tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
2. אונומטופיה פונוקינטית (תצליל בהנעה קולית - מיוונית κινηο ניידות והנעה קולית כלומר תנועות אברי הקול) - מילים שבהם חיקוי הקולות המושמעים מאברי הקול האנושיים בשעת ביצוע פעולות: לדוגמה, הצליל המופק מהלשון והאף בשעת הליקוק והיניקה בפעלים "ינק", "שקק", ו"ליקק" (ודומות לה בגרמנית lecken, trinken באנגלית lick, drink).
כך גם בליעה וגמיעה .
3. אונומטופיה פונומטפורית (צלילי חיווי) - מילים שהאדם מפיק בתרבות לשונית מסוימת על מנת להביע רגשות או חוויות.
במילים אלו מזהים מורפמות שמכוח צלילן מעניקות הקשר לשורש המילה.
לדוגמה הפועל אווה (רצון חזק) - הנובע מצליל השמחה או התחנונים "הו-הא!" המילה אבוי וביידיש "אוי וויי" כהבעת חלחלה ופחד, אך גם מילים בשפה כמו רטט ורעד - הנובעות מצלילי הגוף המביע את רגשותיו.
השמעה נמשכת של האות מ"ם, "מממ" - לציון מזון טעים.
4. אונומטופיה ויזואלית (תצליל נחזה) - מילים אשר תנועת אברי הדיבור בעת הגייתן מזכירה תמונה של חפץ או סיטואציה.
כמו מילת השאלה בעברית מה, המשאירה את האדם פעור פה בהפתעה, והמילה "סוד" - הנאמרת תוך עיגול הפה ומציינת את צורת הפה בעת אמירת סוד, וכך גם המילה חיריק (והביטוי המקראי חירוק שיניים) הנאמרת תוך הצמדת השיניים וחשיפתן מבעד לשפתיים, על מנת להשמיע את התנועה.
דוגמה מובחנת יותר היא המילה המקראית נִפתּוּל, ובעברית החדשה פִּתּוּל, וכך גם עִגּוּל ועִקּוּל.
אמנם זהו למעשה אימוץ של משקל קִטּוּל, אך מהשימוש במקרא נראה שמקורו בצורת הפה הרומזת לתיאור אותו רוצים להשיג.
המילה הצרפתית bobine שמשמעה "סליל", מבוטאת גם היא בעיגול הפה, ומוכרת כאונומטופיה.
מילים המתארות קולות וצלילים הן בדרך-כלל אונומטופיות.
בעברית נפוצות גם מילים אונומטופיות המייצגות גם שמות עצם ותארים.
ייצוגים לשוניים של קולות בעלי חיים: ביטויי הפועַל בעברית אמורים לייצג את התצליל, אך בחלקם איבדו את משמעותם המקורית:
כלב: נבח (ובעברית החדשה: הב הב, או האו) חתול: יללה - מיאו, פרה: געוּ - מוּ, חמור: נעירה - אִיָה, ציפור: צפירה וציוץ - צפצוף, צויץ, אווז: וברווז: געגוע גע-גע ובאנגלית קוואק, יונה: הומה גירגור, כבשה פעה בֶאֶ-אֶ-אֶה
שמות חיות וסוגי חיות: על שם קולותיהם הטיפוסיים
ציפור על שם הצפרוּר (בריש רוטטת)
צרצר מצרצורי החיזור, קוקייה - המשמיע "קוּקוּ", צפרדע המקרקר "דּע דּע", סיקסק
שמות עצם ותיאורים מצליל הקשור בהם:
בקבוק - נגזר מהצליל המופק בהתרוקנו, פקק, פינג פונג, פיצוץ/פצפוץ
קולות פעולה: זמזום, רשרוש, גרגור, שקשוק, קשקוש, צלצול, דינדון, שכשוך
תיאורי דיבור: לחש לחשש, גמגם, המהם, אנפף, הדהוד, הד, עד, עדות, דבר, פטפוט, לעלע, להג, לעג,
קולות הקשורים בתגובות גוף: רעד (ברי"ש רוטטת), רטט, ברד, קרר, קרח , שיהוק (אנגלית hickup), גיהוק, פיהוק
מילים מקולות אפיים וגרוניים: אף, נפש, נשף, נשם, נפח, נחר (בערבית אנף, באנגלית נוז)
מילים הקשורות בהשמעת אותיות שורקות: שרק, שר, לחש, לחשש, נחש, לוחך, שקט, הס, שתק, אש (לוחשת),
קולות הקשורים במים: טיפה וטפטוף, בעבוע, פעפוע, מקווה, מטר
מילים הקשורות בקול האש הלוחשת (כולל מילים ובהן צליל פֿ רפויה) שרפה, בערה, אפר (ומקבילתן fire, burn, ash)
מילים מקולות שמחה ועצב עתיקים: יללה הלל, צחוק, שחוק, שיהוק, חכה (חיוך, חה חה), לצץ (לץ)
בשירה משמשת לעיתים מילה אונומטופיית אחת לחידוד המשמעות של מספר מילים קרובות אליה, המשתמשות באותו צליל.
דוגמה טובה לשימוש כזה ניתן למצוא בשתי השורות הבאות, מאת המשורר זלי גורביץ':
המילה "חופר" אונומטופאית, כי הצליל "ח" מחקה את צליל חדירת האת (או הציפורניים) לאדמה.
