביבו א-סדר מספר רב של תומכים נאמנים והפך את המקום למוקד התנגדות למשטר הבעת'.
א-סדר השתתף בהתקוממות העממית ב-1991 נגד משטרו לסדאם חוסיין ועד מהרה נעצר על-ידי כוחות הביטחון, ועונה על ידם.
בשנת 1993 התעמת א-סדר עם הסמכות הדתית השיעית שפעלה תוך התנהלות עדינה מול המשטר בחווזה.
ב-19 בפברואר 1999, רדפה מכונית אחר רכבו של מוחמד סאדק א-סדר, לאחר שיצא ממתחם מסגד האימאם עלי לכיוון ביתו באזור אל-חנאנה שבנג'ף, כשהוא מלווה בשני בניו, מוּאַמַל ומוסטפא.
במהלך המרדף, פגעה מכוניתו של א-סדר בעץ בצד הדרך, וברגע הפגיעה יצאו מתנקשים שפעלו מטעם משטר הבעת' מן המכונית שדלקה אחר מכוניתו והחלו לירות לעבר א-סדר ושני בניו.
מוחמד סאדק א-סדר שנפגע ראשון ממספר כדורים, נותר בחיים, ורק לאחר שהגיע לבית החולים נקבע מותו בגלל הירי.
בנו השני, מוסטפא, הגיע אף הוא לבית החולים עם פצעי יריות אך גם מותו נקבע זמן קצר לאחר מכן.
לאחר רציחתו של א-סדר נפתחה התקוממות רחבת היקף של שיעיים עיראקים במחאה על הרצח.
ההתקוממות נמשכה במשך מספר ימים שבמהלכם התקיימו עימותים אלימים בין מפגינים לבין כוחות הביטחון בשכונות המאוכלסות בשיעיים בבגדאד ובערים בעלות רוב שיעי כמו כרבלא, נאסריה, כופה, נג'ף ובצרה.
ההתקוממות השיעית בעקבות רציחתו של א-סדר הובילה לעשרות הרוגים ופצועים ולמאות מעצרים.
אחרי מותו של א-סדר, קראו נאמניו לשכונת "מדינת סדאם" בבגדאד, מעוז הזרם הסדרי שבראשו עמד, על שמו – מדינת א-סדר.
שם זה מעולם לא התקבל כשמה הרשמי של השכונה אך היה מקובל כשם פופולרי של תושבי השכונה וכך היא מוכרת עד היום.
אנשי הזרם הסדרי הוסיפו להיות פעילים בזירה השיעית גם בשנים האחרונות לשלטון הבעת' בעיראק, לאחר מותו של מנהיגם.
בנו הצעיר של א-סדר, מוקתדא א-סדר, שלא היה עם אביו בעת הירצחו, הפך זמן קצר לאחר הרצח למנהיגו של הזרם הסדרי והפך אותו אחרי הפלת שלטון הבעת' ב-2003 לאחד מהזרמים הפוליטיים החשובים ביותר בתוך השיעה העיראקית.
מוקתדא א-סדר עמד גם בשנות מלחמת האזרחים בעיראק בראשה של מיליציה שנקראה "צבא המהדי", שהתבססה על אנשי הזרם הסדרי הנאמנים לו ולאביו.
במהלך חייו פרסם מוחמד סאדק א-סדר עשרות ספרי הלכה ומשפט אסלאמי וכן מספר ספרי עיון והיסטוריה.
להלן מקצת מן הבולטים בספריו:
אל-אסלאם וול-מית'אק אל-עאלמיה לחקוק אל-אנסאן (האסלאם והאמנה הבינלאומית לזכויות אדם) - בעשרה כרכים
מא וורא אל-פיקה (מה עומד מאחורי תורת הפסיקה)
מוחמד סעיד א-סחאף הוא פוליטיקאי ודיפלומט עיראקי אשר שימש כשר החוץ בממשלתו של סדאם חוסיין בין השנים 1992–2001. עם זאת, הוא התפרסם יותר כשר ההסברה וכדובר מפלגת הבעת' במהלך מלחמת עיראק.
הופעותיו הססגוניות בטלוויזיה הפכו אותו לדמות ידועה במערב, והוא זכה לכינויים "בגדאד בוב" ו"קומי עלי".
א-סחאף נולד באל-חלה, למשפחה ערבית שיעית.
הוא למד עיתונאות באוניברסיטת בגדאד, וסיים תואר שני בספרות אנגלית.
