tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כל ההימורים על שוויון ישולמו ביחס של 8 ל-1 ואילו כל ההימורים על שחקן או בנקאי יישארו על השולחן ויהיו בתוקף למשחק הבא (בהתאם לכללי הקזינו ייתכן והמהמר יכול לחזור בו מהימור במקרה כזה).
יתרון הבית (ב"נעל" עם 8 חפיסות קלפים)
בבתי קזינו בארצות הברית פונטו בלנקו נמצא בדרך כלל באזור התחום בחבל בשולי בית הקזינו, או בחדרים פרטיים המופרדים מאולם המשחקים הראשי.
משחק הבאקארה אהוב על מהמרים כבדים, העשויים להמר עשרות ואפילו מאות אלפי דולרים על יד בודדה.
הימור מינימלי על יד באקארה הוא בדרך כלל בסכום גבוה יחסית, לעיתים קרובות בין 100 ל-500 דולר.
תקרת ההימור במשחק מותאמת בדרך כלל למהמר.
בחלק מבתי הקזינו יש גם שולחנות מיני-באקארה, בהם מוצב מחלק קלפים אחד והם מוצבים באולם המשחקים הראשי, בשולחנות אלה סכומי המינימום להימור נמוכים יותר.
כיוון שמשחק הבאקארה מושך בדרך כלל מהמרים עשירים, בית קזינו עשוי להרוויח או להפסיד מיליוני דולר בכל לילה של משחק, דבר העשוי להשפיע ישירות על מאזן הרווח וההפסד של החברה בעלת הקזינו.
משכך, בדוחות הרבעוניים של חברות הימורים ציבוריות, הנסחרות בבורסה, ניתן למצוא לעיתים קרובות אזהרות רווח ודיווחים על הפסדים וזכיות משמעותיות במשחקי באקארה.
משחק באקארה, פונטו בנקו, בקנה מידה מלא מתקיים ליד שולחן עגול גדול, בדומה לגרסת השמי (chemin-de-fer).
שלושה אנשי צוות קזינו ניצבים ליד השולחן, קרופיה, המנהל את המשחק ושני מחלקים האוספים את ההימורים ומחלקים זכיות.
סביב השולחן ניצבים עד 14 מהמרים, אולם המשחק יכול להתנהל אף עם מהמר בודד.
ב"נעל" יש בדרך כלל 8 חבילות קלפים אותם מערבבים רק אנשי צוות הקזינו: הקרופייה והמחלקים.
את ה"נעל" אוחז אחד המהמרים, אשר מחלק את הקלפים לפי הוראות שהוא מקבל מן הקרופיה ובהתאם לחוקי המשחק.
בעת זכיית יד השחקן, הנעל עוברת לידי המהמר שזכה בסכום הגדול ביותר, או בכיוון תנועת השעון סביב השולחן, זאת בהתאם לכללי בית הקזינו.
מהמר יכול לסרב לקבל את הנעל, או ניתן לבקש מן הקרופיה לחלק את הקלפים.
בשולחנות באקארה קטנים ובהימורים נמוכים יותר, המחלק, עובד הקזינו, הוא היחיד המטפל בקלפים.
סיכויי זכייה ואסטרטגיה בפונטו בנקו
היתרון הניתן לבית הקזינו על פני המהמרים, בהימורים במשחק פונטו בנקו, הוא בין הקטנים בין משחקי הקלפים בקזינו, ובאותה עת אף בין הגדולים בין משחקי הקלפים בקזינו, זאת בהתאם לסוג ההימור.
הימור על זכיית יד "שחקן" נותן לבית הקזינו יתרון של 1.24% לאורך זמן ואילו הימור על יד "בנקאי" נותן לקזינו יתרון זעיר של 1.06% על פני המהמר לאורך זמן (אף על פי שמן הזכייה נגבית עמלה של 5%).
לעומת זאת, הימור על תוצאת תיקו, אשר מניבה תשלום על זכייה ביחס של 8 ל-1, נותנת לבית הקזינו יתרון של 14.4% על פני המהמר לאורך זמן.
רוב בתי הקזינו בבריטניה משלמים על זכייה בהימור על תיקו ביחס של 9 ל-1, המפחיתה את יתרון בית הקזינו ל-4.85% לאורך זמן.
למרות היתרון הנמוך של בית הקזינו על פני המהמר במשחק הבאקארה בגרסת פונטו בנקו, לא ניתן במשחק זה להטות את היתרון לטובת המהמר בשיטת משחק מסוימת ולמרות קווי הדמיון שבין משחק באקארה לבלאק ג'ק, ספירת קלפים במשחק זה איננה יעילה.
גרסת Chemin-de-fer (מילולית: "המסילה"), המכונה בקיצור "שמי", של המשחק הופיעה לראשונה במאה ה-19 ושמה נגזר מן העובדה שגרסה זו מאפשרת משחק מהיר יותר מן המשחק המקורי.
הכינוי "המסילה" בא כיוון שבתקופת פיתוח הגרסה היה זה אמצעי התחבורה המהיר ביותר.
זוהי הגרסה הפופולרית ביותר בצרפת.
בגרסה זו מעורבבות שש חפיסות קלפים.
המהמרים יושבים בסדר אקראי ליד שולחן אובלי; הקלפים בהם כבר נעשה שימוש במשחק נצברים באמצע השולחן.
המשחק מתחיל מימינו של הקרופיה וממשיך בניגוד לכיוון השעון.
בתחילת המשחק הקרופיה ולאחריו המהמרים, מערבבים את קלפי המשחק לפי סדר.
לבסוף הקרופיה מערבב את הקלפים בפעם האחרונה והמהמר שלשמאלו "חותך" את החבילה.
מרגע שהמשחק מתחיל, אחד המהמרים מקבל את תפקיד "הבנקאי" והוא זה שמחלק את הקלפים.
תפקיד הבנקאי עובר בין המהמרים לפי סדר ישיבתם בניגוד לכיוון השעון.
בכל משחק הבנקאי מהמר על הסכום שבו הוא רוצה לשחק.
לאחריו מכריזים שאר המהמרים אם הם יהמרו כנגד ההימור של הבנקאי על ידי השוואת סכום ההימור.
אם איש מן המהמרים אינו מהמר כנגד הבנקאי, אזי המהמרים מכריזים איש איש על הימוריהם.
אם סך ההימורים אינו משתווה לגובה ההימור של הבנקאי, יכולים אף צופים במשחק להצטרף ולהמר כך שהסכום ישתווה לזה של הבנקאי.
אם סך הימורי המהמרים גבוה מזה של הבנקאי, הוא יכול להגדיל את סכום ההימור כך שישתווה לזה של השחקנים.
הם הוא עושה כך, אזי ההימורים העודפים מוסרים מן השולחן ומוחזרים לשחקנים בסדר הפוך לזה של הצבת ההימורים.
הבנקאי מחלק ארבעה קלפים כשפניהם כלפי מטה: שניים לעצמו ושניים לשאר השחקנים.
השחקן עם סכום ההימור הגבוה ביותר מבין השחקנים, מייצג את שאר השחקנים.
שני הצדדים נוטלים את הקלפים ובודקים אותם.
אם לאחד הצדדים סך נקודות כולל של 8 או 9, מכריזים על כך והקלפים מגולים לכל המהמרים.
אם אף לא אחת מן הידיים מכילה 8 או 9 נקודות, השחקן יכול לקחת, או לסרב, לקלף שלישי.
אם הוא לוקח קלף שלישי הרי שזה מונח על השולחן עם פניו מעלה.
המנהג הוא לקחת תמיד קלף שלישי אם סך הנקודות הוא בין 0 ל-4 ולסרב תמיד לקלף נוסף בסכום נקודות של 6 או 7. לאחר שהשחקן מחליט, הבנקאי רשאי לקבל או לסרב קלף שלישי.
לאחר שהתקבלו ההחלטות, הקלפים מגולים לעיני שאר המהמרים ונקבע הזוכה בהימור.
אם סכום הנקודות ביד השחקן גבוה מזה של הבנקאי, כל אחד מן המהמרים בצד השחקן מקבלים חזרה את כספים וסכום יחסי מתוך הימור הבנקאי.
תפקיד הבנקאי עובר למהמר הבא ליד השולחן, לפי הסדר.
אם יד הבנקאי זוכה, כל ההימורים שביד השחקן משולמים לבנקאי והמהמר בתפקיד הבנקאי ממשיך בתפקידו גם בסיבוב הבא.
אם יש תיקו, ההימורים נותרים על השולחן לסיבוב הבא.
אם הבנקאי מבקש לסיים תפקידו, הבנקאי החדש יהיה המהמר הראשון המוכן להמר על אותו הסכום הנמצא כעת בבנק.
אם לא קיים מהמר כזה, אזי השחקן הבא בתור יקבל את תפקיד הבנקאי וסכום ההימור ישתנה לאותו סכום שהוא מוכן לסכן.
במשחקים רבים נקבע סכום מינימום להימור.
להבדיל מגרסת "שמי", שם תפקיד הבנקאי מועבר למהמר אחר מיד לאחר זכייתו של הבנקאי בהימור, בגרסת ה"בנק" תפקיד הבנקאי הרבה יותר קבוע.
בגרסה זו מערבבים שלוש חפיסות קלפים (שלוש חפיסות הוא המסמפר המקובל, עם זאת, מספר החפיסות עשוי להשתנות ל-4 ואף ל-2).
הבנקאי - הפורש מתפקידו אך ורק מרצונו, או מכיוון שכילה את תקציבו - מחזיק בתפקיד לאורך כל סיבובי המשחק עד חלוקת כל הקלפים בחבילה שעורבבה.
בתחילת המשחק נעשה מכרז על תפקיד הבנקאי והוא ניתן למהמר המוכן לסכן את סכום הכסף הגדול ביותר מבין המהמרים ליד השולחן.
בחוגים מסוימים התפקיד ניתן לראשון שהציע להחזיק בו, והוא קובע את סכום ההימור.
משהוחלט על תפקיד הבנקאי, הוא תופס את מקומו לידי השולחן באמצע צידו האחד של השולחן האובלי, מול הקרופיה, סל הקלפים שבהם נעשה שימוש במשחק מוצב ביניהם.
לשני צידי הבנקאי מתיישבים השחקנים (עשרה שחקנים מהווים שולחן מלא).
כל שאר המהמרים המבקשים להצטרף למשחק עומדים מאחורי שורת השחקנים והם רשאים להמר אך ורק אם הסכום עליו מהמר הבנקאי, אינו מושווה על ידי השחקנים היישובים ליד השולחן.
