tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
טענתם זו אף מתכתבת היטב עם ההסבר הרשמי לחוק.
בנוסף, בשנת 2017 במסגרת עתירה לבג"ץ 2511/17 הגיש חבר הכנסת לשעבר עקיבא נוף (מיוזמי הצעת התיקון לחוק) תצהיר שהוגש לפני בית משפט העליון בו הבהיר שכוונת המחוקק אכן הייתה שהתיקון יחול על כל האזרחים לרבות יהודים ובני דתות אחרים, לדבריו כל פרשנות אחרת למעשה מרוקנת מתוכן את החוק.
פרשנות זו אף הייתה מקובלת על רוב שופטי העליון בפסק דין פורטוגז המפורסם שיצא בסמוך לכניסת התיקון לחוק לתוקף.
וכך כותב שם מ"מ נשיא בית משפט העליון דאז מאיר שמגר: כשלעצמי, נוטה אני להשקפה, כי לפי מגמתו ועל-פי מה שעולה ומשתמע מן ההסברים להצעת החוק שקדמה לחקיקתו, נועד סעיף 3א לחול גם על אלו, אשר עליהם חל דין אישי, בין היהודי ובין אחר.
ובהמשך דבריו שם: והם הרוב המכריע של הילדים בישראל, ולא רק על אלו שהם מיעוט מבוטל במספרם, אשר עליהם אינו חל דין אישי כלשהו.
זאת למרות שמאז כניסתו לתוקף של חוק יחסי ממון בין בני זוג תשל"ג-1973, מופעל עקרון איזון המשאבים ביחס לרכוש, והרכוש המשותף מתחלק בין ההורים בצורה שווה, אלא אם כן נחתם הסכם ממון שקבע אחרת.
חוק זה חל גם על בתי המשפט לענייני משפחה וגם על בתי הדין הרבניים.
אולם ההטמעה של מדיניות שוויונית לא התרחשה בחוק המזונות, וכך יוצא שבעוד הרכוש מתחלק באופן שווה בין ההורים, נותרו על כנם החיוב המוחלט המוטל על האב לזון את ילדיו והפטור המלא של האם מכך.
הדברים נוסחו בתמציתיות בדבריה של השופטת עדנה ארבל: "חובתו המוחלטת של האב לשאת בצרכים ההכרחיים של ילדיו הקטינים חלה בין אם המשמורת על הילדים נמסרה לאם, בין אם היא נמסרת לאב, ובין אם היא ניתנת במשותף לשני ההורים." (השופטת עדנה ארבל, בע"מ 2561/08)
חיובו הבלעדי של האב בדמי מזונות הילדים, ללא התחשבות במצבו הכלכלי וברמת מעורבותו ההורית, הביא לכך שאבות רבים לא היו מסוגלים לשלם את הסכומים שהושתו עליהם, פעמים רבות נפלה האחריות למזונות על המוסד לביטוח לאומי, שהעביר לאם סכומים חלקיים, ובנוסף גרם הדבר לריבוי התדיינויות משפטיות וסכסוכים בין ההורים.
אחת הפסיקות המכוננות המביעות תמיכה באפליה המגדרית בישראל היא של השופטת יעל וילנר, שפסקה ב-2006 כי במקרים של משמורת משותפת יש להפחית את מזונות הילדים המושתים על האב באופן מינימלי, כך שהנטל הכלכלי הכולל המושת עליו יהיה גבוה יותר.
כך כתבה בפסק: "איני רואה דופי בכך כי הנטל הכלכלי הכולל המוטל על האב בהסדרי משמורת משותפת, יהיה גבוה יותר לעומת דמי המזונות המוטלים עליו בהסדר משמורת בלעדית אצל האם, וזאת כאשר משקללים את דמי המזונות עם ההוצאות בהן האב נושא באופן ישיר".
פסיקה זו היא אחת הדוגמאות להתמודדות של מערכת המשפט עם האפליה המגדרית במזונות ילדים בדרך של תמיכה בה.
על מנת לתקן את האפליה המגדרית במצב הזה, הוקמה ב-5 ביוני 2005 ועדת שיפמן על ידי חיים רמון בעת שכיהן כשר המשפטים.
ועדת שיפמן גיבשה נוסחה מתמטית המבוססת על שני מרכיבים עיקריים: הכנסות כל אחד מן ההורים, וחלוקת הזמנים המתקיימת בין ההורים, ובאמצעות כך ביקשה לפשט ולאחד את פסיקת מזונות בישראל, מתוך נקודת המוצא ששני ההורים צריכים לשאת באחריות משותפת לילדיהם, טיפולית וכלכלית.
נכון ל-2017, המלצותיה עדיין לא הבשילו לכדי חקיקה.
באוגוסט 2013 יצר השופט בבית המשפט לענייני משפחה, יהורם שקד, תקדים משפטי, כאשר פסק בתיק מזונות שבו התקיימה משמורת משותפת והכנסתה של האם הייתה שווה להכנסתו של האב ואף עלתה עליה, אין הצדקה לחיוב האב במזונות.
בדצמבר 2013, פסק השופט יעקב כהן פסיקה דומה, לפיה כאשר חולקים שני ההורים באופן מלא במשמורת ומשתכרים באופן דומה, אין סיבה לתשלום מזונות מצד אף אחד מההורים.
פסיקות אלו התבססו על מסקנות ועדת שיפמן ועל עקרון השוויון, והן מהוות תקדים.
ביולי 2017 פסק בית המשפט העליון בבע"מ 919/15 תקדים, הידועה כהלכת בע"מ 919/15, שבמשמורת משותפת לילדים בגיל 6–15 חייבים שני ההורים במזונות הילדים באופן שוויוני, לפי יכולתם הכלכלית.
בפסק דין של בית המשפט העליון נפסק שעניין מזונות ילדים אינו ניתן לכריכה בתביעת הגירושין, אלא יכול להיות נידון אך ורק בבית משפט לענייני משפחה.
ביולי 2023 פורסם שהמשרד לשירותי דת הגיש הצעת חוק שתאפשר גם לבתי הדין הרבניים לדון בפסיקת דמי מזונות לילדים.
אף שהחובה למזונות היא כמעט מוחלטת, ילד עשוי לאבד את זכותו למזונות, או שמזונותיו יצומצמו, אם הוא מוכרז כילד "מורד", קרי יחסו אל האב מזלזל, מעליב, תוקפני ולחלופין הוא מסרב להתראות עמו.
בית המשפט יכריז על ילד כמורד רק אם השתכנע שלא נפל פגם בהתנהגות האב, כגון שהאב לא התנכר לילד תקופה ממושכת בעצמו, או לא נהג בו בכל דרך אחרת שהביאה את הילד להתייחס אליו באופן הזה, וכי האב עשה כל שביכולתו על מנת לפייס את הילד ולחדש את הקשר עמו.
הכרזה על ילד כמורד היא נדירה ביותר, ולרוב יעדיף בית המשפט להפנות את הילד לטיפול לשיקום יחסיו עם האב.
בית המשפט סירב להפעיל את עקרון הבן הסרבן על ילדה שאימה ניתקה אותה לגמרי מאביה, בנימוק שהילדה אינה אשמה בנתק עם האב.
החוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות), 1959 קבע חובת מזונות כל עוד הילד הוא קטין, כלומר עד הגיעו לגיל 18. במדינת ישראל, אשר בה צעירים בגיל 18 מתגייסים לצבא ולפיכך אינם יכולים עדיין לפרנס את עצמם, נוצר צורך בהארכת תקופת החיוב.
בתחילת העשור הראשון של המאה התקבלה פסיקה בבית המשפט העליון, שחייבה אבות בתשלום דמי מזונות לילדיהם עד תום שירותם הצבאי או הלאומי בסך של שליש מדמי המזונות המקוריים המיועדים לאותו ילד.
פסיקה זו חלחלה לבתי המשפט לענייני משפחה, בתי הדין הרבניים ולהסכמי גירושים.
בהמשך הורחבה ההלכה גם לילדים הלומדים בכיתות י"ג, י"ד, או למסלולי עתודה שונים.
במספר פסקי דין שניתנו בשנים האחרונות, קבע בית המשפט לענייני משפחה, כי עת שהאב והאם מרוויחים שכר זהה והילדים נמצאים במשמורת משותפת, יבוטל חיוב המזונות.
כלומר כל אחד מן ההורים מספק את צורכי הילדים כאשר הם בחזקתו.
במקרה שבו עולה הוצאה יוצאת דופן (טיפולים רפואיים או צורכי חינוך), הוצאה זו תתחלק בצורה שווה בין ההורים.
עד לפסיקת בג"ץ בתיק 919/15, לא היה מדובר בהלכה משפטית מחייבת, אולם ככל שהתקיים מצב זה של משמורת משותפת ניתן היה לטעון להוגנות בטענה לביטול חובת המזונות המוטלת על האב.
בג"ץ 919/15, פסק בשנת 2017 כי במקרה של משמורת משותפת, וכאשר בני הזוג מרוויחים סכום דומה, אין חובת מזונות דווקא על האב.
כאמור, בניגוד לחובת המזונות המוחלטת החלה על האב בהלכה היהודית, חובת המזונות על האם היא מדין צדקה בלבד, כלומר חובה מופחתת, החלה רק אם יש לה די והותר לצרכיה שלה, והילדים אינם יכולים להתקיים ממקורות אחרים.
לפי "שולחן ערוך" חובת מזונות מהאם קמה רק כשהאב נפטר או כשהוא חסר יכולת ואף קרובי האב עניים.
אמנם על פי סעיף 3א לחוק לתיקון דיני המשפחה (מזונות): "(א) אביו ואמו של קטין חייבים במזונותיו.
(ב) בלי להתחשב בעובדה בידי מי מוחזק קטין יחולו המזונות על הוריו בשיעור יחסי להכנסותיהם מכל מקור שהוא", אולם על פי הפרשנות המקובלת, סעיף 3א לחוק המזונות חל על זוגות מעורבים בלבד ולא על בני זוג יהודים, שעליהם כאמור חל הדין הדתי.
בפועל, בתי המשפט ממעטים לפסוק חובת מזונות לאם, וזאת אף כשהילד נמצא במשמורת בלעדית של האב, ואף אם קיימים פערי שכר משמעותיים לטובת האם, בשל הדין הדתי החל על יהודים.
