tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-12 באוקטובר, בקרב בפנסקוהו בורו, הוא השמיד את הצבא הקתולי באזור בפיקודו של אולדרז'יך השני מרוז'מברקה.
הלה נאלץ לחתום על הסכם שביתת-נשק ב-18 בנובמבר.
צבאו של ז'יז'קה הרס סממנים קתוליים והעלה על המוקד כמרים נאמנים לרומא בכל מקום אותו כבש.
לאחר מסע כיבושים נוסף, החל ז'יז'קה ב-14 בפברואר 1421 במצור על פלזן, שהסתיים ללא הכרעה כעבור חודש.
ב-16 במרץ, יום ראשון של הדקלים, הוא כבש את העיר כומוטוב וטבח 2,400 מתושביה.
ב-1 באפריל כבש את ברון, בה שרף ארבעים כמרים בכיכר העיר.
בסוף אפריל יצא למסע במוראביה, וכבש חמש עיירות בה עד לאמצע מאי.
מספר ימים לאחר מכן פשט על ליטומיירז'יצה.
בסמוך לעיר הייתה גבעה ועליה שרידי מצודה ישנה של המסדר הטבטוני.
ז'יז'קה קרא לה קאליך ("גביע"), והורה לבנות במקום טירה לשימושו.
הוא הכריז כי מעתה הוא "יאן ז'יז'קה מטרוצנוב וקאליך".
בניית קאליך הסתיימה ב-1423. בראשית יוני, בעת המצור על טירת ראבי, פגע חץ בעינו הבריאה והוא התעוור כליל.
עם זאת, הוא לא חדל מלשמש כמצביא.
ב-23 באוגוסט 1421 הכריז האפיפיור על מסע צלב בוהמי שני.
לא מצוין כי ז'יז'קה השתתף בקרבות הראשונים; הרשומות מוסרות כי פנה דווקא להילחם בכת הרפורמיסטית של האדמיטים, שדגלה בשוויון כלכלי ובחופש מיני ותקפה קתולים והוסיטים גם יחד.
ב-14 באוקטובר הוא הטיל מצור על מעוזם המבוצר באי בנהר הנז'ארקה .
לאחר שבוע של לחימה קשה, נכנעו הניצולים המעטים ונשרפו חיים על ידו.
ב-1 בדצמבר הוא הגיע לפראג ונטל את הפיקוד על המערכה נגד זיגמונד.
בשלב זה הוא כבר ערך שינויים נוספים בצבא ההוסיטי, וצייד רבים מחייליו בנשק אבק-שרפה אישי, כגון תותחים נישאים ואקדחים.
שני הצדדים - כ-18,000 הוסיטים ו-50,000 קתולים - התנגשו סמוך לקוטנה הורה ב-21 בדצמבר; זיגמונד הצליח לכתר את ז'יז'קה וזה הורה לאנשיו ליצור טור של קרונות ולפלס נתיב נסיגה.
תוך שהם מפעילים את כל קניהם, הבקיעו ההוסיטים את המערך הקתולי ונסוגו.
ז'יז'קה התארגן מחדש ואסף תגבורות, ותקף שוב ב-6 בינואר 1422. הצלבנים לא היו מוכנים, ויחידותיהם היו פרושות על פני שטח נרחב.
זיגמונד הורה על נסיגה, וכוחותיו ספגו תבוסה מכרעת.
מסע הצלב השני נחל כישלון חרוץ.
רק ב-1427 ניסה האפיפיור שוב לחסל את הכופרים הבוהמים.
לאחר מכן היה ז'יז'קה בין מנהיגי ההוסיטים שתמכו בהמלכתו של זיגימנטס קוריבוט מליטא כמלך בוהמיה כמשקל-נגד לתביעתו של זיגמונד.
באביב 1422 הוא שוב ניהל מלחמה מוצלחת עם בית רוז'מברקה.
בסוף 1422 ובראשית 1423, בהיעדר אויב חיצוני, צפו המתחים הפנימיים בין הפלגים ההוסיטיים השונים.
ז'יז'קה נקלע למחלוקת עם הבישוף התבורי מיקולאש, שראה בו אדם קנאי מדי.
הוא עזב את תבור ונסע למזרח בוהמיה, שם חבר לזרם האורביטי (על שם הר חורב) בהנהגת איש הדת אמברוז' מהראדץ.
האיחוד החדש, שנקרא בתחילה 'איחוד תבור זוטא' כדי להבדילו מהסיעה התבורית העיקרית, הוכרז ב-8 במרץ 1423. רבים מחייליו הלכו בעקבותיו.
הם שימשו בסיס לצבא חדש, עמו יצא ז'יז'קה להמשיך בחיסול הכיסים הקתוליים בבוהמיה.
בסוף אפריל ריסק ז'יז'קה את כוחותיו של צ'נק מוארטנברג, הוסיטי לשעבר שנעשה לתומך בזיגמונד.
האוטרקוויסטים השמרנים בפראג חששו מהתעצמות הזרמים הקיצוניים ומקנאותו של ז'יז'קה.
ב-4 באוגוסט, לראשונה בתולדות תנועתם, התנגשו שני פלגים הוסיטיים שונים בשדה הקרב, סמוך לסטראכוב דבור.
ז'יז'קה הביס את האוטרקוויסטים, בפיקוד בעל-בריתו לשעבר דיביש ממילטינקה.
בתגובה, כרתו הללו הסכם פשרה עם הקתולים בבוהמיה ב-16 באוקטובר.
הברית החדשה כוונה נגד ז'יז'קה.
לאחר מספר קרבות, הנחיל להם המצביא העיוור מפלה ניצחת במאלשוב ב-7 ביוני 1424. ז'יז'קה עמד לעלות על פראג, אך משלחת של תאולוגים הוסיטיים בראשות יאן מרוקיצאני הצליחה לשכנע אותו לחדול ממסע המלחמה ולפנות כנגד הקתולים במוראביה תחת זאת.
הכוחות ההוסיטיים המאוחדים יצאו לקרב כעבור זמן קצר.
בעת שצר על העיר פרז'יביסלאב לקה ז'יז'קה במחלת הדבר שגרמה למותו ב-11 באוקטובר.
מקום פטירתו נקרא היום "שדה ז'יז'קה".
לפי פיוס השני, שחיבר היסטוריה של בוהמיה, המצביא הגוסס הורה לאנשיו לפשוט את העור מגווייתו ולהכין ממנו יריעה לתוף מלחמה.
הגוף הצבאי שעמד בראשו שינה את שמו ל"איחוד היתומים" לאחר מותו.
אנדרטאות לז'יז'קה פרושות בכל רחבי הרפובליקה הצ'כית.
יַאן זוֹמֵר הוא כדורגלן שווייצרי המשחק בעמדת השוער באינטר ובנבחרת שווייץ.
זומר התחיל את הקריירה שלו בגיל 8 בקבוצת הילדים של הרליברג, שנה לאחר מכן עבר לקונקורדיה בזל.
בשנת עבר לקבוצת הנוער של פ.צ.
בזל, ובשנת 2005 הוא עלה לקבוצת המילואים של המועדון ובמקביל שימש כשוער שלישי של הקבוצה הבוגרת.
בקיץ הוא הושאל לואדוץ על מנת לצבור ניסיון.
בוואדוץ היה שותף לעלייה של המועדון לליגה הראשונה עסקת הלוואתו הוארכה, שנמשכה עד לחודש ינואר 2009. ב-20 ביולי 2008 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי ואדוץ.
ב-7 בינואר 2009 הוא חזר לבזל עקב פציעתו של השוער פרנקו קוסטנסו.
ב-7 בפברואר 2009 הוא ערך הופעת הבכורה שלו בליגה נגד יאנג בויז ברן באותה עונה רשם 6 הופעות בליגה.
ב-16 ביוני 2009 הושאל לגראסהופרס ציריך בה הוא שיחק ב-33 משחקי ליגה.
בקיץ 2011 קוסטנסו סיים חוזה במועדון ושוחרר, וזומר הפך לשוער הראשון של הקבוצה.
ב-14 בספטמבר 2011 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות בניצחון 1–2 על אוצלול גאלאץ.
בסיום עונת הוא סייע למועדון לזכות בדאבל.
בעונת זומר היה שותף בכל משחקי הליגה וזכה עם המועדון באליפות, והיה שותף להעפלה לגמר הגביע השווייצרי ולעלייה לחצי גמר הליגה האירופית.
ב-10 במרץ 2014 חתם בקבוצה הגרמנית בורוסיה מנשנגלדבך לארבע שנים.
ב-19 בינואר 2023 חתם לשנתיים וחצי בבאיירן מינכן.
ב-7 באוגוסט 2023 חתם באינטר.
זומר היה פעיל בכל הנבחרות הצעירות של שווייץ.
ב-22 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הצעירה של שווייץ נגד בלגיה, במהלך המשחק הוחלף.
זומר היה עם הנבחרת באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 - 2011 שנערכה בדנמרק, ואף שימש כקפטן הנבחרת.
זומר עזר לנבחרת להגיע עד לגמר שם הפסידה שווייץ 0–2 לספרד ובסוף הטורניר נכלל זומר בנבחרת הטורניר.
ב-30 במאי 2012 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות נגד .
נכלל בסגל נבחרת שווייץ לטורניר מונדיאל 2022. נכלל בסגל נבחרת שווייץ ליורו 2024. לאחר הטורניר פרש מהנבחרת.
יאן זָ'בִּינסקי (בפולנית: Jan Żabiński; 8 באפריל 1897 – 26 ביולי 1974) ואשתו אנטונינה ז'בינסקי לבית ארדמן (בפולנית: Antonina Maria Żabińska, z d.
Erdman; 18 ביולי 1908 – 19 במרץ 1971) היו חסידי אומות העולם מהעיר ורשה שבפולין.
ז'בינסקי היה מנהל גן החיות של ורשה ומחבר עשרות ספרי מדע פופולרי.
עם הכיבוש הגרמני מונה על ידי הגרמנים למפקח על הגנים בעיר.
הוא הסתייע בכך כדי להיכנס לגטו ורשה וכך הציל עשרות יהודים מהגטו, בהם יהודים עמם היה בקשר לפני המלחמה, וסייע להם להסתתר מחוץ לו.
בין מקומות המסתור שהכין היו כלובי גן החיות וביתו הפרטי בתחומי גן החיות.
הוא השקיע בכך את כספו ובהמשך קיבל סיוע מהוועד היהודי בראשות אדולף ברמן.
ז'בינסקי היה פעיל בארמייה קריובה, ולאחר דיכוי מרד ורשה היה שבוי בגרמניה.
לאחר מכן, עד שחרור ורשה, המשיכה אשתו אנטונינה (Antonina), סופרת ידועה, להסתיר יהודים.
