tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתגלויות השונות של הטוב האלוהי קשורות זו אל זו באמצעות "בחינות", כלומר תהליכים של קישור והשפעה, שצורתן מוצפנת בתוך כתבי הקודש.
באמצעות לימוד כתבי הקודש זוכה החסיד לפענח את דרך התנהלות היקום האמיתי וכך הוא גם מקשר את עצמו למציאות האמיתית ומנתק את עצמו מהאשליות החומריות.
האם מחויב לצאת מתוך עולם האשליה אל תוך המציאות האמיתית, על ידי המצוות.
כאמור, הבריאה מתקיימת מאותיות התורה שבהן נברא העולם ומהן באה תחושת הישות העצמית של האדם.
געגועיו של האדם לקב"ה אינם ניתנים לביטוי מעשי.
מאותה חשיבה מודעת של האדם ניתן ליצור מילים ומחשבות, לטוב ולרע.
החשיבה הטובה היא זו הבאה מהשראת הביטול, הגעגועים והכיסופים האינסופיים לאל ותחת רושם זה (המקביל כנראה ל"רשימו" שבתורת הצמצום).
הרושם הנוצר מהביטול הוא שמחה על כך שכל תוכני העולם, גם הרעים שבהם, נבראו לתכלית טובה ונובעים מאהבת ה' לאדם.
הרע מגיע מחוסר מודעות לכך שגם את הרע מחיה הקב"ה.
החוטא יוצר צירופים רעים מאותיות התורה המחיים את העולם ועל ידי זה הוא מעלים את מקורם האלוהי ומשתמש בכוחות אלה לתועלת עצמו ולא לשם שמיים.
תיקונו הוא שיחזור למקור ב"רצון אין סוף" שהיא החזרת המלכות לקב"ה על ידי תפילה ומשם "יברא" שוב את הבריאה הטובה בעזרת מחשבות טובות ולימוד הלכה.
כיוון שביסוד הבריאה עומד רצון חסר תמונה ושינוי ולא הכרח חוקי הרי שיש לאדם אפשרות לשנות את המציאות.
הכלי המרכזי לשינוי המציאות הוא התפילה, שהיא ביטול ודבקות באין סוף.
כיוון שכאמור החלל הפנוי מהרצון הוא בחשיבה האנושית הרי שכדי להידבק באין סוף על האדם להגיע לביטול דעתו.
התפילה היא הנותנת לאדם את הכוח לשנות את המציאות כשהשינוי בפועל הוא דווקא על ידי התורה, שהיא בריאה בפועל.
אף על פי שנראה שהגאולה תבוא על ידי תפילתנו ותורתנו, האמת היא שהכול בחסד ה', כי גם התפילה היא מאתו.
הצדיק הוא מי שמצליח להגיע לביטול היש והדעת ודבקות באין סוף ברצוא ושוב.
הצדיק יודע להתפלל (כוח הקשור בשמירת הברית), ועל ידי זה הוא שולט במציאות.
יש לקשר את כל התפילות לצדיק הדור, שהוא בבחינת משה ומשיח, וביכולתו להעלות את התפילות ולבנות את קומתה של השכינה מעט מעט.
האדם הפשוט, בעל התאווה, הבא לצדיק עם רצון להתקרב לה' ולעובדו, יכול להיכלל בנפש הצדיק על ידי אהבה שלמה, כלומר שרצונו הקטן נבלע ברצון הגדול של הצדיק ומשתתף בעליית הצדיק לביטול באינסוף והמשכת התורה והדעת משם.
לכן הקרבה אליו מתקנת את האדם מהרע שבו.
כיוון שלדעת רבי נחמן דעת האדם היא ישותו, על המתקשר לצדיק לבטל את כל דעתו כאילו אין לו שום שכל חוץ ממה שיקבל מהצדיק.
רבי נחמן אינו טוען בכתביו שהוא צדיק האמת או התגלמותו, אולם בכמה מקומות הוא רומז זאת.
היסוד הפרדוקסלי בחסידות ברסלב מתבטא בהרבה אפנים, כולל הצורה בה מתאר רבי נחמן מברסלב את עצמו.
מצד אחד הוא מתאר את עצמו כאדם הנעלה ביותר שנולד, ומצד שני הוא מפציר בחסידיו להמשיך בהתפתחותם הרוחנית, כי בכוחם להגיע אף למדרגה שלו או בלשונו:
הרצון להידמות לצדיק היה לעיקרון המרכזי המנחה את העבודה הרוחנית בחסידות ברסלב והוא אחד מהגורמים המבדילים אותה מיתר החסידויות.
כאמור, המציאות האמיתית היא התגלמות הטוב ולכן הדרך לחיות במציאות האמיתית היא לחשוף את הטוב הטמון בכל אובייקט או התרחשות בעולם הפיזי.
זהו היסוד החשוב בפרקטיקה של חסידות ברסלב המכונה "נקודה טובה" לפי האמור בתורה רפ"ב בליקוטי מוהר"ן.
אופן ההתפתחות הרוחנית של האדם על פי חסידות ברסלב מבוסס על התפיסה שהאדם עובר באופן תמידי בין מצב של התעלות רוחנית, שמחה ואמונה לבין מצב של ירידה רוחנית, פחד, עצבות וייאוש.
מצבים אלו נקראים בטרמינולוגיה של חסידות ברסלב "רצוא ושוב".
רבי נחמן מברסלב הנחה את חסידיו איך להתנהג בשני המצבים.
במצב עלייה אל לו לאדם להסתפק בכך אלא לרצות לעלות עוד ובמצב של ירידה להאמין שהקב"ה איתו גם שם ולבקשו משם.
בתורה אחרת מייעץ רבי נחמן לאדם הנופל לחפש בעצמו נקודות טובות ולשמוח בהן.
רבני החסידות קבעו על פי דבריו דרך להתקדמות רוחנית בתנאים משתנים המכונה "אלפיים תחום שבת".
האלפיים מייצגים את האות אלף פעמיים.
האלף הראשונה מייצגת את המילה "אזמרה", המבטאת את הצורך למצוא בכל עניין "נקודות טובות", גם כאשר האדם נמצא במקומות שפלים מבחינה פיזית ונפשית.
האלף השנייה מייצגת את המילה "איה" בפסוק "איה מקום כבודו להעריצו", כלומר הצורך לחפש את הקב"ה גם במקומות הנמוכים.
על החסיד להתקדם בשתי דרכים בו זמנית כשהוא מיואש ומדוכא: לעודד את עצמו במציאת נקודות טובות ולחפש אחר הבורא.
לחסידות ברסלב פרקטיקות ומנהגים המייחדים אותה, בשל התפיסה הדתית המיוחדת שלה, שיש לה השלכות פרקטיות ניכרות, וכן בשל מצבה המיוחד משנת 1810, כחסידות ללא אדמו"ר חי.
ההתבודדות היא הפרקטיקה המיוחדת החשובה והמרכזית של חסידי ברסלב.
בליקוטי מוהר"ן, הספר המרכזי בחסידות, נכתב כי "ההתבודדות היא המעלה הגדולה והעליונה מהכל".
משמעות ההתבודדות היא התרחקות מבני אדם או מגירויים אחרים במשך שעה כדי לדבר אל אלוהים בשפה חופשית ופשוטה.
רבי נחמן כותב שפרקטיקה זו יכולה להביא את האדם לביטול והיכללות נפשו בשורשה, היינו בקב"ה.
לא כל החסידים מצליחים לבצע זאת, בשל קושי למצוא זמן או מקום מתאימים, או בשל קושי נפשי לבצע את ההתבודדות.
מלבד ספרים ומאמרי אינטרנט העוסקים בהתבודדות, בשנים האחרונות נלמדת הפרקטיקה בחוגים ובסדנאות.
בשנות האלפיים, ישנם הבונים בחצר או על גג בית הכנסת חדר או חדרי התבודדות קטנים.
קימת חצות (מכונה לעיתים "חצות" סתם), היא התעוררות מהשינה מעט לאחר חצות הלילה כדי לעסוק בלימוד תורה ובתפילה בשעות שעד עלות השחר.
פרקטיקה זאת מצריכה בדרך כלל את האדם ללכת לישון בשעה מוקדמת מאוד.
חלק מן הקמים בחצות אומרים תיקון חצות ואת התיקון הכללי או טובלים במקווה.
בעבר נהגו רק בודדים מחסידי ברסלב לקום בחצות.
כיום קיימים מספר "כוללי חצות" המתייחדים בכך.
הרב לוי יצחק בנדר ראה בהתבודדות ובקימת החצות את שני היסודות העיקריים בחסידות ברסלב.
תלמידיו, שחלקם הפכו לימים למנהיגי רוב הפלגים בחסידות ברסלב, הפיצו מסר זה בפלגים השונים.
אחד מהעקרונות החשובים בתורת רבי נחמן מברסלב, הוא שמירת הברית.
כדי לתקן פגמים הקשורים בשמירת הברית, קבע רבי נחמן את התיקון הכללי, שכולל אמירת עשרה מזמורי תהילים מסוימים.
רבי נחמן גם הבטיח להציל מהגהנום כל מי שיעלה אל קברו, ייתן פרוטה לצדקה ויאמר את התיקון הכללי.
חסידי ברסלב נוהגים לומר את התיקון הכללי בכל הזדמנות, כמו לאחר טבילה במקווה, או בזמן התבודדות או בזמן השתטחות על קברי צדיקים.
נוסח התיקון הכללי הודפס בגרסאות רבות ובמהדורות רבות, ובאחרונה משתמשים בו גם בתור קמע לנשיאה או בגרסה ממוסגרת לתליה בפתח הבית.
התאספותם של חסידי ברסלב מכונה בחסידות "קיבוץ".
בחייו של רבי נחמן יועד ה"קיבוץ" למפגש של החסידים איתו.
באותה תקופה יועדו לכך שלושה זמנים: ראש השנה, שבת חנוכה וחג השבועות.
בחייו של רבי נחמן התקיים גם קיבוץ לנשים בערב ראש חודש אלול.
במהלך הקיבוצים היה רבי נחמן דורש לפני חסידיו, ומרבית הדרשות קובצו מאוחר יותר בספר ליקוטי מוהר"ן.
רבי נחמן ציווה להכריז שעל כל חסידיו להגיע אליו לראש השנה, שהוא "היום שלו".
הוא אמר שאז יש לו כוח מיוחד "להמתיק את הדינים הרעים" מעל אלה שישהו במחיצתו.
התכנסות זו מכונה הקיבוץ באומן או בקיצור "קיבוץ", על שם "הקיבוץ הקדוש של הבעל תפילה", אחת הדמויות בספר "סיפורי מעשיות".
קיבוץ זה התקיים באומן רק פעמיים בחיי רבי נחמן, בראש השנה שחל כשבועיים לפני מותו ובחג השבועות שקדם לו.
