tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לפחות בשני מקרים, תמונותיהם של אנשי דת אנגליקניים שנפטרו הופיעו לכאורה על קירות הכנסייה שלהם.
בשנת 1902, דמותו של דין ווהן הופיעה לכאורה על קירות קתדרלת Llandaff, בעוד שדמותו של דין הנרי לידל הופיעה לכאורה על קירות כרייסט צ'רץ', אוקספורד בשנת 1923.
דוגמה נוספת לסימן פלאי או פראידוליה לזיהוי פנים, מקורה בשרפה בקתדרלת נוטרדאם, כאשר כמה משקיפים טענו שהם רואים את ישו בלהבות.
בקהילה המוסלמית, תפיסה דתית המדווחת תדיר היא הדימוי של המילה "אללה" בערבית על חפצים טבעיים.
שוב, גילוי של חפץ כזה עשוי למשוך עניין רב בקרב מאמינים הפוקדים את החפץ למטרת תפילה או הערצה.
דוגמאות לתופעה זו דווחו על דגים, פירות וירקות, צמחים ועננים, ביצים, חלות דבש, ועל גופם של בעלי חיים.
המילה אללה בערבית נראתה לכאורה בתצלום לוויין של הצונאמי באסיה ב-2004. זה נלקח כראיה על ידי מספר מוסלמים לכך שאללה שלח את הצונאמי כעונש.
במקרים מסוימים, דימויים דתיים נוצרו לכאורה במכוון מחומרים טבעיים כחלק ממאמץ אומנותי או חקירה של תופעת התפיסות של דימויים דתיים.
"טארט האפיפיור" היה תגלית מתיחה שנוצרה על ידי קארן סטולזנוב (Karen Stollznow) ב-2005 כחלק מחקירה על פראידוליה עבור מגזים The Skeptic באוסטרליה.
במקרים אחרים התמונות המכוונות היו מיזמים מסחריים בלבד.
טוסטרים בשם הטוסטר של ישו והטוסטר של מריה הבתולה (The Jesus Toaster ו-The Virgin Mary Toaster) נוצרו על ידי Galen Dively בשנת 2010. טוסטרים אלה יוצרים תמונות של ישו ומריה על לחם.
תפיסת שארם א-שייח' במלחמת ששת הימים הייתה פעולה של חיל הים ב-7 ביוני 1967, במסגרת החזית המצרית במלחמת ששת הימים.
שארם א-שייח' נכבש לראשונה בידי ישראל במהלך מלחמת סיני ב־1956. בעקבות נסיגת ישראל מחצי האי סיני לאחר המלחמה, התמקם בשארם א-שייח' כוח החירום של האומות המאוחדות.
בין האירועים שגרמו לפריצת מלחמת ששת הימים היה פינוי כוח החירום של האומות המאוחדות מסיני, בין היתר ממוצביו בשארם א-שייח', שהוחזקו בידי חיילים יוגוסלבים ערב המלחמה, וההכרזה המצרית על סגירת מצרי טיראן לשיט ישראלי ב-22 במאי.
במהלך השבועות הבאים הצטרפו למוצב כוחות ממג'מועת הצנחנים ובסך הכל היו בו: 2 גדודי צנחנים, גדוד חי"ר, שתי פלוגות קומנדו ימי ופלוגת טנקים קלים
הפעולה, שתוכננה כמבצע "אורים" ופעולה משולבת של כוחות יבשה, אוויר וים, כשנחתות חיל הים היו אמורות להנחית כוח שריון בנבק, וחיל האוויר היה אמור לתקוף את היעדים מהאוויר, להצניח צנחנים ולהנחית גייסות ממסוקים.
ב-7 ביוני בשעה 07:01 יצא מאילת כוח שכלל 4 נחתות שנשאו 4 טנקים מסוג AMX-13 וג'יפ, בליווי 3 טרפדות משייטת 15 שלצורך הגדלת טווח הפלגתן ולשיפור עמידתן במצבי ים פורקו מטורפדו ונותרו חמושות בתותחים בלבד, סירת ברטרם והגוררת "צאלה" כספינת הפיקוד וכוננות לגרירה.
הנחתות היו צפויות בשעה 09:00 דווח למפקד הכוח אברהם בוצר כי כוח צנחנים ישראלי יוצנח בשארם א-שייח' בשעה 12:30.
עקב דיווח על חילופי אש באזור מצרי טיראן יצא בוצר בראש כוח שמנה שתי טרפדות - אח"י אופיר ואח"י תרשיש, כהשטרפדת השלישית, אח"י שבא, נותרה לליווי כוח הנחתות עקב תקלה במנועה.
בשעה 11:30 נכנסו הטרפדות למעגן שארם א-שייח', שנמצא נטוש וצוותיהן הניפו את דגל ישראל על בנין בית החולים במקום, לאור תפיסת המעגן על ידי חיל הים בוטלה הצניחה וכוחות הצנחנים הוטסו למקום במסוקים.
חלק מכוחות אלה הונחת בא-טור שלחוף מפרץ סואץ באמצעות מסוקים, והתקדם צפונה עד לחבירה עם אוגדה 31 באזור אבו זנימה.
בשעות הצהרים באותו יום, דווח לבוצר כי כוחות קומנדו מצריים נסוגים מהאי טיראן.
באזור ראס מוחמד נתקלו הכוחות בשתי ספינות דייגים, והורו להם לעצור.
במחסני הקירור שבבטן הספינות נמצאו 33 חיילים מצריים.
תפיסות של אלוהים במסורות תאיסטיות , מונותיאיסטיות, פנתאיסטיות ופאנתיאיסטיות קלאסיות - או של האלוהות העליונה בדתות ההנותאיסטיות - יכולות להתרחב לרמות שונות של הפשטה:
כיצור כל-יכול, פרטי, על-טבעי, או כהאללה של ישות או קבוצה אזוטרית , מיסטית או פילוסופית;
בתור ה"מוחלט" , "הטוב העליון" (Summum bonum), ה"אינסופי המוחלט", ה"טרנסצנדנטי", או הקיום או ההוויה עצמה;
כקרקע ההוויה, המצע המוניסטי, זה שאיננו יכולים להבין ונשגב מבינתנו.
העדויות הראשונות ששרדו מתפיסות מונותאיסטיות של אלוהים, שנובעות מההנותאיזם והמוניזם (בעיקר בדתות המזרח ), הן מהתקופה ההלניסטית.
מבין החפצים והישויות הרבות שדתות ומערכות אמונה אחרות על פני העידנים תייגו כאלוהיים, הקריטריון היחיד שהם חולקים במשותף הוא ההכרה שלהם כאלוהיים על ידי קבוצה או קבוצות של בני אדם.
במטאפיסיקה שלו, דן אריסטו במשמעות של "הוויה כהוויה".
אריסטו סבר ש"הוויה" מתייחסת בעיקר למניע בלתי מונע, והקצה אחד כזה לכל תנועה בשמים.
כל מניע ללא תנועה מתבונן ברציפות בהתבוננות משלו, וכל מה שמתאים למשמעות השנייה של "הוויה" בכך שמקור התנועה שלו בעצמו, כלומר נע כי הידע על המניע שלו גורם לו לחקות את המניע הזה (או צריך).
ההגדרה של אלוהים על-ידי אריסטו מייחסת שלמות להוויה זו, וכישות מושלמת, היא יכולה להרהר רק על שלמות ולא על חוסר שלמות; אחרת השלמות לא תהיה אחת מתכונותיו.
אלוהים, על פי אריסטו, נמצא במצב של "קיפאון" שאינו נוגע משינוי וחוסר שלמות.
"המניע הבלתי נע" דומה מאוד לתפיסת האל שברוב הדתות.
הוא הושווה לאדם שמשחק דומינו ודוחף אחד מהם, כך שכל דומינו אחר בסט נדחף גם כן, מבלי שהישות תצטרך לעשות דבר בנידון.
למרות שבמאה ה-18, המחנך הצרפתי אלאן קרדק הביא תפיסה דומה מאוד של אלוהים במהלך עבודתו בקודיפיקציה של הספיריטיזם , השונה מהפרשנות של אלוהים ברוב הדתות, שבהן רואים שהוא מעורב באופן אישי ביצירתו.
בהרמטיקה הפילוסופית היוונית העתיקה, המציאות האולטימטיבית נקראה בשמות רבים, כגון אלוהים, אדון, אבא, שכל (נואוס), הבורא, הכל, האחד וכו'.
עם זאת, הייחודי לתפיסה ההרמטית של האלוהות היא שהיא גם הכול וגם הבורא של הכול: כל הנבראים קיימים מראש באלוהים, ואלוהים הוא טבעו של הקוסמוס.
(בהיותו גם החומר שממנו הוא יוצא וגם העיקרון השולט שמסדר אותו), אולם הדברים עצמם והקוסמוס כולם נוצרו על ידי אלוהים.
לפיכך, אלוהים בורא את עצמו, והוא גם טרנסצנדנטי (כבורא הקוסמוס) ואימננטי (כיקום הנברא).
רעיונות אלו קשורים קשר הדוק להשקפות הקוסמו-תאולוגיות של הסטואים .
האל האברהמי במובן זה הוא תפיסת האל שנותרה תכונה משותפת לכל שלוש המסורות.
אלוהים נתפס כנצחי, כל יכול, יודע כל וכבורא היקום.
כמו כן, אלוהים נחשב כבעל תכונות של קדושה, צדק, טובת-כל ונוכחות-כל .
המצדדים באמונות אברהם מאמינים שאלוהים הוא גם טרנסצנדנטי, כלומר הוא נמצא מחוץ למרחב ומחוץ לזמן ולכן אינו כפוף לשום דבר בתוך יצירתו , אלא בה בעת אלוהים פרטי, מעורב, מקשיב לתפילה ומגיב למעשיו של היצורים שלו.
הדת הבהאית מאמינה באל יחיד, בר קיימא, בורא כל הדברים, כולל כל היצורים והכוחות ביקום.
באמונה הבהאית, אלוהים נמצא מעבר למרחב ולזמן, אך הוא מתואר גם כ"אל אישי, מעבר ליכולת ההבנה האנושית, בלתי גשמי, מקור כל ההתגלות, נצחי, יודע-כל, נוכח-כל ויכול-כל." למרות שאינו נגיש באופן ישיר, אלוהים נראה בכל זאת.
כמודע לבריאה, בעל שכל, רצון ותכלית.
הבהאים מאמינים שאלוהים מבטא את הרצון הזה בכל עת ובמובנים רבים, כולל גילויים , סדרה של "שליחים" או "מחנכים" אלוהיים.
