tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראשית העשור השני של המאה ה-21 כתב גוב מכתבי התנצלות אותם מיען למוריו בבית הספר ובהם הביע חרטה על שלא התנהג כיאות בכיתה, בתקופת לימודיו במוסד.
בין השנים 1985–1988 למד גוב אנגלית ב-Lady Margaret Hall שבאוניברסיטת אוקספורד, שם שימש כנשיא ה-Oxford Union (מועדון דיבייט).
גוב הפך לכתב מתלמד ב-The Press and Journal של אברדין, שם שבת מספר חודשים, בעקבות מחלוקת על אודות ייצוג והכרה של האיגוד המקצועי.
הוא הצטרף לעיתון הטיימס כעיתונאי האחראי על כתיבת מאמרי מערכת, כ-comment editor, עורך חדשות, עורך סוף השבוע ועוזר לעורך.
גוב אף כתב טור שבועי על פוליטיקה וחדשות היום עבור הטיימס ואף תרם בכתיבתו ל-The Times Literary Supplement, לפרוספקט מגזין ול-The Spectator.
גוב נותר ביחסים טובים עם רופרט מרדוק, בעל השליטה בתאגיד התקשורת ניוז קורפ, בעליו של עיתון הטיימס.
גוב גם כתב ביוגרפיה אוהדת של מייקל פורטילו (פוליטיקאי בריטי שכיהן, בין היתר, כשר ההגנה ואשר התמודד על ראשות המפלגה השמרנית) ומחקר ביקורתי אודות תהליך השלום בצפון אירלנד, The Price of Peace, מחקר שבגינו זכה גוב בפרס Charles Douglas-Home Prize.
גוב היה חבר בצוות המנצח של השעשועון Top Club ששודר בערוץ Grampian Television ואף שיחק בתפקיד הכומר בסרט הקומדיה A Feast at Midnight מ-1995.
גוב הצטרף למפלגה השמרנית בעת לימודיו באוניברסיטת אוקספורד, ואף כיהן כמזכיר ה-Young Conservatives (השמרנים הצעירים) של Aberdeen South.
גוב סייע בכתיבת נאומים לשרי הקבינט וקבינט הצללים, בכלל זה לפיטר לילי ולמייקל הווארד.
כאשר הגיש גוב מועמדות למשרה במחלקת המחקר של המפלגה השמרנית נאמר לו שהוא ""לא מספיק פוליטי" ו"לא מספיק שמרן", לכן הוא פנה לעסוק בעיתונות.
גוב שימש כיו"ר Policy Exchange, צוות חשיבה קונסרבטיבי אשר הושק ב-2002. לגוב אף הייתה יד בהקמת המגזין בעל האוריינטציה הפוליטית הימנית Standpoint, כתב עת שגוב אף תרם לו בכתיבה, מפעם לפעם.
גוב נבחר לפרלמנט בבחירות הכלליות של 2005, כנציג המפלגה השמרנית על חשבון המושב השמור של סארי הית', לאחר שבוטלה בחירתו של חבר הפרלמנט המכהן, ניק הוקינס, על ידי הארגון המקומי של השמרנים.
כאשר נבחר דייוויד קמרון למנהיג המפלגה, הוא מינה את גוב לדובר המפלגה לענייני דיור.
ב-2 ביולי 2007 קוּדם גוב, אז כבר חבר פרלמנט, למעמד של חבר בממשלת הצללים, והוטל עליו תפקיד השר האחראי על ילדים, בתי ספר ומשפחות (מחלקה חדשה שכונן ראש ממשלת בריטניה דאז, גורדון בראון), שם שימש כ"צל" לשר המכהן, אד בולס.
בשנים אלו, עד הבחירות הכלליות של 2010, רוב השאילתות שהעלה גוב בדיונים בבית הנבחרים הבריטי עסקו בילדים, בתי ספר, משפחות, חינוך, שלטון מקומי, מסים מקומיים, מדיניות חוץ ונושאי איכות הסביבה.
ביוני 2012 ציין מייקל פורטילו כי גוב עשוי להיות טוען לכתר רציני, במירוץ עתידי לראשות המפלגה השמרנית, על אף העובדה שגוב אמר בריאיון עיתונאי, חודשים מספר קודם לכן:
עם כינונה של הקואליציה בין המפלגה השמרנית למפלגה הליברל-דמוקרטית, לאחר הבחירות הכלליות שנערכו במאי 2010, מונה גוב לשר החינוך של בריטניה.
עם זאת, גוב אולץ להתנצל, כאשר הרשימה של בתי ספר שבנייתם הופסקה שאותה הוא פִרסם, נמצאה לא מדויקת.
הרשימה פורסמה מחדש מספר פעמים נוספות, בטרם פורסמה לבסוף בצורתה המדויקת.
ביולי 2010 אמר גוב כי מפלגת הלייבור נכשלה בניסיונה לשבור את הקשר בין מעמד חברתי והישגים לימודיים, על אף שהושקעו במטרה זו מיליארדי לירות שטרלינג.
בצטטו ממחקר שעסק בנושא, הצביע גוב על כך שכבר בגיל 6, ילדים בעלי יכולת נמוכה מבתים אמידים, עדיין עלו בהישגיהם על ילדים מבריקים יותר, מרקע עני.
בדיון ב-Education Select Committee בבית הנבחרים הבריטי, אמר גוב כי ההפרדה הזאת בין ההישגים של התלמידים מהרקעים השונים, גדלה עם התמשכות לימודיהם של התלמידים בבית הספר, כשהוא מציין כי "ילדים עשירים טיפשים מצליחים יותר מעניים חכמים כשהם מגיעים לבית הספר, והמצב מחמיר ככל שהשנים עוברות".
בפברואר 2011 סברה ביקורת שיפוטית שהחלטתו של גוב לקצץ בפרויקט Building Schools for the Future בשישה אזורי רשות מקומיים הייתה לא חוקית בשל העובדה שגוב נכשל בכך שנמנע מלהתייעץ בטרם הטלת הקיצוצים.
השופט הוסיף וטען, כי בחמישה מהמקרים, הכישלון היה כה בלתי צודק "שהסתכם בניצול לרעה של כוח" וש"כמה שלא תהיינה לוחצות הבעיות הכלכליות, לא היה שום אינטרס ציבורי מכריע שמנע התייעצות או שהצדיק היעדר כל התייעצות שהיא".
תגובת המועצות המקומיות הייתה שעל הממשלה לשקול שוב את ההחלטה, אך הממשלה טענה כי היא זכתה במשפט בסוגיות המהותיות.
השופט הבהיר, כי בניגוד לעמדת המועצות המקומיות, הן לא יכלו לצפות שהפרויקטים ימומנו על ידי ממשלת בריטניה.
במרץ 2011 נמתחה על גוב ביקורת על כך שאינו מבין את חשיבות ארכיטקטורת בית הספר ועל כך שבעבר סילף את העלויות והציג מצג שווא באשר לסכומים הדרושים.
בפברואר 2011 הוא מסר לפרלמנט מידע "לא לגמרי נכון", כשאמר שאדם אחד הרוויח מיליון לירות שטרלינג בשנה, כשהמספרים האמיתיים היו 700,000 לירות שטרלינג לחמישה יועצים, בזמנים שונים על פני תקופה של ארבע שנים.
ב-Free Schools conference אמר גוב כי "אף אחד לא נמצא בחדר הזה כדי להפוך אדריכלים לעשירים" והזכיר במפורש את שמו של האדריכל ריצ'רד רוג'רס.
במהלך כנס המפלגה השמרנית ב-2010, הודיע גוב כי תוכניות הלימודים לבתי הספר היסודיים ולחטיבות הביניים באנגליה תעבורנה ארגון מחדש ושלתוכנית הלימודים תוחזר למידתם של סופרים כלורד ביירון, ג'ון קיטס, ג'יין אוסטן, צ'ארלס דיקנס ותומאס הרדי בשיעורי האנגלית, כחלק מתוכנית לשפר את אחיזתם של ילדים, בשפה ובספרות האנגלית.
בתי הספר האקדמיים אינם נדרשים לבצע את התוכנית הלאומית, וכך, לא יהיו מושפעים מהרפורמות.
ילדים שחסרים את היכולות לכתוב באופן קוהרנטי ובדקדוק תקין, ושסובלים מחולשה בתחום הכתיב, ייענשו בבחינות בסגנון חדש.
ההיסטוריון סיימון שאמה ייָעץ לממשלת בריטניה כיצד להבטיח שתלמידים ילמדו את "סיפור האי" של בריטניה.
יחוזקו גם הסטנדרטים במתמטיקה ובמדע.
גוב טען כי הדבר נחוץ בשל העובדה שאידאולוגים שמאלנים ערערו את החינוך.
השקפתם של אותם אידאולוגים שמאלנים, לדעתו של גוב, הייתה ש"בית הספר לא צריך לעשות דברים כה מיושנים כמו להעביר ידע, מה שדורש מילדים לעבוד קשה, או להציף אותם בדברים כמו תאריכים בהיסטוריה או לוח הכפל במתמטיקה.
אידאולוגים אלו שאבו השראה מאידיאלים נדיבים, אך התוצאה של גישתם הייתה אינספור ילדים שנידונו לבית סוהר של בערות".
בספר לבן שפורסם בנובמבר 2010 הכריז גוב על רפורמות שתכלולנה לימוד חובה של שפה זרה עד גיל 16 ו"ניעור" של טבלאות הליגה שבהן בתי ספר מדורגים גבוה יותר בשל מספר התלמידים הנבחנים במבחני General Certificate of Secondary Education בחמישה מקצועות: אנגלית; מתמטיקה; מדע; שפה; ואחד ממקצועות מדעי הרוח.
גוב הכריז בנוסף, כי מומחים דוגמת ההיסטוריון סיימון שאמה יובאו על מנת לבחון את תוכנית הלימודים וכי מטרות אלו תוצגנה לבתי ספר יסודיים בפעם הראשונה.
כמו כן, מורים בשלבי התמחות יבלו יותר זמן בכיתה, יהיו יותר מנגנוני הערכה של מועמדים להכשרת מורים - כולל מבחנים של אינטליגנציה רגשית ואישיות - ולחיילים לשעבר תוצע חסות שמטרתה להכשיר אותם להוראה, על מנת לשפר את המשמעת.