בנותיו של רבי נחמן ותלמידו רבי נתן, שהחליפו בהנהגת החסידות, הבינו מדבריו של רבי נחמן בראש השנה האחרון של חייו כי ברצונו שחסידיו יבואו גם אחרי פטירתו אל קברו כדי לקבל "תיקון לנפש", בנתינת פרוטה לצדקה ואמירת עשרה מזמורי התהילים שאותם כינה "התיקון הכללי".
עוד הבינו שברצונו שחסידיו ימשיכו להתקבץ לתפילות ראש השנה בצוותא סמוך לקברו באומן.
חסידי ברסלב נוהגים לנסוע אל קבר רבי נחמן מברסלב מדי שנה בראש השנה.
קיבוץ זה התקיים ברציפות מאז מותו של רבי נחמן ב-1810 ועד מותו של רבי אברהם חזן ב-1938, בעקבות סגירת שערי ברית המועצות בפני אזרחי חוץ.
בשנת 1986 השיג אליעזר ברלנד אישורי כניסה לברית המועצות בסיוע חבר הכנסת מאיר וילנר.
בשנת 1988, בעקבות הפרסטרויקה, ולאחר מכן עם התפרקות ברית המועצות, חזר להתקיים מנהג הקיבוץ באומן בראש השנה.
החל משנות התשעים של המאה ה-20 מצטרפים ל"קיבוץ" בראש השנה גם רבים מחוץ לחסידות ברסלב.
בשנים האחרונות שהו בראש השנה במקום עשרות אלפי יהודים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה לא יכלו חסידי ברסלב בפולין להגיע לאומן ולכן קיימו קיבוץ בעיר לובלין.
הקיבוץ בלובלין הוקם בשנת 1917 על ידי הרב יצחק ברייטר.
הקיבוץ גדל בהתמדה בין מלחמות העולם והיה הגדול של חסידי ברסלב באותה תקופה.
הקיבוץ התקיים בישיבת חכמי לובלין, ובלילות ראש השנה השתתף בתפילות הקיבוץ הרב מאיר שפירא מלובלין.
השואה שמה קץ לקיבוץ זה.
שרידי חסידי ברסלב נמלטו בעיקר לארץ ישראל, שם הצטרפו לקיבוץ בירושלים.
קיבוץ בירושלים התקיים מאז 1908 וגדל עם גידול אוכלוסיית החסידים בארץ, בפרט בעקבות העלייה החמישית.
בשנת 1941 ייסד הרב אברהם שטרנהארץ את הקיבוץ במירון, פעולה שגרמה למחלוקת בין חסידי ברסלב בשנות השישים.
לאחר גירושם של חסידי ברסלב מהעיר העתיקה, במלחמת העצמאות, עבר הקיבוץ הירושלמי לחצר ישיבת "חיי עולם".
בשנת 1989 נערך הקיבוץ הגדול ביותר בירושלים והשתתפו בו כ-800 חסידים מהארץ, מארצות הברית ומקנדה.
באותה שנה התקיים גם קיבוץ גדול בקבר רשב"י במירון, שמנה כ-250 חסידים.
ישנן קבוצות בחסידות ברסלב שאינן נוהגות לצאת מישראל כדי להצטרף לקיבוץ באומן, כמו תלמידיו של הרב שמעון ויזנפלד ותלמידיו של הרב יוסף שובלי.
אנשי קבוצות אלה מתקבצים בבית המדרש של ברסלב במאה שערים, בציון רשב"י במירון ובכותל המערבי.
גם הרב יצחק מאיר מורגנשטרן נוהג להישאר בירושלים החל מתשע"ג.
חוץ מהקיבוצים, לחסידות ברסלב גם מנהגים מיוחדים הננהגים במועדי ישראל השונים.
ח"י תשרי - שמחת בית השואבה
בליל יום השנה של רבי נחמן מברסלב, ליל י"ח בתשרי, החל בחול המועד סוכות, נוהגים לשלב את סעודת ההילולא עם שמחת בית השואבה.
בחסידות ברסלב נחשבים נרות חנוכה כמיצגים את הארת כבוד ה', ידיעתו, הרצון וההשתוקקות אליו.
יש חסידי ברסלב שנוהגים לבקש לאחר הדלקת הנרות בקשות רוחניות, כמו הצלחה בלימוד תורה, בתיקון המידות או בשמירה על לשון נקייה.
י' בטבת - ההילולה הגדולה
בליל עשירי בטבת נוהגים חסידי ברסלב לערוך סעודה חגיגית לכבוד ההילולה של רבי נתן מברסלב.
זוהי ההילולה המרכזית של חסידי ברסלב במשך השנה והיא נחוגה על ידי כל הפלגים.
בהילולה נוהגים להזכיר את חשיבותו של רבי נתן, כמי שבזכותו שרדה חסידות ברסלב והופצו ספרי רבי נחמן בעולם.
החסידים מקפידים לחגוג הילולה זו באופן בולט יותר מן ההילולה של רבי נחמן.
יש חסידי ברסלב הנוהגים לעלות על משכבם מיד לאחר קריאת מגילת אסתר בליל פורים, כדי לקום בחצות הלילה ולבצע התבודדות שבמהלכה הם מבקשים בקשות שונות.
התבודדות זו נחשבת על ידם כהתבודדות החשובה ביותר בשנה, כיוון שעל פורים נאמר "כל הפושט יד נותנים לו".
ישנם חסידים המבצעים התבודדות זו במקומות מיוחדים, כגון בסמוך לקברי צדיקים.
בניגוד ליתר החסידויות, חסידי ברסלב מתנגדים לשתיית משקאות חריפים.
על פי מסורת ברסלב, החסידות נוסדה בעקבות סלידת רבי נתן מברסלב ממנהגי השתייה של חסידי רבי לוי יצחק מברדיצ'ב, שגרמה לו להתנתק מרבי לוי יצחק ולפגוש את רבי נחמן בברסלב.
האירוע היחיד שחסידי ברסלב נוהגים לשתות ולהשתכר בו הוא סעודת פורים, משום שלפי מסורת ברסלב השכרות מתקנת את פגם הברית.
ספירת העומר - ושמע צעקתנו
על פי הקבלה, ספירת העומר נועדה להכין את האדם לקבלת התורה בשבועות באמצעות ארבעים ותשעה תיקונים, שכל אחד מהם שקול כנגד אחד מימי הספירה.
על פי אמונת חסידי ברסלב, אמירת נוסח ספירת העומר בקול רם מעניקה כוח לימי הספירה לבצע את התיקון.
לכן נוהגים חסידי ברסלב לבצע את ספירת העומר בצעקות רמות ובזמן ממושך.
בליל חג השבועות, מקפידים חסידי ברסלב לטבול במקווה דקות מעטות לפני עלות השחר.
לפי דברי רבי נחמן, זוהי הטבילה החשובה ביותר בשנה.
בחלק מפלגי החסידות מקובלות מילים ייחודיות, לדוגמה, המונח אורות מתאר מצב של שמחה ומוטיבציה, המילה מניעות (בדרך כלל על ידי ה"בעל דבר") מתארת כל דבר המפריע לעבודת ה' ומילתא היא בדיחה.
תיקונים היא מילה שמשמעותה סבל שיש לו מטרה שמיימית ומוחין מתארת השראה, בעיקר בקרב הנוער הברסלבי.
רוב המושגים האמורים מבוססים על כתבי רבי נחמן.
חסידות גורליץ (ביידיש: הויף גארליץ) היא חסידות גליציאנית, ענף של חסידות צאנז.
מחסידות גורליץ יצאו חסידות ברדיוב, חסידות רודניק, חסידות ז'מיגראד, חסידות טשאקאווא וחסידות קלויזנבורג.
מייסד החסידות היה רבי ברוך הלברשטאם מגורליץ (1826–1906), בנו החמישי של האדמו"ר מצאנז רבי חיים הלברשטאם.
כל בניו שימשו באדמו"רות וברבנות.
בנו הרביעי, רבי אלישע הלברשטאם מגורליץ (1860–1941) כיהן אחריו כרב בגורליץ.
רבי אלישע סירב לנהוג באופן רשמי כאדמו"ר, והסתייג מכך שהחסידים מביאים לו "פתקאות".
נישא לבת דודו רבי מרדכי דב מהורניסטייפול.
במלחמת העולם השנייה הוגלה רבי אלישע לסיביר, בה נפטר בט"ו בניסן תש"א.
רבי צבי מנחם מנדל (–תשכ"ז) האדמו"ר מגורליץ-רופשיץ בניו יורק חתנו של רבי מנשה מרילוס מדובצק-רופשיץ.
רב בגורליץ וגבאי של כולל חיבת ירושלים-גאליציה.
חתנו של רבי אלתר זאב הורוביץ מסטריזוב, נפטר בעיר יקוצק ונטמן בה, לאחרונה שופצה מצבתו בביה"ח בעיר יקוצק על ידי אגודת 'אהלי צדיקים'.
רבי דוד משה (תר"נ–תשל"א), האדמו"ר מדינוב בארצות הברית.
רבי אהרן (תרנ"ה–?) האדמו"ר מגורליץ-וויליטשקה בארצות הברית.
רבי יחזקאל שרגא האדמו"ר מגורליץ בארצות הברית.
הרב מרדכי דוב (–כ' בתשרי תשל"ט).
התגורר בירושלים ונפטר בניו יורק.
רבי ברוך הלברשטאם (–ט"ו באב תשמ"ב).
חתנו של הרב ישכר שלמה טייכטל.
חתנו רבי יצחק שפירא-קטן מטיסמניץ – בורו פארק, בנו של רבי צבי אלימלך מלנצהוט.
חתנו הרב ברוך משה פרנס.
חתנו הרב זלמן הלברשטאם מארצות הברית.
בנו של רבי אלישע, רבי ברוך, נישא לגיטל, בתו של הרב יששכר שלמה טייכטל, עלה לישראל ובהתחלה סירב לכהן באדמו"רות, אך חסידי גורליץ בנו בית כנסת ומינוהו בראשם ולימים החל להתנהג באדמו"רות.
כיום שני בניו של רבי ברוך, רבי אלישע הלברשטאם (חתנו של הרב יהודה אריה דייטש) ורבי חיים מנחם הלברשטאם (חתנו של הרב מנחם מנדל מנדלזון רבה של קוממיות), מכהנים כאדמו"רי גורליץ.
בן נוסף הוא רבי ישכר שלמה הלברשטאם המשמש כאדמו"ר מקאלשיץ.
בארצות הברית מכהן חתנו של רבי ברוך, רבי יצחק דב יונגרייז (נכדו של רבי אשר אנשיל יונגרייז מטשנגר.
חתנים נוספים הם הרב יחיאל מאיר פנט, חסיד בעלז, ר"מ בישיבת נדבורנה בבני ברק, הרב אליהו זלמנוביץ (בנו של הרב ישראל אריה זלמנוביץ רבה של עכו, ששימש כראש הכולל בבית הכנסת גורליץ), והרב יעקב שמשון יעקובוביץ - רעייתו הרבנית פעסיל יעקובוביץ - נפטרה כ"ט כסלו תשפ"ו.