בהבעת כוונתו של אלוהים רואים שביטויים אלו מבססים את הדת בעולם.
התורה הבהאית קובעת שאלוהים גדול מכדי שבני האדם יבינו אותו במלואו, וגם לא יכולים ליצור תמונה שלמה ומדויקת.
בהאא אללה מתייחס לעיתים קרובות לאלוהים בתארים, כגון "הכל-יכול" או "אוהב הכל".
במערכות גנוסטיות רבות, אלוהים ידוע בתור המונאד , או האחד.
אללה, ללא ריבוי או מגדר, הוא שמו האלוהי של האל המוזכר בקוראן, בעוד ש"יללה" הוא המונח המשמש לאלוהות או לאל בכלל.
התפיסה הבסיסית ביותר של האסלאם היא מונותאיזם קפדני הנקרא תאויד .
אלוהים מתואר בסורה אל-אח'לאץ כך: "אמור: הוא אלוהים, האחד; אלוהים, הנצחי, המוחלט; הוא לא הוליד אף אחד, והוא גם לא הוולד; אין אף אחד שווה לו." המוסלמים מכחישים את הדוקטרינה הנוצרית של השילוש והאלוהות של ישו, ומשווים אותה לפוליתאיזם.
באסלאם, אלוהים הוא מעבר לכל הבנה או שוויון ואינו דומה לאף אחת מיצירותיו בשום צורה.
לפיכך, המוסלמים אינם איקונודולים ואינם צפויים לחזות באלוהים.
המסר של אלוהים מועבר על ידי מלאכים ל-124,000 שליחים החל מאדם וכלה במוחמד.
אלוהים מתואר ומוזכר בקוראן בשמות או תכונות מסוימות, הנפוץ ביותר הוא אל-רחמן , שפירושו "הרחמן ביותר" ואל-רחים, שפירושו "הרחמן ביותר" (ראה שמות אלוהים באסלאם ).
המוסלמים מאמינים שבריאת כל דבר ביקום נוצרה על ידי ציוויו הטהור של אלוהים "'היה' וכך זה" וכי מטרת הקיום היא לרצות את אלוהים, הן על ידי סגידה והן על ידי מעשים טובים.
אין מתווכים, כמו אנשי דת, ליצור קשר עם אלוהים: "הוא קרוב יותר לבריאתו מאשר הווריד הצווארי "
ביהדות, אלוהים נתפס במגוון דרכים.
באופן מסורתי, היהדות גורסת כי יהוה, אלוהי אברהם, יצחק ויעקב והאל הלאומי של בני ישראל, הציל את בני ישראל מעבדות במצרים, ונתן להם את תורת משה בהר סיני המקראי כמתואר בתורה.
על פי הזרם הרציונליסטי של היהדות שניסח הרמב"ם, שלימים הגיע לשלוט בחלק ניכר מהמחשבה היהודית המסורתית הרשמית, אלוהים מובן כישות המוחלטת, הבלתי ניתנת לחלוקה ובלתי ניתנת להשוואה, שהיא הסיבה הסופית לכל קיום.
פרשנויות מסורתיות ליהדות מדגישות בדרך כלל שאלוהים הוא פרטי אך גם טרנסצנדנטי, בעוד שמספר פרשנויות מודרניות ליהדות מדגישות שאלוהים הוא כוח או אידיאל.
המונותאיזם היהודי הוא המשך להנותאיזם העברי הקדום, הפולחן הבלעדי לאלוהי ישראל כפי שנקבע בתורה ונוהג במקדש ירושלים.
מונותיאיזם קפדני מופיע ביהדות ההלניסטית וביהדות הרבנית.
הגיית השם הראוי של אלוהי ישראל נאסרה בעידן ההלניסטי (יהדות בית שני ) ובמקום זאת יהודים מתייחסים לאלוהים בשם "השם".
בתפילה ובקריאת הכתובים, הטטרגרמטון מוחלף ב"אדוני".
כמה הוגי דעות קבליים החזיקו באמונה שכל הקיום הוא בעצמו חלק מאלוהים, ושאנו כאנושות איננו מודעים לאלוהות הטבועה בעצמנו ומתקשים להשלים עם זה.
התפיסה בחסידות כיום היא שאין שום דבר קיים מחוץ לאלוהים - כל הוויה נמצאת בתוך אלוהים, ובכל זאת כל הקיום אינו יכול להכיל אותו.
בעניין זה, קבע שלמה בעת חנוכת בית המקדש, "אך האם אלוהים יגיע האמת לשכון עם האנושות על הארץ?
הנה, השמים ושמי השמים אינם יכולים להכיל אותך."
הוגים יהודים מודרניים בנו מגוון רחב של רעיונות אחרים על אלוהים.
הרמן כהן האמין שיש לזהות את אלוהים עם "הארכיטיפ של המוסר", רעיון המזכיר את רעיון הטוב של אפלטון.
מרדכי קפלן האמין שאלוהים הוא סך כל התהליכים הטבעיים המאפשרים לאדם להתממש בעצמו, והיהדות ההומניסטית דוחה לחלוטין את הרעיון של קיומו של אלוהים.
במנדאיזם , חיי רבי (מנדאית קלאסית: ࡄࡉࡉࡀ ࡓࡁࡉࡀ, רומאנית: Hiia Rbia, ליט.
'החיים הגדולים'), או 'האל החי הגדול' הוא האל העליון שממנו נובעים כל הדברים.
הוא מכונה גם 'החיים הראשונים', שכן במהלך בריאת העולם החומרי, יצא יושמין מחיי רבי כ"החיים השניים".
אי הדבקות ברעיון של אלוהים עליון או מניע ראשוני נתפסת כהבחנה מרכזית בין בודהיזם להשקפות דתיות אחרות.
בבודהיזם, המטרה היחידה של התרגול הרוחני היא הקלה מוחלטת של הייסורים (דוקהה) בסמסרה (samsara), המכונה נירוואנה.
הבודהה אינו מכחיש ואינו מקבל בורא, מכחיש את תמיכת כל ההשקפות על הבריאה וקובע ששאלות על מקור העולם חסרות ערך חלק מהמורים מרצים לתלמידים המתחילים מדיטציה בודהיסטית שמושג האלוהות אינו תואם את הבודהיזם, אך אמונות דוגמטיות בבורא פרטי עליון נחשבות למכשול להשגת הנירוונה, המטרה הגבוהה ביותר של התרגול הבודהיסטי.
למרות גילוי אי-תיאיזם זה, הבודהיסטים מעריכים ישויות ביראת כבוד וחשיבות רבה למרות ששתי האסכולות העיקריות של הבודהיזם נבדלות במקצת בעמדות הכבוד שלהן.
בעוד שבודהיסטי טהרוואדה רואים בבודהה בן אנוש שהשיג נירוונה או אראנטיות באמצעות מאמצים אנושיים, בודהיסטי מהאיאנה רואים בו התגלמות של הדהרמקאיה הקוסמית (רעיון של אלוהות טרנסצנדנטית), שנולד לטובת אחרים ולא רק כבן אדם.
בנוסף, מספר בודהיסטים מהאיאנה סוגדים לבודהיסטווה הראשי, אוולוקיטשוורה, Avalokiteshvara ומקווים לגלם אותו.
בודהיסטים מקבלים את קיומם של יצורים הידועים כדווים במחוזות גבוהים יותר , אך אומרים שהם, כמו בני אדם, סובלים בסמסרה, ולא בהכרח חכמים מאיתנו.
למעשה, הבודהה מוצג לעיתים קרובות כמורה של האלים, ועדיף עליהם.
למרות זאת, מאמינים שיש דאוות מוארות בנתיב הבודההוד.
בבודהיזם, רעיון המוחלט המטפיזי מפורק באותו אופן כמו הרעיון של "עצמי" מתמשך, אך הוא לא בהכרח מוכחש.
המציאות נחשבת כדינמית, אינטראקטיבית ולא מהותית, מה שמרמז על דחייה של ברהמן או של מצע אלוהי.
עיקרון קוסמי יכול להתגלם במושגים כמו הדהרמקאיה.
למרות שיש בודהה קדמון (או, בוג'ריאנה, האדי-בודהא, ייצוג של הארה אימננטית בטבע), ייצוגו כיוצר הוא סמל לנוכחות של יצירה מחזורית אוניברסלית ופירוק הקוסמוס ולא של ישות אישית ממשית.
אולם בסיס אינטליגנטי, מטפיזי, אינו נשלל על ידי הבודהיזם, אם כי בודהיסטים בדרך כלל מקפידים מאוד להבחין בין רעיון זה לזה של אלוהים בורא עצמאי.
בהינדואיזם, מושג האל מורכב ותלוי במסורת המסוימת.
המושג משתרע על פני תפיסות ממוניזם מוחלט ועד להנותאיזם, מונותאיזם ופוליתאיזם.
בתקופה הוודית מושג האל המונותאיסטי הגיע לשיאו בצורה חצי-מופשטת חצי-אישית של נפש יצירתית השוכנת בכל האל כמו וישוואקרמה , פורושה ופראג'פאטי .
ברוב מסורות הווישנויזם, הוא וישנו, והטקסט מזהה את הישות הזו כקרישנה, המכונה לפעמים סוויאם בהגוואן .
המונח isvara - מהשורש הוא, להיות בעל כוח יוצא דופן.
חלק ממערכות הסנקיה המסורתיות מנוגדות בין פורושה (אלוהית, או נשמות) לפרקריטי (טבע או אנרגיה), אולם המונח לאל ריבוני, אישווארה מוזכר שש פעמים באתהרוה ודה, והוא מרכזי במסורות רבות.
לפי אסכולת אדוויטה ודנטה לפילוסופיה ההינדית, הרעיון של ברהמן (העיקרון האוניברסלי הגבוה ביותר) דומה לזה של אלוהים; אלא שבניגוד לרוב הפילוסופיות האחרות אדוויטה משווה את ברהמן לאטמן (האני האמיתי של הפרט).
עבור ההינדים הסינדיים , המושפעים עמוקות מהסיקיזם, אלוהים נתפס כטיפוח הכל-יכול של כל האלים והאלות ההינדיים.
בקיצור, פרמטמת הנשמה של כל האלים והאלות הם הברהמן הנוכח בכל מקום והם יצורים מוארים.
ברהמן הוא המציאות הנצחית, הבלתי משתנה, האינסופית, האימננטית והטרנסצנדנטית שהיא הקרקע האלוהית של כל החומר, האנרגיה, הזמן, החלל, ההוויה וכל מה שמעבר ביקום הזה.