החזרה על המילה פעמיים מחדדת את התמונה הצלילית של פעולת החפירה (חזרה על חדירה לקרקע).
חזרתו של הצליל במילים נוספות בשתי השורות הללו (בחול, להפוך, שטח) הופכת את פעולת החפירה לתמונה צלילית כוללת, המתרחשת במקביל לשיר כולו.
כמו כן, צליל ה־xוֹ שחוזר בשורות אלו (חופר, בחול, נוזל, להפוך, בור) מחדד את תחושת העומק והתת-קרקעיות של צליל החפירה.
גם בתנ"ך ניתן למצוא פסוקים אונומטופאיים.
בפסוק "כקול הסירים תחת הסיר כן שׂחוק הכסיל" (קהלת ז, ט), הצליל "ס" החוזר ארבע פעמים (שלוש פעמים כ-ס',אחת כ-שׂ') בפסוק מזכיר את רחש שריפת הסירה הקוצנית.
בצורה דומה, בפסוק "לכן, כאכול קש לשון אש וחשש להבם ירפה שרשם כמק יהיה..." (ישעיהו ה, כד) מחקה הצליל החוזר "ש" את קולה של האש האוכלת את כל הנקרה בדרכה.
אונו קיילאס (פינית: Uuno Kailas; 29 במרץ 1901 – 22 במרץ 1933), שנחשב לגדול משוררי פינלנד בתקופה שבין שתי מלחמות העולם, הוא שמו הספרותי של פְרָנְס אוּנוֹ סָלוֹנֶן.
קיילאס נולד למשפחת איכרים בעיר הינולה שבמזרח מחוז האמה.
ילדותו עברה עליו בכפר הרטולה, בבית סבו וסבתו מצד אמו – בשנת חייו השנייה נפטרה אמו, בעת לידת תאומים שמתו זמן קצר אחרי הולדתם, ואביו, שחי חיים בוהמיים בשולי החֶברה זנח כליל את הטיפול בבנו.
כיוון שמות האם גרם להתפרקות התא המשפחתי, התנתקו כל קשרי קיילאס עם אביו בעקבות אימוץ הילד בידי משפחת אמו.
אף-על-פי שאבי המשורר נפטר – חסר-כול ועיוור למחצה – רק בשנת 1952, כמעט עשרים שנה אחרי מות בנו, הרי למן נעוריו ואילך הצהיר קיילאס כי הוא יתום.
אחד האנשים שהשפיעו יותר מכול על תפיסת העולם של קיילאס ועל עיצוב אישיותו הבוגרת הייתה סבתו.
נוצרייה אדוקה זו פיצתה את נכדה באופן חלקי על אהבת אם ואב שחסרו לו, אולם היא גם הקנתה לו עולם שמרני של ערכים דתיים, אשר הטביעו חותם ברור על נפש היוצר.
אם כי באחדים משיריו מתייחס קיילאס לעולמות מיתיים, שיש בהם אלים רבים או אין בהם אל כלל ועיקר, הרי בתשתית הווייתו היה כל חייו נוצרי מאמין.
אמונתו הדתית הסגפנית וחייו הבוגרים אשר לא הלכו בתלם אמונה נוקשה זו יצרו בנפשו הרגישה סתירה קשה ומאיימת, שהטילה צל שחור על כל קיומו.
לצל כבד זה התלוו גם חוויות מביכות, מעיקות ומכבידות מתקופת בחרותו, והמכלול שנוצר כך, בנוסף על אופיו הנסער והמופנם ועל הספרות שקיילאס קרא ותרגם, הוא שעיצב את עולמו הפנימי.
בשנת 1920 התקבל קיילאס ללימודים באוניברסיטת הלסינקי.
במקביל לעבודתו כעיתונאי, כפרסומאי וכמתרגם למד אסתטיקה וספרות, אולם הוא מעולם לא סיים את חוק לימודיו.
בין השנים 1923 ו-1925 שירֵת בצבא הפיני, ובשנת 1924 היה ממייסדי "ברית נושאי-האש", קבוצה של סופרים ומשוררים צעירים, אשר ראו את ייעודם בפתיחת חלונותיה של פינלנד לאירופה.
במחצית השנייה של שנות העשרים התחיל מצבו הנפשי של קיילאס להתדרדר בהדרגה אך בהתמדה.
בשנת 1929 התאשפז קיילאס בבית חולים לחולי נפש, כיוון שהיה חסר-מנוח, סבל מהזיות רדיפה והרהר בלי הרף בהתאבדות.
בשלב זה כבר היה חולה בשחפת, שהלכה והחמירה בגלל השפעות הלוואי של התערערותו הנפשית ובעיקר בשל חוסר-יכולתו של המשורר לנהל חיים שקטים ומסודרים.
כעבור זמן-מה השתפר קמעה מצבו הנפשי, וכשנתיים לאחר שהתאשפז השתחרר מבית-החולים, אולם הוא מעולם לא חזר עוד לאיתנו.
קיילאס נפטר משחפת בניצה שבצרפת ב-22 במרץ 1933, בן שלושים ושתיים במותו.
גופתו נשרפה ועפרו הובא לפינלנד ונקבר בהלסינקי.