בנם של בני הזוג, רישארד, עזר בטיפול ביהודים שהסתתרו בבית המשפחה.ז'בינסקי הלך לעולמו בגיל שבעים ושבע.
אנטונינה הלכה לעולמה בגיל שישים ושתיים.
לאורך שנות המלחמה הצילו בני הזוג קרוב ל-300 יהודים.
מרביתם הסתתרו בבית לזמן קצר, אולם כמה מהם שהו עם המשפחה עד לסיום המלחמה.
יאן ואנטונינה ז'בינסקי קיבלו את אות חסיד אומות העולם מיד ושם ב-1965. ב-1968 ביקר יאן בישראל והשתתף בנטיעת עץ בשדרת חסידי אומות העולם ביד ושם.
בשנת 2007 פרסמה הסופרת דיאנה אקרמן את הספר "אשתו של שומר גן החיות" , ספר תיעודי המנציח את מעשי ההצלה שביצעו בני הזוג ז'בינסקי.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו השם (עשר שנים לאחר שפורסם) בכיכובם של ג'סיקה צ'סטיין (בתפקיד אנטונינה), יוהאן הלדנברג (בתפקיד יאן), דניאל בריהל ואחרים.
בשנת 2008 נפגש ישראל גל (פינצ'בסקי) עם ילדיהם של בני הזוג, ריש וטרזה, וביקש את רשותם להוציא לאור את הספר בעברית.
הוא רכש מהם את הזכויות על היומן המקורי, הביאו לישראל ובשנת 2011 הפיק את הוצאתו לאור תחת השם "גן החיים – על אנשים וחיות", בתרגום של העיתונאית אביבה לורי ובהוצאת "עם עובד".
בנוסף, יצר קשר עם משרד התרבות הפולני והנהלת גן החיות בוורשה, והצליח להביא לשילוב גן החיות בוורשה במסלולן של מספר משלחות בני נוער לפולין.
על פועלו זה זכה בשנת 2012 בתואר "אביר השירות המופתי" מטעם נשיא פולין דאז, ברוניסלב קומורובסקי.
יאן טומאש גרוס (בפולנית: Jan Tomasz Gross; נולד ב-1 באוגוסט 1947 בפולין) הוא היסטוריון וסוציולוג אמריקאי-פולני ממוצא יהודי, המכהן כפרופסור להיסטוריה באוניברסיטת פרינסטון.
חוקר את יחס הפולנים ליהודים בפולין במהלך השואה ואחריה, כדוגמת הטבח בידוובנה ופוגרום קיילצה.
גרוס נולד בוורשה בירת פולין.
אמו, חנה שומנסקה (Szumańska), הייתה חברה במחתרת הפולנית (הארמייה קריובה) בתקופת הכיבוש הגרמני במלחמת העולם השנייה.
אביו, זיגמונט גרוס, היה יהודי וחבר המפלגה הסוציאליסטית הפולנית (PPS, Polska Partia Socjalistyczna ).
אמו סייעה לאביו לשרוד בשואה תוך סיכון חייה, והם נישאו לאחר המלחמה.
גרוס למד פיזיקה באוניברסיטת ורשה והשתתף במחאת הסטודנטים של 1968. הוא גורש מהאוניברסיטה, נעצר ונכלא למשך חמישה חודשים.
ב-1969 היגר עם הוריו לארצות הברית בזכות היתר הגירה לאנשים ממוצא יהודי שממשלת פולין העניקה באותה תקופה.
בשנת 1975 סיים גרוס את לימודי הדוקטורט שלו בתחום הסוציולוגיה באוניברסיטת ייל, ולימד בייל, באוניברסיטת ניו יורק ובפריז, צרפת.
הוא התאזרח בארצות הברית וכעת מלמד באוניברסיטת פרינסטון.
מחקרו של גרוס על הטבח בידוובנה יצא לאור בספר "שכנים" משנת 2000, עורר תשומת לב רחבה.
ספרו דן ברצח היהודים בידי שכניהם הפולנים ביולי 1941, תחת הכיבוש הגרמני.
בספרו הביא גרוס את תוצאות מחקרו, לפיו הטבח בוצע על ידי פולנים ולא על ידי גרמנים, כפי שנטען בהשערה שרווחה לפני כן.
המחקר הצית ויכוח נרחב בפולין ומחוצה לה, בקהילה האקדמית ובקרב הציבור הרחב.
מחקרו של גרוס "פחד", על האנטישמיות בפולין אחרי השואה, פורסם בארצות הברית בשנת 2006. בארצות הברית הוא זכה לשבחים, אך בפולין זכה לתגובות מעורבות.
ממצאיו לא הופרכו, אך הוטל ספק במשמעותם.
למשל, מארק אדלמן, יהודי שהיה ממנהיגי מרד גטו ורשה ולאחר המלחמה המשיך לחיות בפולין, טען שאכן נרצחו יהודים רבים בפולין לאחר המלחמה, אך רבים מהם נרצחו ממניעים פליליים ולא אנטישמיים.
ספרו של גרוס "קציר הזהב" (2011) שנכתב עם אשתו ההיסטוריונית, אירנה גרודזינסקה-גרוס , עוסק בפולנים ששדדו את רכושם של יהודים שנרצחו בשואה.
גם על ספר זה נמתחה ביקורת, בטענה שהוא מייצג היבט אחד בלבד של פעולה פולנית כלפי היהודים בעת הכיבוש הנאצי - ההיבט הפלילי-אנטישמי.
יאן ורטונגן (בהולנדית: Jan Vertonghen; נולד ב-24 באפריל 1987 בסיינט ניקלאס, בלגיה) הוא כדורגלן עבר בלגי ששיחק בעמדות הבלם והמגן השמאלי.
ורטונגן הוא שיאן ההופעות של נבחרת בלגיה בכל הזמנים.
לאחר שלוש שנים בבירסחוט, עבר ורטונגן, בגיל 16 בלבד, להולנד וחתם במחלקת הנוער של אייאקס אמסטרדם.
תחילה שיחק ורטונגן כקשר, אך לאחר מכן עבר לעמדת הבלם.
בשנת 2006 התקיים המשחק הראשון בו שיחק ורטונגן באמסטרדם ארנה, במדי קבוצת המילואים של אייאקס, נגד קמבור, במסגרת הגביע ההולנדי.
במשחק, שהסתיים בניצחון 1–3 של קבוצת המילואים של אייאקס, כבש ורטונגן שער ביזארי: לאחר שנפצע שחקן קבוצתו, יצא השחקן מתחומי המגרש לקבלת טיפול רפואי.
ורטונגן מסר את הכדור לשוער קמבור, אך השוער ההמום לא ראה את הכדור מתקרב ולכן לא עצר אותו, והכדור נכנס לשער.
לאחר השער הביזארי התקיימה מחווה ספורטיבית – שחקני קבוצת המילואים של אייאקס נתנו לשחקני קמבור לכבוש שער בתמורה לשער הביזארי.
הופעת הבכורה של ורטונגן במדי הקבוצה הבוגרת של אייאקס הייתה ב-23 באוגוסט 2006, במסגרת מוקדמות ליגת האלופות, נגד פ.צ.
הופעת הבכורה של ורטונגן בארדיוויזי הייתה בניצחון 0–6 של אייאקס על וילם II, באמסטרדם ארנה.
הוא שיחק באותה עונה בשני משחקי ליגה נוספים.
לאחר פגרת החורף, הושאל ורטונגן לוואלבייק.
אף על פי שהבקיע שלושה שערים ב-12 הופעות ליגה, לא הצליח ורטונגן לעזור לוואלבייק להישאר בליגה הראשונה.
לקראת עונת חזר ורטונגן לאייאקס.
למרות כישרונו הרב של ורטונגן, הוא לא הצליח לפרוץ באייאקס, בעיקר בשל נוכחות הבלמים ג'ון הייטינחה ותומאס ורמאלן בקבוצה.
יוהאן קרויף לא הסתיר את הערצתו לבלם הצעיר, שיכול לשחק גם כמגן שמאלי וקשר הגנתי.
ב-26 בספטמבר 2008 האריך ורטונגן את חוזהו באייאקס עד ה-30 ביוני 2013.
עונת הייתה עונת פריצה לבלם הצעיר.
לאחר עזיבתו של הייטינחה לאתלטיקו מדריד, הפך ורטונגן לחלק חשוב במרכז ההגנה של אייאקס, יחד עם ורמאלן.
הוא פתח בהרכב ב-23 משחקי ליגה וכבש ארבעה שערים, ב-26 משחקים בהם שותף.
ב-28 בספטמבר, בתחילת אותה עונה, כבש ורטונגן צמד נדיר בניצחון אייאקס 0–3 על ויטסה ארנהם.
ב-25 בינואר שיחק ורטונגן נגד חרונינגן, אף על פי שהיה פצוע, במשחק בין קבוצות צמרת, בו הייתה חייבת אייאקס לנצח.
חוסר המזל הכה גם בבלם וגם בקבוצה: ורטונגן הורחק לאחר שקיבל שני כרטיסים צהובים, ואייאקס הפסידה 0–1. ב-1 במרץ נפצע ורטונגן בניצחון אייאקס על אוטרכט, פציעה אשר השביתה אותו למשך חודש.
כשחזר למגרשים, שיחק מספר משחקים בודדים, לפני שנפצע פעם נוספת, פציעה שהשביתה אותו עד סיום העונה.
תחת המאמן החדש מרטין יול, ביסס ורטונגן את מקומו בהרכב הפותח של אייאקס בעונת .
למרות פציעתו בבוהן בתבוסה 0–5 לנבחרת ספרד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, כבש את שערו הראשון באותה עונה בליגה, ב-13 בספטמבר, בבעיטה חופשית, בניצחון אייאקס 0–6 על נאק ברדה.
עם עזיבתו של תומאס ורמאלן לארסנל בתחילת העונה, הפך ורטונגן, יחד עם טובי אלדרווירלד, עמיתו הבלגי, לצמד החזק במרכז ההגנה של אייאקס, והפכו יחד במהרה לאהובים על אוהדי הקבוצה.
עד פגרת החורף באותה עונה הוביל ורטונגן את הגנת קבוצתו, עם ספיגות מעטות והופעות מרשימות של הבלם.
בעקבות ההופעות המרשימות שלו, ויכולותיו, שמו נקשר בתקשורת למעבר לקבוצות פאר באירופה, ביניהן ברצלונה, אך השחקן מיהר להכחיש את השמועות, ואף אמר שיישאר באייאקס עד תום חוזהו.