בדין המוסלמי חל אי שוויון מלא בכך שחיוב האב לבדו במזונות ילדיו הוא מוחלט ואין אדם שמשתתף איתו במזונות אלו.
הדין האישי שחל על מוסלמים בישראל מכוח פקודת חוק המשפחה המושלמי, הוא חוק המשפחה העותמאני לשנת 1917, המבוסס על האסכולה החנפית.
מקום שיש צורך בפרשנות או השלמה יש לפנות למקורות האסלאם בכל הקשור לדיני השריעה מאסכולה זו, כך הורה בית המשפט העליון.
בהתאם לדין זה, האדם מחויב במזונות עקב נישואין (בעל לאשתו) וקשרי דם (אב לבנו, בן לאביו וכדומה).
הדין השרעי אינו נוקב בגיל הקטין לגביו חלה חובת המזונות של האב, והמבחן במזונות קטין הוא מבחן הנזקקות בלבד.
האב ימשיך לחוב במזונות קטין עד הגיעו לגיל שבו קטינים בגילו יכולים לעבוד ולהתפרנס.
מקובל כי חובת האב היא עד לגיל 18 ואם הבן ממשיך ללמוד מעל גיל 18 ימשיך לזונו, עד לסיום לימודיו.
מזונות הקטינים – סעיף 3(א) לחוק לתיקון דיני משפחה (מזונות), התשי"ט-1959, קובע כי אדם חייב במזונות הילדים הקטינים שלו ושל בן זוגו, לפי הוראות הדין האישי החל עליו.
בפסק הדין – דובר על מוסלמים והדין הוא הדין השרעי שעל פיו יש לאב חובת מזונות כלפי הקטין.
החובה האבסולוטית של אב מוסלמי כלפי בנו מתייחסת ללבושו, מזונו, שיכונו ובריאותו, ואף השכלתו.
ואולם הדין השרעי מתייחס באשר לקביעת שיעור המזונות גם לפוטנציאל ההשתכרות של האב.
בפסק הדין הייתה לאב הכנסה גבוהה בהרבה מן הנטען על ידו, אולם צורכי הקטינים לא הוכחו.
שם בית המשפט העריך את סכום מזונותיהם וקבע כי סכום מזונותיהם יהא בסך של 1,150 ₪ לחודש בצירוף החלק היחסי במדור לכל קטין.
פסיקת מזונות בדין המוסלמי מורכבת משני תחומים – האחד, תחום פסיקת המינימום של דמי מזונות ללא צורך בהבאת ראיות מיוחדות.
השני – פסיקת מזונות על פי פוטנציאל השתכרות.
על פי הדין המוסלמי, יכולתו של אב ובעל לשאת במזונות אשתו וילדיו אינה נמדדת רק על פי הכנסתו בפועל אלא בהתאם לפוטנציאל השתכרותו.
הדין המוסלמי קובע כי אדם אשר איננו יכול לעבוד או להשתכר הוא אחד משני הבאים – לוקה במחלת נפש או מחלה הגורמת לאובדן מוחלט של כושר השתכרות, או מחוסר עבודה.
יודגש, די בהיות האב בריא בגופו על מנת לאיין את טענתו כי הוא מחוסר עבודה.
ההלכה הפסוקה קובעת כי אם עיסוקו של האב אינו מביא לו הכנסה מספקת, עליו לחפש תעסוקה אחרת שתאפשר לו קיום חובותיו כלפי הקטינים ולהתאמץ עד קצה גבול יכולתו (אף לעבוד כפועל פשוט).
כל עוד לא הוכחו בפני בית המשפט נסיבות אובייקטיביות המונעות מהאב להשתכר, לא יוכל הוא להיתלות בטענות שונות כדי לפטור עצמו מחיובו לפרנסת ילדיו הקטינים.
לפי הדין השרעי, אישה זכאית למזונותיה בהתקיים התנאים הבאים: נישואין תקפים, האישה מקיימת את חובת "אלאחתבאס" – חובת האישה להקדיש עצמה לבעלה, כאשר קיומה של חובה זו מתאפשר אך ורק במגוריה עמו.
חריג לכך מאפשר פסיקת מזונות לאישה מוסלמית שאינה מתגוררת עם בעלה, אם היא מוכיחה כי המניעה לקיום חובתה הוא בעטיו של הבעל ומטעמים מוצדקים.
החיוב של האב המוסלמי במזונות ילדיו שונה בין בנים לבנות.
האב חייב לפרנס את בניו עד לגיל שבו יוכלו לגדול ולהתפרנס, ומקובל שתקופה זה נמשכת עד לתום הלימודים.
לעומת זאת, החיוב בפרנסת הבנות הוא עד שתתחתנה, ללא הגבלת גיל.
חיוב האב המוסלמי במזונות ילדיו מכוח ההלכה המוסלמית, משעברו את גיל 18 אינו מוכר על ידי החוק הישראלי, שמגביל את חובת המזונות מכוח הדין האישי עד לגיל 18 בלבד.
פרשת אלטלאק בקוראן קובעת שכאשר האב המוסלמי הוא אמיד ובעל יכולת כספית מוכחת, הרי הוא מחויב במזונות "יסאר" (שפע) ואם האב הוא עני וחסר יכולת הוא מחויב במזונות "אעסאר" (דוחק), שהם הצרכים ההכרחיים שהם שווים לכל, וחובת האב במזונות אלו היא חובה אבסולוטית ללא קשר ליכולתו הכלכלית.
אבות מזונות האעסאר לקטינים בדין המוסלמי זהים לאלו של המזונות ההכרחיים בדין העברי, והם כוללים כלכלה (מזון ושתיה), מדור, ביגוד, הנעלה, בריאות וחינוך.
מזונות לבן או בת הזוג
על פי ההלכה, הבעל חייב לפרנס את אשתו לכל אורך נישואיהם.
חובה זו מתורגמת לתשלום מזונות לאישה בשלב שבו בני הזוג אינם חיים בשלום אך טרם התגרשו.
במונח "מזונות" הכוונה לסיפוק כל צרכיה החומריים של האישה, ברמה שלה זכתה בעודה נשואה.
חובה זו קיימת עד לגירושים, אך ניתנת לביטול בתנאים מסוימים.
בהסכמי גירושים נקבעת לעיתים רחוקות חובת תשלום מזונות לאישה (ובמקרים נדירים – לגבר), לכל ימי חייה או לתקופה מוגבלת (למשל עד שילדיה שבחזקתה יתבגרו ותוכל לפרנס את עצמה).
על בעל המסרב לפרנס את אשתו אמר רב: "אין אדם דר עם נחש בכפיפה".
נטישת האישה ומניעת המזונות עלולה לעלות כדי עבירה פלילית תחת חוק העונשין.
במשפט העברי מוקיעים אדם הנוטש את אשתו, אך מתוך אותם מקורות עולה ביקורת על הפיכת עוולה זו לעבירה פלילית.
גביית מזונות בין מדינות שונות
בהתאם ל"אמנה של ועידת האו"ם בדבר חיובי מזונות" (מכונה גם אמנת ניו יורק משנת 1956), שעליה חתומה גם מדינת ישראל, ניתן להגיש תביעת מזונות עבור ילדים החיים במדינה כנגד חייב במדינה אחרת, וכן ילדים החיים במדינה אחרת יכולים להגיש תביעת מזונות כנגד חייב המתגורר בישראל.
בכל מקרה כזה זכאים הילדים לסיוע משפטי מהרשות המרכזית על פי האמנה, כשבישראל הגורם הרלוונטי הוא הסיוע המשפטי במשרד המשפטים, אשר יגיש בשם הפונים הזרים בקשה לאכיפת פסק הדין הזר לבית המשפט לענייני משפחה בישראל, בהתאם לאמור בחוק לאכיפת פסק חוץ, תשי"ח-1958, או בהתאם לאמור בחוק ההוצאה לפועל, התשכ"ז-1967.
פקודת מס הכנסה מעניקה זיכוי ממס בגין תשלומי מזונות.
בהתאם לסעיף 40(ב) לפקודה, הורה המשלם מזונות ילדים זכאי לנקודת זיכוי אחת או חלק ממנה, לפי חלקו בהוצאות הכלכלה.
בהתאם לסעיף 40(א) לפקודה, מי שנישא שנית ומשלם מזונות לבן זוגו לשעבר זכאי לנקודת זיכוי אחת.
חוק המזונות קובע אפשרות לתשלום מזונות לבן-משפחה בגיר במקרים חריגים בהם מתקיימים שלושה תנאים מצטברים:
יש בידו לעשות כן לאחר סיפוק הצרכים של עצמו, של בן-זוגו ושל הילדים הקטינים שלו והילדים הקטינים של בן-זוגו;
אותו בן-משפחה, על אף מאמציו, אינו יכול לספק צרכיו מעבודה, מנכסיו או ממקור אחר;
אותו בן-משפחה אינו יכול לקבל מזונות לפי סעיף 2 או לפי סעיף 3 או מעזבון, ואינו יכול לקבלם מבן-משפחה הקודם לאותו אדם לפי הסדר שנקבע בסעיף 4.
לדוגמה, מקרה בו תבע אב מילדיו שישלמו לו מזונות, הילדים טענו שאין הם חייבים בכך משום שלאביהם יש בית בו הוא מתגורר ושתי חלקות אדמה נוספות בשווי נמוך.
ביהמ"ש קבע, בעקבות המשפט העברי שבית שאדם גר בו הוא איננו נדרש למכרו ובנוסף שנכסים שלא ניתנים למכירה מיידית, לא מונעים מלהגדיר אדם כזקוק לצדקה.
לכן חייב ביהמ"ש את הילדים במזונות ואיפשר להם לגבות מן האב את חלקות האדמה.
ברבות ממדינות העולם נהוג תשלום מזונות, המדינות נבדלות בפרמטרים ובשיטת חישוב של עלות גידול הילדים, בחלק מהמדינות בעולם קיים גוף ממשלתי לא משפטי, שאחראי על חישוב המזונות ונותן צו מחייב.
קיימת סוכנות מזונות, שמחשבת את המזונות על בסיס הכנסתו של כל הורה וזמן שהייה.תלוי בהכנסת ההורה המשלם (עד לתקרת הכנסה), מספר הילדים וזמן השהייה.קיימת סוכנות ממשלתית, שמעודדת פשרה עצמאית בין שני הצדדים.
אם לא מושגת פשרה, הסוכנות מתערבת ומוציאה צו מזונות לפי הכנסת ההורה הלא-משמורן, מספר הילדים ודמי בסיס.
