tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדו-קרב עם אדי גררו ב-23 בינואר 1996, בפרק של Clash of the Champions XXXII, פילמן תפס את הפרשן בובי הינן בצווארון, מה שגרם להינאן (שהייתה לו היסטוריה של בעיות בצוואר) לפלוט "מה לעזאזל אתה עושה?" בשידור חי.
פילמן הדיח את קווין סאליבן כמזמין במהלך משחק SuperBrawl VI בפברואר 1996 בתשלום לפי צפייה במשחק I Respect You Strap שבו המפסיד מודיע שהוא מכבד את המתאבק השני, בדומה לקרב "I Quit".
פילמן הפסיד לסאליבן, לאחר שפילמן תפס את המיקרופון ואמר לסאליבן: "אני מכבד אותך, איש בוקר".
המילים "איש המזמין" נחתכו מהקלטת המסחרית.
למחרת לאחר SuperBrawl VI, פילמן פוטר על ידי נשיא WCW אריק בישוף.
באוטוביוגרפיה של בישוף הוא סיפר שפילמן פוטר כדי שיוכל ללכת ולפתח את הגימיק של "תותח רופף" ב-ECW ואז לחזור ל-WCW עם חום לגיטימי יותר.
בישוף טוען שזו הייתה תוכנית שהוא ופילמן הגו יחד.
מאוחר יותר זה חזר כבומרנג על בישוף מכיוון שפילמן לא חזר.
בסוף 1994, פילמן הופיע עם Extreme Championship Wrestling (ECW) כחלק מחילופי כישרונות בין ECW ו-WCW.
משחקו היחיד שם היה שיתוף פעולה עם שיין דגלאס במקום סטיב אוסטין הפצוע, עם שרי מרטל כמאמן שלהם, בהפסד לרון סימונס ו-2 קולד סקורפיו.
מיד לאחר עזיבתו את WCW, פילמן חזר ל-ECW והופיע בכנס האינטרנט השנתי של הקידום, ECW CyberSlam, ב-17 בפברואר 1996. במהלך ראיון שנערך בזירה על ידי ג'ואי סטיילס, פילמן העליב את בישוף וכינה אותו פרשן, "גופר" ו"חתיכת חרא מזוין".
לאחר שסטיילס ניסה לסיים את הראיון, פילמן מנע זאת ממנו, והפנה את תשומת לבו לקהל של ECW, כשהוא מכנה אותם בלעג "סימנים חכמים".
לאחר מכן הוא המשיך הלאה ואיים "להוציא את ג'ונסון (שלו)" ולהשתין בזירה, לפני שהתעמת עם הבעלים של ECW טוד גורדון, פול היימן והמתאבק שיין דאגלס, שהורחק מהזירה על ידי מאבטחים.
בעודו נגרר מהזירה, תקף פילמן עציץ שישב בקהל באמצעות מזלג שהפיק ממגפו.
אף על פי שהוא לא נאבק עבור ECW, פילמן הופיע מספר פעמים נוספות עם הקידום, וניהל מלחמת מילים עם דאגלס, והקים סכסוך מוצע.
הוא עורר את זעמו מאחורי הקלעים של ניו ג'ק כאשר כינה את צוות התיוג של ג'ק עם מוסטפא סעיד "Niggas with Attitudes" ב-Fight the Power, התייחסות ללהקת הראפ N.W.A.
עם פרסונת "התותח המשוחרר" שלו, פילמן הפך לשיחת היום בכל שלושת הקידומים הגדולים, כאשר הוא היה בדרכו לפדרציית ההיאבקות העולמית (WWF) לאחר שהיה אמור להיאבק בשיין דאגלס ב-ECW.
ב-15 באפריל 1996 נפצע פילמן קשה לאחר שנרדם בעת שנהג בהאמר H1 שלו בקנטקי והתנגש בגזע עץ והפך את הרכב.
הוא היה בתרדמת במשך שבוע וסבל מקרסול מרוסק, מה שאילץ את הרופאים לחבר אותו יחד בתנוחת הליכה קבועה ובכך אילץ את פילמן לנטוש את סגנון ההיאבקות הגבוה הקודם שלו לטובת סגנון מקורקע יותר.
פילמן חתם על חוזה עם ה-WWF ב-10 ביוני 1996, והחתימה הוכרזה במסיבת עיתונאים.
הוא היה המתאבק השני שחתם על חוזה מובטח עם ה-WWF אחרי מארק מרו, מה שמעיד על התקופה שבה וינס מקמהון החל להגן על החברה מפני אובדן פתאומי של כישרונות ל-WCW, כאשר לקס לוגר, קווין נאש וסקוט הול עשו זאת בעבר.
פילמן שימש כפרשן בזמן שהתאושש מהקרסול השבור שלו, ועבר לתפקיד היאבקות לאחר שתקף מעריץ סורר במהלך פרק של WWF Superstars ב-29 ביוני 1996 בדטרויט.
ב-4 בנובמבר 1996, בפרק של התוכנית WWE Raw, פילמן השתתף בפרק הידוע לשמצה "Pillman's got a gun" יחד עם חברו לקבוצה לשעבר סטון קולד סטיב אוסטין.
כאשר פילמן הגיע לראשונה ל-WWF, הוא יישר קו מיד עם חברו הוותיק וחברו לקבוצה לשעבר אוסטין, ושימש כמשרתו בזמן שהחלים.
עם זאת, פילמן החל להעדיף באופן בולט את יריבו של אוסטין, ברט הארט, לפני שאוסטין הספיק ותקף אותו באכזריות בזירה במהלך ראיון בפרק של סופרסטארס ב-27 באוקטובר 1996. אוסטין ופילמן רבו במשך כמה שבועות, ולבסוף אוסטין החליט לקחת את העניינים לידיים ולבקר את פילמן, שכבר פצע, בביתו בוולטון, קנטקי.
המראיין קווין קלי ישב בביתו של פילמן עם צוות צילום ומשפחת פילמן, בעוד חבריו של פילמן הקיפו את הבית כדי להגן עליו.
ככל שהראיון התקדם, פילמן זעם והפיק אקדח, כשהוא קורא בכעס: "כשאוסטין 3:16 פוגש את פילמן גלוק 9 מילימטר, אני הולך לפוצץ את התחת האומלל שלו ישר לעזאזל".
אוסטין הותקף על ידי חבריו של פילמן ברגע שהגיע, אך הוא הכניע אותם במהירות.
לאחר מכן הוא המשיך לפרוץ לביתו של פילמן ולהתקדם לעבר אויבו.
עם זאת, פילמן הגיב בכך ששלף את האקדח וכיוון אותו לעבר אוסטין ההסס, בעוד קלי ואשתו של פילמן, מלאני, זעקה לעזרה.
הזנת המצלמה שובשה לאחר מכן, והסצנה דעכה לשחור.
הבמאי במקום יצר קשר עם הפרשן וינס מקמהון ודיווח כי שמע "כמה פיצוצים".
השידור שוחזר זמן קצר לפני סוף WWE Raw, והצופים ראו את חבריו של פילמן גוררים את אוסטין מהבית בזמן שפילמן מכוון את האקדח לעבר אוסטין ומכריז על כוונתו "להרוג את הבן זונה הזה!".
פילמן גם חמק כשאמר "צא מהדרך המזוינת!" בשידור חי בטלוויזיה, מה שמנע את עריכתו.
ה-WWE ופילמן התנצלו בסופו של דבר על כל הזווית.
אחרי רסלמניה 13, פילמן חזר ויישר קו עם חבריו הקרובים בחיים האמיתיים ברט הארט, אוון הארט, הבולדוג הבריטי וג'ים ניידהארט, שאת כולם הכיר משורשיו בהיאבקות סטמפיד, והפך את עקב פילמן כחלק מקרן הארט האנטי-אמריקאית.
הוא החל לריב עם שותפו לשעבר, סטיב אוסטין.
במהלך הריב, אוסטין קיבל קרדיט על המסך על כך שפגע בקרסולו של פילמן בסוף אוקטובר 1996 לאחר שהניח אותו בין המושב למשענת הגב של כיסא מקופל ואז קפץ על הכיסא (סגנון התקפה מסוים זה זכה מאז לכינוי "הפילמנייזר", לכבוד תקרית זו).
פילמן החל להתחרות שוב כמתחרה במשרה מלאה בזירה במאי, ולעיתים קרובות שיתף פעולה עם חברי קרן הארט ב-6 קרבות תג אדם נגד אוסטין ולגיון האבדון.
ב-6 ביולי 1997, באירוע In Your House 16: Canadian Stampede בעיר הולדתו של ברט קלגרי, פילמן וקרן הארט הביסו את הצוות האמריקאי של סטון קולד סטיב אוסטין, גולדסט, קן שמרוק ולגיון האבדון בקרב קבוצתי של 10 אנשים באירוע המרכזי.
לאחר הריב שלו עם אוסטין, הוא הסתכסך עם גולדסט על מרלנה עד מותו.
פילמן הפסיד לגולדסט בסאמרסלאם בו פילמן אולץ ללבוש שמלה במהלך המשחקים שלו במשך חודש, פילמן אתגר את גולדסט שוב לדו-קרב עם שני תנאים, אם פילמן ינצח הוא ייקח את מרלנה מגולדסט להיות עוזרו האישי למשך 30 יום או אם גולדסט ינצח, פילמן יעזוב את ה-WWF לשארית חייו.
זו התבררה כהופעתו האחרונה ב-WWF בתשלום לפי צפייה.
במהלך הריב הם הופיעו במשך מספר שבועות לאחר מכן בקטעים שנקראו "תיקי XXX-Files" של בריאן פילמן, בהם אולצה מרלנה ללבוש בגדים פרובוקטיביים מינית.
המשחק הטלוויזיוני האחרון שלו ב-WWF היה ב-4 באוקטובר 1997, בפרק של Shotgun Saturday Night, בו ניצח את הפטריוט בפסילה עקב התערבות של גולדסט.
לאחר המשחק, גולדסט רדף אחריו ואחרי מרלנה מחוץ לזירה.
ב-5 באוקטובר 1997, פילמן היה אמור להיאבק במיק פולי ב-WWF בתשלום לפי צפייה In Your House 18: Badd Blood.
סטיב אוסטין סיפר שג'ים קורנט קיבל הוראה למצוא את מקום הימצאו של פילמן.
קורנט יצר קשר עם מוטל באדג'טל בבלומינגטון, מינסוטה, שם שהה פילמן בלילה הקודם, ונאמר לו על ידי פקידת הקבלה כי פילמן נמצא מת בחדרו במלון על ידי המשרתות מוקדם יותר באותו יום בשעה 13:09 שעון ישראל.