לאחר שהקרופיה ערבב את הקלפים, כל אחד מהשחקנים בתורם מערבב את הקלפים והבנקאי רשאי לערבבם אחרון ולבחור בשחקן שיעשה את חיתוך החבילה.
לאחר שכל אחד מן השחקנים הימר, הבנקאי מחלק שלושה קלפים, אחד לשחקן שלימינו, אחד לשחקן שלשמאלו ואחד לעצמו; הוא חוזר על אותה פעולה בפעם השנייה.
חמשת המהמרים לימינו של הבנקאי זוכים או מפסידים בהימור בהתאם לקלפים שחולקו לצד שלהם, כך גם המהמרים לשמאלו של הבנקאי.
הכללים לנטילת קלף שלישי, כמו גם כללי הזכייה, זהים לאלה של גרסת "שמי".
השחקן המחזיק בקלפים, ממשיך בתפקידו זה על עוד הצד שלו זוכה, והתפקיד מועבר לבא בתורו מצידו, לאחר הפסד בהימור.
כל מהמר רשאי להשוות את סכום ההימור המונח בבנק, זכות זו ניתנת ראשית לשחקן מימינו של הבנקאי ואחר לשחקן משמאלו וכך לסירוגין עד השחקן החמישי מכל צד.
אם שני שחקנים מבקשים להשוות את סכום ההימור בבנק, אזי הם יתחלקו בסכום ההימור.
במקרה שמהמר משווה את סכום ההימור לזה המונח בבנק ומפסיד, הוא יכול לשוב ולהמר עד שלוש פעמים ברצף בגובה זה ולא יותר.
מהמר הנוטל על עצמו את תפקיד הבנקאי חייב לשחק סיבוב אחד לפחות ולאחריו לבקש לפרוש מן התפקיד.
בעת פרישתו מן התפקיד הוא חייב להצהיר מה היא יתרת הכספים שבידו.
בחירת הבנקאי הבא תעשה לפי סדר הישיבה, לסירוגין מימין ומשמאל לאמצע, והבנקאי שפרש יתיישב במקומו של מי שמחליף אותו.
"שבירת" הבנק, אינה מונעת מן הבנקאי להמשיך במשחק, בהנחה שיש בידו די כספים להמשיך ולהמר כשחקן מן השורה.
שערוריית משחק הבאקארה המלכותי התפרסמה בבריטניה בשנת 1891 לאחר תביעת דיבה שהגיש איש החברה הבריטי ויליאם גורדון קמינג, זאת לאחר שהמלך אדוארד השביעי, שהיה אז הנסיך מוויילס, הופיע כעד בתביעה ועורר עניין רב בעיתונות ובציבור.
השערורייה פרסמה את קיומו של משחק הבאקארה בציבור הבריטי ועיתוני התקופה עסקו בחוקי המשחק ובפרטי הפרשה.
השערורייה הייתה לנושא בשירים ובמחזות.
באקארה בגרסת "שמי" chemin-de-fer היא המשחק האהוב על ג'יימס בונד הסוכן החשאי, יציר הספרות של איאן פלמינג.
בונד משחק באקארה בכמה מסיפוריו של פלמינג, הבולט שבהם היה קזינו רויאל משנת 1953, שבו ציר העלילה הוא משחק בין בונד לבין סוכן חשאי סובייטי.
בגרסת הספר המקורית נכתב הסבר על משחק הבאקארה לטובת הקורא שאינו בקיא ברזי המשחק.
משחק הבאקארה הופיע גם בשישה סרטי ג'יימס בונד, בהם קזינו רויאל, ד"ר נו, כדור הרעם, בשרות הוד מלכותה, לעינייך בלבד, וגולדן איי.
בגרסת 2006 של הסרט קזינו רויאל הוחלף משחק הבאקארה במשחק הקלפים טקסס הולדם, עקב הפופולריות הגוברת של משחק זה בעת עשיית הסרט.
אלפונסו "באק" ג'ונסון הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, ששיחק, בין השאר, במשך שבע עונות בליגת ה-NBA.
כנער שיחק כדורסל בליגת התיכונים במסגרת בית ספר תיכון בברמינגאהם, אלבמה.
הוא שיחק בליגת המכללות בקבוצת אלבמה קרימזון טייד מאוניברסיטת אלבמה.
ב-1983 זכה עם נבחרת ארצות הברית במדליית הזהב באליפות העולם לנוער שנערכה בספרד.
בשנת 1986 הוא נבחר למקום ה-20 בסיבוב הראשון של דראפט ה-NBA (דראפט 1986) על ידי היוסטון רוקטס ושיחק בשורותיה בשנים 1986 - 1992. עונה נוספת הוא שיחק במדי הוושינגטון בולטס.
לאחר מכן הצטרף לקבוצה מליגת ה-CBA ובה שיחק עונה חלקית.
עונתו הטובה ביותר הייתה 1990/91, שבה השתתף ב-82 משחקים וקלע 14.8 נקודות למשחק.
בסך הכל השתתף ב-505 משחקי NBA וקלע 4617 נקודות בסך הכל, ממוצע של 9.1 נקודות למשחק.
בעונת 1993/94 שיחק בטופאש בורסה מהליגה הטורקית.
הוא הצטיין בשורותיה ובמשחק נגד פאוק סלוניקי היוונית קלע 41 נקודות וקטף תשעה כדורים חוזרים.
בישראל קיבל את הכינוי "הפנתר הוורוד".
בעונה לאחר מכן עבר לשחק בקבוצת אפולון פטרס מיוון.
בעונת 1996/97 חזר לישראל והצטרף למכבי תל אביב.
במשחק נגד הפועל ירושלים ירק על השופט והורחק.
במשחק אחר נגד ירושלים הכה בפניו את שחקנה בילי תומפסון, והושעה בשל כך ממספר משחקים.
בתום העונה בה זכה באליפות עם מכבי תל אביב, עבר לשחק בג'ירונה הספרדית, ובהמשך חזר ליוון ושיחק בקבוצות היראקליס סלוניקי, דפני ובפרישטרי.
ב-2005 הצטרף לברמינגהאם מליגת ה-ABA בארצות הברית ובתום העונה פרש ממשחק.
באק הנרי היה תסריטאי, במאי ושחקן קולנוע יהודי-אמריקאי, מועמד פעמיים לפרס אוסקר.
הנרי נולד בניו יורק בשם הנרי צוקרמן, בנם של גנרל בחיל האוויר של ארצות הברית ושל רות טיילור, כוכבת ראינוע.
הוא כונה "באק" כבר בילדותו, ומאוחר יותר הפך את כינויו לשמו באופו רשמי.
את שנות נערותו העביר בפנימייה יוקרתית בוולינגפורד, הסמוכה לניו הייבן שבקונטיקט.
בגיל 15 שיחק לראשונה באופן מקצועי, במחזה "החיים עם אבא" בברודוויי.
לאחר שהשלים תואר בספרות אנגלית בדארטמות' קולג' נשאר בדארטמות' כחבר סגל, ולאחר מכן התגייס לצבא ארצות הברית כמכונאי מסוקים בתקופת מלחמת קוריאה.
בין 1959 ו-1962 היה שותף במתיחה סאטירית – גוף בדיוני בשם "האגודה לחוסר צניעות בקרב חיות עירומות", במסגרתה הפך כביכול לנשיא האגודה, ג.
בדמותו של פראוט הופיע הנרי בתוכניות אירוח רבות בטלוויזיה, וקרא להלביש חיות כדי למנוע חוסר צניעות.
אף על פי שתואר כאדם מוזר, הרצינות שבה הציג את דמותו גרמה למנחי התוכניות להתייחס אליו ברצינות, והוא קיבל מכתבי תמיכה רבים מצופים ואפילו תרומות ל"אגודה" (שאת כולם החזירה).
המתיחה, והופעותיו בדמותו של פראוט, סייעו לכניסתו לקריירה בטלוויזיה ובעסקי השעשועים בכלל.
הופעתו הראשונה של הנרי בשמו האמיתי הייתה ב-1961 בתוכנית הטלוויזיה "המופע החדש של סטיב אלן" (The New Steve Allen Show), בהנחיית סטיב אלן – המנחה הראשון של "The Tonight Show".
בין 1964 ל-1965 הופיע כחלק קבוע מצוות תוכנית הסאטירה "זה היה השבוע שהיה" (That Was the Week that Was), הגרסה האמריקאית (רשת NBC) של התוכנית הבריטית הפופולרית שיצר דייוויד פרוסט.
בין 1965 ל-1970 יצר וכתב את הקומדיה הבלשית "סמארט ואשתו" (Get Smart) יחד עם מל ברוקס.
התוכנית הצליחה ורצה 5 עונות ו-138 פרקים, וביססה את הנרי כיוצר ותסריטאי מוערך.
ב-1967 היה מועמד לפרס אוסקר לתסריט המעובד הטוב ביותר על תסריטו לסרט "הבוגר", בו הופיע גם בתפקיד קטן של קונסיירז' בבית מלון.
התייחסות להיותו התסריטאי של "הבוגר", שהפך לאבן דרך בקולנוע של שנות ה-60 של המאה ה-20, מופיעה ב-1992 בסרטו של רוברט אלטמן "השחקן", כאשר הנרי, בהופעת קמע בתפקיד עצמו, מנסה לקדם סרט המשך ל"הבוגר" המתרחש 20 שנה לאחר הסרט המקורי.
ב-1971 שיחק בתפקיד ראשי בסרטו של מילוש פורמן, התפשטות.
ב-1976 הופיע בתפקיד עורך הפטנטים פארנסוורת' בסרט "האיש שנפל מכוכב אחר" לצידו של דייוויד בואי.
ב-1978 היה מועמד לאוסקר בפעם השנייה, הפעם לפרס אוסקר לבמאי הטוב ביותר על הסרט "השמיים יכולים לחכות", במשותף עם וורן ביטי שגם כיכב בתפקיד הראשי בסרט.
הנרי עצמו שיחק בסרט בתפקיד קטן, של מלאך זוטר ושאפתן המעלה את דמותו של ביטי לגן עדן טרם זמנה, ומתחיל בכך את שרשרת ההתרחשויות בעלילה.
ב-1980 הופיע בתפקיד גדול נוסף בסרט "גלוריה", בו שיחק רואה חשבון של משפחת פשע ניו יורקית לצידה של ג'ינה רולנדס.
ב-1993 הופיע בסרט "זקנים חסרי מנוח" לצידם של ג'ק למון ווולטר מתאו.