הוא תכנן להיות מורה לאנגלית, לפני שהצטרף למפלגת הבעת' ב-1963. בראשית ימיו של שלטון הבעת' בעיראק, הוא שימש כאחד מדוברי המפלגה בטלוויזיה העיראקית.
הוא שימש כשגריר עיראק בשוודיה, בורמה, באיטליה ובאו"ם, לפני שב-1992 חזר לעיראק לכהן כשר החוץ.
באפריל 2001 הודח מתפקיד שר החוץ מסיבות לא ברורות.
יש המצביעים על כך שהישגיו בתפקיד היו פחות מספקים משל קודמו, טארק עזיז.
אולם יש הטוענים שהדחתו הגיעה בעקבות סכסוך בינו לבין עודאי חוסיין, בנו של סדאם.
לאחר סילוקו מתפקיד שר החוץ, הוא הועבר לתפקיד שר ההסברה.
שנתיים לאחר כניסתו לתפקיד, החלה הפלישה הבינלאומית לעיראק.
מתוקף תפקידו, א-סחאף מסר תדרוכים יומיים לתקשורת העיראקית.
הוא הדהד את המסרים של סדאם ומפלגת הבעת', ומסר דיווחים שקריים על ניצחונות עיראקיים במלחמה.
בין היתר, הוא טען שחיילים אמריקניים "מתאבדים במאות" על אדמת עיראק.
הוא טען שהטנקים האמריקניים עוד לא הגיעו לבגדאד, למרות שהם נמצאו במרחק של כמה מאות מטרים ממסיבת העיתונאים שלו.
ברקע דבריו ניתן היה לשמוע את הדי הפיצוצים והיריות.
הופעתו האחרונה בתפקיד הייתה ב-8 באפריל, אז טען שהאמריקנים "הולכים להיכנע או להישרף בטנקים שלהם.
הם ייכנעו, הם אלה שייכנעו".
הופעותיו הססגוניות משכו תשומת לב רבה במערב.
הוא נודע בכינויים "בגדאד בוב" ו"קומי עלי".
הוא הופיע על חולצות טריקו, קריקטורות ואביזרים אחרים.
ב-25 ביוני 2003 דיווח העיתון הבריטי "דיילי מירור" כי א-סחאף נתפס על ידי חיילי הקואליציה במחסום דרכים בבגדאד.
הדיווח לא אושר על ידי רשויות הצבא והוכחש על ידי משפחתו של א-סחאף באמצעות הטלוויזיה של אבו דאבי.
למחרת הקליט א-סחאף ראיון לערוץ החדשות אל-ערביה שבסיסו בדובאי.
על פי הדיווחים, הוא קיבל סכום של 200,000 דולר עבור הראיון, שבמהלכו הוא נראה מסוגר מאוד, בניגוד לדמות הבומבסטית שהקרין במהלך המלחמה.
רבות מהתשובות שלו כללו "כן" או "לא" פשוטים.
מאוחר יותר הסגיר א-סחאף את עצמו לצבא ארצות הברית.
הוא נחקר ושוחרר במהרה לאחר שנקבע שלא לקח חלק בזוועות שביצע משטר סדאם.
במרץ 2008 דווח ב"טיימס" כי א-סחאף מתגורר באיחוד האמירויות.
מוחמד פח'רי נעאמנה הוא עורך דין, מגשר ונוטריון ערבי-ישראלי, הבעלים והמנהל של משרד עורכי דין נעאמנה ושות'.
החל מ-2019 מכהן כיו"ר מחוז הצפון של לשכת עורכי הדין.
החל מ-2020 מכהן כחבר הוועדה לבחירת שופטים.
נעאמנה מכהן כחבר המועצה הארצית של לשכת עורכי הדין מאז יוני 2011. כיהן במספר תפקידים במוסדות הלשכה, בין היתר כחבר הוועד המרכזי וכסגן ראש הלשכה.
לצד פעילותו בלשכת עורכי הדין, נעאמנה הוא פעיל ציבור חברתי.
נעאמנה נולד וגדל בנצרת, במשפחה בת 6 נפשות.
אביו, פח'רי נעאמנה, אגרונום במקצועו, היה מראשוני המדריכים החקלאיים הערבים בישראל, בוגר פנימיית כדורי והפקולטה לחקלאות של האוניברסיטה העברית, ועבד שנים רבות במשרד החקלאות.
אימו עאידה הייתה עקרת בית.
לו שני אחים, שגם הם עורכי דין, ואחות שהיא יועצת פדגוגית.