נתיחה שלאחר המוות ייחסה את מותו של פילמן להתקף לב.
עם זאת, סטיב אוסטין הסביר כי זה נגרם על ידי מחלת לב טרשתית שלא זוהתה בעבר, מצב שהוביל גם למותו של אביו של פילמן.
בלילה שלאחר מכן בתוכנית Raw, ה-WWF חלקו כבוד לבריאן פילמן.
מאוחר יותר באותו לילה, וינס מקמהון ראיין את מלאני פילמן; הראיון נתפס כבעל טעם רע וזכה בפרס טקטיקת הקידום המגעילה ביותר של Wrestling Observer Newsletter לאותה שנה.
קידום מכירות של ג'ים קרוקט / היאבקות באליפות העולם
אליפות נבחרת ארצות הברית של NWA (פעם אחת) (עם טום זנק)
אליפות העולם לצוות תגיות של NWA (פעם אחת) (עם "המהמם" סטיב אוסטין)
אליפות WCW במשקל קל (פעמיים)
אליפות העולם לקבוצות תג של WCW (פעם אחת) (עם "המהמם" סטיב אוסטין)
הוא דורג במקום ה-84 מבין 500 המתאבקים הטובים ביותר ליחידים של "שנות PWI" על ידי PWI ב-2003.
אליפות בינלאומית של קבוצות ההיאבקות ב-Stampede (פעמיים) (עם ברוס הארט)
היכל התהילה של ההיאבקות Stampede
5 Star Match (1991) עם סטינג, ריק שטיינר וסקוט שטיינר נגד ריק פלייר, לארי זביסקו, בארי ווינדהאם וסיד וויסיוס (24 בפברואר, משחק WarGames, WrestleWar)
פיוד השנה (1997) עם ברט הארט, אואן הארט, ג'ים ניידהארט ודייב בוי סמית' נגד סטיב אוסטין
נבחרת השנה (1993) עם סטיב אוסטין בתור הבלונדיניות של הוליווד
בריאן ג'ון סטסקוויץ הוא פרופסור לבוטניקה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי ודירקטור של גנומיקה חקלאית במכון הגנומיקה החדשני (IGI).
סטסקוויץ למד בקולג' בייטס שם קיבל תואר ראשון בשנת 1974. לאחר מכן השלים תואר שני באוניברסיטת ייל בשנת 1976. את הדוקטורט שלו סיים ב-1980 באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, בתחום פתולוגיה של צמחים.
סטסקוויץ תרם תרומות משמעותיות להבנת אסטרטגיות ההדבקה של פתוגנים בצמחים ותגובה חיסונית של הצמחים.
תרומותיו כוללות שיבוט גן האפקטור הפתוגני הראשון וכן שיבוט ואפיון אחד מקולטני ה-NOD הראשונים בצמחים.
סטסקוויץ ועמיתיו מילאו תפקיד מרכזי בהפיכת Arabidopsis thaliana לאורגניזם מודל לחקר הבסיס המולקולרי של זיהוי מיקרוביאלי על ידי צמחים ולניתוח גנטי של מסלולי איתות הגנתיים.
הוא הוביל יוזמה במכון IGI לעריכת גנום של גידולים חקלאיים לשיפור העמידות לגורמים ביוטיים ואביוטיים, ולשיפור ביצועי הצמח.
מחקר במעבדתו זיהה ואפיין חלבוני אפקטור חיידקיים מ-Pseudomonas syringae ומ-Xanthomonas spp.
בשנת 2019 נבחר סטסקוויץ לחבר זר של החברה המלכותית (ForMemRS).
סטסקוויץ הוא חבר באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ונבחר לעמית בחברה האמריקאית לפתופתולוגיה ובאקדמיה האמריקאית למיקרוביולוגיה.
בשנת 2025 הוענק לו פרס וולף לחקלאות.
בריאן פאוסט הוא אתלט אמריקאי, סגן אלוף עולם באולם (נאנג'ינג 2025) בריצת 400 מטר.
באליפות ארצות הברית באולם שנערכה בפברואר זכה במדליית זהב בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.57 שניות.
באליפות העולם באולם שנערכה בגלאזגו שבממלכה המאוחדת במרץ סיים במקום 14 בריצת 400 מטר בתוצאה של 47.11 שניות.
פאוסט קיבל כרטיס חופשי לאליפות העולם באולם שנערכה בנאנג'ינג שברפובליקה העממית של סין במרץ בשל ביצועיו בסבב העולמי באתלטיקה באולם באותה שנה.
באליפות עצמה הוא זכה במדליית כסף בריצת 400 מטר בתוצאה של 45.47 שניות השווה לשיאו האישי, אחרי כריסטופר ביילי (45.08 שניות) ולפני ג'אקורי פטרסון (45.54 שניות), בפודיום כל אמריקאי.
מחוז בריאנסק הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
המחוז נמצא בשטח של המחוז הפדרלי המרכזי, דרום-מערבית למוסקבה בגבול עם אוקראינה ובלארוס.
המחוז הוקם ב-5 ביולי 1944. עד אז המחוז היה חלק ממחוז אוריול.
במעבר המחוז גובל עם בלארוס ובדרום עם אוקראינה.
למחוז שייך אזור סנקובו-מדבז'יה שמהווה מובלעת בתוך שטח של בלארוס.
התיישבות רוסית באזור החלה במאה ה-10 בערך בתקופת התנצרות הרוסים.
החל מהמאה ה-11 האזור היה חלק של נסיכות צ'רניגוב.
בשנת 1238 בעקבות אירועי הפלישה המונגולית הוקמה נסיכות בריאנסק שהייתה עצמאית במשך תקופה ארוכה.
במאה ה-13 השטח סופח לדוכסות הגדולה של ליטא.
בשנת 1500 רוב שטח של המחוז הוחזר השטח לרוסיה, יתר השטחים הועברו לשליטה רוסית בשנת 1654. בתחילת המאה ה-20 השטח היה חלק ממחוז אוריול.
באוגוסט 1941 השטח נכבש על ידי כוחות ורמאכט.
ביערות המחוז פעלו יחידות פרטיזנים רבות כולל יחידה של סידור קובפק.
בשנת 1944 הוקם מחוז ברינאסק שגבולות של כיום.
לאחר אסון צ'רנוביל הזדהם חלק משמעותי של שטח המחוז בחומרים רדיואקטיביים.
בהתאם לנתונים לשנת 1999 כ-16% מאוכלוסיית המחוז מתגוררים בשטח המזוהם.
בעקבות פלישת רוסיה לאוקראינה בשנת 2022 באזור מתחוללים קרבות.
הרשות המחוקקת היא "הדומה של מחוז בריאנסק" שכוללת 60 חברים.
בספטמבר 2014 לתפקיד נבחר אלכסנדר בוגומז.
בשנת 2020 הוא נבחר לכהונה נוספת.
מבחינה מנהלית החבל מחולק ל-27 ראיונים וארבע ערים בעל חשיבות מחוזית.
בערים מתגוררים כ-70.9% מאוכלוסיית המחוז.
בעיר הגדולה - בריאנסק יש כ-416 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית הרוסים מהווים כ-86.6% מאוכלוסיית המחוז.
בעבר במחוז התקיימה קהילה יהודית משמעותית.
בשנת 2006 הגיע הרב מנחם מנדל זקלס מטעם חב"ד כרב ראשי של מחוז בריאנסק.
בעיר ישנם מוסדות יהודים, לרבות בתי חינוך.
בין היתר ניתן לקבל שירותי דת, קבורה יהודית, חתונות ובריתות.
בשנת 1958 הוקם מפעל לייצור רכבים וצרכים צבאיים.
חלק משמעותי של תושבי האזור עוסקים בחקלאות.
במחוז קיימת רשת מסילות ברזל מסועפת.
שטח המחוז חוצים כבישים בעלי חשיבות ארצית M3 ממוסקבה לאוקראינה, R-120 אוריול - בלארוס ו כביש נוסף A240 לבלארוס.
בקרבת ברינאסק פועל נמל תעופה בין-לאומי.
בריאנסק היא עיר ברוסיה, בירת מחוז בריאנסק, הממוקמת על שפת נהר דסנה וכוללת ארבעה אזורים עירוניים.
העיר מוזכרת בכתובים לראשונה בשנת 1146, אולם חפירות ארכאולוגיות מוכיחות שהתקיים יישוב במקום כבר בסוף המאה ה-10. העיר הייתה חלק מנסיכות צ'רניגוב.
בשנת 1246 הוקמה נסיכות עצמאית.
בשנים 1346–1500 נשלטה העיר על ידי הדוכסות הגדולה של ליטא.
בשנת 1500 האזור סופח לנסיכות מוסקבה.
במהלך המאה ה-16 הייתה השליטה על העיר במחלוקת בין רוסיה לבין פולין.
במהלך המאה ה-19 הורגשה תנופת פיתוח תעשייה בעיר והוקמו מספר מפעלים גדולים.
בעיר קיימים ארבעה מוסדות להשכלה גבוהה.
בריאת האדם היא חלק מסיפורי הבריאה המקראיים המופיעים בפרשת בראשית.
לפי סיפור הבריאה שנכתב ב של ספר בראשית, האדם נברא כזכר ונקבה בעלי צלם אלוהים בתום היום השישי לבריאה.
לפי סיפור הבריאה שנכתב ב, האל יצר ראשית את האדם מעפר, ולאחר מכן חיפש לו "עזר כנגדו" ולשם כך יצר באותה צורה את בעלי החיים, עד שלבסוף יצר את האישה מצלעו של האדם.
השם חוה מופיע לראשונה ב, שם מוסבר כי הוא מלשון "חי", כיוון שהייתה "אם כל חי".
מקור שמו של אדם אינו מפורש במקרא עצמו, אך על פי חז"ל הוא נקרא על שם האדמה ממנה נברא.
על פי הכתוב בפרק א, אדם וחוה נבראו יחדיו ביום השישי, לאחר שברא אלוהים את כל שאר העולם, הטבע ובעלי החיים,והם מיועדים לשלוט על שאר בעלי החיים:
על פי הכתוב בפרק ב, ה'-אלוהים יצר את האדם ראשון, , כדי שיעבוד את האדמה וישמור על גן העדן.
לאחר מכן, כדי להפיג את בדידותו של האדם, יצר מן האדמה את כל בעלי החיים, אך .