במקרה של משמורות משותפות אין העברת כספים בין הצדדים.מתחת לסף הכנסה מסוים לא מתבצע תשלום מזונות, במידה ומתבצע תשלום מזונות, הוא נקבע לפי הכנסתו של ההורה המשלם, מספר ילדיו והפרובינציה שבה הוא גר.
מזון מהיר הוא מזון המוכן להגשה זמן קצר לאחר שהוזמן, אם בשל טכניקת הכנה מהירה (למשל, משך טיגון קצר או הכנת כריך) ואם מכיוון שהוכן בכמויות גדולות ומראש ונשמר מחומם, או מחומם מיד לאחר ההזמנה.
אף על פי שכל מזון שזמן הכנתו קצר יכול להיחשב למזון מהיר, לרוב מושג זה מתייחס למזון באיכות נמוכה, שמרכיביו זולים וערכם הבריאותי נמוך, והוא מוגש לקונה באריזה לשימוש חד-פעמי המאפשרת לו לקחת את המזון בטייק אוויי (Take-away).
מסעדות רבות למזון מהיר הן חלק מרשת מסעדות דומות, כגון: מקדונלד'ס, ברגר קינג, בורגראנץ וכו', כאשר חלקן מופעלות בזכיינות.
למסעדות אלו נשלחים חומרי גלם אחידים כפי שנבחרו על ידי הרשת, חלקם בייצור עצמי וחלקם נרכשים מיצרנים אחרים.
קיימים גם דוכני מזון פשוטים וקטנים יותר המוכרים מזון מהיר, כגון מזנונים, או דוכנים המוכרים מאכלי רחוב.
מסעדות מזון מהיר הן ביטוי מודרני של תופעת דוכני הרחוב שקיימת למעשה מאז תחילת ההתיישבות העירונית וקיבלה ביטויים שונים בתרבויות שונות בעולם.
השפעת הרגלי הצריכה על המזון המהיר עיצבה את תופעת המזון המהיר, בשונה מדוכני הרחוב, ברוח של רשתות שיווק ענקיות, מזון בעלות מינימלית ולעיתים גם באיכות ירודה.
ההיסטוריה של מזון מהיר בעידן המודרני בארצות הברית החלה ב-7 ביולי 1912, עם פתיחת מסעדת מזון מהיר בשם "אוטומט" בעיר ניו יורק.
אוטומט הייתה קפיטריה בה הוצגו פריטי מזון ומשקה מאחורי חלונות זכוכית קטנים, אשר נפתחו לאחר שלשול מטבע לחריץ.
מיד לאחר פתיחת החנות בניו יורק היא הפכה ללהיט וחנויות רבות בדגם דומה צצו בכל ארצות הברית.
חנויות אלה נותרו פופולריות מאוד בשנות ה-20 וה-30 של המאה העשרים.
חברת אוטומט הטמיעה בציבור האמריקאי את רעיון המזון הנלקח לבית הלקוח (טייק אוויי) וסיסמתם הייתה: "פחות עבודה לאמא".
רשת המזון המהיר השנייה בארצות הברית היא וייט קסל (White Castle) אשר פתחה חנות ראשונה בוויצ'יטה, קנזס, בשנת 1921 ומכרה המבורגרים ב-5 סנט.
חברת וייט קסל איפשרה ללקוחותיה לראות לצפות בהכנת המזון במטבח.
החברה אף חוררה חמישה חורים בכל קציצת בשר, כדי להגדיל את שטח הפנים וכך להאיץ את ההכנה.
בעשרות השנים האחרונות צצו בארצות הברית מסעדות לממכר מזון מהיר כמעט מכל סוג, כולל פיצות ומזון מקסיקני.
מקדונלד'ס היא רשת המזון המהיר הגדולה בעולם ומוצריה הם המזוהים ביותר עם המושג "מזון מהיר".
הרשת החלה לפעול בשנת 1940, תחילה כמסעדת ברביקיו ואחר כך התמקדה בממכר המבורגרים באריזת נייר, אותם הלקוח יכול לשאת עמו מחלון המכירה.
ההתמקדות במספר מוצרי מזון מעטים איפשרה למקדונלד'ס להכין מזון מראש ולשרת את הלקוחות כמעט באופן מיידי, ללא צורך בהמתנה להכנת המזון.
רשת מסעדות ונדי'ס אשר פתחה חנות ראשונה בשנת 1969 בעיר קולומבוס באוהיו, נחשבת לראשונה אשר פתחה חלון שירות לכלי רכב, בשנת 1975, כך שאין צורך להחנות את כלי הרכב כדי לרכוש מזון במסעדה.
מקדונלד'ס העתיקה חידוש זה למסעדותיה החל משנת 1975.
עקב המודעות הגוברת להשפעת המזון על הבריאות, החלו בראשית המאה העשרים ואחת חלק מרשתות המזון המהיר לשלב בתפריטם פריטים שנחשבים בריאים יותר, לדוגמה: מאפים מקמח מלא, סלטים ופירות.
כך לדוגמה, רשת המזון המהיר מקדונלד'ס החלה להציג על מוצריה את פירוט הערך התזונתי של המזון, ואף הוסיפה מוצרים לתפריטה.
מסעדות מזון מהיר מגישות מזון שאותו ניתן לקנות וללכת.
לעיתים קיים במסעדות כאלה שרות דרייב ת'רו המאפשר ללקוחות לקנות מזון מוכן לאכילה מתוך כלי רכבם.
ברוב המסעדות קיימים גם מקומות ישיבה לאלה החפצים לאכול במקום.
מזון מהיר מוגש באופן המאפשר לסועד לאכול בידיים, ללא צורך בסכו"ם.
מזון מהיר מוגש אף בתחנות דלק שבהן חנויות לנוחות הלקוחות.
במרכולים גדולים קיים לעיתים דוכן למזון מהיר.
כיוון שרעיון המזון המהיר תלוי במהירות ההגשה לסועד מרגע ההזמנה, הכנת מזון זה מדגישה את האחידות, העלות הנמוכה ומרכיבי מזון הנבחרים בזכות היותם מהירים להכנה ובעלי מראה וטעם טרי.
כדי לעמוד בדרישות אלה יש צורך לעיתים קרובות ביישום ידע מתחום הנדסת המזון, שימוש בתוספי מזון שונים וטכניקות לעיבוד מזון המשנות את הרכבם של מרכיבי היסוד מצורתם המקורית ומשנה לעיתים את ערכם התזונתי.
כיום יש ברחבי העולם סוגים שונים של מזון מהיר.
מן הפופולריים ביותר בישראל: פיצה, המבורגר, בשרים על האש, פלאפל, שווארמה, סביח, גלידה וכריכים.
גם משקאות חמים הם סוג של מזון מהיר.
עם זאת, מסעדות מזון מהיר רבות אף מגישות מזונות "איטיים" יותר, כגון פירה תפוחי אדמה וסלטים.
בארצות אמריקה הדרומית נפוצה מנת סלצ'יפפה.
מסוף המאה ה-20 נמתחת ביקורת חריפה על רשתות מזון מהיר מצד ארגוני צרכנים וגורמים שונים.
חלק מן הביקורות על איכות המזון ברשתות המזון המהיר הובילו לעליית תנועת המזון האיטי.
בשנת 2004 יצא הסרט התיעודי "לאכול בגדול" שהציג נזקים בריאותיים שנבעו מאכילה אך ורק ב"מקדונלד'ס".
הסרט היה שובר קופות (במונחים של סרטי תעודה) ואף זכה בפרסים.
מְזוֹן מְלָכוֹת הוא תוצר מזון המופרש על ידי דבורי דבש מבלוטות תת-לועיות (hypopharyngeal glands), ומשמש להזין את זחלי הדבורים.
זחלים המיועדים להיות מלכות מוזנים בכמויות גדולות של מזון מלכות במשך ארבעה ימים לאחר בקיעתם, ונמנע מהם כל מזון אחר.
אכילת מזון המלכות מעורר מנגנונים פיזיולוגיים שונים הנדרשים למלכה, כגון הבשלת השחלות.
עם זאת, מזון המלכות אינו בלעדי למלכות העתידיות והוא חלק מתזונתם של כלל הזחלים בכוורת.
דבורים בוגרות אינן ניזונות ממזון מלכות כלל.
הפקת מזון מלכות מבוצעת לרוב על ידי הפרדת הכוורת ודרבון הדבורים לייצור מלכה חדשה.
לאחר 4 ימים מבקיעת הזחל, נלקח מזון המלכות מהתא בו גדל.
לא ניתן לרדות מזון מלכות מתאי הפועלות, היות שהן מקבלות קצבה מוגבלת ומכלות אותה מיד; תאה של המלכה מכיל מצבורים עודפים של מזון מלכות, אותו הזחל אינו מסוגל לאכול.
כוורת אחת מסוגלת לייצר בתנאים אידיאליים כ-500 גרם של מזון מלכות בתקופה של חצי שנה.
מזון המלכות אינו משתמר היטב כדבש, ולרוב מערבבים אותו עם מוצרי כוורת נוספים, כגון דונג או דבש על מנת לשמרו.
כמזון לבני אדם עלול מזון המלכות לגרום התפרצויות אלרגיה.
כתוסף תזונה הוא מקור לוויטמינים שונים, כגון B6 ו-B5, עם כמויות מזעריות של ויטמין C, ונטול לחלוטין ויטמינים E, A ו-D.
הרכבו התזונתי של מזון המלכות הוא 65% מים, כ-12.5% חלבון (המכיל חומצות אמינו שונות, אך אינו חלבון מלא), 11% סוכרים, ו-5% חומצות שומן.
למזון המלכות מיוחסות סגולות רפואיות רבות, חלקן בוססו בקבוצות מחקר מצומצמות בלבד כגון הורדת כולסטרול, ואחרות נמצאות במחקר מתקדם, כגון האצת גדילת תאי גליה במוח האנושי אשר עשויים לסייע במחלת פרקינסון.
מנהל הבטיחות במזון האירופי קבע שנכון להיום אין עבור בני אדם תועלת בריאותית מצריכת מזון מלכות.
לפי דעה אחת דבש רגיל כשר על פי ההלכה מכיוון שהוא מיוצר מצוף שהדבורים מלקטות ומאכסנות אותו בזפק שנמצא לפני הקיבה ופולטות אותו בכוורת, כך שאין לו דין של "היוצא מן הטמא - טמא" מכיוון שהוא רק צוף שעבר עיבוד בגוף הדבורה, דעה אחרת דורשת מלשון הפסוקים שהדבש כשר .
