tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אז מילה כמו ceapă ("בצל") במהופך נשמעה בערך ăpașt מה שנראה כאישור של ההשערה.
אולם בתרשים הפוך מסוג זה כל הצלילים מתעוותים, מה שמונע הערכה אובייקטיבית.
ההבדל בין העיצור [ʧ] והרצף [t.ʃ] הוא ש ברצף זרם האוויר נפלט פעמיים, אחרי [t] וגם כן בזמן החוכך [ʃ], בעוד שבעיצור המחוכך האוויר נפלט פעם אחת בלבד, בסוף.
ברומנית ניתן להבליט את ההבדל על ידי צמד היגדים am pregăti cina' ("היינו מכינים את ארוחת הערב") וam pregătit șina, ("הכננו את פס הברזל") השונים ביניהם רק ב-[ʧ]
אותה הבחנה עושים גם בשפה האנגלית, למשל בצמד ההיגדים "white shoes", ו-"why choose", הנהגים /waɪt ʃuːz/ו- /waɪ ʧuːz/ בהתאמה.
אולם מחקרים פונטיים ניסויים מודרניים תומכים בקיום פונמה אחת - גם ברומנית וגם באנגלית.
יש דמיון בהיגוי העיצור בין המילים הרומניות והאנגליות הבאות:
אך העיצור הרומני הוא קדמי חכי טהור, בעוד שבאנגלית הוא קדמי חכי-מכתשי.
בסוף מילה העיצור צ' מסומן ברומנית ci, ונהגה ללא תנועה אחריו (כמו בשמות, Comǎneci ,Popovici, Ștrulovici)
פונוטקטיקה (מיוונית: φωνή (פוֹנֶה) – צליל, τάξις (טאקסיס) – סדר) הוא תת-תחום בפונולוגיה, העוסק בחוקי צירוף הגאים בשפה – בתוך ההברות ובמילים.
בשפה מסוימת, לא כל צירוף פונמות הוא אפשרי.
קיימות מגבלות פונוטקטיות הקובעות אילו פונמות יכולות להימצא בתחילת הברה או מילה, אילו מהן יכולות לסיים הברה או מילה, ואילו פונמות יכולות להימצא בשכנות או צמידות זו עם זו.
תחום אחר של הפונולוגיה הוא הפונמיקה או פונמטיקה, העוסק באופן היווצרות הפונמות.
המגבלות הפונוטקטיות הן אופייניות לכל שפה ושפה.
לדוגמה, ביפנית לא קיימת אפשרות לצרור עיצורים כמו /st/.
באנגלית המודרנית אסורים צרורות הגאים כ-/kn/ או /gn/ בראש מילה (לא מדובר באותיות הללו, כי אם בהגאים).
לעומת זאת, הייתה אפשרות כזאת באנגלית הקדומה ובאנגלית האמצעית, ואפשרות זו קיימת בשפות גרמנית והולנדית.
התחלה של מילה מסוימת בצירוף /zv/ אפשרית ברוסית, אך לא באנגלית.
לימוד שפה מסוימת כולל את לימוד המגבלות הפונוטקטיות שלה.
להברות יש מבנה מקטעי פנימי, שחלקיו הם:
תחילת ההברה (לא חובה) (Onset) – כוללת עיצור אחד או יותר
יחידת חריזה (חובה) (Rhyme) – מורכבת מגרעין וזנב ההברה
גרעין ההברה (Nucleus) – תנועה (כמו במילים האנגליות lamb ו־copper) או לפעמים עיצור הברתי (כמו בהברה השנייה במילים האנגליות lesson, bottle ו־schism).
זנב ההברה (Coda) – עיצור או עיצורים שלאחר הגרעין.
ההתחלה והזנב יכולים להיות ריקים, ואז ההברה היא חד-תנועתית.
במקרים אחרים, הגרעין הוא עיצור הברתי.
המגבלות הפונוטקטיות מתייחסות לחלקים אלה של ההברות.
הברה יכולה להיות פתוחה או סגורה.
הברה פתוחה – מורכבת מתחילה + גרעין או מגרעין בלבד, ללא זנב.
למשל בעברית: המילים "לא", "מי" ו"תא".
הברה סגורה – הברה שיש בה זנב.
למשל, באנגלית: green – CCVC; eggs – VCC; and – VCC; ham – CVC (כאשר C מייצגת עיצור, ו־V מייצגת תנועה).
ההברה (והמילה) האנגלית twelfths /twɛlfθs/ מחולקת לתחילה [tw], גרעין [ɛ] וזנב [lfθs] ולפיכך יכולים לייצג אותה כ־ (כאשר C מייצגת עיצור, ו־V מייצגת תנועה).
על בסיס תיאור זה יכולים לקבוע כללים לפיהם יצוגי פונמות יכולים למלא דפוס זה.
אנגלית, למשל, מאפשרת לכל היותר שלשה עיצורים בתחילת ההברה או המילה, אולם בקרב המילים הילידיות ובמבטאים סטנדרטיים, הפונמות בתחילה תלת-עיצורית מוגבלות על ידי כללים פונוטקטיים מסוימים.
למשל בהיגוי המילה blue התנועה הייתה צריכה להיות זהה לזו מ-cue, בערך [iw].
ברוב הניבים של האנגלית, [iw] הפך [juː].
תאורטית היה צריך להיווצר [bljuː].
אולם הצרור [blj] מנוגד לכללים הפונוטקטיים לתחילות תלת-עיצוריות באנגלית.
לפיכך הצטמצם ההיגוי ל-[bluː] על ידי השמטת ה-[j].
אנגלית מאפשרת צרור פותח של עד שלושה עיצורים, וצרור סוגר של ארבעה – .
בספרדית בתחילת ההברה ייתכן צרור של עד שני עיצורים בלבד.
גם בזנב ההברה ייתכן צרור של עד שני עיצורים.
הצורות ההברתיות בעלי פונוטקטיקה פשוטה מאפיינים מעל 98% מהמילים.
מהסיבה הזאת מילים שמתחילות באות s וכוללות רצף עיצורים (למשל המילה Spain) יכתבו ויהגו בספרדית עם האות E בתחילת המילה (España).
תופעה זו נפוצה בקרב דוברי ספרדית שמדברים אנגלית, ואומרים מילים כמו Eschool או Estreet.
הצורות ההברתיות מסוג שכיחות בעברית.
תחילה הברתית /tl/ אפשרית, בשונה מאנגלית: "טלאי" ו"תלולית".
לעולם אין הצליל הסותם הסדקי [ʔ] המסומן ב"א" בסוף הברה.
צרורות העיצורים [ʃf] ו־[ʃv] בתחילת ההברה קיימים בעברית הישראלית – למשל בהיגוי המילים "שביתה" ו"שפיטה" – משום שהניקוד שווא נע הפך בהשפעת ההגייה האשכנזית לאפס תנועה.
לעומת זאת, צרורות העיצורים /lv/ ו־/nv/ אינם מקובלים בתחילת ההברה.
לכן מבטאים ביניהם [e̞], המפרק את הצרור ([e̞] מסומן על ידי הניקוד שווא נע), כמו ב"לביבה" וב"נביטה".
אין בעברית צרור של עיצורים סותמים שווים בבסיס חיתוכם בתוך הברה אחת.
במילה "יָרַקְתְּ" (גוף שני נקבה), "רַקְתְּ" ניתן להיגוי ללא פירוק צרור העיצורים האחרונים.
אך במילה "יָרַדְתְּ" (גוף שני נקבה), הצרור "רַדְתְּ" אינו תואם את הכלל הפונוטקטי והוא מפורק על ידי e – [jä-rä-det] (אם הייתה ההבחנה בדגושות ורפויות נשמרת בשפה המדוברת, אז מילים מסוג זה היו קלות להיגוי – יָרַדְֿתְּ [jʌɾäðt]).
כללי הפונוטקטיקה מיושמים גם לגבי מילים שאולות משפות זרות: בעברית המדוברת (בדומה לערבית) מתקשים להגות את צרורות העיצורים בסוף שמות כמו Lincoln, Stern, Film, Chelm, בגלל הפרת הכללים הפונוטקטיים שלה, ואז יש מבטאים אותן כ־Lincolen, ʃteren, Filim ו־Helem, בהתאמה.
רצפי צלילים אפשריים ובלתי אפשריים
בכל שפה ישנם כללים הקובעים אילו צלילים יכולים להימצא זה אחרי זה.
העיצור /h/ עומד תמיד לפני תנועה ולא אחריה.
צרורות מרביים של עיצורים בהברה
כללי הצרורות האפשריים של עיצורים שונים משפה לשפה.
האפשרויות מגוונות: מאי אפשרות לשום צרור עיצורים ועד לצרור של מעל שלושה עיצורים.
הכללים מושפעים גם על ידי גורמים כמו מיקום העיצורים במילה או בהברה ואיזה סוג של עיצורים נצמדים זה אחר זה.
הוואית – קיימות רק הברות פתוחות, אין צירופים של עיצורים זה אחר זה.
יפנית – גם כן אין צרורות עיצורים בתוך אותה הברה.
אפשריים רצפי עיצורים זה אחרי זה רק בהברות שונות ורק אם הם זהים, למשל, הוק-קאי-דו.
או אם העיצור הסופי בהברה הוא /n/ כמו ב"הונדה".
/n/ הוא גם העיצור היחיד היכול להופיע בסוף הברה.
סינית – אין צרורות עיצורים באותה ההברה.
בסוף הברה מותרים הצלילים /n/, וגם /ŋ/ ו־|ɻ].
קוריאנית, טורקית ופולה – אין צרור עיצורים באותה הברה.
תאילנדית – מותרים צרורות של שני עיצורים באותה הברה.
צרפתית – צרור העיצורים המרבי המותר באותה הברה כולל שלושה עיצורים.
אמנם צרור של שלושה עיצורים הוא נדיר.
יכול להופיע בהתחלת הברה, ומספר הצירופים המותרים מוגבל.
מותרים, למשל, הצרורות /stR/ (לדוגמה, strident – צורם) ו-/skR/ (לדוגמה, scruter – לבדוק, לחקור, לבחון) אולם אין צרור /pms/ למשל.
קיימות הגבלות גם לגבי צירופים של שני עיצורים בתחילת ההברה.
בסוף ההברה מותרים צרורות מסוימים בני שני עיצורים.
אנגלית – צרורות העיצורים המרביים בתחילת ההברה ובסופה כוללים שלושה עיצורים, אבל הדוגמאות הן נדירות: sprint (מרוץ קצר ומהיר), strength (כוח).