כל יצירתו הספרותית של קיילאס נכתבה בתריסר השנים שבין 1920 ו-1932, רובה בהלסינקי, וספר ביכוריו ראה אור בשנת 1922. יצירת קיילאס כוללת את קובצי השירה "הרוח והשיבולת" (1922), "השייטים" (1925), "עין בעין" (1926), "ברגליים יחפות" (1928) ו"החלום והמוות" (1931).
קובץ השירים "פס אודם" (1933) והאוסף "נובלות" (1936) יצאו לאור אחרי מות המשורר.
קיילאס היה גם מתרגם מחונן שהרבה להעתיק לפינית בעיקר מצרפתית, מגרמנית, משוודית ומאנגלית, ובראש ובראשונה מיצירותיהם של בּוֹדְלֵר, גֵּתֶה, וֵרְפֶל, בֵּכֶר, נִיטְשֶׁה, סֵדֶרְגְּרָן ווִיטְמַן.
על אף השינויים הצורניים והסגנוניים שחלו בשירה זו במהלך התפתחותה, נשארו הבעיות המועלות ביצירה, גישות המשורר כלפיהן ואופני פתרונן זהות פחות או יותר מראשית פרסומיו של קיילאס ועד סופם.
שירתו לא חדלה מעולם להתחבט בסוגיות נפשו המסוכסכת של יוצרה, וחוט השני העובר בה מתחילתה ועד אחריתה הוא תיעוד חשבון-הנפש המחמיר הכלול בה, בחינה עצמית מדוקדקת והתחקות אחר דרך נכונה וצודקת.
הזיכוך שקיילאס נכסף אליו וחתירתו לעבר הטוהר מאופיינים ביסודות הקושרים את שירתו במישרין לעולם חוויות דתי.
יסודות אלה ניתנים לאיתור ולתיאור במונחים דוגמת חרטה, הכאה על חטא, חזרה בתשובה, בקשת מחילה וחיפוש חסד.
מבחינות רבות משמשת דמותו של קיילאס בספרות פינלנד דוגמה לאבטיפוס של "המשורר המקולל", אף שלקיילאס קודמים בכך יוצרים פינים גדולים דוגמת אבי הרומן הפיני, הסופר והמשורר אלכסיס קִיוִי (1871-1834), והמשורר והסופר אֵינוֹ לֵינוֹ (1926-1878).
בנוסף ליתמותו ולמחלתו, למצוקותיו הדתיות ולבעיותיו הנפשיות והמיניות היה קיילאס כל ימיו עני מרוד.
הכיסופים לילדות האבודה ולתום שנגוז ואיננו ותחושת הזרות והניכור הם שני היסודות התימטיים הבולטים ביותר בשירת קיילאס, המכונה גם "המשורר של שתי הדלתות" – משורר הדלת לחלום ומשורר הדלת למוות.
הוצאת כרמל פרסמה אנתולוגיה של שירת אונו קיילאס בתרגום רמי סערי בשנת 2003 ושמה "דלת לחלום".
אונה הולברוק (נולדה ב-19 ביולי 1970) היא רקדנית, כוריאוגרפית ומורה למחול ישראלית-קנדית.
הולברוק נולדה וגדלה בקנדה לאם ממוצא יהודי ספרדי-מזרחי ממרוקו, ולאב ממוצא אירופאי.
היא החלה לרקוד בגיל צעיר – בתחילה ריקוד סיני וריקודי בטן ומאוחר יותר, בגיל 9, בלט קלאסי.
למדה בבית הספר הלאומי למחול של קנדה.
בתחילת שנות ה-90, עלתה לישראל, ולמדה באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין בירושלים.
לאחר מכן המשיכה את לימודי המחול באולפן למחול של להקת "בת דור", ב"ברודוויי דאנס סנטר" שבניו יורק, "בלט ג'אז ארט" שבפריז, ובבית הספר Move On שבווינה.
הולברוק נמנית עם הצוות המקורי של להקת "מיומנה" והופיעה עם הלהקה בישראל ומחוצה לה.
בהמשך, הופיעה גם עם ההרכב המוזיקלי היהשראלי "שקטק".
עובדת כמורה לריקוד ומתמחה במגוון סגנונות: מודרני, ג'אז, היפ הופ, אפרו, תיפוף גוף ועוד.
הייתה חברת פאנל השופטים בתוכנית המציאות "נולד לרקוד" בערוץ 2 של הזכיינית קשת, לצדם של עידו תדמור, מיכל אמדורסקי ודוד דביר.
הדריכה את קבוצת הסטריט בתוכנית ההמשך של קשת "לא נפסיק לרקוד" בערוץ 2.
בשנת 2008 לימדה במגמת המחול בבית הספר התיכון עירוני ה' חיפה.
ב היא בעלת סטודיו למחול בתל אביב.
הייתה נשואה לשחקן והמוזיקאי צחי הלוי, ולהם בן משותף.
אונה טמזין קינג היא פוליטיקאית יהודיה בריטית, שהייתה חברת הפרלמנט הבריטי מטעם מפלגת הלייבור וייצגה את מחוז " Bethnal Green & Bow" בשנים 1997–2005.
אונה קינג נולדה בשפילד, אנגליה, לאם יהודייה, פעילה למען צדק חברתי, ולאב ממוצא אפרו-אמריקני, פעיל זכויות האזרח במפלגתו של פרסטון קינג.