במזון מלכות יש האוסרים מכיוון שהוא מיוצר על ידי הדבורה בעצמה, ואף אם נאמר שיש לימוד מן הפסוק שדבש דבורים כשר, כוונת התורה להתיר רק את הדבש הידוע בטעמו, אבל לא את שאר החומרים המופרשים מן הדבורים.
יש המתירים מכיוון שכל מה שהדבורים מייצרות המקור שלו הוא צוף וצמחים, אף אם נאמר שיש אנזימים שמוספים על ידי הדבורה - גם בדבש יש אנזימים שמגיעים מהדבורה ובכל זאת הוא מותר.
מזונגו (Mzungu) היא מילה שמשמעותה אדם לבן בשפות בנטו רבות במזרח אפריקה, במרכזה ובדרומה.
קיימות מספר צורות של המילה בהתאם לאזור ולניב המקומי.
+ צורות מקומיות שפה יחיד רבים יחס הקניין סוואהילי במזרח אפריקה Mzungu wazungukizungu צ'יצ'ווה במלאווי Muzungu bazunguchizungu קינירואנדה ברואנדה / קירונדי בבורונדי Muzungu bazungukizungu בֶּמְבַּה בזמביה וברפובליקה הדמוקרטית של קונגו Musungu basunguchisungu סֶנַה במוזמביק Muzungu azungu
יחס הקניין 'קיזונגו' או 'צ'יזונגו' פירושו "של האדם הלבן".
צורות אלו מאפיינות בעיקר את "שפתו של האדם הלבן".
הכוונה לשפה האנגלית אשר בדרך כלל מדוברת על ידי הלבנים במזרח אפריקה, אך מילים אלו יכולות להתייחס לכל שפה אירופאית.
שמה הספציפי של האנגלית בסוואהילית היא 'קיאינגרזה' ובבמבה היא 'צ'ינגלשי', צורות שמקורן במילה 'English'.
וואצ'יזונגו ובאצ'יזונגו פירושן "דברים של האדם הלבן" בהקשרים של התרבות המערבית, סוגי המזון ואורח החיים.
האטימולוגיה של המילה נובעת מקיצור המושג "אחד שהוא נע ונד" (ככל הנראה זונגולוקה, זונגושה שמשמעותן להסתובב במעגלים).
המילה שימשה בעבר כהתייחסות לסוחרים אירופאים שסיירו בארצות מזרח אפריקה במאה ה-18. הכינוי החל להתייחס ל"אדם לבן" בגלל גוון עורם של הסוחרים.
הערכה אחרת של מקור הכינוי טוענת כי מקור השורש זונגו הוא עיוות של המילה English שאומץ על ידי שפות הבנטו.
הערכה זאת ניתן לקשר למגלי ארצות, אנשים אשר הגיעו למזרח אפריקה במאות ה-18 וה-19 דוגמת מגלה הארצות ג'ון הנינג ספיק אשר מצא את מקור הנילוס באזור ג'ינג'ה באוגנדה של ימינו.
כפרים מרוחקים בקניה וטנזניה זוכים לעיתים רחוקות לביקורים של באזונגו, בעקבות זאת מפגש עם לבנים נחשב אירוע מיוחד ויוצא דופן בקרב הקהילה המסוגרות יותר.
סביר להניח שלמזונגו ניתנו כיווניים נוספים המתייחסים לצבע העור של האירופאים, אשר לא נתפס במרכז ומזרח אפריקה כלבן כפי שאירופאים תרגמו משפותיהם.
המקומיים ראו את האירופאים כאדומים או ורודים.
לדוגמה בקינירואנדה ובקירונדי, מוכרים הלבנים כ"רוטוקי" שמשמעותו 'אדום'.
אין שימוש רשמי בכינוי זה כיוון שהוא נחשב כעלבון.
ביטויים אחרים לאנשים לבנים באפריקה הדרומית כוללים:
'מוקווה' בקרב שבט הטונגה בזמביה.
מזון מקומי או תנועת המזון המקומי היא "מאמץ משותף לבנות כלכלת מזון מקומית ועצמאית יותר, בה גידול, ייצור, עיבוד, הפצה וקנייה של מזון מוגבלים לאותו אזור, במטרה להגביר את הבריאות הסביבתית והכלכלית של האזור".
המושג נחשב חלק מאג'נדת הקיימות הכללית ומהקריאה לחזור למודל של כלכלה מקומית, כתחליף לכלכלת הגלובליזציה.
תומכי השיטה טוענים כי היא מאפשרת לחסוך את המשאבים וזיהום הסביבה הנגרמים מתעבורה ושינוע של חומרי גלם ומוצרים למרחקים גדולים.
המילה האנגלית Locavore, שפירושה "אדם שאוכל רק מזון מקומי", נבחרה כמילת השנה לשנת 2007 על ידי מילון אוקספורד.
מערכות מזון מקומי מהוות אלטרנטיבה למודל הגלובלי־תעשייתי, בו הלקוח והיצרן מופרדים על ידי שרשרת ארוכה של מגדלים, יצרנים ומעבדים, חברות משלוח וקמעונאים.
השרשרת הארוכה מונעת מהלקוח לפקח על איכות המזון ומשאירה את הבקרה בידי אנשי הביניים.
מערכת של מזון מקומי מחזירה את השליטה על בקרת איכות המוצר ותהליך הייצור לידי הלקוח, העומד ישירות מול היצרן.
נמצא כי השפעתה של מערכת מזון מקומי היא לא רק סביבתית, אלא גם חברתית־כלכלית.
בניית מערכות יחסים מקומיות בין יצרנים ללקוחות, מגבירה את המחויבות והנגישות של המגדל והיצרן כלפי הלקוח.
מזון אִיטי היא תנועה אשר נוסדה על ידי קרלו פטריני באיטליה בניסיון להילחם בתופעת המזון המהיר.
התנועה מנסה לשמר את התרבות הקולינרית ולעשות שימוש נרחב במזון מן הצומח, בזרעים, בבשר מחיות משק ובגינון מסורתי המתאים לבית הגידול המקומי.
תנועת המזון האיטי היא חלק מן תנועת האטה (Slow Movement), שמטרתה להאט את אורח החיים באופן כללי.
מאז היווסדה נפוצה התנועה בעולם וחברים בה למעלה מ-78 אלף חברים ב-85 מדינות.
תנועת המזון האיטי החלה באיטליה בשנת 1986 עם ייסודו של הארגון החלוץ בתחום "ארצ'יגולה" (Arcigola).
עם הזמן התנועה התרחבה וחברים בה למעלה מ-80 אלף איש, עם סניפים ב-122 מדינות.
בסיכום כללי פועלים בעולם כ-800 סניפים של התנועה, 360 מהם באיטליה.
35,000 מחברי התנועה הם איטלקים.
המבנה הארגוני של תנועת המזון האיטי מבוזר באופיו: בראש כל סניף עומד אחראי, שתפקידו לקדם את המטבח המקומי והחקלאים המקומיים באירועים שונים, כגון אירועי טעימות אוכל ויין ושוקי איכרים.
בשנת 1996 החל הארגון בבניית קטלוג לשימור מאכלי מורשת בשם "תיבת הטעמים".
המשרדים המרכזיים של התנועה נמצאים בעיירה ברה, בחבל פיימונטה בצפון איטליה.
הארגון מפיץ פרסומים רבים במספר שפות, למשל בארצות הברית מתפרסם הרבעון Snail ("חילזון"), שעוסק בתנועת המזון האיטי.
בשנת 2004 ייסד הארגון את האוניברסיטה למדעי הגסטרונומיה (University of Gastronomic Science) בחבל פיימונטה ללימוד הוליסטי ורב תחומי בתחום המזון.
תנועת המזון האיטי אימצה מספר מטרות לפעולתה:
יצירה וקיום של בנק זרעים לשימור זני מקור של צמחים בשימוש האדם, זאת בשיתוף פעולה עם מערכות מקומיות להפקת מזון.
יצירה ועדכון קטלוג בשם "תיבת הטעמים" (Ark of Taste), המאגד מסורות מזון האופייניות לאזורים שונים, אשר נתונות תחת סכנת הכחדה.
שימור וקידום מוצרי מזון מקומיים ומסורתיים, לצד הדגשת ערכם התרבותי ואופן הכנתם.
ארגון אפשרויות לעיבוד והפקת מזון בהיקף קטן.
ארגון אירועים ופסטיבלים שסובבים סביב מטבח מקומי מסוים.
קידומו של "חינוך לטעם" (Taste Education), מושג שנקשר עם התנועה, ומשמעותו לימוד מעמיק יותר על המזון, מקורו וטעמו.
חינוך צרכנים באשר לסיכונים הכרוכים בצריכת מזון מהיר.
חינוך אזרחים באשר לחסרונות שבחקלאות התעשייתית (להבדיל מחקלאים קטנים).
חינוך אזרחים באשר לבעיות שבהסתמכות על מספר מועט של גידולים ולבעיות של גישת המונוקולטורה.
קידום מדיניות לעידוד ושימור משקים משפחתיים.
שדלנות למען הכללת ענייני חקלאות אורגנית במסגרת המדיניות החקלאית של המדינה.
שדלנות נגד מימון ממשלתי להנדסה גנטית.
שדלנות נגד שימוש בקוטלי חרקים.
חינוך למיומנויות גינון לתלמידים ולאסירים.
עידוד צרכנות מוסרית בשווקים מקומיים.
מטרות התנועה קוהרנטיות עם רעיונות של תנועות איכות הסביבה ותנועות אנטי גלובליזציה.
מזון בסיסי - ( באנגלית: staple food) הוא שם כולל למזון הניתן לאחסון או לייצור לאורך כל השנה, ומכיל כמות קלוריות גבוהה ביחס למחירו.
סוגי המזון הבסיסי עשויים להשתנות בין אזורים שונים בעולם, אך לכולם מאפיינים משותפים:
זולים ונמצאים בהישג יד .
אוצרים בתוכם רמת אנרגיה גבוהה שמקורה בפחמימות..
עבור מרבית האנשים המזון הבסיסי מהווה את המרכיב העיקרי בכל ארוחה, ולרוב מתכוונים אליו בעת השימוש במונח "אוכל".