לאחר פגרת החורף לא הפסידה אייאקס בליגה עד סיום העונה, כאשר ניצחה ב-15 מתוך 17 משחקים, בהם ורטונגן היה שחקן מפתח בהרכב הקבוצה.
אייאקס רשמה רצף של שישה משחקי ליגה ללא ספיגת שערים, אך הרצף נשבר לאחר פנדל של פ.ס.וו.
איינדהובן בניצחון אייאקס 1–4. בחלון העברות הקיץ 2010 נקשר שמו של ורטונגן פעם נוספת לקבוצות פאר באירופה, בהן הייתה מילאן.
ורטונגן אף הגיב:"שמעתי שמנהל מילאן, אדריאנו גליאני דיבר עליי לאחר משחק ליגת האלופות בסן סירו, והמילים שלו היו מאוד מחמיאות".
במהלך עונת הצהיר ורטונגן בהזדמנויות רבות כי הוא שוקל לעזוב את אייאקס בתום העונה.
במאי 2011 אישר פרנק דה בור, מאמן אייאקס, כי רוברטו מנצ'יני, מאמן מנצ'סטר סיטי היה נוכח במשחק גמר הגביע ההולנדי וצפה בורטונגן מפסיד עם אייאקס 2–3 לטוונטה.
במהלך עונת התפתח ורטונגן והיה לאחד השחקנים החשובים ביותר באייאקס, בעיקר בשל יכולתו לשחק בעמדות שונות בהגנה.
לאחר עונה מצוינת, בה קיבל שבחים רבים על תפקודו, קיבל את תואר כדורגלן השנה בהולנד.
באותה עונה, לאחר שקיבל את סרט הקפטן ממאמן הקבוצה פרנק דה בור, הוביל את אייאקס לתואר האליפות השני שלה ברציפות וכבש שמונה שערי ליגה ב-31 משחקים, מה שהדגיש את יכולתו ההתקפית, יוצאת הדופן ביחס לבלם.
בפעם השנייה ברציפות, נשמטה מידיו של ורטונגן צלחת האליפות, ונפלה על רגלו.
הבלם הגיב בהומור: "עכשיו זה נופל על הבוהן שלי – הצלחת הזאת פשוט לא אוהבת אותי".
ב-8 ביולי 2012 סיכמה טוטנהאם הוטספר עם אייאקס על סכום העברתו של ורטונגן, וב-12 ביולי הודיעה טוטנהאם כי ורטונגן חתם באופן רשמי במועדון לאחר שעבר בהצלחה את הבדיקות הרפואיות.
ורטונגן לקח חלק לראשונה במשחק של טוטנהאם במשחק ידידות נגד ברנטפורד, ב-14 ביולי, בניצחון 2–3. הוא כבש את שער הבכורה שלו בטוטנהאם נגד קרלייל, בניצחון 0–3 במסגרת גביע הפוטבול ליג.
ורטונגן נכלל בנבחרת העונה בפרמייר ליג לעונת .
ורטונגן כבש את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-16 בדצמבר 2012, בניצחון 0–1 על סוונסי סיטי.
בעקבות הופעותיו המרשימות נבחר ורטונגן לשחקן חודש מרץ בפרמייר ליג, ובכך הפך לבלגי השני ולשחקן טוטנהאם ה-12 שזוכה בתואר.
ברבע גמר הליגה האירופית החטיא ורטונגן פנדל בדו-קרב בעיטות עונשין נגד פ.צ.
בזל, לאחר שוויון 4-4 בשני המשחקים בסך הכל, וטוטנהאם הודחה לאחר שהפסידה 1–4 בדו-קרב בעיטות העונשין.
בעונת 2014/2015 שיתף פעולה רבות עם פדריקו פאסיו הארגנטינאי.
בעונה זו סייע ורטונגן לטוטנהאם להגיע לגמר גביע הליגה האנגלי, אך הפסידה 0–2 ליריבתה העירונית, צ'לסי.
בתחילת העונה הבאה הצטרף טובי אלדרווירלד לטוטנהאם.
אלדרווירלד, שותפו של ורטונגן למרכז ההגנה בנבחרת בלגיה ובימים בהם שיחקו יחד באייאקס, חזר לשתף עם ורטונגן פעולה בצורה מעולה.
עד מהרה הפכו צמד הבלמים למעוז ההגנה של התרנגולים, וסייעו לטוטנהאם לסיים את עשרת המשחקים הראשונים שלה באותה עונה עם הפסד אחד בלבד.
אולם, במהלך ינואר 2016 נפצע ורטונגן בברך, והושבת למשך שלושה חודשים.
הוא חזר ב-10 באפריל, למשחק הליגה מול מנצ'סטר יונייטד, שהסתיים בניצחון טוטנהאם 0–3, שהיה לניצחון הביתי הראשון של טוטנהאם על יונייטד מאז 2001. שיתוף הפעולה של שני הבלגים התברר כקריטי לטוטנהאם, שספגה כמות שערים מועטה במהלך עונה זו.
ב-2 בדצמבר 2016 חידש ורטונגן את חוזהו בטוטנהאם עד 2019. חודש לאחר מכן נפצע בקרסול, דבר שהשבית אותו לחודש וחצי.
בעונה זו סייע ורטונגן לטוטנהאם לקבוע שיא חיובי בספיגות, כאשר ספגה 26 שערים בפרמייר ליג (תשעה בלבד במשחקי בית), הכי מעט שספגה טוטנהאם בתולדותיה.
ב-7 בינואר 2018 הבקיע ורטונגן את שערו הראשון עבור טוטנהאם מאז אוקטובר 2013, מבעיטה מ-27 מטרים, בניצחון 0–3 על וימבלדון במסגרת גביע ה-FA.
ב-27 ביולי 2020 הודיע ורטונגן כי הוא עוזב את טוטנהאם לאחר שמונה עונות במועדון.
ב-14 באוגוסט 2020 חתם בבנפיקה ליסבון.
ב-2 בספטמבר 2022 חתם באנדרלכט.
הופעת הבכורה של ורטונגן במדי נבחרת בלגיה עד גיל 21 הייתה ב-2006, והוא הופיע עם נבחרתו באליפות אירופה עד גיל 21 – 2007. הופעת הבכורה שלו בנבחרת בלגיה הבוגרת הייתה ב-2 ביוני 2007, בהפסד 1–2 ל.
בנוסף, ורטונגן שיחק גם באולימפיאדת בייג'ינג עם נבחרת בלגיה הצעירה, בה סיימה הנבחרת במקום הרביעי.
במוקדמות מונדיאל 2010 ביסס עצמו ורטונגן כבלם המרכזי של נבחרת בלגיה, יחד עם תומאס ורמאלן.
הוא כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים במשחק ידידות ב-12 באוגוסט 2009, בהפסד בלגיה 1–3 ל.
ב-7 בספטמבר אותה שנה, במשחק נגד , במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010, נפצע ורטונגן בבוהן ויצא על אלונקה מהמגרש.
ב-10 באוקטובר 2017 ערך את הופעתו ה-97 בנבחרת ובכך שבר את שיאו של יאן קולמאנס והפך לשיאן ההופעות של נבחרת בלגיה.
בשמינית גמר מונדיאל 2018 כבש ורטונגן מול , ובכך סייע לנבחרתו להשלים מהפך, מפיגור 0–2 לניצחון 2–3.
מונדיאל 2018 – מקום שלישי
המשחקים האולימפיים: 2008 (מקום רביעי)
שחקן החודש בפרמייר ליג – מרץ 2013
יאן לאוקן (בהולנדית: Jan Luyken; ) היה משורר, מאייר ואמן תחריטים הולנדי.
לאוקן נולד באמסטרדם, שם למד את אומנות התחריט מאביו, קספר לאוקן.
התחתן עם מריה בגיל 19 ונולדו להם חמישה ילדים.
אחד מהם, קספרס, היה אומן תחריט גם הוא, והשאר מתו בגיל צעיר.
בגיל 26 חווה חוויה דתית, שגרמה לו לכתוב שירי מוסר.
אייר את מהדורת 1685 של עינויי קדושים, ספר המתעד עדויות של קדושים נוצרים שונים לאורך ההיסטוריה, מאת Thieleman J.
איוריו היו תחריטי נחושת, 104 במספר, מהם שרדו עד היום 30.
לאוקן אייר ב-1694, יחד עם בנו, את "ספר המקצועות", שהכיל תיאור של מאה מקצועות תור הזהב של הולנד מהמאה ה-17. אייר גם את "תנ"ך המלחים", "Lusthof des Gemoeds", מאת Jan Philipsz Schabaalje משנת 1714.
יאן ואנה פוחלסקי (בפולנית: Jan and Anna Puchalski) היו חסידי אומות העולם מפולין שהצילו מספר יהודים בתקופת השואה במסתור, ביניהם היה פליקס זנדמן.
יאן ואנה פוחלסקי היו שומרים על בתי קיץ בכפר לוסושנה (Łosośna) שליד גרודנו שבבלארוס, אז בתחומי פולין.
בין הבתים עליהם שמרו היה ביתה של משפחת פרידוביץ.
ערב מלחמת העולם השנייה החל יאן לעבוד במפעל טבק.
בתחילת 1943, בתקופה שבה חיסול גטו גרודנו היה בעיצומו, הצליחו מספר יהודים להימלט מהגטו.
חלקם הכירו את בני משפחת פוחלסקי מחופשותיהם בבתי הקיץ בכפר לוסושנה ופנו לביתם בבקשת עזרה.
חלק ממבקשי העזרה עזבו את ביתה של משפחת פוחלסקי כעבור זמן קצר, אך במשך 17 חודשים הסתירו בני הזוג פוחלסקי את יתר המסתתרים, בהם פליקס זנדמן, וכן מסתתרים נוספים שהגיעו לביתם, וזאת למרות הסיכון שהיה בכך עבורם ועבור חמשת ילדיהם.
היהודים הוסתרו במחבוא מתחת לאדמה.
בני משפחת פוחלסקי הצליחו להסוות את המחבוא כך שלא התגלה גם בעת חיפושים שערכו הגרמנים באזור.
את פעילותם להצלת היהודים הניעה אדיקותם הדתית-קתולית.
הם המשיכו להסתיר את היהודים ולספק את כל צורכיהם עד שחרור האזור בידי הצבא האדום.
לאחר השחרור היגרו הניצולים לארצות הברית ולקנדה ובני משפחת פוחלסקי עברו לאזור שנכלל בתחומי פולין בגבולותיה שאחרי מלחמת העולם השנייה.
ב-1986 הכיר יד ושם ביאן ואנה פוחלסקי בתור חסידי אומות העולם.
לאחר שנה הוכרו בתואר זה גם שלוש מבנותיהם, שהיו בגיל העשרה בעת מעשה ההצלה.