הצפי הוא כי מורים יקבלו הדרכה באשר לדרך לבצע חיפוש בכליהם של תלמידים, במטרה למצוא יותר פריטים דוגמת טלפונים סלולריים ופורנוגרפיה, וביחס לשאלה מתי מותר למורים להשתמש בכוח.
באפריל 2011 מתח גוב ביקורת על בתי הספר, על כך שאינם מלמדים קלאסיקות מהתקופה שקדמה למאה ה-20 והאשים את "מערכת הבחינות המוגבלת של אנגליה, שלא עברה שינויים", בכך שנכשלה בעידוד ילדים לקריאה.
גוב אף האשים "תרבות של אנטי-ידע" בהפחתת ההישגים ואמר שילדים יוצאים נשכרים כאשר נקבע רף גבוה יותר של ציפיות.
ביוני 2011 נמתחה ביקורת על טעות של גוב בתחום המדע, לאחר שקרא לסטודנטים "להכות שורש בעקרונות המדעיים הבסיסיים" ובתוך כך ייחס את חוקי התרמודינמיקה לאייזק ניוטון במקום ללורד קלווין.
ביוני 2012 חשף הדיילי מייל תוכניות לבטל את בחינות ה-General Certificate of Secondary Education ולהשיב במקומן את מבחני ה-GCE Ordinary Level (הסמכה מבוססת נושא שמוענקת כחלק מתעודת החינוך הכללית), ולאפשר לתלמידים מוכשרים פחות להתמודד עם פחות הסמכות אקדמיות.
התוכניות לא נדונו עם סגן ראש הממשלה מהמפלגה הליברל-דמוקרטית ולאחר מכן נמתחה עליהן ביקורת נוקבת מצד חברי פרלמנט ממפלגת הלייבור, איגודי עובדים ומורים מסוימים.
נערך דיון ביחס לתוכניות עם ראש ממשלת בריטניה, וסקר שנערך בהמשך על ידי YouGov/Sunday Times הראה שהציבור תומך בתוכניות ברוב של 50%, לעומת 32% שהתנגדו להן.
התוכניות זכו לשבחים גם מצדו של ראש עיריית לונדון, בוריס ג'ונסון, שאמר כי הוא "יכול...
לשיר מזמור של שבח לחברי הוותיק גוב ול-new Gove-levels המבריקות שלו".
המסמכים שהודלפו גם רימזו כי גוב התכוון ליצור לוח בחינות אחד כדי לארגן את כל הבחינות ולבטל את תוכנית הלימודים הלאומית בצורתה הנוכחית.
עם זאת, נרשמו "גערות" מצד שרי החינוך של ויילס ושל צפון אירלנד, שטענו כי חשוב היה לקיים תקשורת בטרם יוצאים בהכרזה על שינויים מוצעים כאמור.
בפברואר 2013, זמן קצר לאחר שטיוטת תוכניות הלימוד בהיסטוריה בתוכנית הלימודים הלאומית, שוחררה לפרסום על ידי משרד החינוך הבריטי, נציגי הארגונים העיקריים של היסטוריונים בממלכה המאוחדת, כתבו לאובזרבר על מנת להביע "הסתייגויות משמעותיות" ביחס לתוכן התוכנית וביחס לדרך שבה נרקמה.
במרץ 2013, 100 אנשי אקדמיה כתבו על מנת "להזהיר מפני הסכנות שמציבה תוכנית הלימודים הלאומית החדשה של מייקל גוב".
גוב טען בתשובתו כי המבקרים הם "מרקסיסטים" ו"אויבי ההבטחה" וכי "ישנה אקדמיה טובה ואקדמיה רעה".
בתגובה, אחד מאנשי האקדמיה שחתמו על המכתב חיווה דעתו כי גוב סובל מ"אמונה עצמית צרת-אופקים, כמעט משיחית, אשר נראה כי היא מתעלמת באופן מתמשך מהמומחיות והחוכמה של מורים, מנהלי בתי ספר, יועצים ואנשי אקדמיה, אשר גוב מרבה לטעון כי נועץ בהם".
מי שהיה אז עובד מדינה בכיר הודה כי אחד החלקים השנויים ביותר במחלוקת בתוכנית הלימודים המוצעת לבתי ספר תיכונים, נכתב באופן פנימי על ידי משרד החינוך, ללא קבלת כל קלט ממומחים.
במאי 2013, סיימון שאמה, שקודם לכן נמנה עם תומכי הרפורמה המוצעת בתוכנית הלימודים בהיסטוריה, נשא נאום ארסי, בו אפיין את ההצעות הסופיות כ"מעליבות ופוגעניות" ו"קפדניות ואוטופיות", והאשים את גוב בבניית "רשימת קניות מגוחכת" של נושאים.
הוא דחק בקהל ב-Hay Festival: "אִמרו למייקל גוב מה אתם חושבים על כך.
ביוני, מסמכים שהודלפו חשפו כי חבר בקבוצה המייעצת לממשלה בנוגע לתוכנית הלימודים תיאר את תהליך הרפורמה ככזה שהייתה לו "תחושה מאוד כאוטית.
זה מאפיין את מדיניות הממשלה כרגע: הם לא חושבים על הדברים בקפידה, הם לא מקשיבים לאף אחד ואז פשוט ממשיכים קדימה וממהרים אל שינויים משמעותיים".
בספטמבר 2013 אמר רובין אלכסנדר, כי הרפורמות המוצעות לתוכנית הלימודים הלאומית לבתי ספר יסודיים היו "נאו ויקטוריאניות" ו"בלתי הולמות מבחינה חינוכית ולא מועילות מבחינה פדגוגית".
באותו החודש התפרסמה אזהרתו של הממונה על הקבלה ללימודים באוקספורד, לפיה לוח הזמנים לרפורמות בבתי הספר התיכון רק "יהרוס את מערכת החינוך האנגלית".
ב-2011 תכנן גוב לספק לכל בית ספר באנגליה עותק של תרגום המלך ג'יימס שעליו ייחקק "הוצג על ידי שר החינוך של המדינה", על מנת לחגוג את יום השנה ה-400 של תרגומו לאנגלית.
גוב תיאר את תרגום המלך ג'יימס כ"ספר החשוב ביותר בשפה האנגלית" ועמד על כך שכל תלמיד צריך לקבל את ההזדמנות להעריך את העושר הספרותי שלו.
הפרויקט נקלע לקשיים כאשר שר החינוך נדרש למצוא מממנים פרטיים על מנת להשלימו.
ספונסרים פרטיים שילמו על הביבליה, אשר הופצה ביוני 2012. הגארדיאן ציטט מנהלי בתי ספר אנונימיים שמתחו ביקורת על הפרויקט, אך ככלל, היוזמה זכתה לתמיכה מכל קצוות הקשת, כולל מצדו של ריצ'רד דוקינס ששיבח את ערכו הספרותי, אך הוסיף ואמר שקריאתו תשחרר אנשים מאשליית "השקר הזדוני" שהוא, כביכול, מדריך למוסר.
במאי 2012, גוב, שהעיד בפני ועדת לויסון (ועדת חקירה שבדקה את התרבות, הפרקטיקה והאתיקה של העיתונות הבריטית בעקבות שערוריית האזנות הסתר של הצהובון ניוז אוף דה וורלד), הזהיר את הלורד בריאן לויסון, שישב בראש הוועדה, כי "התרופה עלולה להיות גרועה מהמחלה" ויעץ לשופט נגד יותר מדי רגולציה נוספת של העיתונות.
העיתונאי לשעבר הוסיף כי חלק מהמקרים של התנהגות פסולה של העיתונות היו "מצערים", אך טען כי אלה עלולים להיענש במסגרת חוקים קיימים, כגון לשון הרע.
גוב עצמו הוא עיתונאי חדשות בינלאומיות בעברו.
ב-17 בספטמבר הודיע גוב לבית הנבחרים הבריטי כי תעודת בגרות אנגלית תחליף את ה-GCSE ותכלול לימודי אנגלית, מתמטיקה ומדעים, לצד נושא ממדעי הרוח ושפה, כאשר הבחינות הראשונות תיערכנה ב-2017. התוכנית נדחתה על ידי הפרלמנט של בריטניה בפברואר 2013.
כשר לענייני ילדים, בתי ספר ומשפחות בממשלת הצללים, דגל גוב בהכנסתה של שיטת שוברי חינוך בסגנון שוודי, לפיה הורים יכולים לבחור היכן הילד שלהם יזכה ללמוד, כאשר המדינה משלמת את עלותם של הלימודים בבית ספר של המדינה.
גוב תמך גם בבתי ספר חופשיים בסגנון שוודי, אשר ינוהלו על ידי ההורים וימומנו על ידי המדינה, עם האפשרות שיוּתר לנהל בתי ספר אלו על פי מודל עסקי שמטרתו השגת רווחים.
ביוני 2012, אישור שהעניק גוב לשלושה בתי ספר המנוהלים על ידי בריאתנים, הוביל לחששות ביחס לשאלה האם תסופקנה דרישות משרד החינוך הבריטי, שלא ללמד בריאתנות או תכנון תבוני כמדע.
בית הספר Grindon Hall Christian school שבסאנדרלנד, טען כי אתר האינטרנט שלו, בו נאמר כי ילמד את הבריאתנות כמדע, איננו מעודכן.
Exemplar-Newark Business academy, שבקשתה הקודמת נדחתה בשל חששות מהאפשרות שתילמד שם בריאתנות, כמו גם בית ספר שלישי, בקנט, אמרו שניהם כי ילמדו בריאתנות בלימודי דת (המתייחסים, בבריטניה, ללימודי דתות באופן כללי), אך לא בשיעורי מדע.
האיגוד ההומניסטי הבריטי אמר כי לימודי בריאתנות, בכל תוכנית לימודים שהיא, אינם מתקבלים על הדעת.
כשר החינוך הצהיר גוב, כי לבתי הספר צריכה להיות הסמכות לפטר מורים החברים ב-British National Party (המפלגה הבריטית הלאומית, מפלגת ימין קיצוני).
כללי הגנת מידע ושערוריית בתי היתומים
בספטמבר 2013 התפרסם, כתוצאה ממאמר שפרסם גוב בדיילי טלגרף, מידע לפיו משרד החינוך אינו מחזיק ברשותו מרשם אודות בתי היתומים בבריטניה.