מזון בסיסי ניתן לאכילה לאחר עיבוד מסוים, ומשמש כבסיס להכנת מנות רבות.
מקורו של רוב המזון הבסיסי הוא במשפחת הדגנים כגון: חיטה, שעורה, אורז, ותירס.
מקור נוסף למזון בסיסי נמצא בכמויות גדולות גם בירקות שורש כגון: תפוח אדמה, יאם, ופקעות אחרות, וכן בסוגים שונים ממשפחת הקיטניות כגון חומוס.
מוצרי יסוד נוספים הם שמן בישול, חומץ, מלח בישול, וסוכר, המהווים מרכיבים חיוניים בבישול.
רוב המזון הבסיסי נמכר לאחר עיבוד ראשוני הכולל טחינה ויצור קמח האופייני לו, ולאחריו ערבוב עם מים וחומרים נוספים ליצירת לחם, פסטה, או מוצרי מחית מבושלים.
האורז וירקות השורש נאכלים גם בשלמותם לאחר בישול וריכוך.
למרות כמות האנרגיה הגבוהה האצורה בו, צריכה של מזון בסיסי לבדו אינה נחשבת לתזונה מספיקה גם בכמויות גבוהות, ועלולה לגרום למאפיינים של תת- תזונה.
לאור זאת, יש הממליצים לשלב צריכה של מזון בסיסי ביחד עם מזונות המכילים מרכיבים נוספים של תזונה מאוזנת כגון ירקות ופירות, ומזונות נוספים העשירים בחלבון.
יש הרואים גם בצריכה של מים לשתייה חלק מההגדרה של מזון בסיסי, אף על פי שאינם עומדים במאפיינים הבסיסיים שנמנו לעיל.
סוגי מזון בסיסי על פי אזור גאוגרפי
מזרח אסיה, הודו: אורז, חיטה
רוסיה: שיפון, שעורה, כוסמת (קאשע)
מזוניכידים (שם מדעי: Mesonychia) היא סדרה נכחדת של יונקים טורפים בינוניים עד גדולים, הקרובים אל מכפילי הפרסה והלווייתנאים.
לעיתים מאחדים את המזוניכידים והלווייתנאים ליצירת קבוצת-העל "Cetruminantia".
אלה היו יצורים שהיו קרובים מאוד לטורפים והחלו להפוך לפרסתנים.
המזוניכידים הופיעו לראשונה בתחילת הפלאוקן, אולם מספריהם קטנו במהירות בסוף עידן האאוקן עד שהאחרון שבהם, המונגולניקס, נכחד בתחילת האוליגוקן.
מקורם כנראה ביבשת אסיה, שם נמצאו מאובנים של המזוניכיד הפרימיטיבי ביותר Yangtanglestes, שחי כנראה בתחילת הפלאוקן.
הם חיו כנראה בסביבות חיים מגוונות ביותר.
מאחר שטורפים אחרים כמו הקראודונטים היו מעטים או שלא חיו כלל באותם אזורים, סביר כי המזוניכידים היו מטורפי העל באזורי המחיה של אסיה בתקופת הפלאוקן.
מזוניכידים אחדים התפשטו גם לאירופה ולצפון אמריקה, וביבשת האחרונה הם כנראה היו הטורפים הגדולים ביותר עד אמצע האאוקן.
המזוניכידים דמו במידת מה לזאבים.
לראשונים שבהם היו חמש אצבעות בכפות רגליהם, והם כנראה הלכו על כל כפות הרגליים.
לעומת זאת, למזוניכידים מאוחרים יותר היו ארבע אצבעות שהסתיימו בפרסות קטנות, שכנראה שיפרו את יכולתם לרוץ.
מערך שיניהם כלל שיניים טוחנות שהותאמו להפעלת כוח אנכי, שיניים טוחנות תחתונות שהיו דמויות להב, וכן שיניים שנועדו לחתוך בשר.
השיניים הטוחנות היו קהות ושחוקות, וכנראה ששימשו לחיתוך בשר או ריסוק עצמות.
ייתכן שחלק מהמינים ניזונו גם מדגים או שהיו אוכלי נבלות.
בעבר נחשבו המזוניכידים לחלק מקבוצת הקראודונטים, אולם הם הוסרו ממנה והם מרכיבים סדרה משלהם המכילה שלוש משפחות:
לעיתים שלוש המשפחות מסווגות כחלק מסדרת הקונדילרסים.
בממוצע, כמעט כל המזוניכידים גדולים מהקראודונטים ומהמיאקויים (Miacoidea; מסדרת הטורפים) של תקופות הפלאוקן והאאוקן.
שיניהן החותכות המשולשות של המזוניכידים מזכירות מאוד את שיני הלווייתנאים (לווייתנים ודולפינים), ובמיוחד את שיני הלווייתנים הקדומים.
דמיון נוסף בין שתי הקבוצות נעוץ במבנה הגולגולות שלהם וכן במאפיינים מורפולוגיים אחרים.
מסיבה זו, מדענים סבורים כי המזוניכידים הם אבותיהם הישירים של הלווייתנאים.
ואולם, גילוים של גפיים אחוריות אצל הלווייתנים הקדומים, כמו גם ניתוחים פילוגנטיים, מראים כי הלווייתנאים קרובים יותר להיפופוטמיים ולמכפילי הפרסה מאשר למזוניכידים.
תוצאות דומות התגלו גם במחקרים מולקולריים.
כיום, מרבית הפלאונטולוגים מטילים ספק בהשערה שהלווייתנאים התפתחו מתוך המזוניכידים, ומציעים במקום זאת כי הלווייתנאים התפתחו מאב קדמון משותף עם משפחת האנתרקותריים, אבותיהם המימיים למחצה של ההיפופוטמיים.
מזון בע"מ הוא סרט תעודי, בבימויו של זוכה פרס אמי רוברט קנר, שיצא לאקרנים בשנת 2008. התסריט מבוסס על מידע של ארגונים חוץ ממשלתיים וחקלאים אורגניים המתנגדים לתהליכי התיעוש וההנדסה הגנטית הקיצוניים בתעשיית המזון.
הסרט בוחן את החקלאות ותעשיית המזון האמריקנית, וטוען שהתיעוש החקלאי פוגע בטבע ובסביבה, מייצר מזון המזיק לבריאות, ומנצל את הבהמות כמו את העובדים בתנאי מחיה קשים.
בחלקו הראשון הסרט בוחן את תעשיית הבשר האמריקנית (בשר עופות, בקר וחזירים), ומאשים אותה בהיותה חסרת רחמים, עם היותה לא מקיימת לא מבחינה כלכלית, ולא מבחינה סביבנית.
בחלק השני הסרט עובר לבחינת החקלאות האינטסיבית של גידולי שדה - זרעים וירקות, ובעיקר של התירס המגיע לכל המזון.
הסרט מדגיש את השפעתה העצומה של תעשיית התירס האמריקני על המזון העולמי, בהגיעו כחלק ניכר מכל מזון תעשייתי אחר הנמכר בעולם.
על פי חלק זה של הסרט, החקלאות האינטנסיבית היא מקור החולי של הדור, וגם היא, כמו תעשיית הבקר, מוצגת כלא מקיימת - לא כלכלית ולא מבחינת הסביבה.
בחלק זה מוצגת חוות פוליפייס ('רב אנפין') של יואל סלטין, כניגוד לחקלאות האינטנסיבית.
בחווה זו מגדלים את הבקר והעופות ברעיה בשדות, תוך ניצולם לעבודת החרישה, ובתוך מעגל חיים קרוב יותר לטבע, תוך נתינת מרחב מחיה לבהמות ולעובדים.
בסרט, סלטין טוען שבחוות מסוג זה ניתן היה להאכיל את כל אוכלוסיית ארצות הברית והעולם, כאשר התקנות והחוקים הרבים לטובת תאגידי המזון הגדולים הם שמונעים את התפתחותן.
בחלק השלישי והאחרון של הסרט מוצגות רווחיות תאגידי המזון - החברות הגדולות בתעשיית המזון, מספרן המצומצם והשפעתן העצומה על החקיקה בארצות הברית, על מניעת האכיפה, ועל ארגוני הבריאות - המתכופפים בפניהן.
הסרט זכה (במשותף עם סרט אחר) במקום הרביעי בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסיאטל בשנת 2009.
באותה שנה, הסרט היה מועמד לפרס 'הסרט התיעודי הטוב ביותר' בתחרות פרסי האוסקר ה-82 בארצות הברית, אך הפסיד לסרט 'המפרץ' הדן בתרבות הרג דולפינים בידי דייגים יפנים.
את הסרט הפיקו במשך 3 שנים, (באחד הראיונות הבמאי קנר טען שמשך ההפקה היה 6 שנים) חלקם בהתעסקות משפטית והגנה נגד תביעות אפשריות מצד החברות המוצגות בסרט.
את הסרט ליווה מסע תעמולה משמעותי וכן הוצאת ספר באותו שם.
הסרט יצא לאקרנים בארצות הברית ב-2006 ובאנגליה ב-2010 לאחר עיכובים.
הסרט התקבל בביקורות טובות על ידי רוב מבקרי הסרטים (95% באתר "Rotten Tomatoes" לביקורת סרטים מקוונת).
תגובות החברות שאותן הסרט מבקר באופן שלילי היו בדרך כלל עקיפות, בעיקר על ידי מסעי תעמולה מתקנים.
חברות מזון מהיר מסוימות נקטו פעולות 'מתקנות' כולל הקרנת הסרט עצמו בתוך מסעדות - תוך דגש על כך שהן 'שונות'.
תאגיד בע"מ - על התאגידים הבינלאומיים
קינג קורן (תירס המלך) - על תעשיית התירס
אני העצום (Super size me) - על ההשמנה בארצות הברית
עם המזון המהיר (Fast food nation) - על תעשיית המזון המהיר בארצות הברית
מזון תינוקות הוא כינוי לכל מזון שאינו חלב אם, המשמש להזנת תינוקות.
יש המכלילים במונח זה תחליפי חלב אם, ויש המתייחסים במונח זה למוצרי מזון אחרים (הן מוצרים תעשייתיים והן מזון ביתי).
מוצרי מזון אלה מיועדים לתינוקות שגילם פחות משנתיים, והמזון מותאם לגיל התינוק, להתפתחותו, ולמערכת העיכול שלו.