אברהם פוקסמן, מנהל הליגה נגד השמצה בארצות הברית, העניק תואר כבוד של הליגה לצאצאיהם של בני הזוג פוחלסקי.
זנדמן תיאר בפירוט את פעילות ההצלה בספרו "דרכי מוישיי לוישיי".
יאן ויקטור אולסון (בשוודית: Jan Viktor Olsson; 18 במרץ 1944 – 19 במאי 2023) היה כדורגלן שוודי ששיחק בגאיס, שטוטגרט ואורגריטה בעמדת הקשר.
לאולסון 22 היו הופעות במדי נבחרת שוודיה, עמה השתתף במונדיאל 1970. אולסון נבחר ככדורגלן השנה בשוודיה לשנת 1970.
אולסון עלה לקבוצה הבוגרת של גאיס מליגת העל השוודית בשנת 1965, שם ערך 92 הופעות והבקיע 23 שערים.
בשנת 1967 קיבל אולסון את זימון הבכורה לנבחרת שוודיה.
בשנת 1969 החל אולסון לשחק כדורגל מקצועני בשטוטגרט.
בעונתו הראשונה בשטוטגרט, 1969/70, ערך אולסון 30 הופעות וסיים כשיאן הכיבושים של הקבוצה עם 12 הבקעות, כשהוא משתף פעולה בהתקפה עם מנפרד ויידמן, הורסט האוג וקרל-היינץ הנדשו.
שטוטגרט סיימה עונה זו במקום השמיני בבונדסליגה.
בתום עונה זו השתתף אולסון עם נבחרת שוודיה במונדיאל 1970, בו פתח בהפסד לנבחרת איטליה ובתיקו מול נבחרת ישראל, אך לא שותף בניצחון על נבחרת אורוגוואי.
אולסון הציג במונדיאל יכולת טובה מאוד בקישור, כאשר הוא נחשב למתקל מצוין, וזכה לשבחים על העובדה ששמר היטב את החלוץ האיטלקי לואיג'י ריבה.
על אף זאת, שוודיה הודחה ממונדיאל זה בשלב הבתים.
בתום שנת 1970, זכה אולסון בתואר כדורגלן השנה בשוודיה, הן בזכות עונתו הטובה בשטוטגרט והן בזכות המונדיאל המוצלח.
בעונתו השנייה בשטוטגרט, 1970/71, הבקיע אולסון שמונה שערים, ושטוטגרט סיימה את העונה במקום ה-12. בתום עונת 1970/71, חזר אולסון לגאיס, שם שיחק שלוש עונות נוספות.
בשנת 1973 ערך אולסון את הופעתו ה-22 והאחרונה במדי נבחרת שוודיה.
בשנת 1975 עבר לאורגריטה השוודית, בה סיים את הקריירה בשנת 1977.
בעונת 1994/95 אימן אולסון את איינטרכט בראונשווייג.
אולסון החל את עונת 1995/96 בקבוצה, אך פוטר כבר בספטמבר 1995.
יאן וסלי (בצ'כית: Jan Veselý, נולד ב-24 באפריל 1990 באוסטרבה, צ'כוסלובקיה) הוא כדורסלן צ'כי, המשחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בקבוצת ברצלונה מליגת העל הספרדית והיורוליג ובנבחרת צ'כיה.
וסלי החל לשחק בנוער של קבוצות פריבור ואוסטרבה מעיר הולדתו.
ב-2007 עזב את צ'כיה והחל לשחק בסלובן ליובליאנה הסלובנית.
ב-2008 חתם במועדון הפאר הסרבי פרטיזן בלגרד מליגת העל הסרבית והיורוליג.
במדי פרטיזן הגיע וסלי לפיינל פור 2010 ביורוליג, תוך שהקבוצה מדיחה בשלב ההצלבה את קבוצת מכבי תל אביב ומפסידה בחצי הגמר לאולימפיאקוס.
באותה שנה זכה וסלי בפרס הכדורסלן הצעיר של העונה באירופה.
במדי פרטיזן זכה וסלי בתשעה תארים בשלוש שנים (2009–2011): שלוש פעמים באליפות הליגה האדריאטית, שלוש פעמים באליפות הליגה המקומית ושלוש פעמים בגביע הסרבי.
ב- העמיד עצמו וסלי לבחירה בדראפט ה-NBA.
הוא נבחר בבחירה השישית של הסיבוב הראשון על ידי וושינגטון ויזארדס.
וסלי שיחק במדי הויזארדס במשך שתיים וחצי עונות, בהן העמיד ממוצעים של 3.6 נקודות ו-3.4 ריבאונדים למשחק.
בפברואר של עונת עבר בטרייד לדנוור נאגטס.
בנאגטס שיחק ב-21 משחקים עד תום העונה, והעמיד ממוצעים של 4.4 נקודות ו-3.7 ריבאונדים, יחד עם 1.3 חטיפות למשחק.
ממוצעי הקריירה שלו ב-NBA עומדים על 3.6 נקודות ו-3.5 ריבאונדים למשחק.
באוגוסט חתם על חוזה לשתי עונות במדי פנרבחצ'ה אולקר מליגת העל הטורקית והיורוליג.
בעונת העפיל וסלי עם הקבוצה הטורקית לפיינל פור היורוליג, תוך שקבוצתו מדיחה פעם נוספת בשלב ההצלבה את מכבי תל אביב, כשבמשחק חצי הגמר נגד ריאל מדריד הוא תורם 20 נקודות ו-6 ריבאונדים.
ממוצעיו ביורוליג באותה עונה עמדו על 11.2 נקודות ו-5.4 ריבאונדים ב-21 משחקים.
בעונת נבחר וסלי ל-MVP של חודש ינואר ביורוליג.
ב-21 במרץ 2016 נפצע בגיד האכילס, מה שגרם לו להיות מושבת ממשחק פעיל למשך שישה שבועות, שכללו את סדרת ההצלבה נגד ריאל מדריד.
וסלי חזר למשחק חצי הגמר נגד לבורל קוצ'ה ויטוריה, בו קלע 14 נקודות בניצחון קבוצתו בהארכה.
נבחר לחמישיית העונה ביורוליג לעונה זו, שבה זכה עם פנרבחצ'ה באליפות טורקיה ובגביע הטורקי.
ביולי 2016 חתם על הארכת חוזה לשלוש עונות נוספות, עם אופציית יציאה ל-NBA בכל קיץ.
בעונת זכה עם פנרבחצ'ה באליפות אירופה, כאשר ממוצע מדד היעילות שלו לאורך כל העונה עומד על 11.6 נקודות מדד – כולל 9.6 נקודות, 4.5 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים וחטיפה אחת, וכשבפיינל פור המדד מראה 13.5 נקודות.
בעונה הבאה הגיע וסלי עם קבוצתו לגמר, בו הפסידו לריאל מדריד, שהובלה על ידי סרחיו יוי ולוקה דונצ'יץ', ואותה ניצחו בשנה שעברה בחצי הגמר.
בעונה זו קלע וסלי 12.5 נקודות וקלט 5.1 כדורים חוזרים בממוצע.
וסלי משחק בנבחרת צ'כיה, ובמדיה השתתף ביורובאסקט 2013 וביורובאסקט 2015. בטורניר היורובאסקט של שנת 2017 לא השתתף וסלי עקב עייפות פיזית ומנטלית אחרי עונת שיא עם פנרבחצ'ה, ועקב חתונתו שהתקיימה ביולי באותה השנה.
יאן טינברגן (בהולנדית: Jan Tinbergen; 12 באפריל 1903 - 9 ביוני 1994) היה כלכלן הולנדי.
בשנת 1969 הוענק לו פרס נובל לכלכלה יחד עם רגנאר פריש על שפיתח ויישם מודלים דינמיים לניתוח תהליכים כלכליים.
טינברגן היה נאמן מייסד של ארגון כלכלנים לשלום ולביטחון הפועל בחסות האו"ם.
טינברגן היה הבכור מבין חמשת ילדיהם של דירק קורנליס טינברגן וג' נט ואן איק.
אחיו ניקולאס טינברגן זכה אף הוא בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1973 על עבודתו בתחום אתולוגיה, ואילו אחיו הצעיר לוק היה לאורניתולוג ידוע.
בין השנים 1921–1925 טינברגן למד מתמטיקה ופיזיקה באוניברסיטת ליידן בהנחיית פאול ארנפסט.
במהלך אותן שנים ניהל שיחות רבות עם ארנפסט, האיקה קמרלינג אונס, הנדריק לורנץ, פיטר זימן, ואלברט איינשטיין.
לאחר סיום לימודיו, טינברגן עבד במסגרת שירות לאומי בהנהלת בית סוהר ברוטרדם והלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בהאג.
עם סיום השרות הוא שב ללימודים באוניברסיטת ליידן וב-1929 הגן שלו עבודת הדוקטורט שלו בנושא בעיות מיזעור בפיזיקה וכלכלה.
נושא זה הוצע על ידי ארנפסט ואפשר לטינברגן לשלב את תחומי העניין שלו במתמטיקה, פיזיקה, כלכלה ופוליטיקה.
באותה תקופה, חברת CBS הקימה מחלקה חדשה לסקרים עסקיים וסטטיסטיקה מתמטית.
טינברגן התמנה לראש המחלקה הראשון ועבד בחברת CBS עד 1945. הגישה למאגר המידע הענק של CBS עזר לטינברגן לבחון את המודלים התאורטיים שפיתח.
במקביל לעבודתו זו, החל מ-1931 הוא שימש מרצה לסטטיסטיקה באוניברסיטת אמסטרדם, ב-1933 הוא התמנה פרופסור חבר במתמטיקה וסטטיסטיקה בבית הספר לכלכלה של אוניברסיטת ארסמוס ברוטרדם, שם עבד עד 1973.
משנת 1929 עד 1945 הוא עבד עבור משרד הסטטיסטיקה ההולנדי ושימש תקופה קצרה יועץ של חבר הלאומים (1936-1938).
בשנת 1945 הוא הפך למנהל הראשון של הלשכה ההולנדית למדיניות ולניתוח כלכלי, משרה אותה עזב בשנת 1955 כדי להתמקד באקדמיה.
הוא היה שנה אחת פרופסור אורח באוניברסיטת הרווארד ואז חזר למכון הכלכלי ההולנדי באוניברסיטת ארסמוס.
במקביל הוא שימש יועץ לארגונים בינלאומיים ולממשלות שונות במדינות מתפתחות, כגון הרפובליקה הערבית המאוחדת, טורקיה, ונצואלה, סורינם, אינדונזיה ופקיסטן.
טינברגן היה חבר באקדמיה ההולנדית מלכותית לאמנויות ומדעים ובאקדמיה הבינלאומית למדעים.