טבעו של ברהמן מתואר כטרנס-פרסונלי, אישי ובלתי אישי על ידי אסכולות פילוסופיות שונות.
המילה ברהמן נגזרת מהפועל brh (סנסקריט: לגדול), והיא מרמזת לגדולה ולאינסוף.
מדברים על ברהמן בשתי רמות (אפארה ופארה).
הוא ראש המזרקה של כל המושגים, אבל הוא עצמו אינו יכול להיתפס.
הוא ההגה האוניברסלי, המושג האוניברסלי וכל אמצעי המושג.
אפארה-ברהמן הוא אותו פארה ברהמה , אך לפי הבנת האדם הוא מוח אוניברסלי המצטיין באינטלקט אוניברסלי שממנו כל בני האדם שואבים טיפה כמו שכלם, אינטלקט וכו'.
אישווארה הוא מושג פילוסופי בהינדואיזם, כלומר בקר או השולט העליון (כלומר אלוהים) במונותיאיסטית או בהוויה העליונה או כאישתא-דווה של מחשבה מוניסטית.
אישווארה היא ישות טרנסצנדנטית ואימננטית המתוארת בצורה הטובה ביותר בפרק האחרון של שוקלה יאג'ור וודה סמהיטה, הידועה בשם אישאוואסיה אופנישאד .
הצהרתו "ישוואסיאם אידאם סרוואם" ("ishavasyam idam sarvam") שפירושו שכל מה שיש בעולם הזה מכוסה ומלא באשווארה.
אישווארה לא רק בורא את העולם, אלא גם נכנס לכל מה שיש.
במסורות השיוויזם, המונח משמש כחלק מהתרכובת "מהשווארה" ("אדון גדול") מאוחר יותר כשם שיווה.
בהאגוואן פירושו המילולי "בעל הון, מבורך, משגשג" (משם העצם bhaga, שפירושו "הון, עושר"), ומכאן "מפורסם, אלוהי, מכובד, קדוש" וכו'.
בחלק מהמסורות של ההינדואיזם הוא משמש לציון הישות העליונה או האמת המוחלטת, אך בהתייחסות ספציפית לאותה ישות עליונה כבעלת אישיות (אל פרטי).
תכונה אישית זו, המצוינת בבהאגוואן, מבדילה את השימוש בה ממונחים דומים אחרים כגון בתור ברהמן, "הרוח העליונה" או "הרוח", ולפיכך, בשימוש זה, בהגוואן מקביל במובנים רבים לתפיסה הנוצרית והאסלאמית הכללית של אלוהים.
הג'יניזם אינו תומך באמונה באל בורא.
על פי דוקטרינת הג'יין, היקום ומרכיביו - נשמה, חומר, מרחב, זמן ועקרונות התנועה - היו קיימים תמיד.
כל המרכיבים והפעולות נשלטים על ידי חוקי טבע אוניברסליים.
לא ניתן ליצור חומר יש מאין ולכן סך החומר ביקום נשאר זהה (בדומה לחוק שימור החומר).
טקסט ג'יין טוען שהיקום מורכב מג'יווה (כוח חיים או נשמות) ואג'יבה (חפצים חסרי חיים).
באופן דומה, נשמתו של כל יצור חי היא ייחודית ולא נוצרה והיא קיימת מאז ומתמיד.
תאוריית הסיבתיות של הג'יין גורסת שהגורם והשפעתה זהים תמיד בטבעם ומכאן שישות מודעת ובלתי חומרית כמו אלוהים אינה יכולה ליצור ישות חומרית כמו היקום.
יתר על כן, על פי תפיסת האלוהות הג'יינית, כל נשמה שהורסת את הקארמות והרצונות שלה, משיגה שחרור או נירוונה לנשמה שהורסת את כל יצריה ורצונותיה להתערב בפעולת היקום.
תגמולים וסבלים מוסריים אינם עבודתה של ישות אלוהית, אלא תוצאה של סדר מוסרי מולד בקוסמוס; מנגנון ויסות עצמי לפיו הפרט קוצר את הפירות של פעולותיו שלו באמצעות פעולת הקרמה.
לאורך הדורות, פילוסופים של הג'יין דחו בתוקף את הרעיון של בורא ואלוהים כל יכול והתנגדו לו.
זה הביא לכך שהג'יניזם תויג כאסטיקה ונאסטיקה (פילוסופיה אתאיסטית) על ידי פילוסופיות דתיות יריבות.
הנושא של אי-בריאתנות והיעדר אלוהים כל יכול וחסד אלוהי פועל חזק בכל הממדים הפילוסופיים של הג'ייניזם, כולל הקוסמולוגיה שלו, מושגי קארמה ומוקה וקוד ההתנהגות המוסרי שלו.
הג'יניזם טוען שחיים דתיים וטובים אפשריים ללא הרעיון של אל בורא.
המונח לאלוהים בסיקיזם הוא "וואהגורו" .
גורו נאנאק מתאר את אלוהים כנירנקאר (מסנסקריט nirākārā, כלומר "חסר צורה"), akal (משמעו "נצחי") ו-alakh (מסנסקריט alakśya, כלומר "בלתי נראה" או "בלתי נצפה").
הכתוב העיקרי של הסיקיזם, הגורו גרנת' סאהיב , מתחיל בדמות "1", המסמל את אחדות האל.
הפרשנות של ננק לאלוהים היא של יוצר יחיד, פרטי וטרנסצנדנטי, שעמו על החסיד לפתח אמונה ויחסים אינטימיים ביותר כדי להשיג גאולה.
הסיקיזם דוגל באמונה באל אחד שנמצא בכל מקום (sarav vi'āpak), שתכונותיו אינסופיות ושהוא ללא מגדר, טבע המיוצג (במיוחד בגורו גרנת' סאהיב) על ידי המונח Ik Onkar.
עוד מדגיש נאנאק כי הבנה מלאה של אלוהים היא מעבר לבני אדם, אך גם אלוהים לא לגמרי בלתי ניתן להבנה.
אלוהים נחשב בכל מקום בכל הבריאה וגלוי בכל מקום למתעוררים רוחנית.
נאנאק מדגיש שבני אדם חייבים לראות את אלוהים מ"העין הפנימית" או "הלב" וכי מדיטציה חייבת להתקיים פנימה כדי להשיג הארה זו בהדרגה; היישום הקפדני שלו הוא המאפשר תקשורת בין אלוהים לבני אדם.
סיקים מאמינים באל יחיד שהיה קיים מאז ומתמיד וישרוד לנצח.
אלוהים הוא חסר מגדר, חסר פחד, חסר צורה, בלתי משתנה, בלתי ניתן לתיאור, עצמאי, כל יכול ואינו נתון למעגל הלידה והמוות.
אלוהים בסיקיזם מתואר בשלושה היבטים ברורים: אלוהים כאל; אלוהים ביחס לבריאה; ואלוהים ביחס לאדם.
במהלך שיח עם סידהות (חסידים הינדים נודדים), נאנאק נשאל היכן היה "האל הטרנסצנדנטי" לפני הבריאה.
תשובתו הייתה: "לחשוב על האדון הטרנסצנדנטי במצב הזה זה להיכנס לתחום הפליאה.
אפילו באותו שלב של שמש, הוא חלחל לכל הריק הזה" (GG, 940).
תפיסת השואה בעולם הערבי היא האופן שבו נתפסת, נלמדת ומובנת השואה בארצות ערב ובקהילות ערביות ומוסלמיות ברחבי העולם, מאז התרחשותה ועד ימינו.
היחס לשואה נע בין הכחשה, התעלמות או עיוות – כולל תופעות כמו זילות השואה וטריוויאליזציה של השואה – לבין הכרה חלקית או מלאה, ולעיתים אף ניסיון כן להנציח וללמד אודותיה.
גישות אלה עוצבו בצל הסכסוך הישראלי-ערבי, ההיסטוריה הקולוניאלית, השפעת התעמולה הנאצית, והשינויים הגאו-פוליטיים באזור.
בשנים האחרונות חלה תנועה הדרגתית לעבר עיסוק פומבי, חינוכי ואקדמי בשואה בעולם הערבי, כחלק ממאמץ להכיר בעבר ולבנות דיאלוג עם זיכרון אוניברסלי.
בזמן השואה, העולם הערבי היה מעורב במגוון דרכים, החל משיתוף פעולה עם גרמניה הנאצית ועד לרדיפות של קהילות יהודיות במדינות כמו תוניסיה ולוב.
דמויות כמו המופתי של ירושלים חאג' אמין אל-חוסייני שיחקו תפקיד מרכזי בתעמולה נאצית וגיוס חיילים, בעוד יהודים בצפון אפריקה נכנסו למחנות ממחנות עבודה.
חאג' אמין אל-חוסייני קשר קשרים עם מנהיגים נאצים כמו היינריך הימלר ואדולף אייכמן, ופגש את היטלר ב-1941 לדון במדיניות נגד יהודים.
רשיד עלי אל-כילאני הוביל ממשלה פרו-נאצית בעיראק, ואנואר סאדאת הביע נכונות לשתף פעולה עם הנאצים.
לאחר המלחמה, דמויות כמו ג'מאל אל-חוסייני ואחמד שוקיירי הגנו והכחישו את השואה מה שמעיד על השפעה מתמשכת של תעמולה נאצית.
בתוניסיה, תחת הכיבוש הגרמני ב-1942–1943, נשלחו למעלה מ-5,000 יהודים למחנות עבודה, שם נרצחו 265, ועוד 160 גורשו למחנות השמדה בצרפת.
פרסום ספרות אנטישמית כמו מיין קאמפף והפרוטוקולים של זקני ציון עודד אנטישמיות נוספת.
רשומות היסטוריות מראות כי במהלך השואה, מספר ערבים ומוסלמים סיכנו את חייהם כדי להציל יהודים, תורם להבנה מורכבת יותר של המעורבות הערבית.
לדוגמה, סי קאדור בן גבריט מהמסגד הגדול של פריז עזר ל-100–500 יהודים להתחזות למוסלמים, והרופא מצרי מוחמד חלמי, הציל את אנה גוטמן ומשפחתה, והיה הערבי הראשון שזכה בתואר חסיד אומות העולם בשנת 2013.
העולם הערבי מאז הקמת מדינת ישראל
תפיסת השואה בעולם הערבי התפתחה לאורך השנים כנושא מורכב, המושפע מהיסטוריה, פוליטיקה וחינוך.