קינג היא אחייניתה של הדוקטור מרים סטופרד, ושל המחזאי טום סטופרד.
חונכה ולמדה בצ'וק פארם, לונדון, והחלה בפעילותה הפוליטית בתא סטודנטים ממוצא אנגלו-אמריקנים באוניברסיטת יורק, ובאוניברסיטת קליפורניה בברקלי שם רכשה את השכלתה.
קינג התפקדה למפלגת הלייבור הבריטית כבר בהיותה בת 14.
לפני שהפכה לחברת פרלמנט, הייתה קינג חברה בפרלמנט האירופי בוועידת הכלכלה והסיוע ההומניטרי, ועבדה כעוזרת פרלמנטרית אצל גלין פורד, גם הוא חבר הפרלמנט האירופי ונציג מפלגת הלייבור בפרלמנט האירופי.
לאחר מכן הייתה עוזרת פרלמנטרית לגלינס קלינהוק הוולשי.
בשנת 1997 נבחרה לייצג את מפלגת הלייבור במחוז הלונדוני גרין אנד באו בת'נל.
קינג נבחרה למועמדת במקום פטר שור, חבר הפרלמנט מטעם מפלגתה שעבר למפלגת בת של הלייבור, והתמודד נגד קינג על מושבו בפרלמנט.
בהיבחרה הייתה קינג לפוליטיקאית השחורה השנייה בכל הזמנים בבית הנבחרים הבריטי, ונכללה ברשימת "100 השחורים הבריטיים הבולטים ביותר" ("100 Great Black Britons") של הBBC.
בנאומה הראשון, ב-5 ביוני הדגישה קינג את מוצאה המעורב - אביה שחור ואימה יהודייה:
בתרגום לעברית: "עבורי, גזענות איננה רק שיח אקדמי, מפני שאני בת לאב כהה-עור ואם יהודייה.
אמי, כילדה בניוקאסל הייתה מושפלת בגבה לקיר ונתונה לקלס חבריה לספסל הלימודים רק מפני שהיא אחראית למות המשיח.
אני עצמי הייתי נקראת בשמות גנאי כגון: "יהודונת", "כושונית", "Wog" ובת כלאיים.
אלו הם דברים הבלתי ניתנים לגישור, אך אני מקווה שבגלל הרקע שלי, ואולי בזכותו, אצליח לגשר בין העמים".
בבחירות של שנת 2005 היא לא הצליחה להיבחר מחדש.
בשנת 2010 אונה קינג ניסתה להיות מועמדת הלייבור לראש עיריית לונדון אך הניסיון לא צלח.
לאחרונה היא קיבלה תואר ברונית והתקבלה לבית הלורדים במסגרת לורדים לימי חייהם.
אוּנה (צרפתית: Saint Hunna; מתה ב-679) היא קדושה נוצרייה מצרפת.
אונה הייתה בתו של דוכס ונישאה לאונו מאונוייטייר.
היא הקדישה את חייה למען עניי שטרסבורג.
היא סיפקה להם מרחצאות, אשר זיכו אותה בשם "הכובסת הקדושה".
בנה הוטבל על ידי דאודטוס מנבר ונקרא על שמו.
הוא הפך אחר כך לקדוש בזכות עצמו.
האפיפיור לאו העשירי הכריז על אונה כקדושה ב-1520. יום חגה הוא ה-15 באפריל.
אוֹנוֹמַסְטִיקוֹן עוסק באיסוף וניתוח של שמות ומונחים בדיסציפלינה מסוימת.
לדוגמה: בתחום הגאוגרפיה האונומסטיקון מכיל ריכוז שמות יישובים ומקומות אחרים (כגון שמות הרים, חורבות או מעיינות) בתקופות נתונות באזור מוגדר מראש.
בדרך כלל מובא מקור השם ותיאור קצר של המקום לאור מקורות היסטוריים, עדויות אישיות של בני המקום וכדומה.
בדרך כלל מסודרת רשימת השמות לפי אלפבית.
באונומסיטיקון היסטורי נאסף החומר מספרי היסטוריה, כרוניקות ספרות תאולוגית כגון כתבי אבות הכנסייה וחיבורים פרשניים, כתובות יהודיות ומסמכים דתיים ומשפטיים אחרים, רשימות אדמיניסטרטיביות ושלטוניות, תיאורים של עולי רגל וממצאים ארכאולוגיים כגון מטבעות.
האונומסטיקון הידוע של ארץ ישראל הוא של אחד מאבות הכנסייה, אוסביוס מקיסריה, אשר חיבר רשימה של יישובים ומקומות גאוגרפיים אחרים בארץ בתקופה הביזנטית.
בספר מזהה אוסביוס אתרים המוזכרים בתנ"ך ובברית החדשה עם יישובים ומקומות בשטח, כפי שהיו במאה הרביעית.
ככל הנראה ערך אוסביוס כחמישה מקורות היסטוריים שהיו לפניו ואף שוטט בארץ וראה את האתרים במו עיניו ושוחח עם אנשי הסביבה.
כך מהווה האונומסטיקון של אוסביוס מקור אמין המתעד את שימור השמות בארץ ישראל במאה הרביעית.