אין אפשרות לצירופי עיצורים כמו /fs/, /spm/ או /ps/.
הצרור /gz/ אפשרי רק בפנים מילה (exhaust – מיצה, סחט, התיש) או בסוף מילה (legs – רגליים, גפיים תחתונות).
הונגרית – גם בהונגרית הצרור המרבי של עיצורים מורכב באופן יוצא דופן משלושה עיצורים, בתנאי שעיצור הראשון יהיה [s], השני יהיה [p], [t] או [k] והשלישי יהיה [r].
בהברות נפרדות יכולים להופיע גם רצפי ארבעה עיצורים, במילים זרות כמו absztrakt.
רצפי תנועות בהברות נפרדות יכולים להגיע גם לשש תנועות: fiaiéiért (עבור...
גרמנית ונורווגית – ניתן למצוא בסוף מילים גם צרורות בני חמישה עיצורים: Herbsts (של הסתיו – יחסת שייכות של Herbst).
הכללים הנוגעים לצרורות עיצורים יכולים להשתנות במהלך ההיסטוריה של שפה.
למשל בהונגרית עתיקה שני עיצורים בתחילת מילה היו לא מקובלים, כפי שרואים בהשאלות העתיקות משפות סלאביות – "דבור" שהפך ל"אודוואר" – חצר; דוגמה מרומנית – plăcintă שהפך ל־palacsinta (בלינצ'ס); דוגמה מלטינית – schola שהפך ל־iskola – בית ספר.
במילים שהושאלו יותר מאוחר, לעומת זאת, נשארו צרור העיצורים ההתחלתי.
בשפות אחדות, כמו הונגרית, הגרעין של ההברה יכול להיות אך ורק תנועה.
בשפות אחרות יכול להיות או תנועה או דיפתונג, אם כי קיימת מחלוקת אם החלק של הדיפתונג הקרוי חצי-תנועה או חצי-עיצור הוא באמת כך או שהוא עיצור ממש.
שפות כאלה הן רומנית, ספרדית (bueno – טוב) או צרפתית (traduire – לתרגם).
ישנן שפות שבהן עיצורים מסוימים (במיוחד /r/, /l/, /n/ ו־/m/) יכולים להיות גרעין של הברה.
בצ'כית, לדוגמה, Brno, ובשפות שבדיאסיסטם הסלאבי הדרומי-מרכזי: vrt – גן, bicikl – אופניים, או באנגלית - העיצורים ההברתיים: bottle (בקבוק); button (כפתור).
פונדקאות לגברים הומוסקסואלים ישראלים החלה להתפתח החל משנת 2008, עקב הירידה בעמלות שגובות הסוכנויות.
מאז, גדל מספר האבות החד מיניים שהביאו תינוקות לעולם באמצעות תהליכי פונדקאות הנערכים מחוץ לישראל, בעיקר בארצות הברית ובקנדה.
בעבר יכלו גברים מישראל להיעזר בפונדקאות גם בהודו, נפאל ותאילנד.
לאחר הלידה מקבלים התינוקות אזרחות ישראלית ומגיעים למשפחתם בישראל, שבה שני אבות או אב יחידני.
בעבר יכלו זוגות גברים בישראל לאמץ תינוקות ממדינות זרות, אך רבות מהן חסמו אפשרות זו.
החלופה של תהליכי פונדקאות מאז שנת 2008 צמצמה בצורה משמעותית גם את הפניה של זוגות ויחידים הומואים להורות משותפת, בה יש מעורבות של אם ישראלית גם בגידול הילד.
ב-11 ביולי 2021, פסק בג"ץ כי תיקון חוק הפונדקאות שנחקק ב-2018, שמפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחידניים המעוניינים בהליך פונדקאות, יתוקן תוך חצי שנה כך שתבוטל הפליה זו.
עד לתיקון החוק, זוגות רבים מאותו מין, במיוחד של גברים, נאלצו לעבור הליכי פונדקאות מחוץ לישראל.
בדצמבר 2013 הודיעה שרת הבריאות יעל גרמן על כוונתה להוביל לשינוי החוק כך שכל אדם, אישה או גבר, זוג או בודד, יוכל להיכנס לתהליך פונדקאות, באופן שיאפשר גם לזוגות הומוסקסואלים לעבור הליך פונדקאות בישראל.
היא הגישה הצעת חוק בשם "חוק השוויון בפונדקאות" וזו אושרה בוועדת השרים לחקיקה במרץ 2014. לפי הצעה זו תהליך הפונדקאות אינו תלוי במצב משפחתי אלא רק באמות המידה הרגילות של גיל ובעיה רפואית המצדיקים פונדקאות.
בדצמבר 2018 הודיעה המדינה לבג"ץ כי לא תאפשר לזוגות הומוסקסואלים להביא ילדים באמצעות הליך פונדקאות בישראל.
בפברואר 2020 פסק בג"ץ כי חוק הפונדקאות פוגע בזכויות לשוויון ולהורות ואינו חוקתי ויש לאפשר לזוגות חד-מיניים ולגברים יחידים להביא ילדים בהליך פונדקאות, ואם לא יתוקן החוק תוך שנה, ייתן בג"ץ סעד אופרטיבי לפגיעה.
ב-11 ביולי 2021, בג"ץ פסק כי תיקון חוק הפונדקאות שנחקק ב-2018, שמפלה זוגות חד-מיניים וגברים יחידניים המעוניינים בהליך פונדקאות, יתוקן בהוראת בג"ץ, וייכנס לתוקפו תוך חצי שנה.
ביולי 2021 פסק בג"ץ על שינוי ב"חוק הסכמים לנשיאת עוברים" 1996. ב-11 בינואר 2022,- יום החלת השינוי, ניתנו הנחיות ליישום על-ידי מנכ"ל משרד הבריאות פרופ' נחמן אש.
בשינוי "חוק ההסכמים" הורחבה אוכלוסיית הזכאים להסדר פונדקאות ("הורה מיועד") והיא כוללת גם בני זוג מאותו המין או הורים מיועדים יחידאים.
"הורה מיועד" הזכאי לפונדקאות יהיה יחיד/יחידה או בני זוג כאשר לפחות לאחד מהם קשר גנטי לילוד, במתן תאי רבייה (זרע או ביצית).
לביצוע תהליך הפונדקאות נדרש הסכם בכתב בין ההורה המיועד והאם הפונדקאית.
ההסכם טעון אישור של ועדת האישורים.
בעקבות השינוי בחוק נולדו לראשונה לאם פונדקאית בישראל: תינוקת לשני אבות ותינוק לאב יחידני.
תנאים להתאמת הורים מיועדים ואם נושאת (פונדקאית)
לפחות בן 18 ביום חתימת הסכם הפונדקאות וטרם מלאו לו 54 שנים.
הורה יחיד – אין לו יותר משני ילדים גנטיים.
בני זוג - אין יותר משני ילדים משותפים.
ללא הרשעות היכולות לפגוע בטובת הילד שיוולד.
לבני זוג זכרים – יינתן זרע רק מאחד מהם ללא אפשרות ערבוב משניהם.
שימוש בביצית שנשאבה מאישה עד גיל 43.
האם הפונדקאית תהיה בת דתו של ההורה המיועד.
גיל האם הפונדקאית ביום חתימת ההסכם 22 ועד 39 שנים.
(למעט מקרים שתאשר הוועדה ותשתף את בן-זוגה).
הרתה וילדה בעבר והילד לא יצא ממשמורתה.
שימשה כפונדקאית לילד אחד בלבד.
מצב בריאותי תקין וילדה בעבר תינוקות בריאים וללא סיבוכים.
חלפה שנה מאז הלידה הווגינלית או חלפה שנה וחצי מאז לידה בניתוח קיסרי.
לא יעשו יותר משישה ניסיונות השתלת ביצית בגופה.
איננה קרובת משפחה של אחד ההורים המיועדים.
ההורה המיועד וכן האם הפונדקאית ידרשו לקבלת חוות דעת רופא מומחה והערכה פסיכולוגית על התאמתם לתהליך.
תהליך הפונדקאות המתקיים שלא בישראל
קושי משמעותי הניכר בחוק הפונדקאות לזוגות חד-מיניים בישראל, הוא חוסר ההפרדה בין דת למדינה, אשר מעורר התנגדות בקרב החוגים הדתיים.
האילוץ לפנות למדינה זרה לצורך תהליך פונדקאות מחייב זוגות גברים להתמודד עם השלכות מורכבות ומכבידות שאינן חלות על זוגות הטרוסקסואלים המקיימים את התהליך בישראל.
מנגנוני החוק בישראל מטרתם למנוע חשש של ממזרות בתהליך פונדקאות, חשש שלא קיים בתהליכי פונדקאות מחוץ לישראל, בהם האישה הפונדקאית אינה יהודייה.
כמו כן נמנע מבני הזוג להבטיח את דתו של התינוק.
חוויית ההריון, שבכל מקרה מלאה בחששות ופחדים, נערכת ממרחק רב ללא אפשרות ללוות את התהליך וללא אפשרות לבצע בדיקות ומעקב בסטנדרטים ישראלים.
הדרישה לבצע בדיקה גנטית לקביעת האבהות מחייבת את ההורים לדעת מי האב הביולוגי גם אם אין הם מעוניינים לדעת זאת.
התינוק בלידתו, ברוב המקרים נטול זכויות רפואיות וסוציאליות עד תום הסדרת אזרחותו.
גם במקרים בהם המדינה בה נולד הילד מכירה בשני ההורים המיועדים כהוריו החוקיים של הילד, משרד הפנים לא הכיר במסמכים החוקיים של אותה מדינה בניגוד למסמכים זהים שהונפקו לזוג הטרוסקסואלי.
מצב זה השתנה לאחר עתירה שהגישו לבג"ץ בני הזוג טבק-אבירם ובה דרשו לרשום את שני האבות ברשם האוכלוסין על בסיס תעודת לידה מפנסילבניה, ארצות הברית, בה היו רשומים שניהם.
בעקבות קבלת העתירה מתאפשר רישום שני האבות, אולם הליך רישום זה אינו מחליף את הצורך בהוצאת צו הורות פסיקתי.
הסכמי הפונדקאות האלו, ובפרט כאלו הנחתמים במדינות בהם פערים כלכליים גדולים כמו הודו, לטענת פנקס-ארד בערעורם לבג"ץ, עלולים ליצור מצב של פגיעה בזכויות הנשים הפונדקאיות, ללא ידיעתם של ההורים המיועדים.