מצד אימו נעאמנה הוא נכדו של השופט המחוזי מוחמד נימר אל-הווארי, השופט המחוזי הראשון מקרב החברה הערבית.
נעאמנה למד מגיל צעיר בבית הספר נזירות סנט ג'וזף בנצרת ובשנת 1998 סיים את לימודיו התיכוניים.
בשנת 2002 סיים את לימודי המשפטים בפקולטה למשפטים של האוניברסיטה העברית בירושלים וקיבל תואר בוגר במשפטים.
את ההתמחות עשה במחלקה הפלילית של פרקליטות מחוז חיפה.
בשנת 2003 הוסמך כעורך דין ומאז עוסק במקצוע.
בתחילת דרכו עבד כעורך דין שכיר לתקופה קצרה במשרדו של אביגדור פלדמן.
בשנת 2004 הקים בנצרת משרד פרטי העוסק בליטיגציה אזרחית ופלילית, כיום המשרד הוא אחד המשרדים המוכרים במגזר הערבי עם מספר סניפים בפריסה ארצית.
המשרד מעניק שירותים משפטיים ללקוחות פרטיים ועסקיים, עמותות, חברות ביטוח ומוסדות ציבוריים ומייצג בתיקים בעלי פרופיל ציבורי גבוה.
המשרד מספק באופן קבוע שירותים משפטיים למעוטי יכולת כפרו בונו.
פעילות ציבורית בלשכת עורכי הדין
מראשית דרכו המקצועית עסק נעאמנה בפעילות ציבורית בלשכת עורכי הדין, והתנדב לפעילות במסגרת מוסדות הלשכה השונים, הן ברמה הארצית והן ברמת מחוז הצפון של הלשכה.
בשנת 2011 נבחר לייצג את מחוז הצפון כחבר במוסדות הארציים של לשכת עורכי הדין, בין היתר כחבר המועצה הארצית (2011 עד היום) והוועד המרכזי (שנים 2012–2018).
ב-2015 נבחר כסגן ראש הלשכה הארצית.
בנוסף נעאמנה חבר הצוות לבטיחות במשפט הפלילי בראשות פרופ' בועז סנג'רו.
בבחירות שהתקיימו ב-18 ביוני 2019 התמודד לראשונה לראשות ועד מחוז הצפון ונבחר ברוב גדול לקדנציה ראשונה.
בשנת 2023 הוכרז כזוכה בבחירות לקדנציה נוספת עד 2027, מבלי שהתקיימו בחירות במחוז עקב היותו מועמד יחיד.
הרשימה בראשותו למחוז – רשימת "ביחד-معاَ" הוכרזה אף היא כזוכה בבחירות לאחר שלא התמודדה רשימה נוספת.
פעילות ציבורית בוועדה לבחירת שופטים
ביולי 2019 התמודד נעאמנה בבחירות החשאיות שהתקיימו במועצה הארצית של לשכת עורכי הדין לבחירת נציג הלשכה בוועדה לבחירת שופטים.
המועמדים מולו היו ראש לשכת עורכי הדין לשעבר, עו"ד דורון ברזילי, ועו"ד יצחק (ייצי) גורדון.
נעאמנה ניצח ברוב גדול לאחר שזכה לתמיכה של 26 חברי מועצה, לעומת 12 לטובת ברזילי ו-5 לטובת גורדון, ונבחר ב-28 ביולי 2019 להיות הנציג של הלשכה בוועדה.
נעאמנה התמודד לקדנציה שנייה וב-31 ביולי 2023 זכה בבחירות חשאיות ברוב של 34 מול 3. הבחירה הזו באה בצילה של מחלוקת ציבורית רחבה בנושא הרפורמה המשפטית ושינוי הרכב הוועדה לבחירת שופטים.
מוחמד נשוי לנואר, רוקחת במקצועה, ואב לשלושה ילדים.
מוחמד ח'ליל מראן הוא כדורגלן סעודי המשחק בעמדת החלוץ בקבוצת א-נסר מליגת העל הסעודית ובנבחרת ערב הסעודית.
מראן גדל במחלקות הנוער של אל-אמג'ד וא-נסר.
ב-28 בפברואר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של א-נסר, בתיקו 2-2 נגד אבהא במסגרת המחזור ה-21 בליגת העל הסעודית לעונת .
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל מראן לא-טאי מליגת העל הסעודית למשך עונת .