בסך הכל הנרי הופיע כשחקן בלמעלה מ-40 סרטים, וכתב, לבדו או במשותף, תסריטים ל-14 סרטים, ביניהם "מה נשמע, דוק?", "מלכוד 22" "הינשוף והחתלתולה" ו"פיתוי קטלני".
בשלב מאוחר בקריירה הופיע במספר תפקידי אורח בטלוויזיה, בין השאר ב"מרפי בראון", "ויל וגרייס" "חוק וסדר" ו-"רוק 30".
הנרי מת ב-8 בינואר 2020 מהתקף לב בבית חולים בלוס אנג'לס.
ג'יימס ביוקנן בארנס הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי סבסטיאן סטן בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
הדמות מבוססת על דמות בעלת אותו שם בפרסומה של חברת מארוול קומיקס.
בארנס הוא חבר הילדות הטוב ביותר של סטיב רוג'רס ומשרת לצדו ב"קומנדו המייללים" במהלך מלחמת העולם השנייה.
בארנס נהרג לכאורה בפעילות מבצעית, אך למעשה נתפס על ידי גורמים מהידרה מברית המועצות.
בארנס עבר שטיפת מוח והפך לחייל-על עם זרוע מתכת ביונית הידוע בשם חייל החורף (Winter Soldier).
הידרה, בחיפושה אחר שליטה עולמית, משתמשת בבארנס כמתנקש שטוף מוח לאורך המאה ה-20. בארנס מתעמת עם רוג'רס ובעלי בריתו במהלך ההתקוממות של הידרה, ובסופו של דבר משיג שליטה מסוימת על עצמו.
עם זאת, הלמוט זמו משתלט על בארנס כדי להרוס את הנוקמים.
העימות הזה, יחד עם סכסוך פנימי על הסכמי סוקוביה, גורמים לנוקמים להתפצל ורוג'רס נאלץ להסתיר את בארנס בוואקאנדה, שם שורי משחררת אותו משטיפת המוח.
בארנס מסייע לנוקמים בעימות נגד תאנוס ונופל קורבן ל"הבזק" של תאנוס שהשמיד מחצית מאוכלוסיית היקום.
לאחר שהושב לחיים, הוא מצטרף לקרב מול תאנוס חלופי.
לאחר פרישתו של רוג'רס מתפקיד קפטן אמריקה, בארנס זוכה לחנינה מממשלת ארצות הברית ושואף לכפר על עברו הרצחני.
בארנס משתף פעולה עם סם וילסון כדי לעצור את מרסקי הדגלים.
נכון לשנת 2025, דמותו של בארנס הופיעה בתשעה סרטים, כולל הופעות אורח: "קפטן אמריקה", "קפטן אמריקה: חייל החורף", "אנטמן" (בסצנה שאחרי הכתוביות), "קפטן אמריקה: מלחמת האזרחים", "הפנתר השחור" (בסצנה שאחרי הכתוביות), "הנוקמים: מלחמת האינסוף", "הנוקמים: סוף המשחק", "קפטן אמריקה: עולם חדש מופלא" (הופעת אורח) ו"ת'אנדרבולטס*".
הדמות מופיעה בתפקיד ראשי במיני-סדרה "הפלקון וחייל החורף" של שירות הסטרימינג דיסני+, וכן בסדרת האנימציה "מה אם...?" בדיבובו של סטן.
ג'יימס ביוקנן "באקי" בארנס נולד בשנת 1917. סטיב רוג'רס הפך לחברו הטוב ביותר בילדות ובמקרים רבים בארנס הגן עליו מפני בריונים.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בארנס גויס לצבא ארצות הברית, בעוד רוג'רס נדחה מהשירות בשל בעיות הבריאות הרבות שלו.
בארנס נלחם באירופה בזמן שרוג'רס נבחר לתוכנית חייל-העל על ידי ד"ר אברהם ארסקין והופך לקפטן אמריקה.
בשנת 1943, בזמן סיבוב הופעות באיטליה בהופעה עבור אנשי שירות פעילים, רוג'רס מגלה שהיחידה של בארנס נעדרת מאז קרב נגד הכוחות של יוהאן שמידט.
רוג'רס מסרב להאמין שבארנס מת, ופגי קרטר והמהנדס הווארד סטארק מטיסים אותו מעבר לקווי האויב כדי לבצע ניסיון חילוץ לבדו.
רוג'רס חודר למתקן של חטיבת המדע הנאצית של שמידט, הידרה, ומשחרר את בארנס ואת האסירים האחרים, כשזה עתה הידרה ביצעו ניסוי על בארנס.
בארנס הופך לחלק מיחידה מובחרת שהורכבה על ידי רוג'רס בשם "הקומנדו המייללים", ומשתתף במשימות רבות נגד הידרה.
עם זאת, במהלך אחת המשימות, בארנס נופל מרכבת ונהרג לכאורה.
הניסוי של הידרה על בארנס גורם לו לשרוד את הנפילה, והוא נלכד מחדש על ידי אגף הידרה מברית המועצות, שם ארנים זולא מענה אותו ומעביר לו שטיפת מוח אשר הופכת אותו לחייל החורף – חייל-על הנשלט-מוחית בעל זרוע תותבת ממתכת.
במהלך המאה ה-20, בארנס מבצע התנקשויות ופעולות טרור רבות ברחבי העולם, בין היתר מתנקש בחייו של ג'ון קנדי.
הוא מבצע פעולות אלו מטעם הידרה על מנת ליצור ממשלה אחת עולמית בשליטתה.
בארנס מוכנס למצב הקפאה בין המשימות.
במהלך מלחמת קוריאה, בארנס התעמת עם חייל-העל האמריקאי איזאיה בראדלי בקויאנג, ומחצית מזרועו הרובוטית הושמדה במהלך ההתנגשות.
בשנת 1991, הידרה משתמשת בבארנס כדי להרוג את הווארד ומריה סטארק בהתנקשות שנראתה כמו תאונת דרכים, במהלכה הוא גונב מארז סרום חיילי-על ממכוניתם.
בשנת 2009, בארנס נשלח למשימת התנקשות במדען גרעין באודסה.
נטשה רומנוף, סוכנת .S.H.I.E.L.D, ניסתה להגן על המדען, אבל בארנס הצליח להרוג אותו כשירה כדור דרך בטנה של רומנוף בזמן שהיא גוננה עליו.
בשנת 2014, ניק פיורי נקלע למארב על ידי מתנקשים בראשות בארנס, שעדיין פועל כחייל החורף.
האירוע מוביל את פיורי להזהיר את רוג'רס שסוכנות .S.H.I.E.L.D נפגעה.
פיורי נורה על ידי בארנס, ונותן לרוג'רס דיסק און קי חיוני.
רוג'רס חושף את המזימה של הידרה להשתמש בשלוש נושאות מסוקים מרחפות כדי לחסל אנשים שזוהו על ידי אלגוריתם כאיום על הידרה, תוך שימוש ברובים מונחי לוויין.
רוג'רס, רומנוף וסם וילסון נקלעים למארב של חייל החורף, שרוג'רס מזהה בתור בארנס.
מאוחר יותר, רוג'רס ווילסון מסתערים על שתי נושאות מסוקים ומחליפים את שבבי הבקרה שלהן, אבל בארנס הורס את החליפה של וילסון ונלחם ברוג'רס על נושאת המסוקים השלישית.
רוג'רס הודף אותו ומחליף את השבב האחרון.
רוג'רס מסרב להילחם בבארנס בניסיון להגיע לתודעת חברו, אך כשהספינה מתנגשת בטריסקליון, רוג'רס מושלך אל נהר הַפּוֹטוֹמַק.
בארנס, משוחרר מהשליטה המוחית של הידרה, מציל את רוג'רס מחוסר ההכרה לפני שנעלם ביער.
בהמשך, בארנס מבקר באנדרטה של עצמו בתערוכת קפטן אמריקה במכון סמית'סוניאן.
בשנת 2016, הלמוט זמו – חייל לשעבר בכוחות המיוחדים הסוקוביאנים – מפליל את בארנס בביצוע הפצצה בווינה שהרגה את טצ'אקה, מלך ואקאנדה.
רוג'רס ווילסון מוצאים את בארנס בבוקרשט ומנסים להגן עליו מפני טצ'אלה, בנו של טצ'אקה, שרוצה לנקום.
אך כל הארבעה, כולל טצ'אלה, נתפסים על ידי המשטרה וג'יימס רודס.
כשבארנס שוהה במעצר, זמו מתחזה לפסיכיאטר ומדקלם את מילות הקוד שמפעילות את שטיפת המוח של הידרה כדי לגרום לבארנס לציית לו.
זמו שולח את בארנס להשתולל כפעולת הסחה לבריחה שלו עצמו.
רוג'רס עוצר את בארנס ומסתיר אותו.
כשבארנס חוזר לעצמו, הוא מסביר לרוג'רס ולווילסון שזמו הוא המחבל האמיתי מווינה ושרצה את מיקומו של בסיס הידרה בסיביר, שבו "חיילי חורף" שטופי מוח אחרים נשמרים במצב קיפאון.
רוג'רס ווילסון לא מוכנים לחכות לקבל אישור לתפוס את זמו, ומגייסים את ונדה מקסימוף, קלינט ברטון וסקוט לאנג.
טוני סטארק מרכיב צוות המורכב מרומנוף, טצ'אלה, רודס, ויז'ן ופיטר פארקר כדי לעצור אותם.
הצוות של סטארק עוצר את הצוות של רוג'רס בשדה התעופה בלייפציג, שם הם נלחמים עד שרומנוף מאפשרת לרוג'רס ולבארנס לברוח.
רוג'רס ובארנס הולכים לבסיס הידרה בסיביר, כשסטארק מגיע איתם להסכם שביתת נשק.
הם מגלים שחיילי-העל האחרים נהרגו על ידי זמו, אשר מקרין סרטון של תאונת הדרכים משנת 1991, בה בארנס הרג את הוריו של סטארק בתור חייל החורף.
סטארק כועס על רוג'רס שהסתיר ממנו את המידע, ותוקף את השניים.
לאחר קרב עז, בו סטארק מבתר את הזרוע הרובוטית של בארנס ורוג'רס משבית את חליפת האיירון מן של סטארק, רוג'רס עוזב עם בארנס ומשאיר את המגן שלו מאחור.
מאוחר יותר, בארנס, שקיבל מחסה בוואקאנדה, בוחר לחזור למצב קיפאון עד שתימצא תרופה לשטיפת המוח שלו.
זמן מה לאחר מכן, שורי, אחותו של טצ'אלה, מרפאת את בארנס, ואיו מראה לו שתוקפן של מילות הקוד בוטל.