התינוק הילוד, אינו נחשב כיהודי ואם הוריו מעוניינים לרשום אותו ככזה בתעודת הזהות, עליהם לפנות להליך גיור קטינים.
בארץ מסלול הגיור היחידי הפתוח לזוגות חד-מיניים הוא רפורמי, ואילו גיור אורתודוקסי אפשרי בחו"ל, אולם לא יוכר על ידי הרבנות בארץ.
השימוש של זוגות חד מיניים בשירותי פונדקאות כדי להביא ילדים לעולם מתרחש בכל העולם, אך יש הטוענים כי בישראל היקפה גדול במיוחד.
אמנם מדובר בשיעור נמוך ביחס לאוכלוסייה כולה, אך יחסית לקהילות דומות מחוץ לישראל התופעה, כך נטען, היא יוצאת דופן.
בקהילות שונות בעולם השינוי בדעת הקהל והתפישה הכוללת בנוגע לקהילת הלהט"ב מתבטאת לא פעם בהתרסה כנגד המוסכמות ובתוכן הציפייה להביא ילדים לעולם ולכן להט"בים רבים בעולם רואים הקמת משפחה ככניעה לנורמות החברתיות.
הסבר אפשרי לייחוד הקהילה בישראל הוא חשיבות גידול ילדים בחברה הישראלית, בין אם מתוך ערכי המשפחה, המסורת, או כביטוי משמעותי למימוש עצמי.
העובדה כי ישראל היא המדינה בעלת שיעור הפריון הגדול ביותר בעולם המערבי מחזקת הסבר זה.
בתהליך הפונדקאות, הסיכוי ללידה של יותר מתינוק אחד גדול יותר ועל פי סוכנויות אמריקאיות מסוימות הריונות של יותר מעובר אחד נפוצים יותר בקרב ישראלים.
שלבים שונים בתהליך הפונדקאות זמינים לאזרח הישראלי במקומות שונים ברחבי העולם, כאשר לכל מדינה ומדינה יש יתרונות וחסרונות שונים המתבטאים באוכלוסייה, ברמה הרפואית ובעלויות.
מורכבות זו מביאה גם ליצירת תהליכי פונדקאות חובקי עולם.
הבדלים נוספים בין המדינות נוגעים גם לאזרחות שיכול לקבל הילד בארצות הברית ובקנדה, והזכות לביטוח לאומי לתינוק שנולד, שקיימת בקנדה.
התהליך כולל הפקדת הזרע המיועד להפריה.
שלב זה מתבצע לעיתים במדינה בה מתבצעת ההפריה ולעיתים נשלח הזרע קפוא במכלים מתאימים.
לשלב זה קודמות לרוב בדיקות גנטיות לשני ההורים המיועדים (בניגוד להורים סטרייטים אין משמעות להצלבת התוצאות בין ההורים) וכן בדיקות זרע.
הביצית נתרמת או נמכרת, בהתאם לחוקי מדינת האישה, כשלרוב מדובר בתושבת ארצות הברית, קנדה, דרום אפריקה או מהודו.
מאחר שנותנת הביצית קובעת את המטען הגנטי של הביצית, לבחירת זהותה משמעות לגבי המראה של התינוק, בריאותו ותכונות נוספות, דבר שמעניק לבחירה משקל רב בתהליך.
נותנת הביצית עוברת טיפולים מתאימים של הזרקת הורמונים על מנת להגדיל את מספר הביציות שאותן תוכל לתת.
תהליך זה דורש מעקב רפואי ולאחריו הליך כירורגי של שאיבת הביציות.
ההליך רפואי יכול להתבצע במדינת המוצא של הנותנת ולאחריו הפריית הביציות והטסת העוברים הקפואים אל הפונדקאית, אך הוא יכול להתבצע גם במדינת המוצא של הפונדקאית ואז מתבצע ההליך שם.
לדוגמה, בהודו נאסר לייבא ביציות, עוברים או תאי זרע אל המדינה ולכן נותנת הביצית וההורים המיועדים מגיעים בעצמם להודו והתהליך הרפואי כולו מתבצע שם.
לאחר הפריית הביציות בזרע ההורים המיועדים, מתבצעת החדרת הביציות המופרות אל רחם הפונדקאית.
במקרה של זוג גברים, לעיתים מפרים חלק מהביציות בזרע של אחד וחלק אחר בזרע של השני.
במקרים בהם הדבר מתאפשר על פי חוק, יפרו את הביצית בנוזל זרע מעורבב של שני האבות המיועדים.
ההימנעות משימוש בביצית של הפונדקאית עצמה נועדה להקל עליה בתהליך מסירת התינוק, אך גם מאפשרת להוזיל את התהליך כולו.
עלות התהליך כולו מוערכת במאות אלפי שקלים.
עלויות התהליך שונות ממדינה למדינה, אך האפשרות לחלק את התהליך למדינות שונות, למשל שימוש בביצית מתורמת אמריקאית ובפונדקאית הודית, מאפשר הפחתה משמעותית בעלות.
עלות של תהליך שמתבצע כולו בהודו (כאשר גם תורמת הביצית וגם הפונדקאית הן הודיות) יכול להגיע לכל הפחות לעשרים אלף דולר ארצות הברית.
בארצות הברית לעומת זאת העלות יכולה להגיע אף ל-200 אלף דולר.
הפונדקאית מקבלת תשלום וכן כיסוי הוצאות שונות המתעוררות בעקבות התהליך, החל בהוצאות משפטיות וכלה בסיוע בגידול ילדיה.
עלות הביציות יכולה להגיע עד ל-15 אלף דולר.
ההתקשרות עם התורמת והפונדקאית נעשית באמצעות חוזים לעיתים על ידי סוכנויות תיווך.
החוזים מגדירים גם את ההתקשרות הכספית ואפשרויות פעולה במקרים של בעיות במהלך ההריון או הלידה וכדומה.
תהליך ההריון מלווה בבדיקות רפואיות השונות ממדינה למדינה.
בגלל הנורמות השונות, לא פעם יש דרישה לבצע בדיקות נוספות על פי הנהוג בבתי החולים שבהם מתבצע תהליך החזרת העוברים והמעקב אחר ההריון.
לרוב מיודעים ההורים המיועדים בכל התהליך.
במקרים בהם מתגלות נסיבות מיוחדות של ההריון (כמו מומים, הפלות או מצוקה של האם או העובר) נסמכת זכות קבלת ההחלטות על החוזה המשפטי בין הצדדים, לכן עריכת החוזה יכולה לכלול ירידה לפרטים לא נעימים שזוג סטרייטים לא נדרש להתמודד איתם כלל אלא אם אותרה בעיה כלשהי.
רמת ההיכרות של הפונדקאית וההורים המיועדים משתנה ממדינה למדינה ואף מפונדקאית לפונדקאית בהתאם לרצון האישי של שני הצדדים.
לעיתים אין כלל היכרות ביניהם ולעיתים יש קשרים מתמשכים המלווים בביקורים וקשר רציף באמצעות האינטרנט.
בשל העיתוי הספונטני של הלידה, היא מתרחשת לעיתים ללא נוכחות ההורים.
במקרים אחרים יכולים ההורים לנכוח בבית החולים או בלידה עצמה על פי החלטת המעורבים בדבר ולרוב מיד לאחר הלידה מועברים התינוקות לידי ההורים.
במקרים בהם הלידה מוקדמת התינוק נולד פג ונדרש לטיפול רפואי.
כיוון שאין אפשרות לבטח את התינוק לפני לידתו, העלויות האפשריות במקרה זה עלולות להיות גבוהות מאוד.
בקנדה לדוגמה, בשל חוקי המקום יש זכאות לביטוח לאומי לתינוק שנולד שם ולכן יש סיוע מהמדינה.
ביטוח שכזה לא קיים במדינות אחרות כמו הודו או ארצות הברית.
תהליך הבאת התינוק לבית הוריו כולל את הטסתו, הנפקת אזרחות והסדרת המעמד החוקי של ההורים כלפי התינוק.
ההסדרים הבירוקרטיים מאלצים את זוג ההורים ואת ילדם שזה עתה נולד לשהות כחודש במדינה שבה נערכה הלידה, עד שמדינת ישראל תאשר את זכאות הפעוט לאזרחות וכניסתו לישראל.
במדינות שבהן התינוק שנולד מקבל את אזרחות המדינה שבה נולד, ניתן להוציא לו דרכון ולהסדיר את קבלת האזרחות בישראל.
עם זאת, תהליך זה מונע מהתינוק ביטוח לאומי עד קבלת האזרחות.
על פי נוהל של משרד הפנים, מדינת ישראל אינה מכירה באופן אוטומטי ברישום ההורות במדינה שבה התבצעה הפונדקאות, אלא דורשת מההורים המסתייעים בפונדקאית להגיש תביעה להצהרה על הורות בבית המשפט לענייני משפחה, במסגרתה מתבצעת בדיקת רקמות לצורך הוכחת התאמה גנטית בין ההורה הנטען ליילוד.
הילד מוכר רק להורה הביולוגי, ואילו בן זוגו היה יכול לעבור תהליך אימוץ.
בחודש מאי 2013 הודיע היועץ המשפטי לממשלה בעקבות עתירת זוגות חד מיניים לבג"ץ, כי בן זוג של הורה ביולוגי יוכל להסתפק בצו בית משפט ולא ייאלץ לעבור הליך אימוץ ממושך.
בחודש ינואר 2014 הורה בית המשפט העליון למשרד הפנים לרשום את ההורה הביולוגי ואת בן זוגו כהוריה של ילדה שנולדה בפונדקאות מחוץ לישראל, ללא צורך באימוץ או בצו הורות פסיקתי, על פי פסק דין הצהרתי מחוץ לישראל.
בפברואר 2020, בעקבות בקשת רשות ערעור של המדינה על החלטות קודמות של בית משפט לענייני משפחה ובית משפט מחוזי, לפיהן צו ההורות יחול רטרואקטיבית משעת הלידה, פסק בית המשפט העליון בהרכב של שלושה שופטים כי צו הורות פסיקתי חל רק מהרגע שניתן.
על פי ההלכה המקובלת על מרבית הפוסקים, יהדותו של תינוק נקבעת על פי זהות היולדת, כלומר זהות האם הפונדקאית מלבד הצורך בביצית מאם יהודייה.
מכיוון שבחלק מהמקרים בהם הפונדקאות מתבצעת מחוץ לישראל האם הפונדקאית אינה יהודייה, כך התינוק הנולד אינו יהודי על פי ההלכה.
