tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בקנדה ובצפון ארצות הברית, מרעה בכל ימות השנה אינו אפשרי בשל תנאי מזג האוויר החורפיים הקשים.
שיטות רעייה מבוקרות מסוג זה מחייבות מחירי בקר גבוהים יותר ולבקר לוקח זמן רב יותר להגיע למשקל השוק.
פיטיליאנו (באיטלקית: Pitigliano) היא עיירה קטנה במרכז איטליה.
מספר תושבי העיירה היה 3,548, נכון לתאריך 1 בינואר 2024. העיירה נקראת "ירושלים הקטנה", עקב קיומם בעבר של קהילה יהודית פעילה, מוסדות יהודיים, ובית כנסת ידוע.
העיירה נמצאת ברשימת העיירות היפות ביותר באיטליה (I Borghi piu belli d'Italia).
פיטיליאנו מצויה בדרום מחוז טוסקנה, בנפת גרוסטו, והיא עצמה קומונה (הדרג השלישי במדרג השלטון האזורי באיטליה), באזור הנקרא מארמה (Maremma).
העיירה בנויה על ראשו של צוק טוף, חלקים מהבתים נבנו ממש מעל המצוק הסלעי.
פיטיליאנו מאוגדת ב"איגוד העיירות של גבעות הפרחים" (באיטלקית: Unione dei comuni montani Colline del Fiora), הכוללת את קומונת פיטיליאנו ושתי קומונות נוספות באזור.
נהר הפיורה זורם לא הרחק, בעמק הנקרא על שמו.
הגובה הממוצע של העיירה מעל פני הים הוא 331 מטרים, הנקודה הנמוכה ביותר בעיירה נמצאת בגובה 98 מטרים, והנקודה העליונה גבוהה ב-620 מטרים מפני הים.
פיטיליאנו מרוחקת כ-80 ק"מ מגרוסטו (Grosseto), העיר הראשית בנפה, כ-120 ק"מ מסיינה וכ-190 ק"מ מפירנצה, בירת המחוז.
העיירה רחוקה בקו אווירי כ־40 ק"מ מהים הטירני.
תקופות הקיץ בפיטיליאנו חמות, והחורפים קרירים.
החודש החם ביותר בשנה הוא יולי, בו מעלות החום הממוצעות ביום עולות ביולי עד 30 צלזיוס, ובלילה יורדות ל-17. ינואר הוא החודש הקר ביותר, עם ממוצע 9 מעלות בימים, ו-2 מעלות בלילות.
התקופה החמה מתחילה בראשית יוני ומסתיימת באמצע ספטמבר.
נובמבר הוא החודש הגשום ביותר, עם כמות ממוצעת של 85.4 מ"מ, והחודש השחון הוא יולי, במהלכו יורד 18.2 מ"מ גשם בלבד.
הממוצע השנתי של משקעים בפיטיליאנו מסתכם ב-574.2 מ"מ.
לא נמצאה סטטיסטיקת שלג, כיוון שמספר ימי השלג בעיירה אינו עולה על 0.3 ימים בממוצע שנתי.
לפי המסופר במסורת, פיטיליוס (Petillius) וקאליוס (Caelius) נאלצו להימלט מרומא העתיקה, כיוון שגנבו כתר ממקדשו של האל יופיטר.
במנוסתם הגיעו למקום בו נמצאת העיירה.
האזור היה מבודד דיו כדי להבטיח את ביטחונם, ויופיו הקסים אותם.
לכן, הם החליטו להישאר וייסדו את העיירה.
לפי האגדה, שמה הנוכחי של העיירה פיטיליאנו, בעצם נובע משמותיהם של שני המייסדים.
ממצאים ארכאולוגיים מרמזים על אפשרות של התיישבות פרהיסטורית במקום בו נמצאת פיטיליאנו, ומצביעים בבירור על-כך שהתקיימה באזור תרבות אטרוסקית.
הממצאים מצביעים על כך, שההתיישבות האטרוסקית הייתה קיימת במאה ה-6 והמאה ה-5 לפני הספירה.
העדות הכתובה הראשונה על העיירה מצויה בבולה משנת 1061, של האפיפיור ניקולאס השני.
בימיי הביניים, משפחת אלדוברנדסקי (Aldobrandeschi) שלטה בעיירה עד 1293, שנה בה בת המשפחה אלכסנדרה נישאה לרומאנו אורסיני (Romano Orsini), נישואין שהעבירו את השליטה למשך כ-300 שנים לרוזנים לבית אורסיני.
ב-1574 ויתרה משפחת אורסיני על השליטה בעיירה, לטובת משפחת מדיצ'י (Medici), שליטי פירנצה ודוכסי טוסקנה באותה התקופה.
ב-1737 העיירה עברה לבית לוריין (Lorraine).
ב-1861 אוחדה פיטיליאנו ביחד עם מחוז טוסקנה, לתוך ממלכת איטליה המאוחדת, תחת שלטונו של המלך ויטוריו אמנואלה השני.
פיטיליאנו ידועה גם בשם "ירושלים הקטנה" (באיטלקית la piccola Gerusalemme), כיוון שהתקיימה בה קהילה יהודית גדולה ופעילה מאד, עם כל הסממנים של קהילה כזאת.
השם הוענק על ידי יהודי ליבורנו, שגם בה התקיימה קהילה יהודית פעילה.
ראשיתה של הקהילה בעיר במחצית השנייה של המאה ה-16, כאשר בעקבות בולות אפיפיוריות בשנים 1555–1569, היהודים גורשו מהמדינות האפיפיוריות והגיעו לפיטיליאנו.
משפחת אורסיני ששלטה באזור ברכה על הגעת היהודים, ובמהרה נבנו והוקמו בית כנסת ב-1598, בית קברות וגם מקווה.
בשר כשר סופק מקצביה שנפתחה, והייתה גם מאפיה יהודית, וגם יקב כשר.
כאשר השלטון עבר למשפחת מדיצ'י שאחדים מבניה היו אפיפיורים, האזור היהודי הפך ב-1622 לגטו, עם שער גדול.
בשנת 2022 ציינו בעולם היהודי 400 שנה לסגירת יהודי פיטיליאנו בגטו.
בשיא פריחתה, הקהילה היהודית היוותה כ-10% מאוכלוסיית העיירה.
בימי מלחמת העולם השנייה, תושבי פיטיליאנו והאזור החביאו יהודים, והצילו לפחות את חלקם ממחנות עבודה והשמדה.
ב-22 במרץ 2002, יד ושם העניק לאחדים מתושבי פיטיליאנו מעמד של חסיד אומות העולם.
במאה ה-21 חיים בפיטיליאנו יהודים ספורים בלבד.
בהיעדר מניין בית הכנסת הוא מוזיאון, אך הקצבייה, היקב והמאפיה הכשרות פועלות.
בית הכנסת שופץ ושוחזר ב-1995, לאחר התמוטטות חלקית של הצוק עליו הוא בנוי.
היין האופייני לאזור הוא יין לבן פיטיליאני (Bianco di Pitigliano).
ליין מעמד של יין DOC, כלומר מפוקח בפיקוח מרכזי על מקוריות המוצר.
יין לבן פיטיליאני מורכב מכ-40% ענבי טרביאנו ממחוז טוסקנה (Trebbiano Toscano), והיתר משמונה זני ענבים שונים וקבועים.
בנוסף ליין הלבן הרגיל, מייצרים מאותו הרכב ענבים גם יין מבעבע (Spumante) ויין מתוק (Vin Santo), הגיוון מושג באמצעות טיפול שונה בסוכר, ובשוני בזמני ובשיטות היישון.
בפיטיליאנו מייצרים גם גרסאות כשרות של היין המקומי.
בנוסף ליין הלבן, קיים גם יין כשר אדום.
המוזיאון היהודי - בית הכנסת הפך למוזיאון, ומוצגים בו חפצי קודש ויהדות מתקופות שונות.
המבנה שופץ בסוף המאה ה-20.
הגטו היהודי - אזור של סמטאות צרות, שבו נמצא גם בית הכנסת, ויש בו גם כמה חנויות המוכרות מזון, מצות, ויין כשרים, ומוצרים הקשורים ליהדות.
בית העלמין היהודי - בית העלמין נמצא מחוץ לחומות, ומהווה נקודת עניין תיירותית.
קתדרלת סן פייטרו ופאולו - קתדרלה בארוקית במרכז העיירה.
נקרא על שם שתי דמויות מרכזיות בנצרות, פטרוס ופאולוס.
הכנסייה נבנתה ב-1061, ושופצה ועוצבה מחדש מספר פעמים.
השיפוץ והעיצוב העיקריים נעשו בהוראת ניקולו אורסיני השלישי, רוזן פיטיליאנו.
מגדל הפעמונים של הקתדרלה שימש במקור לצרכים צבאיים ולתצפיות על האזור.
ממצאים ארכאולוגיים - מהתקופה האטרוסקית, תעלות ומערות.
תצפית על האזור משולי העיירה - העיירה בנויה על צוק טוף גבוה מעל הסביבה, וכך מתאפשרת תצפית פנורמית מן השוליים.
מוזיאון ארמון אורסיני - באיטלקית Museo di Pallazo Orsini - המוזיאון שוכן בארמונה לשעבר של משפחת אורסיני, ששלטה בעבר בעיירה ובאזור.
בתצוגת המוזיאון יש ציורי קיר, ציורים, תכשיטי זהב וכסף, ריהוט עתיק, מטבעות, פסלי עץ ועוד.
מצעד הלפידים - מצעד הלפידים של סן ג'וזפה (Torcatia Of San Giuseppe) נערך בסוף שבוע באמצע חודש מרץ.
במצעד גברים נושאים לפידים ברחובות העיירה, עד לאתרים הארכאולוגיים האטרוסקיים.
האירוע נמשך שלושה ימים, וכולל מופעי פולקלור.
בפסטיבל יש חלקים המיועדים לילדים ולתלמידים.
פסטיבל הפרחים - פסטיבל הפרחים ה"אינפיוראטה" של פיטיליאנו (Infiorata), הוא פסטיבל פרחים ששגוני, הנערך 60 יום אחרי חג הפסחא.
בפסטיבל חלק מרחובות העיר הופכים לציורים ממרבדי פרחים.
פסטיבל פיטיליה - נערך באמצע אוגוסט.
בפסטיבל יש אומני מוזיקה בהופעות חיות, והופעות תיאטרון ותרבות.
פסטיבל היקבים הקטנים - פסטיבל לה קאנטינלה (Le Cantinelle) מתקיים בסוף ספטמבר.
הפסטיבל נמשך ארבעה ימים, ובמסגרתו ניתנות טעימות של יינות ומזון.