אנשי ואקאנדה מעניקים לבארנס את השם "זאב לבן".
בשנת 2018, בארנס, שעדיין גר בוואקאנדה, מקבל זרוע ויברניום חדשה.
בארנס מתאחד עם רוג'רס לאחר שהוא, וילסון, רומנוף, מקסימוף, ויז'ן, רודס וברוס באנר מגיעים לוואקאנדה.
בארנס מצטרף לקרב נגד הפולשים ונוכח בזמן הגעתם של תור, רוקט וגרוט.
תאנוס מגיע, מפעיל את כפפת האינסוף, נוקש באצבעותיו ושולח עצמו משם.
בארנס מתפורר יחד עם וילסון, טצ'אלה, מקסימוף וגרוט.
בשנת 2023, בארנס מושב לחיים ומובא דרך פורטל למתחם הנוקמים ההרוס כדי להשתתף בקרב נגד גרסה חלופית של תאנוס וצבאו.
מאוחר יותר בארנס משתתף בהלוויה של סטארק ורואה את רוג'רס, שמחזיר את אבני האינסוף ומיולניר לצירי הזמן המקוריים שלהם.
כאשר באנר לא מצליח להחזיר את רוג'רס, בארנס מצביע על ספסל סמוך בפארק, ומתבונן ברוג'רס הקשיש מעביר את המגן של קפטן אמריקה לווילסון.
בשנת 2024, בארנס מתגורר בברוקלין, ניו יורק.
הוא זכה לחנינה ומשתתף בטיפול מטעם הממשלה, שם הוא מספר על ניסיונותיו לכפר על תקופתו כחייל החורף.
יש לו סיוטים מהעבר שלו, אבל הוא לא מוכן לדון עליהם עם הפסיכולוגית שלו.
היא מציינת כי בארנס מבודד את עצמו מחבריו וכי התעלם מהודעות של סם וילסון.
בארנס מספר לה שהוא עשה תיקון – התעמת עם סנטור אמריקאי לשעבר שהיה מזוהה עם הידרה, אשר בארנס עזר להעמיד לדין.
בנוסף, בארנס מתיידד עם אדם יפני מבוגר בשם יורי, אביו של אחד מקורבנות חייל החורף, אבל לא מספר לו על הקשר ביניהם.
יורי מסדר לבארנס דייט עם ברמנית בשם ליה, שמסתיים במהירות לאחר שהיא מזכירה את בנו המנוח של יורי ובארנס עוזב.
בארנס לומד במהרה שממשלת ארצות הברית העניקה לג'ון ווקר את התואר קפטן אמריקה החדש.
בארנס הולך לבסיס חיל האוויר של ארצות הברית כדי להתעמת עם וילסון בעניין זה, ומביע את הסתייגותו מכך שווילסון מסר את המגן של רוג'רס.
בארנס מצטרף לווילסון במעקב אחר מרסקי הדגלים במינכן, שם הם עוצרים את הקבוצה, שמבריחה תרופות, ומנסים לחלץ בת ערובה, קרלי מורגנטאו, שמתגלה כמנהיגה שלהם.
בארנס ווילסון מוכנעים על ידי מרסקי הדגלים שמתגלים כחיילי-על.
ווקר ושותפו, למאר הוסקינס, נחלצים לעזרתם.
ווקר מבקש מבארנס ווילסון להצטרף אליו בסיוע למועצת השיבה העולמית (GRC) להפסיק את המהפכות האלימות המתמשכות שלאחר-ההבזק, אך השניים מסרבים.
בנסיעה לבולטימור, בארנס מציג את וילסון בפני איזאיה בראדלי.
בראדלי מסרב לעזור להם לחשוף מידע על נסיובי חיילי-על נוספים בשל הבוז שחש כלפי בארנס ומשום שנכלא על ידי הממשלה ונעשו עליו ניסויים במשך שלושים שנה.
בארנס נעצר לאחר שהפסיד מפגש טיפולי בצו בית המשפט, אך הוא משוחרר כאשר ווקר מתערב.
בארנס שוב מסרב לעבוד עם ווקר, ומציע שיבקרו את הלמוט זמו, הכלוא בברלין, כדי לאסוף מידע מודיעיני הקשור למרסקי הדגלים.
זמו, כשהוא מציין את שנאתו לישויות בעלות כוחות-על, מסכים לעזור להם.
בארנס מארגן מהומות בכלא כדי לעזור לזמו לברוח.
בארנס, זמו ווילסון נוסעים למדריפור בניסיון לאתר את מקור נסיוב חיילי העל החדש.
הם נלקחים לפושעת הבכירה, סלבי, שחושפת כי סוחר הכוח שכר את מדען ההידרה לשעבר ד"ר וילפרד נייגל, כדי ליצור מחדש את הנסיוב.
סיפור הכיסוי של וילסון נחשף וסלבי מורה לאנשיה לתקוף אותם אך נהרגת.
שרון קרטר (סוחרת הכוח), חיה כנמלטת במדריפור מאז שנת 2016, מושיעה אותם.
היא מסכימה לעזור להם לאחר שווילסון מציע שתקבל חנינה.
הם נוסעים למעבדה של נייגל ומתעמתים איתו.
נייגל חושף שהכין עשרים בקבוקונים מהנסיוב ושמורגנטאו גנבה אותם.
זמו הורג באופן בלתי צפוי את נייגל והמעבדה נהרסת.
בארנס, וילסון וקרטר נלחמים בציידי ראשים עד שזמו משיג מכונית מילוט והם בורחים.
בארנס, זמו ווילסון נוסעים ללטביה ובארנס מזהה מכשירי מעקב של ואקאנדה.
הוא מתעמת עם איו מהדורה מילאג'ה, שדורשת את זמו.
איו נותנת לבארנס שמונה שעות להשתמש בזמו לפני שזמו ילקח בחזרה, כיוון שזמו הרג את טצ'אקה, מלך ואקאנדה.
כשאיו והדורה מילאג'ה באות לקחת את זמו, ווקר מסרב למסור אותו, ובארנס מתערב, מה שגורם לאיו לנטרל את זרוע הוויברניום שלו.
ווקר – שנטל נסיוב חייל-על וזועם על מותו של הוסקינס, השותף שלו – משתמש במגן שלו כדי להרוג את אחד ממרסקי הדגלים לעיני עוברי אורח מזועזעים, המתעדים את מעשיו.
וילסון ובארנס דורשים את המגן מווקר, ומתפתח מאבק בו ווקר הורס את החליפה של וילסון.
המאבק מסתיים כשווילסון ובארנס לוקחים את המגן ושוברים את זרועו של ווקר.
בארנס מוצא את זמו בסוקוביה ומעביר אותו לידי הדורה מילאג'ה.
מאוחר יותר, בארנס נוסע לעיר הולדתו של וילסון בלואיזיאנה כדי להעביר חבילה מהוואקאנדים לווילסון.
הוא פוגש את אחותו של וילסון, שרה, ואת שני בניה.
לאחר תיקון הסירה של משפחת וילסון, בארנס ווילסון מתאמנים עם המגן ומסכימים להמשיך הלאה ולעבוד יחד.
בארנס מתוודה שכעס על כך שווילסון נתן את המגן של קפטן אמריקה כי הוא מרגיש שזה הקשר האחרון שלו לעבר, ומתנצל על כך שלא שקל את ההשלכות של מתן המגן לאדם שחור.
בארנס חוזר לעיר ניו יורק ונתקל בקרטר.
לאחר מכן הוא נלחם נגד מרסקי הדגלים, ומציל בני ערובה של GRC מהצתה.
בארנס נופל לגדת נהר במהלך קרב נגד מורגנטאו.
לאחר שווקר ומרסקי הדגלים עושים אותו דבר, בארנס עוזר לווקר להתרומם והם מצטרפים לווילסון – עוטה את חליפתו החדשה של קפטן אמריקה – כדי למצוא את מרסקי הדגלים לאחר שג'ורג'ס באטרוק עזר להם לברוח.
ווקר ובארנס אורבים לשלושה ממרסקי הדגלים ורואים אותם נלקחים למעצר.
לאחר שחברי ה-GRC ניצלו, בארנס מאזין לנאומו של וילסון, לפני שהוא עוזב עם קרטר הפצועה.
מאוחר יותר, בארנס הולך לדירתו של יורי ומספר לו שהוא, בתור חייל החורף, הרג את בנו.
הוא מוסר את המחברת המלאה שלו למשרד של הפסיכולוגית שלו ורואה את ליה שוב, לפני שהוא יוצא ללואיזיאנה.
בלואיזיאנה הוא מצטרף לווילסון, שרה, בניה והקהילה לסעודה ובוחר להישאר שם עם וילסון.
באפריל 2010, סבסטיאן סטן לוהק לגלם את באקי בארנס.
לגבי הדמות בסרט קפטן אמריקה, סטן ציין, "סטיב רוג'רס ובאקי שניהם יתומים וכמו אחים.
הם די גדלו יחד ושומרים אחד על השני.
זה דבר מאוד אנושי, שאפשר להתחבר אליו...
גם רציתי לדאוג לאיך מערכת היחסים שלהם משתנה ברגע שסטיב רוג'רס הופך לקפטן אמריקה.
תמיד יש תחרות והם תמיד מקדימים אחד את השני.
שמתי לב לאיך באקי מושפע מהשינוי של סטיב ופתאום סטיב הוא המנהיג הזה".
בנוגע לדמות בסרט קפטן אמריקה: חייל החורף, המפיק קווין פייגי אמר, "חייל החורף פעל בשיטתיות, כמעט רובוטיות, מילא פקודות במשך 70 שנה".
לגבי המעבר של באקי לחייל החורף, סטן אמר, "אתה יודע, האמת של המצב היא שלמרות שהוא נראה שונה מאוד ויש בו דברים שונים, זה עדיין מגיע מאותו אדם.
אני חושב שתזכה לראות את זה לא משנה מה.
אני חושב שחלק מהמטרה שלי כאן הייתה לוודא שאתה רואה הרחבה של הגרסה הזו אבל רק צבע שונה של אותה גרסה באופן מסוים.
אני חושב שהוא עדיין אותו בחור; הוא חתוך מאותו אריג".