נושא זה כואב במיוחד להומואים המעוניינים בילד יהודי על פי ההלכה, ולכן בשנת 2011 הם ביקשו מ-"הוועדה הציבורית לבחינת הסדרה חקיקתית של נושא הפריון וההולדה בישראל" שתתיר להם פונדקאות.
אפשרות אחרת היא באמצעות גיורו.
גיור זה, בגרסתו האורתודוקסית, מותנה בכך שהילד יחונך לאורח חיים יהודי הכולל שמירת תורה ומצוות.
זוגות גברים יתקשו לשכנע את בית הדין שביכולתם ובכוונתם להעניק חינוך כזה לילד ולכן לא יוכלו לגיירו בגיור אורתודוקסי.
עם זאת, בהינתן תנאים מסוימים ניתן לגיירו בגיור אחר, שיוכר על ידי משרד הפנים לעניין מרשם האוכלוסין, אך לא על ידי הרבנות הראשית לישראל.
בשנת 2009, קבע המוסד לביטוח לאומי נוהל על פיו ניתנים חופשת לידה ומענק לידה לזוגות שערכו פונדקאות מחוץ לישראל.
בשנת 2010, בעקבות עתירה לבג"ץ בדרישה לאשר פונדקאות לזוגות גברים, הקים משרד הבריאות ועדה חדשה לבחינת הנושא והעותרים משכו את עתירתם.
בתחילה היה נהוג כדבר שבשגרה לאשר אוטומטית בקשות לבדיקת רקמות לצורך הוכחות אבהות.
אולם בשנת 2010 הורה בית המשפט המחוזי ברוב דעות שיש להעמיד לילוד אפוטרופוס שייצג אותו בהליכים המשפטיים לאישור בדיקת הרקמות, כדי לוודא שזכויותיו לא תפגענה מהבדיקה.
בסוף אותה שנה, עת הגיע לקיצה התקופה בה הנחה בג"ץ על פי עתירת פנקס-ארד את משרד הבריאות להמציא מענה לסוגיית הפונדקאות הגאה בישראל, החל מאבק מתוקשר של הזוג משה לניאדו וגל פלג במטרה לעורר את המודעות לנושא.
הזוג הפיק באופן עצמאי סרטון מחאה שהוצג ביוטיוב וכן החלו לגייס חתימות בעצומה הקוראת לשינוי חוק הפונדקאות.
פונט דה פייר הוא גשר בעיר בורדו שבצרפת, החוצה את נהר הגארון.
הגשר תוכנן בתקופת הקיסרות הראשונה, בהוראתו של נפוליאון בונפרטה, אך הקמתו החלה רק בתקופת הרסטורציה, בשנת 1819. הבנייה לוותה בקשיים, בשל הזרימה העזה בנהר, והבנאים נעזרו בפעמון צלילה כדי לבצע עבודות לייצוב העמודים בקרקעית הנהר.
ב-1822 נחנך הגשר, ועד הקמתו של גשר סן-ז'אן ב-1965, היה הגשר היחיד בעיר שחצה את הנהר.
מאז 2003 עובר על הגשר קו A של הרכבת הקלה של בורדו.
הגשר כולל 17 קשתות, כמספר האותיות בשמו של נפוליאון (Napoléon Bonaparte).
פונוקול (לשעבר ליטרטון-חיפה) היא חברת תקליטים ישראלית.
עם האמנים שתקליטיהם יצאו בלייבל "PHONODOR" נמנים אריק איינשטיין, אושיק לוי, שלישיית לא אכפת להם, דני ליטני ושלמה גרוניך.
בשנת 1982 שינתה את שמה ל"פונוקול".
עם האמנים שהוציאו תקליט ב"פונוקול" נמנים אדם, דיקלה, ירדנה ארזי, עפרה חזה, חלב ודבש, אילנית, מתי כספי, גלי עטרי, יפה ירקוני, מיקי גבריאלוב, עוזי חיטמן, דידי ארז, אתניX, משינה, שפיות זמנית ואלישע בנאי, ובז'אנר הטראנס את אסטרל פרוג'קשן ואת California Sunshine בארץ.
בנוסף מייצגת פונוקול את חברת התקליטים הבינלאומית "Spinnin Records" שעובדת עם אמנים בינלאומיים בז'אנר הדאנס והטראנס: טייסטו, ארמין ואן ביורן, פול אוקנפולד.
בשנת 2012 נרכשה "פונוקול" על ידי חברת "יוניסל" ושמה שונה ל"פונוקול החדשה 2012 בע"מ".
בשנת 2020 נרכשה פונוקול על ידי קבוצת MUSIC 972 ושמה שונה ל "פונוקול מוזיקה בע"מ".
פונט קסה (Pont Cassé) היא בירת מחוז סנט פול שבדומיניקה.
העיירה שוכנת כמעט במרכזו של האי, מצפון-מזרח לבירה, רוזו ובקרבת הפארק הלאומי מורן טרואה פיטון, ההר השולט על חלקה הדרומי של דומיניקה.
פּוּנֹן (גם: פִּינֹן) הייתה עיר מקראית באֱדוֹם, הנזכרת כאחת הערים שבהן שלטו "אַלּוּפֵי עֵשָׂו", ובתיאור מסע בני ישראל במדבר, בין צלמונה לאובות.
מזוהה כיום עם ח'רבת פינאן שבהרי אדום.
העיר מזוהה כיום עם ח'רבת פינאן או חירבת פיון, סמוך לכפר פינאן.
האתר נמצא בממלכת ירדן בשיפולי הרי אדום, כ-35 ק"מ דרומית לים המלח וכ-14 ק"מ מזרחית לעין יהב.
בשנת 1934 ביקרה במקום משלחת בראשות פרופ' נלסון גליק שחקרה את המקום.
באתר ח'רבת פינאן נמצאה כמות גדולה של סיגי נחושת, וכן כורי היתוך וחרסים החל מתקופת הברונזה הקדומה ועד התקופה הביזנטית והערבית.
מן הממצא הקראמי הוסק כי הפעילות הנמרצת ביותר במכרות התנהלה במאה ה־10 לפנה"ס, עת השליטה במקום ע"פ התנ"ך התחלפה לסירוגין בין יהודה לבין האדומים.
החוקרים העריכו שבמקום נחצבו 10,000 טונות של נחושת.
בחפירה שנערכה בחירבת פידאן שבאזור המכרות נמצאו קמע וחרפושית עליה חרות הכרטוש של המלך שושנק, המוכר כפרעה שישק מהתנ"ך.
ידוע כי חלק ממסע שישק חל גם בנגב וייתכן שהגיע אף לפונון.
בתחילת המאה ה-4 לספירה, העיד אוסביוס באונומסטיקון כי העיר הייתה נושבת בימיו, וכי עוד פעלו בה מכרות הנחושת הידועים שלה, כן מזכיר אוסביוס שפונון נמצאת בין פטרה לבין צוער, וכך העיד מאוחר יותר גם הירונימוס.
הרמב"ן, בפירושו לספר במדבר, כתב: כמו כן, תרגום יונתן ל תרגם כך: (בתרגום לעברית: ויסעו מצלמונה ויחנו בפונון, מקום שגירה ה' בהם נחשי קלון ועלתה צעקתם עד השמים).
בהתאם, היו שכתבו שמעשה נחש הנחושת נעשה באזור פונון - באופן התואם לזיהוי הארכאולוגי כיום בדבר מכרות הנחושת במקום.
פונדקו של ירמיהו היא נובלה דיסטופית מאת הסופר והפסל הישראלי בנימין תמוז.
הנובלה כתובה בהומור מקאברי וציני האופייני לתמוז, למשל:
או, במשפט הבא, המתייחס לירי באוויר ולערביי ישראל, המכונים בנובלה גם "ערטילאים":
עלילת הנובלה מתרחשת במחצית הראשונה של המאה ה-21. ממדינת ישראל נותרו רק שלושה מעוזים מבוצרים: תל אביב, ירושלים, ונהריה, ויתר הארץ הפכה לשטח הפקר.
השלטון, המונהג על ידי סנהדרין, הוא קיצוני ואכזרי, ועונשי מוות, כולל בסקילה, מקובלים גם עבור פשעים פחותים.
החילונים המועטים שעוד נותרו מקיימים את אורחות חייהם בסתר ופונדקו האפונימי של ירמיהו הוא אחד ממקומות המסתור שלהם.
בזמן התרחשות העלילה בית המקדש השלישי נמצא בבנייה.
"הפרדס, משלי בקבוקים, פונדקו של ירמיהו", קובץ נובלות, ידיעות ספרים, 2008
פונטאל הוא שמה של רצועת חוף בריו דה ז'ניירו הכוללת חצי אי סלעי המכונה "סלע פונטאל" המחובר ברצועה צרה לחוף וגדלה עליו צמחיית חופים נמוכה.
החוף נמצא בשכונת ריקריו הנמצאת ממערב לשכונת בארה דה טיז'וקה בדרום מערב העיר ריו דה ז'ניירו.
אזור החוף נחשב לאזור תיירותי ולאתר גלישה מקומי וכולל בתי מלון ודירות נופש, והשכונה שבה הוא שוכן נחשבת לשכונת יוקרה פרברית הכוללת מבני מגורים נמוכים רבים ומוקפת פארקים ושטחים ירוקים.
אזור החוף והשכונה שסביבו ארחו באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) את תחרויות ההליכה התחרותית וחלק ממסלולי מרוץ אופני הכביש.
לצורך כך הוקמו על החוף יציעים זמניים ל-5,000 צופים.
ברוב הדיאלקטים האינואיטים יש 15 עיצורים ושלוש תנועות (עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות).
אף על פי שב-אִינוּפִּיַאטוּן ו-קַווִיאַרַק ישנם עיצורים כפופים שנעלמו בכל הדיאלקטים הקנדיים והגרינלנדיים.
כמעט לכל הדיאלקטים של אינוקטיטוט יש רק שלוש תנועות בסיסיות עם הבחנה פונמית בין תנועות קצרות וארוכות.
ב-אִינוּיִינְגַיוּט (האלפבית הסטנדרטי של נונאווט) תנועות ארוכות נכתבות כתנועה כפולה.
במערב אלסקה, קוויארק ובמידה מסוימת גם ניב מַלִימִיאוּטוּן של אינופיאטון שימרו תנועה נוספת שהייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית והיא עדיין קיימת בשפת יופיק, אבל היא הפכה ל-/i/ או בחלק מהמקרים ל-/a/, בכל הדיאלקטים האחרים.