חסידות ווּרקא (ביידיש: חסידות ווארקי או ווארקע) היא חצר חסידית שנוסדה בעיירה וורקא בפולין על ידי רבי יצחק מוורקא, תלמידו של רבי שמחה בונם מפשיסחה.
ממשיכות דרכה של חסידות וורקא הן חסידות אלכסנדר, חסידות אמשינוב וחסידות סטריקוב הממשיכות להתקיים עד היום.
לאחר פטירת רבי שמחה בונם מפשיסחה בתקפ"ז (1827) התפצלה העדה לשתיים.
קבוצה גדולה מהחסידים ובראשם רבי יעקב אריה מראדזימין ורבי יצחק מוורקא הכתירה את רבי אברהם משה, בנו של רבי שמחה בונם כאדמו"ר בעיירה פשיסחא.
הוא נפטר שנתיים אחר כך בו' בטבת תקפ"ט.
קבוצה נוספת שבה בלט רבי יצחק מאיר אלתר לימים האדמו"ר מגור, הכתירו כאדמו"ר את רבי מנחם מנדל מקוצק.
לאחר פטירת הרב אברהם משה עבר שרביט ההנהגה לתלמידו, רבי ישראל יצחק קאליש.
רבי יצחק היה תלמידו של רבי דוד בידרמן מלעלוב שקרבו לחצרו של החוזה מלובלין.
רבי יצחק כיהן כאדמו"ר בעיירה וורקא, לאלפי חסידים, במשך כ-20 שנה.
את מקומו של רבי יצחק מוורקא מילא תלמידו רבי שרגא פייבל דנציגר שנפטר חצי שנה אחריו.
לאחר פטירתו של רבי שרגא פייבל'י, הוכתר בנו הצעיר של רבי ישראל יצחק, רבי מנחם מנדל קאליש כרבי מוורקא.
תלמיד נוסף, רבי יעקב אריה גוטרמן, החל לכהן כאדמו"ר מראדזימין.
רבי מנחם מנדל כונה ה"אדמו"ר השותק", בשל מנהגו לומר דברי תורה קצרים במיוחד ובאופן כללי למעט בדיבור.
בנו הבכור של רבי ישראל יצחק, רבי יעקב דוד קאליש, כיהן כאדמו"ר בעיירה אמשינוב וממנו יצאה שושלת חסידות אמשינוב.
לאחר פטירתו בתרכ"ז החל לכהן בנו, שהיה אז בן 17, רבי שמחה בונם קאליש כרבי מוורקא.
במקביל, רבים מחסידיו פנו אל תלמידו רבי דוב בעריש מביאלה, בנו של רבי אברהם מטשכנוב והכתירו אותו כרבם.
משנת תרמ"ח התגורר רבי שמחה בונם קאליש באוטבוצק ובסוף ימיו עלה לארץ ישראל והתיישב בטבריה, שם נפטר בב' בשבט תרס"ז ונקבר בבית הקברות העתיק במקום.
בניו ונכדיו שימשו אדמו"רים בפולין עד לשואה שבה נהרגו רוב האדמו"רים והחסידים.
לאחר השואה הצטרפו חלק מחסידי וורקא לחסידות אמשינוב.
את מקומו של רבי דב בעריש מביאלה שנפטר בשנת תרל"ו, מילא רבי יחיאל דנציגר בנו של רבי שרגא פייבל דנציגר.
הוא התיישב בעיירה אלכסנדר וממנו המשיכה שושלת אדמו"רי אלכסנדר שהייתה אחת החסידויות הגדולות בפולין קודם השואה וקיימת עד היום.
לאחר פטירת רבי אהרן צבי מילא את מקומו אחיו רבי אלימלך מנחם מנדל לנדא אבי שושלת סטריקוב.
כמו כן כיהן בנו של רבי אהרן צבי, רבי מנחם מנדל, בסודלובצה (סלדוביץ).
חסידויות נוספות מבית וורקא הן חסידויות נדרזין וסקרנביץ, שהוקמו על ידי רבי יעקב יהודה טננבוים חתנו של רבי מנחם מנדל מוורקא וגיסו ותלמידו רבי שמעון קאליש מסקרנביץ, וכן חסידות קילץ בה כיהנו רבי דוד גולדמן ובנו רבי ישעיהו, צאצאי רבי יצחק דרך חתנו רבי אברהם מאיר .
חסידות דושינסקי (כתיב ארכאי: דושינסקיא) היא קהילה בעלת מוטיבים של חצר חסידית שמרכזה בירושלים.
ובראשה עומד כיום רבי יוסף צבי דושינסקי.
החסידות היא אחת הקהילות הגדולות של העדה החרדית, נכון לשנת 2024 מונה החסידות כ-1,850 בתי אב.
מרכז החסידות הוא ברחוב שמואל הנביא בירושלים.
את הקהילה ייסד הרב יוסף צבי דושינסקי (המכונה "מהרי"ץ דושינסקי"), שעלה לארץ לאחר פטירתו של רבי יוסף חיים זוננפלד בשנת 1932, כדי לשמש במקומו כגאב"ד העדה החרדית.
הוא הקים את ישיבתו וחצרו בשולי שכונת בית ישראל בירושלים, כהמשך לישיבות שניהל בהונגריה, הישיבה נקראת כיום על שמו "ישיבת בית יוסף צבי".
בשנת ה'תש"ד (1944) הוקמה בהסכמתו אגודה שנועדה לאחד את תלמידיו.
לאחר פטירתו של המהרי"ץ בי"ד תשרי ה'תש"ט התמנה בנו רבי ישראל משה דושינסקי למנהיג הקהילה ולעמוד בראש הישיבה, בתקופתו התבססה הקהילה סביבו כחצר חסידית.
כיהן גם כגאב"ד העדה החרדית.
כיום מנהיג הקהילה הוא נכדו רבי יוסף צבי דושינסקי, בנו של הרב ישראל משה, שמונה לתפקיד לאחר פטירתו של אביו בכ"ב אדר ב' ה'תשס"ג.
המהרי"ץ עודד את תלמידיו, אף אלו שמוצאם מיהדות אוברלנד, ללבוש לבוש חסידי (שטריימל בשבת וחליפה ארוכה באמצע השבוע).
כרבה של חוסט החסידית החל אף לערוך טישים בחגים כפי הנהוג בחסידויות השונות, וכן היה מקבל לעיתים קוויטל'אך מתלמידיו.
בתקופת רבי ישראל משה, פעלו כמה תלמידי אביו, בהנהגת הרב יוסף דוידוביץ' והרב אברהם גולדשטיין, לפתח קהילה סביב רבי ישראל משה, והחלה להיווצר קהילת אברכים סביב הישיבה, כך הקהילה החלה לקבל מאפיינים של חצר חסידית.
במהלך השנים מרבית תלמידי הישיבה המשיכו להשתייך לקהילה לאחר נישואיהם, והיא הפכה לישיבה של בני הקהילה בלבד.
לפי בקשת רבי ישראל אלתר מגור החל רבי ישראל משה לערוך טישים גם בשבתות.
בימיו גם אימצו מרבית בני הקהילה את לבוש הגרביים הלבנים עם מכנסיים קצרים (אברקיים) בשבת.
נוסח התפילה של הקהילה נקרא "נוסח מהרי"ץ" ההוא משלב נוסח אשכנז ונוסח ספרד, ומקורו מרבי יוסף צבי דושינסקי.
בשנת תשנ"ו ייסד רבי ישראל משה את 'התאחדות חבורות האברכים', שאיגדה את כל צעירי האברכים בקהילה, ותיקן שהאברכים ייפגשו מדי שבוע בקבוצות, כפי שנהוג בחצרות חסידיות.
כמו כן תיקן לימוד יומי במשניות ובמוסר לאברכי החסידות.
בדומה לחצרות חסידיות נוספות שמקורן בהונגריה, מתאפיינת גם חסידות דושינסקי בהתבדלות קהילתית, בהתנגדות למדינת ישראל ובהקפדה על דיבור ביידיש.
החסידות משתייכת ל ויש לה 5 נציגים המייצגים את החסידות ב"ועד הפועל" של העדה.
כמו כן המזכיר הראשי של בד"ץ העדה החרדית, וכן יו"ר ההנהלה של העדה החרדית משתייכים לחסידות.
כמו שאר אנשי העדה החרדית, מוסדות הקהילה אינם נוטלים תקציבים ממדינת ישראל, המוסדות מתוקצבים בעיקר על ידי נגידי חסידות סאטמר בארצות הברית.
לאחר מלחמת ששת הימים ושחרור הכותל המערבי, התיר רבי ישראל משה לחסידיו ללכת אל הכותל המערבי, וכן התיר לחסידיו לגור מעבר ל.
בהוראת אדמו"רי החסידות, החסידים אינם משתתפים בהפגנות הרחוב המאורגנות על ידי קיצוני העדה החרדית, ומשתתפים רק בעצרות המחאה שמתקיימים על פי הוראת הגאב"ד וחברי בד"צ העדה החרדית.
בפרשת הקברים במתחם גולובנציץ בבית שמש בשנות ה'תש"ע תמך האדמו"ר הנוכחי של החסידות בדעתו של ראב"ד העדה החרדית הרב משה שטרנבוך להתיר את הבניה במקום, בניגוד לדעת הגאב"ד רבי יצחק טוביה וייס ורובם של חברי בד"צ העדה החרדית.
עם תחילת האכלוס של השכונה בשנת ה'תש"פ אף נוסדה קהילה של חסידי דושינסקי בשכונה.
על רקע זה תומכת החסידות, החל משנת תשע"ז, בביטאון 'קהלא קדישא', שהוקם על רקע הקרע בעדה.
החסידות מדגישה את לימוד התורה כמוטיב מרכזי בחיי היהודי, כשעיקר הדגש ניתן על לימוד ההלכה.
בסדרי הבקיאות בישיבות מוקדש כל הסדר רק ללימוד שולחן ערוך, ובאופן דומה מתנהלים גם רוב כוללי האברכים של החסידות.
בנוסף מקפידים בחסידות שהאברכים יחזרו על הלכות נדה מהשולחן ערוך בכל ימות השנה.
האדמו"ר רבי ישראל משה אף תיקן לחזור שוב על הלכות אלו בימי השובבי"ם, דבר שהתפשט בהמשך גם מחוץ לחסידות.
לצד זה נקבעו שיעורי תורה וסדרי לימוד בערב בבתי המדרש של הקהילה, כשהאדמו"ר הנוכחי הקים ארגון 'חלקינו בתורתך' המרכז את השיעורים בכל בתי הכנסת של החסידות.