הוא ערך 14 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-6 בינואר 2023 ערך מראן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ערב הסעודית, בניצחון 2-0 על נבחרת תימן במסגרת גביע המפרץ לאומות.
מוחמד סובול הוא כדורגלן מרוקאי המשחק בעמדת המגן השמאלי בקבוצת רג'א קזבלנקה מליגת העל המרוקאית.
סובול גדל במחלקת הנוער של רג'א קזבלנקה.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המרוקאית.
ב-5 בספטמבר 2022 הושאל סובול לאיתיחאד טנג'יר מליגת העל המרוקאית למשך עונת .
הוא ערך 21 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה, ובסיומה חזר לרג'א קזבלנקה.
מוחמד סעוד הוא אושיית רשת סעודי שבאופן חריג הביע תמיכה במדינת ישראל ובהסכם נורמליזציה בין ישראל לסעודיה.
ב-3 באוקטובר 2023 הוא נעלם, ומאז לא נודעו עקבותיו.
מוחמד סעוד נולד ב-1990, היה סטודנט למשפטים באוניברסיטת המלך סעוד בעירו ריאד.
לדבריו הוא למד עברית מצפייה ביו־טיוב, "במיוחד בדרשות של הרב אמנון יצחק, ומשירי פייטנים כמו משה חבושה"..
במהלך השנים סעוד היה לאחד הקולות הפרו-ישראליים הדומיננטיים ביותר בעולם הערבי.
הוא צבר עשרות אלפי עוקבים ברשתות החברתיות, והעלה סרטונים וראיונות רבים שמקדמים את הסכם השלום בין ישראל למדינות ערב.
באוגוסט 2019 התראיין לחדשות 13, ובאוגוסט 2023 התראיין למהדורה המרכזית של עכשיו 14, והזמין את אזרחי מדינת ישראל לבקרו בריאד.
לאחר ניצחונה של נבחרת ערב הסעודית על ארגנטינה במסגרת מונדיאל 2022 בקטר, התקשר ראש ממשלת ישראל לברכו.
ביולי 2019 הוא ביקר בישראל לאחר שהוזמן לביקור על ידי משרד החוץ.
באותו ביקור הוא נפגש עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, ואף ביקר בהר הבית, שם הותקף מילולית וספג יריקות על ידי פלסטינים שקראו לעברו קריאות "לך לבית כנסת" ו"אינך רצוי באתר קדוש".
בעקבות זאת הגיב דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי: "מה שהיה עם הבלוגר מוחמד סעוד בירושלים מצד בריונים הוא דבר מצער מאוד.
כך עושים עם מי שרוצה להתפלל?
גם מיס עיראק, שרה עידן, גינתה את התקיפה: "סעודי ביקר באל-אקצא, איך הפלסטינים הגיבו?
בכך שהם ירקו עליו, ניסו להעליב אותו, קראו לו 'חיה' והציעו לו ללכת להתפלל עם היהודים ועם טראמפ.
האם זה ראוי למוסלמים, שאפילו ילדיהם אינם מכבדים מוסלמי מארץ אחות שמבקר באל-אקצא ויורקים עליו?
בניגוד לאלה שעשו את המעשים האלה, הוא איננו חיה".
גם משרד החוץ הישראלי גינה את התקיפה.
המשטרה עצרה מספר חשודים בתקיפה ממזרח ירושלים.
סעוד נהג להביע את עמדותיו ביחס לפוליטיקה הישראלית ולהביע תמיכה בבחירות בבנימין נתניהו ובליכוד.
ציוציו קודמו על ידי נתניהו ובנו יאיר נתניהו.
הוא אף הביע את עמדותיו בפוליטיקה הפנים-מפלגתית של מפלגת הליכוד.
ב-3 באוקטובר 2023, בעיצומו של חג הסוכות, אמור היה מוחמד סעוד לפגוש את שר התקשורת שלמה קרעי בסעודיה, והוא אף הקים סוכה לכבודו.
אך זמן קצר קודם לכן הוא נעלם.
סעוד אמור היה גם להופיע בתוכנית הפטריוטים בערוץ 14.
הציוץ האחרון של סעוד בטוויטר כלל תמונה של קרעי עם ארבעת המינים בסעודיה, לצד הכיתוב: "חברים, זה חלום?
מניין תפילה עם ספר תורה וארבעת המינים כאן בריאד בחג הסוכות באופן גלוי!
מה זה אם לא שלום אמת?
יהיה פה בית כנסת ומסעדות כשרות בקרוב מאוד.