ב-1956 ייסד את המכון הכלכלי באוניברסיטת ארסמוס יחד עם הכלכלן הנרי טיל.
ב-1960 הוא נבחר כחבר לאגודה הסטטיסטית האמריקאית.
טינברגן ידוע בקרב כלכלנים בזכות "נורמת טינברגן", אף שלא קיים פרסום פרי עטו בו ניסח בעצמו את הנורמה.
באופן כללי הנורמה קובעת כי אם היחס בין ההכנסה המרבית לבין ההכנסה המינימלית הוא יותר מפי 5, אזי עובדה זו הופכת לחיסרון ליחידה החברתית שבה מתרחשת תופעה זו.
טינברגן עצמו בחן כמה מן ההיבטים הטכניים של יחס הכנסה של אחד לחמש במאמר שפרסם בשנת 1981. מעבר לקביעת יחס ההכנסה של אחד לחמש, טינברגן התעניין בתחום חלוקת הכנסות והחיפוש אחר סדר חברתי אופטימלי.
בשנת 1936 טינברגן פיתח את המודל המקרו-כלכלי הלאומי המקיף הראשון להולנד.
מודל אותו ישם שנים אחר כך גם בארצות הברית ובממלכה המאוחדת.
את עבודתו של טינברגן במודלים מקרו-כלכליים המשיך לורנס קליין, אשר אף הוא זכה בפרס נובל לכלכלה.
יאן טימן (בהולנדית: Jan Timman; נולד ב-14 בדצמבר 1951, אמסטרדם הולנד) הוא שחמטאי הולנדי בדרגת רב-אמן.
היה אלוף הולנד בשחמט, התחרה מספר פעמים באליפות העולם ובשנת 1993 התמודד על התואר.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום ה-14 בהולנד לפי מד כושר.
יאן טימן נולד למשפחת מתמטיקאי שעודד את אהבת בנו לשחמט.
בשנת 1963 הוא ניצח באליפות הולנד לנוער.
בשנת 1967 הוא סיים במקום השלישי באליפות העולם לנוער שנערכה בירושלים (ניצח חוליו קפלן).
לאחר סיום לימודי בית הספר טימן התחיל ללמוד מתמטיקה באוניברסיטת הטכנולוגיה של דלפט בה לימד אביו.
תוך זמן קצר הוא עזב את הלימודים והקדיש את עצמו לשחמט.
בשנת 1974 הוענק לו תואר רב-אמן.
טימן היה אלוף הולנד 9 פעמים.
באליפות העולם בשחמט 1987 הוא הודח ברבע הגמר על ידי רפאל ואגניאן.
בשנת 1993, לאחר פיצול בין גארי קספרוב (אלוף העולם המכהן) לבין פיד"ה, טימן הפסיד בהתמודדות על התואר בדו-קרב מול אנטולי קרפוב.
טימן המשיך לשחק שחמט גם בעשור הראשון של המאה ה-21. הוא היה חבר נבחרת הולנד שזכתה באליפות העולם בשחמט לנבחרות בשנת 2004.
בין השנים 1972 ל-2004 השתתף טימן ב-13 אולימפיאדות שחמט:
אטיוד משנת 2009 פורסם ב-The Problemist, הלבן נוסע ומשיג תיקו.
יאן טופורובסקי הוא כלכלן בריטי ופרופסור המתמחה בנושאים של משברים פיננסיים בבית הספר ללימודים אוריינטליים ואפריקאיים (SOAS) של באוניברסיטת לונדון.
טופורובסקי נולד באוקספורד בשנת למהגרים פולנים.
הוא בעל תואר ראשון בסוציולוגיה ומדעי המדינה, אותו סיים באוניברסיטת ברמינגהאם ב-1972, ובעל תואר שני בכלכלה, אותו סיים בבירקבק, אוניברסיטת לונדון ב-1977. ב-1983 השלים טופורובסקי לימודי תואר שלישי בכלכלה באוניברסיטת ברמינגהאם.
עם סיום לימודיו לתואר ראשון, החל לעבוד בקרן הפנסיה של הכנסייה של אנגליה.
התנסות זאת הציתה את התעניינותו בכלכלה פיננסית.
ב-2004 מונה לפרופסור לכלכלה ומימון בפקולטה לכלכלה של בית הספר ללימודי המזרח ואפריקה (SOAS) באוניברסיטת לונדון, שם שימש גם כדיקן מספר שנים.
מאז 2004 הוא משתף פעולה עם המרכז לחקר ההיסטוריה והמתודולוגיה של הכלכלה באוניברסיטת אמסטרדם.
עבודתו האקדמית של טופורובסקי על כלכלה מוניטרית זכתה לפרסום נרחב.
ב-2013 הוא הוציא לאור ביוגרפיה אינטלקטואלית על הכלכלן הפולני מיכאל קלצקי , בה פירט את עבודתו על כלכלה מוניטרית, תאוריית הרווח, בעיות הסוציאליזם ומדינות מתפתחות.
בשנת 2013 זכה ספרו של יאן טופורובסקי "למה הכלכלה העולמית זקוקה לקריסה פיננסית" בפרס יוניקוס על הספר הטוב ביותר לקידום ההבנה הכלכלית ביריד הספרים בוורשה.
יאן וילדנס (בהולנדית: Jan Wildens; 1586 – 16 באוקטובר 1653) היה צייר פלמי, שהתמחה בנופים.
נופיו הריאליסטיים נעימים לעין בפרטיהם ובעלי אופי שליו.
הוא שיתף פעולה באופן קבוע עם פטר פאול רובנס וציירי בארוק פלמיים מובילים אחרים בני דורו, שביצירותיהם צייר את הנופים.
יאן וילדנס נולד באנטוורפן כבנם של הנדריק וילדנס ומגדלנה ואן וסברגן.
אביו נפטר כשהיה עדיין צעיר.
אמו התחתנה בשנית עם קורנליס קוק, לימים חותנו של צייר הפורטרטים באנטוורפן קורנליס דה פוס.
בשנת 1596 היה יאן וילדנס רשום בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן כחניך של פיטר ואן דר הולסט (הראשון) (1565–1628), צייר זוטר ממכלן.
וילדנס הפך למאסטר בגילדה באנטוורפן בשנת 1604. הוא הקים בית מלאכה משלו ולקח את אברהם לירס כחניך בשנת 1610. מתקופה זו נותרה סדרה של 12 רישומים של חודשי השנה, שנחרטו ופורסמו בצורה מודפסת.
וילדנס נסע בשנת 1613 או 1614 לאיטליה שם שהה עד שנת 1616. בסביבות 1615–1616 הוא יצר סדרה של 12 ציורי נוף המייצגים את 12 חודשי השנה, דומים לציורים המוקדמים שלו.
ציורים אלה מראים את התעניינותו הגוברת בריאליזם, שהיה ככל הנראה תוצאה של חשיפתו לנופיו של בן ארצו פול בריל שעבד ברומא.
כשחזר לאנטוורפן, הוא החל בשיתוף פעולה תכוף ונעשה חבר קרוב של פטר פאול רובנס.
וילדנס היה אחראי על הנופים המצוירים בתמונות שצוירו על ידי רובנס בסדרת השטיחים שלו.
שני האמנים המשיכו לשתף פעולה ביצירות רבות.
וילדנס הפך גם למשתף פעולה עם ציירים מובילים אחרים באנטוורפן.
בשנת 1619 התחתן וילדנס עם מריה סטפפרט, ורובנס שימש כעד בחתונה.
אחייניתה של מריה הלנה פורמנט הפכה לימים לאשתו השנייה של רובנס.
וילדנס שגשג כלכלית בזכות ההצלחה המקצועית שלו.
הוא עבד עבור פטרונים בולטים והשתתף, כמו הרבה אמנים אחרים באנטוורפן, בקישוטים לכבוד הכניסה לאנטוורפן של המושל החדש הקרדינל אינפנטה פרדיננד מבית הבסבורג.
רובנס היה האחראי הכללי על פרויקט זה.
וילדנס תרם לאירוע שני נופי העיר אנטוורפן.
בבית שירש מאמו ברחוב לנגה ניואר באנטוורפן הוא פתח גלריית תמונות עם למעלה 700 ציורים.
הגלריה הצליחה מאוד ובהמשך הופעלה על ידי בנו ירמיאס.
כאשר רובנס נפטר בשנת 1640, יאן וילדנס שימש כמוציא לפועל של עיזבונו.
בין תלמידיו היו בניו יאן בפטיסט וירמיאס והנדריק ואן בלן הצעיר.
יאן וילדנס היה מומחה בציורי נוף.
קומפוזיציות הנופים המוקדמות שלו, לפני ביקורו באיטליה, הושפעו מיוצרים פלמיים כמו יאן ברויגל הבן.
בתקופה מוקדמת זו ייצר סדרה של 12 רישומים של חודשי השנה, שפורסמו בדפוס.
באיטליה גילה וילדנס את אומנות הנוף של בן ארצו פול בריל עם הריאליזם שלו והדגשת הפרטים.
עם שובו לאנטוורפן הפך וילדנס למשתף פעולה תכוף עם פיטר רובנס.
הוא היה אחראי על רקע הנוף של סצנות שונות בעיצובים של רובנס לסדרת הרקדים וציורי היסטוריה רבים של רובנס, כולל "אונס בנותיו של לאוקיפוס" (בערך 1618), "שמשון והאריה" (בערך 1618) ו"דיאנה ונימפותיה יוצאות למרדף" ( 1616).
בהמשך הקריירה שלו צייר נופים עבור ציירים רבים אחרים באנטוורפן כמו ג'ייקוב ג'ורדנס, פרנס פרנקן הצעיר, פרנס סניידרס, פול דה פוס, אברהם יאנססנס, יאן בוקהורסט, תיאודור רומבוץ וקורנליס שוט.
בעבודותיו בשנות ה -20 של המאה ה-17 השתמש בצורות דקורטיביות, קומפוזיציות רופפות וטכניקה רחבה המזכירה את עבודות רובנס.
השפעות קודמות עליו כמו יאן ברויגל הבן ופול בריל המשיכו למלא תפקיד משמעותי.
עבודותיו של וילדנס מראות עדיפות לגישה רגועה ועדינה המתבטאת בסימטריה ברורה בקומפוזיציה ובצבעים רכים ועדינים.
הניגודיות לרובנס ניכרת בנוף השליו של וילדנס עם "רועים רוקדים".
בציור נותר חלק מהנוף הדינמי יותר של רובנס של רועה וצאן.
אחרי 1640 הוא אימץ את השיטה ואת האור האטמוספירי הרוטט, בו השתמש רובנס בנופיו המאוחרים.