מזון זה מגיע בצורת אבקה להמסה בנוזל, נוזל או מחית, וכן כמזון מוצק הנמס ברוק בפיו של התינוק, לאור העובדה שבשל העדר שיניים אין התינוק יכול ללעוס ולטחון את המזון בפיו.
כבר בעת העתיקה נעשה שימוש בתחליפי חלב אם כמזון לתינוקות, אף שבתקופות קדומות יותר, כאשר אם לא יכלה להניק את ילדה, נעשה שימוש במינקת.
עד אמצע המאה ה-19 הוכנו תחליפי חלב, ומזון תינוקות באופן ביתי, ואלה כללו מחית של דגנים, או ירקות, ונוזלים (מים או חלב).
התפתחות מזון התינוקות ויצירת תחליפי המזון החלה לאחר המהפיכה התעשייתית, ועם התפתחות הרפואה והבנת התזונה הנדרשת.
בשנת 1867 המציא אנרי נסטלה, מייסד חברת נסטלה, לראשונה, מזון תינוקות מלאכותי מיובש.
נסטלה ייצר מוצר זה עבור בנו של חבר, אשר לא יכל לעכל חלב פרה.
ההמצאה זכתה להצלחה, ועשור לאחר מכן, בשנת 1873, מכרה החברה כחצי מיליון קופסאות מזון תינוקות מדי שנה, בארצות הברית, אירופה, ארגנטינה ובאיי הודו המערבית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 החל שיווק מזון תינוקות במערב אירופה ובארצות הברית תחת מיתוגו כמזון מדעי המותאם להתפתחותו של התינוק.
המזון התעשייתי, המבושל מראש והמיובש, יוצר והחל להימכר לראשונה בשנות ה-30 של המאה ה-20. חברות מזון התינוקות המובילות שהתפתחו באותה עת היו גרבר, שהחלה לייצר מזון תינוקות בשנת 1928, והיינץ.
שיווק בישראל של מזון לתינוקות תעשייתי, ממותג כמוצר מדעי המותאם להתפתחותו של התינוק, החל בישראל בשנות ה-60 של המאה ה-20. החלוצה בתחום זה הייתה חברת "רמדיה" שהוקמה בשנת 1963 על ידי ד"ר ליביו לנדס, שהיה רוקח מומחה לייצור תרופות, ואשתו הרופאה ד"ר אריקה לנדס.
השניים עלו שנתיים קודם לישראל מרומניה, והחליטו להקים מפעל לייצור תרופות ומזון לתינוקות (בעיקר דייסות) בראשון לציון.
המפעל זכה להצלחה והחל להתמקד בעיקר בייצור מזון לתינוקות תחת המותג "רמדיה" השפך פופולרי.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 החל יבוא של מותגי מזון לתינוקות בינלאומיים, דוגמת "גרבר", "ביצ'נט" (Beech-Nut) ו"היינץ".
לאחר העלייה בפופולריות של מוצרים אלו החל משרד הבריאות לפעול לאסדרה של התחום.
בשנות ה-80 של המאה ה-20 החלו לשווק בישראל באופן נרחב גם תרכובות מזון לתינוקות, בהם "מטרנה" שיוצרה בישראל על ידי חברת מוצרי מעברות (מאז 2017 נמצאת בבעלות מלאה של קבוצת "אסם-נסטלה").
ו"סימילאק" תוצרת חברת מעבדות אבוט.
מזון קארה הוא מקדש רומי עתיק השוכן בעיר ניס (Nîmes) שבדרום צרפת, ונחשב לאחד המקדשים הרומיים השמורים ביותר ששרדו מן העת העתיקה.
המקדש נבנה בראשית המאה הראשונה לספירה בתקופת שלטונו של אוגוסטוס, והוקדש לגאיוס ולוקיוס קיסר - נכדיו המאומצים ויורשיו הייעודיים.
מבנהו האדריכלי המובהק, הכולל חזית קורינתית מרשימה ופרופורציות קלאסיות כמעט שלמות, הפך אותו לאחד מסמליה הבולטים של האדריכלות הרומית בפרובינציות.
בספטמבר 2023 הוכרז המקדש כאתר מורשת עולמית מטעם אונסק"ו, כהכרה בחשיבותו ההיסטורית, האדריכלית והתרבותית.
המקדש נבנה במקור כהיכל לאלים, על ידי מרקוס ויפסניוס אגריפה, איש צבא רומאי.
בנייתו החלה ככל הנראה בשנת 19 לפני הספירה ונסתיימה בשנת 16 לפני הספירה, ועל פי הכיתוב המופיע עליו הוא הוקדש לבניו של אגריפה, גאיוס ולוקיוס, שאומצו על ידי אוגוסטוס לאחר מותו.
לאחר נפילתה של האימפריה הרומית שימש המקדש בגלגוליו השונים ככנסייה, בית פרטי, אורווה, בית עירייה והמשיך להשתנות עד 1823, בה הפך למוזיאון.
אף על פי ששונה רבות במהלך השנים, המזון קארה שונה רק במעט מכפי שנראה בסוף המאה הראשונה לפני הספירה.
המזון קארה הוא דוגמה לאדריכלות הוויטרובית.
המקדש מוקף עמודים קורינתיים התומכים בגג המבנה וגרם מדרגות מוביל לשער הכניסה.
גובהו של המקדש כ-17 מטרים, אורכו כ-26 מטרים ורוחבו כ-15 מטרים.
כיום משמש המזון קארה כמוזיאון, ומוצגות בו תערוכות מתחלפות.
במקום מוקרן סרט שמציג את ההיסטוריה של העיר נים.
J/ψ או פסיון (psion) הוא מֶזון חסר טעם המורכב מקוארק קסום ומאנטיקוארק קסום.
החלקיק התגלה על ידי ברטון ריכטר מ-SLAC וסמואל טינג מהמעבדה הלאומית ברוקהייבן.
כל אחד מהמדענים גילה את החלקיק בנפרד, אך שניהם הודיעו על הגילוי באותו יום, 11 בנובמבר 1974. J/ψ היה החלקיק הראשון שהתגלה מבין החלקיקים המכילים קוארק קסום.
גילוי המזון J/ψ היווה גם את גילוי הקוארק הקסום.
על תגליתם זו, קיבלו ריכטר וטינג את פרס נובל לפיזיקה לשנת 1976. מכיוון שגילוי הקוארק הקסום אישר, בין היתר, את קיומם של דורות החלקיקים, הוא בישר על שורה של התפתחויות וגילויים נוספים בתחום פיזיקת החלקיקים, שזכתה לכינוי "מהפיכת נובמבר" (November Revolution of Physics).
מזופאוזה (mesopause) היא השכבה השישית באטמוספירה של כדור הארץ, המפרידה בין שכבת המזוספירה לשכבת התרמוספירה.
הטמפרטורה לכל אורך שכבת המזופאוזה שווה, וגובהה הוא כ-85 קילומטרים מעל כדור הארץ.
תכונה מיוחדת של המזופאוזה היא הטמפרטורות הנמוכות בקיץ לעומת בחורף - תכונה זו נקראת "האנומליה של המזופאוזה".
בשנים האחרונות שכבת המזופאוזה היוותה מוקד למחקרים בנושא שינוי האקלים הגלובלי הקשור לעלייה בכמות הפחמן הדו-חמצני.
בניגוד לשכבת הטרופוספירה, שבה גזי החממה גורמים לעליה בטמפרטורה, במזופאוזה הפחמן הדו-חמצני מקרר את השכבה עקב פליטת קרינה מוגברת כך שככל שריכוז הפחמן הדו-חמצני עולה, הטמפרטורה יורדת.
תצפיות מראות שיש ירידה בטמפרטורת המזופאוזה בסדר גודל משתנה.
מזון חלל הוא מוצר מזון, שנוצר ומעובד כך שיתאים לאריזה ואחסון בטיסות לחלל, יוכל לשמש לצריכה של אסטרונאוטים בחלל החיצון ויספק את צורכי התזונה שלהם.
מזון החלל מאוחסן בשקיות ואקום מיוחדות.
הוא קיים בצורה מוצקה המוכנה לאכילה, או בצורה נוזלית שניתנת לשתייה ישירות מהאריזה.
עם זאת, חלק מהמזון מיובש לפני המשלוח ועל כן מצריך הוספת מים לפני הצריכה.
בנוסף למנות אלו, מקבלים האסטרונאוטים גם מזון טרי שמגיע בחלליות אספקה מכדור הארץ.
בשנים האחרונות, נעשה שימוש במזון חלל על ידי מדינות שונות העוסקות בתוכניות חלל, כדרך להציג ולחלוק את הזהות התרבותית שלהן, מתוך מטרה להקל על תקשורת בין-תרבותית.
אף על פי שהאסטרונאוטים צורכים מגוון רחב של מאכלים ומשקאות בחלל, הוחלט ב"ועדת האדם בחלל" של מועצת מדעי החלל ב-1963 לספק לאסטרונאוטים נוסחה דיאטטית שתספק את כל הויטמינים והרכיבים התזונתיים הדרושים.
חוקרים ומטיילים לאורך ההיסטוריה נאלצו לפתח שיטות לשימור מזון ולנשיאת מזון לנסיעותיהם.
בעיה זו הייתה קשה במיוחד בתקופה שבה אנשים הפליגו לזמן ארוך על ספינות מפרש.
חוקרים גדולים כמו קולומבוס, מגלן וג'יימס קוק נשאו מזונות יבשים ומזונות שנשמרו במלח ובתמלחות.
מאוחר יותר נוספו פתרונות של קירור המזון ושימורים.
אולם, טיסות לחלל דורשות שיטות חדשות לשמירה על מזון: מזון שנלקח לחלל חייב להיות קל, קומפקטי, טעים ומזין.
הוא חייב גם להישמר לתקופות ארוכות ללא קירור.
הטיסה הראשונה לחלל נמשכה רק כמה דקות ולכן לא היה צורך לשאת מזון על החללית.
בתחילת שנות השישים, ג'ון גלן והאסטרונאוטים של פרויקט מרקורי שהו בחלל למשך זמן רב יותר והיו צריכים לאכול.
באותו זמן לא היה ידוע אם בליעה וקליטה של חומרים מזינים היו אפשריים במצב של אפס כבידה.
טבליות גלוקוז עם מים, הוכיח כי אנשים יכולים לאכול, לבלוע, ולעכל מזון בסביבה חסרת משקל.