לבסוף יצר ה'-אלוהים את האישה מצלעו של האדם:
בריאתם של אדם וחוה מתוארת פעמיים, פעם אחת ב, לפיה בעלי החיים נבראו לפני האדם והאישה, ובאופן שונה בפרק ב', בו בעלי החיים נוצרים לאחר האדם, אך לפני האישה.
חוקרי מקרא גורסים לרוב כי מדובר בשני סיפורים נפרדים, אשר נכתבו בתקופות שונות על ידי גורמים שונים.
מאידך, הפרשנים המסורתיים גרסו שמדובר בשני חלקים של סיפור הרמוני.
הרד"ק כתב שמה שנכתב ב "וַיִּצֶר" באות י' אחת (לעומת ה'וַיִּיצֶר' של האדם ב), הוא מפני שה-י' של שורש יצ"ר חסרה, והוא בלשון עבר רחוק.
בהתאם לגישה זו, מספר פרשנים כתבו שיצירת בעלי החיים נשנתה בפרק ב', הממוקד באדם, בשביל להנגידה ליצירתו (המוזכרת בפסוק ז') בה הוא מוקדם לאדמה, וכן אינו רק 'נפש חיה' כאמור בחיות ובעופות, אלא ה' נפח באפיו 'נִשְׁמַת חַיִּים'.
ואילו הרד"צ הופמן ציטט את מדרש בראשית רבה לפיו הכוונה אינה לבריאה אלא לכיבוש, מלשון מצור.
ושבדומה לכך הרש"ר הירש ביאר שהכוונה לאיסוף בעלי החיים כדי להביאם אל האדם.
האברבנאל השווה זאת גם ל"יוצר" המוזכר ב.
על פי המסופר בפרק א' נברא האדם זכר ונקבה, אולם לא מצוין באיזו צורה, ואם בגוף אחד או בשני גופים.
בפרק ב', מתואר בפרוטרוט פיצול הנקבה מהזכר, על בסיס אחת מצלעותיו.
חכמי התלמוד פירשו צלע זו כפאה (צד), כמשמעות המילה בשאר הופעותיה במקרא.
אולם הם נחלקו בשאלת היחס בין אדם לחוה, וניסו ליישב את התיאורים השונים במקרא.
דעה אחת נוקטת שאדם וחוה נבראו "שני פרצופין בגוף אחד", כלומר גוף אחד שמצדו האחד זכר ומצדו השני נקבה, ולאחר מכן הפרידם אלוהים לשני גופים.
רעיון בעל מאפיינים מסוימים דומים מופיע בדברי אחד המשתתפים בדיאלוג "המשתה" של הפילוסוף היווני אפלטון.
דעה שנייה נוקטת שחוה נבראה מזנבו של האדם.
על פי המדרש פרקי דרבי אליעזר, חוה נוצרה מצלע ממש, והפעם הראשונה בה בוצעה הרדמה לצורך מניעת כאב, הייתה בעת היווצרה של חוה מגופו של אדם הראשון.
שני הסיפורים המקבילים של בריאת האדם מהווים בסיס למסה שהפכה לחיבור מרכזי בהגות היהודית האקזיסטנציאלית: "איש האמונה הבודד" של הרב יוסף דב סולובייצ'יק.
יש חוקרים הרואים בדעות השונות מחלוקת ביחס בין הגבר לאישה, האם הגבר הוא העיקר והאישה טפלה לו, או שמא הם שווים וסימטריים.
סיפור בריאת העולם, ובכלל זה סיפור בריאת אדם וחוה, הוא סיפור ויזואלי, המופיע פעמים רבות בציורי התנ"ך.
בדומה ליתר ציורי התנ"ך, במשך מאות שנים עסקו בנושא זה ציירים נוצרים, ויהודים נמנעו מלצייר את התנ"ך.
ציור בריאת האדם מעמיד בפני הצייר היהודי אתגר מיוחד, בהתאם לתפיסת היהדות השוללת את הדמיית האל לבעל גוף או צורת גוף.
בציורים הנוצריים, לעומת זאת, מופיע בורא עולם בדמות אדם זקן.
כך, למשל, בציורו הנודע של מיכלאנג'לו "בריאת האדם" בתקרת הקפלה הסיסטינית.
קדם לציור זה תבליט נחושת של אנדראה פיזאנו בדלתות הדרומיות של הבפטיסטריום של פירנצה, משנת 1336, שגם בו מופיע האל בדמות אדם.
בריאן צ'ארלס רנדל הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצות רבות באירופה, בעיקר בישראל.
כיום משמש כעוזר מאמן בפיניקס סאנס.
רנדל החל את קריירת המכללות שלו בעונת באוניברסיטת אילינוי, בה שיחק 32 משחקים ואף פתח בתשעה מהם.
רנדל קלע 2.7 נקודות והוריד 3.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
ב-30 בדצמבר 2003, רנדל הציג את המשחק הסטטיסטי הטוב ביותר שלו בעונה זו, שהוא קלע 9 נקודות והוריד 11 ריבאונדים נגד אוניברסיטת אילינוי בשיקגו.
רנדל נפצע לקראת תחילתו של טורניר המכללות בעונת , לאחר שבאחד האימונים של קבוצתו הכה את הקיר מרוב תסכול ושבר את ידו.
בעונת , נבחר רנדל להיות אחד משלושת הקפטנים של אילינוי יחד עם די בראון וג'יימס אוגוסטין.
משחק השיא שלו בעונה זו היה נגד ויסקונסין ב-13 בינואר 2006, משחק בו קלע 12 נקודות והוריד 13 ריבאונדים והוביל את קבוצתו לניצחון 51-66. רנדל נבחר לחמישיית ההגנה של ה-ביג 10 ודורג תשיעי ברשימת קלעי הליגה.
בעונה שלאחר מכן נפצע במפשעה בתחילת העונה והחמיץ את רוב המשחקים של קבוצתו.
הוא סיים את הקולג' עם תואר שני בכלכלה וכ"מאסטר" במנהל ספורט.
רנדל לא נבחר בדראפט ה-NBA 2008 ולאחר שלא מצא קבוצה עד סיום ליגת הקיץ של ה-NBA, בה שיחק במדי סיאטל סופרסוניקס, יצא לאירופה.
באוגוסט 2008 חתם רנדל בקבוצת הפועל גלבוע גליל מליגת העל הישראלית, במדיה הציג יכולת מצוינת עם ממוצעים של 14.3 נקודות, 7.5 ריבאונדים, 1.5 אסיסטים, 1.7 חטיפות ו-1.4 חסימות בכ-30 דקות משחק.
רנדל סיים את העונה הסדירה כריבאונדר השישי (יחד עם עוסמאן סיסה) וכחוסם החמישי בטיבו בליגה ונבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגת העל.
אף על פי כן, לא הצליח להוביל את קבוצתו לגמר הפיינל פור, לאחר שזו הפסידה בחצי הגמר למכבי תל אביב.
בעונת רנדל סיים עונה מצוינת בגלבוע/גליל, לאחר שהקבוצה סיימה את העונה הסדירה במקום השלישי, ולבסוף זכתה באליפות, לראשונה מזה 17 שנים, לאחר שניצחה בגמר את מכבי תל אביב, משחק שבו הגיע רנדל לשיאו עם 19 נקודות ו-6 ריבאונדים.
רנדל סיים את העונה עם ממוצע של 13.7 נקודות ו-5.3 ריבאונדים ב-31 דקות משחק, זכה בתואר השחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי 2010, ונבחר לחמישיית העונה בליגת העל בעונה זו.
לאחר הזכייה באליפות עבר מאמנה של גלבוע/גליל, עודד קטש, להפועל ירושלים ובעקבות מינויו חתם גם רנדל בירושלים על חוזה לשנתיים.
ב-10 באוקטובר 2012 חתם רנדל על חוזה ניסיון של חודשיים (עם אפשרות הארכה עד לתום העונה) באלבה ברלין מליגת העל הגרמנית ששיחקה גם במסגרת היורוליג, אך נפצע במהלך העונה ושוחרר.
ב-13 בפברואר 2013 חתם רנדל בהפועל תל אביב מליגת העל הישראלית לאחר שעבר בדיקות רפואיות עד לתום העונה.
רנדל סייע לקבוצה בשבועות האחרונים של העונה, בין היתר בהבטחת הישארותה בליגה ובניצחון בדרבי על יריבתה מכבי תל אביב.
ב-16 באוגוסט חתם רנדל במכבי חיפה.
ב-25 ביולי 2014 חתם רנדל במכבי תל אביב לשנתיים, אך לאחר עונה לא מומשה האופציה לעונה השנייה.
לקראת עונת 2015/16 חתם רנדל בלוקומוטיב קובאן, אך שוחרר ממנה לאחר שנכשל בבדיקות הרפואיות.
לאחר מכן חזר למכבי תל אביב וחתם לעונה נוספת, בה חלק מהזמן היה פצוע ולא נטל חלק ברוב המשחקים באותה העונה.
לקראת עונת רנדל שוחרר מהקבוצה וסיים את דרכו כשחקן במכבי תל אביב.
ב-21 בינואר 2017 שב להפועל ירושלים וחתם על חוזה עד לתום העונה.
עקב פציעה רנדל שוחרר מוקדם מהצפוי.
בקיץ 2017 חתם בניו באסקט ברינדיזי מהסרייה א', במדיה פרש בנובמבר 2017 מכדורסל, בין השאר עקב מחלת הקרוהן בה הוא לוקה.
לאחר פרישתו, אמר בריאיון לאתר ONE: "בראייה אחורה, זה מאכזב שלא הצלחתי לזכות ביותר תארים בישראל.
פעמיים עם מכבי ופעמיים עם הפועל ירושלים, זה מתסכל.
אבל יש לי זיכרונות מדהימים כמו הזכייה באליפות".
בריאן לויד רוברטס הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז בקבוצת אוניקאחה מאלגה.
רוברטס שיחק באוניברסיטת דייטון, במשך ארבע עונות.
נבחר לשחקן העונה במחוז האטלנטיק 10 בעונות ו-.
בעונתו האחרונה במכללה () העמיד ממוצעים של 18.4 נקודות, 3.4 אסיסטים ו-2.8 ריבאונדים למשחק, ואף נבחר פעם אחת לשחקן השבוע של ESPN בכל המכללות, כאשר קלע 12 נקודות ושלשת ניצחון ב-64 השניות האחרונות של המשחק נגד אוניברסיטת מיאמי-אוהיו.
רוברטס שיחק בליגת הקיץ של ה-NBA במדי אורלנדו מג'יק, אך לא נבחר בדראפט.