וילדנס גם הגדיל את היסוד הדרמטי בנופיו מאותה תקופה.
יאן ואן קאסל הבן (בהולנדית: Jan van Kessel; אנטוורפן, 23 בנובמבר 1654 – מדריד, 1708) היה צייר פלמי שאחרי הכשרה באנטוורפן עבד בספרד.
ידוע בעיקר בזכות דיוקנאותיו, הוא הפך לצייר חצר המלך ומלכת ספרד.
כמה נופים וסצנות מיתולוגיות ואלגוריות מיוחסות לו.
יאן ואן קאסל הבן נולד באנטוורפן כבנם של יאן ואן קסל האב (1626–1679) ומריה ואן אפשהובן.
הוא היה נצר משושלת הציירים הפלמית המפורסמת של משפחת ברויגל.
אביו היה בנם של הירונימוס ואן קאסל הצעיר ובתו של יאן ברויגל האב.
יאן ואן קאסל הבן היה אפוא באמצעות סבתו מצד אמו, נכדו של יאן ברויגל האב ונינו של פיטר ברויגל.
אמו הייתה בתו של הצייר פרדיננד ואן אפשהובן האב הוא היה קשור גם למשפחת האמנים של ואן אפשהובן.
גם אחיו פרדיננד היה צייר.
הוא ככל הנראה הוכשר בידי אביו יאן ואן קאסל האב.
במקום להיות חבר בגילדת לוקאס הקדוש באנטוורפן, הוא עבר למדריד כנראה בשנת 1679. במדריד הוא הפך לצייר החצר וצבר מוניטין בעיקר באמצעות דיוקנאותיו.
הוא זכה להכרה גבוהה בחצר המלוכה בשלטונו של קרלוס השני, מלך ספרד על דיוקנאותיו של המלכה מארי לואיז ד'אורליאן, אשתו הראשונה.
בשנת 1686 הפך רשמית לצייר המלוכה.
לאחר מותה של אשתו הראשונה של קרלוס השני, המשיך ואן קאסל לשמש כצייר דיוקנאות בבית המלוכה וצייר את אשתו החדשה - מריה אנה מנויבורג.
עם שינוי השושלת השלטת מבית הבסבורג לשושלת של בורבון בעקבות הצטרפותו לכס המלכות של פליפה החמישי, מלך ספרד בשנת 1700, הפופולריות של האמן דעכה.
הסיבה לכך הייתה ככל הנראה בגלל המשך הקשר ההדוק שלו עם המלכה לשעבר האלמנה, אותה ליווה בגלותה לטולדו.
אבל הוא לא הצטרף אליה לתקופת גלותה הנוספת בליון בשנת 1706 בגלל מצבו הבריאותי הרעוע.
במקום זאת, ואן קאסל חזר למדריד.
המלך החדש לא היה מרוצה מעבודתו, אולי בגלל עליית הטעמים הצרפתיים בחצר המלוכה של שושלת בורבון.
כנראה הוא נפטר במדריד בשנת 1708.
הוא צייר דיוקנאות, זרי פרחים, טבע דומם, צייד ונופים.
כמה היסטוריונים של האמנות פקפקו האם לייחס ליאן ואן קאסל הבן ציורי טבע דומם.
ייחוס כזה אולי נגרם במקרים מסוימים בגלל בלבול עם אמנים אחרים בעלי שם דומה שכולם היו פעילים במאה ה-17. בנוסף לאביו, היה צייר נוסף באנטוורפן עם השם יאן ואן קאסל (המכונה יאן ואן קאסל "האחר") שצייר טבע דומם, ואילו באמסטרדם היה יאן ואן קאסל הידוע כצייר נוף.
הייחוס מסובך עוד יותר מכיוון שלאביו היה דוד שנקרא גם יאן ואן קאסל, המכונה לפעמים יאן ואן קאסל השני ויאן ואן קאסל הבן נקרא יאן ואן קאסל השלישי.
לבסוף היה עוד אחד ממשפחת ואן קאסל שכונה יאן תומאס ואן קאסל שעבד בעיקר כצייר ז'אנר.
מכיוון שואן קאסל הבן, כמעט ולא חתם על ציוריו, שוחזרה היצירה שלו על סמך סגנונות הציור.
תפקידו העיקרי של ואן קאסל כצייר חצר היה לצייר דיוקנאות של משפחת המלוכה ובמיוחד את המלכה.
את סגנון הדיוקן שלו תיאר אנטוניו פאלומינו בן זמנו כקרוב מאוד לזה של חברו הצייר הפלמי אנתוני ואן דייק.
עם הגעתו לספרד נראה שהוא צייר בסגנון הדיוקנאות המלכותיים שהציגו ציירים ספרדיים.
דיוקנאות אלה התאפיינו בפשטותם של הצורות והצבעים, וכמעט ולא כללו אביזרים וסמלים והציבו את הדמות על רקע נייטרלי.
השפעה זו של מסורת הדיוקן הספרדית המקומית ניכרת בדיוקן של מריה אנה מנויבורג (1690).
הוא סטה מהסגנון הזה בתמונתה של מריה אנה מנויבורג על ידי הוספת צבע לנוף שברקע.
עבודה זו כללה צמד ציורים עם דיוקנו של קרלוס השני מלך מספרד.
שתי העבודות הסגלגלות היו במקור חלק מציור מרובע גדול יותר המוקף זרי פרחים שהיו מסביב לדיוקן הסגלגל.
הוא החל בחידוש סגנון הדיוקנאות של חצר המלוכה בספרד בתמונתה של מריה ניקולאסה דה לה קרדה (בערך 1685), בו השתמש בצבעים עזים והכניס ניגודי אור בין הצללים.
כמה ציורי פורטרט יוחסו לו על פי הסגנון והשוואתם לציוריו החתומים.
כך היה במקרה של דיוקנה של מארי לואיז ד'אורליאן.
שעדיין רשום שהצייר לא ידוע באתר מוזיאון הפראדו.
ואן קאסל היה מומחה לז'אנר הדיוקנאות הקבוצתיים.
דוגמה לכך היא ציור "משפחה בגן", המתאר ג'נטלמן פלמי עם משפחתו.
הכוונה הסמלית של היצירה היא להלל את חיי המשפחה ואת מעלות המשפחתיות כמו נאמנות.
נגן הגיטרה בציור, מסמל את ההרמוניה המשפחתית והכלב את מעלת הנאמנות.
האישה המוקפת בילדים קטנים מסמלת את מעלתה של הצדקה ואילו הזוג הצעיר המחזיק ידיים מייצג את האהבה הזוגית.
הציור כולל דיוקן עצמי של האמן שנשקף בחלון, ברקע מימין.
ואן קאסל היה ידוע גם כצייר של דיוקנאות קטנים.
יצירות כאלה היו באופנה בקרב האצולה הגבוהה של אותה תקופה.
התייחסו אליהם כאל חפצים אינטימיים שהוחלפו בין בני משפחה כמו גם בין חברים ולכן צוירו בסגנון פחות רשמי.
לאלה היה היתרון שהם ניתנים להלקח בקלות על ידי בעליהם כחפץ זיכרון של יקיריהם.
הציור הקטן והידוע הראשון שהוא עשה היה דמותו של קרלוס השני, שהעניק המלך לבת זוגו מריה אנה מנויבורג כמתנת נישואין עם הגעתו לספרד בשנת 1690. דוגמה נוספת הם צמד הדיוקנאות הקטנים של קרלוס השני מספרד ומריה אנה מנויבורג שהם פחות רשמיים מהדיוקנאות המסורתיים.
זוג דיוקנאות קטנים של הזוג המלכותי מיוחסים לו וכנראה נשלחו לחצר המלכות ברוסיה כמתנה דיפלומטית, מכיוון שהיא מראה את המלך בשריון.
זוג אחר של דיוקנאות קטנים המתוארכים בין 1696 ל־1700, קרלוס השני מספרד מיוצג כסנט פרדיננד ומריה אנה מנויבורג כסנט הלנה.
כנראה יאן ואן קאסל הבן היה גם צייר טבע דומם, ומיוחסים לו ציורים שונים.
בסגנון זהה לזה של אביו, טבע הדומם שלו הם יצירות מאוזנות לחלוטין, המאופיינות בתשומת לב לפרטים הקטנים ושימוש בצבעים עדינים.
משערים כי הסגנון הפלמי של טבע דומם קיבל בהדרגה חלק מהתכונות של סגנון ארצו המאמצת ספרד.
אנטוניו פלומינו ציין גם כי ואן קאסל היה אמן נוף מיומן.
אבל שום יצירה בז'אנר זה לא יוחסה בביטחון לואן קאסל.
מיוחס לו ציור של רחוב במדריד עם תהלוכת כרכרות.
אביו של ואן קסל, יאן האב, סבא רבא שלו היה יאן ברויגל האב ודודו יאן ברויגל הבן כולם ציירו במגוון רחב של נושאים כולל ציורים מיתולוגיים ואלגוריים במסורת דומה.
באופן קבוע יוחסו עבודות בנושאים כאלה ליאן ואן קאסל הבן.
ייחוס זה כולל את "ונוס עם וולקן" ואת אלגורית "האדמה".
שתי העבודות מראות כיצד יאן ואן קאסל הבן המשיך את מסורות משפחתו כמו גם את העבודה בסדנאות אנטוורפן בהן נוצרו לרוב היצירות בשיתוף פעולה בין אמנים מומחים.
בכל יצירות הדמויות לא צוירו על ידי ואן קסל עצמו אלא על ידי ציירי דמויות מומחים.
יאן ויקטורס (13 ביוני 1619 – דצמבר 1679) היה צייר הולנדי, אשר הרבה לצייר דיוקנאות, וציורים בהשראת סיפורי התנ"ך.
ויקטורס היה מתלמידיו של רמברנדט.
ציוריו מתארים את נוכחות האל.
ויקטורס נולד למשפחה של אמנים.
הוא החל כשוליה של הצייר רמברנדט.
ציוריו מומנו על ידי פטרונים קלוויניסטים אשר הזמינו ציורים המתארים סיפורים תנכ"ים.
ויקטורס היה נשוי ולו ולאשתו נולדו שישה ילדים.
לאחר מותה של אשתו היגר לאיי הודו המזרחיים ההולנדיים ושם שירת ככומר בקהילה וטיפל בחולים.
היה לזוכה הראשון בתואר מלך השערים בליגת העל הצ'כוסלובקית כאשר עשה זאת בשנת 1925.
ואניק נולד ב-7 במאי 1891 בפראג של האימפריה האוסטרו-הונגרית באותם הימים.
כנער שיחק תחילה בגיל 15 ב-SK לטנה ומשם עבר ל-SK בובנק, שם משך את תשומת הלב במפגשים נגד הקבוצות החזקות מפראג.