חלק ניכר מאנשי החסידות נוהגים ללבוש בשבתות וחגים את הלבוש הירושלמי המסורתי הכולל את "קאפטן" ועליו חוגרים גרטל רחב עשוי בד לבן ומעליו לובשים מעיל עליון בצבע חום הנקרא ג'ובה.
בימי חול לובשים כובע סמט נמוך קומה.
בימים הנוראים חובשים מרבית החסידים כיפה לבנה (ירמולקה) וזקני החסידים חובשים כיפה לבנה מיוחדת הנקראת "הייבעל" אותה הם חובשים גם בליל הסדר בפסח.
שאר בני הקהילה לובשים בשבתות קפוטה חסידית ובימי החול כובע סמט, כשחלקם לובשים את הלבוש הירושלמי המסורתי בהגיעם לירושלים.
החצר מתאפיינת בשילוב מורשת החתם סופר עם הנהגות חסידיות.
בחסידות מקפידים לאכול רק מוצרים שבהשגחת ועד הכשרות של העדה החרדית.
מרבית החסידים מקפידים שלא להסיע עגלת ילדים בשבת כהוראת רבי יוסף צבי דושינסקי (הראשון).
בשנת ה'תשפ"ב נרכש שטח בעיר אלעד עבור 'קריית הישיבה - דושינסקי' בו יבנה קמפוס עבור בנייני הישיבה גדולה, בשנת ה'תשפ"ג החלו בבניית הקמפוס הענק באלעד.
תלמוד התורה של החסידות נפתח בשנת תש"ט ושכן בתחילה במרכז החסידות ברחוב שמואל הנביא, בשנת תשכ"ד הועברה למשכנו הנוכחי בבנייני זופניק בו אף נמצא מרכזה של העדה החרדית.
בשנת תשכ"א נפתח בית הספר לבנות החסידות בשם "בנות אסתר" (על שם אשתו של מייסד החסידות המהרי"ץ דושינסקי).
בית הספר נמצא במבנה הקודם של הישיבה בשולי שכונת בית ישראל, באותו בנין נמצא גם ביתו של מייסד החסידות המהרי"ץ דושינסקי וכן מאפיית המצות של החסידות.
בבית שמש קיים ריכוז גדול של החסידות אליה פנו האברכים הצעירים מתחילת שנות ה'תש"נ בעידודו של האדמו"ר רבי ישראל משה, והיא מונה כ-700 משפחות.
בבית שמש קיימות 10 בתי כנסיות של החסידות (בכל שכונות העיר) ומוסדות חינוך נוספים כתלמוד תורה, ישיבה קטנה ובית ספר לבנות החסידות.
בשנת תשנ"ז מינה רבי ישראל משה את בנו הרב מרדכי יהודה דושינסקי לשמש כרב הקהילה בבית שמש.
ריכוז נוסף של החסידות נמצא בבני ברק והיא מונה כ-300 משפחות.
הקהילה בבני ברק הוקמה בשנות ה'תש"ל על ידי ראשוני תלמידיו של רבי ישראל משה, הבניין המרכזי של הקהילה היא ברחוב חזון איש ובו נמצא בית הכנסת והתלמוד תורה, בשנים לאחר מכן נפתח בית כנסת נוסף ברחוב כנהמן.
בשנת תשנ"א הקים רבי ישראל משה בבני ברק ישיבה קטנה "מנחת יצחק" על שם רבי יצחק יעקב ווייס גאב"ד העדה החרדית, הישיבה ממוקמת ברחוב הושע.
קהילות נוספות של החסידות קיימות באלעד, אשדוד, ביתר עילית, וצפת.
באירופה ישנן קהילות בלונדון ובמנצ'סטר, ובארצות הברית בויליאמסבורג.
בשנת תשפ"ב נפתח תלמוד תורה של החסידות בלונדון.
בסוף ה'תשס"ז הקים האדמו"ר הנוכחי גוף בשם 'מרכז מוסדות דושינסקי', ארגון על המאגד בתוכו את כל המוסדות הקהילתיים של החסידות.
בשנת ה'תשע"ו הוקם בחסידות "מרכז הכוללים - תרביצ"א" שמפעילה ומאגדת תחתיה 18 כוללי אברכים בכל ריכוזי החסידות בארץ, זאת בנוסף לכולל הוותיק "מכון להוראה ודיינות - תרביצ"א" ברחוב עבודת ישראל בירושלים.
בשנת ה'תשפ"א החלו בבניית "קריית דושינסקי" בשכונה החרדית הר יונה בנוף הגליל .
ובשנת ה'תשפ"ד אוכלסו הבנינים הראשונים בשכונה, והוקמה קהילה של החסידות, בית מדרש ומקוה טהרה, מוסדות חינוך תלמוד תורה ובית ספר לבנות החסידות.
בחסידות קיים גם שורה של ארגונים תורניים וכן ארגוני חסד.
בין הארגונים התורניים הם 'חלקינו בתורתך' (ארגון לעידוד לימוד תורה), 'חבורות האברכים', 'שקדו ושמרו' (מפעל מבחנים), 'לנו ולבנינו' (לשמירה מפגעי הטכנולוגיה), 'עת דודים' להדרכת חתנים.
בחודש אדר ה'תשס"ג לאחר פטירתו של רבי ישראל משה, רכשה הקהילה את שטח בית העלמין שערי צדק בירושלים, כדי לקברו בסמוך לקבר אביו רבי יוסף צבי, שנפטר בתקופה שלאחר מלחמת העצמאות שבה נמנעה האפשרות לקבור בהר הזיתים, ובית העלמין בהר המנוחות עדיין לא נפתח.
בית העלמין הוכר על ידי המשרד לשירותי דת.
לאחר רכישת שטח בית העלמין על ידי החסידות הוקם 'ועד ציון המציונת' המתחזק ומפעיל את בית העלמין.
רבי נפתלי הירצקא פרנקל - חבר בד"צ העדה החרדית ורב קהילת חוג חתם סופר בירושלים.
הרב אברהם יצחק אולמן - חבר בד"צ העדה החרדית וראש ועד הכשרות מטעמה.
הרב חיים יוסף בלוי - רב שיכון פאג"י בירושלים, מרבני ועד השחיטה וועד העירובין של העדה החרדית.
בנו של הרב יעקב בלוי.
הרב עמרם אופמן - מו"צ בעדה החרדית ומראשי ישיבת המקובלים שער השמים.
הרב גבריאל נויפלד - מו"צ בעדה החרדית ומרבני ועד הכשרות מטעמה.
הרב יום טוב ליפא נייהויז - מו"צ בעדה החרדית ומרבני הקהילה בבית שמש.
הרב אליעזר נייהוז - מו"צ בעדה החרדית ומרבני הקהילה בירושלים.
הרב מאיר נויפלד - מו"צ בעדה החרדית, מרבני הקהילה בבית שמש ומדריך חתנים, בנו של הרב גבריאל נויפלד.
הרב אהרן יהושע ווייס - מו"צ בעדה החרדית ורב ביהמ"ד דושינסקי ברמה ד' 2 בבית שמש, בנו של הרב שמעון ווייס יו"ר ועד השחיטה של העדה החרדית.
הרב רפאל פרץ דושינסקי - רב בית המדרש השני בבני ברק, בנו של הרב מרדכי יהודה דושינסקי אחיו של האדמו"ר.
הרב יוסף צבי בינט - מו"צ ומשמש כרב המכשיר במקוואות הטהרה בעיר בני ברק מטעמו של רב העיר רבי חיים יצחק איזייק לנדאו, מרבני הקהילה בבני ברק.
הרב ירמיהו ווייס - מו"צ ומרבני הקהילה בבני ברק.
הרב יוסף ישראל אייזנבך - מו"צ בעדה החרדית ורב ביהמ"ד דושינסקי ברמה ג' בבית שמש.
הרב טוביה ליברמן - מו"צ בעדה החרדית, משמש כרב הקהילה בהר יונה.
הרב זכריה דוד בלוי, מו"צ בעדה החרדית, בנו של הרב חיים יוסף בלוי.
הרב רפאל פרץ לפקוביץ - מו"צ ורב הקהילה באלעד.
הרב יצחק שלמה בלוי - מזכיר של העדה החרדית.
הרב שמעון ווייס - יו"ר הנהלת העדה החרדית וכן עומד בראש 'ועד השחיטה' של העדה החרדית.
הרב פרץ לפקוביץ - מראשי 'ועד השחיטה' של העדה החרדית.
חסידות הוסיאטין היא חצר חסידית שמקורה בחסידות רוז'ין, ובעיר הוסיאטין שבאוקראינה.
החצר פעלה מאמצע המאה ה-19 בגליציה, עברה לווינה שבאוסטריה בראשית מלחמת העולם הראשונה, והחל משנת 1937 פעלה בתל אביב בראשות האדמו"ר השני, רבי ישראל.
בעקבות פטירת האדמו"ר הרביעי רבי יצחק ללא צאצאים ב-1968 ט' באלול תשכ"ח פסקה החסידות להתקיים.
בית הכנסת אשר הקים רבי ישראל מהוסיאטין המשיך לפעול, עד שנסגר ב-2013 בשל מכירת השטח.
שארית החסידים מציינים את ימי הזיכרון של אדמור"י החסידות באירועים קהילתיים, בין השנים 1968–1983 ישב בראש כינוסים אלו נכדו של ר' יעקב, ר' מרדכי שרגא בוימניגר, ולאחר פטירתו ישבו בראש השולחן ראשי החסידים והרב ישראל פרידמן בן שלום.
חלק מהחסידים הסתפחו לחסידויות קרובות מבית רוז'ין.
רבי מרדכי שרגא-פייבוש פרידמן מהוסיאטין
רבי מנחם נחום פרידמן מהוסיאטין-למברג
רבי מרדכי שרגא פייבוש פרידמן מהוסיאטין, בנו הצעיר של הרוז'ינר.
היה בן 16 בפטירת אביו, ובשנת תרכ"ה (1865) בגיל 30, עבר להוסיאטין ושם הקים חצר חסידית.
לפני שהגיע האדמו"ר מרדכי שרגא להוסיאטין הייתה בה קהילה קטנה וישנה של מעט יהודים, אך עם הגעתו החלה תנופת פריחה בקהילה היהודית, נבנו מבנים רבים כגון בתי כנסת, מקוואות, בתי ספר ואף משכן לרב בטירה ששופצה.
באביב תרנ"ד (1894) נפטר האדמו"ר הראשון, בנו הבכור רבי ישראל פרידמן מונה לממלא מקומו.
בנו השני רבי שלום יוסף פרידמן נפטר בחייו; בנו רבי מנחם נחום פרידמן היה הרבי מהוסיאטין-לעמבערג והיה חתנו של דודו רבי ישראל.
ערב מלחמת העולם הראשונה בשנת תרע"ב 1912, נמלט רבי ישראל לווינה יחד עם כמה מחסידיו, אך המשיך לבקר את החסידים שנותרו בגליציה.