לכן, המילה באינוקטיטוט למים - imiq - היא emeq (/əməq/) ב-קאוויאראק.
דיפתונגים רבים בים של אלסקה חווים תהליך מונופתונגיזציה, שמוביל למערכת תנועות חדשה, המורכבת מיותר משלוש תנועות.
תופעה זו בולטת במיוחד באזור קוֹבּוּק, שבו הדיפתונגים /ua/ ו-/au/ מבוטאים שניהם [ɔ].
בניגוד למספר הרב יותר של הבדלי תנועות בניבים אלסקניים, בדיאלקטים של צפון מערב גרינלנד (במיוחד אופרנאוויק), הפונמה /u/ הוחלפה ב-/i/ בהקשרים רבים.
בכל מקרה, שלוש התנועות שתוארו לעיל השתמרו בכל הניבים של אינוקטיטוט
לתנועות של גרינלנדית מערבית יש מגוון רחב מאוד של אלופונים:
האלופון האחרון מופיע לפני ובעיקר בין ענבליים.
בדיאלקטים הנונאווטיים של אינוקטיטוט יש חמישה עשר עיצורים שונים, אם כי בכמה דיאלקטים יש יותר עיצורים.
הטעם העיקרי אמור ליפול על ההברה האחרונה של כל מילה.
באינוקטיטוט, אינטונציה חשובה בהבחנה בין כמה מילים - בעיקר מילות שאלה - אך היא אינה מסומנת בדרך כלל בכתב.
באינוקטיטוט יש כמה זוגות מינימליים שבהם רק גובה הצליל מבחין בין שתי מילים שונות.
מקרה אחד נפוץ, עם זאת, הוא suva.
טון גבוה על ההברה הראשונה ואחריו טון נמוך על ההברה השנייה פירושו "מה אמרת?" טון אמצעי על ההברה הראשונה ואחריו טון עולה על השנייה אומר "מה הוא עשה?"
באינוקטיטוט, הברה לא יכולה להכיל יותר מעיצור אחד בתחילת ההברה או בזנב ההברה.
לכן צרורות עיצורים כמו /st/ או /pl/ שעשויים להיווצר מחיבור מורפמות, נמחקים.
יש גם כמה הגבלות על העיצורים הסופיים, רק סותמים אטומים (/p t k q/) יכולים להופיע בסוף מילה.
פונמות רבות בדיאלקט של קאוויאראק עברו תהליך של ריכוך עיצורים, אם כי בשינויים מסוימים בין כפרים שונים.
כתוצאה מכך, עיצורים סותמים רבים הפכו לעיצורים חוככים, ועיצורים חוככים רבים הפכו לחצאי תנועות או נעלמו לחלוטין.
לדוגמה, המילה בשר - niqi ברוב הניבים - הופכת ל-nigi בקוויארק - הסותם /q/ הפך לחוכך /ɣ/.
העיצור ההיסטורי הרביעי של אינוקטיטוט - השווא /ə/ - משפיע על ההגייה של עיצורים מכתשיים שבאים אחריו
איפה שתנועת /i/ הייתה קיימת בפרוטו-אינואיטית העיצור הבא אחריו מחונכך באינופיאטון מודרנית.
כך למשל /t/ הופך ל-/tʃ/ מאוית ch כעיצור בודד ו-tch כעיצור מוכפל לאחר /i/
פונולוגיית השפה היפנית מכילה, על פי מרבית הניבים היפניים , כ-15 פונמות עיצוריות, מערכת תנועות הכוללת חמש תנועות: , והתפלגות פונוטקטית פשוטה יחסית של פונמות, המאפשרת מספר צירופים עיצוריים .
יפנית מודרנית היא שפה מוטעמת-אינטונטיבית , כאשר הוספת אינטונציה (או אי הוספתה) במיקום שונה במילה מסוימת - עשוי לשנות את משמעותה.
במילים אחרות, גובה צליל (אינטונציה) שונה משאר גבהי הצלילים במילה מסוימת - עשוי לשנות את מיקומו במילה מסוימת.
שינוי מיקום גובה צליל זה זהה לשינוי ההטעמה (מיקום הטעם) בשפות אחרות, דוגמת עברית.
המילה: "Haꜜsiɡa", אשר תעתיקה העברי הוא: "הַֿאꜜסִיגָה" (הטעם בהברה הראשונה - "מלעיל דמלעיל") - פירושה "מקלות אכילה" ביפנית.
המילה: "Hasiꜜɡa", אשר תעתיקה העברי הוא: "הַאסִֿיꜜגָה" (הטעם במלעיל) - פירושה "גשר".
המילה: "Hasiɡa", אשר תעתיקה העברי הוא: "הַאסִיגָה", ואשר היא בעלת גובה צליל אחיד בכל חלקיה - פירושה "קצה" ביפנית.
ההסברים בערך זה, אלא אם כן מצוין אחרת - מתארים את מגוון התופעות הפונולוגיות היפניות, בהתבסס על הניב הדבור בטוקיו , בירת יפן.
דו-שפתי מכתשי מכתשי-חכי חכי וילוני ענבלי סדקי אפי m n (ɲ̟)(ɲ) (ŋ) (ɴ) סותם pb td kɡ מחוכך (t͡s)(d͡z) (t͡ɕ) (d͡ʑ) חוכך (ɸ) sz (ɕ)(ʑ) (ç) h שוטף r חצי תנועה j ɰᵝ או w מֿוֹרוֹת מיוחדות /N//Q/
פונטבדרה (בספרדית: Pontevedra) היא עיר בגליסיה, בצפון־מערב חצי האי האיברי.
העיר היא בירת מחוז פוטברדרה.
העיר ידועה בעיקר בזכות התכנון העירוני שלה אשר הביא לסגירת מרכז העיר לתנועת כלי רכב ובזכות המרכז ההיסטורי של העיר.
העיר מוקפת בגבעות, ושוכנת בקצה שפך הנהר לרז (Lérez) אל הים, בלב אזור ריאס ביישס.
העיר מהווה מרכז כלכלי ויעד תיירותי אזורי.
בעיר חיו 83,260 תושבים בשנת 2020, באזור העירוני סביב שפך הנהר יותר מ־200,000 תושבים, הכוללים את הרשויות העירוניות פויו, מרין, סנקסנקסו, בואו, בילאבואה, קוטובאדה, פונטה קלדלאס, בארו וסוטומיאור.
פונטבדרה היא העיר השנייה בחשיבותה בגליסיה, אחרי סנטיאגו דה קומפוסטלה, בזכות המורשת ההיסטורית העשירה שלה.
היא נודעה כעיר של אמנות והיסטוריה, ומכונה "העיר הטובה" או "העיר של לרז", על שם הנהר על גדותיו היא שוכנת.
העיר שוכנת על הנתיב הפורטוגזי של קמינו דה סנטיאגו ובה הכנסייה העגולה של הבתולה הצליינית אשר רצפתה בצורת צדפה וצדפות אף מפוסלות על קשתות גשר בורגו מתקופת ימי הביניים.
בעיר שוכנים מספר משרדים של הרשות השופטת והמבצעת, בהם בניין מועצת המחוז של מחוז פונטוודרה, ארמון הצדק ובית המשפט המחוזי, תחנת המשטרה המחוזית ומשרדי המינהל המחוזיים.
מקור שמה של העיר הוא ככל הנראה מצירוף המילים הלטיניות של "פונס, פונטיס" (גשר) "וטר", (ותיק או ישן), ומכאן בלטינית וולגרית "פונטה ורטה", שהפכה במאה ה -13 בשפה הגליסית פונטבדרה, "הגשר הישן", המתייחס לגשר רומי הישן על פני נהר לרז, סמוך לגשר בורגו מהמאה ה -12 העומד עדיין על תילו.
במהלך המאה ה -12 פונטבדרה הפכה למרכז מסחרי חשוב; היא הגיעה לשיא שגשוגה במאה ה-15, אז הייתה המרכז העירוני העיקרי בגליסיה.
למעשה, בפונטוודרה בנויה "עיר עתיקה" השנייה בגודלה בגליסיה, רק אחרי סנטיאגו דה קומפוסטלה.
פונטבדרה שוכנת על הענץ הדרומי שלה או ה"פורטוגזי " של דרך סנטיאגו והיוותה יעד לתיירים ועולי רגל.
במאה ה-16 העיר עדיין הייתה מרכז למסחר, עם עלייה הדרגתית בחשיבות ענף הדייג.
באותה תקופה, פונטבדרה הייתה הנמל הגדול ביותר בגליסיה.
אחת מספינותיו של כריסטופר קולומבוס, הקראק סנטה מריה, ששמה המקורי לה גלגה ("הגליסיאנית"), נבנתה בפונטבדרה.
במהלך השנים השקעה מנהר לרז רידדה את עומק הנמל והפכה אותו לבלתי מתאים לספינות גדולות.
סוף המאה ה -16 סימנה את תחילת דעיכתה של העיר, דעיכה שאפיינה את כל חבל גליסיה החל מסוף המאה ה-15.
מצבה של העיר המשיך והחמיר במהלך המאות ה-17 וה-18. הפעילות בנמל העיר הצטמצמה באופן חד.
יתר על כן, החלטות פוליטיות ומאבקי שליטה הביאו לירידה במסחר, ולהגירה שלילית; באותה תקופה הצטמצמה אוכלוסיית העיר במחצית.
תרמו לכך אף מגפות מהן סבלה האוכלוסייה.
בתחילת המאה ה -19 פונטבדרה הייתה מעט יותר מעיירה נחשלת קטנה.
דיג, אומנות ומלאכות זעירות קיימו את האוכלוסייה.
עם זאת, עם הקמתן של חטיבות מחוזיות חדשות בספרד, בשנת 1833, הפכה פונטבדרה לבירת מחוז ובהדרגה אף למרכז אדמיניסטרטיבי.
סלילת מסילת רכבת לעיר חיברה בינה לשאר חלקי הארץ והביאה לתחייה תרבותית, כלכלית ועירונית.
בשנת 1853 ראה אור בעיר הספר הראשון בגליסית מודרנית.
פונטבדרה החלה את המאה ה-20 עם תוכניות גדולות לפיתוח.
העיר עמדה בליבה של התרבות והפוליטיקה הגליסיאנית.
מדינאים גליסיאנים בולטים התמקמו בעיר והקימו בה את "המפלגה הגליסיאנית" (Partido Galeguista), שהיא מקור התנועה הלאומית הגליסיאנית בת ימינו.
עם זאת, מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939) המדינה הספרדית שלאחריה (1939–1975) שמו קץ להתפתחותה של פונטבדרה.