רוברטס החל את קריירת הבוגרים שלו בקבוצה המאוחדת של הפועל גלבוע גליל מליגת העל הישראלית, במדיה היה אחד השחקנים הבולטים בקבוצה.
רוברטס סיים את העונה עם 15.5 נקודות, 2.4 אסיסטים, 2.1 ריבאונדים ו-1.2 חטיפות בכ-31.5 דקות בממוצע למשחק והוביל את קבוצתו לפיינל פור, בו סיימה במקום השלישי.
ב-10 ביולי 2009, חתם רוברטס בקבוצת במברג מהבונדסליגה.
עם קבוצתו הגרמנית שיחק רוברטס שלוש שנים (עד תום עונת 2011/2012), בין היתר גם במסגרת היורוליג, וזכה בשלוש אליפויות גרמניה (2010, 2011, 2012) ובשני גביעי גרמניה (2011,2012).
במהלך קיץ 2012 שיחק רוברטס במסגרת ליגת הקיץ של ליגת ה-NBA במדי הניו אורלינס הורנטס בה הראה יכולת טובה והצליח להרשים את הצוות המקצועי של המועדון.
ב-16 באוגוסט 2012 חתם רוברטס בקבוצת הניו אורלינס הורנטס.
ביולי 2014 חתם על חוזה בשארלוט הורנטס.
בפברואר 2016 נשלח למיאמי היט בטרייד משולש בו נשלחו כריס אנדרסן (ממיאמי) ופי ג'יי היירסטון (משארלוט) לממפיס גריזליס, וקורטני לי (מממפיס) הועבר לשארלוט.
כעבור יום אחד נשלח רוברטס לפורטלנד טרייל בלייזרס, יחד עם בחירת דראפט עתידית, בתמורה להטבות כלכליות.
בריאנה ברברה-ג'יין אביגן היא שחקנית, רקדנית וזמרת-יוצרת אמריקאית.
מוכרת בעיקר בשל תפקידה בסרט "סטפ אפ 2: הרחובות" ובהמשכו "סטפ אפ 5".
אביגן נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה, לפמלה סי.
סרפ, רקדנית, שחקנית ודוגמנית ולשחקן גרג אביגן .
אביגן היא הצעירה מבין שלושה אחים, יש לה אחות בשם ונסה לי (ילידת 1981), גם היא שחקנית ואח בשם ג'ייסון (יליד 1983), מוזיקאי ומפיק מוזיקלי.
סבתה מצד אביה הייתה ממוצא פולני, וסבה מצד אימה היה ממוצא איטלקי.
אביגן למדה מחול מגיל 9, והיא למדה בקולג' העמק בלוס אנג'לס שם למדה לתואר בתקשורת.
בשנת 1996 שיחקה בסרט האימה "ספקטר" לצד אביה.
ב-2003 הופיעה בווידאו קליפ של לינקין פארק לשיר "Numb".
ב-2008 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "סטפ-אפ 2: הרחובות", בו גילמה את דמותה של אנדי וסט.
הסרט הניב הכנסות של 148 מיליון דולר ברחבי העולם.
ב-1 ביוני 2008 קיבלה את פרס "MTV Movie Award", ביחד עם רוברט הופמן, עבור "הנשיקה הטובה ביותר בסרט" לשנה זו.
באותה שנה, השתתפה בקליפ לשיר מפסקול הסרט סטפ-אפ 2 בשם "Push" של Enrique Iglesias.
בשנת 2009 הצטרפה אביגן לקאסט של הסרט "נקמה כפולה", בו גילמה את דמותה של קסידי.
בשנה זו גם גילמה את קורי ריצ'רדסון בסרט "ס.
בשנת 2012 גילמה את אמה נאש בסרט האימה "בית המצבור" שביים הבמאי הונצואלי אדוארדו רודריגס לפי תסריט של גארי ספינלי.
בשנת 2014 היא שבה לגלם את דמותה של אנדי וסט בתפקיד ראשי בסרט "סטפ אפ 5".
בשנת 2015 שיחקה בסרט טלוויזיה קומי-רומנטי של ערוץ הולמרק "היה היה פעם חופשה" לצד אביה.
בשנה זו הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרה" בדמותה של סוניה לאם, דמות אורחת אשר התרחבה ל-8 פרקים.
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט הדרמה "צעצוע", וגם שיחקה בסרט "אהבה זה כל מה שאתה צריך" לצדם של אמילי אוסמנט ואליזבת רוהם.
בשנת 2018 שיחקה בסרט הטלוויזיה המותח "אשתו הסודית של בעלי" לצדה של הלנה מטסון, ושיחקה בסרט הפעולה "ריבר רץ באדום" לצדם של ג'ורג' לופז וג'ון קיוזאק.
+שנהסרטתפקידהערות1996Spectreאוברי סאות'2006ישבנים למעלהתיכוניסטית2008סטפ אפ 2: הרחובותאנדי וסט2009ס.
דארקוקורי ריצ'רדסוןנקמה כפולהקסידי טאפן2010Burning Brightקלי טיילוריום האם הארוראנט לנגסטוןMonster Heroesסווקטור אורלף2011Subject: I Love Youבאטרפלי2012Rites of PassageפנלופהThe Devil's Carnivalגברת מריוודבית המצבוראיימי נאשMine Gamesליילה2013She Loves Me Notשרלוט2014פצעי לחימהטניהסטפ אפ 5אנדי וסטלאפ דאנסטאשהParanormal Islandאייבי2015Alleluia!
+שנהסדרהתפקידהערות2008הפחד עצמו (אנ')הלןפרק: "New Year's Day"2012A Star for Christmasקאסי דרייקסרט טלוויזיה של Ion Television2013לונגמיירברנדיפרק: "Carcasses"2015מצאת החמה עד צאת הנשמה: הסדרהסוניה לאם8 פרקיםOnce Upon a Holidayקטרין "קייטי" הלינגטוןסרט טלוויזיה של הולמרק2017The Good Nannyסאמר פראטסרט טלוויזיה של Lifetime2018My Husband's Secret Wifeמלאניסרט טלוויזיה של Lifetime
בריאן רובסון הוא כדורגלן עבר אנגלי ששיחק בעמדת הקשר.
הוא ידוע בעיקר בשל תקופתו במנצ'סטר יונייטד, במהלכה הפך לקפטן שכיהן התקופה הארוכה בתולדות המועדון.
כיום משמש כשגריר מנצ'סטר יונייטד ברחבי העולם.
רובסון החל את קריירת הכדורגל שלו בקבוצת וסט ברומיץ' אלביון, בטרם עבר למנצ'סטר יונייטד ב-1981. הוא היה שותף לזכיית הקבוצה בשתי אליפויות הפרמייר ליג, שלוש פעמים בגביע ה-FA וכן בגביע אירופה למחזיקות גביע.
לקראת סיום הקריירה שלו, עבר ב-1994 לשמש כמאמן-שחקן בקבוצת מידלסברו.
רובסון שיחק 90 פעמים במדי נבחרת אנגליה בכדורגל, והוא מדורג במקום השישי בדירוג ההופעות של הנבחרת בכל הזמנים.
הוא הבקיע במדי הנבחרת 26 שערים וכיהן תקופה ארוכה כקפטן שלה.
בשנת 1996 פרש רובסון ממשחק והפך למאמן מידלסברו באופן בלעדי.
בשבע שנים כמאמן הקבוצה הוא הוביל אותה לשלוש הופעות בגמר גביע ה-FA, שבכולן הפסידה, ולשתי העפלות לפרמייר ליג.
מאוחר יותר אימן שנתיים בקבוצת העבר שלו כשחקן, וסט ברומיץ' אלביון, וכיהן כמאמן תקופות לא מוצלחות בברדפורד סיטי ובשפילד יונייטד.
בספטמבר 2009 מונה למאמן נבחרת תאילנד.
רובסון נולד בצ'סטר-לה-סטריט שבמחוז דורהאם לבריאן רובסון סניור, נהג משאית במשך זמן רב, ולמאורין רובסון.
הוא היה השני מבין ארבעת ילדיהם, אחרי אחותו שושן ולפני אחיו הצעירים ג'סטין וגארי שהיו גם הם כדורגלנים.
רובסון גדל בכפר ויטון גילברט עד היותו בן 6, עת עברה משפחתו להתגורר ליד צ'סטר-לה-סטריט, העיר בה נולד.
כילד אהד רובסון את קבוצת הכדורגל ניוקאסל יונייטד, וגיבור ילדותו היה חלוצה של ניוקאסל, ויין דייוויס.
הוא היה נלהב במיוחד לכדורגל מגיל צעיר והצטרף לנציב סקאוטים מקומי, על מנת שיוכל לשחק בקבוצת הכדורגל שלהם.
רובסון למד ב"בית הספר התיכון המודרני בירטלי סאות'" ומאוחר יותר ב"בית הספר הקהילתי של בימיש ע"ש לורד לאוסון", בו ייצג את בית הספר בתחרויות כדורגל ואתלטיקה.
הוא כיהן כקפטן הן בקבוצת בית הספר שלו והן בקבוצת הכדורגל המחוזית.
כנער ניסה רובסון להתקבל למחלקות הנוער של המועדונים ברנלי, קובנטרי סיטי, שפילד ונסדיי, ניוקאסל יונייטד ווסט ברומיץ' אלביון.
כאשר היה רובסון בגיל 15 ואחז באופציה להמשיך לשנה נוספת בלימודים האקדמאיים שלו בתיכון, הוא נענה בקיץ 1972 להצעתו של מנהל וסט ברומיץ' אלביון, דון האו, לשנתיים של אימונים במועדון.
שכרו עמד על חמש לירות שטרלינג לשבוע בשנה הראשונה ועל שמונה לשבוע במשך השנה השנייה.
לקראת סיום עונת 1973/1974, השנייה בהסכם שלו עם וסט ברומיץ', הופיע רובסון לראשונה בקבוצת המילואים של המועדון, במשחק נגד המילואים של אברטון בגודיסון פארק.
הוא חתם על חוזה מקצועני בווסט ברומיץ' בקיץ 1974, במסגרתו הרוויח 28 לירות שטרלינג לשבוע.
במהלך עונת 1974/1975 היה רובסון שחקן קבע בקבוצת המילואים, אך לא הוזמן על ידי דון האו לשחק בקבוצה הבוגרת.