גוב טען כי הופתע מכך שמשרד החינוך לא מחזיק ברשותו את המידע, שנמצא בבעלותו הבלעדית של Ofsted (The Office for Standards in Education, Children's Services and Skills), אשר נמנע מלחלוק את המידע עם משרד החינוך ואפילו עם המשטרה, בנימוקים של כללי "הגנת מידע", דאגות ל"הגנה על הילד", ותקנות מבלבלות אחרות.
טענתו של גוב הופרכה עוד באותו היום על ידי הממונה על המידע, כריסטופר גראהם, אשר ציין שאין "שום דבר" בחקיקה העוסקת בהגנה על נתונים, אשר מונעת מאנשים צעירים פגיעים להיות מוגנים כראוי בבתים המטפלים בהם.
גראהם ציין כי "חוק זה מכסה את המידע אודות אנשים, כך שהוא אינו משפיע על החשיפה של מידע שאיננו אישי, כמו המיקום של בתי טיפול", ואמר שהוא יכתוב בעניין הן לגוב, הן למייקל וילשואו (המפקח הראשי על בתי הספר בבריטניה וראש Ofsted).
גוב ספג ביקורת חריפה מצד אנשי מקצוע בתחום ההוראה.
בכנס השנתי של איגוד המורים והמרצים (Association of Teachers and Lecturers), אשר נערך במרץ 2013, התקבלה הצעת אי אמון בגוב.
זמן קצר לאחר מכן, בראשית אפריל 2013, בכנס השנתי של האיגוד הלאומי של המורים (National Union of Teachers), התקבלה פה אחד הצעת אי אמון בגוב.
הייתה זאת הפעם הראשונה בתולדותיו של האיגוד לקבל הצעה כזאת, והוא אף קרא להתפטרותו של השר מתפקידו.
לקהל בכנס של האיגוד הלאומי של המורים נאמר, שגוב "איבד את האמון של אנשי מקצוע ההוראה", "נכשל בביצוע חובותיו באופן ההולם את ראש מערכת החינוך הלאומית" ו"בחר לבסס מדיניות על בסיס דוׁגמה, רטוריקה פוליטית וניסיונו המוגבל בחינוך".
איגודים אלו מייצגים יחדיו את הרוב המכריע של אנשי מקצוע החינוך בממלכה המאוחדת.
גוב ספג ביקורת נוספת בוועידה של ההתאחדות הלאומית של מנהלי בתי ספר, שהתקיימה במאי 2013, ואשר חבריה גינו את מה שהם תיארו כאקלים של בריונות, חשש והפחדה, אשר לטענתם יצר גוב במהלך כהונתו כשר החינוך.
הוועידה העבירה הצבעה אשר מביעה אי אמון במדיניותו של גוב.
סוגיות נוספות שעוררו את זעמם של אנשי המקצוע היו: שינויים בתחום השכר (הצמדת שכר המורים לביצועים בכיתה, כאשר בתי הספר קובעים את המשכורת), הפנסיה ועומס העבודה.
האיגוד הלאומי של המורים וה-NASUWT (National Association of Schoolmasters Union of Women Teachers) הציגו כוונה להניע רצף של שביתות מתגלגלות על בסיס אזורי באוקטובר 2013, אם כי שביתה ארצית נמנעה זמנית לאחר שהושגה הסכמה על קיום שיחות בין הצדדים.
לאחר כישלון השיחות, במרץ 2014, פרצה שביתה אשר השפיעה על כ-10,000 בתי ספר.
בשנת 2010, בטרם הוקמה ממשלת קמרון, מצא סקר שנערך ביחס לכוונות ההצבעה בקרב מורים, אשר פורסם ב-YouGov, כי 33% תומכים במפלגה השמרנית ואילו 32% תמכו במפלגת הלייבור; ארבע שנים לאחר מכן מצא משאל, כי רק 16% תומכים בשמרנים, בעוד ששיעור התומכים בלייבור זינק ל-57%.
מייקל גוב דרש לקבל 7,000 לירות שטרלינג על מנת לרהט נכס בלונדון, בטרם ניצל את קצבת הנבחרים שלו פעם נוספת, עת עבר לנכס חדש במחוז סארי, אז דרש 13,259 לירות שטרלינג בגין עלויות ההעברה.
גוב אף דרש החזר בסך כ-35 לירות שטרלינג למזרן למיטת תינוק, על אף העובדה שפריטים לילדים אסורים על פי הכללים.
גוב אמר כי הוא יפרע את התביעה הנוגעת למיטת התינוק, אך טען כי דרישותיו האחרות היו "מתחת לעלויות הסף המקובלות לריהוט" וכי מעבר הבתים היה חיוני "למילוי יעיל של תפקידַי הפרלמנטריים".
בתקופה בה נע בין הבתים, שהה גוב בהזדמנות אחת בספא ובמלון פניהיל פארק, והחשבון שהוגש למשלם המיסים בעבור השהייה במלון עמד על למעלה מ-500 לירות שטרלינג ללילה אחד.
ביתו השני של גוב לא היה במחוז הבחירה שלו, כי אם באלסטד, במחוז הבחירה של דרום מערב סארי.
מאוחר יותר מכר גוב את הבית, וכעת אין לו בסיס בתוך או בסמוך למחוז הבחירה שלו.
תכתובות דואר אלקטרוני וחופש המידע
גוב היה למושאה של ביקורת חוזרת ונשנית ביחס לניסיונות, לכאורה, להימנע ממימוש הוראות חוק חופש המידע.
הביקורת נסבה סביב השימוש שעשה גוב במגוון כתובות דואר אלקטרוני פרטיות, על מנת לשלוח מיילים אשר מתייחסים, לכאורה, לאחריותו המשרדית.
מהטענות עלה, כי גוב ויועציו האמינו כי בדרך זאת הם יכולים למנוע מהתכתובות להיות כפופות לבקשות תחת חוק חופש המידע, כאשר הם מאמינים שחשבונות הדואר האלקטרוני הפרטיים שלהם, אינם כפופים לחוק חופש המידע.
בחודש ספטמבר 2011 דיווח ה-Financial Times כי גוב השתמש בחשבון דואר אלקטרוני פרטי שלא פורסם, תחת השם "Mrs Blurt", על מנת לדון עם עוזריו בעניינים ממשלתיים.
בחודש מרץ 2012 פסק נציב המידע, כי בשל העובדה שתכתובות הדואר האלקטרוני שה-Financial Times ביקש הכילו מידע ציבורי, הן יכולות להיות כפופות לבקשות חופש המידע, והורה לפרסם את המידע שביקש העיתון.
בנוסף, הנציב יעץ לגוב להפסיק לנהל עניינים ממשלתיים באמצעות חשבונות דואר אלקטרוני פרטיים.
גוב ערער על פסיקת נציב המידע, דבר שעלה למשלם המיסים 12,540 לירות שטרלינג.
גוב הוסיף ופנה לטריבונל (בממלכה המאוחדת: חלק מהמשפט המנהלי, כאשר הטריבונלים מסווגים כגופים ציבוריים שלא מהווים חלק ממשרד ממשלתי מסוים), אך בהמשך משך וביטל את הערעור.
טענה נוספת שעלתה בהקשר זה הייתה, כי גוב ועוזריו השמידו תכתובות דואר אלקטרוני, על מנת להתחמק מבקשות חופש המידע.
הטענה נדחתה על ידי משרדו של גוב, אשר קבע כי מחיקת התכתובות הייתה פשוט חלק מתחזוקה יעילה של מערכת המחשוב.
מתקפת הכפשות על יריבים בטוויטר
בפברואר 2013 פרסם הגארדיאן תחקיר עיתונאי ביחס לקשרים בין יועציו של גוב במשרד החינוך ובין מה שהם הגדירו כ"טענות לפיהן עובדי משרד החינוך השתמשו ברשת החברתית טוויטר, על מנת לשגר התקפות אישיות ביותר כנגד עיתונאים ופוליטיקאים יריבים, וכדי לנהל מסע תעמולה לטובת המפלגה השמרנית, בתשלום משלם המיסים".
המאמר רמז לאפשרות שחשבון טוויטר אנונימי בשם @toryeducation שימש באופן קבוע על מנת לתקוף אייטמים ביקורתיים שפורסמו, הן על גוב, הן על משרד החינוך, וכדי לשגר התקפות אישיות ביותר כנגד יריביו של גוב וכנגד המתנגדים למדיניותו.
עוד נרמז, כי המידע אודות מדיניות הממשלה הממשמשת ובאה, אם כי טרם פורסמה, שהוצג בחשבון הטוויטר @toryeducation, מצביע על כך שסביר מאוד כי המקור נמצא בתוך משרד החינוך, ומכך משתמעת מעורבותם של יועצים מיוחדים שפועלם משולם על ידי משלם המיסים.
הנפקת חומרים מפלגתיים פוליטיים והתמכרות להתקפות אישיות, הן הפרות ברורות של קוד היועצים המיוחדים, כמו גם של קוד שירות המדינה.
בממשלתו של דייוויד קמרון מונה לשר המשפטים ולורד צ'נסלור.
גוב הרואה עצמו 'ציוני', תומך בישראל ומתנגד לקמפיין ה-BDS נגדה, אותו הוא רואה כביטוי מסוכן של האנטישמיות החדשה.
לאחר טבח שבעה באוקטובר השתתף גוב בעצרת תמיכה בישראל שהתקיימה בכיכר טרפלגר בבריטניה ונשא נאום המביע תמיכה וחד משמעי לטובת ישראל והצהיר כי "בריטניה תמיד תהיה לצידה של ישראל".
גוב תמך ביציאה מהאיחוד האירופי במשאל העם ב-2016.
כשר החינוך, גוב הוביל מאבק למניעת ניסיון של גורמים אסלאמיסטים רדיקלים להשתלט על מוקדי חינוך ותרבות בברמינגהאם.
כשר משפטים, גוב חשף את השימוש של גורמים אסלאמיסטים רדיקלים בתעמולה אסלאמית כדי לגייס תומכים מתוך בתי הסוהר.
בנובמבר 2016 פרסם גוב תוכנית "לבלימת התפשטות האסלאמיזם במערב" ובה הציע ליצור "ברית של הוגים ואקטיביסטים נגד האִסלאמיזם ודובריו".
ב-30 ביוני 2016 הודיע כי יתמודד על החלפת דייוויד קמרון המתפטר כמנהיג המפלגה השמרנית.
ב-7 ביולי הגיע למקום השלישי בהליך שלפני הבחירות הפנימיות עם 46 קולות מתוך 299 צירים, אחרי אנדראה לדסם ותרזה מיי, והודח מן ההתמודדות.