שנהפרויקטפרסקטגוריהתוצאההערות שוליים2015קפטן אמריקה: חייל החורףפרסי הסרטים והטלוויזיה של MTVהקרב הטוב ביותר (עם כריס אוונס)2016קפטן אמריקה: מלחמת האזרחיםפרסי בחירת הנוערהכימיה הטובה ביותר (עם כריס אוונס, אנתוני מאקי, אליזבת אולסן וג'רמי רנר)2017פרסי בחירת הילדים של ניקלודיאון#יחידה (עם צוות השחקנים)2021הפלקון וחייל החורףפרסי הסרטים והטלוויזיה של MTVהצמד הטוב ביותר (עם אנתוני מאקי)
האוורד הגדול הוא סרט קומדיה-דרמה אמריקאי משנת 2008 בבימויו של שון מקגינלי.
הסרט עוסק בחייו של טוי גייבל, תלמיד משפטים שנשר מלימודיו ומוצא עבודה כמנהל סיבוב הופעות של קוסם מזדקן בשם באק הווארד (ג'ון מלקוביץ').
הסרט מבוסס באופן רופף על חייו של המנטליסט קרסקין הפלאי, שהיה פופולרי בשנות ה-70. בסרט שיתפו פעולה האב והבן טום וקולין הנקס.
טוי גייבל, תלמיד משפטים שנשר מהלימודים, מוצא עבודה כעוזרו האישי של באק הווארד, קוסם ואמן חושים לשעבר שנמצא בשפל הקריירה שלו.
יחד עם ולרי ברנן (אמילי בלאנט), פרסומאית שמצטרפת אליהם בהמשך, הם מנסים להחזיר את באק לאור הזרקורים.
אחד התעלולים המרכזיים של באק הוא לגרום להמון אנשים להירדם ולהתעורר באורח פלא.
על אף שהמופע זוכה להצלחה מסוימת, העיתונות מפספסת את הרגע המכריע בגלל אירוע חדשותי אחר.
למרות זאת, השמועות על המופע גורמות לבאק לחזור לתודעה הציבורית.
ג'ון מלקוביץ' – באק הווארד
קולין הנקס – טוי גייבל
אמילי בלאנט – ולרי ברנן
טום הנקס – מר גייבל
ריקי ג'יי – גיל בלמי
סטיב זאן – קני הנהג
הסרט קיבל ביקורות חיוביות באופן כללי.
על פי Rotten Tomatoes, כ־71% מהמבקרים נתנו לסרט ביקורות חיוביות עם ציון ממוצע של 6.4/10. הסרט גרף בסך הכל 900,689 דולר בקופות
"באקטאון, ארצות הברית" הוא סרט פעולה אמריקאי משנת 1975.
פרד ויליאמסון מככב בתור דיוק ג'ונסון, פעיל שחור לשעבר שמגיע לבאקטאון כדי לקבור את אחיו, בעל בר שנהרג בגלל שסירב לשלם לשוטרים לבנים עקומים עבור הגנה.
דיוק מבין שהוא צריך עזרה.
לאחר שאיים בעצמו, הוא יוצר קשר עם חברו הוותיק רוי (תלמוס ראסוללה) ומקורביו כדי לבוא לעזור.
אבל לאחר שנפטרה מהמשטרה המושחתת, הכנופיה של רוי מחליטה להשתלט על העיירה לעצמה, והבוסים החדשים הופכים גרועים כמו הבוסים הישנים.
כדי לעצור אותם, דיוק חייב להגן על העיר לבדו.
ארט לונד – צ'יף פטרסון
כתב הניו יורק טיימס וינסנט קנבי נתן לסרט ביקורת שלילית, וכינה אותו "ממש גרוע" ו"גם מטופש וגם מרושע", למרות שהוא שיבח את ההופעות של ויליאמסון וגרייר, ואמר שהשניים "מפגינים מספיק שנינות פרטית משלהם הצילו את הסרט מלראות שהוא די בלאגן שהוא."
בראיון מ-2012, הבמאי ארתור מרקס תיאר את הסרט כ"הצלחה גדולה", וציין כי American International Pictures של סמואל ארקוף ראה את הסרט ורצה להפיץ אותו (מארקס הפיץ בעבר דרך תאגיד הקולנוע הכללי שלו).
לטענתו, "זה החזיר את העלות הראשונית שלו מהר מאוד, ושיחק בכל עיר פנימית בצפון.
הוא הרוויח - כששיחק בתיאטרון סטייט לייק בשיקגו - ב-$60,000 ו-70,000 לשבוע".
עבודתו של מארק עם AIP על הסרט הובילה להפצת סרטיו הבאים.
באקארה (בספרדית: Baccara) היה צמד מוזיקלי ספרדי, אשר הורכב מהזמרות מאייטה מאטאוס ומריה מנדיולה .
סינגל הבכורה של הצמד, "Yes Sir, I Can Boogie", אשר יצא לשווקים ב-1977, הפך במהירות לסנסציה בינלאומית, הגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות ברחבי העולם, ולאורך השנים מכר בסך הכל מעל ל-16 מיליון עותקים ברחבי העולם, מה שהפך אותו לשיר הפיזי ה-9 הכי נמכר בכל הזמנים.
בשנת 1978 הצמד ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1978 עם השיר שהגיע למקום השביעי בתחרות.
מאטאוס ומנדיולה החלו את הקריירה שלהן כרקדניות בלהקת בלט בטלוויזיה הספרדית.
בעוד שבתחילה הן עסקו רק בריקוד, בהמשך הן שילבו גם שירה במופע שלהן.
בשנת 1977 מאטאוס ומנדיולה הקימו את באקארה.
השם "בקארה" הוא שמו של זן של ורד בעל גוון אדום כהה , בדומה לגווני הבגדים שהן נהגו ללבוש.
הפריצה הגדולה שלהן הגיעה כאשר מפיק מוזיקלי גרמני צפה בהופעה שלהן בפני בפני תיירים באיים הקנריים.
בעקבות ההופעה הוא החל לסייע להן ליצור את הסגנון המוזיקלי הייחודי שלהן, אשר שילב השפעות של מוזיקה ספרדית עם מוזיקת הדיסקו של שנות ה-70.
השם באקארה הוא השם של סוג של ורד שחור.
סינגל הבכורה של הצמד, "Yes Sir, I Can Boogie", הפך ללהיט אדיר שהגיע למקום הראשון במצעדי הפזמונים במדינות רבות, כולל בגרמניה, בבריטניה ובשוודיה.
זה היה גם הלהיט הראשון של אמן ספרדי שהגיע למקום הראשון במצעד הפזמונים הבריטי.
האלבום הראשון שלה הצמד זכה להצלחה רבה בעיקר בזכות הלהיט הזה.
בשנת 1978 הצמד ייצג את לוקסמבורג באירוויזיון 1978 עם השיר שהגיע למקום השביעי בתחרות והפך ללהיט במספר מדינות.
אלבומה השני של הלהקה, Light My Fire, כלל את השיר שאותו הלהקה ביצעה באירוויזיון.
בתחילת שנות ה-80 הפופולריות העצומה שהייתה למוזיקת הדיסקו בעשור הקודם החלה לדעוך ובעקבות כך גם ההצלחה של הצמד החלה לדעוך.
בעקבות כך בשנת 1981 מאטאוס ומנדיולה בחרו לסיים את השותפות ולהתמקד במקום זאת בקריירות סולו.
עם זאת, אף אחת מהן לא זכתה להצלחה משמעותית בקריירות הסולו לאורך השנים.
לאורך השנים גם מאטאוס וגם מנדיולה הקימו גרסאות חדשות משלהן של באקארה עם אמנים שונים.
הגרסה של מנדיולה, אשר נקראה "באקארה החדשה", זכתה לפופולריות מסוימת בשנות ה-80.
בשנת 2007 יצא לשווקים אלבום אוסף עם השירים של הצמד לרגל 30 שנים להקמת הצמד.
מריה מנדיולה נפטרה בשנת 2021.
באק רוג'רס במאה ה-25 היא סדרת מדע בדיוני אמריקאית שהופקה על ידי אולפני יוניברסל.
הסדרה שודרה במשך שתי עונות בין ספטמבר 1979 לאפריל 1981 ברשת NBC, ופרק הפיילוט באורך מלא של הסדרה יצא לאור כסרט קולנוע לפני שידור הסדרה.
הסרט והסדרה פותחו על ידי המפיקים גלן א.
לארסון ולזלי סטיבנס , בהתבסס על דמותו של באק רוג'רס שנוצרה בשנת 1928 על ידי סופר המדע הבדיוני האמריקאי פיליפ פרנסיס נולאן , שהופיעה בעבר ברצועות קומיקס, נובלות, סרט סדרתי, בטלוויזיה וברדיו.
הסדרה שודרה בישראל בשנות ה-80 בערוץ המזרח התיכון ובערוץ הראשון.
הסרט הראשון שנוצר לטלוויזיה יצא לאקרנים במרץ 1979. הוא הכניס 21 מיליון דולר לקופות בצפון אמריקה, מה ששכנע את אולפני יוניברסל מאוחר יותר באותה שנה לצאת עם הפקה של סדרת טלוויזיה שבועית.
הסרט שימש גם כפיילוט וכפרק ראשון בן שני חלקים לסדרה, בשם "התעוררות".
כמה סצנות חדשות ומורחבות נוספו לגרסה הטלוויזיונית, כולל מספר סצנות בתוך דירתו החדשה של באק, שהייתה התפאורה לסצנת סיום חדשה בה ד"ר הואר ווילמה מנסים לשכנע את באק להצטרף למשרד ההגנה.
סצנה זו מסתיימת בכך שבאק דוחה את הצעתם, אם כי הוא בוחר להצטרף אליהם בתפקיד לא רשמי.
בתפקיד הלא רשמי הזה, באק עושה הכל, החל מתפקיד סוכן סמוי במשימות חשאיות שונות ועד לסיוע לווילמה כמדריכת טיסה/קרב.
העונה הראשונה כללה 24 פרקים, כאשר ארבעה מהפרקים כללו שני חלקים.
העיר הפנימית הייתה ידועה כעת בשם שיקגו החדשה; הציוויליזציה האנושית התבססה כמי שהתפשטה על פני כדור הארץ וגם בכוכבים אחרים.
כדור הארץ מוצג כמרכזה של ממשלה בין-כוכבית, הנשלטת על ידי בני אדם, המכונה לפעמים "הפדרציה" או "הברית", שבירתה היא ניו שיקגו.
במהלך העונה הראשונה, נעשו אזכורים גם לערים אחרות בכדור הארץ כמו ניו דטרויט, ניו מנהטן, ניו פיניקס, ניו טולסה, בוסטון קומפלקס וניו לונדון.
וילמה דירינג וד"ר הואר היו אנשי מנהלת ההגנה היחידים שנראו בכל פרק.
רוב אנשי משרד ההגנה מתייחסים לבאק כאל "קפטן של כבוד", בהתייחס לדרגתו הצבאית האמריקנית במאה ה-20, אך חברותו בכוחות ההגנה של כדור הארץ אינה רשמית.