גם בפסטיבל זה אומנים מקיימים הופעות חיות.
פיטיליאנו מרוחקת למדי מערים מרכזיות.
הכביש העובר דרכה הוא כביש אזורי SR/SS 74 (מסומן לעיתים SR, ולפעמים SS במפות שונות).
העיירה במרחק כ-80 ק"מ מעיר הנפה גרוסטו, ובמרחק דומה מאורבייטו, עיר נפה המצויה במחוז השכן אומבריה.
נמלי התעופה הקרובים ביותר לעיירה נמצאים ברומא, נמל פיומיצ'ינו במרחק של כ-150 ק"מ וצ'אמפינו מרוחק כ-169 ק"מ.
שילוב של רכבת ואוטובוס - ניתן להגיע ברכבת לגרוסטו, עיר יחסית קרובה ברכבות של חברת הרכבות האיטלקית "טרנאיטליה"-TrenItalia, ומגרוסטו להגיע לפיטיליאנו באוטובוס של חברת טיאמה (Tiemme).
קיימת אפשרות להגיע באוטובוסים בלבד.
מדובר באפשרות זולה, אך זמן הנסיעה ארוך מאד.
פיטוכימיקלים ( הם תרכובות כימיות שמקורן בצמח.
המילה "פיטוכימיקלים" מורכבת משתי מילים: "פיטו" שפירושה צמח ו"כימיקלים" שפירושה מוצרים המופקים בתהליך כימי.
מונח זה החל לשמש באנגלית ממחצית המאה ה-19 ככינוי לכימיה של הצמחים ולתרכובות צמחיות.
ישנן בצמחים תרכובות מיקרונוטרייטים שהן רכיבי תזונה החיוניים לגוף, כמו ויטמינים ומינרלים.
רוב התרכובות אינן מיקרונוטרייטים אך הן פעילות ביולוגית ומשפיעות על תהליכים בגוף.
עד כה זוהו מעל 10,000 זנים של פיטוכימיקלים.
הפיטוכימיקלים בצמח נועדו למספר מטרות:
הגנה מפני בעלי חיים מזיקים.
למשל אלקלואידים (ניקוטין, קפאין) מרחיקים חרקים.
גם שמנים אתריים דוחים מזיקים.
שמירה מפני מחלות חיידקיות ופטריות.
הגנה מפני קרינה UV (על סגול) היכולה לגרום נזק לצמח.
פלבנואידים סופגים את הקרינה וקרוטנואידים מגנים מפני חמצון הנגרם מהאור.
למשוך מאביקים לצורך רבייה, לתת ריח, צבע, טעם וכדומה.
הקרוטנואידים נותנים צבעים לעלים ולפרחים והפלבנואידים אחראים על הצבע האדום-סגול בפרחים ובפירות.
סוגים עיקריים של פיטוכימיקלים במזונות
כל התרכובות הן על בסיס אורגני: פחמן, מימן, חמצן* (C,H,O)
מאפיין באלקלואידים, גלוקוסינולטים וחלק מהספונינים שיש גם חנקן (N)
מאפיין ייחודי לגלוקוסינולטים ולתרכובות גופרית שיש בהם גם גופרית (S)
PolyphenolsסטילבניםרזרברטרולC,H,Oנוגדי חמצון, נאבק בדלקות, שיפור תפקוד
כלי הדם.ענבים אדומים (בעיקר בקליפה),
יין אדום, בוטנים, פירות יער, פיסטוקים.פלבנואידים
Flavonidsקוורציטין, קטכיןC,H,Oמונעים דלקת, השפעה נוגדת סרטן, השפעה על קרישת דם ושמירת כלי הדם.בצל, תה ירוק ושחור, ענבים, כוסמת, פירות יער.פיטואסטרוגן
PhytoestrogenC,H,Oיעילים באיזון הורמונלי, יכולים להפחית סיכון לסוגי סרטן מסוימים, משפיעים על בריאות העצם.פולי סויה, מוצרים עשויים מסויה.קרוטנואידים
בקרוטנים אין חמצןליקופן מפחית סיכון לסרטן הערמונית
בטא-קרוטן מקור לוויטמין A, הגנה על העיניים.גזר, עגבנייה, בטטה, תירס,
Alkaloidsפוריניםקפאין, סולניןC,H,N,Oממריצים, משפיעים על מערכת העצבים,קפה, תה, קקאו, פרג.גלוקוסינולטים (Gloucosinolates)סיניגרין, גלוקורפניןC,H,O,N,Sמועילים למניעת סרטן, מעודדים פירוק
וניקוי רעלים בכבדנמצאים בירקות ממשפחת המצליבים: ברוקולי, כרוב, קייל, כרובית.ספונינים (Sponins)סטרואידליים,
לפעמים גם Nיכולים להוריד שומנים בדם, אנטי דלקתיים, לפעמים משפיעים על ספיגת הסוכר.קטניות (סויה, חומוס), קינואה, עדשים ובג'ינסנג.פיטוסטרולים (Fytosterols)סטרולים, סטנוליםבטא-סיטוסטרול
קמפוסטרולC,H,Oיכולים להפחית ספיגת כולסטרול במעי, ובכך להפחית כולסטרול בדם.אגוזים, שקדים, שמנים צמחיים, דגנים מלאים.
ישנם פיטוכימיקלים שהזמינות או הפעילות הביולוגית שלהם משתנה בתהליך הבישול.
ליקופן בעגבניות/רסק עגבניות משתחרר ומגיע לזמינות גבוהה יותר בגוף אחרי בישול.
בטא-קרוטן בגזר, דלעת ובטטה משתחרר טוב יותר לאחר אידוי או בישול כי החום מפרק את דפנות התאים הצמחיים.
בבישול קל של תרד, ברוקולי או פלפל אדום - ריכוז נוגדי החמצון הזמינים עשוי לעלות כי החום משחרר אותם מהמבנה התאי.
בירקות ממשפחת המצליבים הפיטוכימיקלים מתפרקים בחום גבוה או בבישול ארוך ואז הפעילות שלהם יורדת.
אידוי קצר שומר עליהם יותר מאשר הרתחה.
לשמירה על הקוורציטין בבצל עדיף בישול קצר.
עיקריקבוצה ראשיתהשפעה על הבריאותכורכוםכורכומינואידפוליפנוליםנוגד חמצון, אנטי דלקתי, תומך בכבדג'ינג'רג'נג'רולים,שוגאוליםפוליפנוליםנגד בחילה, אנטי דלקתי, תומך
במערכת העיכולבצלקוורציטין ותרכובות גופריתפוליפנולים (פלבנואידים)נוגד חמצון, אנטי דלקתי, מוריד כולסטרולשוםאליצין, די-אליל דיסולפידתרכובות גופריתנוגד חמצון, אנטי חיידקי,תומך בלב וכלי דםפלפל שחורפיפריןאלקלואידמשפר ספיגת כורכומין, אנטי דלקתיצ'ילי (פלפל חריף)קפסאיציןאלקלואידמאיץ חילוף חומרים, מעודד זרימת דם,
משכך כאבקינמוןצינמאלדהיד ועוד פוליפנוליםפנילרופנואידיםנוגד חמצון, מאזן סוכר בדם, אנטי מיקרוביםציפורןיוגנולפנילרופנואידיםנוגד חמצון, אנטי חיידקי, משכך כאב שינייםהלטרפנואידיםמונוטרפניםמשפר עיכול, אנטי דלקתי, מרענן נשימהאגוז מוסקטמיריסטיצין וספוניניםספונינים ופנילפרופנואידבמינון גבוה: השפעה נוירולוגית, מינון רגיל:
יתרונות וחסרונות בפיטוכימיקלים לבריאות האדם
נוגדי חמצון ומונעים נזק לתאים.
הגנה נגד סרטן, עיכוב חלוקה בלתי מבוקרת של תאים.
שיפור תפקוד הלב וכלי הדם, יכולת הפחתת כולסטרול והפחתת לחץ דם.
השפעות מטבוליות: איזון סוכר בדם, שיפור עמידות לאינסולין.
תמיכה במערכת החיסון ועזרה בהגנה מפני זיהומים.
הסתייגויות, חסרונות וסיכונים לפיטוכימיקלים בבריאות האדם
זמינות ביולוגית - ייתכן שהפיטוכימיקל לא נספג בגוף, מתפרק מהר או מופרש והגוף לא ניצל אותו.
עדויות ומחקרים שהעידו על הצלחה לא תמיד עמדו במבחנים הקליניים בבני-אדם.
חלק מהפיטוכימיקלים במינונים גדולים יכולים להיות רעילים ולגרום לנזקים.
הבדל גנטי בין אנשים, מצב בריאותי, חיידקי מעיים וגורמים סביבתיים שונים מאדם לאדם ולכן השפעת הפיטוכימיקלים שונה מאחד לאחר.
המחקרים בודקים את השפעת המיקרוביום במעיים.
פיטוכימיקלים משפיעים על הרכב החיידקים במעיים, מה שיכול להשפיע על הבריאות.
שולייםפוליפנוליםרזרברטרולנוגד חמצון, אנטי אייג'ינג, הגנה מהשמשענבים וקליפות ענביםפוליפנוליםEGCG (קטכין תה ירוק)מפחית אדמומיות, אנטי דלקתיתה ירוקקרוטנואידיםבטא-קרוטן, ליקופן, לוטאיןמגן מפני קרינה על-סגול, שומר על גמישות העורשמן זרעי גזר,
קלנדולה, תרד,עגבניותפיטוסטרוליםבי-סיטוסטרולמרגיע יובש של העורשיאה,אבוקדו,אלקלואידיםקפאיןהפחתת נפיחות מתחת לעיניים, מוצרים אנטי צלוליטקפה, תה
(Aspirin)משכך כאבים, מדלל דם, נוגד דלקתסליציןפוליפנוליםעץ ערבה לבנהדיגוקסין
(Digoxin)טיפול באי-ספיקת לב והפרעות קצבדיגוטוקסיןטרפנואידיםאצבעוניתטקסול (Taxol)כימותרפיהטקסולטרפנואידיםעץ הטקסוסטיפול במלריהארטמיזיניןטרפנואידיםלענה מתוקהטיפול במלריהכיניןעץ הצינכונהוינקריסטין (Vincristine)כימותרפיהוינקריסטיןאלקללואידיםוינקה ורודהמורפין (Morphine),
קודאין (Codeine)משככי כאבים נרקוטייםמורפין, קודאיןאלקלואידיםפרג האופיוםבסיס ליצור סטרואידים
בימינו השימוש בצמחים לייצור תרופות פסק בחלקו.