במשך עשורים, השואה נתפסה כנושא טאבו, לעיתים קשורה לסכסוך הישראלי-פלסטיני, מה שהוביל לכחשת שואה נפוצה, במיוחד בקרב הדור הצעיר, בשל חוסר חינוך עליה במערכות החינוך.
לאחר הקמת מדינת ישראל ב-1948, השואה הפכה לנושא טעון בעולם הערבי.
חלק מהמנהיגים והאינטלקטואלים הערבים טענו כי ישראל מנצלת את זיכרון השואה להצדקת מדיניותה כלפי הפלסטינים.
לדוגמה, מחמוד עבאס (אבו מאזן) כתב בעבודת הדוקטורט שלו כי השואה נוצלה על ידי התנועה הציונית לקידום מטרותיה.
מאמצים קודמים ללמד על השואה התמודדו עם אתגרים, כיוון שהחומרים היו מרכזיים-אירופיים ולא מותאמים להקשר המקומי.
היה חשש שהוראת השואה עשויה להיתפס כנרמול יחסים עם ישראל.
ב-27 בינואר 2009 נערכה תערוכת שואה בנעלין בזמן יום הזיכרון הבין-לאומי לשואה, תוך שימוש בתמונות מיד ושם.
מאז 2009, חלו שינויים משמעותיים עם יוזמות שונות לקידום חינוך והכרה.
ב-2011, התקיים הכנס הראשון על השואה בעולם הערבי על באוניברסיטת אל אכאוויין, איפראן.
יאסר ערפאת ניסה לבקר במוזיאון ארצות הברית לזכר השואה בינואר 1998, אך לאחר סירוב המוזיאון, ביקר בבית אנה פרנק ב-31 במרץ 1998, מה שגרם למחלוקת בישראל.
לאחר הסכמי אברהם חלו שינויים בגישת חלק ממדינות ערב לזיכרון השואה.
באיחוד האמירויות, הוקם בדובאי במוזיאון מוזיאון מפגש התרבויות דובאי מוזיאון השואה בדובאי, במטרה לחנך את הציבור על זוועות השואה ולמנוע אנטישמיות בנוסף נאמר כי לימודי שואה ייכללו בתוכנית הלימודים, בשיתוף יד ושם.
ב-2023 ערכו מועצת הקהילות היהודיות במרוקו, מרכז המידע של האו"ם ו-ASF אירוע עם מעל 120 תלמידים, פעילים מוסלמים וחברי הקהילה היהודית המרוקאית בבית הכנסת בקזבלנקה, עם 350 אורחים, כולל דיפלומטים מארצות הברית, ישראל, צרפת, גרמניה, פולין, הוותיקן וספרד, וכן שר החינוך המרוקאי, צ'קיב בן מוסא.
מנהיגים כמו מלך מרוקו הדגישו את החשיבות של גינוי אנטישמיות, קיום דתי משותף וחשיבות החינוך.
הכחשת השואה נפוצה בעולם הערבי, במיוחד בקרב הדור הצעיר, בשל חוסר חינוך על השואה בבתי הספר ובפעילויות לאחר הלימודים.
המחקר מצביע על כך שכ-56% מאזרחי שש מדינות ערביות (מצרים, ירדן, לבנון, מרוקו ואיחוד האמירויות) לא מזדהים עם השואה, בהשוואה ל-3% בלבד שכן, לפי סקר מ-2010. הסיבות לכך כוללות זעזוע ממדיניות כפולה פרו-ישראלית במערב, תפיסה שהמציאות של השואה מוגזמת על ידי ציונות, ותסכול ממדיניות ישראל כלפי הפלסטינים, לעיתים כנקמה סמלית.
ערוץ +AJ של רשת אל-ג'זירה פרסם בשנת 2019 סרטון שטען כי היהודים ניצלו את השואה לטובתם, אך הסרטון הוסר לאחר ביקורת בינלאומית.
לצד התבטאויות פרטניות, קיימת תופעה רחבה ומתמשכת של הכחשת השואה מצד מנהיגים בעולם הערבי והמוסלמי, לרבות בדרגים בכירים.
מחמוד עבאס התבטא לאורך השנים באופן שנוי במחלוקת בנוגע לשואה, דבר שגרר ביקורת בינלאומית רחבה והאשים אותו בהכחשת השואה בשנת 1982, עבאס הגיש עבודת דוקטורט באוניברסיטת פטריס לומומבה במוסקבה, תחת הכותרת "הקשרים בין הנאצים למנהיגי התנועה הציונית 1933–1945".
בעבודתו זו, הוא טען כי מספר היהודים שנרצחו בשואה היה נמוך משמעותית מהמספר המקובל, והאשים את התנועה הציונית בשיתוף פעולה עם הנאצים בשנת 2018, עבאס עורר סערה נוספת כאשר טען כי השואה לא נבעה מאנטישמיות, אלא מהתנהגותם החברתית של היהודים, כגון עיסוקם בהלוואות בריבית.
דברים אלו ספגו גינויים חריפים מארצות הברית, גרמניה והאיחוד האירופי, אשר האשימו אותו בעיוות ההיסטוריה ובהפצת סטריאוטיפים אנטישמיים.
ח'אלד משעל טען כי "ישראל מגזימה בתיאור השואה".
ב-2022 אמר אבו מאזן במהלך ביקור בברלין כי "ישראל עשתה בנו 50 שואות".
הוא קיבל גינויים מכלל הפוליטיקאים בישראל וגם מעשרות אינטלקטואלים, אמנים ואישי ציבור פלסטינים.
הכחשת השואה רווחת גם בקרב מנהיגים אזוריים נוספים.
בריאיון לרשת אמריקנית נשיא סוריה בשאר אסד הפחית ממספר הקורבנות ואף השווה את השואה לסבל הפלסטינים.
נסראללה אמר בנאום כי יש ללמד את "מורשת ההתנגדות" כפי שישראל "מלמדת את השואה – בין אם היא התרחשה ובין אם לאו".
נשיא איראן מחמוד אחמדינז'אד התפרסם בהכחשתו החריפה, כאשר טען שוב ושוב כי "אין הוכחה שהנאצים שרפו מיליוני יהודים", ואף הגדיר את עצם העלאת הנושא כהישג מדיני.
בנאום שנשא מנסור עבאס במליאת הכנסת ביום הזיכרון לשואה ולגבורה, הדגיש עבאס כי "הכחשת השואה היא עבירה על עקרון יסוד באסלאם", והוסיף: "מי שלא מצליח להתנער מהגזענות – שלא ייגע בשואה ויחלל את קדושתה".
הוא אף נשא תפילה מהקוראן לעילוי נשמת ששת המיליונים שנספו בשואה.
בדברים שנאמרו באפריל 2025, בכיר חמאס מחמוד א-זהאר הביע עמדות המצדיקות את רדיפת היהודים באירופה במהלך השואה.
בראיון לערוץ הטלוויזיה העיראקי אל-איתיג'אה, טען א-זהאר כי "היהודים השתלטו על הכלכלה והפוליטיקה באירופה ושיעבדו את משאבי העמים", וכי זו הסיבה לשנאה כלפיהם ולרדיפתם.
לדבריו, השואה "לא הייתה אירוע יוצא דופן", שכן "כל מדינות אירופה גירשו את היהודים והרגו אותם, גם לפני מלחמת העולם השנייה".
בנוסף, תקף א-זהאר את מדינות המפרץ שאפשרו לקיים אירועים לציון יום השואה בשטחן, וכינה זאת "בורות פוליטית ומדינית".
תפסוני הוא משחק ילדים המיועד לשתי קבוצות.
כל קבוצה עומדת בשורה או מאחורי קו מסומן, במרחק של מספר מטרים זו מזו.
נציג של אחת הקבוצות ניגש אל הקבוצה השנייה, אשר חבריה מושיטים את כפות ידיהם הפתוחות.
הנציג חובט בכף ידו על שלוש כפות ידיים שונות, באומרו "תִּפ" על הראשונה, "סוּ" על השנייה וכמובן "נִי" בהכותו בשלישית.
את ההברה האחרונה בדרך כלל הנציג אינו מספיק לבטא, מכיוון שברגע שהכה בכף היד, נפתח מרדף, בו הנציג המכה בורח מן השחקן שעל כף ידו הכה שלישי.
המרדף נמשך עד הגעתו של הנרדף אל מעבר לקו של קבוצת האם שלו.
אם הצליח הנרדף להתחמק, הופך הרודף לשבוי של הנרדף.
הוא עומד מאחוריו במשך שארית המשחק, או עד לשחרורו.
נתפס הנרדף קודם להגיעו לקו, הופך הנרדף לשבוי של הרודף.
שחקן משתחרר כאשר השחקן אשר לקח אותו בשבי נופל בשבי בעצמו.
אל תפהק הוא גרסה של משחק תפסוני.
השחקנים מתחלקים לקבוצה ולשחקן יחיד.
הקבוצה מסודרת על קו, כשכפות ידיה מושטות.
היחיד מכה על כפות הידיים ארבע מכות לפי ההברות אל-ת-פ-הק, ונמלט אל מעבר לקו מרוחק, המהווה "בית".
זה שידו הוכתה בהברה הק רודף אחריו.
הצליח הנמלט להגיע לבית, הרודף נפסל.
הצליח הרודף לתפוס את הנמלט - חוזר הנמלט לשורה והרודף הופך לנמלט החדש.
תפסת מרובה לא תפסת (במלואו "תפסת מרובה לא תפסת - תפסת מועט תפסת") הוא פתגם שמשמעותו שמי שמנסה לקחת כמות לא סבירה (או להשיג יותר מדי) עלול שלא להצליח, או לאבד את מה שהשיג, ולהישאר בלי כלום.
מקור הביטוי הוא בדברי רבי עקיבא בספרא:
כלומר, כתוב בפסוק 'ימים', והכוונה היא לשניים, אולם לא ברור האם הכוונה היא לימים רבים או מועטים.
כדי לקבוע את מספר הימים המדויק משתמש רבי עקיבא בכלל "תפסת מרובה לא תפסת", כלומר – עדיף לתפוס את המספר המועט מאשר המספר המרובה, ולכן הוא מפרש ש'ימים' הם שני ימים בלבד.
כלל זה מובא בכמה מקומות בתלמוד בהם הוא מבאר מדוע דרשת חז"ל נפסקה כמות קטנה ולא כמות גדולה.
למשל, במסכת ראש השנה מבארת הגמרא שאת קרבן הראיה של חג השבועות אפשר להביא במשך ששת הימים שלאחר החג, בדומה לחג הפסח, ולא במשך שבעת הימים שלאחר החג, כפי הדין בחג הסוכות.