לאחר עזיבתו של האו שלושה משחקים לפני סיום העונה, זומן רובסון לראשונה לקבוצה הבוגרת על ידי המאמן הזמני בריאן וייטהאוס.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה במשחק נגד יורק סיטי באפריל 1975, בו ניצחה קבוצתו בתוצאה 1-3. במשחק השני, בו ניצחה וסט ברומיץ' 0-2 את קארדיף סיטי, הבקיע רובסון את שערו הראשון בקבוצת הבוגרים, והבקיע גם במשחק האחרון של אותה עונה, בו שיחקה קבוצתו נגד נוטינגהאם פורסט.
במהלך העונה הבאה, 1975/1976, שותף רובסון לסירוגין בלבד במשחקי קבוצתו.
הוא נתקל בתחרות קשה מול שחקנים אחרים על דקות המשחק בעמדות הקישור, כאשר אחד מהם היה המאמן-שחקן של הקבוצה, ג'וני ג'יילס.
במשחקים בהם שותף רובסון הוא תופקד על ידי ג'יילס במגוון עמדות, ובהם קשר התקפי, קשר מרכזי ומגן שמאלי.
וסט ברומיץ' סיימה באותה עונה במקום השלישי בליגה השנייה, ומשכך העפילה לליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
רובסון שיחק לראשונה בקריירה במסגרת הליגה הבכירה באנגליה בעונת 1976/1977. בעונה זו החל לבסס את מעמדו כשחקן קבע בקבוצה, על אף שעדיין נע בין עמדת המגן השמאלי לעמדה המועדפת עליו, כקשר מרכזי.
עם זאת, התקדמותו המהירה התעכבה כאשר סבל מהפציעה החמורה הראשונה בקריירה שלו.
כאשר שיחק כמגן שמאלי הוא שבר את רגלו בתיקול עם חלוצה של טוטנהאם הוטספר, כריס ג'ונס.
חודשיים מאוחר יותר הוא שב מהפציעה והשתתף במשחק בליגת המילואים, אך השבר המקורי החמיר לאחר שנתקל בדניס סמית' מסטוק סיטי.
לאחר שהחלים בשנית הוא שב לקבוצה הבוגרת בסוף חודש דצמבר.
עם חזרתו הצטיין רובסון במדי קבוצתו, והבקיע את השלושער הראשון שלו בניצחון 0-4 על איפסוויץ' טאון במרץ 1977. עם זאת, חודש בלבד לאחר מכן הוא סבל מפציעה נוספת - שבר בקרסולו - לאחר התנגשות עם שחקן מנצ'סטר סיטי דניס טיוארט.
ג'וני ג'יילס עזב את וסט ברומיץ' בסיומה של אותה עונה ומחליפו, רוני אלן, העביר את רובסון לתפקד בקביעות כקשר מרכזי במקומו של ג'יילס.
עם זאת, אלן עצמו עזב באמצע העונה ומגן הקבוצה, ג'ון ויל, הוצב בתפקיד המאמן הזמני.
שינוי זה הרע עם רובסון והוא הוצא מסגל הקבוצה, אך הוא הוחזר לסגל תחת המאמן החדש רון אטקינסון.
אטקינסון השאירו מחוץ לסגל בהפסד בחצי גמר גביע ה-FA נגד איפסוויץ' טאון אך זימן אותו בחזרה לשלבים המתקדמים של העונה, שבסופה העפילה וסט ברומיץ' לגביע אופ"א.
בעונת 1978/1979 הפך רובסון לאחד משחקני המפתח של הקבוצה ופתח בהרכב ב-41 מתוך 42 משחקיה בליגה.
הוא לקח חלק חשוב בהגעה למקום השלישי בליגה הראשונה, ההישג הגדול של המועדון מזה למעלה מ-20 שנה, ובהעפלה לרבע גמר גביע אופ"א.
העונה הבאה הייתה מאכזבת למדי כאשר אלביון סיימה במקום העשירי בלבד, אך יכולתו הטובה של רובסון בקישור זיכתה אותו בזימון ראשון לנבחרת אנגליה בפברואר 1980. בעונת 1980/1981 הבקיע רובסון עשרה שערים ב-40 משחקי ליגה, וסייע לקבוצתו לסיים במקום הרביעי.
אטקינסון עזב את המועדון ומונה למאמנה של מנצ'סטר יונייטד ביוני 1981, וספקולציות נתלו במעבר אפשרי של רובסון ליונייטד או לליברפול אותה אימן בוב פייזלי.
אלביון הציעה לרובסון חוזה חדש בשווי 1,000 לירות שטרלינג לשבוע, אך הוא דחה את ההצעה והוצב ברשימת ההעברות.
חברו לקבוצה, רמי מויסס, חתם ביונייטד בחודש ספטמבר ורובסון הלך בעקבותיו.
באוקטובר 1981 הועבר רובסון למנצ'סטר יונייטד תמורת 1.5 מיליון לירות שטרלינג - סכום שיא בכדורגל הבריטי דאז - ומיד לאחר מכן חתם על חוזה במועדון.
השיא שרשם רובסון החזיק מעמד במשך שש שנים, עד שנשבר על ידי פיטר בירדסלי שכרטיס שחקנו נרכש על ידי ניוקאסל יונייטד.
רובסון ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ב-7 באוקטובר במשחק בו הפסידה קבוצתו לטוטנהאם הוטספר במסגרת גביע הפוטבול ליג, והופיע לראשונה בליגה במשחק מול מנצ'סטר סיטי.
את שערו הראשון בקבוצה הבקיע במשחק ב-7 בנובמבר מול סנדרלנד, בו ניצחה קבוצתו 1-5. הוא סיים את עונת 1981/1982 עם חמישה שערים ב-32 משחקים במדי מנצ'סטר יונייטד.
במקביל שגשגה הקריירה שלו בנבחרת אנגליה, והוא היה שותף למשחקי הנבחרת במונדיאל 1982.
בעקבות יכולתו הטובה מונה רובסון לתפקיד הקפטן של מנצ'סטר יונייטד.
במהלך עונת 1982/1983 קרע רובסון מיתרים בקרסולו בניצחון בחצי גמר גביע הפוטבול ליג מול ארסנל, ובעקבות כך החמיץ את משחק הגמר, בו הפסידה הקבוצה לליברפול.
לאחר שחזר מפציעתו המשיך לתרום רבות לקבוצה - הוא הבקיע שער בניצחון 1-2 על ארסנל בחצי גמר גביע ה-FA; במשחק החוזר של הגמר, מול ברייטון אנד הוב אלביון, הוא הבקיע צמד שערים בניצחון 0-4, ואף יכול היה להשלים שלושער אלמלא אפשר לארנולד מוהרן לבעוט בעיטת עונשין שנפסדה לקבוצתו.
לאחר ניצחון זה זכה רובסון בתואר הראשון שלו כקפטן מנצ'סטר יונייטד.
בעונה הבאה, 1983/1984, הגיע רובסון לשיאו עד לאותה עת כאשר הבקיע 12 שערים ב-33 משחקי ליגה.
הוא סייע לקבוצתו להגיע לשלב חצי הגמר בגביע אירופה למחזיקות גביע - הוא הבקיע שני שערים בניצחון 0-3 על ברצלונה במפגש הגומלין של רבע הגמר, שהוביל את קבוצתו להעפלה לשלב הבא על אף הפסד 2-0 במשחק הראשון.
עם זאת, הוא החמיץ את שני המפגשים בחצי הגמר מול יובנטוס בשל פציעה במיתר הברך.
בזמן ששהתה קבוצתו בטורינו ניהלה יובנטוס משא ומתן עם רובסון על החתמתו בקבוצה, אך הוא סירב ובמקום זאת האריך ב-1984 את חוזהו במנצ'סטר יונייטד בשבע שנים נוספות, תמורת שכר שהוערך במיליון לירות שטרלינג.
ב-1985 הוביל רובסון את הקבוצה כקפטן לזכייה נוספת בגביע האנגלי, לאחר ניצחון על אברטון בגמר.
בעונה הבאה, 1985/1986, פתחה מנצ'סטר את העונה בצורה מצוינת עם 11 ניצחונות רצופים, אך נחלשה לאחר חג המולד וסיימה את העונה ללא תארים ובמקום הרביעי בליגה.
רובסון נותר כשחקן מרכזי בקבוצה גם לאחריו פיטוריו של אטקינסון מתפקיד המאמן בנובמבר 1986 ומינויו של אלכס פרגוסון במקומו.
על אף יכולתו הטובה, רובסון לא זכה בתואר נוסף עם מנצ'סטר יונייטד עד 1990. באותה שנה הוא זכה עם הקבוצה בשלישית בגביע האנגלי; הוא כבש שער בתיקו 3-3 במשחק הגמר נגד קריסטל פאלאס, וקבוצתו זכתה בתואר לאחר ניצחון במשחק החוזר.
בכך הפך רובסון לקפטן הראשון בתולדות המועדון שזוכה בגביע האנגלי שלוש פעמים.
בעונת 1990/1991 שיחק רובסון 17 פעמים בלבד בליגה בשל פציעות, אך זכה עם הקבוצה בגביע אירופה למחזיקות גביע, לאחר ניצחון על ברצלונה במשחק הגמר.
רובסון נשאר שחקן הרכב קבוע במנצ'סטר במהלך עונת , על אף תחרות מצידם של שחקנים כמו פול אינס, ניל ווב ואנדריי קנצ'לסקיס.
עם זאת, העונה הסתיימה באכזבה עבור הקבוצה, שנכנעה ללידס יונייטד בקרב על הזכייה באליפות אנגליה.
רובסון נעדר בשל פציעה ממשחק גמר גביע הפוטבול ליג, בו ניצחה קבוצתו את נוטינגהאם פורסט, וסיכויי השתלבותו מחדש בהרכב הקבוצה נראו נמוכים בעקבות דיווחים על רצונו של פרגוסון לשלב שחקנים צעירים יותר במנצ'סטר.
רובסון ערך 14 הופעות בליגה בלבד בעונת , שהייתה העונה הראשונה של ליגת הפרמייר ליג החדשה.
הוא עדיין כיהן כקפטן מנצ'סטר יונייטד במרבית משחקיו, אך הוחלף בתפקיד על ידי סטיב ברוס כאשר היה פצוע.
עם זאת, הוא סייע לקבוצה לזכות באליפות הפרמייר ליג, שהייתה האליפות הראשונה בקריירה שלו, והבקיע את שערו היחיד לעונה זו במחזור האחרון מול וימבלדון.
בהיותו בן 36, הפציעות לא היו היחידות שהגבילו את דקות המשחק של רובסון.