מוחמד נג'יבוללה אחמדזאי, המכונה גם "ד"ר נג'יב" (בפשטו ודארי:محمد نجیبالله احمدزی, 6 באוגוסט 1947 - 27 בספטמבר 1996) היה פוליטיקאי קומוניסטי אפגני ממוצא פשטוני, שכיהן כמזכיר כללי של המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן, שליט של אפגניסטן בשנים 1992-1986, בין 1987 ל־1992 כנשיא רפובליקת אפגניסטן.
התפטר באפריל 1992, זמן קצר לפני שכוחות המג'חידין כבשו את הבירה קאבול.
אחרי כישלון ניסיונו להימלט להודו, נשאר נג'יבוללה בקאבול ומצא מפלט במטה נציגות האו"ם בעיר עד שנתפס על ידי הטליבן, עונה ונרצח.
היה רופא בהכשרתו, אם כי לא עבד כרופא אחרי סיום לימודיו.
אחרי שסיים את לימודיו באוניברסיטת קאבול, פעל נג'יבוללה במסגרת מוסדות המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן.
אחרי מהפכת "סור" (מהפכת אפריל באפגניסטן) והקמת הרפובליקה הדמוקרטית של אפגניסטן הוא כיהן בתפקידים פקידותיים בממסד.
בעקבות עלייתו לשלטון של חפיזוללה אמין נשלח כשגריר ארצו באיראן, אחר כך ביוגוסלביה.
הוא חזר לאפגניסטן אחרי שהפלישה הסובייטית הדיחה מהשלטון את חפיזוללה אמין והעלתה את בברק קארמל בראש המדינה, המפלגה והממשלה.
בימי שלטונו של קארמל שימש נג'יבוללה כראש שירותי הביטחון במדינה.
הוא היה חבר בסיעת פרצ'אם שבראשות קרמאל.
בהנהגתו הצתיינה הבולשת ביעילותה ואלימותה.
על כן זכה נג'יבוללה להערכת המנהיגים הסובייטים יורי אנדרופוב, דמיטרי אוסטינוב ובוריס פונומריוב.
ב-1981 נבחר נג'יבוללה כחבר בפוליטביורו של המפלגה השלטת.
ב-1986 החליט מנהיג ברית המועצות האחרון, מיכאיל גורבצ'וב לתמוך בהחלפתו של בברק קארמל בנג'יבוללה כמזכיר כללי של המפלגה הדמוקרטית העממית של אפגניסטן.
למשך מספר חדשים התנהל מאבק כוחות בין נג'יבוללה לבברק קרמאל ששמר את התפקיד של יושב ראש המועצה המהפכנית.
נג'יבוללה האשים את קארמל בחבלת מאמציו להשיג פיוס לאומי ולסיים את המלחמה.
בעת תקופתו כמנהיג אפגניסטן, התחילה נסיגת הצבא הסובייטי ובשנים 1992-1989 ניסתה ממשלתו לסיים את מלחמת האזרחים ללא סיוע סובייטי ישיר.
גם אחרי נסיגת הצבא הסובייטי, המשיכה ברית המועצות לתמוך בממשל נג'יבוללה מבחינה כלכלית וצבאית, בעוד שארצות הברית ופקיסטן תמכו בכוחות האסלאמיסטים "מוג'חידין".
נג'יבוללה עשה מאמצים להשיג יותר תמיכה בעם בדרך מדיניות "פיוס לאומי" כשביטל את השלטון החד-מפלגתי, התרחק מהצביון הסוציאליסטי של המשטר ואימץ במקומו גישה לאומית אפגנית, אישר את הצטרפותם של אישים לא קומוניסטים לממשלה.
הוא פתח בדו-שיח עם האיסלמיסטים וקבוצות פוליטיות נוספות, הכריז על האסלאם כדת רשמית והזמין אנשי עסקים לחזור מהגלות ולקחת בחזרה לידיהם את נכסיהם שהופקעו.
נגיבוללה אימץ ב-1990 חוקה חדשה שמחקה את כל הרמזים על האידאולוגיה הקומוניסטית וציינה כי האסלאם היא דת הרשמית במדינה.
בעקבות ההפיכה באוגוסט 1991 במוסקבה והתפרקות ברית המועצות בדצמבר 1991, נג'יבוללה נשאר ללא עזרה מבחוץ.
משטרו של נגיבוללה קרס עקב סכסוכים פנימיים, במיוחד אחרי עזיבתו של הגנרל עבדול ראשיד דוסטום ובאפריל 1992 הוא התפטר.