דיכוי פוליטי וקשיים כלכליים בימי הדיקטטורה של פרנקו אילצו רבים מבני העיר להגר.
התאוששות חלקית של הכלכלה המקומית החלה רק בשנות ה-60, עם תחילת פעילות תעשייתית במקום.
אולם מפעלי התעשייה שהוקמו גרמו בהמשך פעילותם לנזקים סביבתיים ובריאותיים חמורים, וחלקם נסגרו עד לתחילת המאה ה-21.
עם תום הדיקטטורה בספרד, בשנת 1975, החל להתפתח גם תחום הבנייה.
השיפורים ברשת התקשורת בשנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20 סייעו לפונטבדרה לשוב ולשמש כמרכז סחר ובירת מחוז.
בשנות ה-90 אף החל לפעול בעיר קמפוס אוניברסיטאי שתרם אף הוא לצמיחת העיר.
מאז שנת 1999 קיימת בפונטבדרה התחדשות עירונית אינטנסיבית ותחייה תרבותית, המשפיעה באופן חיובי על הכלכלה המקומית.
במאה ה -21 העיר פונטבדרה עברה רנסאנס תרבותי וגם שינוי מהותי במתווך האורבני, עם הפיכת מרכז העיר לאזור להולכי רגל בלבד, הארכת נתיבי אופניים, שיקום המורשת ההיסטורית, שיקום מבנים ומרחבים ציבוריים, וכן גידול בשטחים ירוקים ובמדרחוב להולכי רגל.
בניגוד לשש הערים הגדולות האחרות בגליסיה, אשר איבדו את מאוכלוסייתן לעיריות השכנות, אוכלוסיית פונטודרה הולכת וגדלה.
היא הפכה לאחת הערים הנגישות ביותר עבור אנשים עם מוגבלויות, וזכתה בפרסים בינלאומיים.
המודל של פונטונטרה לניידות אחראית נתפס בעשור השני של המאה ה-21 כאמת מידה בינלאומית.
בעיר פועלות מספר מחלקות אוניברסיטאיות בקמפוס פונטונטברה, המשמשות כשלוחה של אוניברסיטת ויגו, שלה קמפוסים בערים פונטבה, אורנסה וויגו.
המחלקות האוניברסיטאיות הן: פרסום, סיעוד, פיזיותרפיה, הנדסה טכנית ליערות, אופנה, מדעי החינוך והספורט, ומדעי החברה והתקשורת.
סטודנטים רבים מגיעים לפונטוודרה כדי להשלים את לימודיהם באמנויות יפות, מכיוון שזהו המקום היחיד בגליסיה שבו ניתן ללמוד תחום זה ברמה האוניברסיטאית.
בנוסף, בבירת פונטבדרה יש את בית הספר לשימור ושיקום המורשת התרבותית של גליסיה, כמו גם את הפקולטה לאמנויות, הממוקמים בבניין סן פרננדו במרכז העיר.
בעיר יש גם בית הספר היחיד לקומיקס ואיור בגליסיה, שנקרא "O garaxe hermético" (המוסך האטום).
פונטבדרה מארחת גם סניף של האוניברסיטה הלאומית של ספרד ללמידה מרחוק, אוניברסיטת UNED, שבה סטודנטים יכולים ללמוד מספר רב של תחומי לימוד.
העירייה מפעילה בית ספר לשפות, בפיקוח מחלקת החינוך בגליסיה, שם ניתן ללמוד אנגלית, צרפתית, גרמנית, איטלקית, פורטוגזית וגליסיאנית.
לפונטוודרה מסורת ספורטיבית ארוכה, ובעיר פועלות מספר קבוצות המתחרות בענפים שונים.
כדורגל : מועדון הכדורגל של פונטבדרה, משתתף במשחקי הליגה הספרדית השלישית בכדורגל.
למועדון אצטדיון ובו 12,000 מושבים.
כדוריד : קבוצת SD Teucro משתתפת במשחקי הליגה הספרדית בכדוריד.
קטרגל: Leis 26 Pontevedra, המקצוענית, משחקת בליגה הספרדית השנייה בספרד.
רוגבי: בעיר שני מועדוני רוגבי.
בעיר פועלים גם מועדוני כדורעף, כדורמים וסיף וכן מספר מועדוני שיט.
פונט-סנט-אספרי היא עיירה קטנה במחוז גארד שבדרום צרפת, השוכנת על נהר רון.
הגשר שמחבר בין שני חלקי העיירה מצידי הרון תועד על ידי הצליין האירי סימון שמאוניס בשנת 1323 בדרכו לארץ הקודש.
פונט-סנט-אספרי מפורסמת כעיר הולדתו של מישל בובייה, סבה של ג'קלין קנדי-אונאסיס.
ב-16 באוגוסט 1951 התרחשה בעיירה התפרצות של הרעלת ארגוטיזם, שהתבטאה בשינויים פסיכוטיים ובהזיות מרובות אצל יותר מ-250 מתושבי העיירה.
50 מתוכם הוחזקו בכוח במקלט כדי שלא יפגעו בעצמם ובסביבתם, וארבעה תושבים מתו מההרעלה.
רוב המחקרים האקדמיים מגדירים את השפעת פטריות ארגוט כגורם למגפה, אולם ישנן תיאוריות המתארות גורמים אחרים כגון הרעלת כספית, LSD, ומעורבות אמריקאית שכוללת ניסויים בסמי הזיה.
פונה טונאקי (ביפנית: 渡名喜風南; נולדה ב-1 באוגוסט 1995) היא ג'ודוקא יפנית, המתחרה בקטגוריית המשקל עד 48 ק"ג, סגנית האלופה האולימפית מאולימפיאדת טוקיו 2020 ואלופת העולם (2017).
טונאקי נולדה בעיר סגמיהרה שביפן בשנת 1995 ובילדותה התאמנה במספר אמנויות לחימה.
היא החלה בקראטה ומאוחר יותר עברה לג'ודו.
בנערותה היא השתתפה במספר תחרויות בינלאומיות וזכתה בין היתר בשנת 2013 באליפות אסיה עד גיל 21 ובשנת 2015 באליפות העולם לנוער.
ביוני 2015 טונאקי זכתה במדליה הראשונה שלה בתחרות מהסבב העולמי המקצועי כאשר זכתה במדליית כסף בגראנד פרי בודפשט.
באפריל 2016 היא זכתה במדליית ארד באליפות אסיה שנערכה בטשקנט ובדצמבר של אותה השנה זכתה במדליית ארד בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי.
באליפות העולם 2017 אשר נערכה בבודפשט, זכתה טונאקי במדליית הזהב.
היא החלה בסיבוב השני בו ניצחה באיפון את ליילה אלייבה האוזבקית כדקה וחצי מתחילת הקרב לאחר תרגיל בשם קוזורה-קסה-גטאמה.
בשמינית הגמר היא התמודדה מול סטפני קויאמה הברזילאית ולאחר שהקרב נגמר בשוויון נקודות כשלשתיהן היה ווזארי אחד, הקרב נכנס לזמן ניקוד זהב במהלכו ניצחה טונאקי כאשר השיגה ניקוד ווזארי נוסף לאחר תרגיל קואוצ'י-מקיקומי.
ברבע הגמר גברה טונאקי באיפון על מיליצה ניקוליץ' הסרבית לאחר תרגיל יוקו-שיהו-גטאמה ובחצי הגמר ניצחה בווזארי את אוטגונצצג גלבדראק הקזחית לאחר שהקרב נכנס לזמן ניקוד זהב.
בגמר טונאקי התמודדה מול אורנצצג מונקבאט המונגולית וניצחה בווזארי 25 שניות לסיום לאחר תרגיל בשם קוסוטו-גאקה.
באליפות העולם 2018 אשר נערכהה בבאקו, זכתה טונאקי במדליית הכסף.
היא החלה בסיבוב השני בו ניצחה בווזארי את שירה ראשוני הישראלית.
בשמינית הגמר היא ניצחה באיפון את קאנג יו-ג'אונג הדרום-קוריאנית לאחר יותר מחמש דקות בתוך זמן ניקוד זהב.
ברבע הגמר היא ניצחה באיפון בשנייה האחרונה של הקרב את חוליה פיגרואה הספרדייה לאחר תרגיל קמי-שיהו-גטאמה ובחצי הגמר ניצחה בזכות עונשים את אורנצצג מונקבאט המונגולית.
בגמר טונאקי התמודדה מול דריה בילודיד האוקראינית והפסידה באיפון.
באליפות העולם 2019 אשר נערכה בטוקיו, זכתה טונאקי בפעם השנייה ברציפות במדליית הכסף.
היא ניצחה את שלושת קרבותיה הראשונים באיפון.
בחצי הגמר היא ניצחה באיפון את דיסטריה קראסניקי הקוסוברית לאחר תרגיל סיאו-נגה מוצלח ובגמר היא התמודדה מול דריה בילודיד האוקראינית בשחזור הגמר משנה קודם לכן והפסידה בווזארי.
באולימפיאדת טוקיו 2020, זכתה טונאקי במדליית הכסף.
לאחר ניצחון בקרב הראשון, היא ניצחה ברבע הגמר את פאולה פארטו הארגנטינאית בזכות איפון.
בחצי הגמר היא התמודדה מול דריה בילודיד האוקראינית וכשלוש דקות בתוך זמן ניקוד הזהב, הצליחה טונאקי לבצע ריתוק מוצלח שהעניק לה איפון.
בגמר טונאקי התמודדה מול דיסטריה קראסניקי מקוסובו והפסידה בווזארי בדקה האחרונה לקרב.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2015 גראנד פרי צ'ינגדאו סין 2016 גראנד סלאם טיומן 2017 גראנד פרי דיסלדורף 2017 מאסטרס סנט פטרסבורג 2018 גראנד סלאם אוסקה 2019 גראנד סלאם דיסלדורף 2019 גראנד פרי בודפשט 2019 גראנד סלאם אוסקה 2021 גראנד סלאם קאזאן
פונוג'ניק רקורדס היא חברת תקליטים תחת בעלות של RCA Label Group; מותג של סוני מיוזיק.
חברת התקליטים נוצרה על ידי BMG (הממלכה המאוחדת ואירלנד).
האמנים שזה עתה חתומים בחברת התקליטים: נטשה בדינגפילד, רוס קופרמן וההרכב דה סקריפט.
הזמר-יוצר, ג'וש קרייצ'יק, אשר הגיע למקום השני תוכנית המציאות "אקס פקטור" ארצות הברית משנת 2011, חתם עם פונוג'ניק.