אריק קאנטונה הוחתם במהלך אותה עונה והפך לשחקן הקישור המרכזי של הקבוצה, והמכה הגדולה ביותר עבורו הייתה הצטרפותו של רוי קין בקיץ 1993.
רובסון עדיין שותף בחלק ממשחקי הקבוצה בעונת , וסייע לה לזכות באליפות שנייה ברציפות של הפרמייר ליג.
הוא הבקיע את אחד מארבעת שערי קבוצתו בשלב חצי גמר גביע ה-FA נגד אולדהאם אתלטיק, אך לרוע מזלו הושאר מחוץ לסגל למשחק הגמר - החלטה שלימים תיאר פרגוסון כאחת מהקשות בקריירה שלו.
כעבור זמן קצר עזב רובסון את הקבוצה.
במאי 1994 עזב רובסון את מנצ'סטר יונייטד ונענה להצעתה של מידלסברו לשמש בתפקיד שחקן-מאמן בקבוצה.
הוא סיים את תקופתו במנצ'סטר עם כמעט 500 הופעות ו-100 שערים במדי הקבוצה.
בעונתו הראשונה במידלסברו הוביל רובסון את הקבוצה לזכייה באליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג (שכעת היוותה את הדרגה השנייה בחשיבותה באנגליה) ולהעפלה לפרמייר ליג.
בין השנים 1994 ו-1996 שימש רובסון במקביל לתפקידו במידלסברו גם כעוזר מאמן נבחרת אנגליה, תחת טרי ונבלס.
שמו קושר לתפקיד המאמן הראשי של הנבחרת לאחר הודעת ונבלס על התפטרותו בתום יורו 1996, אך הוא דחה את מועמדותו בשל ניסיונו המועט באימון.
במקביל הודיע על פרישתו ממשחק.
המאמן החדש של הנבחרת האנגלית, גלן הודל, לא כלל אותו בצוות האימון תחתיו.
בשנת 1975 זומן רובסון לסגל נבחרת אנגליה לאליפות העולם לנוער.
הוא שיחק בעמדת הקשר המרכזי וסייע לאנגליה לזכות בטורניר, לאחר ניצחון 0-1 על נבחרת פינלנד לנוער במשחק הגמר.
הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת אנגליה עד גיל 21 במרץ 1977, אך לא שוחרר למשחק על ידי קבוצתו, וסט ברומיץ' אלביון, שנזקקה לו במשחקה שהתקיים בסמוך מול מנצ'סטר יונייטד.
לבסוף הופיע לראשונה במסגרת הנבחרת עד גיל 21 בפברואר 1979, במשחק מול נבחרתה המקבילה של ויילס, על אף שעבר את הגיל המותר.
באותה שנה ערך רובסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה ב', והמשיך ושיחק שלוש פעמים במדי נבחרת זו.
בפברואר 1980 ערך רובסון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת של אנגליה, במשחק באצטדיון ומבלי מול נבחרת אירלנד במסגרת טורניר המוקדמות ליורו 1980. הוא שיחק בפעם השנייה במדי הנבחרת במשחק ההכנה האחרון לפני אליפות אירופה, מול אוסטריה, אך לא נכלל בסגל לטורניר עצמו.
בספטמבר 1981 הבקיע רובסון את שערו הראשון בנבחרת הבוגרת, במשחק בו הפסידה נבחרתו 2-1 לנבחרת נורווגיה.
שער זה הגיע בהופעתו ה-13 בנבחרת.
המשחק זכור במיוחד בשל הקנטות השדר הנורווגי כלפי נבחרת אנגליה בשריקת הסיום למשחק.
בשנים הבאות שיתף מאמן הנבחרת רון גרינווד בקביעות את רובסון בעמדות הקישור.
רובסון השתתף בשמונה ממשחקי הנבחרת במוקדמות מונדיאל 1982 ונכלל בסגלה גם לטורניר המונדיאל עצמו, אליו העפיל עמה.
במשחק הפתיחה של אנגליה בטורניר, מול נבחרת צרפת, נכנס רובסון לספרי ההיסטוריה.
הוא הבקיע שער 27 שניות בלבד מפתיחת המשחק - השער השני-המהיר ביותר בתולדות גביע העולם, עד לשער שהבקיע הקאן שוקור בשנת 2002. בעבור הישג זה קיבל רובסון שעון זהב מיוחד.
באותו טורניר הגיעה הנבחרת האנגלית עד לשלב הבתים השני, שם הודחה על ידי נבחרת גרמניה המערבית.
רובסון כיהן לראשונה כקפטן נבחרת אנגליה בנובמבר 1982, והוביל את הנבחרת לניצחון 0-3 על יוון.
בנובמבר 1984 הוא הבקיע שלושער בניצחון הגדול של נבחרתו 0-8 על נבחרת טורקיה.
כקפטן הנבחרת הוביל רובסון את אנגליה להעפלה לטורניר מונדיאל 1986 שנערך במקסיקו, והוגדר על ידי מאמן הנבחרת, בובי רובסון, ככדורגלן האנגלי הטוב ביותר באותה תקופה.
עם זאת, הטורניר היווה אכזבה עבור רובסון והנבחרת.
הוא נפצע במהלך אימוני ההכנה לטורניר, אך יכול היה להמשיך ולשחק.
במשחק השני של אנגליה, מול נבחרת מרוקו, הוא נפצע פעם נוספת ובעקבות כך נעדר מיתר משחקי הטורניר.
בלעדיו של רובסון הודחה הנבחרת בשלב רבע הגמר לאחר הפסד 2-1 לנבחרת ארגנטינה.
לאחר הטורניר נעדר רובסון ממשחק במשך מספר שבועות, בשל פציעה בכתפו.
בטורניר יורו 1988 הפגין רובסון יכולת טובה והיה אחד מהשחקנים המצטיינים בנבחרתו, אך לא הצליח למנוע את הדחתה כבר בשלב הבתים הראשון של הטורניר, בו הפסידה אנגליה את כל שלושת משחקיה.
במונדיאל 1990 הוגבלה תרומתו לנבחרת בשל פציעה, ודייוויד פלאט תפס את מקומו בהרכב בשלבים המתקדמים של הטורניר, בהם הגיעה הנבחרת עד לחצי הגמר וסיימה במקום הרביעי.
רובסון סיים את הקריירה שלו בנבחרת אנגליה, במהלכה היה אחד משחקני המפתח שלה, בשנת 1991.
רובסון פתח בצורה מוצלחת את הקריירה שלו כמאמן מידלסברו , כאשר הוביל אותה לזכייה באליפות הליגה הראשונה של הפוטבול ליג ולהעפלה לפרמייר ליג.
עוזרו במערכת האימון היה ויו אנדרסון, גם הוא שחקנה לשעבר של מנצ'סטר יונייטד.
עם חזרתה לליגה האנגלית הבכירה התמלאה מידלסברו אמביציה וניסתה להחתים שחקנים ידועים כדוגמת ניק ברמבי, ז'וניניו פאוליסטה וברנקו.
בעונתה הראשונה המחודשת בליגה הגיעה הקבוצה עד למקום הרביעי באוקטובר 1995 ונאבקה על מקום בגביע אופ"א, אך בעקבות סדרת פציעות נחלשה בהמשך והדרדרה עד למקום ה-12.
בעונת , הראשונה לאחר פרישתו ממשחק, הוביל רובסון את מידלסברו להעפלה לשני משחקי גמר של גביעים, שבשניהם הפסידה.
בגמר גביע הפוטבול ליג הפסידה הקבוצה 1-0 ללסטר סיטי במשחק חוזר, ובגמר גביע ה-FA הפסידה 2-0 לצ'לסי.
במקביל ירדה הקבוצה בחזרה לליגת המשנה באנגליה, ירידה ממנה הייתה נמנעת אלמלא הורדו לה שלוש נקודות בעקבות עבירה על תקנון.
רובסון הוביל את הקבוצה לחזרה מיידית לפרמייר ליג בעונת וכן להעפלה נוספת לגמר גביע הפוטבול ליג, שם הפסידה לצ'לסי.
בנובמבר 2000 ביקר רובסון את שחקניו בפומבי עקב תוצאות רעות שהשיגו שבעקבותיהן הפכה הקבוצה למועמדת לירידה.
כעבור חודש מונה טרי ונבלס לעוזרו של רובסון במערכת האימון, כאשר נותר בתפקיד המאמן הראשי.
ביוני 2001 עזב רובסון את מידלסברו לאחר שסיים עמה במקום התשיעי בליגה, ולא הצליח לזכות עמה באף תואר.
מחליפו בתפקיד היה סטיב מקלארן.
בינואר 2003 הוזכר רובסון כמועמד לאימון נבחרת אירלנד בעקבות התפטרותו של מייק מקארתי, אך לבסוף בריאן קר קיבל את התפקיד.
בנובמבר אותה שנה הוא עמד בפני קבלת תפקיד מאמן נבחרת ניגריה, אך שר הספורט הניגרי הטיל וטו על המינוי מאחר שהטיל ספק ביכולתה של ניגריה לשלם את השכר הגבוה שדרש רובסון.
בהמשך אותו חודש חזר רובסון לכדורגל כאשר מונה למאמן ברדפורד סיטי, ששיחקה בליגה הראשונה של הפוטבול ליג.
במשחקו הראשון בתפקיד חזרה ברדפורד מפיגור 2-0 מול מילוול לניצחון 3-2, אך עד לסיום העונה ניצחה בשישה משחקים נוספים בלבד וירדה לליגה השלישית באנגליה.
בנובמבר 2004 מונה למשרת האימון השלישית שלו, כאשר הסכים לחזור כמאמן לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון - 23 שנים לאחר עזיבתו בתור שחקן.
תחת רובסון ניצבה הקבוצה במקום האחרון בפרמייר ליג ביום חג המולד.
היא הייתה בתחתית הטבלה גם לקראת המחזור האחרון של העונה, אך הצליחה להישאר בליגה בעקבות ניצחון 0-2 על פורטסמות'.
בכך הפך רובסון למאמן הראשון שמוביל קבוצה להישארות בפרמייר ליג, לאחר שהייתה במקום האחרון בחג המולד.
עם זאת, בעונת ירדה הקבוצה לליגת המשנה, לאחר שלא ניצחה באף אחד מ-13 משחקיה האחרונים בעונה.
בספטמבר 2006 עזב רובסון את וסט ברומיץ' בעקבות פתיחה מאכזבת של הקבוצה בליגה השנייה.