ב-1996 נעצר על ידי הטליבן, עונה ונרצח.
מוחמד סבאח א-סאלם א-סבאח הוא חבר בכיר במשפחת המלוכה הכוויתית ומילא תפקידי מפתח שונים כפוליטיקאי, כלכלן ודיפלומט.
הוא כיהן ארבעה חודשים כראש ממשלת כווית, בין ה-17 בינואר 2024 ל-15 במאי 2024.
לרוב מקדימים לשמו את התואר שייח'.
א-סבאח הוא בנם של שייח' האמיר לשעבר של כווית והוא אחיו של שכיהן כשר ההגנה ושר הפנים.
מוחמד א-סבאח למד כלכלה לתואר ראשון במכללת Claremont McKenna בקליפורניה והמשיך לתואר שני ושלישי בכלכלה ולימודי המזרח התיכון באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1993 מונה א-סבאח לשגריר כווית בארצות הברית וכיהן בתפקיד עד 2001, עת הפך לשר החוץ.
בין ינואר ליולי 2003 הוא כיהן בתפקיד שר האוצר.
בפברואר2006 מונה לסגן ראש הממשלה, והמשיך לכהן כשר חוץ.
ב-18 באוקטובר 2011 הוא התפטר מתפקידו במחאה על שחיתות בממשלת כווית ועבר לבריטניה כעמית אורח באוניברסיטת אוקספורד.
ב-4 בינואר 2024 מינה אמיר כווית, השייח' משעל אל-אחמד אל-ג'אבר אל-סבאח, את מוחמד א-סבאח לראש הממשלה והוא הושבע לתפקידו ב-17 בינואר 2024. זה היה מינוי זמני, עד למינויו הקבוע של שייח' אחמד אל-עבדאללה א-סבאח, שכן מינויו היה מותנה בהרכבת הקבינט שלו ובשבועתו בפני האספה הלאומית.
אחמד אל-עבדאללה א-סבאח מונה לראש הממשלה ב-15 באפריל 2024.
אל-סבאח נשוי ולו ארבעה ילדים.
2003–2011, חבר במועצה העליונה של הרשות הציבורית לאיכות הסביבה בכווית,
20011-2003, חבר המועצה לביטחון לאומי של כווית,
2006–2011, חבר המועצה העליונה לתכנון ופיתוח,
2009–2011, חבר הוועדה הלאומית לאנרגיה גרעינית של כווית.
2014, פרס "Robert and JoAnn Bendetson" למנהיגות עולמית בדיפלומטיה ציבורית מ באוניברסיטת טאפטס.
מוחמד עלי פאשא היה המשנה למלך מצרים ונחשב למייסד מצרים המודרנית ולדמות העיקרית בהסדרת ריבונותה של מצרים מהאימפריה העות'מאנית.
שושלת מוחמד עלי שנקראה על שמו שלטה במצרים מעלייתו לשלטון בשנת 1805 ועד למהפכת הקצינים החופשיים בשנת 1952.
מוחמד עלי, שהחל דרכו בתור מגויס אלבני צעיר יליד חבל מקדוניה בשורות צבא האימפריה העות'מאנית, נעזר במאבקים השלטוניים בתוך מצרים בין הממשל העות'מאני וההנהגה המקומית הממלוכית שפרצו לאחר נסיגת הכוחות הצרפתים בסוף מסע נפוליאון בחבל הלבנט, כדי להפוך לשליטה בפועל של מצרים.
על ידי הוצאה לפועל של רפורמות מרחיקות לכת למען המודרניזציה של מצרים והנהגת מסעות צבאיים ברחבי המזרח התיכון, מוחמד עלי תכנן להפוך את מצרים לממלכה ריבונית מערבית באופייה שתשתווה בכוחה למעצמות אירופאיות.
מוחמד עלי הכיר לאורך כל שנותיו בשלטון במצרים בעליונותו ההלכתית של הסולטאן העות'מאני עליו, אם כי דה פקטו שלט על מצרים באופן ריבוני ואף היה מעורב במלחמות נגד הממשל העות'מאני.
במהלך המלחמה המצרית-עות'מאנית הראשונה והשנייה הצליח להביא להכרה של מעצמות אירופאיות ב"אוטונומיה" המורחבת של מצרים מהאימפריה העות'מאנית.