לאחר סיום מלחמת העולם הראשונה נקבע מרכז החסידות בווינה.
מרבית החסידים נותרו בגליציה, והאדמו"ר היה מבקר באזור מדי שנה.
בשנת תרצ"ז (1937) עלה האדמו"ר לארץ יחד עם קבוצה גדולה מחסידיו.
בתחנת הרכבת בלעמברג נפרד מחסידיו שנותרו מאחור באמירה: "מי שיכול למכור - שימכור, ומי שלא יכול למכור - שישאיר הכול ויברח מכאן, כשרק תרמיל על שכמו", בקרקוב אמר "צריך לברוח, אפילו בנעלי בית".
מרבית החסידים שנותרו באירופה נספו בשואה.
הרבי עלה לארץ בן 80 וקבע את מושבו ברחוב ביאליק 19 בתל אביב, והקים בית כנסת סמוך לביתו.
בקיץ היה משתכן בדירה שרכשו לו חסידיו בשכונת קריית משה בירושלים (כיום רחוב המאירי 17).
בהמשך נמכר הבית, נהרס, ובמקום נבנה בית דירות.
בשנת תש"ט (1949) ובגיל 92, נפטר, בצוואתו מינה את חתנו לממלא מקומו.
חתנו של רבי ישראל, הרב יעקב פרידמן, בנו של רבי יצחק מבוהוש, היה האדמו"ר השלישי לבית הוסיאטין, בעקבות הצהרת בלפור הוא נטה לקו ציוני.
הוא כיהן בין השנים תש"ט - תשי"ז (1949–1956) ודברי תורתו כונסו בספר "אהלי יעקב".
בצוואתו של ר' יעקב, לא צוין ממשיך כממלא מקומו.
כעבור מספר שנים, בראשית שנות ה-60 נתמנה על ידי החסידים רבי יצחק פרידמן מהוסיאטין (בנו של ר' יעקב), בעל ה"שיח יצחק".
ר' יצחק לא נישא, ועם פטירתו בט' באלול תשכ"ח 1968 הסתיימה שושלת החסידות.
חסידות הוסיאטין האמינה בעקרונות הראשיים של החסידות :
הורדת הקבלה לעם והפיכתה לנגישה על מנת שאדם יוכל להתעלות ברוחו השמיימה
הדבקות באל תוך כדי הדגשת חשיבות התפילה
תורת הצדיק כמחבר בין האדם לאל
עקרון השמחה: אדם חייב להיות שמח כי הרי שהשכינה שורה מתוך שמחה
אהבת ישראל: האל נמצא בכל בריה ויש לאהוב אפילו את הרשע כי האל בו
יחס לגאולה כגאולה פרטית וכללית המוצא את האדם מצרותיו.
ציונות: בנוסף לעקרונות אילו החסידות הייתה ידועה בחיבתה לארץ ישראל ולציונות ובעקבות כך עלתה החסידות לארץ והקימה את מרכזה בתל אביב.
האדמו"ר ישראל פרידמן העלה את אהבת הארץ לראש מעייניו ומיחסים לו מספר אמרות בנושא כמו למשל: כשהוצעה לו חלקת קבורה בווינה, אמר כי אין לו צורך בכך כי הוא מתכוון לעלות לארץ.
בנוסף הוא דחק בחסידיו להצטרף אליו ליישוב בארץ ואמר לחסידיו לפני שעזב כי
אחדות ישראל: בנוסף, החסידות חיזקה מאוד את עיקרון אחדות ישראל וכאשר הרב פרידמן התבקש לעזור ליסד את העדה החרדית הנבדלת משאר העם אמר
חסידות גלינא הייתה חסידות בגליציה המזרחית (כיום אוקראינה).
אבי החסידות היה רבי יחיאל מיכל מושקוביץ', נינו של רבי יוסף מיאמפולה, בנו של רבי יחיאל מיכל מזלוטשוב.
רבי יחיאל מיכל היה חתנו של רבי מאיר מפרמישלאן.
חותנו העיד עליו שהוא נוטר הברית.
בשנת תרי"ט עבר לגלינא (כיום הליניאני) שם נהג באדמו"רות והתפרסם כצדיק ובעל מופתים.
חיבר את הספר "קב ונקי".
חתנו היה רבי לוי יצחק מנזון נכדו של רבי ישראל מרוז'ין.
בנו רבי בצלאל יהושע מילא את מקומו.
התפרסם כבעל צדקה שנהג בפזרנות והנהיג את חצרו בעשירות.
בזיווג ראשון היה חתנו של דודו רבי חיים אברהם ממיקולייב ובזיווג שני היה חתנו של רבי חיים מצאנז.
היה תלמידו של רבי אברהם יעקב מסדיגורה וכן נסע לצ'ורטקוב ולהוסיאטין.
בזמן מלחמת העולם הראשונה עבר לבולחוב שם נפטר בה' בתמוז תרע"ה במהלך קבלת שבת באומרו את המילים "אור זרוע לצדיק".
בנו (מאשתו השנייה) רבי חיים (תרמ"ח-תרפ"א) מילא את מקומו.
היה חתנו של דודו רבי שלום אליעזר הלברשטאם מראצפרט.
חתנו היה הרב יוסף מאיר רובין (בן רבי יעקב מסאסרגן).
אחריו המשיך גיסו רבי יצחק צבי אפרתי (חתן רבי בצלאל יהושע) שכיהן גם ברבנות העיר עד שנספה בשואה.
חתנו (מאשתו הראשונה) היה הרב ישראל דוד מאוסטילה.
במקביל לרבי חיים, המשיך אחרי רבי בצלאל יהושע, אחיינו רבי חיים גרינברג בן רבי יצחק אליעזר רבה של גלינא וחתנו של רבי יחיאל מיכל.
היה חתנו של רבי נחום מבילקמין (גזע סטרליסק).
בנו היה המשורר אורי צבי גרינברג.
בן נוסף של רבי יחיאל מיכל היה רבי מאיר מזבורוב.
היה חתנו של רבי ישראל אלימלך מדז'בנה.
בזמן מלחמת העולם הראשונה ברח לטורקה ומשם לקרולי האלמיץ שבהונגריה.
בנו של רבי מאיר מזברוב היה רבי ישראל אלימלך מזברוב.
נסמך להוראה מהמהרש"ם מברז'אן ומה'מחזה אברהם' מברוד.
היה חתנו של רבי שלום מסאמבור.
ברח עם אביו לטורקה שם כיהן כרב ולאחר מכן נמלט לפראג.
בשנת תרפ"ג היגר לארצות הברית ומעריציו פתחו לו בית כנסת בשם 'כרם ישראל'.
חסידות דרוהוביץ' (ביידיש: דרוהוביטש) היא חצר חסידית, ענף של חסידות קוז'ניץ וחסידות סדיגורה.
החסידות פעלה בעיר דרוהוביץ' ולאחר מכן בארץ ישראל.
אבי השושלת היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ'.
צאצא של השושלת, הרב אביעזר שפירא כיהן כרב בית המדרש של החסידות בירושלים עד לפטירתו בכ"ד בשבט ה'תשפ"ו.
ראשון שושלת אדמו"רי דרוהוביץ' היה רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ' (י' בכסלו תרכ"ד, 1863 - ל' בניסן תרפ"ד, 1924), נכדו של רבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלינצא (בנו של רבי אבי עזרא זליג שפירא חתנו של המגיד מקוז'ניץ).
אמו הייתה בתו הבכורה של האדמו"ר רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה, בנו של רבי ישראל מרוז'ין.
נישא לשבע, בתו של רבי יצחק פרידמן מבוהוש.
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא התגורר בדרוהוביץ' וזכה לאהדה אצל יהודי העיר.
אחרי פרעות קישינב ובערים אחרות ברוסיה התרכזו בדרוהוביץ' פליטים והוא דאג לסיפוק צורכיהם.
היה האדמו"ר הראשון לבית רוז'ין שהביע הזדהות פומבית עם התנועה הציונית והיה מהאדמו"רים היחידים ששקלו את השקל הציוני.
כשפרצה מלחמת העולם הראשונה ברח להונגריה ומשם לווינה שם יסד לאחר הצהרת בלפור, עם רבי שלמה חיים פרידמן מסדיגורה ורבי יעקב פרידמן מהוסיאטין הסתדרות חסידית-ציונית בשם "חברת יישוב ארץ ישראל", כדי לארגן יהודים דתיים לפעולה למען בניין ארץ ישראל בשיתוף עם ההסתדרות הציונית.
בתרע"ז היא הסתפחה אל המזרחי.
בתרפ"ב (1922) עלה לארץ ישראל (סיפור המסע מופיע בספר "עליית החסידים" מאת ש.
הוא התיישב בירושלים וייסד את אגודת "בוני הארץ בגופם", שחבריה התחייבו לעבוד בהתנדבות בעבודת כפיים לסייע בבניין הארץ.
הוא היה בקשרי ידידות קרובים עם הרב אברהם יצחק קוק.
שנתיים לאחר שעלה ארצה חלה ונפטר.
מחבר הספר "השלום והאחדות" (תרע"ד).
נישא לאסתר בתו של רבי נתן דוד רבינוביץ מפארציווא (נפטרה ב־1945) ובשנית נישא לגיטל לאה בתו של רבי ישראל פרידמן מבויאן-לייפציג.
הוא סייע לאביו בעזרה לפליטים היהודים שזרמו לדרוהוביץ'.
המשיך גם את דרכו הרעיונית של אביו באגודת יישוב ארץ ישראל והיה חלק ממנהותמך בציונות.
למד מדידת קרקעות ועסק בייצור מוצרים כימיים במפעל שהקים אביו.
עלה עם אביו לארץ ישראל והשתתף במדידת הקרקעות של כפר חסידים, ובכך סייע לשני אדמו"רים חלוצים נוספים מבני משפחתו - האדמו"ר מיבלונה והרבי ישראל אלעזר הופשטיין מקוז'ניץ - בייסוד המקום.
חיבר את הספר "נתיבות שלום" על פרשת השבוע (ירושלים, תרפ"ח-תר"צ).
בגיל 60 החל לעסוק בציור.
תערוכות תמונותיו בתל אביב ובארצות הברית זכו להערכה.
שלום והמחנך ד"ר יצחק שפירא שהיה מנהל בית הספר הריאלי בחיפה.
המחנך והסופר יוסף שפירא הוא בן אחיו.
הרב אביעזר זליג אשר שפירא
שושלת דרוהוביץ' נמשכה על ידי רבי אביעזר זליג אשר שפירא בן רבי יצחק מרדכי מגוואדז'יץ, חתנו של דודו רבי חיים מאיר יחיאל האדמו"ר הראשון מדרוהוביטש.
אף הוא עלה לארץ ישראל ונקבר בהר הזיתים (נפטר בחול המועד סוכות תש"ד, 1943).