במאי 2007 מונה רובסון למאמנה של שפילד יונייטד בצוותא עם בריאן קיד.
בעקבות תוצאות חלשות שהשיג עם הקבוצה פוטר רובסון מהתפקיד בפברואר 2008. בחודש מרץ חזר רובסון למנצ'סטר יונייטד ומונה לשגריר של המועדון ברחבי העולם.
בתחילה הוחתם לתקופה של 12 חודשים, וחוזהו הוארך לאחר מכן.
רובסון פועל בתפקיד זה יחד עם בובי צ'רלטון, כאשר מטרתם היא להעלות את קרנה של מנצ'סטר יונייטד במסחר ובצדקה.
בספטמבר 2009 מונה רובסון למאמן נבחרת תאילנד, שהייתה הנבחרת הלאומית הראשונה אותה אימן.
משימתו הראשונה של רובסון בתפקיד הייתה העפלה לגביע אסיה בכדורגל ב-2011, בה נכשל.
רובסון חתום על חוזה בנבחרת עד למונדיאל 2014. ב-8 ביוני 2011 התפטר מתפקידו.
גביע אירופה למחזיקות גביע: 1990/1991
הליגה הראשונה של הפוטבול ליג: 1994/1995
מאמן החודש בפרמייר ליג: מרץ 1997
בשנת 1990 קיבל רובסון את דרגת החבר (OBE) במסדר האימפריה הבריטית.
ב-1998 הוא נכלל ברשימת 100 אגדות הפוטבול ליג, וב-2002 הוכנס בתור חונך להיכל התהילה של הכדורגל האנגלי כהוקרה על השפעתו על המשחק באנגליה כשחקן.
כמו כן, הוא נבחר לאחד מ-16 השחקנים הגדולים בתולדות וסט ברומיץ' אלביון, במשאל שנערך ב-2004 לרגל חגיגות 125 שנה להיווסדות המועדון.
בריאן לי קרנסטון הוא שחקן טלוויזיה, קולנוע ותיאטרון אמריקאי.
זוכה שבעה פרסי אמי, פרס גלובוס הזהב ושני פרסי טוני.
נודע בעיקר בזכות תפקידו בתור וולטר וייט בסדרה הדרמה עטורת השבחים "שובר שורות" ובזכות תפקידו בתור האל בסיטקום "מלקולם באמצע".
קרנסטון נולד בהוליווד, לוס אנג'לס, קליפורניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית בעיקרה ממוצא גרמני ואירי, אם כי סבו של אביו היה יהודי אוסטרי.
הוא מוכר גם בשמות הבמה: לי סטון (Lee Stone) ופיל ויליאמס (Phil Williams).
קראנסטון החל את קריירת המשחק שלו אחרי הקולג' בעיקר בתיאטראות מקומיים בלוס אנג'לס.
הוא החל לעבוד בקביעות בקולנוע ובטלוויזיה החל מסוף שנות השמונים, בעיקר בתפקידים קטנים.
הוא קיבל לראשונה הכרה בזכות תפקיד האורח שלו בחמישה פרקים של "סיינפלד" כטים ווטלי, רופא השיניים שהתגייר של ג'רי סיינפלד.
כמו כן הוא שיחק בתפקידי אורח בסדרות רבות ביניהן: "מלך השכונה", "הברק", "תיקים באפילה", "איך פגשתי את אמא", "איש משפחה".
הוא הגיע גם למסך הגדול ושיחק במספר סרטים ביניהם: "להציל את טוראי ראיין", "סנגור במבחן" ו"מיס סאנשיין הקטנה".
תפקידו המשמעותי הראשון היה ב-1998 במיני-סדרה של רשת הכבלים HBO "מכדור הארץ לירח " בתור האסטרונאוט באז אולדרין.
בשנת 2000 זכה בהכרה בזכות קומדיית המצבים של רשת FOX, "מלקולם באמצע".
הסדרה זכתה להצלחה גדולה ורצה במשך 7 עונות עד שנת 2006, והוא קיבל שבחים על תפקידו שזיכו אותו בפרסים ובמועמדויות רבות.
על תפקידו בסדרה היה מועמד קראנסטון פעמיים לפרס אמי כשחקן המשנה הטוב ביותר בסדרה קומית ופעם אחת לפרס גלובוס הזהב כשחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2008 החל לשחק בסדרת הדרמה של רשת AMC, "שובר שורות".
יוצר הסדרה וינס גיליגאן שעבד עם קראנסטון ב"תיקים באפלה", הציע לו את התפקיד של וולטר וייט, מורה לכימיה שמתבשר שהוא חולה בסרטן ריאות ומחליט לייצר ולהפיץ קריסטל מת' על מנת לעזור כלכלית למשפחתו.
הסדרה זכתה לשבחים ולפרסים רבים.
קראנסטון זכה על הסדרה בפרסים רבים, כולל 3 פרסי אמי ברציפות, פרס גלובוס הזהב ו-2 פרסי גילדת שחקני המסך.
בשנת 2012 שימש קראנסטון כבמאי בפרק בעונתה התשיעית של קומדיית המצבים "המשרד".
בשנת 2015 שיחק בסרט "טרמבו" את התסריטאי דלטון טרמבו.
על תפקידו בסרט זה היה מועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר.
באוגוסט 2015 החל לשחק בסדרת הפשע "סניקי פיט " שגם לקח חלק ביצירה ובכתיבה שלה ומשודרת ברשת אמאזון.
בינואר 2017 עלתה העונה השנייה.
בשנת 2016 שיחק בדרמת הפשע "המסתנן " לצידם של ג'ייסון אייזקס, ג'ולייט אוברי, בנג'מין בראט ודיאן קרוגר.
ומאוחר יותר השתתף בקומדיה "למה דווקא הוא?" לצידו של ג'יימס פרנקו.
בשנת 2017 שיחק בסרט גיבורי-העל "פאוור ריינג'רס" בהפקתו של חיים סבן, בסרט גילם את זורדון, המנטור של הפאוור ריינג'רס.
בשנת 2018 דיבב את הכלב "צ'יף" בסרט "אי הכלבים" של וס אנדרסון.
בשנת 2020 שיחק בסדרת הטלוויזיה של רשת Showtime "כבודו" המבוססת על סדרת ישראלית באותו שם שיצרו רוני ניניו ושלמה משיח.
היה נשוי בשנים 1977–1982 למיקי מידלטון.
מאז 1989 הוא נשוי לרובין דירדן, אותה הוא פגש על הסט של סדרת הטלוויזיה "זאב מעופף".
הוא שיחק באותו פרק את הנבל והיא את בת הערובה.
הוא אוסף כתחביב מזכרות בייסבול והוא אוהד מושבע של קבוצת הבייסבול לוס אנג'לס דודג'רס.
בנאום הזכייה שלו על פרס אמי השלישי שלו, הוא הודה לאשתו ולבתו ואמר להן שהוא אוהב אותן "יותר מבייסבול".
בעת צילומי הסדרה "שובר שורות" התגורר באלבקרקי שבניו מקסיקו, שם צולמה.
ב-17 באוגוסט 2006 במהלך מלחמת לבנון השנייה, הופיעה מודעה על עמוד שלם בעיתון ה"לוס אנג'לס טיימס" בה הוא היה חתום על גינוי מפורט נגד הטרור שגורמים ארגוני החמאס והחזבאללה, והובעה בה תמיכה גם באזרחים הלא-מעורבים שנפגעו בישראל ובלבנון.
נשות האמזונס על הירח (1987) – פרמדיק
שובם של האיש השווה מיליונים והאשה הביונית (1987) – ד"ר שפרד (סרט טלוויזיה)
כוח החלל המלכותי: הכנפיים של הונימייס (1992) – מאטי ת'ון (דיבוב)
מקרוס פלוס (1995) – איסמאו אלבה דייסון (דיבוב)
הצדק בפינת הרחוב (1996) – האב ברופי
פיקוד אסטרטגי (1997) – פיל הרצברג
להציל את טוראי ראיין (1998) – קולונל איי.
הזדמנות אחרונה (1999) – לאנס (גם במאי, תסריטאי ומפיק)
הדבר הגדול (2000) – רוברטו מונטאלבן
מערכת הטרור (2000) – רון גאטאלי
בלילה הזה (2001) – ניק (סרט מקורי של דיסני)
מיס סאנשיין הקטנה (2006) – סטאן גרוסמן
קניין רוחני (2006) – מנחה רדיו
סנגור במבחן (2011) – הבלש לאנקפורד
מורה מחליף (2011) – ריצ'רד דירדאן
לארי קראון (2011) – דין טאיינוט
באטמן: שנה ראשונה (2011) – ג'יימס גורדון (דיבוב)
התפשטות (2011) – לייל האגרטי
זנבות אדומים (2012) – קולונל ויליאם מורטאמוס
מדגסקר 3: מקרקסים את אירופה (2012) – ויטאלי – הטיגריס הזעפן (דיבוב)
רוק לנצח (2012) – מייק וויטמור
זיכרון גורלי (2012) – וילוס קוהאגן (דיבוב)
המסתנן (2016) – רוברט מזור (גם מפיק בפועל)
להתבודד (2016) – הווארד ויקפילד
לאורך כל הדרך (2016) – לינדון ג'ונסון (סרט של HBO) – גם מפיק בפועל
פאוור ריינג'רס (2017) – זורדון
אפסייד (2017) – פיליפ לאקאסה
חברים לחיים (2017) – סאל נילון
אל קמינו: שובר שורות – הסרט (2019) – וולטר וייט
איוון האחד והיחיד (2020) – מאק
אסטרואיד סיטי (2023) – מנחה טלוויזיה
תרגיל לשוטרים מתחילים (1982) – בילי ג'ו
לחיות את החיים (1985) – דין סטילה
זאב מעופף (1986) – רוברט הוליס
צפון ודרום (1986) – קולונל אוסטין
רצח במשיכת קולמוס (1986) – בריאן/ג'רי ווילבר/פרקר פורמן
בלוז לכחולי המדים (1987) – יועץ
פלקון קרסט (1989) – מרטין רנדל
קוראים לי סטיבן (1989) – השוטר דיקנסון
ג'ייק והשמן (1990) – לייל וויקס/ג'ייסון מילר
חדשות הבירה (1990) – חבר הקונגרס מרפל
פרקליטי אל איי (1992) – מר פיליפס
מייטי מורפין פאוור ריינג'רס (1993) – טווינם/סניזרד (דיבוב)
מגע של מלאכים (1995) – ד"ר טום בראיינט
המופע של לואי (1996) – קורט סינסיס
התנהגות טובה (1997) – סאונדמן
סברינה המכשפה הצעירה (1997) – עורך דין מרושע
דרום ברוקלין (1998) – גורדון דנטון
מכדור הארץ לירח (1998) – באז אלדרין
תיקים באפלה (1998) – פטריק קראמפ
מותק, הילדים התכווצו (1998) – רונאלד מייזי
מפגשים מהסוג האישי (1999) – ניל דיימונד
גארי ומייק (2001) – מר ניוטון/הווארד בילסון (דיבוב)
אבא אמריקאי (2003, 2005) – ביל מוציא לאור/מר וינטרופ (דיבוב)
סניקי פיט (2017-2015) – וינס לוניגן (גם יוצר שותף ומפיק בפועל)
חלומות חשמליים (2017) – סיילס האריק (גם מפיק בפועל)
הספר המסוכן לבנים (2018) – יוצר שותף, תסריטאי ומפיק בפועל
השבוע שעבר עם ג'ון אוליבר (2019) – ריצ'רד סקלר
מלקולם באמצע: החיים עדיין לא הוגנים (2025) - האל
בריאת האדם (באיטלקית: Creazione di Adamo) הוא קטע מהפרסקו שצייר מיכלאנג'לו על תקרת הקפלה הסיסטינית בין השנים 1512-1508. הפרסקו מתאר את בריאת אדם, האדם הראשון, בידי אלוהים, סיפור המובא בתנ"ך בספר בראשית.