עם זאת, באק טס לעיתים קרובות עם טייסות הקרב ומשתמש ברקע שלו בחיל האוויר האמריקאי במאה ה-20 כדי לסייע באימונים שלהן.
ד"ר הואר נפגש באופן קבוע, מברך ומתמודד עם נציגים של מעצמות ריבוניות אחרות.
הואר נראה גם במדי צבא באירועים רשמיים, מה שמצביע על כך שהוא חבר בצבא או היה חבר בו.
המסע בין הכוכבים הושג באמצעות "שערי כוכבים" - שערים שנוצרו באופן מלאכותי בחלל, דומים במראה לחורי תולעת.
שערי כוכבים מופיעים כרביעייה בצורת יהלום של אורות זוהרים בחלל שמנצנצים כאשר כלי שיט עושה מעבר.
לסדרה היה תקציב כולל של 800,000 דולר לשעה של זמן אוויר, על פי גיליון Starlog מס' 32 (מרץ 1980).
שחקן העבר ג'וק גיינור שימש כמפיק במשך 20 פרקים.
למרות שהייתה פופולרית למדי בקרב הצופים, העונה הראשונה לא זכתה לשבחי הביקורת.
הפקת העונה השנייה התעכבה במספר חודשים עקב שביתת השחקנים של 1980. כאשר ההפקה התחדשה בסתיו 1980, לסדרה הייתה קבוצה חדשה של מפיקים בראשות ג'ון מנטלי, שעבד בעיקר על מערבונים טלוויזיוניים.
בעונה זו, במקום להגן על כדור הארץ מפני איומים חיצוניים, באק, וילמה וטוויקי היו כעת חלק מצוות על סיפון חללית בשם Searcher במשימה לחפש את "השבטים האבודים" של האנושות שהתפזרו בחמש מאות השנים מאז המלחמה הגרעינית של כדור הארץ במאה ה-20.
שינוי בולט נוסף בעונה השנייה היה היעלמותן של רבות מהדמויות הקבועות של העונה הראשונה, כמו ד"ר הואר, ד"ר תיאופוליס, הנסיכה ארדלה וקיין.
עם זאת, נוספו מספר דמויות חדשות:
אדמירל אפרם אסימוב (ג'יי גארנר) הוא מפקד המחפש וצאצא של סופר המדע הבדיוני המפורסם אייזק אסימוב.
הוק (תום כריסטופר) הוא דמות חייזרית המייצגת את אחרון אנשי הציפורים שכמעט נכחדו.
ד"ר גודפלו (וילפריד הייד-וייט) הוא מדען מבוגר עם סקרנות שאינה יודעת שובע.
קרייטון (מדובב על ידי ג'ף דייוויד) הוא רובוט סנובי שנבנה על ידי גודפלו, שמוצא את האמונה שבני אדם נמוכים יכלו לבנות אותו היא קשה.
דמותה של וילמה דירינג רוככה בעונה השנייה כאשר המפיקים ניסו למתן את התדמית המיליטריסטית של "קולונל דירינג", שלעיתים קרובות נתנה לבאק פקודות, ולהפוך אותה לנשית יותר.
שינוי נוסף היה צליל קולו של טוויקי.
בשל מחלה, הוחלף מל בלאנק על ידי בוב אליה בשבעת הפרקים הראשונים של העונה השנייה.
לאחר שהתאושש, בלאנק חזר לתפקיד בששת הפרקים האחרונים של העונה, אם כי לא ניתן הסבר לשינוי בקולו של טוויקי.
גם מהות קווי העלילה השתנתה בעונה השנייה.
פחות דגש הושם על אידיאלים מיליטריסטיים, ולמעט כמה יוצאים מן הכלל, ג'רארד צמצם את ההומור בעונה השנייה לטובת פרקים רציניים יותר, כאשר הפרק האחרון של הסדרה הסתיים בנימה קודרת.
מערכת היחסים של באק ווילמה הפכה לרומנטית מעט יותר במהלך העונה השנייה, אם כי רוב הפעילות הרומנטית הייתה מרומזת והתרחשה מחוץ למסך.
יתר על כן, העונה השנייה עוסקת במושגים רציניים יותר כמו אבולוציה, אקולוגיה, גזענות, זיהום אוויר, מלחמה, אנרגיה גרעינית, זהות עצמית ודת.
הוא גם נשען על מיתולוגיה כפי שמודגמת על ידי אנשי הוק, שהם גרסאות של אנשי הציפורים שנמצאו בסיפורים עתיקים ברחבי העולם, ומתייחס במיוחד למואי של אי הפסחא.
למרות שבתחילה היה מרוצה מהשינוי בכוח האדם, ג'רארד שוב לא היה מרוצה מהתוכנית.
בזמן ההפקה, ג'רארד דיבר בשבחים על מנהל הסדרה החדש ג'ון מנטלי, אך במאמר רטרוספקטיבי באמצע שנות ה-90, הוא היה ביקורתי יותר כלפיו וכלפי הסגנון של העונה השנייה, שדמה לזה של "מסע בין כוכבים".
הרייטינג ירד משמעותית לאחר הבכורה של העונה השנייה, ורשת NBC החליטה לבטל את הסדרה בתום 11 פרקים בלבד.
לסדרה לא הופק פרק סיום, כאשר הפרק האחרון ששודר היה פרק עצמאי רגיל.
גיל ג'רארד - קפטן ויליאם "באק" רוג'רס
ארין גריי - קולונל וילמה דירינג
טים או'קונור - אליאס הואר
פליקס סילה — טוויקי (גילם את הדמות)
פטי מלוני — טוויקי (שלושה פרקים)
פמלה הנסלי - הנסיכה ארדלה (ארבעה פרקים)
מייקל אנסארה - קיין (שלושה פרקים) (מגולם על ידי הנרי סילבה בסרט הקולנוע/פיילוט)
האגרטי הקשה - טייגרמן (שלושה פרקים) (מגולם על ידי דיוק באטלר בסרט הקולנוע/פיילוט)
אריק סרבר - קולו של ד"ר תיאופוליס (עונה ראשונה) (מדובב על ידי הווארד פ.
ויליאם קונרד - קריין (עונה ראשונה)
וילפריד הייד-וייט - ד"ר גודפלו
ג'יי גארנר - אדמירל אפרם אסימוב
פול קאר - לוטננט דוולין
דניס הייסברט - דמויות שונות (5 פרקים)
האנק סימס - קריין (עונה שנייה)
ג'ף דייוויד - קולו של קרייטון
עונהפרקיםתאריכי שידור הסדרהפרק ראשוןפרק אחרון12420 בספטמבר 197927 במרץ 198021315 בינואר 198116 באפריל 1981
ב-1979 יצא לאור בעברית הספר "באק רוג'רס במאה ה-25" בהוצאת קוסמוס.
הספר היה עיבוד של פרק הפתיחה של הסדרה.
הספר נכתב בידי "אדיסון סטיל", שהיה שם בדוי של סופר המדע הבדיוני ריצ'רד לופוף , ותורגם לעברית בידי ד.
באר אַרטֶזית היא באר מים שהמים פורצים מתוכה בעצמם על פי חוק הכלים השלובים ללא צורך בשאיבה.
המקור לשמה של התופעה הוא באזור ארטואה (Artois) בצרפת שבו בארות ארטזיות רבות.
אפשר לחפור באר ארטזית רק באזורים דמויי אגן קעור, אשר בהם שכבה של סלע נקבובי נתונה בין שכבות בלתי חדירות למים.
ככל שהבאר נמצאת בנקודה עמוקה יותר של השקע, הלחץ גובר, המים פורצים בעוצמה רבה יותר, ושפיעתם נמשכת גם בשנים שחונות.
דוגמה לבאר ארטזית בישראל הוא "מפל איוב" בצפון הכנרת, שנוצר כתוצאה מקידוח של תה"ל במסגרת הפעולה להטיית המעיינות שהמליחו את הכנרת.
ספיקת הבאר היא כ-600 מ"ק לשעה ומליחותה – 800 מ"ג כלור לליטר.
בשל מליחותה הנמוכה יחסית הוחלט להזרימה לכנרת, בניגוד לשאר המעיינות המלוחים המוזרמים בתעלה מיוחדת העוקפת את הכנרת.
בארות ארטזיות נוספות הן חמי געש וחמי יואב, המשמשות לצורכי ריפוי ובידור.
סוג אחר של מקור מים הנובע מהאדמה בעצמו הוא מעיין העתק.
מעיין העתק הוא מעיין שנובע לאורך העתק שדרכו עולים מי תהום אל פני השטח.
בדומה לבאר ארטזית אין צורך בשאיבה ממנה, אך בניגוד אליה, במעיין העתק אין צורך בקידוח והמים פורצים החוצה באופן טבעי באזור ההעתק.
מעיינות העתק בישראל הם המעיינות החמים בחמת גדר ומעיינות גן השלושה.
באר גנים הוא יישוב קהילתי שהוקם בתחילת העשור השני של המאה ה-21 על ידי משרד הבינוי והשיכון עבור תושבים שפונו מגוש קטיף בקיץ 2005, במסגרת תוכנית ההתנתקות.
ביישוב פועלים מוסדות חינוך, גני ילדים, בתי כנסת, ומתקנים קהילתיים נוספים.
האוכלוסייה מורכבת ברובה ממשפחות דתיות-לאומיות, אך מתגוררות בו גם משפחות מסורתיות וחילוניות
שם היישוב מורכב מראשי התיבות של תשעה מיישובי חבל עזה שפונו במסגרת תוכנית ההתנתקות - בדולח, אלי סיני, רפיח ים, גדיד, גן אור, נצר חזני, נווה דקלים, ניסנית ומורג.
בניין היישוב מעוגן בתוכנית המתאר הארצית למרחב ניצנים, תמ"א 39, המהווה מסגרת תכנונית לפיתוח צפון העיר אשקלון, היישובים ניצן ובאר גנים וכן לפיתוח שמורת הטבע ניצנים, והפיכתה למוקד תיירות.
היישוב בנוי בתבנית של 9 אשכולות המונים בסך הכל כ-690 מגרשים, כשבמרכז כל אשכול ממוקמים גני ילדים, בתי כנסת ומועדוני נוער.
במרכז היישוב קיימים מבני הציבור המשותפים כגון מתנ"ס, אולם ספורט ובית ספר.
בתחילה תוכנן היישוב לכלול 13 מתחמים הכוללים כ-1000 מגרשים, אך בסופו של דבר נבנו רק 9 מתחמים הכוללים כאמור כ-690 מגרשים.