אוכל החלל של מרקורי בתחילת שנות השישים התבסס על מנות הישרדות של הצבא, והורכב מאוכל "טהור" שנארז לתוך צינורות אלומיניום ונמצץ דרך קש.
באוגוסט 1961, הקוסמונאוט הסובייטי גרמן טיטוב הפך לאדם הראשון שחווה מחלת חלל על ווסטוק 2. הוא היה האדם הראשון אשר הקיא בחלל.
לדברי ליין, האירוע הזה "בישר את הצורך בתזונת חלל."
אחת המטלות הרבות של ג'ון גלן, כאמריקאי הראשון שהקיף את כדור הארץ בשנת 1962, הייתה להתנסות באכילה בתנאים נטולי משקל.
היו מומחים שחששו שחוסר המשקל יפגע בבליעה.
גלן לא חווה קשיים כאלה, ונקבע כי מיקרוסקרבציה אינה משפיעה על תהליך הבליעה הטבעי, המאופשר על ידי הפריסטלים של הוושט.
אסטרונאוטים במשימות מרקורי מאוחרות יותר (1959–1963) לא אהבו את המזון שסופק.
הם אכלו קוביות בגודל ביס, אבקות מיובשות והקפאה.
האסטרונאוטים תארו את המזון כלא מעורר תיאבון, חוו קשיים בהתייבשות של מזון מיובש בהקפאה, ולא אהבו לסחוט צינורות או לאסוף פירורים.
לפני השליחות, האסטרונאוטים זכו גם לארוחות בוקר דלות סיבים לפני השיגור, כדי להקטין את הסיכויים שהם יעשו את צורכיהם בעת הטיסה.
כאשר יצאה לפועל תוכנית ג'מיני בשנת 1965, המזון היה משופר באופן משמעותי, לאסטרונאוטים ניתנה אפשרות בחירה מתוך מגוון מזונות, כגון שרימפס, נגיסות הודו ומרק עוף.
המזון היה מיובש בהקפאה, תהליך המשמר את המזון למשך הטיסה מבלי להתפשר על הטעם.
כדי לרענן את המזון, האסטרונאוטים פשוט הזריקו מים לתוך החבילה עם אקדח מים.
לארוחת צהריים בתוכנית ווסטוק (1961) יורי גגארין אכל משלוש שפופרות במשקל 160 גרם כל אחת.
שתיים מהן הכילו מנות של בשר, ואחת הכילה רוטב שוקולד.
כמה מנושאי המזון ממשימות מרקורי הועברו למשימות ג'מיני המאוחרות יותר (1965–1966).
ציפוי של ג'לטין עזר למנוע קוביות בגודל של פירור.
שיטות רדיאציה פשוטה יותר פותחו.
התפריטים התרחבו גם כדי לכלול פריטים מגוונים יותר כגון קוקטייל שרימפס, עוף וירקות, ריבות, טוסטים, ואפילו מיץ תפוחים.
הצוות של ג'מיני השלישי הגניב סנדוויץ' למעבורת המשימה.
מפקד המשלחת גאס גריסום אהב כריכי בקר מבושלים, כך שהטייס ג'ון יאנג הביא אחד מהם, לאחר שעודד אותו האסטרונאוט וולטר שיירה.
עם זאת, יאנג היה אמור לאכול רק מזון מאושר.
קערות לחם צפות עודדו את גרייסום להעלות את הכריך למעבורת.
האסטרונאוטים ננזפו על ידי נאס"א בגלל המעשה.
נקרא שימוע בקונגרס, ואילץ את הסגן של נאס"א, ג'ורג' מילן לפרוש מתפקידו.
לאחר המקרה, נאס"א טיפלה והקפידה במה שהביאו אסטרונאוטים למשימות עתידיות.
מזון שלרוב נבחר לאכילה בחלל
מזון האסטרונאוטים השתנה רבות במהלך השנים מאז החלו טיסות החלל.
בחלל מערכת הבליעה והעיכול עובדות בצורה נורמלית, ולכן המזון הנבחר לשימוש בחלל הוא לרוב מזון רגיל ולא מעובד לצורות נוזליות או מוצקות שונות כפי שהיה בעבר.
טייסי החלל לרוב ניזונים ממזון רגיל במהלך השהות בחלל, שהוכן בצורת מנות קטנות לצורך אכילה נוחה.
לצורך התזונה בחלל נלקחים בעיקר מוצרי מזון שונים, חלקם מזון מעובד, שלרוב אינו עובר התאמה מיוחדת כלשהי.
מוצרי המזון האלו צריכים לעמוד בשלושה תנאים:
מזונות שאינם מכילים לחות (מוצרי מזון יבשים)
מזונות שניתן לאחסן ולצרוך בטמפרטורת החדר
מוצרי מזון שלא נוטים להתפורר או להשפריץ נוזלים
לרוב למשל תהיה העדפה לטורטיות במקום לחם, שנוטה יותר להתפורר.
מזונות נוספים שלרוב נלקחים לחלל: ממרחים שונים, מעדני חלב, נקניקים, פירות יבשים, דגנים, שוקולד, וכמו כן מנות מבושלות המכילות כמות תבלינים גבוהה הנשמרות בשקיות ואקום מיוחדות.
תנאי חוסר הכבידה והצטברות הנוזלים בחללי הפנים בחלל משפיעים על חוש הטעם, ולכן כמות התבלינים הגבוהה שמשתמשים בה במנות המוכנות מראש.
בתחנת החלל הבינלאומית יש תנור חשמלי שמגיע ל-180 מעלות ומחמם אוכל, ויש גם מקרר שמכיל ציוד רפואי ולעיתים מאוכסנת בו גם גלידה.
לפני הטיסה בוחרים האסטרונאוטים לעצמם תפריט מתוך מגוון רחב של פריטי מזון.
ניתנות דיאטות כדי לספק לכל אסטרונאוט כמות המינרלים והוויטמינים הדרושים להם להתמודד במהלך השהות בחלל.
המזונות הנבחרים להילקח בטיסות מאוישות נחקרים ומעובדים במעבדת מערכות מזון חלל אשר במרכז החלל ג'ונסון ביוסטון.
מעבדה זו מאוישת במדעני מזון, דיאטנים, ומהנדסים.
במעבדה עוברים מוצרי המזון אנליזות תזונתיות, נערכים מחקרים לגבי השהות באחסנה, נעשות הערכות לגבי עטיפה ואריזה אופטימאלית של דברי המזון ועוד.
מזון כלבים הוא מזון שעוצב במיוחד ומיועד לצריכה על ידי כלבים.
כמו לכל אוכלי הבשר, לכלבים יש שיניים חדות, ויש להם שטחי גסטרואינטסטינליים קצרים המותאמים יותר לצריכת בשר ופחות למזון מן הצומח.
על אף המבנה הביולוגי הזה, כלבים עדיין הצליחו להסתגל לאורך אלף שנים והתבססו על שאריות בשריות ולא-בשריות של המין האנושי ושגשגו על מגוון מיני מזונות.
ישנם מחקרים המצביעים על כך שיכולת הכלבים לעכל פחמימות בקלות היא ההבדל העיקרי בין כלבים וזאבים.
בארצות הברית לבדה, שוק המזון לכלבים צפוי להגיע ל-23.3 מיליארד דולר עד שנת 2022.
טרם ביות כלב הבית, בהיותם כלבי בר, הכלבים דאגו לעצמם ותזונתם התבססה על דיאטה קרניבורית.
לאחר ביותם והתאמתם להגנה, לעבודה ולחברה אנושית, החלו בני האדם לדאוג לצרכים התזונתיים של הכלבים, לפחות באופן חלקי.
התיעוד ההיסטורי לשינוי גישה זה הוא בן 2,000 שנה לכל הפחות.
בשנת 37 לפנה"ס מדבר ורגיליוס על האכלת כלבים בבוקוליזם.
בסביבות 70 לפנה"ס, כתב קולומלה את ספרו על החקלאות, שבו הוא מתייחס להאכלת כלבים.
ישנם מזונות נפוצים המיועדים לבני אדם אשר רעילים לכלבים, ביניהם שוקולד (הגורם להרעלת תאוברומין), בצל ושום (המכילים תיוסלופט וגורמים להרעלת חמצן), ענבים וצימוקים (הגורמים לאי ספיקת כליות), חלב (חלק מהכלבים רגישים ללקטוז ועלולים לסבול משלשולים ומתגובה אלרגית), אגוז מוסקט (עלול לגרום לפגיעה עצבית), אגוזי מקדמיה ועוד.
מזוניכידיים (שם מדעי: Mesonychidae; פירוש השם: "טפרי אמצע") היא משפחה נכחדת של יונקים מסדרת המזוניכידים, אשר חיו במהלך הפלאוגן שבתחילת עידן הקנוזואיקון, מתחילת הפלאוקן עד תחילת האוליגוקן והם נמצאו ברחבי אירואסיה אך גם באמריקה הצפונית, אליה הגיעו כנראה דרך גשר יבשתי.
במראם הם היו דומים במעט לזאבים או יונקים טורפים אך גם להיפופוטמיים או למכפילי פרסה קדומים והם נחשבים לקרובים לסדרה זו ואולי אף מאבותיה.
בעבר שויכו לסדרה קונדילרסים וגם לסדרה קראודונטים.
מינים אלה בעלי לסתות חזקות ומוארכות שבהם שיניים טוחנות חזקות רבות וניבים מאיימים בקדמת הלסת.
חלק מהם היו אוכלי כל ואחרים טורפים או אוכלי נבלות.
המינים הגדולים ביותר הגיעו עד משקל 300 ק"ג והיו טורפים מרשימים.
הם הכילו 4 פרסות ברגליהם.
ככל הנראה הם נכחדו עקב התייבשות ושינויי אקלים גדולים לקראת סוף האוליגוקן.
מזון רו (Rho Meson) הוא האדרון בעל תוחלת חיים קצרה.
למזון רו יש איזוספין טריפלט, ושלושת מצבי האיזוספין שלו מסומנים כ- ρ+, ρ0 ו- -ρ.
מזון רו, יחד עם פאיונים ומזוני אומגה, נושא את הכוח הגרעיני בתוך גרעין האטום.
מזון רו הוא השלישי הקל ביותר מבין החלקיקים המגיבים במיוחד (אחרי הפאיון והקאון).
למזון רו תוחלת חיים קצרה מאוד, ורוחב הדעיכה שלו הוא בערך -145MeV.