את השושלת המשיך נכדו (בנו של שלמה אהרן), רבי אביעזר שפירא.
היה מתפלל בבית המדרש דרוהוביץ', בשכונת גאולה בירושלים.
והיה משגיח בישיבה הליטאית קול תורה לצעירים.
לאחר פטירתו מונה בנו מיכאל שלום למלא את מקומו כאדמו"ר ורב בית הכנסת.
חסידות הורניסטייפול היא ענף של בית צ'רנוביל, על שם הכפר הורנוסטייפל שבאוקראינה.
החסידות נולדה משושלת חסידות אניפולי.
אבי השושלת היה רבי מרדכי דב טברסקי.
כיום מכהנים מספר אדמו"רים מהשושלת, בהם רבי יחיאל מיכל טברסקי במילווקי ואחיינו רבי מרדכי טברסקי בפלטבוש, ניו יורק, ואחיינו רבי שלום שכנא פרידמן בביתר עילית, ישראל.
רבי מרדכי דב (כ"ט בכסלו ת"ר, 1839 - כ"ב באלול תרס"ג) נולד לרבי משולם זושא אוירבך מטלומשט, שהיה נינו של רבי זושא מאניפולי.
אמו שטערנא פייגא רחל הייתה בתו של רבי יעקב ישראל מצ'רקס ונכדתם של רבי מרדכי מצ'רנוביל ורבי דובער שניאורי מחב"ד.
רבי מרדכי דב התייתם בצעירותו מאמו וגדל אצל סבו הרבי מצ'רקס ואף אימץ את שם משפחתו - טברסקי.
נישא לרייצא, בתו של מייסד שושלת צאנז, רבי חיים הלברשטאם, בעל "דברי חיים".
בעת אירוסיהם היו החתן והכלה בני שלוש עשרה, והשידוך נעשה בלי שאבי הכלה ראה את החתן לפני כן.
בשנת תרכ"ג (1863), בהוראת סבו מצ'רקס, נתמנה לאדמו"ר.
הוא שב להורניסטייפול ושם החל לנהל חצר חסידית גדולה.
לאחר פטירת סבו, בשנת תרל"ו (1876), גדל מספר חסידיו והוא היה אחד מגדולי האדמו"רים ברוסיה.
תקופת אדמו"רותו בעיר הורניסטייפול נמשכה ארבעים שנה.
נחשב תלמיד חכם מופלג והִרבה להתכתב עם גדולי התורה שבדור.
ספריו: "חיבור לטהרה" - על הלכות מקוואות ונטילת ידיים, "עמק שאלה" - שאלות ותשובות בהלכה, "עמק חכמה" - דרושים על פרשת השבוע, "תורי זהב" - על הלכות ריבית.
כתב יד של ספר נוסף, "כד הזהב", שעסק בתורת הקבלה, הושמד על ידי פורעים אוקראינים בפרעות תרע"ח-תר"פ (1918-1920).
רבי בן ציון יהודה לייב טברסקי - ממשיכו באדמו"רות.
רבי אהרן אלימלך שניאור זלמן מקרוסנה (כ"ג בתשרי תרכ"ג - י"ט בחשוון תרפ"ד) - חתן רבי משה מרוזבדוב.
שימש כאדמו"ר באיגנטובקה שברוסיה ואחר כך בקרוסנה שבגליציה.
את מקומו מילא בנו רבי משה (תרנ"ה - תש"ב?).
רבי משה היה חתנו של רבי יחזקאל רבינוביץ מרדומסק.
נרצח בשואה ושבועיים התגוללה גופתו ללא קבורה.
חתנו היה רבי אלעזר מדז'בנה.
רבי חיים משה צבי (ט' באדר תרכ"ו - כ' בכסלו תרצ"ד).
חתן רבי מנחם נחום מרחמסטריווקא.
שימש כאדמו"ר אחר פטירת אביו.
רבי ברוך דוד מ (ח' באדר תרל"ה - כ"ו בכסלו תרפ"ו).
חתן רבי שלמה זלמינא מראשקוב.
תשובותיו נדפסו בספרו של אביו.
רבי בן ציון יהודה לייב טברסקי
רבי בן ציון יהודה לייב (השם 'בן ציון' נוסף לו לאחר מחלה) טברסקי (כ' בתשרי תרכ"ח, 1867 - כ"ח בטבת תשי"א, 1951) נולד בהורניסטייפול, ולאחר פטירת אביו בשנת תרס"ג (1903) נקרא למלא את מקומו, אף שהיה בנו השלישי.
במשך אחת עשרה שנה ניהל את חצרו בהורניסטייפול.
נישא לרחל, בתו של רבי יצחק יואל רבינוביץ, האדמו"ר מקונטיקוזיבה.
בשנת תרע"ד (1914) עלה לארץ ישראל, אולם כעבור זמן קצר שב לאוקראינה והתיישב בקייב.
לאחר המהפכה הקומוניסטית ברח מקייב לפולין, ובשנת תרפ"ה (1925) עבר לאנטוורפן, בה התגורר במשך אחת עשרה שנה.
בשנת תרצ"ו (1936) עלה בשנית לארץ ישראל, וגם הפעם לתקופה קצרה בלבד, בת שנה אחת, שבסיומה שב לאנטוורפן.
בכוונתו הייתה להסדיר את ענייניו ולשוב לארץ ישראל לצמיתות, אולם הוא התעכב באנטוורפן, וימים אחדים לפני כניסת הנאצים לעיר הצליח להימלט ממנה.
מכיוון ששערי ארץ ישראל היו נעולים, הוא הגיע לארצות הברית והתיישב בשיקגו, ובה שהה עד פטירתו בשנת תשי"א (1951).
בנו החמישי, צעיר הבנים, רבי יעקב ישראל, המשיך את שושלת האדמו"רות.
בנו רבי משה משולם זושא נפטר בחייו בב' בשבט תר"פ.
היה חתנו של רבי שמחה יששכר בער הלברשטאם מצישינוב.
שימש כרב בלוהין וכאדמו"ר בקייב.
התיישב בעיר מילווקי, ובה הקים חצר חסידית קטנה.
נישא לרבנית דבורה לאה הלברשטאם, בת בן דודו (חתן רבי שלום אליעזר הלברשטאם חתנו של סבו רבי מרדכי דב) האדמו"ר רבי בן ציון הלברשטאם מבאבוב, שנהרג בשואה.
בנו הגדול וממשיך דרכו ממלא מקומו באדמורו"ת הוא רבי שלמה טברסקי.
רבי בן ציון חיים שלמה משולם זושא טברסקי (ה' בתמוז תרפ"ג, 1923 - תשמ"ב, 1981) כיהן כרב ואדמו"ר בדנוור, קולורדו.
נולד בקרקוב, פולין כבנם הבכור של רבי יעקב ישראל ודבורה לאה טברסקי.
בצעירותו קיבל שיעורים פרטיים ובהמשך למד בישיבת תורה ודעת.
נישא ללאה הינדא לייפר, בתו של רבי יוסף לייפר, האדמו"ר מפיטסבורג.
ב-1945 התמנה לרב הקהילה היהודית בדנוור.
בראש השנה של שנת תשכ"א (1960) אושפז בבית החולים בשל מחלה קשה ועבר כמה ניתוחים.
ביום הכיפורים של אותה שנה הוסיפו לו שתי הקהילות, בדנוור ובמילווקי, שם נוסף כסגולה להחלמה, ובגלל חוסר היכולת לתאם ביניהן נוספו שני שמות שונים.
המחלה המשיכה לקנן בגופו עד לפטירתו כ-20 שנה לאחר מכן ובמשך השנים נאלץ לעבור טיפולים וניתוחים רבים.
ב-1966 ביקר עם משפחתו בישראל במשך 9 חודשים.
בי' באב תשל"ג, 1973, עם פטירת אביו, נתמנה להמשיך את השושלת של אדמורו"ת הורניסטייפאל, הרבה לעסוק בהפצת יהדות וב"קירוב" בעלי תשובה.
פעל למען שחיטה מהודרת בארצות הברית.
בנו יחידו רבי מרדכי דוב בער טברסקי פתח בית מדרש בפלטבוש ומכהן כאדמו"ר.
כדודו, אף הוא מלחין ניגונים רבים.
חתנו רבי שלום שכנא פרידמן, ממלא את מקומו ומכהן כאדמו"ר מהורניסטייפול בארץ ישראל, בית מדרשו נמצא בעיר ביתר עילית.
בשנת תשס"ו הוציא נכדו את הספר "מלכות שלמה" ובו דברי תורה וסיפורים אודותיו.
אחיו של האדמו"ר רבי יעקב ישראל טברסקי, חיים אהרון, שהתגורר בתל אביב, הפעיל במשך שנים רבות בית כנסת חסידי קטן, שטיבל, בשם "בית יהודה", ברחוב מלצ'ט במרכז תל אביב, על שם אביהם רבי יהודה לייב בן ציון טברסקי.
אח אחר, הרב מנחם נחום טברסקי (הקרוי על שם אבי השושלת רבי מנחם נחום מצ'רנוביל, בעל "מאור עיניים"), היה בעלה של בתו היחידה של רבי יוסף צבי קאליש, האדמו"ר מסקרנביץ, נצר לשושלת וורקא, שבשנות השלושים כיהן כרבה של בני ברק, אז מושבה דתית צעירה.
הרב טברסקי פרסם את הספר "מדור אל דור" לתולדות המשפחה.
חתנו של רבי בן ציון חיים שלמה משולם זושא טברסקי, רבי שלום שכנא פרידמן, ממלא את מקומו ומכהן כאדמו"ר מהורניסטייפול, ובית מדרשו בשכונת פאג"י בירושלים, בשנת תשע"ז החל לבנות בית מדרש חדש מפואר בעיר ביתר עילית, ובשנת תשע"ח עבר לגור בביתר עילית.
בנו של רבי מרדכי דוב בער טברסקי מפלעטבוש רבי שמעון מנחם יהודה טברסקי פתח את בית מדרשו בבית שמש ונקרא "קול יהודה" ע"ש זקנו רבי יהודה לייב בן ציון טברסקי
חסידות דֶּעשׁ או חסידות דֶּעעֶשׁ, היא שושלת חסידית, הקרויה על שם העיר דז' שבה היא נוסדה.
כיום מכהנים באדמו"רות מספר צאצאים של השושלת.
החצר המרכזית נמצאת בבני ברק ומונה למעלה מ-30 משפחות.
מייסד השושלת היה רבי יחזקאל פנט, (תקמ"ג-כ' בניסן תר"ה) מחבר הספר "מראה יחזקאל".
הוא נולד בעיירה ביליץ בשלזיה לרב יוסף ולבריינדיל בשנת תקמ"ג (1783).
למד בלייפניק אצל הרב ברוך פרנקל-תאומים (ה"ברוך טעם"), בפראג אצל הרב יהודה לייב פישלס, הרב שמואל לנדא והרב אלעזר פלקלס, ובקלויז של לינסק אצל הרב מנחם מנדל רבין, רבה של לינסק ואביו של ר' נפתלי מרופשיץ.