עם כינון הממשלה בראשות תרזה מיי פוטר גוב מתפקידו והוחלף באליזבת טראס.
לאחר בחירות 2017 מונה גוב על ידי ראש הממשלה תרזה מיי לתפקיד השר לענייני סביבה, מזון והכפר לאחר שהשרה הקודמת, אנדראה לדסם, מונתה לתפקיד הלורד נשיא המועצה.
ביולי 2019 מונה לשר משרד הקבינט וצ'נסלור דוכסות לנקסטר בקבינט של בוריס ג'ונסון.
בספטמבר 2021 מונה לשר השיכון.
ביולי 2022 פוטר ידי ג'ונסון, אולם באוקטובר אותה שנה הוחזר לממשלה על ידי רישי סונאק כשר השיכון והקהילות וכן לממונה על קשרים פנים ממשלתיים
גוב הודיע שלא יתמודד על מושבו בבחירות 2024.
מייג'ור גנרל פיליפ מייקל ג'פרי היה קצין בכיר בצבא אוסטרליה, שכיהן כמושל הכללי ה-24 של אוסטרליה בין השנים 2003–2008 וכמושל ה-30 של אוסטרליה המערבית בין השנים 1993–2000.
ג'פרי היה בוגר הקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון שבטריטוריית הבירה האוסטרלית.
הוא שירת במצב החירום המלאי ובמלחמת וייטנאם ובעימות האחרון הוענק לו הצלב הצבאי.
בשלבים שונים של הקריירה הצבאית שלו היה ג'פרי מפקד הרגימנט האווירי המיוחד, מפקד הדיוויזיה הראשונה ולפני פרישתו משירות צבאי ב-1993, הוא שימש כסגן ראש המטה הכללי של הצבא.
לאחר פרישתו מהצבא כיהן ג'פרי כמושל הכללי של אוסטרליה המערבית וב-2003 הוא מונה להיות המושל הכללי, לאחר התפטרותו של פיטר הולינגוורת'.
ג'פרי היה הראשון שהגיע משורות הקצונה הבכירה של כוחות ההגנה של אוסטרליה שמונה למושל הכללי.
לאחר סיום תפקידו החליפה אותו קוונטין ברייס.
ג'פרי נולד בעיירה וילונה (Wiluna) שבאוסטרליה המערבית.
הוא התחנך בבית ספר תיכון בעיר פרת' ובגיל 16 עזב את בית הספר התיכון והחל את הכשרתו בקולג' הצבאי המלכותי בדנטרון.
ב-1958, לאחר סיום לימודיו, הוא שימש בשורה של תפקידים זוטרים לפני שב-1962 הוא נשלח למלאיה לפעילות מבצעית.
בין השנים 1966–1969 הוא שירת בפפואה גינאה החדשה.
במהלך תקופה זו הוא נשא לאישה את מרלנה קר מסידני ויחד אתה הוא הביא לעולם שלושה בנים ובת.
לאחר מכן הוא שירת בווייטנאם, שם הוענק לו עיטור הצלב הצבאי.
עד למותו סבר ג'פרי שהשתתפותה של אוסטרליה במלחמת וייטנאם הייתה מוצדקת.
בנאום שנשא ב-2002 בפני וטרנים אוסטרלים ששירתו במלחמה, הוא אמר: "אני מאמין בלהט שמלחמת וייטנאם הייתה מוצדקת בנסיבות הזמן".
ב-1972 הועלה ג'פרי לדרגת לוטננט קולונל ובין השנים 1974–1975 הוא פיקד על הגדוד השני של רגימנט איי האוקיינוס השקט.
בין השנים 1976–1977 הוא פיקד על הרגימנט האווירי המיוחד (SASR) וב-1979 הוא הועלה לדרגת קולונל ומונה להיות המפקד הראשון של כוחות הפעולה המיוחדים של הצבא.
בתפקידו זה היה לו חלק משמעותי בפיתוח תפיסת ההגנה של צפון אוסטרליה ובפיתוח התפיסה והיכולות ללוחמה בטרור.
בין השנים 1982–1983 הוא עמד בראש הרשות הלאומית לתאום הלוחמה בטרור של אוסטרליה.
ב-1985 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל ובשנה שלאחר מכן הוא מונה לפקד על הדיוויזיה הראשונה של הצבא.
ב-1990 הוא מונה לסגן ראש המטה הכללי של הצבא וב-1991 הוא מונה להיות עוזר ראש המטה הכללי לענייני ציוד.
אף על פי שג'פרי פרש מהצבא ב-1993 הוא המשיך להיחשב לקולונל הכבוד של ה-SASR ובמסגרת תפקידו זה הוא ביצע את התפקיד הטקסי של גיוס חיילים חדשים והענקת הכומתה היחידתית.
בנובמבר 1993 מונה ג'פרי להיות מושל אוסטרליה המערבית.
במהלך שבע שנות כהונתו בתפקיד זה הוא השמיע כמה פעמים את דעותיו השמרניות בנוגע לנישואין, יחסי מין וחינוך.
נמתחה עליו ביקורת מצדה של מפלגת הלייבור שבאופוזיציה ומצדם של גורמים בתקשורת על נקיטת עמדות פוליטיות.
בין השאר, הוא מתח ביקורת על קיומו ועל סיקורו התקשורתי של המרדי גרא ההומו-לסבי של סידני.
בהזדמנות אחרת הוא קישר בין חד-הוריות לבין ביצוע פשעים שונים.
בעקבות התפטרותו של פיטר הולינגוורת' מתפקיד המושל הכללי של אוסטרליה, הכריז ראש ממשלת אוסטרליה, ג'ון הווארד, ב-22 ביוני 2003 על בחירתו של ג'פרי להחליפו בתפקיד.
הוא מונה באופן רשמי על ידי המלכה אליזבת השנייה והושבע כמושל הכללי ב-11 באוגוסט, איש הצבא לשעבר הראשון שמונה לתפקיד זה.
מינויו של ג'פרי לתפקיד התקבל באופן כללי בברכה, אם כי נשמעו כמה ביקורות על מינויו של עוד גבר ממוצא אנגלו-אוסטרלי לתפקיד וכן הושמעו כמה הערות על השקפותיו השמרניות.
עיתונאי מהעיתון The Australian כתב: "ג'פרי הוא המושל הכללי המושלם מבחינתו של הווארד.
החייל לשעבר הוא שמרן קיצוני, שרוי בצבאיות ובעל דעות מסורתיות על ערכי המשפחה".
ג'פרי לא חש שום צורך להתנצל על עמדותיו הבוטות ואמר: "אני חושב שאני אוכל לדבר באופן חופשי על נושאים, על עקרונות, על ערכים ועל סטנדרטים במסגרת תפקידי כמושל הכללי".
עם זאת, בעת כהונתו הוא שמר על פרופיל נמוך.
גורמים בתקשורת שיערו שהוא עשה זאת על פי עצתו של הווארד.
באוגוסט 2006 פורסם על ידי עיתון סקר שרק 14% מהנשאלים בו הצליחו לזהות את תמונתו של ג'פרי.
דוברות מעון המושל הכללי פרסמה תגובה שדחתה את מהימנותו של הסקר.
ב-2007, במסגרת תפקידו, מונה ג'פרי לקולונל הכבוד של חיל הרפואה של צבא אוסטרליה.
קודמתו בתפקיד הייתה אליזבת, המלכה האם, שהלכה לעולמה חמש שנים קודם לכן ועד היום מכהנים המושלים הכלליים של אוסטרליה בתפקיד זה.
מאז פרישתו מתפקיד המושל הכללי מילא ג'פרי שורה של תפקידים ושימש כפטרון של גופים שונים שעסקו בתחומי היזמות, הסביבה והחינוך.
מייקל ג'וזף סאבג' היה ראש ממשלת ניו זילנד ה-23, הראשון מטעם מפלגת הלייבור של ניו זילנד.
סאבג' היה ידוע בתור מי שעיצב את דמותה של מדינת הרווחה של ניו זילנד והוא נחשב לאחד מראשי הממשלה הגדולה והנערצים במדינה.
ב-1999 הכתיר אותו העיתון The New Zealand Herald בתואר, "הניו זילנדי של המאה".
מייקל ג'וזף סאבג' נולד בעיירה טטונג שבויקטוריה, אוסטרליה.
כבר בתקופת חייו שם הוא החל להיות מעורב בפוליטיקה.
הוא היגר לניו זילנד ב-1907, שם הוא עבד במגוון של תחומי תעסוקה: כורה, חותך פשתן ומוכר בחנות, לאחר מכן החל להיות מעורב בפעילותם של האיגודים המקצועיים.
בתחילה התנגד סאבג' להקמתה ב-1910 של מפלגת הלייבור של ניו זילנד, שכן הוא ראה את ההתאגדות הזאת כלא סוציאליסטית מספיק.
תחת זאת הוא היה ליושב הראש של "פדרציית העובדים של ניו זילנד" (New Zealand Federation of Labour), שהייתה ידועה בכינוי "Red Feds".
בבחירות הכלליות של 1911 ו-1914 העמיד סאבג' את עצמו כמועמד הסוציאליסטי של מחוז הבחירה של אוקלנד-מרכז ובשתי הפעמים הוא הפסיד לנציג הליברלים, אלברט גלובר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הוא התנגד לגיוס החובה, בטענה שלפני גיוס האנשים יש לגייס כספים.
ב-1919, לאחר המלחמה הצליח סאבג' להיבחר מטעם מחוז הבחירה של אוקלנד-מערב והוא היה לחבר הפרלמנט של ניו זילנד מטעם הלייבור.
הוא ייצג את מחוז בחירה זה עד למותו.
הוא היה לאחד משמונת חברי הפרלמנט מטעם הלייבור ולאחר מותו של הארי הולנד ב-1933, הוא היה למנהיג המפלגה.
הוא סייע בהקמתה של הברית בין מפלגת הלייבור לתנועת הרטאנה המאורית ב-1936.
בתקופת השפל הגדול, סייר סאבג' ברחבי ניו זילנד.
כנואם מוכשר, הוא הגיע לכל פינה בארץ והוביל את מפלגת הלייבור לניצחון בבחירות הכלליות של 1935. בנוסף לתפקידו כראש הממשלה הוא קיבל על עצמו את תפקיד שר החוץ ואת תפקיד השר לענייני המאורים.