לכל שם יישוב נרשמו שלושה מאפיינים:
גודלו – קטן, בינוני, גדול
זהות רוב תושביו – יהודים, נוכרים או נוצרים
בהשוואה לשמות המקומות במפת מידבא, שנערכה במאה השישית שביעית, נמצא דמיון לשמות היישובים המופיעים ברשימותיו של אוסביוס.
בעת החדשה, בארץ ישראל, נעשה שימוש באונומסטיקון בעת עריכת סקרים ארכאולוגיים.
בין השאר, בעקבות ספרו התגלה כי אזור דרומא היה עשיר ביישובים בתקופתו.
על יסוד כך בוצעו באזור חפירות ארכאולוגיות אשר תמכו בפרטים המופיעים ברשימותיו.
האקדמיה הישראלית למדעים יזמה ומכינה, החל משנות השישים, הפקת אונומסטיקון של ארץ ישראל.
האונומסטיקון אמור להביא בפני הקורא כל מקור המוסר מידע על ארץ־ישראל ומאזכר יישוב, מקום גאוגרפי או קבוצה אתנית הנזכרים בספרות היוונית והרומית בתחום הזמן שמלפני כיבוש אלכסנדר הגדול ועד התקופה הערבית בארץ ישראל.
סדר הערכים הוא אלפביתי ובתוך כל ערך הסידור הוא כרונולוגי.
את הרעיון המקורי יזם מיכאל אבי־יונה.
לשם הכנת הספר (או המאגר הממוחשב) לוקטו חומרים מתוך למעלה מאלף חיבורים וקבצים שונים.
איסוף החומר נשלם בראשית שנות ה־2000 והמידע שנאסף קיבל ביטוי חלקי ב־Tabula Imperii Romani, פרויקט משותף ליצירת האטלס של האימפריה הרומית.
אונומסטיקון של מצרים העתיקה מכיל 610 ערכים בהם שמות מקומות וקבוצות אתניות.
אונה יוקנביצ'ניה (בליטאית: Ona Juknevičienė; נולדה ב-28 באפריל 1955) היא אשת ציבור ליטאית.
יוקנביצ'ניה נולדה בכפר דוסמנליאי בליטא.
בהיותה בת שלוש עברה משפחתה לווילנה, שבה סיימה את לימודיה התיכוניים ולימודי תואר ראשון בכלכלה תעשייתית.
בשנים 1986–1989 עבדה יוקנביצ'ניה כחוקרת במכון לעבודה ורווחה.
בשנת 1992 היא סיימה לימודי דוקטורט במדעי החברה והצטרפה לסגל אוניברסיטת וילנה.
בשנת 1992 החלה יוקנביצ'ניה לעבוד כיועצת לענייני הפרטה עבור מיזם "ESOP Services International" המשותף לליטא ולארצות הברית.
לאחר מכן היא עמדה בראש המיזם ומשנת 1995 עברה לנהל את חברת "Consulta" לייעוץ ארגוני.
באותה עת החלה יוקנביצ'ניה לייעץ לבנק העולמי ובמשך שנים ספורות ליוותה את תוכניות הסיוע של הבנק לאוזבקיסטן ולסרביה.
בשנת 2000 היא עבדה כיועצת לממשלת ליטא בנושאי הפרטה, ארגון מחדש ופשיטות רגל כלכליות.
עבודתה האקדמית נמשכה לאורך שנים אלו.
בשנים 2004–2009 כיהנה וקנביצ'ניה כנציגה בפרלמנט האירופי מטעם מפלגת העבודה ושימשה בו יו"ר הוועדות המשותפות של הפרלמנט עם מדינות מרכז אסיה ומונגוליה.
כמו כן, היא הייתה חברת הוועדה לביקורת התקציב, ועדת העבודה והרווחה, ועדת הכלכלה, וועדות לענייני פנים ומשפט.
במהלך כהונתה הייתה יוקנביצ'ניה חברת המפלגה הדמוקרטית האירופאית וחברת הברית הליברלית-דמוקרטית של אירופה.
הייתה מועמדת לפרלמנט האירופי בשנת 2009, אך לא נבחרה.
אונומסטיקה או אונומטולוגיה (מיוונית: ὀνοματολογία; מהמילה ὄνομα, "שֵם") היא תחום העוסק בחקר שמות העצם הפרטיים ומקורם.
חקר השמות ממוקם בין בלשנות, מדע הדתות וההיסטוריה, ועוד מגוון תחומים (כגון חקר האטימולוגיות) מהם הוא שואב ואליהם הוא תורם.
עם הענפים העיקריים באונומסטיקה נמנים טופונימיה – חקר שמות מקומות, ואנתרופונומסטיקה – חקר שמות פרטיים.
קיימות שפות שלמות (כגון אמורית) הידועות בעיקר מהאונומסטיקון – אוצר השמות הפרטיים – שלהן, ובחקר אותן שפות ממלאת האונומסטיקה תפקיד מרכזי.
אוּנה היא חלק עצמאי מאיבר פנימי.
תפקודה אינו תלוי בתפקודם של החלקים העצמאיים האחרים, אף כי לה ולהם תפקוד דומה.
הבחנה בין אונות לחלקים אחרים
חדרי הלב למשל, הם חלקים של איבר פנימי, הלב, אך הם אינם "אונות".