כיום: תרופה כאספירין היא סינתטית לחלוטין, תרופות מורכבות (וינקריסטין) מופקות עדיין מצמחים ואילו תרופות יקרות או נדירות (טקסול, ארטמיזינין)
מיוצרות בשיטות ביוטכנולוגיות/ חצי סינתטיות.
סולנין - בתפוחי אדמה ירוקים - רעיל למערכת העצבים.
פירוליזידין - סנסיווריה (סוג של סוקולנט) זיפן רפואי, קרוטלריה - עלולים לפגוע בכבד
ניקוטין - רעיל במינון גבוה,
נמצאים בגרעיני משמש מרירים, יוקה לא מבושלת - משחררים ציאניד.
קליפות של פירות הדר (לימון, ברגמוט, אשכולית), מריחה תמצית או שמנים שלהם על עור חשוף לשמש יכולה לגרום לתגובה עורית (תגובה פוטוטוקסית).
פסוראלנים כמו פטרוזיליה, סלרי, פיגם, גורמים לכוויות במגע עם קרינה על-סגול.
פיטוכימיקלים (כמו אלקלואידים, ספונינים וטאנינים) משמשים כקוטלי חרקים, פטריות או חיידקים.
לדוגמה: פירטרינים מצמח החרצית משמשים להדברה אורגנית.
ישנם פיטוכימיקלים המשמשים כחומרי טעם, צבע וריח טבעיים (כמו מנטול במנטה, אנתוציאנינים בצביעת מזון לסגול-אדום) וכחומרים משמרים.
משתמשים בקרוטנואידים לצביעה בתעשיית הטקסטיל.
הטאנינים משמשים לצביעת בדים (למשל האינדיגו, הפיגמנט הכחול, מופק מצמח ניל הצבעים).
שמנים אתריים עשירים בפיטוכימיקלים (לימונן בקליפת הדרים ולינלול בלבנדר) משמשים בתעשיית הבישום.
חומרים צמחיים נחקרים כחומרי מוצא לייצור פלסטיק מתכלה, דלק ביולוגי.
פּיטְקֵרְן היא קבוצת איים הכוללת את האי פיטקרן והאיים הנדרסון, דוסי ואונו; השייכת ליבשת אוקיאניה בדרום האוקיינוס השקט שנמצאת בחסות בריטית.
באי פיטקרן 47 תושבים, רובם מצאצאיהם של המורדים מהספינה באונטי.
פיטקרן הוא מהאיים המיושבים המבודדים ביותר בעולם.
מלבד האי המרכזי המיושב יש בסביבות פיטקרן עוד שלושה איים לא מיושבים: אונו (Oeno), הנדרסון (Henderson) ודוסי (Ducie).
פיטקרן והנדרסון הם געשיים והאחרים הם אטולים.
האי היחיד המאוכלס בקביעות הוא פיטקרן, והוא נגיש רק באמצעות מזח הנמצא במפרץ באונטי.
שטחו של פיטקרן הוא כ-4,500 דונם, מהם רק 360 דונם של קרקע מישורית.
הנקודה הגבוהה ביותר בפיטקרן היא 347 מטר.
האי הנדרסון, המשתרע על 86% מכלל שטחה של הטריטוריה ומאופיין במגוון עשיר של בעלי חיים בחלקיו הפנימיים, ראוי אף הוא להתיישבות אנושית קטנה, למרות משאבי המים המתוקים הזעירים שבו.
עם זאת, הגישה לרוב חלקי האי קשה עקב העובדה שחופיו מאופיינים בצוקי גיר תלולים ואלמוגים חדים.
בשנת 1988 היה האי מועמד להיכלל כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
יתר האיים מרוחקים למעלה מ-100 קילומטרים, ואינם ראויים כלל למגורים.
פיטקרן ממוקם דרומית לחוג הגדי, ונהנה ממזג אוויר חם בכל ימות השנה.
הטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 25–35 מעלות צלזיוס, בחודשים אוקטובר-אפריל, ואילו בחודשי החורף הטמפרטורה הממוצעת 17–25 מעלות צלזיוס.
הלחות הממוצעת בקיץ עשויה לעלות על 95%.
העונה הגשומה היא מנובמבר עד מרץ.
באי יורדים 2,000 מילימטר גשם בשנה, שרובם בשברי ענן.
ארכאולוגים מעריכים כי האי יושב לראשונה במשך תקופות מסוימות עד המאה ה-15 על ידי מתיישבים פולינזים.
האיים הנדרסון ודוסי התגלו לראשונה למערב על ידי הפורטוגזי פדרו פרננדז דה קוירוס (Queirós) בחיפושיו אחרי טרה אוסטרליס אינקוגניטה, ב-26 בינואר 1606, והם היו בלתי מיושבים.
דה קוירוס קרא לאי הנדרסון בשם "סן חואן באוטיסטה" (San Juan Bautista, יוחנן המטביל), ולאי דוסי בשם "לה אנקרסיון" (La Encarnación, "ההתגלמות").
161 שנה מאוחר יותר, ב-3 ביולי 1767, נתגלה האי מחדש על ידי צוות של הספינה הבריטית "סנונית" (Swallow), בפיקודו של קפטן פיליפ קרטרט (Carteret).
האי נקרא על שמו של הצוער רוברט פיטקרן, נער בן 15, שהיה הראשון מחברי הצוות שהבחין באי.
קרטרט, שהפליג ללא עזרת הכרונומטר הימי המדויק שהומצא זה מקרוב, טעה לגבי קו האורך שבו ממוקם האי בשיעור של שלוש מעלות.
עובדה זו הפכה את פיטקרן קשה לאיתור, דבר שבא לידי ביטוי בכישלונו של קפטן ג'יימס קוק לאתר את האי ביולי 1773.
בשנת 1790 הגיעו לאי המתיישבים המערביים הראשונים שלו, המורדים מהאוניה "באונטי" והנשים שהכירו בטהיטי.
גם הם התקשו למצוא את האי מכיוון שהיה משורטט במפות במיקום לא נכון, במרחק 320 ק"מ ממיקומו האמיתי.
הטעות הזו העלתה את קרנו של האי בעיני המורדים שכן כך פחתה הסכנה שספינות בריטיות יגלו אותם ויענישו אותם על המרד.
לאחר שנחתו על האי ורוקנו את הספינה, הם שרפו אותה כדי שהיא לא תראה למרחוק.
בשנת 1957, גילה חוקר ה"נשיונל ג'יאוגרפיק", לואיס מרדן, את שרידי הספינה מתחת למים.
האוכלוסייה כללה בתחילה תשעה מורדים, שישה גברים פולינזים, 12 נשים פולינזיות ותינוק אחד.
במשך 18 שנה הם היו מבודדים לחלוטין על האי, והתקיימו על חקלאות ודיג.
תקופה זו התאפיינה במתחים פנימיים קשים, אלכוהוליזם, רצח ומחלות.
במהלך השנים הללו נרצחו או התאבדו שמונה מתוך תשעת המורדים.
המורד האחרון שנשאר, ג'ון אדמס, הדגיש את חשיבותו של התנ"ך (שעותק ממנו נישא על ה"באונטי" ושרד בידיו), כשייסד מערכת חברתית חדשה, שוחרת שלום.
הנשים הפולינזיות התנצרו אף הן.
אדמס הנהיג את הקהילה ותחתיו היא פרחה.
הוא דאג לחינוך הילדים ובניית כנסייה.
עיר הבירה נקראת על שמו.
תושבי פיטקרן דיווחו כי בחמש השנים הראשונות לשהותם באי, לא נצפתה ממנו ולו ספינה אחת.
רק ב-27 בדצמבר 1795 נראתה מהאי ספינה, שלא התקרבה אליו.
ספינה שנייה נראתה בשנת 1801, ואף היא לא יצרה קשר עם תושבי האי.
ספינה שלישית התקרבה לאי במידה שאפשרה לנוסעיה להבחין בבתים על האי, אך אנשי צוותה לא שיגרו סירה אל חופיו, והאי נותר מנותק.
לבסוף, ספינת הסוחר האמריקנית "טופז", בפיקודו של מייהו פולגר (Folger), עגנה בחופי האי בפברואר 1808, ואנשי צוותה שהו באי במשך 10 שעות.
פולגר שיגר דו"ח על שהותם של מורדי הבאונטי בפיטקרן, ותיקן את מיקומו של האי.
ב-1825 הגיעה אוניה בריטית לאי והעניקה חנינה רשמית לתושבים.
ב-30 בנובמבר 1838 צורפו האי והאיים מסביבו לאימפריה הבריטית.
פיטקרן הייתה מן הטריטוריות הראשונות שהעניקו זכות בחירה לנשים.
בשנת 1855 אוכלוסיית האי הגיעה ל-200 איש והיה קשה לכלכל אותם ולאכלסם באזור השטוח של האי שכולל רק 360 דונם.
שנה מאוחר יותר העניקה המלכה ויקטוריה את האי נורפוק, השוכן כ-6,500 ק"מ ממערב לפיטקרן, לתושבים.
ב-3 במאי 1856, הפליגו 193 בני פיטקרן מערבה, על סיפונה של "מוריישייר" (Morayshire).
הם הגיעו לנורפוק ב-8 ביוני, לאחר מסע קשה בן חמישה שבועות.
אולם שנה וחצי לאחר מכן, 17 מהמהגרים החליטו לחזור לפיטקרן.
חמש שנים מאוחר יותר, חזרו לפיטקרן עשרים ושבעה איש נוספים.
כיום מתגוררים בנורפוק, ששייך לאוסטרליה, כ-1,000 צאצאים של אלו שנשארו שם.
מלבד תושבי פיטקרן, הם היחידים בעולם שדוברים את השפה המקומית, פיטקרנית.
בשנות ה-90 של המאה ה-19, בעקבות פעילותם של מיסיונרים אדוונטיסטים, חל שינוי דתי באי.
התושבים עברו לכנסיית האדוונטיסטים של היום השביעי, נטשו את האלכוהול ואת החזיר, ואת יום המנוחה ציינו בשבת.
בשנים שלאחר פתיחת תעלת פנמה ב-1914, נהנה האי מקרבתו לנתיב האוניות שהיו חוצות את האוקיינוס השקט לאוסטרליה.
בשנים שלאחר מכן שגשגה האוכלוסייה והגיעה לשיא של 233 תושבים ב-1937. בשנים שלאחר מכן החלה הגירה לניו זילנד וכך האי כולל כיום רק 56 תושבים.
משנת 1999 מטולטלת אוכלוסיית האי בפרשיה של ניצול מיני ואונס לאחר ש-13 מתושבי האי הועמדו למשפט בניו זילנד.
התביעה החלה לאחר שתושב פיטקרן הואשם באונס ילדה בעת שביקר בניו זילנד בשנת 1999. בעקבות זאת החל בירור שהעלה טענות על מסורת של ניצול מיני של נערות באי.