הגמרא משתמשת בכלל זה כדי להסיק שהגודל המינימלי של אוכל המקבל טומאה הוא בגודל ביצת תרנגולת דווקא ולא ביצה יותר גדולה.
בתלמוד הבבלי כתוב המקור המלא: "תפסת מרובה לא תפסת, תפסת מועט תפסת".
הכלל מובא בעניין רוחב הכפורת שהתלמוד מסתפק בה ומביא את הכלל שהכפורת צריכה להיות בעובי של הכלי המועט ובכך קבעו חכמים שעוביו של הכפורת היא טפח.
יש ראשונים שכתבו שהכלל מתקיים רק כאשר לדבר המרובה אין קצבה, או כאשר הדבר המועט הוא החומרא.
ויש שכתבו שהכלל נלמד ממקום שאין לו קצבה, אבל הוא חל גם במקומות שיש קצבה וגם לקולא.
בהקשר טכני ובתחום המחשבים בפרט, תִּפְעוּלִיּוּת בֵּינִית או תאימות תפעולית היא היכולת של שתי מערכות (או רכיבים) או יותר להחליף מידע ולעשות שימוש במידע שהוחלף.
תפנות היא אלת המים המשקעים והטל במיתולוגיה המצרית.
תפנות מתוארת כדמות אישה עם ראש לביאה, או כלביאה.
בשונה ממרבית האלים האחרים המוזכרים במיתולוגיה המצרית, לתפנות לא היה הירוגליף יחיד המייצג את שמה, ושמה נכתב באמצעות ארבעה הירוגליפים המייצגים את הצלילים הפונוגרמיים ת-פ-נ-ת.
המיתולגיה המצרית מציגה מספר גרסאות למקורה של תפנות.
האחת גורסת שתפנות נוצרה על ידי אתום שהתעטש ויצר את שו, אחיה של תפנות.
כאשר הוא השתעל כדי לנקות את גרונו תפנות נוצרה.
גרסה אחרת מופיעה במגילת הפפירוס "Book of Overthrowing Apophis", ובה שיר המתאר כיצד אל השמש רע יצר את האלים שו ותפנות לאחר שביצע בעצמו מין אוראלי וירק את נוזל הזרע אל האדמה.
על פי המיתולוגיה, תפנות נשואה לאחיה שו, והיא אמם של האלים המצריים נות וגב.
תִּפְסַח הוא יישוב מקראי הממוקם על הגדה המערבית של נהר פרת המזוהה כיום עם ח'ירבת דִּבְּסִי, דרום מזרחית לעיר חלב בסוריה של ימינו.
בימי ממלכת שלמה הייתה תפסח לעיר הצפונית ביותר בממלכה, כאמור: .
דרך מעבר נהר זה חצו כורש מלך פרס ואלכסנדר מוקדון בדרכם דרומה לכיוון ארץ ישראל.
העיר המשיכה להתקיים לכל אורך תקופה ההלניסטית והרומית ונודעה לכל בשם תַּפְסַכּוּס.
דברי הכותב, הם כנראה לאור העובדה כי "עד היום בשפת נהר פרת עיר 'תאפסאחוס' היא תפסח" (תבואות הארץ הערות לפרק ה').
ברם, גם בסמוך לשכם קיימת 'חירבת תפסאח'.
כך שקשה לבנות על שמות ערביים בלבד, ובוודאי אין לציין כן כדבר ברור והחלטי.
והיכן בדיוק המלוכה בעבר הנהר?
סביר להניח שטענה זו הניעה את המבקשים את תפסח אי שם ל"עבר הנהר", מאחר שמצאו ש"ארם נהריים" נקראת עבר הנהר, אבל כמובן אין לזה הכרח, כאמור.
כבר במקורות קדומים [תלמוד בבלי מגילה יא, א.
תרגום שני למגילת אסתר פרק א] נאמר כי 'תפסח' קרובה ל'עזה' (בין שכם לעזה כ - 60 ק"מ).
מקורות אלו מתייחסים לקושי בכתוב במלכים, ואומרים כי נאמר בפרפרזה - כשם שמלך במקומות סמוכים לביתו שלטון מוחלט, כך מלך על עבר הנהר הרחוק.
רכבת ישראל מפעילה רשת סבוכה של מסילות רכבת בישראל.
לצורך הפעלת הרכבות על המסילות יש צורך במערך תפעול רחב היקף המפקח ושולט על כל תנועת הרכבות לאורך המסילות.
רמת המעקב,התכנון היומי והניהול של תפעול הרכבות היא מקצוע הפיקוד המתבצע על ידי עובדים הנקראים פקדים.
לכל יום מוכן מראש לוח זמנים תפעולי המכיל בתוכו את כל הנסיעות המתבצעות באותו יום:
רכבות הנוסעים (על פי הלוח המופץ לציבור הרחב)
רכבות ריקות הנוסעות אל תחנות המוצא לשמש כרכבות נוסעים או מתחנת הסיום אל מוסכי הרכבת או למקום דיור אחר וכן נסיעות למוסכים או לסדנאות הרכבת לצורכי תחזוקת הציוד
נסיעות של קטרים בודדים (למשל כאשר צריך לפצל רכבת או לגרור רכבת כבדה באמצעות יותר מקטר אחד)
ציוד הנדסי נייד המשמש לתחזוקת המסילה או לעבודות תשתית
כל רכבת בלוח הזמנים התפעולי מקבלת מספר מזהה המשמש את העובדים במערך התפעול.
לוח הזמנים התפעולי מתבסס על שלד שבועי קבוע (בעיקר של רכבות הנוסעים, אך גם רוב רכבות המשא נוסעות בזמנים קבועים) והשינויים הם בעיקר בשל צורכי התחזוקה המשתנים ולצורך התאמה לפעילות הנמלים.
רמת הביצוע של תפעול הרכבות היא השליטה המתבצעת על ידי עובדים הנקראים אתתים.
האתתים הם עובדי רכבת אשר הוסמכו להפעיל מערכות איתות לשם הפעלת תנועת הרכבות.
בתפעול השוטף האתתים שומרים על סדר הרכבות שתכננה יחידת הלו"ז לטווח ארוך/עונתי של רכבת ישראל,האתתים מקבלים הנחיות מהפיקוד במצבים של איחורים,תקלות או רכבות מיוחדות/לא מתוכננות ומכוונים את תנועת הרכבות על מנת שכל רכבת תגיע ליעדה על פי לוח הזמנים.
כאשר רכבת מאחרת עלול להיווצר מצב בו היא לא תספיק לצאת מקטע מסילה לפני הזמן בו אמורה רכבת אחרת להיכנס אליו על פי לוח הזמנים התפעולי.
במצב זה על פקד הקו הרלוונטי להנחות את האתת,לתעדף ולקחת החלטה לפתרון הקונפליקט ועל האתת לבצע את ההנחיה ולהוריד אותה לשטח לרמת הביצוע, הפתרון שהפקד מנחה את האתת יכול להיות מהמקרים הבאים:
עיכוב הרכבת המאחרת לפני כניסתה לקטע בו קיים קונפליקט עד ליציאת הרכבת השנייה ממנו ובכך למנוע מהרכבת השנייה לאחר.
עיכוב הרכבת השנייה לפני כניסתה לקטע בו קיים קונפליקט עד ליציאת הרכבת המאחרת ממנו ובכך למנוע את הגדלת האיחור של הרכבת הראשונה.
עצירת הרכבת המאחרת בתחנה לפני הקטע בו קיים קונפליקט וביטולה או איחודה עם רכבת מאוחרת יותר.
הפתרון צריך להביא בחשבון את ההשפעות של האיחורים על קטעי מסילה אחרים בהמשך דרכן של הרכבות בהם עשויים להיווצר קונפליקטים נוספים וכן את ההשפעה על רכבות מאוחרות יותר באותו יום המשתמשות באותו הציוד של הרכבת המאחרת.
הקונפליקט נעשה מורכב במיוחד באזורים שבהם ישנה מסילה בודדת מכיוון שרכבת הנוסעת לכיוון מסוים מונעת לחלוטין את כניסתה של רכבת בכיוון הנגדי לאותו קטע מסילה.
מצב זה גורר תכופות לשרשרת עיכובים בלוח הזמנים לשני הכיוונים.
לכן, למרות העלות הגבוהה הכרוכה בכך, נעשה בשנים האחרונות מאמץ רב כדי להכפיל קטעי מסילה ברחבי הארץ ככל הניתן.
כיום כל המסילות המשמשות קווי נוסעים בישראל מוכפלות, למעט מסילת נען-בית שמש-ירושלים, באר שבע צפון-דימונה, באר יעקב-הראשונים, מסילת רחובות-פלשת (עבודות להכפלתה נמצאות בשלבי ביצוע על ידי רכבת ישראל ונתיבי ישראל) ומסילת העמק (אשר נבנתה כמסילה יחידה אך עם הכנה להכפלתה בעתיד).
כמו כן, כל המסילות החדשות הנבנות כיום (המסילה המזרחית החדשה, ומסילת 431) נבנות מראש ככפולות.
בעבר הפיקוד בוצע בתחנת הרכבת חיפה מרכז באמצעות כלי כתיבה (נייר, סרגל ועטים צבעוניים) והתקשורת עם האתתים נעשתה באמצעות רשת טלפונים.
האיתות בהתחלה היה מכני - מסוטים המופעלים באמצעות מנופים ידניים וסמפורים.
ליד כל נקודת איתות היה בניין איתות ובו אתת שביצע את הוראות הפיקוד ודיווח על איחורים או תקלות אחרות.
עם השנים הוחלפה שיטת האיתות לאיתות חשמלי באמצעות מנועים ומערכות ממסר ששלטו מרחוק על המסוטים ועל הסמפורים ומספר נקודות השליטה פחת בהדרגה.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נותרו 10 נקודות שליטה: אחת גדולה בתחנת הרכבת לוד ששלטה על רוב מרכז הארץ באמצעות מערכת איתות ממוחשבת ועוד 9 נקודות שליטה קטנות יותר בצפון ובדרום שהמשיכו לעבוד בשליטה חשמלית.
כמו כן הוחלפו הסמפורים בסימנורים.
החל מדצמבר 2008 עברו מערכות הפיקוד והשליטה בשלמותן למתקן משוא"ה הנמצא בתחנת הרכבת חוף הכרמל.
מערכת הפיקוד הפכה לממוחשבת וכל בניית סדר פעולות האיתות וניהול הקונפליקטים ופתרונם נעשה באמצעותה.