זאת משום שהפסקת פעילותו התקינה של חדר אחד תביא להפסקת זרימת מחזור הדם כולו, אף אם החדר השני עדיין תקין.
כשאחד מחדרי הלב חווה כשל תפקודי, החדר השני אינו יכול למלא את תפקידו והגוף נמצא בסכנת חיים.
אונות יש במספר איברים חשובים בגוף האדם.
ביונקים, כל המיספרה במוח הגדול מחולקת לארבע אונות.
לכל אונה במוח תפקיד שונה.
הפסקת פעילות אחת מהן, באופן מלא או חלקי, גורמת ללקות קוגניטיבית, אך אינה מאיימת על פעילות האחרות ואינה מאיימת על חיי הגוף כולו.
נהוג לחלק את קליפת המוח לארבע אונות:
האונה המצחית (פרונטאלית) - בחלקה האחורי של אונה זו ממוקמת הקליפה המוטורית, אשר אחראית על הוצאה לפועל של תנועות ושולחת פקודות לשרירים בכל רחבי הגוף.
חלקה הקדמי, האזור הקדם-מצחי, אחראי על תכנון והכוונת התנהגויות מורכבות, והוא זה שמעורב בקבלת החלטות מודעת.
האונה העורפית (אוקסיפיטלית) - אחראית על עיבוד קלט חזותי ממערכת הראייה.
האונה הרקתית (טמפורלית) - מכילה את קליפת השמיעה העיקרית.
כמו כן, באונה זו מתבצע עיבוד מתקדם של מידע חזותי, המאפשר לזהות גירויים מורכבים, למשל פנים.
האונה הקודקודית (פריאטלית) - חלקה הקדמי של אונה זו מקבל את המידע התחושתי ממערכת המגע.
האונה הקודקודית מבצעת אינטגרציה של מידע מחושים שונים (בעיקר ראייה, שמיעה ומגע) ומשתמשת בו על מנת לגבש תפיסה מרחבית.
באדם, הריאה הימנית מחולקת לשלוש אונות ואילו הריאה השמאלית מחולקת לשתי אונות.
הפסקת תפקוד או כריתה של אחת האונות אינה מפריעה להמשך פעולת שאר האונות ואינה מסכנת את קיום הגוף כולו.
הריאה השמאלית מעט קטנה יותר בנפח מהריאה הימנית כדי לפנות מקום ללב שנמצא בקרבתה.
אדם יכול להמשיך לחיות ללא אונה אחת של ריאה, אך הדבר יבוא לידי ביטוי בקוצר נשימה לעיתים וקושי לבצע פעולות הדורשות מאמץ כגון הרמת משאות כבדים.
באדם, הכבד מחולק לשתי אונות קדמיות ושתיים אחוריות.
לכבד יש יכולת ריפוי גבוהה.
אם הוא נפגע ממחלה כמו צהבת ובין אם מתרומת כבד, זמן ההחלמה הוא קצר יחסית לאיברים אחרים, כמו העור.
אונדריי נפלה (בסלובקית: Ondrej Nepela; 22 בינואר 1951 – 2 בפברואר 1989) היה מחליק קרח צ'כוסלובקי שהתחרה בקטגוריית גברים יחידים.
נפלה נולד בברטיסלאבה, לשעבר צ'כוסלובקיה.
הוא החל להחליק בגיל 7 והתאמן בהדרכתה של הילדה מודרה.
כבר בגיל 13 הוא השתתף באולימפיאדת אינסברוק (1964) וסיים במקום 22.
בשנים 1968-1966 זכה נפלה 3 פעמים במדליית ארד באליפות אירופה בהחלקה אמנותית בתחרות לגברים יחידים ובשנים 1973-1969 הוא זכה 5 פעמים במדליית זהב באליפות אירופה.
באולימפיאדת גרנובל (1968) סיים נפלה במקום שמיני בתחרות לגברים יחידים.
בשנים 1970-1969 זכה נפלה פעמיים במדליית כסף באליפות העולם בחלקה אמנותית לגברים יחידים.
בשנים 1973-1971 הוא זכה 3 פעמים במדליית זהב באליפות העולם.
באולימפיאדת סאפורו (1972) זכה נפלה במדליית זהב בהחלקה אמנותית לגברים יחידים לפני סרגיי צ'טברוחין מברית המועצות ופטריק פרה מצרפת.
באוטוביוגרפיה שכתב טולר קרנסטון, הוא סיפר שהיה בינו לבין נפלה קשר מיני במהלך אליפות העולם שנערכה בברטיסלאבה בשנת 1973. לדבריו, אירוע זה פגע בהישגיו מאחר שהיה בסערת רגשות וסיים רק במקום חמישי, אולם נפלה התעלה וזכה במדליית זהב בניקוד מושלם של 6.0 נק'.
לאחר האליפות פרש נפלה מספורט תחרותי והשתתף במשך כ-13 שנים כסוליסט במופע "חופשה על הקרח".
לאחר מכן שימש כמאמן נבחרת גרמניה בהחלקה אמנותית, ובין חניכותיו הייתה קלאודיה לייסטנר אלופת אירופה וסגנית אלופת העולם.
בשנת 1989 נפטר נפלה במנהיים, מערב גרמניה מסיבוכים של מחלת האיידס.