בשנת 1910 ואניק עשה את הופעת הבכורה הרשמית שלו בגיל 18 במדי ספרטה פראג, וכעבור שש שנים בה עבר ליריבתה סלביה פראג.
עם האדומים-לבנים שיחק במספר משחקי ידידות נגד קבוצות מהעיר ווינה בשנת 1917, והציג יכולת טובה בניצחונות 0–10 ו-0–1 על אוסטריה וינה ו-AC הווינאי בהתאמה.
בזכות זאת הוא זומן לנבחרת אוסטריה בה ערך שתי הופעות באותה שנה.
ואניק היה לקפטן הקבוצה במשך שנים רבות וזכה עימה באליפות הראשונה של הליגה הצ'כוסלובקית בשנת 1925. בנוסף לכך זכה בתואר מלך השערים באותה שנה עם 13 שערים.
בסך הכל כבש 247 שערים ב-449 משחקי ליגה ונחשב עדיין לאחד החלוצים הטובים ביותר בהיסטוריה הארוכה של הליגה הצ'כוסלובקית והצ'כית.
בשנת 1926 הוא פרש מכדורגל ונוסג לחיים פרטיים.
עם סיום מלחמת העולם הראשונה ואניק שיחק עבור נבחרת צ'כוסלובקיה.
הופעת הבכורה שלו הגיעה במשחקים האולימפיים ב-28 באוגוסט 1920 נגד יוגוסלביה, בה כבש שלושער בניצחון 0–7. גם ברבע הגמר מצא את הרשת בניצחון 1–4 על נורווגיה ובסוף הם סיימו במקום השני לאחר הפסד 2–0 בגמר למארחת בלגיה.
המשחק הטוב ביותר של ואניק במדיה היה גם כן נגד יוגוסלביה בשנת 1921 בו כבש רביעייה לרשתה בניצחון 0–6. הופעתו האחרונה הייתה ב-24 במאי 1925 בניצחון 1–3 על אוסטריה בפראג, משחק שסגר 12 הופעות ו-10 שערים בסך הכל.
יאן טורופ (בהולנדית: Jan Toorop; 20 בדצמבר 1858 – 3 במרץ 1928) היה צייר הולנדי-אינדונזי, שפעל בסגנונות סמליים.
עבודתו המוקדמת הושפעה מתנועת האימפרסיוניזם של אמסטרדם.
יוהנס תיאודורוס טורופ נולד ב-20 בדצמבר 1858 באי ג'אווה בהודו המזרחית ההולנדית (אינדונזיה).
אביו היה כריסטופל תיאודורוס טורופ, עובד מדינה, ואמו הייתה מריה מגדלנה קוק .
הוא היה השלישי מבין חמישה ילדים וחי באי ליד סומטרה עד גיל תשע.
לאחר מכן הוא נשלח לבית הספר בג'אווה.
ב-1869 עזב את אינדונזיה להולנד, שם למד בדלפט ובאמסטרדם.
ב-1880 הפך לסטודנט ברייקסאקדמיה באמסטרדם.
הוא פגש את הצייר הבלגי ויליאם דגוב דה נונקס בשנת 1883 והשניים חלקו סטודיו לזמן מה ופיתחו ידידות חזקה.[4] מ-1882 עד 1886 התגורר בבריסל, שם הצטרף לקבוצת אמנים שבמרכזה ג'יימס אנסור.
טורופ עבד בשנים אלו בסגנונות שונים, כמו ריאליזם, אימפרסיוניזם נאו-אימפרסיוניזם ופוסט-אימפרסיוניזם.
לאחר נישואיו עם אנני הול, אישה בריטית, בשנת 1886, חילק טורופ את זמנו בין האג, אנגליה ובריסל, ולאחר 1890 גם בעיירת חוף הולנדית.
במהלך תקופה זו הוא פיתח את הסגנון הסימבוליסטי הייחודי שלו, עם קווים דינמיים ובלתי צפויים, דמויות מסוגננות ועיצובים מעוקלים.
בסוף המאה ה-19 (בשנת 1897) התגורר טורופ במשך 20 שנה בבית קטן בשוק בעיירת החוף דומבורג, וולצ'רן, זילנד.
הוא עבד עם קבוצה של אמנים עמיתים, ביניהם מרינוס שורץ ופיט מונדריאן.
לא היה ביניהם קשר סגנוני משותף.
כל אחד היה עם האישיות שלו, אבל הם קיבלו את השראתם בזילנד - בדיונות, ביערות, בחופים ובאוכלוסייה האופיינית.
טורופ היה המרכז של הקבוצה הזו.
לאחר מכן הוא פנה לסגנונות אר נובו, שבהם נעשה שימוש במשחק קווים דומה למטרות דקורטיביות, ללא כל משמעות סמלית נראית לעין.
ב-1905 המיר את דתו לקתוליות והחל לייצר יצירות דתיות.
הוא גם אייר ספרים, הכין פוסטרים ועיצובי ויטראז'.
לאורך כל חייו הפיק טורופ גם פורטרטים, בסגנונות בין מציאותיים מאוד לאימפרסיוניסטיים.
טורופ מת ב-3 במרץ 1928 בהאג שבהולנד.
בתו צ'רלי טורופ (1891–1955) הייתה אף היא ציירת, וכך גם נכדו אדגר פרנהוט.
יאן פטרוביץ' טבצ'ניק (באוקראינית: Ян Петрович Табачник; 31 ביולי 1945 – 11 בספטמבר 2023) היה נגן אקורדיון אסטרדה יהודי סובייטי ואוקראיני, מלחין, אמן העם של אוקראינה (1994), חבר הראדה העליונה של אוקראינה של הכינוס החמישי, השישי והשביעי (מפלגת האזורים).
יאן טבצ'ניק נולד ב-31 ביולי 1945 למשפחה יהודית בצ'רניבצי.
טבצ'ניק התחיל ללמוד לנגן באקורדיון בגיל 10, מגיל 13 כבר הופיע בהזמנה.
בגיל 16 הוא הפך לאמן של התזמורת של הקרקס הממלכתי של קייב על הבמה, בגיל 18, בשנת 1964, הוא הופיע על הבמה כאמן של הפילהרמוניה המחוזית של אסטרחן.
בסוף שנות ה-60 חזר לצ'רניבצי, שם עבד בין השנים 1970–1978 כמנהל בית התרבות של רובע פרבומאיסק.
בשנת 1979, בהזמנת הפילהרמונית המחוזית של זפורוז'יה, הוא עבר לזפורוז'יה ועד 1994 ניהל את האנסמבל ווקאלי ואינסטרומנטלי שיצר.
ב-1995 עבר לאודסה, שם פתח את "התיאטרון העירוני למוזיקה של יאן טבצ'ניק".
בשנים 1997–1998 היה פרופסור במחלקה לכלי עם באוניברסיטה הלאומית לתרבות ואמנויות בקייב .
בשנת 2000 עבר לקייב, שם הקים את "מרכז היצירה הבינלאומי של יאן טבצ'ניק".
בתקופת ברית המועצות טבצ'ניק הוציא 5 אלבומים.
בתקופת אוקראינה העצמאית הוא הוציא 11 אלבומים כאשר חלק מהם כללו רק שירים שנכתבו על ידו.
על פעילותו לקידום התרבות הוענקו ליאן טבצ'ניק מספר עיטורים אוקראינים.
בשנים 2011 ו-2015 יצאו לאור ספרים ביוגרפיים שטבצ'ניק השתתף בכתיבתם.
נפטר ב-11 בספטמבר 2023 בתל אביב לאחר מאבק של שנתיים בסרטן ריאות..
יָאן אווה טילְמָן הוא כדורגלן גרמני המשחק בעמדת הקיצוני הימני בפ.צ.
בשנות נעוריו, טילמן שיחק לראשונה בקהילת הנוער הצראת-פירהן-בקונד ומשם עבר לקבוצת הנוער של איינטרכט טרייר לעונת 2014/15. בעונת 2017/18, עבר טילמן לקבוצה עד גיל 17 של קלן.
הוא שיחק 24 משחקים עבור הקבוצה וזכה איתה באליפות ביוני 2019 לאחר ניצחון 3–2 על בורוסיה דורטמונד.
בעונת 2019/20, טילמן עלה לקבוצה עד גיל 19. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 2–0 בבונדסליגה על באייר לברקוזן ב-14 בדצמבר 2019, ובכך הוא הפך לכדורגלן הראשון שנולד ב-2002 ששיחק בבונדסליגה, ונחשבה לבכורה הצעירה ביותר השנייה בהיסטוריה בליגה הצעירה במועדון שלו אחרי יאן אוורל ביסק.
לאחר הופעת בכורה משכנעת, המאמן מרקוס גיסדול המשיך לתת לטילמן זמן משחק במשחקים מול איינטרכט פרנקפורט ו-ורדר ברמן.
בינואר 2020, טילמן חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו כשהאריך את החוזה שלו עם קלן עד ה-30 ביוני 2022. "הוא מאוד מאוד מתקדם לגילו, גם פיזית וגם מנטלית, ויש לו גם הבנה טובה מאוד של המשחק.
אנחנו סומכים עליו שהוא יחזיק גם בטווח הארוך", אמר המנהל הספורטיבי וכדורגלן העבר הורסט הלדט לאחר החתימה.
ב-5 בדצמבר 2020, טילמן כבש את שערו הראשון ככדורגלן מקצוען בתיקו 2–2 מול וולפסבורג.
ב-20 בינואר 2021 הוא הבקיע את שער הניצחון בתוספת הזמן נגד שאלקה בפלייאוף הירידה.
ב-30 באפריל 2021, המועדון הודיע כי חוזהו של טילמן הוארך עד 2024. ביוני 2022, הוא היה מועמד לתואר ה"גולדן בוי" (נער הזהב), פרס שניתן לשחקן עד גיל 21 הטוב ביותר בכדורגל האירופי, שלבסוף זכה בו גאבי.
יאן וילם דה פרינד (בהולנדית: Jan Willem de Vriend; נולד ב-31 ביולי 1962 בליידן) הוא מנצח וכנר הולנדי.
דה פרינד למד נגינה בכינור בקונסרבטוריון של אמסטרדם ובקונסרבטוריון המלכותי של האג.
במהלך לימודיו הוביל הופעות של "העטלף" מאת יוהאן שטראוס ואגם הכסף מאת קורט וייל.
ב-1982 הקים דה פרינד את אנסמבל "קומבאטימנטו קונסרט אמסטרדם", שמתמחה במוזיקה של המאה ה-17 וה-18. כמנהל אמנותי, כנר ראשי ומנצח, הוא נתן קונצרטים והפקות אופרה רבות בהולנד ומחוצה לה עם האנסמבל.