מערכת השליטה מוחשבה כולה גם כן וכל פעולות האיתות נעשות באמצעות מחשבים ממרכז השליטה במשוא"ה.
המערכת מאפשרת בזמן אמת לעקוב אחרי תנועת הרכבות בפועל ולזהות איחורים והיווצרות של קונפליקטים במהירות.
המערכת שולטת בפועל על כל מערכת האיתות מנהריה ועד לדימונה, למעט מערכות האיתות של מגרשי העריכה בתחנת הרכבת חיפה מזרח ובנמל אשדוד (תחנת הרכבת אשדוד מיון) ומסילות הגישה לנמלי חיפה ואשדוד.
מערכות אלו נשלטות על ידי תחנות איתות מקומיות, שכן רוב העבודה הנעשית בהן היא של עריכת רכבות שמצד אחד כרוכה בפעולות איתות מרובות ומצד שני חסרת השפעה לחלוטין על תפעול הרכבות מחוץ למגרשי העריכה.
השליטה על תפעול הרכבות מדרום לדימונה מתבצעת מתחנת איתות במסוף המטענים של מישור צפע.
רכבת ישראל מפעילה חמישה מוסכים גדולים:
בחיפה (בסמוך לתחנת הרכבת חיפה מזרח)
במפרץ חיפה ("סדנאות הקישון", מצפון לתחנת חוצות המפרץ)
בלוד (בסמוך לתחנת הרכבת לוד)
בסמוך לתחנת הרכבת אשקלון הוקם על ידי חברת סימנס מוסך קרונועים חשמליים חדיש, בנייתו הסתיימה בשנת 2022.
במתחם תחנת הרכבת באר שבע צפון - מתחם תחזוקה ותפעול של רכבת ישראל בבאר שבע.
בדימונה (בסמוך לתחנת הרכבת דימונה).
בכפר ויתקין - תוכנית להקמת מתחם תחזוקה ומוסך לרכבות חשמליות
רג"מ - תוכנית דיור תחזוקה ותפעול רכבות אשר יספק מענה למחסור החמור הארצי בשטחי דיור ותחזוקה, הפרויקט יוקם באזור בין רמלה, לוד וגזר
במוסכים נעשים כל הטיפולים הדרושים להשמשת הציוד הנייד של רכבת ישראל, ובכלל זה קטרים, קרונות וקרונועים.
המוסך בדימונה מטפל בעיקר בציוד המשמש רכבות משא.
מפגשי כביש מסילה הם מעברים של כלי רכב, הולכי רגל או של שניהם באופן ישיר עם מסילת הרכבת.
במפגשים הללו מתרחשות לעיתים תאונות (המפורסמת שבהם היא אסון הבונים) ולכן רכבת ישראל פועלת לביטול והחלפתם בהפרדה מפלסית באמצעות גשר או מנהרה.
"תפסו את המרגל" הוא שמו של תסכית רדיו שנכתב על ידי חנוך לוין בספטמבר 1967. באותה שנה נשלח התסכית לתחרות תסכיתים בקול ישראל.
התסכית זכה בפרס הראשון בתחרות ושודר מספר פעמים בהמשך בבימויו של דוד לוין.
התסכית תורגם לאנגלית תחת השם "Catch the spy" וזכה בשנת 1969 בפרס הראשון בתחרות תסכיתי רדיו באיטליה.
התסכית פורסם בכתב במסגרת ספר הלקט של חנוך לוין שפורסם בשנת 2003, אחרי מותו של לוין, "אחרון".
התסכית הוא הומוריסטי אך מכיל ביקורת ברורה על הנטייה להוציא דברים מפרופורציה בשם הלאומיות, ועל הקלות שבה ניתן לשלהב המונים כנגד אלו שאינם עונים על התבנית הלאומית המצופה מהם.
העלילה מתרחשת במדינה דמיונית בשם זיזימאמא.
מורה בבית ספר יסודי רוצה להראות לתלמידיה את פועלו של המשורר הלאומי של אותה המדינה, הוא המשורר שעל ברכי שיריו חונכו הילדים.
כדוגמה לאחד שיריו מובא "שיר האביב", שיר טבע פשוט שהמשורר כתב על טיול אישי שלו שערך באביב ובאופן אירוני וחסר כל קשר למציאות מוצג על ידי המורה כשיר "המתאר את ההיסטוריה הארוכה של עמנו הקטן".
בוקר אחד המורה מתפרצת בנימוס לביתו של המשורר הלאומי ומבקשת ממנו להכניס לחדרו 550 תלמידים על מנת שאלו יוכלו לצפות בעבודתו של המשורר הלאומי וללמוד.
המשורר כמובן מנסה לדחות אותה בנימוס, אך בסוף נשבר ומאשר לה להכניס את התלמידים לחדרו.
התלמידים המנומסים נכנסים לחדרו ובמשך שעתיים מתבוננים ללא ניע במשורר, כשרק המורה "מפרשנת" את מעשיו בקול רם.
הנוכחות של התלמידים מפריעה למשורר ומונעת ממנו לכתוב ולו מילה אחת במשך כל אותו פרק הזמן.
לאחר שעתיים מתפתחת שיחת תוכחה בין המורה למשורר על כך שאינו כותב דבר וכל מה שהוא עושה זה לחשוב, והמורה מגדילה לעשות ואף גוערת בו על כך שבתור משורר לאומי יש לו גם אחריות.
בניסיון להציל את המצב היא מציעה לו עזרה בכתיבת שירו ועל אף מחאותיו של המשורר היא מבקשת מהילדים להציע הצעות.
כל ההצעות נדחות על ידי המשורר והמורה שוב גוערת בו על כך שאינו מתפקד בתור משורר לאומי.
המשורר מנסה להתגונן אך הוויכוח מתדרדר והמורה משלהבת את הילדים כנגדו בטענות שונות שלכאורה מוכיחות שאינו משורר לאומי של ממש.
התלמידים המשולהבים מחליטים בסופו של דבר שמדובר במרגל ורודפים אחריו עד ליער, שם המשורר מטפס על עץ שהילדים מבעירים.
ב-1978 יצר הבמאי דן וולמן את הסרט הקצר "המשורר הלאומי" המבוסס על תסכית הרדיו.
בסרט משתתפים רפאל קלצ'קין ורבקה גור.
בדצמבר 2011 העלה תיאטרון קרוב הצגת קריאה על פי התסכית.
תפלת שתן כלייתית היא סוג של תפלת השתן, בה ייצור ההורמון ואזופרסין תקין (בשונה מתפלת שתן מרכזית), אולם יש בעיה בתגובה להורמון זה בכליות או אף מחסור בתגובה.
מחלה זו יכולה להיות מולדת או נרכשת.
במצב זה יש מוטציה באחד או יותר מהגורמים האחראיים לתגובה להורמון ואזופרסין, כך למשל:
מוטציה בקולטן V2, אשר ההורמון ואזופרסין נקשר אליו בכליה (מועבר במרבית המקרים בתורשה x-linked ובא לידי ביטוי בעיקר בזכרים): במקרים כאלו ניתן לראות לאחר הלידה כי התינוק מאופיין בהשתנה מרובה (פוליאוריה) יחד עם אפיזודות של התייבשות קשה.
מוטציה בתעלות המים מסוג aqua porin 2, לרוב מועבר בתורשה שאיננה x-linked.
פגיעה בחלבונים הנמצאים בזרוע העולה העבה של לולאת הנלה- חלבונים אלו חשובים לייצור סביבה היפראוסמוטית.
פגיעה בהם תגרום להשתנה מרובה והפרעה בתגובה להורמון ואזופרסין.
לרוב פגיעה כזו לא תביא להיווצרות של סוכרת תפלה קשה.
סוכרת נפרוגנית נרכשת נוצרת ממתן של תרופות או מצבים שונים כגון:
מתן ליתיום - ליתיום בצורתו הטוקסית עלול לגרום להפרעה בייצור של קולטן V2 או הפרעה בביטוי של תעלות מסוג aqua porin 2. לכן חולים אשר מקבלים ליתיום נמצאים בניטור סדיר של רמת הנתרן בדם ושל רמת הליתיום בדם על מנת שלא יעלה מעבר לגבול הטוקסי.
תרופות אנטי-ויראליות, לטיפול בחולי איידס כגון צידופוביר.
היפרקלצמיה כרונית (יתר סידן בדם) - למשל, במצבים של פעילות יתר של בלוטת ה-PTH (היפר-פרה-תירואידיזם ראשוני).
אחד הסממנים הוא ריכוז יתר של הפלסמה (היפר-אוסמולליות) והתייבשות (סיבוך של יתר פעילות בלוטת ה-PTH).
היפוקלמיה - (תת אשלגן בדם): גורמת להפרעה של האבובית המרוחקת בכליה להגיב להורמון ואזופרסין.
יכול להיווצר כתוצאה ממתן תרופות הגורמות לאיבוד אשלגן או למשל כתוצאה ממחלת היפר-אלדוסטרוניזם (יתר הפרשה של אלדוסטרון).
מחלות - לדוגמה, אנמיה חרמשית, עמילואידוזיס, תסמונת סיוגרן, או מחלות דלקתיות הכוללות הסננה של תאי דלקת בטובולים.
אבחנה מבדלת בין תפלת שתן מרכזית לבין כלייתית
תפלת שתן כלייתית אינה כרוכה בבעיה בייצור ההורמון ואזופרסין אלא בעיה בתגובתיות אליו.
לכן, על מנת לאבחן מאיזו מחלה סובל החולה, האם מסוכרת תפלה מרכזית או סוכרת תפלה נפרוגנית, יש להזריק את ההורמון הסינתטי DDAVP הנקרא גם "דסמופרסין" אשר מחקה את פעילותו של ההורמון האנדוגני ואזופרסין.
אצל חולה בסוכרת תפלה מרכזית, הזרקת ההורמון תביא לתגובה, ואולם אצל חולה בסוכרת תפלה נפרוגנית, לא תהא תגובה היות שהקולטנים אינם מגיבים להורמון זה (כתוצאה מפגם או מוטציה כאמור לעיל).
במצבים בהם האדם סובל מסוכרת תפלה מרכזית מוחלטת, אמנם תהיה תגובה להזרקת ההורמון הסינתטי אולם תגובה זו תהא פחות אופטימלית מאשר אצל אדם בריא.
לכן, קשה להבדיל בין מצב בו האדם סובל מסוכרת תפלה מרכזית מוחלטת, לבין מצב בו האדם סובל מסוכרת תפלה נפרוגנית חלקית.