בשנת 1993 איגוד ההחלקה הסלובקי ייסד תחרות שנתית על שמו.
בדצמבר 2000 זכה נפלה בתואר ספורטאי המאה של סלובקיה.
את הפרס קיבלה בשמו, המאמנת שלו הילדה מודרה.
אונה מרקל הייתה שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית זוכת פרס טוני ומועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1961 על הופעתה בסרט "קיץ ועשן".
מרקל נולדה לבסי ואלברט מרקל בקובינגטון, קנטקי.
אביה היה סוכן מכירות ועל כן עברה בילדותה עם הוריה ממקום למקום ברחבי דרום ארצות הברית.
בגיל 15 גרה עם משפחתה בפילדלפיה למשך שנה והמשיכה לניו יורק.
שאבה את אהבתה למשחק ואת הרצון להפוך לשחקנית מכוכבת הקולנוע ליליאן גיש.
מרקל החלה את דרכה במספר סרטים אלמים ולאחר מכן פנתה לתיאטרון.
בתחילת שנות ה-30 חזרה מרקל לשחק בהוליווד ושיחקה לראשונה בסרטים מדברים כגון: "אברהם לינקולן" בתפקיד אן רותלדג' אהובתו הראשונה של הנשיא אברהם לינקולן (וולטר יוסטון), בגרסה הקולנועית הראשונה לספר "הנץ ממלטה", במיוזיקל המצליח "רחוב 42", בקומדיה "אישה אדומת שיער", במותחן "הלוחשים לעטרף" ובסרטו של ויקטור פלמינג "פגז".
בהמשך העשור שיחקה מרקל בקומדיות המוזיקליות המצליחות "האלמנה העליזה" של ארנסט לוביטש" בתור המלכה דולורס, "מלודית ברודוויי של 1936" בתפקיד קיטי קורבט מזכירתו של המפיק רוברט גורדון (רוברט טיילור), "נולד לרקוד" בתפקיד ג'ני סקאס ובדרמות "אוולין פרנטיס", "ריפרף", "בזמן שאול" ו"סראטוגה".
בשנות ה-40 השתתפה מרקל בקומדיות "הדרך לזנזיבר" לצידו של בינג קרוסבי ובוב הופ, "בנק הבלש" ו"זהו הצבא".
ב-1952 שיחקה מרקל בעיבוד הקולנועי השני לאופרה "האלמנה העליזה" בתפקיד קיטי ריילי והשתתפה במיוזיקל "עם שיר בלב שלי" בתפקיד האחות מרי.
ב-1956 זכתה מרקל בפרס טוני על הופעתה בתפקיד אדנה ארל פונדר במחזה "הלב המהורהר".
ב-1959 הופיעה בקומדיה "משחק ההזדווגות" לצידו של פול דאגלס בהופעתו האחרונה.
ב-1961 השתתפה מרקל בקומדיה "אבא מתארס" ובדרמה הרומנטית "קיץ ועשן" בתפקיד גברת ויינמילר עליו הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
שיחקה את תפקידיה האחרונים בסרטים קסם קיצי ו"ספיינאוט" בכיכובו של אלביס פרסלי.
מרקל הייתה נשואה במשך כ-15 שנה לרונלד בורלה.
קיבלה כוכב על שמה בשדרת הכוכבים של הוליווד בשנת 1960.
מרקל מתה מנסיבות שאינן גלויות ב-2 בינואר ,1986 בגיל 82 בלוס אנג'לס.
נטמנה לצד הוריה בפורט מיטשל, קנטקי.
בולדוג ברומונד מכה שנית (1934)
אני אוהבת את מלווין (1953)
אונה קסטייה צ'פלין (בספרדית: Oona Castilla Chaplin; נולדה ב-4 ביוני 1986) היא שחקנית ספרדייה.
היא מוכרת בעיקר בזכות הופעתה בתור טליסה סטארק בסדרת הטלוויזיה של HBO "משחקי הכס" ובתור זילפה גרי בסדרה הבריטית "טאבו" של ה-BBC.
צ'פלין נולדה במדריד שבספרד לשחקנית האנגלייה-אמריקאית ג'רלדין צ'פלין ולצלם הקולנוע הצ'יליאני פטריסיו קסטייה.
יש לה אח למחצה בשם שיין ממערכת היחסים הקודמת של אמה עם במאי הקולנוע הספרדי קרלוס סאורה.
היא נכדתו של השחקן האנגלי צ'ארלי צ'פלין ונינתו של המחזאי האמריקאי יוג'ין או'ניל.
אונה קרויה על שם סבתה, אונה או'ניל (אשתו הרביעית של צ'ארלי צ'פלין).
היא גדלה בין היתר בספרד, בבריטניה, בשווייץ ובקובה בעקבות עבודתה של אימה.
בילדותה למדה בלט, סלסה ופלמנקו.
כאשר הייתה בת חמש עשרה, קיבלה מענק ללימודי דרמה בבית הספר גורדונסטון בסקוטלנד.
בזמן לימודיה שם, הופיעה בכמה מחזות, והופיעה ברחבי אנגליה בעיבוד של "רומיאו ויוליה" וכן ביצעה חיקוי של סבה בעיבוד של "חלום ליל קיץ" בפסטיבל סרטי פרינג' באדינבורו.