47 התושבים שנשארו באי ניסו לבטל את המשפט וטענו שהרשעה תהיה מכת מוות לאוכלוסייה באי.
לטענתם, מה שנראה מבחוץ כניצול מיני הוא חלק מתרבותם ונובע מהבידוד.
התושבים מחזיקים ברובים שבאמצעותם הם מפילים פירות מהעצים, ונדרשו להביאם אל הרשויות מחשש להתלקחות בעקבות הדיון המשפטי.
המשפט, שלפי דרישת התושבים התקיים באי ולא בניו זילנד, התנהל באוקטובר 2004. כדי לחמוק ממנו העלו פרקליטיהם של הנתבעים את הטענה שפיטקרן עצמאית ואינה כפופה למרות החוק הבריטי, אך זו נדחתה.
החיכוכים שהתגלו סביב החקירה המקדימה היו רבים ובפעם אחת אפילו סירבו אנשי פיטקרן לסייע למשפטנים ולשוטרים לרדת מספינתם, סנקציה קשה באי שהמבנה שלו אינו מאפשר לספינה לעגון אלא במרחק מה מהחוף.
בסופו של דבר נידונו ארבעה גברים לעונשי מאסר, ביניהם מנהיג התושבים.
השופט ציין שהקל בעונשים כדי לאפשר את המשך התנהלות החיים באי.
פיטקרן הוא טריטוריה בריטית מעבר לים, עם ממשל מקומי.
מלך בריטניה (צ'ארלס השלישי) מיוצג על ידי מושל, המחזיק בנוסף בתואר הנציב העליון הבריטי לניו זילנד, ומושבו בוולינגטון.
הממשל באי מבוסס על דמוקרטיה ייצוגית פרלמנטרית של שטח תלוי.
בפיטקרן ראש העיר ממלא את תפקיד ראש הממשלה.
חוקת האי נכנסה לתוקפה בשנת 1964. במונחים של אוכלוסייה, פיטקרן נחשבת לדמוקרטיה הקטנה בעולם (50 תושבים, נכון ל-2020)
המועצה המחוקקת של האי מורכבת מעשרה מושבים.
ארבעה תושבים הנבחרים בבחירה ישירה.
ממונה אחד על ידי הנבחרים וראש המועצה.
שני ממונים של המושל, אחד מהם המזכיר הכללי.
מתאם פעולות בין המושל למועצה.
הבחירות נערכות כל שנה ב-24 בדצמבר ובגלל המספר הקטן של התושבים אין באי חלוקה למפלגות.
מעמדו של פיטקרן, טריטוריה בריטית מעבר לים, מטיל את הגנת האיים על הכוחות המזוינים של הממלכה המאוחדת.
אלה נלקחו מן התושבים כשהועמדו לדין באשמת תקיפה מינית.
במשך שנים התקיימו תושבי פיטקרן רק הודות לקרקע העשירה ולדיג.
הדגה העשירה שמסביבם והגידולים החקלאיים ספקו להם שפע יחסי של מזון.
מקור הכנסה נוסף של תושבי האי הוא התיירות.
מכיוון שאין באי שדה תעופה או מנחת מגיעים המבקרים רק מספינות ששטות בין ניו זילנד לחוף המערבי של אמריקה.
מכיוון שגם נמל אין באי, מגיעים אליו התיירים באמצעות סירות קטנות שמופעלות על ידי התושבים.
באי מוזיאון, נקודות תצפית וחנות מזכרות.
תושבי האי גילו מקורות הכנסה נוספים מההתעניינות העולמית בהם.
הם מוכרים לאספני בולים הוצאות מיוחדות של בולים שנושאים את שם האי ובשנים האחרונות אפילו כרטיסי חיוג של הטלפון הציבורי היחיד באי שמופעל על ידי לוויין (מספרו: 872-762-337-766+).
כמו כן הם מוכרים את הזכות להשתמש בסיומת האינטרנט שלהם (pn.) לאתרים.
באי גם תעשייה קטנה של דבש ובניית דגמי אוניות זעירים מעץ.
האוכלוסייה באיים ירדה באופן חד מאז 1940, והמשך קיומה מוטל בספק.
בשנים האחרונות עשתה הממשלה מאמצים למשוך מהגרים חדשים לאי, אך אלה לא הועילו.
האוכלוסייה באי מונה 50 תושבים (נכון ל-2020), ועמם עוד 9 אנשי מקצוע המגיעים מחוץ לאי, ומתחלפים מדי מספר חודשים.
שיעור גידול האוכלוסייה עומד על 0%.
קיים קושי באיסוף הנתונים המדויקים והעדכניים עקב הגירה.
רוב התושבים הם מצאצאי המורדים של המרד על הבאונטי ואחרים שמוצאם מטהיטי.
האוכלוסייה מורכבת מבני תערובת של בהירי עור וכהי עור.
קיים שיעור גבוה של נישואי קרובים.
מספר התושבים באי לאורך ההיסטוריה
כל התושבים משתייכים ל"כנסיית ההתגלות של היום השביעי".
הם הצטרפו אליה בשלהי המאה ה-19, ולכנסייה זו נודע חלק חשוב בעיצובה של החברה הפיטקרנית.
בשנים האחרונות חלה ירידה ברמת האדיקות של האוכלוסייה, כאשר רק שמונה מתושבי האי מבקרים בכנסייה באופן קבוע, וחלקם הגדול מבקרים בה רק באירועים מיוחדים.
גילויי חיבה פומביים אינם מקובלים, ומכירת אלכוהול אסורה.
באי מונהג חוק חינוך חובה חינם בגילאי 5–16. מערכת החינוך באי מצומצמת, ולכן נשלחים הילדים לפנימיות בניו זילנד ובאוסטרליה.
רבים מעדיפים שלא לשוב, וכתוצאה מכך יורד כוח העבודה באי, והוא הוערך בשנת 2004 ב-15 איש בלבד.
פרנסת התושבים מתבססת על מסחר זעיר עם תיירים ותרומות.
התושבים מקיימים קשרים חברתיים עם תושבי האי נורפוק, ולרבים מהם גם קרובי משפחה שם.
בספטמבר 2003 נולדה תינוקת באי, לראשונה מזה 17 שנה, ותינוקת נוספת נולדה במרץ 2007. בשנת 2005 נישא באי הזוג הראשון אי פעם שאינו יליד המקום וקיבל אזרחות של האי.
השפה המדוברת באי היא שפה קריאולית הנגזרת מן האנגלית של המאה ה-18 ושפת טהיטי.
עבור ילידי האי זוהי שפת אם, והיא נלמדת בבית הספר המקומי, לצד האנגלית הרגילה.
היא קשורה קשר הדוק לשפה הקריאולית המדוברת בנורפוק, כי האי נורפוק אוכלס במאה ה-19 על ידי ילידי פיטקרן.
הסמל מסמל שלט הרלדי המציג את העוגן והתנ"ך מהספינה הבאונטי.
אלמנטים אלה מזכירים את ההיסטוריה של המתיישבים הראשונים באי - מורדי הבאונטי משנת 1789. במרכז השלט משולש ירוק על רקע פס צהוב ורקע כחול.
למושל פיטקרן דגל משלו: יוניון ג'ק שבמרכזו סמל האי.
הדגל מורכב מנס כחול ובו יוניון ג'ק ברביע העליון הקרוב לניצב הדגל (הקנטון), וסמל פיטקרן במרכז הדגל.
פיטנגו או פיטנגה הוא כינויה של איגניה חד-פרחית (Eugenia uniflora) שהוא צמח טרופי שמוצאו מברזיל.
נעשה בו שימוש בגינון כגדר חיה, הניתנת לגיזום.
הצמח אינו נמנה עם צורכי מים, ירוק כל השנה, פורח באביב ונותן פירות בקיץ.
פירותיו אכילים, עדינים וחמצמצים, ובצבעי כתום, אדום ובמינים מסוימים גם סגול כהה (כמעט שחור).
ככל שצבע הפרי כהה יותר, כך הוא מתוק ובשל יותר.
בכל פרי ישנם בין 1 ל-3 גלעינים.
מקור השם פיטנגו או פיטנגה הוא בפורטוגזית.
באנגלית הוא נקרא "דובדבן סורינאם", בהודו הוא מכונה "דובדבן ברזיל", ובצרפתית הוא מכונה "סֶריזיֶיה דה-קאיֶין", על שם העיר בגיאנה הצרפתית.
פרי הפיטנגו עובר שינויי צבע רבים עד להבשלתו - החל בירוק בהיר, המשך בכתום אדום ועד לבורדו כהה - אז הוא מוכן לאכילה.
הפירות קטנים ולכן יש לקטופם בידיים, מה שהופך אותם ליקרים מאוד.
יחד עם השימוש בפירותיהם למאכל, נעשה שימוש בעליהם לשם הרחקת חרקים על ידי פיזור עלים על הרצפה ודריכתם, תהליך המשחרר שמן דוחה חרקים.
קליפת העץ מכילה הרבה טאנין.
למרות מוצאו הטרופי השיח גדל מצוין גם בתנאים סובטרופיים.
הוא הגיע לישראל לראשונה בשנות העשרים של המאה ה-20, על ידי שמואל צבי הולצמן.
בשנות ה-70 של המאה ה-20, נמצא בגינת בית בנהריה זן גדול וטעים במיוחד.
הזן נקרא "גתית" על שם בעלת הבית.
מטפח הצמחים אפרים סלור, עסק בהפצתו.
פרי הגתית הוא כתום, מצולע וגדול.
יש לו ארומה מיוחדת, המבדילה אותו מפירות הפיטנגו הרגילים.
אף על פי כן נכשלו עד היום הניסיונות לגדל את פרי הפיטנגו בצורה מסחרית בישראל, בגלל חיי המדף הקצרים שלו ובגלל היותו קשה מאוד לקטיף.
את הזרעים מוציאים מהפרי, מנקים אותם מציפת הפרי שמכילה חומרים מעכבי נביטה ומייבשים בשמש משך יום אחד.
הזרע זקוק לחודשיים עד לנביטה וגדל במגוון גדול של אקלימים וקרקעות אך מעדיף אקלים טרופי וקרקע לחה, מנוקזת היטב וחומצית מעט (מכל מקום עדיף שלא תהיה מלוחה).
לשתול במקום שאינו חשוף לרוחות ולקור או לאור שמש מלא.
מהפריחה עד הפרי עוברים שלושה שבועות ואיכותו תלויה מאוד בהשקיה ובתזונה בזמן התפתחות הפרי.
הצמח עמיד מאוד בתקופות יובש ארוכות, אך זקוק להרבה מים מזמן הפריחה ועד זמן הבשלת הפרי.