זהו חלקיק בעל תכונה ייחודית - לא ניתן לתאר אותו באמצעות פילוג ברייט-ויגנר.
מזון רו לרוב דועך לזוג פאיונים עם קצב סיעוף של 99.9%.
בתיאור דה-רוג'ולה-גאורגי-גלשאו של האדרונים (De Rujula-Georgi-Glashow description of hadrons), מזוני רו מוצגים כמצב מאוגד של קווארק ואנטי-קווארק - גרסה "נלהבת" יותר של פאיונים.
למרות התיאור הזה, קיימים כמה הבדלים בין פאיונים למזוני רו.
בניגוד לפאיון, מזון רו הוא בעל ספין של j=1 (מזון וקטור) ומסתו גדולה יותר בהשוואה.
ההבדל בין מסתו של מזון רו למסתו של פאיון מיוחס לתגובה על-דקה בין הקווארק והאנטי-קווארק.
הבעיה העיקרית עם תיאור דה-רוג'ולה-גאורגי-גלשאו היא שהתיאור מייחס את מסתם הנמוכה יחסית של פאיונים לצירוף מקרים, ולא לתוצר של שבירת סימטריה בלתי ניתנת לכיפוף (סימטריה כיראלית).
ניתן לחשוב על מזוני רו כעל בוזוני כיול המשויכים לשבירה ספונטנית של סימטריית הכיול, כאשר דמותם המקומית נובעת מהשפעה כבידתית (נובע מ-QCD).
סימטריית הכיול השבורה (לפעמים מכונה "הסימטרייה המקומית הנסתרת") שונה מהסימטריה הכיראלית העולמית הפועלת על הטעמים.
הווארד גאורגי (Howard Georgi) תיאר את המצב במאמרו "המגבלות הווקטוריות של הסימטריה הכיראלית" .
גאורגי שייך הרבה מהספרות העוסקת בסימטריה המקומית הנסתרת למודל סיגמה לא ליניארי.
שם החלקיקסמל החלקיקסמל האנטי-חלקיקתוכן הקווארקמסת מנוחה
[MeV / c2]IGJPCמוזרות Sקסם Cתחתיות 'Bתוחלת החיים האופיינית
[sec]תוצרי דעיכה שכיחיםמזון רו טעון(ρ+(770(ρ-(770קווארק למעלה ואנטי קווארק למטה 775.45±0.4+1-1000מזון רו נייטרלי(ρ0(770עצמו
מזון לחתולים הוא מזון מעובד הנמכר להאכלת חתולי בית.
לחתולים יש צורכי תזונה ייחודיים - הם אוכלי בשר ותלויים בחומרים המזינים הקיימים בבשר.
חתול הבית יכול לצרוך בשר טרף טרי של מכרסמים, ארנבות, ציפורים ועוד, אך חתולי בית נוטים לקבל גם מזון מעובד המיוצר בהתאם לצורכי חתולים.
התזונה הטבעית של חתולים אינה כוללת כל חומר צמחי אך ידוע שבהזדמנויות שונות חתולים אוכלים צמחים או עשבים להשלמת תזונתם.
מרבית סוגי המזון לחתולים שנקנה בחנויות לחיות מגיעים בצורה יבשה וידועים בשל כך כ"אוכל יבש לחתולים".
זהו אוכל שלרוב מבושל בחום ולחץ גבוהים, כשלאחר הבישול ניתן לרסס עליו שומן (כדי לשפר את טעמו) ולעיתים ניתן להוסיף גם מרכיבים קלים אחרים כמו ויטמינים.
מזון יבש לרוב נארז בשקיות נייר אטומות.
ישנם סוגים רבים של אוכל יבש, (לדוגמה - מזון לגורים/לבוגרים, מזון לפי גזע החתול, מזון לפי מצב בריאותי,) ויש להתאים את האוכל לחתול.
מלבד האוכל היבש, בחלק גדול מארצות אירופה וכן בארצות הברית, נמכר בחנויות גם "מזון רטוב לחתולים" בקופסאות שימורים או בשקיות.
מזון לחיות מחמד הוא אוכל לבעלי חיים, שמיועד לצריכה על ידי חיות מחמד.
לרוב מזון מסוג זה נמכר בחנויות לחיות או בסופרמרקטים ובדרך כלל ספציפי לסוג החיה, כגון מזון לכלבים או מזון חתולים.
רוב הבשר שנמצא בשימוש עבור החיות הוא תוצר לוואי מתעשיית המזון לבני-אדם, אבל לא מתאים לצריכה על-ידם.
בשנת 2019, שווי השוק העולמי של מזון לחיות מחמד הוערך ב-87.08 מיליארד דולר וצפוי להגיע ל-113.2 מיליארד בשנת 2024. נכון לשנת 2020, ישנן חמש חברות עיקריות בשוק המזון לחיות מחמד: מרס, פורינה, גיי.אם סמאקר, הילס (בבעלות קולגייט-פלמוליב) ובלו באפלו (בבעלות ג'נרל מילס).
בשנת 2016, מכירות המזון לחיות מחמד בארצות הברית הגיעו לשיא של כל הזמנים – 28.23 מיליארד דולר.
מרס היא החברה המובילה בתעשיית המזון לחיות מחמד.
גובה ההכנסות השנתיות שלה מגיע ל-17 מיליארד דולר בתחום מוצרי טיפול בחיות מחמד.
מכירות אונליין של מזון לחיות מחמד מגדילות את הצמיחה ותומכות בה.
בארצות הברית, עלו מכירות האונליין ב-15% ב-2015. ברחבי העולם, מזון שנרכש אונליין הוא חלק מהצמיחה השנתית והגיע ליותר מ-25% מכלל מכירות בתקופה 2013–2018. לפי שנת 2015, ארצות הברית היא המובילה בעולם בהוצאות על מזון לחיות מחמד.
בהתחשב בהרגלים תזונתיים קרניבוריים של הרבה חיות מחמד (במיוחד כלבים וחתולים), שכוללים צריכה משוערת של חמישית מכמות הבשר והדגים העולמית, השפעת התעשייה על ההתחממות הגלובלית וטביעת הרגל הפחמנית עלולה לגרום לבעיה.
מזון לדגים בדרך כלל מכיל מאקרונוטריאנטים בסיסיים, יסודות קורט וויטמינים הנדרשים לדגי אקווריום כדי לשמור על בריאותם.
כ-80% מחובבי גידול דגי נוי מאכילים אותם במזונות ייחודיים שמיוצרים בצורת פתיתים, כדורים או טבליות.
מזון בצורת כדורים, ששוקע במהירות, בדרך כלל משמש להאכלת דגים גדולים או זנים אחרים שניזונים משאריות האוכל בקרקעית, כמו שפמנונים.
חלק מהמזונות כוללים תוספים, כמו בטא-קרוטן או הורמוני מין על מנת לחזק את הצבעים של דגי נוי באופן מלאכותי.
מזון לציפורים משמש להאכלה ציפורי בר במתקנים יועדיים וגם להאכלה של ציפורים שמוחזקות כחיות מחמד.
לרוב הוא כולל מגוון גרעינים.
עם זאת, לא כל הציפורים אוכלות גרעינים.
צוף (מי סוכר למעשה) מושך אליו קוליבריים.
חתולים הם אומנם טורפים מחויבים, אבל רוב המזונות המסחריים לחתולים כוללים גם חומרים מן החי וגם חומרים צמחיים בתוספת ויטמינים, מינרלים וחומרי הזנה אחרים.
מזון לחתולים מתוכנן על-פי נוסחה ייחודית על מנת לענות על צרכים תזונתיים מיוחדים של חתולים, בייחוד תוספת הכרחית של חומצת אמינו טאורין שבלעדיה חתולים לא מסוגלים לשגשג.
רמות האופטימליות של טאורין במזון לחתולים נקבעו בעזרת המרכז לתזונת חיות מחמד בוולת'ם, אנגליה, שעורך מחקרים מדעיים בתחומי טיפול בחיות מחמד ותזונתם.
ישנן המלצות שונות מה התזונה המתאימה ביותר לכלבים.
יש טוענים שכלבים שגשגו במשך אלפי שנים על בסיס שאריות האוכל של בעליהם, ומזון מסחרי (שנוצר במאה האחרונה) כולל בשר באיכות נמוכה, תוספים ורכיבים אחרים הקשים לעיכול, ולכן המזון הזה לא מספק את הצרכים התזונתיים של הכלבים שלהם.
הרבה חברות מסחריות משתמשות בתפריט שמתבסס על מחקרים במדעי התזונה.
האכלה טבעית היא האכלת חיות בית כמו כלבים, חתולים ואחרים בתזונה שמורכבת בעיקר מבשר נא, עצמות אכילות ואיברים פנימיים.
חלק מבעלי חיות המחמד מעדיפים להכין אוכל ביתי, אבל גם אפשרי להשתמש במזון מסחרי נא.
ארגוני רופאים ווטרינריים בארצות הברית, אנגליה וקנדה הזהירו מפני סכנה לבריאות החיות ובריאות הציבור מהאכלה בבשר נא וטוענים שאין הוכחה מדעית ליתרונות האכלה טבעית.
פרקטיקה כזאת מעוררת חשש בשל סכנת הרעלת מזון, זואונוסיס וחוסר איזון תזונתי.
אנשים שמאכילים את הכלבים שלהם במזון נא עושים כך ממגוון סיבות: תרבות, אמונה בתחום הבריאות, תזונה ומה שנתפס כטבעי ביותר עבור חיית המחמד שלהם.
בעלים חושבים שהאכלה הטבעית מאפשרת לחיות להתחבר למוצא הפראי הקרניבורי שלהם.
המגמה של אוכל נא לחיות מחמד התחילה במקביל לשינויי מוצרים לטבעיים ואורגניים יותר בהרגלי האכילה של בני אדם.
מזון מהונדס גנטית הוא מזון שעבר שינויים במידע הגנומי שלו, הדנ"א, בעזרת שיטות הנדסה גנטית.
ניתן לבצע שינויים גנטים ישירים בגנומים של צמחים המיועדים למאכל או שינויים בגנום של מיקרואורגניזם שנמצא במוצר הסופי או שהיה מעורב בהפקה של חומר גלם המוסף למזון.
שיטות ההנדסה הגנטית מאפשרות הוספה, החסרה, שינוי ושיפור של תכונות המזון על ידי שינויים בגנים ספציפיים.