עד מהרה הוכיחה את עצמה ממשלת הלייבור הראשונה כפופולרית ובבחירות של 1938 היא זכתה שוב בקלות כשאחוזי ההצבעה עבורה גדלו.
סאבג', שסבל אז מסרטן המעי הגס, עיכב את כניסתו לטיפול כדי שיוכל להשתתף במסע הבחירות.
סאבג' הנהיג את ניו זילנד בפרוץ מלחמת העולם השנייה.
הוא היה זה שהכריז מלחמה על גרמניה הנאצית ב-3 בספטמבר 1939, שעות ספורות לאחר בריטניה.
שלא כמו אוסטרליה, שחשה מחויבת להכריז מלחמה, למרות שהיא עדיין לא אשררה את חוק וסטמינסטר, ניו זילנד עשתה זאת כסמל לבריתה עם בריטניה ומתוך הכרה בכך שבריטניה נטשה את מדיניות הפיוס כלפי גרמניה, מדיניות שניו זילנד התנגדה לה.
מצב זה הוביל את סאבג' להכריז ממיטת חוליו יומיים לאחר מכן:
סאבג' הכניס להט כמעט דתי למדיניות שלו.
גישתו זו, ומותו בעודו מכהן בתפקידו, הפכו אותו לסוג של דמות איקונית של האגף השמאלי של המפה הפוליטית של ניו זילנד.
כאדריכל מדינת הרווחה, תלויה תמונתו בבתיהם של רבים מתומכי תנועת העבודה.
סאבג' דחה את רעיון הרציונליזם בערוב ימיו ושב לשורשיו הקתולים.
מייקל ג'וזף סאבג' מת מסרטן ב-1940. ההלוויה הממלכתית שנערכה לו כללה רקוויאם שנוהל בבזיליקת הלב הקדוש בוולינגטון ולאחר מכן הועברה גופתו ברכבת לאוקלנד, שם הוא נטמן באופן זמני בעמדת תותחים בנמל.
זמן קצר לאחר מכן הועברה גופתו לקפלה צדדית בקתדרלת פטריק הקדוש באוקלנד ובמקביל הוכרזה תחרות לאומית לעיצוב יד זיכרון ואחוזת קבר בגנים של בסטיון פוינט.
בעוד שהדורות הצעירים בניו זילנד מודעים פחות לאישיותו, רבים מהדורות המבוגרים ממשיכים להעריץ אותו.
מייקל גְרֶגֵר (Michael Herschel Greger, נולד ב-25 באוקטובר 1972), הוא רופא, סופר ומרצה יהודי אמריקאי.
הוא ידוע כפעיל בתחום הטבעונות, ומנהל אתר אינטרנט פופולרי להפצת מידע מדעי עדכני על תזונה צמחית.
בנוסף על עבודתו באתר, הוא נושא הרצאות שנתיות לסיכום המחקר המדעי באותה שנה, וכתב מספר ספרים בנושא הקשר שבין תזונה ותחלואה.
מייקל גרגר נולד למשפחה יהודית אמריקאית.
אחד הדברים שדחפו אותו ללמוד רפואה היה אירוע בילדותו, בו סבתו חולת הלב גססה ונשלחה למות בבית, מכיוון שלא היו כלים לטיפול בה.
במקום זאת המשפחה שלחה אותה אל ד"ר נתן פירטיקין (מחלוצי הטיפול בעזרת תזונה) בעקבות כתבה אודותיו בתוכנית "60 דקות"; הוא טיפל בסבתא החולה בעזרת תזונה, והיא נרפאה, דבר שהוגדר כבלתי אפשרי בזמנו.
המקרה מופיע בביוגרפיה של פירטיקין.
האירוע השפיע עמוקות על גרגר והוא החליט ללמוד רפואה.
גרגר הוא בעל תואר דוקטור לרפואה (M.D) מאוניברסיטת טאפטס עם התמחות כתזונאי קליני.
בספרו "איך לא למות" כתב גרגר כי התקבל ל-19 בתי ספר לרפואה ובחר דווקא בטאפטס, בגלל תוכנית ההכשרה התזונתית שלהם (קורס אחד בן 21 שעות).
הוא גם בוגר אוניברסיטת קורנל לחקלאות.
מנעוריו נבטה בו ההבנה שרפואה ותזונה הולכים יד ביד, ואף על פי שנתקל במהלך חייו במתנגדים רבים לשיטתו, דעתו רק התחזקה.
הוא אף מספר שבראיון הקבלה לבית הספר לרפואה, הרופא שראיין אותו הביע דעה נחרצת נגד הרעיון שתזונה מחוללת מחלות או לחלופין עשויה להיות שיטת טיפול בהן.
אחרי שסיים את לימודי הרפואה הוא טען שידן של חברות התרופות על העליונה, ושרוב הרופאים מעדיפים לרשום תרופות או לבצע ניתוחים, לדבריו "טיפולי אינסטלציה", במקום לטפל בשורש הבעיה הנובעת מאורח חיים לקוי.
גרגר טען שקיים בסיס מוצק ומוכח לכך שתזונה ואורח החיים מועילים לטיפול במחלות, ושהמידע איננו נגיש לציבור ואף רופאים מתעלמים ממנו.
בעקבות זאת החליט על הקמת אתר אינטרנט ומתן הרצאות מדעיות בנושא רפואה ותזונה כדי להנגיש את המידע לציבור הרחב.
גרגר הוא רופא, מתמחה בתזונה קלינית.
הוא מרצה בהרצאות מקומיות, באוניברסיטאות לפני תלמידים, בבתי ספר לרפואה לפני סגל המורים ובכנסים, ביניהם הכנס לעניינים עולמיים, המכונים הלאומיים לבריאות, והפסגה הבינלאומית לשפעת העופות; לדבריו קיים למעלה מאלף הרצאות ברחבי העולם.
בכל שנה מפרסם גרגר דיסק שמע שבו הוא מרכז את הרצאותיו ואת סיכומי המאמרים אותם הוא קורא, הדיסק נקרא "Latest in Clinical Nutrition" (בתרגום חופשי - ידיעות אחרונות בנושא תזונה קלינית); עד כה הוציא כ-40 תקליטורים.
הוא העיד בפני הקונגרס האמריקאי והתארח במספר תוכניות טלוויזיה כגון התוכנית של ד"ר אוז, הקולבר ריפור ועוד.
כמו כן העיד במשפט התביעה, שלא צלח, כנגד אופרה וינפרי שנתבעה על ידי קבוצת משווקי בקר על כך שאמרה שהבקר גורם למחלת הפרה המשוגעת; גרגר העיד כעד מומחה מטעם ההגנה על הנושא שבין חקלאות-בקר לבין תחלואה והתפשטות המחלה.
גרגר הוא אחד מהמייסדים של האקדמיה האמריקאית לרפואת אורח חיים, והוא יושב בוועד של מגזין נייקד פוד, וכותב מאמרים למגזין בנושאי תזונה מבוססת צמחים.
גרגר כתב מספר ספרים בנושא תזונה ותחלואה, בהם:
Carbophobia: The Scary Truth about America's Low-Carb Craze - הספר עסק בדיאטות דלות בפחמימות שהיו נפוצות באותה התקופה; הספר מעביר ביקורת קשה עליהן ומסביר את הסכנות הטמונות בהן.
Bird Flu: A Virus of Our Own Hatching - הספר עסק בקשר בין שפעת העופות לדרך גידול העופות ולמעשה ביקר את החקלאות התעשייתית, הספר פורסם ב-2006.
How Not to Die - פורסם ב-2015 ותורגם לעברית בהוצאת פוקוס תחת השם "איך לא למות".
הספר הפך לרב-מכר בשבוע ההוצאה שלו, והוא הנמכר ביותר מבין ספריו.
הספר סוקר את המידע המחקרי שנאסף במשך השנים העוסק בקשר בין תחלואה לתזונה.
The How not to Die Cookbook - פורסם ב-2017, ספר מתכונים המבוסס על עקרונות התזונה המיטבית לשיטתו המופיעים ב-How not to Die.
How Not to Diet - פורסם ב-2020, לא תורגם עדין לעברית.
הספר עוסק בפירוק מיתוסים של דיאטות מודרניות, דיאטות מיצים וסוגי הונאה אחרים.
The How Not To Diet Cookbook - פורסם ב-2021, לא פורסם עדין בעברית.
ספר מתכונים המבוסס על מידע ישים משני ספריו הקודמים.
בשנת 2011 הקים גרגר אתר אינטרנט שלא למטרות רווח בשם NutrtionFacts.org, שמשמעות שמו היא "עובדות תזונתיות" (nutrition facts).
האתר הוקם במטרה להנגיש את המחקרים העוסקים בנושא תזונה, ולהעלות את המודעות לאורח חיים בריא.
באתר סוקר גרגר (בעזרת עשרה עוזרים) את כל המחקרים החדשים בנושא תזונה, והוא מעלה כמעט בכל יום סרטון קצר או מאמר על נושא מחקרי כלשהו.
בסרטונים הוא מתאר בתמצית את נקודות העניין במחקרים, ומקשר אותם למחקרים קודמים בנושאים קרובים.
המשפט המוכר שלו שבו הוא פותח את הרצאותיו השנתיות הוא "בכל שנה אני סוקר את המאמרים והמחקרים שהתפרסמו באותה השנה בכתבי העת באנגלית העוסקים בתזונה, כדי שאתם לא תצטרכו לעשות זאת".
גרגר ספג ביקורת מצד מצדדי תזונה מהחי, על כך שהוא מציג לדעתם באופן מוגזם את היתרונות הרפואיים המתקבלים מתזונה טבעונית, ומלקט באופן מוטה את המחקרים שתומכים בתזונה צמחית ולא בתזונה מהחי.
ג'ייסטון נולד בעיר נוטינגהאם שבנוטינגהאמשייר.
הוא שיחק בתפקידים שייקספיריים בטלוויזיה בהם דמטריוס במחזה "חלום ליל קיץ" (1968), גרציאנו במחזה "הסוחר מוונציה" (1973), ואמונד במחזה "המלך ליר" (1975).
ב-1969 הופיע בדמות דאולינג, עובד מדינה, בעונה האחרונה של הדרמה "The Power Game".
ב-1970 גילם ג'ייסטון את הנרי איירטון בסרט ההיסטורי "קרומוול".