על מנת לקבל פרי איכותי, מומלץ לקחת ייחורים משיח שידוע שפריו טוב, כדי לקבל עץ זהה גנטית.
לא ידועות מחלות וטפילים המיוחדים לפיטנגו אך תיתכן נגיעות של הפרי ברימות של זבוב הפירות הים תיכוני.
הפיטנגו הוא שיח צפוף ותדיר-ירק, ונוח לעיצוב.
העלים שלו בעלי גוון ירוק חזק וניצניו ניחנים בגוון אדמדם.
כמו כן, אין הוא צורך מים רבים ולכן משמש כצמח גדר-חיה.
הפיטנגו פורח בין פעמיים לשלוש בשנה.
פיטר ג'יימס או'טול היה שחקן קולנוע ותיאטרון בריטי ממוצא אירי.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והתחיל את דרכו כשחקן תיאטרון.
או'טול זכה להכרה כשחקן שייקספירי בזמן שעבד בחברת התיאטרון בריסטול אולד ויק ובתיאטרון רויאל קורט הנמצא ברובע המלכותי קנזינגטון וצ'לסי הידוע בשל תרומתו לתיאטרון המודרני.
או'טול היה מועמד לפרס זה שבע פעמים נוספות ומחזיק בשיא המועמודיות לפרס האוסקר ללא זכייה.
ב-2002 הוענק לאו'טול פרס אוסקר לשם כבוד של האקדמיה על הישגיו בקריירה.
בנוסף הוא זכה בארבעה פרסי גלובוס הזהב, בפרס BAFTA לשחקן הבריטי הטוב ביותר ולפרס אמי לבידור בפריים טיים.
פיטר ג'יימס או'טול נולד ב-2 באוגוסט 1932 לקונסטנס ג'יין אליוט, אחות סקוטית, ופטריק ג'וזף או'טול, שחקן כדורגל אירי לשעבר ומנהל הימורים.
רישומים ממשרד הרישום הכללי בלידס, מאשרים כי פיטר או'טול נולד בבית החולים האוניברסיטאי סנט ג'יימס ב-2 באוגוסט 1932 ובשלב מסוים בחייו, אימץ לעצמו את המקביל האירי לשמו האמצעי, שיימוס .
הייתה לו אחות גדולה בשם פטרישיה.
פיטר ואחותו גדלו באמונתו הקתולית של אביהם.
עם צאתו מבית הספר, או'טול התקבל לעבודה כעיתונאי מתחיל וצלם בעיתון הערב יורקשייר, עד שנקרא לשרת בצי המלכותי.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בין השנים 1952–1954, לשם התקבל במלגה לאחר שנדחה על ידי בית הספר לדרמה של תיאטרון אבי בדבלין על ידי הבמאי ארנסת בליית', משום שלא ידע לדבר את השפה האירית.
או'טול היה באותה הכיתה ביחד עם אלברט פיני, אלן בייטס ובריאן בדפורד.
ב-1959, או'טול התחתן עם השחקנית הוולשית שאן פיליפס, איתה נולדו לו שתי בנות: קייט ופטרישיה.
הזוג התגרש בשנת 1979. ב-1983 לאו'טול ולחברתו הדוגמנית קארן בראון, נולד בן כשאו'טול היה בן חמישים.
למרות שאיבד את האמון בדת המאורגנת כנער, או'טול הביע רגשות חיוביים ביחס לחיי ישו.
בראיון ל"ניו יורק טיימס הוא אמר: "אף אחד לא יכול לקחת את ישו ממני … אין ספק שהייתה דמות היסטורית בעלת חשיבות עצומה, עם רעיונות עצומים.
הוא כינה את עצמו "נוצרי בדימוס" שמעדיף "חינוך וקריאה ועובדות" על פני האמונה.
במהלך לימודיו בראשית שנות החמישים, או'טול פעל במחאה נגד מעורבות בריטניה במלחמת קוריאה.
מאוחר יותר, בשנות השישים, הוא היה יריב פעיל למלחמת וייטנאם.
הוא מילא תפקיד ביצירת הצורה הנוכחית של שירת העם הידועה "קריקפרגוס" אותה סיפר לדומיניק בהאן, שהעלה אותה בדפוס והקליטה באמצע שנות השישים.
או'טול שיחק רוגבי בילדותו בלידס ונשאר חובב ספורט מושבע במשך חייו.
בנוסף הוא שיחק ואימן נבחרת קריקט.
בראיון לרדיו בשנת 2006 סיפר אוטול כי הוא מכיר את כל 154 הסונטות של שייקספיר.
או'טול, שתיאר את עצמו כרומנטיקן, ראה את הסונטות של שייקספיר כאוסף מיטב השירים האנגלים, וקרא אותם מדי יום.
מחלה קשה כמעט שקיפדה את חייו של אוטול בסוף שנות השבעים.
סרטן הקיבה שלו לא אובחן כראוי עקב צריכת אלכוהול מרובה.
או'טול עבר ניתוח בשנת 1976 כדי להסיר את הלבלב וחלק גדול מהמעיים, מה שהביא להתפרצות סוכרת תלוית אינסולין.
בשנת 1978 הוא כמעט מת מהפרעת דם.
בסופו של דבר הוא התאושש וחזר לעבוד.
הוא נפטר ב-14 בדצמבר 2013 בבית החולים וולינגטון בסנט ג'ון ווד, לונדון, בגיל 81. הלווייתו נערכה בקרמטוריום גולדרס גרין בלונדון ב-21 בדצמבר 2013, שם נשרפה גופתו בארון קבורה.
משפחתו הצהירה על כוונתם להגשים את משאלותיו ולקחת את אפרו למערב אירלנד.
ב-18 במאי 2014 הושק פרס חדש לזכרו של פיטר אוטול בבית הספר לתיאטרון בריסטול אולד ויק; זה כולל פרס שנתי המוענק לשני שחקנים צעירים מבית הספר, כולל חוזה מקצועי בתיאטרון בריסטול אולד ויק.
הוצב לזכרו לוח זיכרון בסנט פול, כנסיית השחקנים בקובנט גרדן, לונדון.
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1960 חטוף Kidnapped רובין מקגרגור 1960 התמימים והפראים The Savage Innocents חייל ראשון 1962 לורנס איש ערב Lawrence Of Arabia תומאס אדוארד לורנס 1964 בקט Becket המלך הנרי השני 1965 לורד ג'ים Lord Jim לורד ג'ים 1965 מה חדש, חתלתולה?
פיטר לזלי אוזגוד היה כדורגלן אנגלי בשנות ה-60 וה-70.
כנער חתם בצ'לסי וערך את הופעת הבכורה בגיל 17 גביע הליגה כשהבקיע את שני השערים בניצחון 2:0 על וורקינגטון טאון ב-16 בדצמבר 1964. כשחקן בקבוצת המילואים, כבש 30 שערים ב-20 משחקים ולא עבר זמן רב עד שהפך לשחקן הרכב קבוע.
לאחר מחנה אימונים באוסטרליה בו כבש 12 שערים בשמונה משחקים, פתח בהרכב בניצחון 4:1 על רומא ב-22 בספטמבר 1965 בגביע ערי הירידים.
הוא כבש עוד שבעה שערים בליגה, אחד מהם היה אחרי ריצה של 60 יארד מול שחקני ברנלי.
הוא שבר את רגלו לאחר התקלות עם אמלין יוז מבלקפול בגביע הליגה ב-6 באוקטובר 1966, מה שעצר את התקדמותו, בעקבות כך גם החמיץ את גמר גביע ה-FA הראשון של צ'לסי ב-20 במאי 1967. בלעדיו, הפסידו "הכחולים" 2:1 לטוטנהאם הוטספר באצטדיון ומבלי.
הייתה זאת אכזבה גדולה לשחקן, למרות זאת התגבר על פציעתו וחזר לשחק.
ראיית המשחק שלו ותכונותיו הפיזיות זוהו על ידי המאמן החדש דייב סקסטון שהציב אותו בדרך כלל כקשר.
בסך הכל, שיחק אוזגוד 380 משחקים בצ'לסי וכבש 150 שערים.
הוא אחד מתשעה שחקנים בלבד שכבש בכל סיבוב של גביע ה-FA (ונכון להיום, האחרון שעשה זאת), כשעזר לצ'לסי לזכות בגביע ב-1970 לאחר משחק חוזר מול לידס יונייטד.
הוא כבש את שער השוויון באולד טראפורד כשקבוצתו ניצחה לבסוף 2-1.
ב-1971 אוזגוד היה חלק מהקבוצה שזכתה בגביע המחזיקות לאחר ניצחון 2-1 על ריאל מדריד בפיראוס, במשחק בו כבש את השער השני והמנצח של צ'לסי.
ב-1972, כבש בגמר גביע הליגה, אך צ'לסי הפסידו 2-1 לסטוק סיטי.
לאחר אי-הסכמה עם המנג'ר דייב סקסטון בהקשר לצורת חייו, אוזגוד, יחד עם כמה שחקנים אחרים, הועברו לרשימת ההעברות ונמכר לסאות'האמפטון במרץ 1974 בסכום שיא של 275,000 לירות שטרלינג.
עם סאות'האמפטון, זכה בגביע האנגלי ב-1976 עם ניצחון 1-0 על מנצ'סטר יונייטד.
הוא עזב את הקבוצה בנובמבר 1977, תקופה קצרה לאחר שעזר למועדון לעלות ליגה.
הוא כבש 36 שערים ב-157 משחקים אצל "הקדושים".
לקראת סוף הקריירה שלו, שיחק גם תקופה קצרה בנוריץ' סיטי.
אוזגוד חזר לצ'לסי בדצמבר 1978 אחרי ששיחק מספר משחקים בפילדלפיה פיורי בארצות הברית.
הוא חזר לסטאמפורד ברידג' בזמן שהקבוצה הייתה במאבקים נגד הירידה.
הוא כבש בבכורה המחודשת שלו בקבוצה, בהפסד 7-2 למידלסברו.
הוא נשאר במועדון עד סוף העונה לפני שפרש בדצמבר 1979.
אוזגוד עשה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אנגליה בפברואר 1970 בניצחון 3-1 על נבחרת בלגיה.
הוא היה בסגל במונדיאל 1970, בו שיחק בשני משחקים מול נבחרת צ'כוסלובקיה ונבחרת רומניה כמחליף.
הוא שיחק בסך הכול ארבעה משחקים בנבחרות, ללא כיבושים.
פיטר אוזגוד היה נשוי שלוש פעמים.
מאשתו הראשונה נולדו לו שני בנים, ומאשתו השלישית בן נוסף.