בעיקר ניתן למדוד את רמות ההורמון בפלסמה, אם רמות אלו גבוהות סביר להניח כי המחלה היא נפרוגנית ולא מרכזית.
מאחר שהזרקה או מתן ההורמון DDAVP אינה רלוונטית לחולים בסוכרת תפלה נפרוגנית, יש לטפל במשתנים מקבוצת התיאזידים.
משתנים אלו גורמים להקטנת נפח הנוזלים בגוף, והגברת ספיחת המים באזור האבובית המקורבת, כך שבסופו של דבר יגיעו פחות נוזלים לאבובית המאספת, שם קיימת עיקר הבעיה אצל חולים אלו.
בנוסף, קיימת סברה לפיה התאיזידים יכולים להגביר את הביטוי של תעלות aqua porin 2. ניתן לתת יחד עם תיאזיד חומרים נוספים כגון סולפניל אוריאה, קרבמזפין (טגרטול) או קלופבירט אשר מגדילים את שיפור התגובה הכלייתית להורמון ואזופרסין.
תפקודי כבד, שכוללים בין היתר אנזימי כבד, הם קבוצה של בדיקות מעבדה ביוכימיות שמטרתן לתת תמונה על תפקוד הכבד.
רוב הבדיקות פשוטות וזמינות במרבית המעבדות.
מאפשרות סריקה רגישה ולעיתים ערכיהן מהווים עדות יחידה למחלת כבד.
משמשות אמצעי מעקב אחר יעילות טיפול במחלות כבד.
מסייעות בהערכתו של הרופא באשר להתפתחות המחלה.
סגוליות (באנגלית Specificity) מוגבלת: כך שגם הפרעות שלא קשורות לכבד עשויות להתבטא כחריגה בערכי הבדיקה.
רגישות (באנגלית Sensitivity) מוגבלת: כך שאדם יכול לסבול ממחלת כבד אך מבחני המעבדה שלו יהיו תקינים.
סוגי בדיקות מעבדה של הכבד
כיוון שהמדדים הקשורים למחלות רבים נהוג לחלקם למספר קבוצות:
מדדים לכושר הייצור של הכבד.
מדדים לטרנספורט של אניונים אורגניים.
מדדים ליכולת המטבולית של הכבד.
טרנסאמינזות - אנזימים תוך תאיים המשחלפים קבוצה אמינית בין חומצת אמינו לחומצת קטו.
בנמק של תאי כבד משתחררות טרנסאמינזות אל הדם ואלו ניתנות לגילוי בבדיקה.
(Aspartate aminotransterrase (AST - מצוי ב: כבד, לב, שלד, כליה, מוח, לבלב, ריאות ותאי דם לבנים.
(Alanine aminotransterrase (ALT - מצוי בעיקר בכבד ולכן מהווה מדד ספציפי יותר מ-AST לנמק כבדי.
הערכים הנורמליים בבדיקה הם כ-30 יחידות בינ"ל לליטר.
לרוב אין מתאם בין רמת הטרנסאמינזות בדם למידת הנזק הכבדי.
רמה גבוהה בסדר גודל של מאות יחידות של טרנסאמינזות בדם מופיעה במצבים: דלקת כבד, שחמת הכבד, איסכמיה של הכבד, גרורות, מחלות זיהומיות, מחלות גרנולומטוטיות, שינוי שומני בכבד, מחלות מטבוליות ואלכוהוליזם.
רמה גבוהה בסדר גודל של אלפי יחידות של טרנסאמינזות בדם מופיעה במצבים: דלקת כבד טוקסית או תרופתית, דלקת כבד ויראלית אקוטית וגודש של הכבד שנובע מאי-ספיקת לב.
אצל חולים במחלת כבד אלכוהולית הסובלים מהפטיטיס אלכוהולי היחס גדול מ-2, וזאת בשל עליה מתונה ב-ALT (בשל השפעת האלכוהול שמפחיתה את כמות ה-Pyridoxyl 5 phosphate המהווה חומר גלם בייצור ALT) יחד עם עליה ניכרת ב-AST.
במחלת כבד שומני לרוב ה-ALT גבוה מ-AST.
LDH - אנזים שמצוי ברקמות רבות, הוא פחות רגיש מהטרנסאמינזות.
נוטה לעלות במיוחד בעת חדירת גרורות לכבד.
(Alkaline Phosphatase (ALP - קבוצת אנזימים שמבצעת הידרוליזה ב-pH בסיסי.
אנזימים אלה נמצאים ב: כבד, עצמות, מעי, שליה, כליה וכדוריות לבנות.
נוכחות אנזימים אלה בדם מקורה בכבד ובעצמות.
מצבים בהם רמתם בדם עולה כוללים:
מצבים פיזיולוגיים: בטרימסטר השלישי של ההריון (ממקור שלייתי) ובילדים (ממקור של עצמות, בשל תהליכי בניית עצמות).
מחלות בהם יש ייצור מוגבר: מצבי כולסטאזיס, סרטן בתאי הכבד, גרנולומות ומורסה בכבד.
(Gamma Glutamyl Transpeptidase (GGT - אנזים שנמצא ב: כבד, כליה, לבלב, טחול, לב ומח, ובניגוד ל-ALP לא נמצא בעצמות.
רמתו בדם עולה באותם מצבים שתוארו בעליה של ALP.
יתרונו של ה-GGT בכך שהוא יכול להעיד כי מקור העלייה ב-ALP הוא בכבד ולא בעצמות.
תרופות כמו ברביטורטים, פניטואין ואלכוהול גורמים לעליה ביצור GGT.
עם זאת, עליה ב-GGT לא מצביעה בהכרח על מחלת כבד.
מדדים לכושר הייצור של הכבד
הכבד מסנתז את חלבוני הדם: אלבומין, פיברינוגן, גורמי קרישה ואת מרבית האלפא ובטא גלובולין.
אלבומין וגורמי קרישה מהווים מדד עיקרי לכושר הייצור של הכבד.
אלבומין - חלבון המיוצר רק על ידי הכבד (באדם בוגר נוצרים כ-12 גרם ביום).
לכבד יכולת להכפיל את קצב היצור.
קצב היצור מותנה בתזונה, בתהליכים דלקתיים, בהורמונים ובגורמים נוספים.
אלכוהול ופקטורי דלקת מדכאים ייצור אלבומין, רמת אלבומין עשויה לרדת גם בשל איבוד מהכליה או בשל צבירת מים בגוף.
לפיכך רמת אלבומין נמוכה אינה ספציפית למחלת כבד.
תפקודי קרישה - בתהליך הקרישה משתתפים 13 גורמי קרישה מהם 5 מיוצרים בכבד (אלו כוללים את פקטורי הקרישה מס'- 2,5,7,9,10 ופיברינוגן), מרביתם נבדקים בבדיקת (Prothrombine Time (PT ולכן היא מהווה מדד טוב ליכולת הסינתטית של הכבד.
מדד זה יכול גם לנבא את חומרת המחלה.
עם זאת יש לזכור שהתארכות PT עשויה לנבוע גם בשל חסר בוויטמין K.
גורם 5 ופיברינוגן לא קשורים לוויטמין K לכן בדיקתם מהווה מדד מהימן לכושר הייצור של הכבד.
התארכות PT יכולה להיות גם קשורה במצבים של ניצול יתר של גורמי קרישה כמו DIC.
האנזים/חלבון שנבדק משמעות ערכי בדיקה טווחי הבדיקה אלבומין אלבומין הוא חלבון שמייצר הכבד.
הוא מרכיב מרכזי מבדיקת חלבונים בדם (total protein) כאשר המרכיב הנוסף הוא גלובולין.
רמות אלבומין יורדות במקרה של מחלת כבד כרונית, כגון שחמת.
רמות האלבומין יורדות גם אם קיימת תסמונת נפרוטית- כאשר החלבון אובד בכליה.
תזונה ירודה או מצבים בהם יש פירוק חלבונים מואץ בגוף מביאים גם הם להיפו-אלבומינמיה.
זמן מחצית החיים של אלבומין הוא כעשרים יום.
באופן כללי אלבומין לא נחשב כמרקר יעיל לבחינת תפקודי כבד סינתטיים.
מקובל לבחון פקטורי קרישה, אשר גם הם מיוצרים בכבד, כמדד רגיש יותר לכך.
3.5-5 גרם לדציליטר אלנין טרנסאמינאז- ALT אלנין טרנסאמינאז הוא אנזים הקיים בתאי כבד (הפטוציטים).
כאשר תאי הכבד נפגעים, האנזים דולף החוצה לדם, ולכן בדיקות דם עם רמה גבוהה שלו יצביעו על נזק לתאי הכבד.
ALT עולה באופן דרמטי בנזק חריף לכבד, כגון הפטיטיס ויראלי או הרעלת אקמול.
9-60 IU/L אספרטט טרנסאמינאז- AST אספרטט טרנסאמינאז דומה ל־ALT בכך שהוא מקושר לנזק לתאי הכבד.
הוא עולה בנזק חריף לכבד, אולם הוא קיים גם בתאי דם אדומים, בשריר הלב ובשריר השלד, ולכן הוא אינו ספציפי לכבד.
בחינת היחס בין ALT לבין AST מועילה לעיתים בהערכת הסיבה למחלת הכבד.
יש לזכור כי רמות גבוהות כשלעצמן של AST לא מצביעות בהכרח על פגיעה בכבד.
10-40 IU/L אלקלין פוספטז- ALP אלקלין פוספטז הוא אנזים בתאים המקיפים את צינורות המרה שבכבד.
ALP יעלה כאשר יש בעיה במרה עצמה, למשל, חסימה בצינור המרה, מחלה חסימתית של המרה התוך כבדית ועוד.
ALP קיים גם בעצם ובשיליה, ולכן הוא גבוה אצל ילדים מתבגרים (בגלל תהליך הרמודולציה של העצם), וכן אצל מבוגרים אשר חולים במחלת פאג'ט.
30-120 IU/L גמא גלוטמיל טרנספפטידאז GGT אף על פי שמדובר במרקר ספציפי יותר מ־ALP לבעיות כולסטאטיות (הקשורות למערכת המרה) בכבד, האנזים GGT יכול לעלות גם אם קיים נזק נמוך, סאב קליני, לכבד.
אנזים זה יכול להועיל באבחון הסיבה לעליה מבודדת של ALP 0-51 IU/L בילירובין כללי (TOTAL bilirubin) בילירובין הוא תוצר של מולקולת הם (חלק מהמוגלובין).