ב-1971 כיכב בדמות הצאר ניקולאי בסרט "ניקולס ואלכסנדרה", וב-1972 שיחק בתפקיד סר הנרי רויס לצדו של רוברט פאוול בסדרת דרמה של ה-BBC בשם "The Edwardians" בפרק "מר רולס ומר רויס".
ב-1973 הופיע בתפקיד ראשי בדמות מר רוצ'סטר בעיבוד של ה-BBC ל"ג'יין אייר" לצדה של סורקה קיוזאק.
ב-1974 שיחק בתפקיד גרצינו בסרט של התיאטרון הלאומי "הסוחר מוונציה" בכיכובו של לורנס אוליבייה ששיחק בדמות שיילוק.
ב-1974 הופיע ג'ייסטון פעמים בסדרת האנתולוגיה "Thriller", וב-1975 שיחק בתפקיד המרגל קווילר בסדרת הטלוויזיה הבריטית באותו שם.
ב-1977 גילם את ג'ונתן מנסל בעיבוד של ה-BBC לספר "She Fell Among Thieves" מאת דורנפורד ייטס .
ב-1979 הופיע בתפקיד פיטר גווילאם לצדו של אלק גינס במיני-סדרה "החפרפרת" המבוססת על רומן באותו שם.
ב-1986 שיחק ג'ייסטון בתפקיד ואליארד בסדרת המדע בדיוני הבריטית "דוקטור הו" במיני-סדרה בשם "The Ultimate Foe".
הוואליארד הוא התגלמות הצד האפל של הדוקטור.
ב-1989 גילם ג'ייסטון את נוויל באדג'ר בעיבוד הטלוויזיוני לקומדיה "A Bit of a Do" מאת דייוויד נובס .
ב-1990 גילם את דמותו של ג'יימס בונד בעיבוד הרדיופוני של הרומן "אתה חי רק פעמים".
ב-1991 הופיע בתפקיד קולונל מוסטרד בסדרת הטלוויזיה "קלואדו" ובשנה שאחר כך שיחק בתפקיד אורח בפרק "UnXpected" של הסדרה "שיגעון של עיתון".
עוד בטלוויזיה השתתף בסדרה "איסטאנדרס", באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", בסדרה הקומית "על שוטים ואנשים", בסדרה "The Darling Buds of May", בסדרה "Tales of the Unexpected", בסדרה המשטרתית "The Bill", ובתפקיד דונלד דה סוזה בסדרה "אמרדייל".
עוד הופיע ב"הולבי סיטי" ובדמות מר ספונר בסדרה "Tracy Beaker Returns".
ג'ייסטון הקליט ספרי שמע של כל ספרי ג'ון לה קארה, כהמשך לתפקידו בדמות פיטר גווילאם בסדרה "החפרפרת" משנת 1979.
בין השנים 1965 ל-1970 היה ג'ייסטון נשוי לשחקנית לין פארלי .
מאז 1979 היה נשוי לאן סמית'סון.
מייקל גארט הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל בצבא ארצות הברית.
הוא סיים ב-1984 לימודי תואר ראשון במשפט פלילי באוניברסיטת זאוויר והתגייס לצבא ארצות הברית.
בשנים 1991–1993 שירת כעוזר קצין מבצעים ומפקד פלוגה בגדוד השלישי של רגימנט הריינג'רס ה-75. בשנים 1995–1997 שירת כקצין מבצעים בגדוד השני של רגימנט הריינג'רס ה-75 ולאחר מכן מילא תפקיד מטה בענף האימונים של פיקוד האוקיינוס השקט של ארצות הברית.
ביוני 2000 מונה למפקד הגדוד השלישי בחטיבה 325 של הדיוויזיה המוטסת ה-82. ביוני 2002 מונה לקצין מבצעים של הקורפוס המוטס ה-18 ובמסגרת זו שימש קצין המבצעים של הכוח המשולב 180 במלחמת אפגניסטן.
בשנים 2003–2005 שימש מדריך באקדמיה הצבאית של ארצות הברית.
בפברואר 2005 מונה למפקד צוות קרב של חטיבה 4 בדיוויזיה החי"ר ה-25, תפקיד בו שירת עד יולי 2008, כשבתקופה בין אוקטובר 2006 לדצמבר 2007 פיקד על הכוח במלחמת עיראק.
ביוני 2009 מונה לסגן מפקד פיקוד הגיוס של צבא ארצות הברית.
בספטמבר 2010 מונה לראש מטה הקורפוס המוטס ה-18, במסגרת זו הוצב בעיראק והשתתף במבצע שחר חדש כסגן ראש מטה הכוחות האמריקאיים בעיראק.
במאי 2012 מונה למפקד כוחות צבא ארצות הברית באלסקה ובאוגוסט 2013 מונה לראש מטה פיקוד מרכז של ארצות הברית.
בנובמבר 2015 קודם לדרגת לוטננט גנרל מונה למפקד הארמייה השלישית, מפקד כוחות הצבא בפיקוד מרכז של ארצות הברית ומפקד פיקוד הכח היבשתי של כוחות הקואליציה בעיראק, סוריה ואפגניסטן (CFLCC).
במרץ 2019 מונה למפקד פיקוד כוחות צבא ארצות הברית והועלה לדרגת גנרל.
הוא שירת בתפקיד עד פרישתו ביולי 2022 כאשר במקומו מונה אנדרו פופאס.
הוא משרת כעמית במכון המזרח התיכון וכחבר דירקטוריון בחברת "First Command Financial Services".
מייקל גילדיי (נולד ב-10 באוקטובר 1962) הוא קצין בדימוס בדרגת אדמירל בצי ארצות הברית כיהן כראש המבצעים הימיים.
גילדיי נולד בלוול שבמסצ'וסטס, אחד מחמישה ילדים של פראן וגרי.
אביו שירת אף הוא בצי ארצות הברית.
למד בתיכון קתולי בלורנס, ב-1985 סיים לימודיו באקדמיה הימית של ארצות הברית והתגייס לצי.
שירת במשחתת "USS Chandler" במהלך משימות ליווי מכליות נפט בתקופת מלחמת איראן–עיראק.
במהלך מלחמת המפרץ שירת בסיירת הטילים המונחים "USS Princeton" שנפגעה ממיקוש ימי בסמוך לאי פילכה.
ב"מבצע שועל המדבר" ב-1998 בו הפציצו כוחות אמריקאים ובריטים את עיראק, שירת בסיירת הטילים המונחים "USS Gettysburg".
פיקד על המשחתת מסדרת ארלי ברק "USS Higgins" בשלבים הראשונים של "מבצע חופש לעיראק" ולאחר מכן פיקד על המשחתת "USS Benfold".
בהמשך שירותו פיקד על פלגת המשחתות השביעית שהיוותה חלק מקבוצת התקיפה בראשות נושאת המטוסים "רונלד רייגן".
ביולי 2013 מונה למפקד קבוצת התקיפה השמינית בראשות נושאת המטוסים "דוויט אייזנהאור".
משימותיו ביבשה כללו שירות כעוזר לענייני הצי לנשיאי ארצות הברית ביל קלינטון וג'ורג' ווקר בוש ועוזר ליושב ראש המטות המשולבים.
בנובמבר 2010 מונה לקצין המבצעים בבסיס כוחות נאט"ו בליסבון שבפורטוגל, ולאחר מכן שירת כראש מטה הכוחות הימיים של נאט"ו.
ב-2014 מונה לקצין אג"ם בפיקוד הסייבר של ארצות הברית.
ביולי 2016 מונה למפקד הצי העשירי ופיקוד הסייבר של הצי במקום ג'ן טיי.
באוגוסט 2018 מונה לקצין אג"ם של המטות המשולבים.
ב-2019 מונה למנהל המטות המשולבים.
באוגוסט 2019 הוחלף על ידי גלן ואנהרק.
ב-22 באוגוסט 2019 מונה לראש המבצעים הימיים בדרגת אדמירל וכיהן בתפקיד עד פרישתו באוגוסט 2023.
גילדיי בעל תואר שני ביחסים בינלאומיים מאוניברסיטת הרווארד ובעל תואר שני באסטרטגיית ביטחון לאומי מהמכללת הלאומית למלחמה.
מייקל ס' גזניגה הוא פרופסור לפסיכולוגיה באוניברסיטת קליפורניה בסנטה ברברה, שם הוא עומד בראש מרכז SAGE לחקר המוח.
הוא אחד החוקרים המובילים בחקר המוח וחוקר את הבסיס העצבי של המוח.
הוא חבר האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים, המכון הרפואי והאקדמיה הלאומית למדעים.
ב-1961 סיים גזניגה לימודיו בדארטמות' קולג'.
ב-1964 קיבל דוקטורט בפסיכוביולוגיה מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה, שם עבד תחת הדרכתו של רוג'ר ספרי, והיה אחראי על חקר מוח חצוי באדם.
בעבודות המשך שלו הושגו התקדמויות חשובות בהבנת לטרליזציה תפקודית במוח והתקשורת בין שתי ההמיספרות.
גזניגה פרסם ספרים לקהל הרחב כגון המוח החברתי (Social Brain), למה המוח חשוב?
הוא העורך של "מדעי המוח הקוגניטיביים" – סדרת ספרים שפורסמה על ידי MIT Press, המציגה את עבודתם של כמעט 200 מדענים, והיא סדרת מקורות עבור שדה מחקר זה.
גזניגה הקים את המרכז לחקר מדעי המוח הקוגניטיביים באוניברסיטת קליפורניה בדייוויס ובדארטמות' קולג', את המכון למדעי המוח, יזם את "כתב העת של מדעי המוח הקוגניטיביים" (Journal of Cognitive Neuroscience) , והוא העורך הראשי לשעבר שלו.
גזניגה היה חבר במועצה לביואתיקה שהקים הנשיא ג'ורג' בוש.
הוא היה גם מנהל פרויקט "החוק ומדעי המוח" (Law and Neuroscience Project), פרויקט מחקר שעסק במפגש המשפטים ומדעי המוח.
עבודתו של גזניגה מוזכרת ברומן "שלום על פני כדור הארץ" (Peace on Earth) מאת סטניסלב לם.
בשנת 2010 פורסם כרך מחווה לעבודתו של גזניגה, ובו מאמרים מאת ג'וזף לדו, סטיבן קוסלין, סטיבן פינקר ואחרים.
גזניגה הוביל מחקרים חלוציים בלמידה והבנה של מוח חצוי בחולים.