פונט-אן-רויאן היא קומונה במחלקת איזר במחוז אוֹבֶרְן-רוֹן-אָלפְּ בדרום מזרח צרפת.
העיירה ממוקמת ליד עמק איזר בשערי פארק הטבע האזורי וֶורקוֹר .
היא שוכנת במפגש של נהרות בורן (הנובע בלנס-אן-ורקור ) ויובלו ה-Vernaison (שמקורו בטריטוריה של סן-אגאן-און-ורקור ).
שני הנהרות יחד אוספים את רוב מימי הוורקור.
הגדה השמאלית והנהר לאחר מפגשם ממוקמים במחלקת דְרוֹם .
כיום, פונט-אן-רויאן היא עיירה המציגה את הארכיטקטורה של ימי הביניים של המאה השש עשרה ומפורסמת בבתים התלויים הצבעוניים שלה.
הארכיטקטורה המקורית שלה נובעת מהתאמה מוצלחת לסביבתה, כדי לקדם את פעילות המסחר שלה בעצים:
מוזיאון המים שלה שואף לחקור את המים על כל צורותיהם.
בר מאפשר טעימות מים של יותר מ-900 בקבוקי מים מהעולם.
מערות Choranche מובילות דרך נהר תת-קרקעי של נטיפים.
דו-חיים ייחודיים (הפרוטאות) שהם שרידים מתקופת הדינוזאורים.
דרך הנקיק של Bourne בין פונט-אן-רויאן ו-וילארד-דה-לאנס החצובה בסלע וסיווגהּ שלושה כוכבים במדריך מישלן.
החל משנת 2008 מתבצעות עבודות לאבטחת התוואי שהיווה מקור תאונות רבות.
פונטברדה (בספרדית: Pontevedra Club de Fútbol) הוא מועדון כדורגל ספרדי.
המועדון נוסד בשנת 1941 בעיר פונטבדרה.
בעבר קבוצתו שיחקה בלה ליגה וכיום משחקת בפרימרה דיוויסיון RFEF שהיא השלישית בחשיבותה במדינה.
המועדון הוקם בשנת 1941 תוך איחוד קבוצות Eiriña CF ו- Alfonso XIII CF שפעלו בעיר.
בסיום עונת 1959/1960 קבוצת המועדון קודמה לליגה השנייה.
בעונת 1963/1964 היא שיחקה בלה ליגה אך ירדה לאחר עונה בודדת.
היא חזרה לליגה העליונה עוד 5 פעמים במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20. ההישג היה המקום ה-7 בליגה.
החל מעונה 1973/1974 הקבוצה שיחקה בליגות נמוכות ורק בקיץ 2004 זכתה בקידום לליגה השנייה.
היא הצליחה לשרוד בה עונה בודדת.
בסך הכול היא שיחקה בליגה השנייה 9 עונות.
מאז עונה זו היא מתמודדת בליגות נמוכות.
נכון לעונת 2025/2026 היא משחקת בפרימרה דיוויסיון RFEF שהיא השלישית בחשיבותה במדינה.
במשחקי גביע המלך הישג הקבוצה היה השתתפות במשחק רבע הגמר בעונות 1964/1965 ו-1966/1967.
הקבוצה משחקת באצטדיון עירוני שנבנה בשנת 2010 ומכיל 10,500 מקומות.
פונטה וקיו (באיטלקית: Ponte Vecchio - "הגשר הישן") הוא גשר עתיק בעיר פירנצה שבטוסקאנה, העובר מעל נהר הארנו.
הגשר מפורסם בזכות הבניינים הבנויים מעליו וממשיכים את העיר גם מעל המים.
הגשר נבנה לראשונה מעץ בידי הרומאים, ובשנת 1117 נהרס בשיטפון.
הוא נבנה מחדש, הפעם מאבן, ונהרס בשנת 1332 עקב שרפה.
הגשר הנוכחי הוקם בשנת 1345, ובמהלך השנים נבנו עליו חנויות, המעניקות לו את מראהו המיוחד.
בעבר שימש הגשר בעיקר לקצביות; עם השנים, כדי לסלק מפגעי ריח מהגשר וסביבתו, הוצאו ממנו הקצביות, ואת מקומן כיום תופסות בעיקר חנויות תכשיטים, יצירות אמנות ומזכרות.
מעל הגשר, בקומה שנייה, הוקם ב-1564 מסדרון וזארי שנועד לקשר את פאלאצו וקיו עם פאלאצו פיטי דרך גלריית אופיצי כמעבר פרטי לקוזימו הראשון דה מדיצ'י, דוכס טוסקנה.
ב-4 באוגוסט 1944 נמנע הצבא הגרמני הנסוג מלהרוס את הגשר, אף שהרס את כל הגשרים האחרים באזור.
נטען שההימנעות מהריסת הגשר נבעה מהוראה מפורשת של היטלר.
פונטוס הייתה ממלכה הלניסטית ומאוחר יותר פרובינקיה רומית, בצפון מזרח אסיה הקטנה במהלך העת העתיקה.
בימי קדם פונטוס חלשה על שטחים נרחבים בצפון מזרחה של אסיה הקטנה (כיום טורקיה) וגבלה בים השחור (אז נקרא "פונטוס אוקסינוס"), ממנו קיבלה את שמה.
האזור שימש כמקור ראשי למחצבים בעת העתיקה, והיוונים הקימו בו מושבות לאורך חופיו.
תחת שלטון פרס התפתח בחבל מעמד אצולה שהחזיק בנחלות גדולות, שאליו היו משעובדים ברמות שונות הכפריים באזור.
הממלכה ההלניסטית הוקמה על ידי מיתרידטס הראשון, מלך פונטוס, בנו של אחד הגנרלים של אלכסנדר הגדול.
זמן מה אחרי הקמתה, אוחדה פונטוס עם קפדוקיה.
פונטוס הייתה כנראה היחידה החזקה והדומיננטית במדינה החדשה, דבר שבחלקו ניתן להסיק מכך שהאזור החדש המשיך להיות ידוע רק כ"פונטוס".
בשיאה כללה הממלכה גם חלקים מקולכיס, ביתיניה, פפלגוניה וארמניה הקטנה, וכן חלקים נרחבים מיוון ואיי הים האגאי למשך זמן מועט.
הממלכה התפרסמה בעיקר בזכות מלכה האחרון, מיתרידטס השישי, שהיה מאויביה המרים של הרפובליקה הרומית.
מיתרידטס השישי עלה לשלטון לאחר מאבקי ירושה מרים בינו לבין אימו ואחיו הצעיר בערך בשנת 111 לפנה"ס וזמן קצר לאחר מכן כבר פלש לחצי האי קרים על פי בקשת היוונים המקומיים, הביס את הסקיתים והוכתר למלך שם.
במהלך מלכותו הגדיל את שטח ממלכתו עד למזרחה של יוון, ופתח בשלוש מלחמות כנגד האימפריה הרומית.
מיתרידטס הובס סופית בשנת 64 לפנה"ס על ידי פומפיוס הגדול, תבוסה שלאחריה התאבד עקב פריצת מרד נגדו בהנהגת בנו.
בעקבות הניצחון הרומי, חילק פומפיוס את המדינה בין גלטיה, ובין פרובינקיה חדשה שיצר, פונטוס וביתיניה.
הפרובינקיה החדשה הייתה פרובינקיה כפולה וחלקה המזרחי שמר על השם פונטוס.
הפיכתה של פונטוס לפרובינקיה רומית פתחה לפני הרומאים את האגן המזרחי של הים התיכון, ולאחריה נכבשו במהירות גם ממלכת יהודה, סוריה וחלק מארמניה.
הפרובינקיה פונטוס הייתה ידועה בעיקר באוצרותיה ובפירותיה.
במהלך מלחמת האזרחים הרומית, שפרצה בשנת 49 לפנה"ס, ניסה פארנקס השני , בנו של מיתרידטס, להשתלט מחדש על ממלכת אביו.
אחד הקרבות המפורסמים במהלך ניסיון זה היה קרב זלה ב-47 לפנה"ס, בו הניצחון הרומי היה כה מהיר עד שיוליוס קיסר סיכם אותו במילים "Veni, vidi, vici" (באתי, ראיתי, ניצחתי) אשר היו לאמרה ידועה.
בשנת 36 לפנה"ס מסר מרקוס אנטוניוס את מזרח פונטוס לידי נסיך מקומי בשם פולמון הראשון, ויצר את מדינת החסות פונטוס פולמוניאקוס.
ממלכה זו שרדה כיחידה מדינית עצמאית עד לשנת 62, שנה בה נירון קיסר הכריז על מדינת החסות כפרובינקה רומית וחילק אותה לשלושה מחוזות.
בתחילת המאה השנייה טראיאנוס מיזג את פרובינקיית פונטוס עם פרובינקיית קפדוקיה (תחת השם קפדוקיה) ולמעשה פונטוס חדלה מלהתקיים כישות אחת.
בסביבות 295, תחת דיוקלטיאנוס, כל אחד משלושת מחוזות פונטוס חולק לפרובינקיות חדשות.
בין המקורות הראשיים על ההיסטוריה ותיאור של חבל הארץ נמצאים כתביו של הגאוגרף סטרבון, יליד פונטוס.
תרגום יונתן בן עוזיאל ממקם את "ארץ שנער" המקראית כארץ פונטוס.
פונטיאנוס היה אפיפיור על-פי הערכות מ-21 ביולי 230 ועד 28 בספטמבר 235.
על-פי ספר האפיפיורים, ה"ליבר פונטיפיקליס" נולד פונטיאנוס ברומא ושם אביו היה קלפורניוס.
תיאור חייו נוצר על-ידי כותב במאה הרביעית, ובזכות הקרבה בזמן מעניק תיאור מדויק יותר של חייהם של האפיפיורים, ובכך יותר פרטים אודות פונטיאנוס מאשר על קודמיו.
ההערכות לתקופת כהונתו שאובות מספר זה.
הקרע בכנסייה מול האנטי-אפיפיור היפוליטוס מרומא נמשך בזמן כהונתו.
לפי הירונימוס הקדוש ורופינוס המצטט אותו התכנס בערך בשנת 231 או 232 סינוד (סנאט) שאישר את גינויו של אוריגנוס מאלכסנדריה על-ידי סינוד שנערך באלכסנדריה קודם לכן.
אם אכן היה סינוד כזה, וספק אם כך היה, הרי שפונטיאנוס עמד ללא ספק בראשו.