על שטחם של 4 המתחמים הנוספים מתוכננת להיבנות בעתיד שכונה של העיר אשקלון.
בעתיד מתוכנן רצף אורבני בין באר גנים לאשקלון, ואף ייתכן שבאר גנים תתפקד כשכונה של העיר אשקלון.
מאז הקמת היישוב ועד שנת 2020, הכניסה אליו הייתה מכיוון כביש 4 דרך צומת ומפגש מסילה מסוכנים.
הצומת ומפגש המסילה בוטלו עם פתיחת מחלף אשקלון צפון בשנת 2020 ומאז דרכו הכניסה אל היישוב.
כמו כן, באותה עת נפתח כביש הכניסה הצפונית לעיר אשקלון, שמחבר בין אשקלון ובאר גנים.
נהוג לכנות את באר גנים כ"קיסריה של הדרום", והוא אטרקטיבי לתושבי האזור המבקשים לשפר דיור לבתים צמודי קרקע, מאשדוד ואשקלון הסמוכות וכן הקיבוצים והיישובים בסביבה, בהיותו יישוב עם אופי כפרי הסמוך לעיר.
נכון לקיץ 2020, כ-400 משפחות כבר משתכנות ביישוב, ומשפחות רבות נוספות נמצאות בתהליכי בנייה מתקדמים.
מלבד ארבעה בתי כנסת וגני ילדים טרם נסתיימה בנייתם של מבני הציבור: מוסדות חינוך, קופת חולים, בתי כנסת, בריכה ציבורית וכן מתנ"ס קהילתי.
מוסדות ציבור פועלים ממבנים זמניים.
ביישוב פועלת הישיבה התיכונית הקהילתית 'בני יששכר' וכן בית ספר יסודי 'באר גנים'.
באר אסנת היא באר מים בגדתו הצפונית של נחל הבשור, כ-1.5 קילומטרים ממזרח למפגש נחל הבשור עם נחל באר שבע וכ-5 קילומטרים ממזרח לקיבוץ צאלים.
הבאר מדופנת בבטון ומקורה בתקרת בטון מקומרת.
במרכז התקרה יש פתח מלבני לשאיבת מים.
במקום נותרו שרידי סולם ברזל לירידה אל הבאר.
תקרת הבאר נפגעה ונסדקה על ידי טנק במהלך אימון שנערך באזור.
היא מחזיקה מים כל ימות השנה.
בְּאֵר אוֹרָה הוא קיבוץ בערבה הדרומית השוכן בין קיבוץ אילות לקיבוץ אליפז, כ־20 קילומטרים צפונית לאילת ובסמיכות לנמל התעופה רמון.
היישוב שייך למועצה אזורית חבל אילות ומהווה את היישוב המאוכלס ביותר בה.
בשנת 2023 התגוררו ביישוב 320 משפחות.
זהו היישוב השלישי הדרומי ביותר בישראל (לאחר אילות ואילת).
בשנת 1949 נקדחה באר מים על ידי אגף המים במשרד החקלאות, במקום שעד אז כונה ביר הינדיס (מערבית: באר חושך).
הבאר שימשה כמקור המים הראשון של אילת, בטרם חוברה העיר לקידוח מעין רדיאן (יטבתה) באוקטובר 1951.
בדצמבר 1950 הוקם בקרבת הבאר בסיס גדנ"ע.
ועדת השמות הממשלתית קבעה את שמו החדש של המקום, באר אורה (בניגוד למשמעות השם המקורי: באר החושך).
הבסיס פעל עד ראשית שנות ה-90.
בשנת 1989 החליטה הממשלה להקים יישוב בבאר אורה במקום בסיס הגדנ"ע.
ב-15 במאי 2001 הונחה אבן הפינה ליישוב, בסמוך לבסיס הנטוש, במטרה לאכלס את הערבה ולקרב תושבים ממרכז הארץ אל הנגב אשר נקבע כאזור התיישבותי מועדף.
סגנון הבנייה ייחודי ומותאם לאופי המדבר.
עם הקמתו הוקצו ביישוב 195 מגרשים לבניית בתים, ובשלב ראשון נבנו ביישוב 24 בתים ומבני ציבור.
בשנת 2009 הושלם הקמת שלב ב' של היישוב שכלל עוד 22 בתים.
בשנת 2010, לאחר דיונים שנמשכו מאז שנת 2004, הוחלט להעביר את נמל התעופה אילת לאזור הסמוך לבאר אורה, ולהקים בו את נמל התעופה רמון.
בשנת 2015, נפתחה באזור ליד היישוב מכינה קדם צבאית תחת אותו שם.
בסמוך ליישוב אתר ארכאולוגי המתוארך לתקופה המוסלמית הקדומה ובו ערמות גדולות של "סיגי נחושת" תוצרים של תעשייה להפקת נחושת שנערכה במקום כבר בתקופות הקדומות.
באותו אתר נמצא שרידי מסגד באר אורה, בין השאר ע"י חוקר האסלאם משה שרון.
האתר זוהה כמסגד פתוח שבו שתי גומחות תפילה – אחת לדרום ואחת למזרח, ומשה שרון הציע לראות בו עדות לשינוי כיוון התפילה באסלאם ממזרח לדרום – דעה שזכתה ללא מעט ציטוטים.
מרכז מבקרים באר אברהם הוא אתר תיירותי השוכן על גדת נחל באר שבע, בשערי העיר העתיקה של באר שבע.
האתר עוסק בדמותו של אברהם אבינו, האב הרוחני של הדתות המונותאיסטיות.
במרכז באר מים עתיקה המיוחסת על פי מסורת קדומה לאברהם אבינו והוא אתר מורשת.
באתר נמצאת תערוכת צילומים אודות תולדות העיר באר שבע.
עוד מתקופות קדומות, מיוחסת באר אברהם לתקופת האבות, ולפי המסורת הבאר משויכת לאברהם.
עם הקמת העיר באר שבע העות'מאנית נכללה הבאר בשערי העיר, אשר לימים כונתה העיר העתיקה של באר שבע.
במאה ה-19 מצאו הארכאולוגים, אדוארד רובינסון והנרי טריסטראם, כי הבאר היא בת יותר מאלף שנים, והייתה קיימת כבר בראשית התקופה הצלבנית.
אחד הממצאים המוכחים בעניינה הוא כתובת חרותה באבן, הכתובה בשפה הערבית, משנת 1112.
בשנת 1948, עם כיבושה של באר שבע במסגרת מבצע יואב, הושארה באר אברהם כשטח ציבורי ארכאולוגי.
עיריית באר שבע פיתחה את סביבת הבאר, הוסיפה ריצוף לרחבה המובילה אליה והקיפה אותה בחומה.
בחודש אוקטובר 2013 נחנך באתר מרכז מבקרים, המגולל את סיפורו של אברהם אבינו באמצעים טכנולוגיים.
עומקה של הבאר הוא 13.5 מטרים, מהם כ-5 מטרים חצובים בסלע, וקוטרה 3.75 מטרים.
הבאר מדופנת עד לקרקעיתה באבנים מסותתות.
היא ניזונה ממי-התהום המחלחלים באדמת הלֵס ונקווים בעומק מועט בסמוך לנחל באר שבע.
סמוכה אליה באר נוספת, שנחפרה כפי הנראה מאוחר יותר.
מרכז המבקרים במקום עושה שימוש בטכנולוגיה התומכת בתכנים חווייתיים ובמיצג אור קולי.
במקום נערך סיור שאורכו כשעה, על ידי צוות מדריכים.
המבנה הארכיטקטוני, שתוכנן על ידי האדריכל אלי ארמון ונבנה על יסודות חצר הבאר העתיקה, מדמה בצורתו את אוהלו של אברהם אבינו.
המתחם משלב את צבעי המדבר יחד עם צבע הנחושת, שבא להצביע על התקופה ההיסטורית בה המקום עוסק, תקופת הברונזה התיכונה.
מהכניסה ללובי ועד היציאה לחצר הבאר, עוברים המבקרים במסלול המציג את מסעותיו של אברהם, תוך שימת דגש על התחנות והצמתים המשמעותיים בחייו.
המבנה כולל גם אולם הרצאות לכ-150 איש.
ריצ'רד באקמינסטר "באקי" פולר היה אדריכל, מהנדס, ממציא, פילוסוף ואיש רוח וחזון אמריקאי.
עסק במגוון רחב מאוד של תחומים, ביניהם עיצוב, מתמטיקה, קרטוגרפיה וחקר החלל.
פולר ידוע בעיקר בזכות פיתוח הכיפה הגאודזית ולזכותו המצאות ופיתוחים רבים נוספים.
פולר נולד במילטון, מסצ'וסטס, למשפחה שנודעה כמורדת במוסכמות, והחינוך שקיבל השפיע עליו בכיוון זה.
בין השנים 1913 עד 1915 למד באוניברסיטת הרווארד עד שסולק משם בשל בעיות משמעת ו"היעדר אחריות".
הוא מעולם לא השלים את לימודיו והשכלתו הרבה הייתה אוטודידקטית.
בזמן מלחמת העולם הראשונה הוא שירת בחיל הים האמריקאי כמפקד שייטת סירות.
לאחר המלחמה התקבל לאקדמיה של חיל הים בזכות כמה המצאות ושיטות להצלת חיי אדם שפיתח במהלך שירותו בצי.
באותה תקופה גם התחתן עם אן היולט שהייתה בתו של אדריכל וצייר אמריקאי.
היולט, שהיה פעיל מאוד בענף הבנייה והמציא אף הוא פטנטים, הזמין את פולר להיות שותף עסקי בחברת בנייה שהתבססה על בלוק לחץ מיוחד שהמציא.
בשנת 1922, במהלך עבודתו כמפקח בנייה בחברה נפטרה בתו בת ה-4 ממחלה קשה, ומעט לאחר מכן הוא פוטר מהחברה בשל קשיים כלכליים אליהם נקלעה החברה.
שנת 1927 הייתה שנה משברית עבור פולר והיוותה נקודת מפנה בחייו.
בעקבותיה, הוא החליט להקדיש את חייו לפיתוח טכנולוגי ולמציאת דרכים יעילות לניצול אנרגיה לרווחתם של בני האדם ולטובת החברה האנושית.
עוד באותה שנה פיתח פולר את "בית הדימקסיון" , מבנה מגורים קומפקטי וידידותי לסביבה.
לאחר מכן פיתח דגם מכונית בעל אותו שם - "מכונית הדימקסיון", שהייתה מכונית ל-12 אנשים, מהירה, נוחה וחסכונית מאוד באנרגיה - כ-12 ק"מ לליטר בנזין.