מסעותיו הצבאיים הביאו לכיבוש סודאן, חצי האי סיני, חבל חג'אז, צפון תימן ואף לכיבושים זמניים של דרום יוון, כלל חבל הלבנט, חבל נג'ד (מרכז חצי האי ערב) וקיליקיה (דרום אסיה הקטנה).
מוחמד עלי נולד בקוואלה, באימפריה העות'מאנית (נמצאת ביוון המודרנית), למשפחה מוסלמית ממוצא אלבני.
אביו היה סוחר טבק בשם אבראהים אע'א, שנפטר כאשר מוחמד היה נער מתבגר.
דודו (אח אימו) האע'א חוסיין שהיה הצ'ורבאג'י של קוואלה נטל אותו תחת חסותו, העניק לו דרגת בולוק-באשי (אנ') ומינה אותו כגובה מיסים בשטח שהיה תחת שלטונו של הדוד, בכך החל את דרכו הצבאית.
בצעירותו לא ידע מוחמד עלי קרוא וכתוב אך קיבל מביתו ניסיון מסחרי בשוק הטבק.
בהמשך נישא מוחמד עלי לאחייניתו, אמינה חאנים, ולזוג נולדו שישה ילדים, בהם אבראהים פאשא וטוסון פאשא.
בהמשך חייו נישא מוחמד עלי מספר פעמים נוספות ומנישואיו נולדו לו עוד ארבעה ילדים, בהם מוחמד סעיד פאשא.
בעקבות הצלחתו בתפקיד גובה המס, הועלה בדרגה וצורף לכוח צבא האימפריה העות'מאנית שנשלח למצרים לשם הכנעת שארית צבאו של נפוליאון בונפרטה במסגרת מסעו הכושל של האחרון לכיבוש מצרים והלבנט.
המשלחת הצבאית נחתה באבו קיר (אנ') באביב של 1801. כוחות הצי המלכותי הבריטי פעלו לצד הצבא העות'מאני נגד הצבא הצרפתי ומוחמד עלי נוכח בהפרש הצבאי האדיר בין הצבאות האירופאים לבין הצבא העות'מאני.
לאחר נפילת הכוחות הצרפתים היה בין היתר מעורב במאבק שהתנהל בשנים 1801–1805 בין ההנהגה הממלוכית המקומית לבין הרשויות השלטוניות מטעם האימפריה העות'מאנית על השליטה במצרים.
במסגרת השתלטותו על המדינה הזמין ב-1 במרץ 1811 מנהיגים ממלוכים למצודת קהיר, בתואנה כי הוא מקיים מסיבת פרידה מבנו, טוסון פאשה (אנ'), שעמד לצאת בראש כוח הצבאי לכיבושים נרחבים בחצי האי ערב לחופי ים סוף.
מטרתו של מוחמד עלי הייתה להקים מדינה חזקה בסגנון אירופאי.
במהלך שנות שלטונו פעל להביא למודרניזציה נרחבת של מצרים כך שתוכל להשתוות למעצמות אירופאיות במעמדה הבינלאומי.
לשם כך, היה עליו לארגן מחדש את החברה המצרית, לייעל את הכלכלה, להכשיר ביורוקרטיה מקצועית ולבנות צבא מודרני.
לשם מימוש מטרותיו מוחמד עלי ביצע רפורמות מקיפות במדינה.
בשנות ה-20 של המאה ה-19 מצרים שתחת שלטונו הפכה למדינה חזקה, מתועשת ולמעצמה אזורית.
לאורך שנותיו בשלטון שם מוחמד עלי דגש על ארבעה תחומים מרכזיים בנושא תפקוד המדינה: חקלאות, מנהל, חינוך ותעשייה, ארבעתם היוו את הבסיס לפיתוח שהביאו מוחמד עלי ויורשיו למצרים.
במהלך התקופה העות'מאנית המאוחרת, שלטו בעלי קרקעות מקומיים, דרך מס נוסף, ברוב שטחיה של מצרים העות'מאנית, אם כי רשמית היו כל שטחיה תחת חסות המדינה העות'מאנית.
מוחמד עלי ביטל מצב זה והסדיר מס אחיד בכל נחלות מצרים.
הקהילה המקומית נרשמה כבעלת הקרקע האזורית ועלייה הוטלה האחריות להעביר מיסים ישירות לאוצר המדינה בקהיר.
בתוך עשור שנים לשלטונו, מוחמד עלי צלח בפירוק המערכת של השליטה הפרטית בנחלות והביא בפועל להלאמה של כל הקרקעות במצרים.
לשם ייעול השליטה חילק את המדינה ל-10 פרובינציות.