בשנת 235, תחת שלטון הקיסר מקסימינוס התראקי, החלה רדיפה נגד ראשי הכנסייה, בהם פונטיאנוס.
יחד עם היפוליטוס הוא גורש למכרות בסרדיניה.
כדי לאפשר בחירת אפיפיור חדש, התפטר פונטיאנוס ב-28 בספטמבר 235, וליורשו נבחר אנטרוס.
זאת הייתה הפעם הראשונה שבא האפיפיור התפטר מתפקידו.
זמן קצר לפני או אחרי הדברים הללו התפייס היפוליטוס עם הכנסייה ברומא והקרע בכנסייה בא אל קיצו.
לפי תיאור מעשי המרטירים שאינו מצוי עוד בידינו אך שימש את כותב ה"ליבר פונטיפיקליס" מת פונטיאנוס כתוצאה מהתנאים הקשים במכרות בסרדיניה.
האפיפיור פביאנוס הביא את שרידיהם של פונטיאנוס והיפוליטוס לרומא.
כתובת שנתגלתה בשנת 1909 מציינת את שמו ואת היותו אפיפיור ומרטיר: PONTIANOS, EPISK.
התוספת "מרטוּר" היא מאוחרת ואינה חלק מן הכתובת המקורית.
פונטה (באיטלקית: Ponte) הוא שמו של הרובע החמישי מבין רובעי העיר רומא בירת איטליה.
משמעות שם הרובע במילה "גשר" באיטלקית.
הרובע נקרא על שם גשר סנטאנג'לו המקשר את הרובע אל רובע בורגו מעברו השני של נהר הטיבר.
הגשר נבנה על ידי הקיסר אדריאנוס על מנת לקשר את המאוזוליאום שבנה (כיום טירת סנטאנג'לו) עם העיר רומא שהייתה מעברו השני של הנהר.
בתקופת שלטונו של האפיפיור סיקסטוס החמישי שונו גבולות הרובע, כך שהגשר אינו נמצא בשטחי הרובע כיום, אולם הרובע שמר על שמו המקורי, והגשר מופיע על לוגו הרובע.
בתקופת שלטונו של הקיסר אוגוסטוס היה האזור בו ממוקם כיום הרובע שייך לרובע הרביעי של רומא מתוך 14 רובעי רומא.
באותה עת נקרא הרובע בשם "קירקוס פלאמיניוס" , והיה חלק מאזור שדה מרס .
הקיסר נירון בנה גשר מעל נהר הטיבר, שקישר את הרובע לגדתו השנייה של הנהר, לעבר הויה טריאומפאליס (גשר שנקרא "טריאומפליס" (triumphalis) על שם הדרך, או "נירונאנוס" (Neronianus) על שם הקיסר, ועליה עברו תהלוכות הניצחון.
לימים נקרא הגשר "פונס וטיקנוס" (Pons Vaticanus) מאחר שהוביל לעבר קיריית הוותיקן.
הגשר נהרס בימי הביניים וזכה לכינוי "פונס רפטוס" (הגשר השבור).
על גדת נהר הטיבר, בתחומי הרובע, היה מעגן ששימש להבאת חומרי בנייה למקדשי רומא העתיקה.
במהלך ימי הביניים נותר הרובע מיושב בצפיפות, והבנייה ברובע בימי הביניים ובתקופת הרנסאנס העלימה את שרידי המבנים מהעת העתיקה.
הרובע נותר מיושב בצפיפות על אף הכשלים באמות המים הרומיות, בשל קרבתו לנהר הטיבר, דבר שאפשר הבאת מי שתייה ורחצה מהנהר אל הרובע.
הקרבה בין הרובע לקיריית הוותיקן הביאה לכך שהרובע המה עולי רגל, ותושבי הרובע התפרנסו מהלנתם והאכלתם של עולי הרגל הרבים, וממכירת חפצי קדושה לעולי הרגל.
במהלך המאה ה-16 נבנו ברובע ארמונות רבים לעשירי העיר, וזאת על אף שנהר הטיבר הציף את הרובע מדי מספר שנים.
לאחר איחודה של איטליה, הקמת ממלכת איטליה בשנת 1870, והפיכת רומא לבירתה, נבנו על גדות נהר הטיבר רציפים למנוע את ההצפות, וגשרים חדשים נבנו על מנת לקשר את קיריית הוותיקן עם רובע פראטי.
בניית הרציפים פגעה באופיו הבניימי של הרובע, מאחר שחלקים ממבני הרובע נהרסו בעת בניית הרציפים, והגשרים החדשים העבירו את התנועה לרבעים אחרים של רומא.
ברובע ממוקמות כנסיות רבות ובהן סנטה מריה דלה פאצ'ה, סנטה מריה דל'אנימה וסן ג'ובני דה פיורנטיני.
ברובע עוברת ויה ג'וליה וממוקמים בו מבנים רבים מתקופת הרנסאנס בהם ארמון דיי פופזי ("ארמון הבובות" הנקרא על שם חזיתו המעוטרת).
פונטוגרפר , הידועה גם בשמה הקודם מקרומדיה פונטוגרפר, היא תוכנת עיצוב גופנים המפותחת כיום על ידי חברת FontLab.
התוכנה מסוגלת לייצר גופנים בפורמטים הפופולריים TrueType ו-PostScript ובמספר פורמטים נוספים.
התוכנה זמינה למערכות ההפעלה "חלונות" ו-Mac OS X.
פונטוגרפר פותחה במקור על ידי חברת Altsys למחשבי מקינטוש בלבד.
התוכנה שוחררה לראשונה בסתיו 1986.
בינואר 1995 חברת Altsys נרכשה על ידי חברת מקרומדיה.
גרסה חדשה של תוכנת פונטוגרפר נכללה בחבילת תוכנות הגרפיקה של מקרומדיה, ותרמה רבות לתפוצה הנרחבת לה זכתה התוכנה.
אף על פי שפיתוח התוכנה הופסק בשנת 1998, לאחר יציאת גרסה 4.1 של התוכנה, מעצבי גופנים ומעצבים גרפים רבים עדיין המשיכו להשתמש בתוכנה.
במאי 2005 חברת פונטלאב הודיעה שרכשה את זכויות הפיתוח וההפצה של התוכנה מחברת מקרומדיה ושתמשיך לפתח את התוכנה.
ב-31 במרץ 2006 הוציאה החברה את גרסה 4.7.3 של התוכנה למקינטוש.
הגרסה האחרונה למערכת ההפעלה "חלונות" הייתה גרסה 4.1.5.
ב-20 ביוני 2010 הוציאה החברה את גרסה 5.0 של התוכנה למערכות ההפעלה "חלונות" ו"מקינטוש".
פונטה דל אסטה (בספרדית: Punta del Este – "קצה המזרח") היא עיר נופש הממוקמת על חצי אי במחוז מלדונדו שבדרום אורוגוואי, ליד המפגש בין שפך הנהר ריאו דה לה פלאטה והאוקיינוס האטלנטי, ומכאן שמה – "קצה המזרח (של שפך הנהר)".
העיר היא אחד מאתרי הנופש היוקרתיים באמריקה הלטינית.
אוכלוסייתה הקבועה, על פי מפקד אוכלוסין מ-2009, היא 19,263 נפש, אך בחודשי הקיץ – מתחילת דצמבר ועד סוף פברואר – גדלה אוכלוסייתה פי 10 ויותר.
האירופי הראשון שהניח את כף רגלו על חצי האי היה הספרדי חואן דיאז די סוליס ב-1516. הוא קרא לחצי האי כף סנטה מריה.
אולם רק באמצע המאה ה-18 הוקמו בו הבניינים הראשונים שאכלסו חיל משמר ספרדי.
הסימנים הראשונים לעיר המתהווה היו הקמתם של בתים ומפעלים ראשונים על ידי פרנסיסקו אגילאר, יזם שנבחר לראשות העיר מלדונדו, שהאיץ את הבנייה על חצי האי והקים בו מוסדות ציבור.
ב-1827 היה חצי האי לזירת קרבות במלחמת העצמאות של אורוגוואי, בין ברזיל לכוחות מקומיים.
ב-1829 הציע אגילאר להקים עיר נפרדת על חצי האי, ולהקדיש אותה לכוחות שלחמו בו.
עם זאת, חצי האי נשאר נטוש ברובו עד 1886, כאשר בעליו, שאבותיהם קנו אותו מידי המדינה ואגילאר, החליטו לחלק אותו לחלקות אדמה ולמכור אותן לציבור.
ב-1889 הוקם על חצי האי המלון הראשון, ומבקרים ראשונים גילו את סגולותיו של המקום כאתר תיירות.
ב-1907 פוצלה פונטה דל אסטה ממלדונאדו והפכה לכפר עצמאי.
ב-1957 קיבלה פונטה דל אסטה מעמד של עיר.
ב-1986 אירחה העיר את סבב השיחות של גאט"ט הידוע כ"סיבוב אורוגוואי", שבו סוכם על הקמת ארגון הסחר העולמי.
ליד פונטה דל אסטה שוכן נמל התעופה קרלוס קורבלו שנמצא ממערב לעיר.
בחודשי הקיץ מגיעות אליו טיסות ישירות מבואנוס איירס, סאו פאולו, אסונסיון וסנטיאגו דה צ'ילה.
ניתן להגיע אל העיר בדרך הים ממונטווידאו או באוטובוס מהערים הגדולות באורוגוואי.
פונטה דל אסטה מציעה למבקריה מגוון עשיר של חופים השונים זה מזה במשטר הרוחות, הגלים והחול.
המגדלור שבקצה חצי האי ונראה הן מצד הנהר והן מצד האוקיינוס, נבנה ב-1860 וגובהו 45 מטר.
האי גוריטי (Isla Gorriti) הוא אי השוכן בשפך הנהר ריאו דה לה פלאטה, כ-8 קילומטרים מפלאז'ה מאנסה.
האי ידוע בזכות הנמל הטבעי שבו המאפשר עגינה נוחה של ספינות.
חופי האי פתוחים למבקרים ולפעילות ענפה של ספורט ימי, אך הוא מוכרז גם כשמורת טבע ולכן אסורה השהייה בו בלילה.
אי אריות הים (Isla de Lobos – מילולית: "אי הזאבים", בפועל הכוונה היא ל-lobos marinos, אריות ים) הוא שמורת טבע על אי סלעי בלתי מיושב באוקיינוס האטלנטי, כ-8 קילומטר מפלאז'ה בראווה.
האי מארח את מושבת אריות הים הגדולה ביותר בחצי הכדור המערבי.