את דרכי החסידות למד אצל החוזה מלובלין, המגיד מקוז'ניץ ואצל ר' מנחם מנדל מרימנוב, רבו המובהק.
בתקס"ז נתמנה לרבה של אוסטריק בגליציה, בתקע"ג מונה לרבה של טרצאל בהונגריה, ובתקפ"ג החל בתפקידו הידוע ביותר כרבה של קרלסבורג.
העיר הייתה בירת טרנסילבניה לפני קלוז'.
נודע במאמר שכתב ובו הוא מתמודד עם טענות ה'מתנגדים' בדבר ביטול תורה אצל האדמו"רים.
הוא כותב כי רבותיו הם גאונים, בקיאים ומתמידים.
אחריו שימש באדמו"רות בנו הצעיר רבי מנחם מנדל פנט, מחבר הספרים "מעגלי צדק", "שערי צדק" ו"אבני צדק".
רבו בתורת הנגלה היה החתם סופר, ובתורת החסידות היה תלמידו של רבי משה טייטלבוים (הראשון) מחבר הספר ישמח משה.
שני בנים נוספים היו רבי חיים בצלאל - רב מפורסם בטאשנד מחבר ספר 'דרך יבחר', רבי יצחק משה מדעעש ורבי יהודה לייביש מטראצל.
האדמו"ר השלישי היה בנו של רבי מנחם מנדל, רבי משה פנט.
נסע כחסיד לרבי יחזקאל משינאווא שהעריצו ביותר.
החתן של רבי מנדל היה רבי שבתי בן רבי משה, מחבר הספר "מבשר טוב".
האדמו"ר הרביעי בשושלת היה בנו של רבי משה, רבי יחזקאל פנט מחבר הספר "כנסת יחזקאל", (ב' בטבת ה'תר"ל, נימיג'אה, רומניה - כ"ב בכסלו ה'תר"צ דעש, רומניה) רב מפורסם בדורו.
היה חתן הרב שמואל פולק מווישווא.
חתניו של רבי יחזקאל היו רבי יהושע גרינוולד רבה של אונגוור ושל חוסט ורבי יוסף משה מייזליש מאויוואר.
בן נוסף של רבי משה היה רבי חיים מנחם מענדל מדעעש.
היה חתנו של רבי יעקב שמשון קנר מטשכויב (חתנו של רבי משה הלברשטאם (שינאווא) בנו של רבי יחזקאל שרגא הלברשטאם).
בתו, לאה אסתר הייתה נשואה לרבי משה יהושע הגר, האדמו"ר מויז'ניץ.
עוד בן היה רבי יצחק יחיאל מיכל שמילא את מקום אביו בנשיאות קופת ארץ ישראל.
בנו רבי יחזקאל מנחם היה חותנם של שני בניו של בן דודו רבי יוסף מדעעש.
בנו רבי שמואל היה חתן רבי ברוך הלברשטאם מקשאנוב.
החמישי בשושלת והאחרון מרבני השושלת לפני מלחמת העולם השנייה, היה ר' יעקב אלימלך פנט מחבר ספר "זכרון יעקב", חתנו של רבי יעקב שמשון קנר מטשכויב.
הוא סירב לעזוב את קהילתו, ועלה על המוקד באושוויץ בי"ד בסיוון תש"ד.
רבי יוסף פנט מדעעש ובניו
אחיו של רבי יעקב אלימלך, רבי יוסף, כיהן כאדמו"ר אחר השואה בעיר דעעש ברומניה.
רבי יוסף (נולד תרנ"ה), בשנת תר"ע נשא את בת הרב בעריש וינברג מקראקא מגזע פשעדבורז'-אפטא-קשאנוב ומגדולי חסידי שינאווא.
כיהן כרב בקהילת טעקנדארף, ולאחר מכן (החל מתרפ"ט) בקהילת אילאנדא, שם פתח ישיבה גדולה מפורסמת, שזכתה לשבח מפי גדולי הדור - רבי אליעזר פיש מביקסאד שהיה שולח את חסידיו לישיבה, ורבי מאיר שפירא שביקר בישיבה לפני שהקים את ישיבת חכמי לובלין ועל פיה תיקן כמה מהסדרים בישיבתו.
בשנת תש"ד ברח עם משפחתו לרומניה ולבוקרשט.
אחרי המלחמה חזר לדעעש והחל לארגן את הקהילה מחדש.
כשהחלו הרדיפות הקומוניסטיות ברח לווינה ומשם דרך גרמניה לפריז, כשהוא מתכנן לעבור לארץ ישראל (תוכנית אותה ביטל עם השמועה על הקמת המדינה).
בשנת תש"ט היגר לארצות הברית.
תחילה פתח בית מדרש בשכונת בראונסוויל שבברוקלין ואחר כך עבר לויליאמסבורג.
בתחילה שימש בנו ממשיך דרכו ר' צבי מאיר את הקהילות באדמו"רות ולאחר מכן בהסכמת האח הגדול פתחו האחים קהילות ושימשו כאדמו"רים.
הרב צבי מאיר (תרפ"ג - ב' בתמוז תשס"ג) מדעעש בתי מדרשו היו בויליאמסבורג ובני ברק.
מקום בו כיהן אביו רבי יוסף חתן רבי יחזקאל מנחם בן דודו זקינו רבי יצחק מיכל מדעעש.
אחר פטירתו החל לכהן בנו הגדול רבי יצחק יחיאל מיכל, האדמו"ר הנוכחי מדעעש בבני ברק, חתנו של רבי אברהם חיים ראטה משומרי אמונים.
בנים נוספים מכהנים כאדמו"רים מדעעש, רבי משה זאב בויליאמסבורג ורבי ישכר דב במונרו.
רבי אלימלך אלתר מדעעש בורו פארק.
היה חתן רבי מאיר מלינסק.
בנו הראשון רבי יחיאל אשר זעליג, חתן רבי יואל בעער מראצפערט בברזיל, מכהן כאדמו"ר מקארלסבורג בקנדה.
בנו השני רבי יעקב מנדל, ממלא את מקומו בבורו פארק וכן קיבל את בית המדרש של אביו בשכונת גאולה בירושלים.
בנו השלישי רבי יחזקאל גר באנטוורפן ומכנה את עצמו אדמו"ר מדעעש.
רבי דוב בעריש מדעעש ירושלים.
חתן רבי משה ('העטרת משה') ממאקאווא.
התגורר לפני כן בשכונת קריית אליעזר בחיפה.
כיום מכהן בנו רבי יוסף חתנו של הרב משה הלברשטאם.
בית מדרשו מצוי בשכונת רמות פולין בעיר.
רבי שמואל יהודה מדעעש, התגורר במונסי, בהמשך עבר למיאמי שבפלורידה, בנוסף לבית המדרש "מעגלי צדק דעעש" בבורו פארק.
היה חתן רבי יחזקאל מנחם בן דודו זקנו רבי יצחק מיכל מדעעש.
בנו רבי יוסף מנדל, חתן בן דודו (בן אחי אביו ובן אחות אמו) ר' יצחק יחיאל מיכל מדעעש, ממלא את מקומו בבורו פארק.
חתנו רבי יוסף חיים מושקוביץ הוא האדמו"ר משאץ-ויליאמסבורג וחתנו רבי ישכר דב טויב הוא אב"ד זיכרון נפתלי ארי' ויליאמסבורג,
אח נוסף של רבי יעקב אלימלך היה רבי משה פנט מדעעש שאץ.
היה חתנו של רבי משה מושקוביץ משאץ צ'רנוביץ'.
בנו רבי נחום מאיר מדעעש שאץ היה ממשיך דרכו בבית הכנסת זיכרון משה בורו פארק (נפטר בו' בשבט תשע"ח).
חסידות דז'יקוב היא חסידות גאליצינית מגזע רופשיץ שפעלה בעיר דז'יקוב (טרנובז'ג).
האדמו"ר הראשון היה רבי אליעזר הורוביץ, בנו השלישי של רבי נפתלי צבי הורוביץ מרופשיץ.
מחסידות זו הסתעפו חסידות בארנוב, חסידות דמביץ, חסידות רוזבדוב, חסידות סטוטשין וחסידות בייטש.
הרב אלטר יחזקאל אליהו הורוביץ, האדמו"ר האחרון שכיהן בדז'יקוב, נרצח בשואה ועמו הסתיימה החסידות.
לאחר השואה כינו את עצמם כמה מנכדי אדמו"רי השושלת בשם דז'יקוב.
רבי אליעזר הורוביץ נולד בשנת תק"נ.
היה תלמיד של אביו, של רבי ישכר בר מרדושיץ ושל רבי צבי הירש מרימנוב.
בשנת תר"ח, עשרים שנה אחר פטירת אביו, החל לכהן באדמו"רות בדז'יקוב.
בנו השני רבי מאיר מילא את מקומו אחריו.
בניו האחרים היו, רבי ישראל מבארנוב, רבי ראובן מדאמביץ ורבי משה מרוזבדבוב.
רבי מאיר הורוביץ נולד בשנת תקע"ט.
החל לכהן כאדמו"ר בתרכ"א ובתקופתו התפתחה החצר.
חיבר את הספר 'אמרי נועם'.
בנו השלישי רבי יהושע מילא את מקומו.
בנים נוספים של רבי מאיר כיהנו באדמו"רות: רבי טוביה, במיידון.
בנו של רבי מאיר, רבי יהושע, נולד בט"ו באדר תר"ח.
היה חתן של הרב לייבוש רייך, חסידו של סבו רבי אליעזר.
היה מפורסם כחריף דעת וכעניו.
חיבר את הספר 'עטרת ישועה'.
חתניו היו רבי מנשה אייכנשטיין אב"ד ריישא, רבי עמנואל וולטפרייד (השני) מפשדבורז'-לודז', רבי פנחס נתן סאפרין מקומרנה-נאנאש ורבי דוד שפירא מבוקווסק.
בנו היחיד של רבי יהושע, רבי אלטר יחזקאל אליהו, נולד בג' בחשוון תרמ"ה.
היה חתנו של דודו, רבי ישראל הגר מוויז'ניץ.
בשנת תרס"ט החל לשמש כרב בדז'יקוב ואחר פטירת אביו גם כאדמו"ר.
נרצח בשואה במחנה פלאשוב בה' באדר תש"ג.
ילדיו היו: רבי חיים מנחם דוד (מנדל) (חתן דודו רבי עמנואל מלודז'), שימש כרב בדז'יקוב לאחר שאביו עבר לטורנא; רבי יהודה, רבי מאיר מריישא; רבי יעקב שלום, חתן הרב מנדל הרצוג מטרנוב; דבורה אשת הרב משה אברמוביץ.
בנו השני של רבי אלטר היה רבי יהודה ("ר' יודאלע").