כרונולוגית היה זה החלק הרביעי בסדרת ציורי תקרת הקפלה הסיסטינית המתארים סצנות מספר בראשית, אך הוא היה אחד מהאחרונים מביניהם שעליהם סיים מיכלאנג'לו את עבודתו.
האלוהים מואנש בפרסקו ומוצג כאדם זקן בעל זקן לבן, עטוי בגלימה, בעוד שאדם, המופיע בחלק השמאלי התחתון, עירום לגמרי.
היצירה מציגה את האל במלוא הדרו.
הבד הסגול המתנופף ברוח חושף קבוצה גדולה של מלאכים המלווים אותו.
במידה רבה דמותו היא האנושית ביותר - רגלו חשופה ובגדו הסגלגל והדק מתנופף ברוח ומדגיש את תווי גופו.
ידו האחת נשענת על כתפו של אחד המלאכים וידו השנייה מושטת קדימה לעבר אדם, כדי למסור את ניצוץ החיים מאצבעו לאדם, ששוכב בהסבה, נשען על ידו האחת ומותח את ידו השנייה לעבר האל כבתמונת מראה לאלוהים.
זוהי רמיזה לכך שהאדם נברא בצלמו של האל ובדמותו (בראשית א' 26).
מיכלאנג'לו בחר להנציח את הרגע שלפני הנגיעה בין שתי הדמויות, ובכך יצר אפקט של מתח המזכיר יצירות מן האמנות הקלאסית כגון "זורק הדיסקוס".
הדמות האנושית שעליה מגן האל תחת זרועו השמאלית היא כפי הנראה חוה, בשל חזותה הנשית והמבט שהיא מישירה כלפי אדם, אך הוצע גם כי זוהי מריה הבתולה, נפש האדם המואנשת, או מלאך בעל מבנה גוף נשי.
ייתכן כי המזמור "ויני קריאטור ספיריטוס" (Veni Creator Spiritus) מימי הביניים היווה מקור השראה למיכלאנג'לו ביצירתו זו, שכן המזמור מבקש ש"אצבע יד ימינו של האב" (digitus paternae dexterae) תעניק למאמין את כישרון הדיבור.
הסברים שונים הוצגו למשמעות הקומפוזיציה המקורית של "בריאת האדם", ורבים מהם נאחזו כנקודת פתיחה במומחיותו המתועדת-היטב של מיכלאנג'לו באנטומיה האנושית.
בשנת 1990 הציע הרופא האמריקאי פרנק לין משברגר במאמר שפרסם כי הדמויות והצורות שברקע האל מהוות תיאור מדויק אנטומית של מבנה המוח האנושי, ומציגות את האונה המצחית, תצלובת הראייה, גזע המוח, בלוטת יותרת המוח והחריץ המרכזי של המוח הגדול.
משברגר אף טען כי בסצנה אכן מתרחשת תקשורת ישירה בין האדם לאל למרות הפער שביניהם, בדומה לתקשורת בין תאי עצב שמעבירים האחד לשני אינפורמציה ביוכימית דרך המרווח הסינפטי.
ניתוח אנטומי אחר קישר את הסצנה עם אירוע הלידה.
לפיו, הבד האדום שסביב האל הוא בצורה של רחם אנושי, והצעיף הירוק, המתנופף מתחתיו, יכול לייצג את חבל הטבור שנחתך זה עתה.
היצירה "בריאת האדם" היא אחת מיצירות האמנות המפורסמות ביותר בכל הזמנים, וככזו היא זכתה לאזכורים רבים בתרבות הפופולרית והייתה מושא לפרודיות רבות.
פעמים רבות, פרודיות אלו מחליפות ביצירה את אלוהים, את אדם או את שניהם בדמויות שונות.
בריאן עמנואל שץ הוא פוליטיקאי יהודי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, המכהן כסנאטור מטעם מדינת הוואי מאז דצמבר 2012. לפני כן כיהן במשך כשנתיים כסגן מושל הוואי ובמשך כשמונה שנים כציר בבית הנבחרים המדינתי של הוואי.
שץ ואחיו התאום סטיב, נולדו ב-1972 באן ארבור שבמישיגן, שניים מארבעת ילדיה של משפחה יהודית שהיגרה מקנדה.
אביו של שץ, אירווין שץ יליד ויניפג, מניטובה שבקנדה הוא רופא, פרופסור לקרדיולוגיה ולשעבר ראש המחלקה לקרדיולוגיה בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת הוואי.
האב התפרסם בשעתו בגילוי אומץ לב ציבורי ניכר, עת פעל בקשר לניסוי העגבת בטסקיגי, בעקבותיו קיבל ב-2009 את עיטור "הגיבור הרפואי" של "מאיו קליניק".
ב-1975, כשהיה שץ בן קצת יותר משנתיים עקרה המשפחה להוואי.
שץ למד בבית ספר תיכון פונאהו, שבהוואי, אותו בית ספר בו למד למעלה מעשור שנים לפניו, נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
ב-1994 הוא סיים את לימודיו בפילוסופיה, במכללת פומונה בקליפורניה, וקיבל תואר ראשון.
חזר להוואי והחל לשמש כמורה.
הצטרף למפלגה הדמוקרטית ושימש בתפקידים ציבוריים שונים.
ב-1998, בן 26 התמודד מול המועמד הרפובליקני המכהן סם איונה, על מקום בבית הנבחרים של הוואי, וזכה.
מאז ניצח בכל מערכות הבחירות לבחירה מחדש, בהן השתתף, ב-2000, 2002, ו-2004, בדרך כלל ברוב גדול.
ב-2006 נמנע שץ מלרוץ שוב לבית הנבחרים של הוואי ובמקום זאת הצטרף למירוץ רב משתתפים על מקום בבית הנבחרים של ארצות הברית, אך במירוץ זה הפסיד קשות בבחירות המקדימות בתוך המפלגה הדמוקרטית.
הוא הגיע למקום הששי בלבד.
מאותו רגע ואילך הפנה את כל מרצו הפוליטי לכיוון תמיכה במועמדותו לנשיאות של ברק אובמה, יליד הונולולו (אף כי כסנאטור היה נציג מדינת אילינוי).
שץ היה מראשוני תומכיו בהוואי וב-2008, במערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית כיהן כדובר הקמפיין של אובמה בהוואי.
במאי אותה שנה, בוועידת המפלגה הדמוקרטית של הוואי, הוא נבחר גם כיו"ר המפלגה במדינה זו, תפקיד בו כיהן כשנתיים, עד ינואר 2010. בבחירות 2008 לנשיאות ארצות הברית אובמה זכה בהוואי בניצחון הגדול ביותר מכל מדינות ארצות הברית, כשקיבל כשלושה רבעים מהקולות.
ההישג מרשים גם בהשוואה לניצחונו הדחוק בהוואי של המועמד הדמוקרטי של 2004, ג'ון קרי, והישג זה נזקף במידה רבה גם לזכותו של שץ.
ב-10 בינואר 2010, יום לאחר התפטרותו מתפקיד יו"ר המפלגה הדמוקרטית של הוואי הודיע שץ על ריצה למישרת סגן המושל.
הוא זכה בתמיכת מרבית האיגודים המקצועיים ובבחירות המקדימות שהתקיימו במפלגה בספטמבר 2010, במירוץ רב משתתפים, הוא קיבל 35% מהקולות לעומת 19% בלבד שקיבל המועמד הבא אחריו.
בכך הוא הצטרף למועמד הדמוקרטי ניל אברקרומבי, שרץ לתפקיד מושל הוואי.
הזוג אברקרומבי - שץ ניצח בבחירות הכלליות את הזוג הרפובליקני איונה - פינגן ובינואר 2011 נכנס אברקרומבי לתפקיד המושל במקום המושלת הקודמת, הרפובליקנית היהודיה לינדה לינגל, שכיהנה כמושלת הוואי שמונה שנים (2002 - 2010).
שץ נכנס באותו מועד לתפקידו החדש כסגן מושל הוואי, במקום ג'יימס איונה, סגנה של המושלת הקודמת וכך נשמר ייצוג יהודי בצמרת ממשל הוואי, מדינה בה היהודים מהווים פחות מאחוז אחד מהאוכלוסייה.
ב-17 בדצמבר 2012 מת הסנאטור הוותיק דניאל אינווי.
כמו כן, הוא היה למשך שבוע בדיוק, לסנאטור האמריקאי הצעיר ביותר.
שבוע אחריו הושבע סנאטור אחר, צעיר ממנו, כריס מרפי מקונטיקט.
באוגוסט 2014, כשלושה חודשים לפני הבחירות המיוחדות למילוי מקומו של דניאל אינווי בסנאט, התקיימו הבחירות המקדימות למועמד הדמוקרטי לבחירות המיוחדות הללו ושץ ניצח בהן את יריבו הדמוקרטי קולין הנבוסה ברוב של פחות מאחוז אחד.
בבחירות המיוחדות עצמן, בנובמבר 2014 הוא ניצח את המועמד הרפובליקני ברוב מוחץ, היות שהוואי נחשבת מסורתית למדינה דמוקרטית.