הוא נפטר בחודש מרץ של שנת 2006, בגיל 59 בלבד, מהתקף לב.
פיטסבורג סטילרס היא קבוצת פוטבול אמריקאית מליגת ה-NFL שבסיסה בעיר פיטסבורג שבמדינת פנסילבניה.
הקבוצה נוסדה ב-1933 על ידי ארט רוני והיא הקבוצה החמישית בדירוג הוותק בליגת ה-NFL.
כיום בעלי קבוצה הם דן רוני, בנו של ארט.
שנות השיא של הקבוצה היו במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, הקבוצה זכתה ארבע פעמים בסופרבול ונודעה בזכות קו ההגנה המשובח שלה שהעניק לה הכינוי "מסך הפלדה" (Steel Curtain).
נכון ל-2019, הסטילרס, יחד עם ניו אינגלנד פטריוטס, הם הקבוצה בעלת מספר הזכיות הרב ביותר במשחקי הסופרבול, עם שישה ניצחונות לזכותם.
הקבוצה נוסדה ב-1933 ושיחקה תחת השם פיטסבורג פיירטס, בדומה לקבוצת הבייסבול של העיר.
החל מעונת 1940 נקבע כינויה לשם הנוכחי, המאפיין את תעשיית הפלדה באזור.
במהלך מלחמת העולם השנייה סבלה הקבוצה ממחסור בשחקנים זמינים ולכן התאחדה ב-1943 עם פילדלפיה איגלס וב-1944 עם שיקגו קרדינלס.
ב-1947 העפילו הסטילרס לראשונה לפלייאוף, אך הודחו כבר במשחק הראשון.
במשך 25 השנים הבאות לא הצליחו להעפיל פעם נוספת לפלייאוף.
עם איחוד בין ליגת ה-NFL ל-AFL ב-1970, עברה הקבוצה לשחק בAmerican Football Conference (חטיבת הליגה האמריקאית, ה-AFC).
ב-1969 נשכר צ'אק נול כמאמן הקבוצה והחל עידן ההצלחות, בדראפט נבחרו שחקנים שיהפכו לכוכבים וחברי היכל התהילה של ה-NFL והבולטים בהם שחקן ההגנה ג'ו גרין והקוורטרבק טרי בראדשו.
בשנות ה-70' העפילו הסטילרס שמונה פעמים לפלייאוף וזכו ארבע פעמים בסופרבול.
ב-1992 החליף ביל קהואר את נול ואימן את הקבוצה במשך 15 העונות הבאות.
תחת הדרכתו העפילו הסטילרס 10 פעמים לפלייאוף ולשני משחקי סופרבול, הם הפסידו בסופרבול XXX (עונת 1996) לדאלאס קאובויס וזכו באליפות לאחר ניצחון בסופרבול XL (עונת 2005) על סיאטל סיהוקס.
בעונות 2007–2025 כיהן כמאמן הקבוצה מייק טומלין, ב-2008 זכתה הקבוצה פעם נוספת בסופרבול לאחר ניצחון 23-27 על אריזונה קרדינלס, בעונת 2010 העפילה בפעם השמינית בתולדותיה לסופרבול אך הפסידה לגרין ביי פאקרס.
מאז 2001 משחקת הקבוצה באצטדיון ייעודי לפוטבול, הממוקם על נהר אוהיו.
האצטדיון נבנה בעלות של כ-285 מיליון דולר ויכול להכיל כ-65,000 צופים.
בתחילת דרכה ובמשך 31 עונות שיחקה החברה באצטדיון פורבס פילד אותה חלקה עם קבוצת הבייסבול פיטסבורג פיירטס, ב-1964 עברה לשחק באצטדיון אוניברסיטת פיטסבורג ובשנים 1970 עד 2000 שיחקה עם הפיירטס באצטדיון שלושת הנהרות.
פיטס ספשל הוא שמו של מטוס אירובטיקה דו-כנפי חד מנועי מונע מדחף, בעל יכולות וביצועים אווירודינמיים גבוהים תחת תאוצת כובד גבוהה.
משמש לספורט אווירי ולאימונים ותחרויות ספורט אווירי, בארצות ספורות משמש גם לשימושים צבאיים.
כיום מיוצר המטוס על ידי חברת Aviat מאפטון, ויומינג בדגם S1 חד מושבי עם מנוע בוקסר לייקומינג 4-צילינדרי בן 200 כוחות סוס, או דגם S2 דו מושבי עם מנוע בוקסר 6-צילינדרי (260 כ"ס) וכנף מוגדלת.
המטוס נבנה ותוכנן על ידי פועל רכבות בשם קרטיס פיטס.
משנת בנייתו ב-1944 זכה המטוס בתחרויות אירובטיקה יותר מכל מטוס אחר, בשנות ה-60 הוכרז המטוס כמטוס ראוי מבחינה טכנית לתחרויות בינלאומיות.
גם לאחר 62 שנות ותק אווירי (נכון לשנת 2006), המטוס נחשב ל"שועל קרבות" אווירובטיים ולקנה המידה לפיו נמדדים מטוסים אווירובטיים בביצועיהם.
מספר אלופי אירובטיקה משתמשים במטוס זה, המפורסם מביניהם הוא שון טאקר.
בעבר היה מספר מועט ביותר של מטוסים מסוג זה בישראל.
מתוך המטוסים שפעלו בעשור האחרון מטוס
אחד התרסק במהלך מופע אווירי והשני נמכר ונשלח לחו"ל.
כיום אין מטוסים פעילים מסוג זה בארץ.
פיטסבורג היא עיר במדינת פנסילבניה שבארצות הברית, בירת מחוז אלגני ומרכז כלכלי ותעשייתי חשוב.
מתגוררים בה 302,971 תושבים (נכון ל-2020), והיא העיר השנייה בגודלה בפנסילבניה אחרי פילדלפיה.
בשנת 1754 הקימו הצרפתים במקום בו נמצאת היום פיטסבורג את מבצר פורט דוקן (DUQUESNE), כדי לשלוט על המקום בו מתחברים שני הנהרות מונונגאהלה ואלגני ויוצרים את נהר אוהיו.
במהלך מלחמת הצרפתים והאינדיאנים (1754–1763), נכבש המבצר על ידי הגנרל ג'ון פורבס הסקוטי, כאשר הצרפתים נטשו את המבצר ושרפו אותו עם יציאתם.
פורבס בנה מחדש את המבצר והפך את שמו למבצר פיט (Fort Pitt) על שם שר החוץ הבריטי, ויליאם פיט.
האזור מסביב למבצר נקרא פיטסבורו (הרובע של פיט).
במהלך מרד הפונטיאק של שבטים אינדיאניים נגד השלטון הבריטי, האינדיאנים צרו על המבצר במשך חודשיים.
לאחר המהפכה האמריקאית, העיירה פיטסבורג המשיכה לגדול והתפתחה בה תעשייה של ייצור סירות.
בהמשך התפתחה התעשייה בעיר ובשנת 1827 כבר ייצרה פיטסטבורג כמויות משמעותיות של ברזל, פח ומוצרים של זכוכית.
שגשוג תעשיית הפלדה בעיר נובע ממיקומה האסטרטגי.
את העיר חוצים שני נהרות: מדרום נהר המונונגהלה ומצפון נהר האלגני.
שני הנהרות נפגשים ב"נקודה" ויוצרים את נהר האוהיו.
עם גילוי מכרות פחם בהרי מערב וירג'יניה ועפרת ברזל בהרי צפון טרנסילבניה, נוצרה בעיית הובלה שנפתרה על ידי השימוש בנהרות לתובלת המטענים.
דרך הנהר הדרומי הובא פחם גולמי לעיר ודרך הנהר הצפוני הובאה עפרת ברזל.
הפלדה חושלה במאות כבשנים ברחבי העיר ונשלחה על ספינות נהר לדטרויט לשמש לתעשיית הרכב.
בשנת 1845, כילתה שרפה גדולה מעל 1,000 מבנים בעיר.
מלחמת האזרחים האמריקנית הביאה שגשוג לתעשיית הברזל של העיר, בייצור ברזל ונשק עבור הצבאות הלוחמים.
בפיטסבורג ממוקמים מטות ההנהלה הראשית של חברות רבות מרשימת ה-Fortune 500, ביניהן חברת ההלבשה אמריקן איגל וענקית המזון היינץ.
בעיר נמצאת אוניברסיטת פיטסבורג וכן המוסד הפרטי אוניברסיטת קרנגי מלון.
המרכז הרפואי של אוניברסיטת פיטסבורג, מרכז רפואי אקדמי מוביל שבו מתבצעים רוב השתלות האיברים בארצות הברית.
ביניהם זרמים שונים וקהילות שונות.
לא ידועה השנה המדויקת שבה נוסדה בעיר הקהילה היהודית, אולם מעריכים כי הקהילה נוסדה בין 1838 ל-1844 על ידי מהגרים מגרמניה.
בשנות העשרים של המאה העשרים, חל גידול משמעותי בקהילה היהודית, עם הגירה למקום של יהודים רבים ממזרח אירופה.
רובם התיישבו בשכונת סקוורל היל , שהפכה בתחילת המאה העשרים למרכז התרבות היהודית בעיר, עם אטליזים כשרים, מעדניות, מסעדות יהודיות, וחנויות ספרים ביידיש ובעברית.
במהלך השנים, ובדומה לתהליך שעבר על רוב יהדות ארצות הברית, נטמעו חלק גדול מיהודי המקום באוכלוסייה המקומית, מבחינה תרבותית..
מרבית הקהילה היהודית כיום מתרכזת בשכונות "סקוורל היל" ו"הגבעות הדרומיות".
בנוסף, בפיטסבורג כ-200 משפחות של ישראלים מרביתם סטודנטים באוניברסיטאות קרנגי מלון, האוניברסיטה של פיטסבורג ואוניברסיטת פוינט פארק.
בנוסף ישראלים רבים קשורים למרכז הרפואי של האוניברסיטה של פיטסבורג UPMC.
לקהילות היהודיות בפיטסבורג קשר מיוחד עם כרמיאל ואזור משגב במסגרת תוכנית שותפות 2000, של הסוכנות היהודית.
בקהילה פעילים 5 שליחים ישראלים מטעם הסוכנות.
יהודי פיטסבורג, כרוב יהדות ארצות הברית, ברובם אינם דתיים, ורוב הדתיים שייכים לזרמים הרפורמי והקונסרבטיבי.
בעיר גם קהילה יהודית אורתודוקסית קטנה של חסידי חב"ד, המפעילה רשת חינוך בשם אחי תמימים.
בשנת ה'תשע"ט (2018), נכנס רוברט באוורס, לאומן ואיש ימין קיצוני, לבית הכנסת הקונסרבטיבי "עץ חיים" וירה במתפללים, על רקע אנטישמי.