התגורר בגרוסוורדיין ליד חמיו, רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ.
כשפרצה המלחמה בהונגריה נשלח לגטו ומשם נמלט עם משפחת חמיו לרומניה, ולאחר המלחמה עלה עם חמיו ומשפחתו לישראל.
לא כיהן באדמו"רות רשמית אך רבים התקרבו אליו.
בסוף ימיו לקחוהו חסידיו מלונדון לגור שם, ושם נפטר.
הרב יהושע הורוביץ, בנו של רבי מנחם דוד, רבה האחרון של דז'יקוב ובנו של רבי אלטר, עלה לארץ ישראל אחרי המלחמה אך סירב להתמנות לאדמו"ר על אף בקשת רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ.
בנו, הרב יחזקאל אליהו, פתח בשנת תשל"ד (1974) בית כנסת דז'יקוב בשכונת גאולה בירושלים עם כולל אברכים וכן הדפיס מחדש את ספרי אדמו"רי השושלת וספרים משלו והקליט שלושה אלבומים של ניגוני דז'יקוב.
בניו הם הרב חיים מאיר, האדמו"ר מדז'יקוב בגבעת זאב והרב מנחם דוד, האדמו"ר מדז'יקוב ירושלים,
רבי נפתלי חיים אדלר, נינו של רבי נפתלי חיים מדז'יקוב-ירושלים, התגורר בנתניה ופתח שם בית כנסת ויזניץ-דז'יקוב.
היה חתנו של רבי חיים מאיר הגר מוויז'ניץ ובנו החורג של רבי ברוך מסערט ויז'ניץ.
אחד מחתניו של רבי נפתלי חיים הוא רבי שמואל ברזובסקי, האדמו"ר מסלונים.
בניו של רבי נפתלי חיים הם הרב מרדכי שנהרג בתאונת דרכים בצעירותו ורבי ישראל אליעזר אדלר, שמונה בשנת תשע"ב לאדמו"ר מדז'יקוב ויז'ניץ.
אחד מבניו של הרב מרדכי הוא רבי ישראל אליעזר, רב בית הכנסת "מנחה חדשה" דז'יקוב-ויז'ניץ בבורו פארק וחתנו של רבי יוסף חיים פרנקל מוויליפולי.
רבי מתתיהו אייכנשטיין (תרמ"ו - ה' באלול תשכ"ט), בנו של רבי מנשה חתנו של רבי יהושע מדז'יקוב, כונה גם כן האדמו"ר מדז'יקוב-הולושיץ.
נשא לבתו של רבי אברהם יעקב זילברשטיין אב"ד הולושיץ צאצא של האריה דבי עילאי.
שימש באדמורו"ת באירופה ובשנת תרפ"ד היגר לארצות הברית.
בבורו פארק כיהן רבי יהושע (תרצ"ו - ב' בסיוון תשע"ג), בנו של רבי מאיר מריישא (בנו של רבי אלטר).
שלושה מבניו הם אדמו"רים: הבכור רבי מאיר אדמו"ר במונסי, חתן רבי דוד משה מקרעטשניף; רבי יחזקאל ישעיה אדמו"ר בוויליאמסבורג, חתן רבי אלכסנדר יו"ט ליפא לאבין מזידיטשוב-ויליאמסבורג; רבי אליעזר שמעון אדמו"ר בבורו פארק, חתן רבי יהושע רובין אב"ד באבוב 45.
במונסי מכהן רבי אברהם יעקב הורוביץ האדמו"ר ממעליץ - דז'יקוב בנו של רבי אליעזר ממעליץ-טורנא, צאצא של שני הגזעים, חתנו של רבי מנחם מנדל ווגשל משינאווא-מונסי.
רבי נפתלי חיים (מירושלים) מדז'יקוב וצאצאיו
בנו הבכור של רבי מאיר מדז'יקוב היה רבי נפתלי חיים, 'הצדיק המופלא'.
חתן רבי משה מדומברובה חתנו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
יועד על ידי אביו להיות ממשיכו.
סבו רבי אליעזר העיד עליו שלא טעם טעם חטא מימיו.
למד אצל רבי חיים מצאנז, מסופר שהיה מסוגר בביתו על תלמודו ולא יצא מביתו רק למקווה ולבית כנסת.
כשחזר לדז'יקוב אביו רצה למנותו לרב אך רבי נפתלי חיים סירב.
בכל זאת הגיעו אליו רבים לשאלות וברכות.
לאחר תקופה, בשנת תרכ"ז, מאס רבי נפתלי חיים בעול שהוטל עליו בעל כרחו ועלה לארץ ישראל והתגורר בצפת.
שם דבק ברבי דוד לובינער תלמידו של רבי שמואל השני מקאמינקא, והיה מעביר לו את האזכרות שקיבל מחו"ל.
היה נוהג לסיים כל שיחה בנעימה 'והכהנים' מתפילת מוסף של יום כיפור ואכן נפטר בשעת אמירת העבודה במוסף של יום כיפור בשנת תרנ"ה.
נקבר בחלקת גאליציה בהר הזיתים.
חיבר את הספר 'מנחה חדשה'.
חמיו רבי משה מדומברובה גם עלה לארץ ישראל בסוף ימיו והתגורר ונקבר בצפת.
גם בן דודו ידידו ותלמידו רבי אברהם שמחה מבארנוב עלה לירושלים ונקבר על ידו בהר הזיתים.
בניו היו רבי אליהו ששימש כרב בזאלין, רבי בצלאל ששימש כרב בפילזנא ורבי אליעזר ניסן שעלה איתו לצפת.
בתו פרומט נישאה לרבי פנחס נתן מקומרנה-נאנאש ובזיווג שני לדודה רבי אהרן מבייטש.
צירל, בתו של רבי אליעזר ניסן, נישאה לרב מרדכי יהודה אדלר (נכד לאדמו"רי לעלוב) ובזיווג שני לקרוב משפחתה רבי ברוך הגר מסערט ויז'ניץ.
בנה היה רבי נפתלי חיים אדלר מדז'יקוב, חתנו של (בן דודו של סבו) רבי חיים מאיר הגר.
בנו השני של רבי מאיר מדז'יקוב היה רבי טוביה.
היה חתנו של רבי דוד מדינוב.
כיהן כרב במיידן עד מלחמת העולם הראשונה אז נמלט לווינה שם נפטר בשנת תרע"ח.
בנו היה רבי בן ציון ונכדו היה רבי טוביה.
בנו הרביעי של רבי מאיר מדז'יקוב היה רבי יחיאל.
חתנו של רבי דוד הלברשטאם מקשאנוב.
משנת תר"מ כיהן כרב בעירה קופשיווניצה שבקרב היהודים הייתה נקראת בשמה המקורי פאקשווניץ.
בשנת תרנ"ב גורש עם הנתינים הזרים מפולין והתיישב בטרנוב.
נפטר בי' בשבט תרפ"ח ונקבר בדז'יקוב.
בניו של רבי יחיאל היו רבי נפתלי ממלא מקומו בטרנוב רבי אלתר ממלא מקום אחיו ורבי אברהם חזר לכהן כרב בפאקשיווניץ.
בתו הייתה נשואה לרבי שלמה הורוביץ, בנו של (בן דודו של אביה) רבי אברהם חיים מפלאנטש ובזיווג שני הייתה נשואה לרבי ישראל שלום יוסף הגר מאנטניא.
בנו החמישי של רבי מאיר מדז'יקוב היה רבי אהרן.
נישא לבתו של רבי חיים הלברשטאם מצאנז.
משנת תרמ"ו החל לשמש ברבנות בייטש.
נפטר בי"ב באדר א' תרפ"ז.
חתניו היו הרב חיים סגל ליברמן מדוברה, הרב יקותיאל גרוס מברבשט, רבי יששכר בעריש הלפרין וקרובו הרב משה הורוביץ מקראס (משושלת לינסק).
חתנו של רבי אהרן, רבי חיים סגל-ליברמן מונה לממשיכו של חמיו ברבנות ואדמו"רות, אך ויתר לגיסו רבי בעריש הלפרין ועבר לדוברה, שם פתח ישיבה גדולה.
במלחמת העולם הראשונה גלה לרוסיה ונפטר בבוכרה בכ"ה באדר תש"ב.
בנו רבי יצחק כיהן כאב"ד רופשיץ ונרצח בשואה.
חתנו רבי אברהם אנגלרד כיהן כממלא מקומו בעיר דוברה, ולאחר השואה מונה לרב קהילת באבוב בארץ ישראל, דברי תורתו הודפסו בספר "אמרי אברהם".
חתנו השני של רבי אהרן, רבי ישכר בעריש הלפרין (תרמ"ט - ה' בסיוון תשכ"ט) כיהן משנת תרע"ה כרב באלפין ולאחר פטירת חמיו החל לכהן בבייטש.
משנת תש"ו החל לכהן באדמו"רות בארצות הברית.
בנו הבכור של רבי אהרן, רבי אברהם צבי הירש, נולד בשנת תרמ"ז.
נישא לבתו של רבי אהרן לייב רוקח מביאקווסק.
נפטר בט"ז באדר תשכ"א ונקבר בנתניה.
רבי שלום, ממשיכו באדמו"רות (חתנו של רבי יחזקאל שרגא רוזנפלד בן רבי חיים יעקב מקשאנוב, נפטר בכ"א באלול תשנ"ו).
כיום מכהן בארצות הברית בנו רבי יחזקאל שרגא הורוביץ מבייטש.
בנים נוספים: רבי משה (תרס"ז-תש"ב) חתנו של רבי אברהם יעקב הורוביץ רבה של פרוביז'נה, רבי חיים יוסף (תר"ע-תש"ב) חתן הרב אליהו ליכטנשטיין רבה של זקופנה, ואהרן.
בנו השני של רבי אהרן, רבי אלתר אליעזר, נולד בשנת תר"נ בערך.
מילא את מקום אביו בקאשוי.
בנו רבי חיים שלמה כיהן כאדמו"ר מסטריזוב בניו יורק.
בנו רבי צבי הירש, חתן רבי לייבוש מטומשוב, מכהן באדמו"רות סטריזוב בבורו פארק.
חתנו הוא רבי ברוך אברהם הלברשטאם מקשאנוב-ויליאמסבורג.
בן נוסף היה רבי משה לייב מסטריזוב בורו פארק ורבי ישראל יוקל מסטריזוב בורו פארק.
רבי אשר ישעיהו מרימנוב וצאצאיו
בנו השישי של רבי מאיר מדז'יקוב היה רבי אשר ישעיהו.
נישא לבתו של רבי יוסף מרימנוב.
חיבר פירוש לתורה ולהגדה של פסח בשם מעדני מלך.
בשנת תרס"ה עבר לקרקוב ובמלחמת העולם הראשונה ברח לווינה שם התגורר עד פטירתו בי"ג בחשוון תרצ"ה.