הוא גם עשה הקלטות דיסקים רבות עם "קומבאטימנטו קונסרט אמסטרדם".
מעונת 2013–2014, דה פרינד התמקד כולו בפעילותו כמנצח.
הוא הופיע בקביעות עם תזמורת הקונצרטחבאו המלכותית, תזמורת הרזידנטי, תזמורת הרדיו הקאמרית, התזמורת הקאמרית ההולנדית, התזמורת הסימפונית של לימבורג, תזמורת בראבנט, תזמורת גלדרס ותזמורת צפון הולנד.
בחו"ל הוא היה מנצח אורח עם התזמורת הצעירה RIAS, הפילהרמונית הקאמרית הגרמנית, האנסמבל השוודי, אנסמבל מוזיקה ויטה, תזמורת רדיו צפון גרמניה, תזמורת המוצרטיאום של זלצבורג, תזמורת SWR בשטוטגרט, התזמורת הקאמרית של ברלין ואגודת הקונצרטים של וינה.
משנת 2006 ועד להחלפתו על ידי אד ספאנחארד ב-2017, הוא מנצח ראשי ומנהל אמנותי של תזמורת המזרח באנסחדה.
במרץ 2014, תזמורת הרזידנטי הודיעה כי דה פרינד מונה למנצח קבוע החל מ-1 באוגוסט 2015 לתקופה של ארבע עונות.
האופרות של דה פרינד כוללות את ארמיניו מאת היינריך פון ביבר, רודלינדה, אלצ'ינה, אגריפינה ואורלנדו מאת גאורג פרידריך הנדל, הכתרת פופיאה ואוריפאוס מאת קלאודיו מונטוורדי, המלך ארתור ודידו ואינאס מאת הנרי פרסל עם האופרה הלאומית ההולנדית.
כמו כן ניצח על "חליל הקסם" של מוצרט באופרה הלאומית דו ריין בשטרסבורג, על אוריפאוס של מונטוורדי באופרה של לוצרן, על אבן החכמים (מאת מוצרט ואחרים) בבימויה של אווה בוכמן ועל "העטלף" מאת יוהאן שטראוס.
בפסטיבל שווצינגר ניצח על האופרה רוזמונדה מאת המלחין אנטון שווייצר, בבימויו של ארנסט דניאל הרצוג.
בשנת 2023 נבחר להיות המנצח הראשי של התזמורת הקאמרית של וינה.
יאן כריסטיאן קאק הוא ויצה-אדמירל גרמני המכהן ככמפקח של הדויטשה מרינה (הצי הגרמני) מאז 22 בינואר 2022.
קאק נולד ב-24 בדצמבר 1962, בעיר אויטן שבשלזוויג-הולשטיין.
ב-1982 הוא התגייס לדויטשה מרינה (הצי הגרמני), ושרת כנווט בשייטת סירות המנוע ה-7 בקיל.
בין השנים 1984–1987 הוא למד כלכלה ומדעי הארגון באוניברסיטת הבונדסוור בהמבורג.
בין ספטמבר 1991 ליוני 1992 הוא הושאל לצי הצרפתי, ושרת כקצין מבצעים והדרכה על סיפון ספינת ההדרכה "ז'אן ד'ארק" בברסט.
לאחר מכן פיקד על הספינות S 49 Wolf, ו-S 50 Panther, שתיהן ספינות טילים מסדרת "טיגר".
בין השנים 1995-1997 הוא שרת כקצין מבצעים על סיפון המשחתת "רומל".
בין השנים 1999-2001 הוא שרת כקצין ראשון על סיפון המשחתת "מלדרס".
בין 2001–2003 הוא שרת בפיקוד הכוח המשותף של נאט"ו בברונסום שבהולנד.
בין 2003–2004 הוא שימש כמפקד הפריגטה "באיירן".
בין השנים 2008–2012 הוא שימש כסגן מפקד המשט המבצעי ה-1 בקיל.
לאחר מכן שימש כראש מחלקת האסטרטגיה והתפעול במשרד ההגנה.
ב-2014 עבר לשמש כראש מחלקת התכנון במפקדת הדויטשה מרינה ברוסטוק.
במאי 2015 הוא מונה למפקד השייטת המבצעית ה-1 ולמנהל מרכז המצוינות למבצעים במים סגורים ורדודים בקיל.
בין מרץ לאוגוסט 2016 הוא פיקד על הכוח הבינלאומי במבצע אטלנטה בסומליה.
במאי 2018 הוא מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הבונדסוור בבון.
ביולי 2019 הוא מונה למפקד מרכז הלוחמה המשותף של נאט"ו בסטוונגר, נורווגיה.
בספטמבר 2021 הוא מונה לסגן מפקח הדויטשה מרינה (מפקד הצי הגרמני).
ב-22 בינואר 2022, נאלץ המפקח קיי-אכים שנבאך להתפטר מתפקידו בעקבות התבטאויותיו סביב מלחמת רוסיה-אוקראינה.
קאק מונה למפקח החדש באופן זמני.
ב-11 במרץ הפך המינוי שלו לקבוע.
יַאן ואַן רוֹיסְבְּרוּק (בפלמית: Jan van Ruusbroec, בכתיב מודרני Jan van Ruysbroek; ) היה תאולוג וסופר פלמי.
הוא כתב את יצירותיו, העוסקות בנושאים תאולוגיים ורוחניים, בהולנדית תיכונה.
יאן ואן רויסברוק הוסמך לכומר ב-1317 וזמן קצר לאחר מכן הפך לכומר ב בבריסל.
בשנת 1343 הוא עקר עם כמה חברים לגרננדל (Groenendaal) ליד בריסל, שם הם חיו בתחילה בקהילה דתית ללא תקנון.
ממנה נוסדה קהילה של מסדר האוגוסטינים הקאנוניקים, אשר הוא הפך לאב הקהילה בה ונשאר בה עד מותו בדצמבר 1381. כאן גם כתב את מרבית חיבוריו בהולנדית תיכונה.
יאן ואן רויסברוק היה תלמידו של מייסטר אקהרט.
בין הרבים שהושפעו ממנו ישירות נמנים , מייסד , יוהאן טאולר ומאוחר יותר .
יאן ואן רויסברוק, נחשב יחד עם המשוררת והמיסטיקנית , למחברים החשובים ביותר של השפה ההולנדית התיכונה.
חיבוריו כוונו בעיקר לאנשי דת שלא דיברו לטינית.
בשנת 1908 הוכרז יאן ואן רויסברוק מבורך על ידי צו האפיפיור פיוס העשירי.
יום הזיכרון שלו ב-2 בדצמבר הוא יום זיכרון מחויב לאוגוסטינים הקאנוניקים.
יצירותיו של רויסברוק תורגמו בחלקן ללטינית על ידי בן זמנו וחברו וילהלם יורדאנס.
מסורת כתב היד הלטיני של שמונת היצירות, שתורגמו ללטינית לפני הרפורמציה, נרחבת יותר מזו העממית; זה מראה כי רויסברוק התקבל בעיקר על ידי המשכילים בסוף ימי הביניים.
במאה ה-14, הקבלה עדיין הייתה מוגבלת מאוד מבחינת הכמות; רוב העותקים נעשו רק במחצית השנייה של המאה ה-15.
בתחילת המאה ה-16 תורגמו יצירותיו ללטינית על ידי , חבר מסדר הקרטוזיאנים ולאחר מהדורה זו יצאה לראשונה בגרמנית על ידי היסטוריון הכנסייה הפרוטסטנטי (אופנבך 1701 ואילך).
במאה ה-19 הוא תורגם לצרפתית על ידי חלוץ התחייה הקתולית .
Dat rijcke der ghelieven ("האימפריה של האהובים", בלטינית Regnum amantium deum), כנראה יצירתו הראשונה, שנכתבה בבריסל בסביבות 1330
מכתבים (שבעה מכתבים מהתכתבויות שלו נשמרו)
לאחר מכן היה פרשן כדורגל ופוליטיקאי.
טומשבסקי גדל בוורוצלב להוריו גורשו מווילנה לאחר מלחמת העולם השנייה.
קריירת המועדונים של טומשובסקי התנהלה בעיקר בלגיה קודנס ספורט (ŁKS Łódź) .
הממשל הקומוניסטי בפולין אסר עליו לשחק מחוץ למדינה לפני גיל 30, אף על פי שזכה לתשומת לב בינלאומית כבר קודם לכן.
לאחר מונדיאל 1978 עבר לשחק מחוץ לפולין, תחילה בקבוצה הבלגית בירסחוט (Beerschot), ולאחר מכן בהרקולס (Hércules) מספרד.
הוא פרש מכדורגל מקצועני בשנת 1984 לאחר שתי עונות נוספות עם לודז'.
בסך הכל רשם 63 הופעות במדי נבחרת פולין, הישג שהפך אותו לשוער בעל מספר ההופעות הרב ביותר בתולדות הנבחרת באותה תקופה.
שיא זה נשבר מאוחר יותר על ידי ארתור בורוץ בשנת 2016.
טומשבסקי זכור על ידי אחדים בעיקר בזכות הופעתו בנבחרת פולין מול אנגליה במשחק מוקדמות למונדיאל 1974, בו הייתה צריכה אנגליה לנצח כדי לזכות.
לפני המשחק, בריאן קלאף כינה את טומשובסקי "ליצן" (השניים הפכו לחברים טובים מאוחר יותר), אך טומשובסקי צחק אחרון וזכה בתואר שחקן המשחק לאחר עצירות חוזרות ונשנות מול חלוצי אנגליה.
השער היחיד שהוא ספג היה פנדל שנוי במחלוקת של אלן קלארק.
קודם לכן, הבקיע יאן דומרסקי עבור הפולנים.
המשחק הסתיים בתיקו 1-1 ופולין העפילה למונדיאל בגרמניה המערבית על חשבון אנגליה.
בספר "סיפור גביע העולם", כתב בריאן גלנוויל: "במבט לאחור, הדחה מול נבחרת חזקה כמו פולין לא נראית כבושה, אבל זהו היגיון בדיעבד.
אני מסופק שאנגליה הייתה יכולה לתרום לטורניר תרומה מרהיבה כמו פולין, אך חשוב לזכור שנבחרת פולין שניצחה את אנגליה ונבחרת פולין שתפסה את מקומה היו שתי קבוצות שונות מאוד" (עמוד 191, מהדורת 2005).
פולין המשיכה וזכתה במקום השלישי במונדיאל שבו טומשבסקי הדף שני פנדלים בשני משחקים שונים (מסטאפן טאפר ואולי הנס) - השוער הראשון בתולדות גביע העולם של פיפ"א שעשה זאת.