11 מתפללים נרצחו ושניים נפצעו.
ב־2023 נגזר על באוורס עונש מוות.
אישים יהודים בולטים בקהילה היהודית ילידי פיטסבורג
אלברט אליס , פסיכולוג יהודי-אמריקאי, מאבות גישת הטיפול הקוגניטיבי-התנהגותי, ומפתח גישת הטיפול הרציונלי אמוטיבי (REBT).
אדם ריינהרץ, תושב פיטסבורג ותיק כתב בכיר ב"פיטסבורג ג'ואיש כרוניקל", העיתון היהודי המוביל בעיר.
הרב אברהם בנימין זילברברג (נולד ב-ה'תרנ"ב, 1892 בחג סוכות – נפטר ב-ליל יום כיפור י' בתשרי תשכ"ג, 7 באוקטובר 1962), מתחילה היה רב ואב"ד בטולישקוב בפולין, ומו"ץ בוורשה, ולאחר מכן רב ואב"ד בפיטסבורג, פנסילבניה, וחיבר ספרים רבים, וציונו ומקום קבורתו בירושלים.
הרב ברוך אהרן פופקו (פופקא; באנגלית: Bernard Poupko; 5 בפברואר 1917-ראש חודש ל' בניסן ה'תש"ע, 14 באפריל 2010), רב בפיטסבורג, פנסילבניה, ונשיא המזרחי בארצות הברית.
נכדו של הרב יעקב משה ספיר רבה של העיר סאראטוב וחבר הרבנות הראשית לפתח תקוה והמחוז.
אב הרב חיים יצחק פופקו רב בברוקלין וסגן נשיא אגודת הרבנים.
ובן הרב אליעזר פופקו אב"ד וועליזש ברוסיה ולאחר מכן רב בפילדלפיה.
הרַבָּה דוידה (דניס ליס) אגר , רבה רפורמית אמריקנית המשתייכת להיהדות הרפורמית, כיהנה כיושבת-ראש איגוד הרבנים המתקדמים (CCAR) בארצות הברית בין 2015 ל-2017.
מקס פישר (1908, פיטסבורג - 3 במרץ 2005, דטרויט), איש עסקים, יזם ופילנתרופ יהודי-אמריקני, וממנהיגיה הבולטים של יהדות ארצות הברית.
בפיטסבורג הוקמה גם חסידות פיטסבורג, שהיא חצר חסידית, וענף מחסידות נדבורנה.
החסידות נוסדה על ידי רבי יוסף לייפר בעל ה"צדקת יוסף", בעיר פיטסבורג שבפנסילבניה, וכיום מרכזה באשדוד.
לאחר פטירתו באדר ה'תשכ"ו, בנו בכורו רבי אברהם אבא לייפר בעל ה"אמונת אברהם" ו"איבא דאברהם" המחבר של הניגון העממי הישראלי המזדמר כיום בכל מדינות העולם ניגון "ישמחו השמים ותגל הארץ" שניצל בנס מהמלחמה בשואה, הוכתר לכהן במקומו כאדמו"ר בעיר פיטסבורג.
בשנת ה'תש"ל עלה לישראל וקבע את משכנו בעיר אשדוד.
פיטסבורג פינגווינס היא קבוצת הוקי קרח מקצוענית מפיטסבורג, פנסילבניה, ארצות הברית, המשחקת בליגת ה-NHL בה היא חברה בבית המטרופוליטני שבחטיבה המזרחית.
הפינגווינס זכו חמש פעמים בגביע סטנלי, השתיים האחרונות בהן ברצף ב-2016 וב-2017.
פיטסבורג פינגווינס זכתה לזיכיון מטעם ה-NHL ב-1966 במסגרת הכפלת גודלה של הליגה, שסיימה את תקופת "שש המקוריות" שנמשכה 25 שנה.
את הענקת הזיכיון לפיטסבורג חייבת הקבוצה לג'ק מקגרגור, חבר הסנאט מטעם מדינת פנסילבניה, שרצה להחזיר את ה-NHL לעיר לאחר שנעדרה ממנה מאז 1930 ופירוקה של קבוצת ה-NHL שהייתה קיימת אז, פיטסבורג פיירטס.
הוא גייס לעזרתו את חברת המזון היינץ שמרכזה בפיטסבורג, ואת ארט רוני, בעלי קבוצת הפוטבול פיטסבורג סטילרס.
המאמץ הצליח, ופיטסבורג זכתה באחד מששת זיכיונות ההתרחבות.
האולם הביתי של הקבוצה, ה"סיוויק ארנה", כונה "איגלו" בשל צורתו הכיפתית וצבעו הלבן.
כינויו של האולם היווה השראה לקביעת שמה של הקבוצה כ"פינגווינס".
הקבוצה הייתה למציאות ב-1967, והחלה את השתתפותה ב-NHL בעונת 1967/68 יחד עם יתר קבוצות ההתרחבות, כאשר במשחק הבכורה שלה מול מונטריאול קנדיאנס נכחו יוזם הקבוצה, ג'ק מקגרגור, ונשיא ה-NHL קלרנס קמפבל.
העונה הראשונה של הקבוצה הייתה קשה, ולמרות ששובצה לבית המערבי של הליגה - הבית החלש יותר, שכלל את קבוצות ההתרחבות - היא לא הצליחה לעלות לפלייאוף.
לעומת זאת רשמה הקבוצה היסטוריה באותה עונה כשניצחה את שיקגו בלאק הוקס - הניצחון הראשון של קבוצת התרחבות על אחת מ"שש המקוריות".
הכוכב הראשון של הקבוצה היה אנדי בת'גייט, חלוץ וותיק בליגה שהגיע מדטרויט רד וינגס, אולם הוא הגיע לקבוצה בגיל 35 והיה מעבר לשיאו.
רק בעונת 1969/70, עם הכוכב צעיר שנבחר בדראפט מישל ברייר, הצליחה הקבוצה להגיע לפלייאוף וגם ניצחה בו סדרה (מול אוקלנד סילס), אך בסיבוב השני כשלה מול סנט לואיס בלוז.
ימים בודדים לאחר סיום הפלייאוף נהרג הכוכב הצעיר ברייר בתאונת דרכים.
גם בעונת 1971/72 עלו הפינגווינס לפלייאוף, אולם נוצחו בקלות על ידי שיקגו בלאק הוקס.
ב-1974/75 הצליחו הפינגווינס לעבור שוב סדרת פלייאוף כשעברה את סנט לואיס בלוז, אולם בסיבוב השני הודחו על ידי ניו יורק איילנדרס לאחר ששמטו יתרון של 3:0 בסדרה - אחד מארבעה מקרים דומים בלבד בהיסטוריה של ה-NHL.
במהלך העונה נקלעה הקבוצה לחובות ונאלצה להכריז על פשיטת רגל.
לאחר שנראה היה שהקבוצה תעבור לסיאטל, התערבה קבוצה של אנשי עסקים שהשאירו את הקבוצה בחיים, ובפיסטבורג.
הקבוצה המשיכה להצליח, ועד 1982 השתתפה בפלייאוף בכל עונה למעט 1977/78. עם זאת, היא עשתה זאת באמצעות כוכבים מתבגרים, שעבורם הקריבה הקבוצה בחירות דראפט ובעצם משכנה את עתידה.
ב-1982/83 וב-1983/84 סיימה הקבוצה את העונה הרגילה עם המאזן הגרוע ביותר בליגה.
בדראפט ה-NHL של 1984 בחרו הפינגווינס את הכוכב הגדול של ליגת הצעירים של קוויבק - אחת מליגות הצעירים החשובות של קנדה - את מי שיהפוך לכוכב הגדול של הקבוצה בכל הזמנים ולימים אף לבעליה, מריו למיה.
למיה הצטיין כבר בעונות הראשונות שלו שהיו כולן עונות של 100 נקודות ומעלה (מהן למעלה מ-40 שערים), אולם עד 1988 לא הספיקה יכולתו להוביל את הקבוצה לפלייאוף.
ב-1987 ו-1988 החלה הקבוצה לבנות סביב למיה סגל חזק שיתמוך בו.
המגן פול קופי, אחד המגינים הטובים בליגה, הובא היישר מהאלופה אדמונטון אוילרס.
שלושה חלוצים צעירים ומוכשרים - ג'ון קאלן, רוב בראון וקווין סטיוארט - צורפו גם הם.
לקראת עונת 1988/89 התחזקה הקבוצה גם באחד השוערים הטובים בליגה, טום בראסו שהגיע מבאפלו סייברס.
החיזוק העלה את הקבוצה ממעמד של אחת הקבוצות הגרועות בליגה לקבוצת פלייאוף לגיטימית, ולאחר שהחמיצה בהפרשים קטנים את הפלייאוף במשך שלוש עונות שבה הקבוצה לפלייאוף ב-1988/89. בפלייאוף הביסה הקבוצה את ניו יורק ריינג'רס בסיבוב הראשון, אולם נכנעה בסיבוב השני בשבעה משחקים ליריבתה המושבעת, פילדלפיה פליירס.
מריו למיה כבש במשחק החמישי בסדרה חמישה שערים.
בעונת 1989/90 סבל למיה מפריצת דיסק והחמיץ 21 משחקים, והפינגווינס שהחלו את העונה בצורה טובה הידרדרו והחמיצו את הפלייאוף.
1991 - 2001: עידן למיה-יאגר, גביעי סטנלי ופשיטת רגל שנייה
בדראפט של 1990 בחרו הפינגווינס את החלוץ הימני הצ'כי יארומיר יאגר, ושילבו אותו בקו ההתקפה הראשון עם למיה.
השילוב בין השניים התגלה כמצוין.
החלוץ הקנדי הצעיר מרק רקי הועלה מליגה משנית, וכוכבים מוכחים כמו החלוצים רון פרנסיס וג'ו מאלן והמגינים אולף סמואלסון ולארי מרפי הגיעו בעסקאות עם קבוצות אחרות.
הפינגווינס הגיעו לפלייאוף כאלופי הבית שלהם (בית פטריק, לימים הבית האטלנטי), עברו בשלום סדרה של שבעה משחקים מול ניו ג'רזי דווילס, עברו בקלות בסיבוב השני את וושינגטון קפיטלס ובגמר החטיבתי את בוסטון ברואינס, והגיעו לראשונה לסדרת גמר גביע סטנלי.
בגמר ניצחו הפינגווינס את מינסוטה נורת'סטארס בשישה משחקים וזכו בגביע סטנלי הראשון שלהם.
מריו למיה זכה בגביע קון סמיית' - גביע ה-MVP של הפלייאוף.