הוא הביא לרפורמות סוציאליות משמעותיות, בהן יצירת מוסדות לימוד מודרניים וכן שלח צעירים ללמוד בארצות אירופה מתוך תקווה שכשיחזרו יוכלו לתרום מידיעותיהם.
אולם את עיקר מאמציו הפנה לחיזוק הכוחות המזוינים.
מוחמד עלי הקים צבא שהתבסס על גיוס חובה של האיכרים, שבו השתמש כדי להרחיב את גבולות מצרים, רכש באיטליה ספינות עליהן ביסס צי מודרני, הקים מספנה באלכסנדריה, בתי חרושת לייצור נשק ותחמושת וניסה להקים תעשיית טקסטיל.
אולם, מצרים נקלעה למשבר כלכלי שנבע מהגדלת ההוצאות והקטנת ההכנסות.
כמו כן, המערכות הצבאיים דרשו גיוס נרחב של האוכלוסייה הכוללת ובכפרים רבים גיוס זה גרם להתרוקנות האוכלוסייה ובתגובה גם לפיגור בתשלום המיסים אל האוצר המדיני.
הסולטאן העות'מאני קבע כי טבק יגודל רק בבקעת הלבנון ובכך הפסידה מצרים ענף חקלאי רווחי.
מחיר הכותנה בשוקי העולם ירד בגלל גידול היצע מהודו ומדרום ארצות הברית (בעיקר ממדינות אלבמה ומיסיסיפי).
הייתה בריחת איכרים בהיקף גדול, בגלל חובת גיוס לצבא ומיסוי גבוה.
חלק מהפלאחים הללו הגיעו לארץ ישראל.
במקביל, קיום הרפורמות, קיום הצבא ורכישת הצי דרשו סכומים גבוהים.
כמו כן הייתה מצרים זקוקה לעץ לצורך בניית ותחזוקת הצי, עץ שלא היה במצרים אבל היה בארץ ישראל.
עד שנת 1820 היה הצבא המצרי מורכב מסדרה של חילות לא-סדירים.
מוחמד עלי כשל בניסיון לבצע אימונים חדשים ויחידות בלתי - ממושמעות בצבא לעיתים ערקו והחלו לשדוד ולבזוז כפרים ויישובים ברחבי מצרים.
מוחמד עלי בתמורה העניק תשלומים כספיים למשפחות שנפגעו מהבזיזות הללו.
תשלום זה, בתגובה, האדיר את שמו של מוחמד עלי ואת התמיכה העממית בשלטונו.
הודות לתמיכה העממית בו, יכול היה מוחמד עלי להרחיק את הכוחות הלא-סדירים והבלתי-ממושמעים משדרת ההנהגה הצבאית.
הוא הקשה על יחידות אלו ליצור כוח מורד אחיד וסדיר בכך שפיזר אותם בין מוצבים ברחבי מצרים לכדי יחידות קטנות.
כמו כן, במטרה למנוע מאלו להצית מרידות, מוחמד עלי שלח שניים מבניו לפקד על המוצבים הלא-סדירים בערי הנמל לחופי הים התיכון: טוסון פאשא ואסמאעיל קאמיל פאשא.
בהמשך הקים מוחמד עלי אקדמיה צבאית באסואן והחל לגייס קצינים מהגרנד ארמה הצרפתי שפורק לתפקידי הדרכה באקדמיה הצבאית.
בהמשך הקים מוחמד עלי את משרד המלחמה המצרי, אשר היה בעל אחריות על המטה הכללי, הפיקוד הצבאי העליון וכל הכוחות המגויסים.
במטרה להביא לפיתוח מואץ של מצרים בתחומי החברה והכלכלה, מוחמד עלי פעל להקים אליטה משכילה בחברה המצרית אשר תעמוד בראש הפיתוח התעשייתי שאליו הוא שאף להגיע.
בתי ספר ממלכתיים בסגנון אירופאי החלו להיבנות תחת הנהגתו והחינוך הדתי שהונהג זה מאות שנים בידי אל-אזהר, החל לאבד מסמכותו ומהשפעתו על האוכלוסייה המצרית הכוללת.
בשנת 1816 החלה שליחה של סטודנטים מצרים למדינות אירופאיות, עם המטרה להשיג חינוך מועדף ובסופו של דבר לשוב למצרים.
מוחמד עלי שלח את בנו, מוחמד סעיד פאשא, להתחנך בפריז, במהלך תקופת המונרכיה של יולי.