בתחילת שנות ה-40 היה ניסיון לייצר את הרכב החדשני בייצור המוני, אך התוכנית נגנזה מסיבות לא ברורות.
יש הטוענים כי מודל "Type 2" המפורסם של פולקסווגן עוצב בהשראת מכונית זו.
במהלך שנות ה-40 פיתח את הכיפה הגאודזית כפתרון לבעיות סביבתיות בכדור הארץ.
המצאה זו היא הידועה ביותר של פולר והיוותה השראה לאדריכלים, סופרים ובמאי קולנוע רבים .
ההישג המעשי הגדול ביותר שלו בתחום זה הייתה בניית הכיפה הגאודזית בתערוכה העולמית במונטריאול ב-1967.
מ-1958 עבד באקמינסטר פולר כמרצה באוניברסיטת דרום אילינוי והוענקו לו תוארי כבוד על ידי אוניברסיטאות שונות.
הוא נהייה מרצה מבוקש, ופופולרי במיוחד בקרב הדור הצעיר.
בשנת 1968 אף ביקר בישראל והשתתף בוועידה לתכנון ירושלים שלאחר מלחמת ששת הימים.
פולר נפטר ב-1983 בגיל 88, ובאותה שנה, מעט לפני מותו, העניק לו הנשיא רונלד רייגן את מדליית החירות הנשיאותית, עיטור הכבוד האזרחי הגבוה ביותר בארצות הברית.
דווקא לאחר המשברים שחווה פולר בסוף שנות ה-20, הוא החל להגות רעיונות שונים ופיתח תפישות פילוסופיות וחברתיות.
פולר תהה לגבי עתיד האנושות - האם תוכל לשרוד למשך דורות רבים נוספים, או שמא כיוון התפתחותה יביא אותה לבסוף לכליה.
מעבר לכך, הוא תהה כיצד הוא - באופן אישי - יוכל לתרום לכך שתשרוד.
בין השאר, חשב - כאינדיבידואל יוכל לסייע רבות לחברות, ארגונים גדולים ומדינות, ואף לאנושות בכלל, באמצעות "חוברת ההפעלה לספינת החלל כדור הארץ" שהוא כתב (Operating manual for Spaceship Earth), בה הסביר כיצד יש לנהל נכון את משאבינו על פני כדור הארץ על מנת לשרוד ב"מסע של האנושות".
מתקן "ספינת החלל כדור הארץ" שנמצא במרכז אפקוט שבפלורידה, נבנה בהשראתו ב-1982 וצורתו - ככיפה גאודזית ענקית.
ילדי הפרחים האמינו אמנם בכוחה של האהבה, בעוד שפולר האמין בכוחו של היחיד ובכוחה של הטכנולוגיה - אך מטרתם הסופית הייתה זהה.
הכיפות הגאודזיות שפיתח פולר נבנו מתוך תפישה של קירוי שטחים עצומים על ידי מבנה קל וחזק.
אף שהכיפות הגדולות ביותר מסוג זה שהוקמו עד היום אינן גדולות מכ-200 מ', חזונו של פולר היה קירוי של ערים שלמות.
רעיונות אלו היוו השראה לסופרי מדע בדיוני רבים, שראו את הכיפה הגאודזית כסמל ליכולת יצירת סביבות מקורות ומוגנות.
רבים רואים את באקמינסטר פולר כאדם רב כישורים, צאצא ישיר של דור "אנשי האשכולות" של הרנסאנס דוגמת לאונרדו דה וינצ'י, פיליפו ברונלסקי, מיכלאנג'לו ועוד.
גישתו הפילוסופית של פולר הייתה דומה מאוד לזו של ארכימדס לפניו, אשר אמר - לפי המסורת -"תנו לי נקודת משען וארים את העולם".
תכנון ובניית הביתן האמריקאי בתערוכת אקספו 67' במונטריאול - כיפה גאודזית שנבנתה במיוחד לתערוכה ונקראת "הביוספירה של מונטריאול".
למספר המצאות של פולר ניתן השם DYMAXION שהוא קיצור ל-"DYnamic MAXimum TensION":
Dymaxion House - בית מגורים טרומי.
Dymaxion Car - מכונית חדשנית המסתובבת על צירה 180 מעלות ובעלת צריכת דלק מזערית.
Dymaxion Map - טכניקת מיפוי של כדור הארץ
בית הבנים בקיבוץ כפר מנחם
אחת מהייחודיות שבכיפות הגאודזיות שתכנן פולר נמצאת באולם המופעים "בית הבנים" שבקיבוץ כפר מנחם.
אחד האולמות השאפתניים ביותר שנבנו בארץ בכלל ובקיבוצים בפרט.
הבניין הענק שנחנך ב-1979 ומתהדר בכיפה גאודיזית ייחודית, תוכנן בידי פולר בשיתוף האדריכל שוג'י סאדאו, כשאת התכנון המפורט תכנן האדריכל מנחם באר.
שורשיו של "בית הבנים" בכפר מנחם נטועים במותם של בני הקיבוץ שנפלו במלחמות.
האחים עמרם ויוחנן בן-חורין נהרגו שניהם ביום השני של מלחמת ששת הימים.
עמרם הבכור (28) נפל ברצועת עזה ולאחר מותו הוענק לו עיטור המופת על גילוי אומץ לב במהלך הקרב.
ההורים תקווה ויהודה בן-חורין, ביקשו להנציח את בניהם.
בקיבוץ התלבטו אם להקים אולם ספורט, אולם רב-תכליתי או אולם מופעים.
ההורים העדיפו את הקמתו של אולם מופעים, היות שהבנים שניהם עסקו כל אחד במוזיקה כתחביב וכך הוחלט.
היות שבני הזוג בן-חורין עלו לארץ מארצות הברית ושמרו על קשרים טובים עם הגולה, הוחל בגיוס כספים בקהילות יהודיות בארצות הברית ובקנדה.
המסע נחל הצלחה ואפשר את הגשמתה של היוזמה.
הפרסום לו זכה פולר הודות לתערוכה במונטריאול ב-1976 הביא את התורמים מצפון-אמריקה ל"בית הבנים" לבחור בו כמתכנן המבנה בקיבוץ.
פולר ושותפו סאדאו ערכו את התכנית הראשונית לבניין, שבה ניתן דגש למשחק צורני של מצולעים.
החלק הבולט בבניין הוא הכיפה הגאודזית שנבחרה לקרות את האולם.
הכיפה הורכבה למעשה משכבה כפולה שהורכבה ממשושי אלומיניום מוזהבים עם חצי מטר מרווח ביניהן.
פולר ביקש תחילה להשתמש בכיפה אחת בלבד, אלא שמסיבות של בידוד תרמי ואקוסטי הוחלט להכפיל את הכיפה, מהלך שייקר את הבנייה ועיכב את השלמת הפרויקט במשך שנים.
האולם הגדול, המכיל 865 מקומות, משמש עד היום למופעי תרבות ואמנות.
באר היטב הוא חיבור על השולחן ערוך (שו"ע), שנדפס עם השו"ע בכל המהדורות הנפוצות.
לחלקים אורח חיים ואבן העזר המחבר הוא רבי יהודה אשכנזי מטיקטין (מהרי"ט), לחלק חושן משפט המחבר הוא רבי זכריה מנדל בן אריה לייב מבעלז, ואילו החיבור הנדפס לחלק יורה דעה הוא צירוף של ספרי שני המחברים לחלק זה, שנערך על ידי רבי אברהם אופנהיים.
מדובר בחיבור שמטרתו להביא יחד את הכרעותיהם ונימוקיהם של מפרשי השו"ע והפוסקים בספרי השו"ת בצורה מסוכמת ומקוצרת בצמוד לסעיפי השולחן ערוך.
החיבור הנפוץ כיום מבוסס על חיבור קודם בשם זהה, ובמקביל אליו נתחברו גם חיבורים נוספים בעלי מטרה דומה ושם זהה שנדחו מפני הגרסה הנפוצה.
הפסיקה המובאת בבאר היטב תואמת בדרך כלל את נוסח אשכנז ואת מנהגי האשכנזים בפולין.
ישנן חצרות חסידיות שמקובל בהן ללמוד את הספר, ולהעיר על ההבדלים בין מנהגיהם לאלו הרשומים.
בשנת ה'תס"ח הוציא לאור באמסטרדם רבי ישעיה בן רבי אברהם, מצאצאיו של הט"ז, חיבור בשם "באר היטב" על חלק אורח חיים של השו"ע, שמטרתו לסכם בתמציתיות את פסקי ההלכה המבוארים בחיבורים מגן אברהם וטורי זהב (הט"ז), בהשמטת הפלפולים ההלכתיים הנלוים, בשילוב פסקי הלכה מספרים אחרים, ומתוך מגמת קיצור.
חיבור זה זכה לפופולריות רבה בזמנו, ונדפס בשמונה מהדורות, אך אינו מצוי כיום.
רבי יהודה אשכנזי נטל על עצמו את המשימה להשלים את מפעלו של רבי ישעיה, והדפיס באמסטרדם "באר היטב" באותה מתכונת ורוח לחלקי השו"ע יורה דעה (ה'תצ"ז) ואבן העזר (ה'תצ"ט).
בשנת תק"ב הדפיס את חיבורו גם על אורח חיים, כיוון שראה שלא מעט מקורות חסרים בבאר היטב הראשון, ויש בו גם שגיאות ותמציתיות יתר כיוון שנכתב בקיצור בשל עוניו של המחבר, כעדות עצמו.
במקומות רבים הוא חולק על מחבר הבאר היטב הקודם.
בזמן שרבי יהודה הדפיס את ספריו, הגיע לידי המדפיסים באמסטרדם פירושו של רבי זכריה מבעלז ליורה דעה וחושן משפט, שמטרתו ותבניתו דומים לבאר היטב.
משום כך הדפיסו את חיבורו תחת שם זה בשנים תקי"ד ותקכ"ד.
באר היטב במהדורות השו"ע הנפוצות
בגרסה הנפוצה של "באר היטב" הודפס חיבורו של רבי יהודה לחלקים אורח חיים ואבן העזר, וחיבורו של רבי זכריה לחושן משפט.
בחלק אורח חיים נכנסו גם הוספות בשם "אבן העוזר" מתוך חיבורו של רבי עוזר מקלמינטוב, ועוד הוספות מאת המגיה שהוכנסו תחילה בסוגריים מרובעים, אך במהדורות מאוחרות נבלעו בתוך הספר.