במהלך עונת 1991/92 פקדה טרגדיה את הקבוצה כאשר המאמן בוב ג'ונסון מת ממחלת הסרטן.
המאמן המצליח סקוטי באומן, שזכה בחמישה גביעי סטנלי עם מונטריאול קנדיאנס בשנות ה-70, הגיע במקומו.
הקבוצה לא הבריקה בעונה הרגילה והתקשתה גם בתחילת הפלייאוף כשעברה את וושינגטון קפיטלס בשבעה משחקים ואת ניו יורק ריינג'רס בשישה.
ההמשך היה קל הרבה יותר, כאשר הפינגווינס מחצו את בוסטון ברואינס בגמר החטיבתי ואת שיקגו בלאקהוקס בסדרת גמר גביע סטנלי, וזכו בגביע סטנלי שני ברציפות כאשר בשתי הסדרות לא נוצחו ולו במשחק אחד.
למיה זכה שוב בגביע קון סמיית' והוסיף לו גם את גביע ארט רוס - גביע מלך הנקודות (שערים + אסיסטים) של העונה.
בעונת 1992/93 שוב הכה הסרטן בקבוצה, כאשר מריו למיה התגלה כחולה בלימפומת הודג'קין.
לאחר טיפול אינטנסיבי חזר למיה לשחק לאחר שהחמיץ 24 משחקים באותה עונה, ובכל זאת זכה בגביע ארט רוס עם 160 נקודות.
הפינגווינס סיימו את העונה הרגילה עם 119 נקודות - שיא מועדון המחזיק מעמד עד היום - וזכו בפעם הראשונה, והיחידה עד כה, בגביע הנשיאים על המאזן הטוב בליגה.
אולם בפלייאוף נחלו הפינגווינס אכזבה כשהודחו בסיבוב השני על ידי ניו ג'רזי דווילס בשבעה משחקים, ולא הצליחו לזכות בגביע סטנלי שלישי רצוף.
הפינגווינס המשיכו להגיע בקביעות לפלייאוף באמצע שנות ה-90, כאשר ב-1995/96 החמיצה הגעה נוספת לסדרת גמר גביע סטנלי כשנוצחה בשבעה משחקים על ידי פלורידה פנתרס בגמר החטיבה המזרחית.
בסיום עונת 1996/97, לאחר שהפינגווינס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי פילדלפיה פליירס, הודיע מריו למיה על פרישתו מפעילות.
את המושכות ההתקפיות בקבוצה נטל יארומיר יאגר, שזכה מכאן והלאה ארבע עונות רצופות בגביע ארט רוס כמלך הנקודות של הליגה, כשלצידו מככב בהתקפה אלכסיי קובאלב ואת הקו הראשון של ההגנה מחזיקים קווין האצ'ר ודריוס קספרייטיס.
הקבוצה שוב נשרה בסיבוב הראשון של הפלייאוף ב-1998.
עונת 1997/98 עמדה בסימן משבר כלכלי חריף שפקד את הקבוצה.
שנות ההצלחה בתחילת העשור עלו בהוצאות גדולות, וחובותיה של הקבוצה תפחו ל-90 מיליון דולר.
הקבוצה נאלצה להיכנס להליך הגנה מפני נושים ("צ'פטר 11") בפעם השנייה בתולדותיה, ונראה היה שתעבור לעיר אחרת או תפסיק את פעילותה.
לעזרת הקבוצה נחלץ הכוכב שפרש שנתיים קודם לכן, מריו למיה.
למיה היה אחד הנושים הגדולים של הקבוצה - חובות הקבוצה ללמיה היו כשליש מכלל חובותיה.
למיה הציע להמיר את חובו במניות ולרכוש את הקבוצה, תוך הבטחה להשאירה בפיטסבורג.
במהלך עונת 1999/2000 הושלם ההליך, ולמיה - יחד עם רונלד ברקל, בעל רשת מזון ומרכולים גדולה - הפך לבעלי הקבוצה.
במהלך עונת 2000/01 הפתיע למיה בהודעה דרמטית על שובו לפעילות, ובכך, בפעם הראשונה אי פעם ב-NHL, נוצר מצב שבו שחקן פעיל בקבוצה היה גם הבעלים שלה.
למרות ניגוד העניינים שנוצר במצב מוזר זה, התירה הליגה את קיומו.
העונה הייתה מוצלחת, כאשר הפינגווינס הגיעו עד לגמר החטיבה המזרחית, שם נוצחו על ידי האלופה היוצאת, ניו ג'רזי דווילס.
למרות שהקבוצה ניצלה הודות לרכישתה על ידי מריו למיה והוויתור שלו על חובותיה כלפיו, הקבוצה הייתה עדיין במצב כלכלי קשה, וכדי לקצץ בהוצאותיה נאלצה לוותר על כוכבה יארומיר יאגר, שעבר לוושינגטון קפיטלס, ולאחר מכן גם על אלכסיי קובאלב שעבר לניו יורק ריינג'רס.
עזיבתם של יאגר וקובאלב התגלתה כמכה מקצועית קשה לקבוצה, שסיימה את עונות 2001/02 ו-2002/03 בתחתית הליגה ולא עלתה לפלייאוף לאחר 12 עונות פלייאוף רצופות.
הקבוצה מינתה כמאמן את שחקן העבר אדי אולצ'יק, שנאלץ לעבור את עונתו הראשונה כמאמן הקבוצה בלי מריו למיה שנפצע בשלב מוקדם של העונה והחמיץ את מרביתה.
הפינגווינס סיימו את העונה במאזן הגרוע ביותר בליגה.
בדראפט שהתקיים באותה שנה, לקראת עונת 2004/05 שבוטלה לבסוף בשל סכסוך עבודה ב-NHL, הפסידו הפינגווינס בהגרלה לקביעת סדר הבחירות הראשונות, למרות שכקבוצה שסיימה את העונה אחרונה בליגה סיכוייה בהגרלה היו הגבוהים ביותר.
בשל כך נאלצו הפינגווינס לוותר על בחירתו של הכוכב הרוסי הצעיר אלכסנדר אובצ'קין שהיה מועמד ברור להיות הנבחר הראשון, ואכן נבחר בבחירה הראשונה על ידי וושינגטון קפיטלס.
עם זאת, בבחירה השנייה זכו הפינגווינס בשחקן רוסי צעיר אחר שהתברר בדיעבד ככוכב - יבגני מלקין.
מאחר שעונת 2004/05 בוטלה, נערכה הגרלת הבחירות הראשונות בדראפט של אותה שנה על פי מאזני הקבוצות בעונות קודמות.
מאחר שהמאזן של הקבוצה היה גרוע באופן עקבי בעונות הקודמות, שוב היו סיכוייה לזכות בבחירה הראשונה הגבוהים ביותר.
הפעם זכו הפינגווינס בהגרלה, ובבחירה הראשונה השתמשו כדי לבחור את השחקן הצעיר שהיה מבוקש על ידי מרבית קבוצות הליגה, סידני קרוסבי.
הפינגווינס התייצבו לעונת 2005/06, לאחר העונה המבוטלת, כשהם נקיים מחובות, נהנים מתקרת השכר שהוכנסה לליגה בהסכם עם איגוד השחקנים שסיים את סכסוך העבודה, ובידיהם השחקן המבטיח בליגה, סידני קרוסבי.
הקבוצה התחזקה במספר כוכבים וותיקים שהיו שחקנים חופשיים - סרגיי גונצ'ר, זיגמונד פאלפי וג'ון לקלייר.
עם זאת, יבגני מלקין לא שיחק באותה עונה בקבוצה עקב מחלוקת חוזית עם קבוצתו הרוסית מטאלורג מגניטוגורסק שמנעה את מעברו ל-NHL.
למרות זאת, עונת 2005/06 הייתה כישלון.
פאלפי שנאבק בפציעת כתף פרש מפעילות, וזמן לא רב אחריו הודיע גם מריו למיה על פרישתו, הפעם לתמיד, בשל הפרעות בקצב לבו.
המאמן אדי אולצ'יק פוטר ומקומו הגיע מישל תריין, שקודם מאימון קבוצה-בת של הפינגווינס בליגות המשניות.
הפינגווינס שוב סיימו עם המאזן הגרוע בליגה.
לעומת הכישלון הקבוצתי, בלט סידני קרוסבי עם עונת רוקי מרשימה עם 102 נקודות, שיא מועדון עבור רוקי.
בעקבות המאזן הגרוע בליגה והפסד בהגרלת הדראפט, שוב הסתפקו הפינגווינס בבחירה השנייה, ובחרו את ג'ורדן סטאל, חלוץ קנדי ובן למשפחה המיוצגת ביותר ב-NHL - גם שלושת אחיו הם שחקני NHL.
בעונת 2006/07 הצטרף יבגני מלקין לקבוצה, לאחר שניצל פרצה בחוקי העבודה ברוסיה על מנת לחמוק מחוזהו במטאלורג מגניטוגורסק.
מטאלורג פנתה להליכים משפטיים, אולם הפסידה בהם, ודרכו של מלקין לפינגווינס נסללה.
מלקין זכה בסיום העונה בגביע קאלדר (רוקי השנה) כאשר הוא מקדים בבחירה את חברו לקבוצה ג'ורדן סטאל, אולם למרות עונה רגילה טובה הפינגווינס הודחו בסיבוב הראשון של הפלייאוף על ידי אוטווה סנטורס.
קרוסבי זכה באותה עונה בגביע ארט רוס עם 110 נקודות (34 שערים ו-68 אסיסטים) ומונה בסיום העונה לקפטן הפינגווינס - הקפטן הצעיר ביותר בהיסטוריה של ה-NHL עד אז.
עונת 2007/08 החלה לא טוב עבור הפינגווינס עם פציעות ארוכות של קרוסבי ושל השוער הראשון, מרק-אנדרה פלרי.
בהיעדרם, נטלו את המושכות מלקין ושוער המשנה, טיי קונקלין, והובילו את הפינגווינס בסופו של לעונה רגילה מצוינת.
עם סיום מועד ההעברות במהלך העונה התחזקו הפינגווינס גם בחלוץ הסלובקי הוותיק מריאן הוסה ובחלוץ נוסף, פסקל דופואי.
עונת 2008/09 הייתה פורה במיוחד עבור שני הכוכבים הצעירים בהתקפת הפינגווינס.
מלקין סיים את העונה הרגילה עם 113 נקודות וזכה בגביע ארט רוס.
קרוסבי סיים עם 103 נקודות ובמקום השלישי בטבלת המבקיעים.
החלק החזק של העונה הרגילה היה החלק המסיים שלה, לאחר שדן בילסמה מונה למאמן והמגן הוותיק סרגיי גונצ'ר חזר מפציעה.