הוא ביצע מחקרים רבים על חולים בעלי מוח מפוצל, כדי לספק הבנה באיכות גבוהה יותר של חייהם של המושפעים מתופעה נדירה זו.
הוא חקר איך אנשים ששני חצאי מוחם מופרדים מתפקדים בהשוואה לאחרים.
ד"ר גזניגה בדק איזה תפקודי גוף נשלטים על ידי כל חצי של המוח ומה מפוצלי מוח מסוגלים לעשות כתוצאה ממצבם, כגון היכולת לצייר שני אובייקטים שונים בכל יד בנפרד בו זמנית, מה שאדם שאינו מפוצל מוח אינו מסוגל לעשות.
במחקריו של גזניגה נבדק כיצד בעלי פיצול מוח מסוגלים לפעול מבחינה רגשית ומבחינה גופנית בהשוואה לאחרים.
מחקריו של גזניגה מאפשרים הבנה טובה יותר של המוח המפוצל וכן הביאו את התופעה לידיעתם של חוקרים אחרים, כמו גם לידיעת הציבור הרחב.
פרנסיס מייקל גוף היה שחקן אופי אנגלי שהופיע ביותר מ-150 סרטי קולנוע ותוכניות טלוויזיה.
הוא מוכר מהופעותיו בסרטי האימה של חברת האמר, ומתפקידו בדמות אלפרד פניוורת' בארבעת הסרטים בסדרת סרטי באטמן של טים ברטון וג'ואל שומאכר.
גוף נולד בקואלה לומפור שבפדרציית מדינות מלאיה (כיום מלזיה) להורים בריטים פרנסיס ברקלי גוף ופרנסס אטקינס.
הוא התחנך בבית הספר רוז היל בטאנברידג' ולס, ובבית הספר דארהם.
הוא המשיך ללמוד בקולג' החקלאי ויי שאותו עזב כדי ללמוד משחק באולד ויק.
בתקופת מלחמת העולם השנייה היה גוף סרבן מצפון, כמו ידידו פירת' בנברי.
עם זאת נאלץ לשרת ביחידה לא לוחמת בליברפול.
ב-1948 שיחק גוף לראשונה בסרט קולנוע ב-"Blanche Fury".
בהמשך הרבה להופיע בטלוויזיה הבריטית.
ב-1955 גילם את דמות אחד הרוצחים של דוכס קלרנס (ג'ון גילגוד) ואת אחד הנסיכים שבמצודה בסרטו של לורנס אוליבייה "ריצ'רד השלישי".
ב-1966 כיכב גוף בתפקיד אורח בסדרת המדע בדיוני "דוקטור הו" בתפקיד הנבל בסיפור "The Celestial Toymaker".
ב-1983 הופיע שוב ב"דוקטור הו" בדמות חבר המועצה הדין בפרק "Arc of Infinity".
ב-1965 שיחק בתפקיד ד"ר ארמסטרונג בפרק "The Cybernauts" בסדרה "הגומלים".
בעונה שאחר כך גילם את המרגל הרוסי נוטסקי בפרק "The Correct Way to Kill".
הוא הופיע בפרק בעונה הראשונה של הסדרה "קולדיץ" בדמות מייג'ור "וילי" שפר, סגן המפקד האלכוהוליסט של הקומנדנט (ברנרד הפטון).
ב-1979 גילם את ראש הממשלה אנתוני אידן בסרט הטלוויזיה "Suez 1956" מאת איאן קרטיס.
ב-1981 הופיע שוב עם לורנס אוליבייה בסדרת הטלוויזיה "חמדת ימים" (Brideshead Revisited) של חברת גרנדה, בתפקיד הרופא שמטפל בלורד מרצ'מיין הגוסס (אוליבייה).
ב-1983 שיחק גוף בסדרה "המצודה" בדמות סר ג'נר האלידיי, ב-1985 גילם את לורד דלמיר בסרט "זיכרונות מאפריקה" ובתפקיד רב המרגלים של הקג"ב, אנדריי זורין, בסדרת הטלוויזיה "Sleepers".
ב-1989 החל גוף לגלם את אלפרד פניוורת' בסרט "באטמן" של טים ברטון, וב-1992 גילם את אותה דמות בסרט "באטמן חוזר".
הוא שיחק באותו תפקיד גם ב-1994 בעיבוד הרדיופוני של "באטמן: נפילתו של אביר", ב-1995 בסרט "באטמן לנצח" וב-1997 בסרטו של ג'ואל שומאכר "באטמן ורובין".
גוף היה אחד משני שחקנים שהופיעו בכל ארבעת סרטי באטמן של ברטון ושומאכר, השחקן השני היה פאט הינגל בתפקיד המפכ"ל גורדון.
ב-1999 עבד גוף שוב עם ברטון בסרט "סליפי הולו" ובסרט "חתונת הרפאים".
ב-2001 גילם שוב את דמותו של אלפרד בפרסומות לטלוויזיה עבור "OnStar".
עוד הופיע גוף בשנת 1989 בפרסומות עבור "דיאט קוקה-קולה".
ב-1999 אחרי ששיחק בסרט "סליפי הולו" הוא פרש לגמלאות.
אחר הופיע פעמיים נוספות, בשניהן להשתתף בסרטים של ברטון ב"חתונת הרפאים" בדיבוב הישיש גוטניקט, ובדמות הדודו בסרט "אליס בארץ הפלאות".
ב-1979 זכה גוף בפרס טוני לשחקן הטוב ביותר (בתפקיד ראשי במחזה) על הופעתו במחזה "Bedroom Farce".
ב-1988 היה מועמד לפרס טוני על הופעתו במחזה "Breaking the Code".
ב-1957 זכה גוף בפרס באפט"א לטלוויזיה, וב-1971 היה מועמד לפרס באפט"א לקולנוע על הופעתו בסרט "המקשר".
ב-1979 היה גוף מועמד לפרס דרמה דסק לשחקן מצטיין במחזה על "Bedroom Farce", וב-1988 היה מועמד על משחקו ב-"Breaking the Code".
גוף היה נשוי ארבע פעמים.
אשתו הראשונה הייתה דיאנה גרייבס לה היה נשוי מ-1940 עד לגירושיהם ב-1948. ב-1950 התחתן עם אנה אליזבת לאון, וב-1953 נולדה בתם אמה פרנסס.
הם התגרשו ב-1964. אשתו השלישית הייתה השחקנית אנק וילס שגילמה את פולי המלווה של הדוקטור.
השניים נפגשו בפעם הראשונה בסיור תיאטרון ב-1952, אבל ההיכרות הרשמית ביניהם נוצרה בצילומי הסרט "Candidate for Murder".
גוף אימץ את בתה של וילס, פולי, וב-1965 נולד בנם המשותף ג'ספר.
גוף נפטר ב-17 במרץ 2011 בלונדון אחרי מאבק קצר במחלת הסרטן.
גופתו נשרפה, נערך טקס זיכרון, ואפרו פוזר בים.
הוא הותיר אחריו את אשתו הרביעית, הנרייטה, בתו אמו ובניו סיימון (נשוי לשחקנית שרון גרני בתה של רייצ'ל גרני) וג'ספר.
אלברט דורנדו 1968 One Night...
Ives סנט איב 1999 גן הדובדבנים The Cherry Orchard פירס 1999 סליפי הולו Sleepy Hollow נוטריון הארדנברוק 1999 The Strange Case of Delphina Potocka or The Mystery of Chopin הרופא 2005 חתונת הרפאים Corpse Bride הישיש גוטניקט דיבוב 2010 אליס בארץ הפלאות Alice in Wonderland דודו דיבוב, תפקיד אחרון בקולנוע
מייקל ג'אקינו (באיטלקית: Michael Giacchino; נולד ב-10 באוקטובר 1967) הוא מלחין אמריקאי סיציליאני.
עיקר פועלו בקולנוע, בטלוויזיה ובמשחקי מחשב.
ג'אקינו מרבה לשתף פעולה עם חברת האנימציה פיקסאר, ויצירתו הבולטת משיתוף הפעולה היא עבור הסרט "למעלה", אשר זיכה אותו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
בנוסף, זכה ג'אקינו במגוון רחב של פרסים על יצירותיו, כגון אמי, גראמי וגלובוס הזהב.
ג'אקינו נולד בניו ג'רזי לאב סיציליאני ואם ממחוז אברוצו.
בגיל עשר החל לשלב מוזיקה ותמונות כאשר יצר סרטוני stop motion במרתף ביתו.
מורתו בתיכון המליצה להוריו כי ג'אקינו ילמד בבית הספר לאמנות ויזואלית בניו יורק.
לאחר סיום לימודיו החל להלחין מוזיקת רקע עבור משחקי וידאו עבור חברת יוניברסל ודיסני.
מבין המשחקים שהלחין ניתן למנות את פארק היורה: העולם האבוד, מלך האריות והמפלצות.
עבודתו בעולם משחקי המחשב הובילה את ג'אקינו להלחנת פסקולים עבור סרטים וסדרות טלוויזיה.
בשנת 2001 המפיק של סדרת הטלוויזיה "זהות בדויה", ג'יי ג'יי אברהמס, גילה את ג'אקינו והציע לו להלחין את הפסקול עבור הסדרה החדשה.
עבודות המשותפת עם המפיק המשיכה בשנת 2004, כאשר ג'אקינו הלחין את הפסקול עבור הסדרה "אבודים" אשר זיכה אותו בפרסום.
ב-2005 הלחין את פסקול הסרט "עד שהמשפחה תפריד בינינו".
באותה שנה קיבל ג'אקינו את עבודתו הגדולה והחשובה עד כה, הלחנת סרטם החדש של אולפן האנימציה פיקסאר- משפחת סופר-על.
עד משפחת סופר על, כל סרטי פיקסאר הולחנו על ידי רנדי ותומאס ניומן.
פסקול הסרט, הבולט בסגנון הג'אז והשימוש התדיר בכלי נשיפה, זיכה אותו בשתי מועמדויות לפרס גראמי.
שיתוף הפעולה המוצלח עם פיקסאר נמשך וג'אקינו הלחין עבורם פסקולים לסרטים: רטטוי, למעלה, מכוניות 2, הקול בראש, קוקו ומשפחת סופר-על 2.
יצירתו החשובה ביותר משיתוף הפעולה עם פיקסאר היא "למעלה", הסרט שזיכה אותו בפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר.