הוא עושה זאת במנגנון הבא: בילירובין נלקח להפטוציטים (תאי כבד), עובר קוניוגאציה (הופך למסיס) ומופרש לצינור המרה, שמפריש את הבילירובין המסיס למעיים.
עליה ברמות הבילירובין הכלליות גורמת לצהבת, ויכולה לציין בעיות אחדות.
האחת - בעיה פרה-הפטית, למשל, עליה ביצור של בילירובין, דימום פנימי ואנמיה המוליטית הגורמת לייצור מוגבר של המוגלובין וכתוצאה מכך - של בילירובין.
השנייה - בעיה הפטית (כבדית), למשל, בעיות בכבד עצמו המתבטאות במטבוליזם מופחת של בילירובין בין אם קוניוגאציה מופחתת של בילירובין, הפרשה מופחתת של בילירובין למעיים ועוד, לרבות הפטיטיס ויראלית או שחמת אשר יכולות לגרום לכך.
הסיבה השלישית היא סיבה פוסט-הפטית: למשל, חסימה בצינור המרה.
אם רמות הבילירובין הישיר הן אלו שעולות, הרי שהכבד מבצע צימוד של הבילירובין באופן נורמלי, אך לא מסוגל להפריש את הבילירובין, ויש לבחון מחלות כגון תסמונת דובין ג'ונסון, חסימה של צינורות המרה על ידי אבנים או לבחון ממאירויות שעלולות לגרום לכך.
תפעול מחשב במתגים וסריקה היא שיטה לתפעול מחשב אישי הנגישה לאנשים עם לקות תנועה חמורה.
שיטה זו מאפשרת לאנשים שיכולים להפיק רק תנועות בודדות או אפילו תנועה בודדת, כמו הרמת גבות בלבד, לתפעל מחשב אישי.
בשיטה זו, המחשב מציג בזו אחר זו את הפקודות שהמשתמש יכול לתת לו וכשהמחשב מגיע להצגת הפקודה שהמשתמש מעוניין לבחור בה, המשתמש בוחר בה בהפעלת מתג.
ביחס למרבית שיטות הנגשת המחשב האחרות, שיטה זו איטית ודורשת מאמץ מנטלי רב.
על כן היא בשימוש בעיקר על ידי מי שלקותו כה חמורה עד ששיטות נגישות אחרות אינן יעילות עבורו.
הדרך הנוחה ביותר לתפעל מחשב היא בעזרת מקלדת מחשב רגילה ועכבר מחשב רגיל (או משטח נגיעה רגיל) ולהשתמש בעזרים אלה באופן בו מרבית האוכלוסייה משתמשת בהם.
דרך תפעול זו תואמת את האופן בו תוכננו המחשבים והתוכנות ולכן היא מהירה יותר, דורשת פחות מאמץ גופני ומנטלי וגוררת פחות שגיאות תפעול.
מעבר לזאת, קל יותר לתפעל את המחשב עם מקלדת ועכבר רגילים משום שכמעט כל מחשב מצויד בהם, משום שהידע לתפעול תקלות בהם הוא ידע נפוץ ומשום ששימוש בציוד המקובל נותן לאדם בעל הלקות תחושת שוויון לשאר משתמשי המחשבים.
על כן, אדם שלקותו לא מפריעה לו באופן משמעותי לתפעל מחשבים חסרי אמצעי נגישות (לדוגמה, אדם עם תשע אצבעות) יעדיף על פי רוב לתפעל מחשבים באופן בו מרבית האוכלוסייה מתפעלת אותם.
ככל שלקותו של אדם מפריעה לו יותר בתפעול מחשבים, כך תגבר הנטייה לשנות את האופן בו הוא מתפעל אותם.
שינוי זה יכול להיות שינוי בחומרה (כגון מעבר למקלדת ארגונומית), שינוי בתוכנה (כגון התקנה של תוכנת תמליל אוטומטי או שינוי בשיטת התפעול של התוכנה והחומרה המקובלות (כגון שימוש במקל הקלדה או הקלדה בעזרת אצבעות הרגליים).
תפעול מחשב במתגים וסריקה הוא שינוי דרסטי בדרך תפעול המחשב שמומלץ רק עבור מי שלא מתאימים לו פתרונות כגון הפתרונות הבאים:
תפעול מחשב במקלדת בלבד בלא עכבר
עכבר חלופי (עכבר בעל צורה שקל יותר לאחוז)
תחליף עכבר עם או בלי צירוף מקלדת וירטואלית
מצלמת מעקב אחר תנועת איבר בגוף כגון אחר תנועת העיניים
מחזיר קרינה תת-אדומה על המצח ושער תת-אדום ליד או על מסך המחשב
ישנן גם שיטות נגישות מחשב עבור אנשים שלקותם אינה מאפשרת להם אפילו תפעול מחשב במתגים וסריקה.
אחת מהן היא תפעול מחשב במתגים וקוד מורס – שיטה הדורשת מאמץ מנטלי רב יותר מהסריקה והיא גם איטית יותר.
היא מצויה בשימוש במקרים נדירים או כהשלמה לתפעול מחשב במתגים וסריקה עבור מי שמעוניין לפסוח בין שתי השיטות.
שיטה אחרת היא שימוש בממשק מחשב-מוח או ממשק מחשב-עצב – שיטה שנכון לשנת 2010 עדיין מצויה בשלבי ניסויי, היא גורמת לשגיאות תפעול רבות ודורשת הרבה פעמים ניתוח להשתלת אנטנות EEG.
השיטה לתפעול מחשב במתגים וסריקה היא שיכלול של השיטה לתפעול מחשב באמצעות עכבר מחשב בלבד, עבור מי שאינו יכול לעשות תנועות שמדמות צידוד של עכבר אך יכול לעשות תנועות, או אפילו תנועה בודדת שיכולה לדמות לחיצה על כפתור העכבר.
בשיטה זו, המחשב מניע את הסמן על פי סדר קבוע מראש וכאשר הסמן מגיע אל הצלמית או הלחיץ שהמשתמש מעוניין ללחוץ עליו, המשתמש מפעיל מתג המדמה לחיצה על לכפתור העכבר.
כאשר מעוניינים לחבר תמליל בשיטה זו עושים זאת בעזרת מקלדת מסך וירטואלית והסמן זז על פי סדר קבוע בין הקלידים של מקלדת זו.
מתגי לחיצה - המתגים יכולים להיות לחצנים בגדלים שונים שמוצמדים, כל אחד מהם בנפרד, לאחד מאברי הגוף הבודדים שהמשתמש יכול להניע.
הם יכולים להיות דומים באופן הפעלתם לקליד של מקלדת מחשב או שהם עשויים לדרוש מגע קל בהרבה מזה שדורש קליד במקלדת לשם הפעלה.
חלק מהמתגים האלה מאפשרים לחיצה כפולה מהירה כמו על כפתור העכבר, אך משתמשים עם תועה מסורבלת עשויים שלא להצליח לבצע לחיצה כפולה כזו.
מתגי קרבה - מתגים שדי לקרב קטע מהעור אליהם כדי להפעילם ואין צורך ביצירת מגע של ממש אתם.
חלק מהם דורשים קרבה של מילימטר או חצי מילימטר מהעור כדי לפעול ואחרים עשויים לפעול אפילו ממרחק רב יותר.
מתגי מתיחה – מתג המוצמד לקטע מהעור בפלסטר ומופעל כשהעור נמתח.
מתג כזה מאפשר לתפעל את המחשב, למשל, בתנועת הרמת הגבות.
קשית "Sip-and-puff " - קשית עם חיישן שמבדיל בין שאיפת אוויר לבין נשיפת אוויר – דימוי לשני מתגים, או חיישן שמבדיל בין שאיפה קצרה, שאיפה ארוכה, נשיפה קצרה ונשיפה ארוכה – דימוי לארבעה מתגים.
(המילים Sip-and-puff בסלנג אמריקני מקבילות למילים "שְלוּק" ו-"פוּ" בסלנג ישראלי).
אצל רבים מהאנשים המתפעלים מחשב בעזרת מתגים וסריקה, המחשב מורכב על כנה המקובעת לכיסא גלגלים ממונע ואותם מתגים המסייעים לתפעל את המחשב, מסייעים לתפעל גם את כיסא הגלגלים.
בנוסף, אצל אנשים אלה המחשב מפעיל על פי רוב טכנולוגיה מסייעת מתחומים שונים כגון תקשורת תומכת וחליפית ושלט רחוק המסייע בפתיחת חלונות והדלקת מנורות.
תפעול מחשב במתגים וסריקה מקובל עבור מי שיכול להפעיל מתג בודד עד ארבעה מתגים ולפעמים שישה מתגים.
ככל שאדם יכול להפעיל יותר מתגים כך שיטת הסריקה שאפשר להתאים לו היא משוכללת ומהירה יותר.
מי שיכול להפעיל יותר מארבעה או שישה מתגים אינו זקוק לסריקה כלל.
מקרה הגבול הוא שישה מתגים משום ששישה מתגים יכולים לדמות את פעולתו של ג'ויסטיק (ימינה, שמאלה, למעלה, למטה, כפתור לחיצה ימני וכפתור לחיצה שמאלי) וכך לחסוך את הצורך בסריקה.
סריקה רדיאלית – מהנקודה שבמרכז המסך נמתח קו ישר ודק עד לנקודה המקיפה את קצה המסך עם כיוון השעון.
תנועה זו נותנת למרקע המחשב מראה של מרקע מידע של רדאר.
כאשר המשתמש מפעיל את המתג, הדבר מדמה לחיצה על הצלמית או הקליד שהקו חוצה באותו רגע.
סריקה סדורה – הסמן נע בין הצלמיות שעל שולחן העבודה לפי סדרן, כשהמשתמש מפעיל את המתג, נלחצת הצלמית שהסמן מורה עליה ונפתח חלון של התוכנה שהצלמית קשורה בה.
מרגע זה הסמן מתחיל לעבור בין הלחיצים השונים שבחלון של אותה תוכנה והפעלת המתג מדמה לחיצה על הלחיץ שהסמן מורה עליו באותו רגע.
חזרה אל שולחן העבודה או מעבר מחלון לחלון נעשים כאשר המשתמש נמנע מלהפעיל את המתג למשך שניים או שלושה מחזורים שבהם הסמן חולף על פני כל הלחיצים.
שיטה זו איטית מאוד ודורשת ריכוז רב.
על כן היא לא מקובלת במיוחד.
סריקה הפוכה – מצב בו הפעלת המתג אינה מדמה הפעלה של כפתור העכבר אלא דווקא הפסקת ההפעלה מדמה פעולה זו.