קטע מתוך פסקול הסרט הנקרא "Married Life" אשר ממחיז את חייהם המשותפים של קארל ואלי, נהפך לאהוד ביותר וזכה לשימוש חוזר במספר סדרות טלוויזיה.
ג'אקינו זכה בפרס אמי ראשון על הלחנת מוזיקה ל"הפינגווין".
ג'אקינו הלחין גם את הפסקולים עבור הסרטים משימה בלתי אפשרית 3, מסע בין כוכבים, סופר 8, 50ֿֿֿ/50, כוכב הקופים, עולם היורה, עולם היורה: נפילת הממלכה, עולם היורה: השלטון, זוטרופוליס, דוקטור סטריינג', ספיידרמן: השיבה הביתה, ג'וג'ו ראביט, הגול הבא מנצח והבאטמן.
פרסתאריךקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס המוזיקה במדיה של הוליווד2024פרטיטורה מקורית – סרט מדע בדיוני/פנטזיה"חברים דמיוניים"2025"ארבעת המופלאים: צעדים ראשונים"
מייקל ג'קסון: חגיגות השלושים הוא מופע שהתקיים בספטמבר 2001 במדיסון סקוור גארדן, ניו יורק לציון שלושים שנות קריירת הסולו של מייקל ג'קסון.
המופע התקיים פעמיים: ב-7 בספטמבר וב-10 בספטמבר.
בחודש נובמבר אותה שנה שידרה רשת CBS ספיישל באורך שעתיים, באותו השם, שהורכב מקטעים שצולמו בשתי ההופעות.
בהופעות לקחו חלק מספר רב של אומנים שביצעו גרסאות כיסוי לשירים מהקריירה של ג'קסון.
בין האומנים נמנו ויטני יוסטון, בריטני ספירס, לייזה מינלי, אליזבת טיילור וגלוריה אסטפן.
בהופעה, מייקל ואחיו ביצעו מחרוזת משירי "חמישיית הג'קסונים", ההופעה האחרונה של האחים אי פעם.
הכרטיסים לשתי ההופעות נמכרו כולם תוך 5 שעות מרגע התחלת המכירה.
מחירי הכרטיסים היו היקרים ביותר בתולדות מוזיקת הפופ.
הכרטיסים היקרים ביותר עלו 10,000 דולר וכללו ארוחת ערב עם מייקל ופוסטר חתום בידי הזמר.
בין הצופים בהופעה היה מספר רב של אמנים וידוענים ביניהם הכדורסלנים רג'י מילר וגראנט היל, הדוגמנית נעמי קמפבל, יוקו אונו והשחקנים מקולי קאלקין וסמואל ל.
ג'קסון, שפתח את ההופעה הראשונה.
בהופעה הראשונה נראה ג'קסון מבולבל - הוא ביצע רק פעם אחת בקצרה את הליכת הירח המזוהה עם הזמר ואלתר את תנועות הריקוד בסיום השיר "Billie Jean".
בסרט "Michael Jackson: The Life of an Icon" שהפיק דייוויד גסט, ששימש גם כמנה ההופעות, טען סט כי במופע הראשון ג'קסון היה תחת השפעה של סמים.
ג'רמיין ג'קסון, אחיו של מייקל, כתב בספרו "You Are Not Alone: Michael Through a Brother's Eyes" כי מייקל היה באותו הזמן תחת השפעת דמרול, משכך כאבים בעל השלכות פסיכיאטריות.
ג'קסוןפתיחהאשר, Mýa וויטני יוסטון"Wanna Be Startin' Somethin'"מרלון ברנדונאוםבילי גילמן"Ben"שאגי יחד עם Rayvon ו-Rikrok"Angel"/"It Wasn't Me"מוניקה, אל ג'ארו, ג'יל סקוט ודברה קוקס"Home"
"Shake Your Body (Down to the Ground)"מייקל ג'קסון"The Way You Make Me Feel"כריס טאקרהצגת מייקל ג'קסוןמייקל ג'קסון"Billie Jean"מייקל ג'קסון, ג'ייסון פייג' וסלאש"Black or White""Beat It"מייקל ג'קסון, אשר וכריס טאקר"You Rock My World"
מייקל ג'טר היה שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
הוא ידוע בעיקר ממשחקי טלוויזיה בסדרה הקומית "Evening Shade" ובדיבובו ברחוב סומסום ולאחר מכן בעולמו של אלמו את מר נודל.
בקולנוע הוא שיחק במספר סרטים כמו זליג, טנגו וקאש, פארק היורה 3 ורכבת לקוטב.
ג'טר נולד באוגוסט 1952 בלורנסבורג, טנסי לווירג'יניה, עקרת בית וויליאם קלוד ג'טר, רופא שיניים.
היה לו אח אחד וארבע אחיות.
הוא נרשם ללימודי רפואה באוניברסיטת ממפיס אך עבר ללימודי משחק באוניברסיטה.
הוא החל להופיע בכמה הצגות תיאטרון במרכז העיר ממפיס.
לאחר מכן הוא עבר לבולטימור, מרילנד.
ג'טר היה הומוסקסואל שחי יחד עם בן זוגו, סין בלו עד למותו, כתוצאה מהתקף אפילפטי במרץ 2003.
משחקו הראשון היה בסרט "שיער" ולאחר מכן הופיע במגוון סרטים בתפקידים משניים ולעיתים גם בתור נבל או דמות נלעגת.
הוא שיחק ב-1989 ב"טנגו וקאש" בתור סקינר.
ב-1990 בסרט הפשע "צומת מילר" של האחים כהן וב-1991 בסרט "פישר קינג" כזמר קברט.
ב-1993 שיחק בסרט "הנזירות בלוז 2", ובסרט הטלוויזיה "ג'יפסי" בכיכובה של בט מידלר.
ב-1995 שיחק בסרט "עולם המים" בכיכובו של קווין קוסטנר בדמות גרגור הזקן.
הוא הופיע גם בסדרה "שיקגו הופ".
עכבר בבית!", בקומדית המצבים "ג'וני בראבו" ובסדרה "מרפי בראון" בתור ויק.
שנה לאחר מכן שיחק בסרט "יום חמישי", ובסרט "פאץ' אדמס" שהתבסס על חייו של הליצן הרפואי ד"ר פאץ' אדמס.
ב-1999 שיחק את אוורון בסרט השואה יעקב השקרן.
באותה שנה שיחק בגרין מייל את אדוארד דלקרואה ושיחק גם בסדרה מגע של מלאכים.
בשנה שאחריה החל להופיע בסדרת הילדים רחוב סומסום בדיבובה של דמותו של מר נודל, איתו המשיך גם בסדרה עולמו של אלמו.
בשנת 2001 שיחק בסרט השלישי בסרטי פארק היורה, פארק היורה 3 בתפקיד שכיר החרב אודסקי.
שנה לאחר מכן שיחק בסרטם של האחים רוסו "ברוכים הבאים לקולינווד" בהפקתו ובכיכובו של ג'ורג' קלוני.
ב-2003 שיחק במערבון שטח פתוח בתור פרסי.
בשנה שלאחר מכן החל לדבב את הדמויות סמוקי ואת סטרימר (באמצעות לכידת תנועה) בסרט האנימציה רכבת לקוטב.
לפני ששני הסרטים יצאו הוא נפטר והסרטים הוקדשו לזכרו.
מייקל ג'ורדן: הריקוד האחרון היא מיני-סדרה דוקומנטרית אמריקאית של נטפליקס שעלתה לשירות ההזרמה של החברה ב-20 באפריל 2020. הסדרה זכתה בפרס אמי לסדרת התעודה הטובה ביותר.
הסדרה עוקבת אחר קבוצת ליגת ה-NBA שיקגו בולס במהלך עונת 1997/1998 ב-NBA, ובייחוד אחר כוכב הקבוצה, מייקל ג'ורדן, שהייתה זו עונתו האחרונה בקבוצה.
העונה הסתיימה עם תואר האליפות השלישי ברציפות של שיקגו בולס, וזכייתה השישית בסך הכל.
בסדרת הגמר ניצחה שיקגו את יוטה ג'אז בתוצאה 4–2, ומייקל ג'ורדן זכה בתואר ה-MVP של סדרת הגמר.
ג'ורדן זכה גם בתואר ה-MVP של העונה הסדירה לאחר שהוליך את הבולס למאזן הטוב בליגה (62–20, זהה לזה של הג'אז) והוכתר כמלך הסלים של ה-NBA עם 28.7 נקודות בממוצע למשחק.
פרק ראשון: ילדותו והתפתחות הקריירה של ג'ורדן.
פרק שני: הביוגרפיה של סקוטי פיפן וההשתלבות שלו כשחקן מספר 2 בשיקגו.
פרק שלישי: דמותו של דניס רודמן כצלע השלישית בשלישייה המובילה של שיקגו.
פרק רביעי: דמותו של המאמן פיל ג'קסון והחלק שלו בהצלחת הקבוצה.
פרק חמישי: החסויות של מייקל ג'ורדן, ובעיקר סיפור הצלחת נעלי אייר ג'ורדן.
פרק שישי: המורכבות והמחירים שבפרסום התקשורתי העצום שחווה ג'ורדן.
פרק שביעי: סיפור מותו של אביו של ג'ורדן ופרישתו לבייסבול, והצורה שבה דחף וקידם ג'ורדן את חבריו לקבוצה.
פרק שמיני: אסטרטגיית התחרותיות של ג'ורדן שכאשר מציבים בפניו אתגר או מתגרים בו הוא "מתופצץ" וחזרתו מבייסבול לכדורסל.
פרק תשיעי: סיפורו של סטיב קר ששיחק בבולס וסייע בהשגת האליפות השישית והקשר האבהי של ג'ורדון עם המאבטחים המבוגרים שלו.
פרק עשירי: סיפור משחקי הגמר של 1998 באליפות השישית של שיקגו וכאבי השרירים של סקוטי פיפן בדרך לניצחון והסיבה לפירוקה של הקבוצה לבנייה מחדש.
במהלך הסדרה שזורים קטעים על עונותיה הקודמות של שיקגו, על חייו האישיים והתמודדויות שונות של ג'ורדן, ועל אישיותם של אישים בארגון שיקגו בולס: מאמנים, מנהלים ושחקנים.
מלבד מייקל ג'ורדן, מרואיינים בסדרה, בין היתר:מאמן הבולס פיל ג'קסון, הבעלים ג'רי ריינסדורף, שחקני הקבוצה סטיב קר, סקוטי פיפן, דניס רודמן, בי.