לאחר מכן, התקבלה לאקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה, שם סיימה לימודיה בשנת 2007.
בתום למודיה, שיחקה בסרטים קצרים ועלילתיים בריטים וספרדים.
היא שיחקה לצד אמה בשלושה סרטים, "בלתי נתפס" ("Inconceivable"), "למה נועד הדוב?" ("¿Para qué sirve un oso?") ו"דמות של מוות" ("Imago Mortis").
הופיעה במספר תפקידי משנה בטלוויזיה האמריקאית והבריטית.
בשנים 2012–2013 הופיעה בסדרת הטלוויזיה המצליחה "משחקי הכס" של רשת HBO בתור טליסה סטארק בעונתה השנייה והשלישית.
בנוסף שיחקה בפרק ספיישל לכבוד חג המולד של הסדרה "מראה שחורה" ובסדרות "שרלוק", "השעה" ו"ספוקס".
בשנת 2016 שיחקה במיני-סדרת הדרמה הספרדית "אבא של קיין" של רשת Telecinco, בדמותה של מרסדס.
בשנת 2017 שיחקה את אחת הדמויות הראשיות בסדרת הטלוויזיה "טאבו" של רשת BBC בכיכובו של טום הארדי.
בדצמבר 2021 לוהקה צ'פלין לשחק במיני-סדרת ריגול של ספק שירותי המדיה נטפליקס "הפרת אמונים" לצידם של צ'ארלי קוקס ואולגה קורילנקו.
בשנת 2025 גילמה צ'פלין בסרטו של ג'יימס קמרון "אווטאר: אש ואפר" את דמותה של וראנג, אותה היא עתידה לגלם גם בסרט הרביעי בסדרה שמתוכנן לשנת 2026.
שנה סרט תפקידהערות 2008 בלתי נתפס לורה צ'אפל קוונטום של נחמה פקידת קבלה 2009 Imago Mortis אריאנה2010Pelican Bloodלינדה 2011 הכפיל של השטן ביוטי¿Para qué sirve un oso?רוזה 2013 Powder Room ג'סאולי בכל זאתג'וליאנה2014AloftאליסPurgatorioמרת'ה2015אהבה למרחקים ארוכים רות לווינסוןDancing for my Havanaרוזה2016Realiveנעמי2017העוגן והתקווהאווה2022Lullabyרייצ'ל2025אווטאר 3וורנג2026אווטאר 4וורנג
אונה שימאיטה (בליטאית: Ona Šimaitė; 6 בינואר 1894, אקמנה – 17 בינואר 1970, פריז) הייתה ספרנית באוניברסיטת וילנה וחסידת אומות העולם מליטא.
בגיל שמונה נסעה שימאיטה עם אמה לריגה עם אימה, שם סיימה את בית הספר היסודי וגימנסיה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה היא ומשפחתה עברו לרוסיה, שם התגוררה עד שנת 1922. במוסקבה סיימה אונה את הקורסים הפדגוגיים בהורות והשתתפה בהרצאות בפקולטה למשפטים באוניברסיטת מוסקבה.
היא עבדה כמדריכה בבית לילדים נכים במושבה חסרת בית.
שימאיטה עבדה בתור מתורגמנית בספרייה בקובנה.
היא הייתה אוהדת של המפלגה הסוציאל-רבולוציונרית ובתקופת עצמאותה של ליטא בין מלחמות העולם אחזה בהשקפת עולם ליברלית ודמוקרטית.
ערב מלחמת העולם השנייה עברה שימאיטה לווילנה וקיבלה משרה של ספרנית באוניברסיטת וילנה.
בעת עבודתה באוניברסיטת וילנה כספרנית, התיידדה שימאיטה עם מספר יהודים שעבדו במקום.
זמן קצר לאחר הקמת גטו וילנה ניסתה שימאיטה לסייע ליהודים.
היא הייתה אשת קשר בין היהודים בגטו וילנה וגטו קובנה.
היא ביקשה וקיבלה אישור להיכנס לגטו וילנה, בתירוץ שיהודים רבים צריכים להחזיר ספרים לספרייה של אוניברסיטת וילנה, בה עבדה, ועליה להיכנס לגטו כדי לקבל את הספרים מידיהם.
בתירוץ זה העבירה ליהודי הגטו ידיעות, ניסתה לפעול להצלת יהודים, וכן שימרה נכסי תרבות יהודיים, בעיקר יצירות ספרות - שירה ופרוזה - של יהודים מגטו וילנה.
שימאיטה סיפקה ליהודים מסמכי זהות מזויפים, שאותם יצרו ומסרו לה שניים מחבריה.
היא נהגה להעביר ליהודי הגטו חפצי ערך שאותם הפקידו יהודי הגטו למשמרת בידי מכרים מחוץ לגטו.
כך יכלו היהודים למכור חפצים אלה ולהוסיף על התזונה הדלה שלה זכו בגטו.
בעשותה זאת הסתכנה שימאיטה בכך שהליטאים המקומיים שמהם לקחה את חפצי הערך של היהודים יבקשו לנקום בה ויסגירו אותה.
כמו כן הבריחה שימאיטה מספר יהודים מהגטו ומצאה להם מקומות מסתור.
באביב 1944 התגלה ששימאיטה השתמשה במסמכים מזויפים לשם סיוע ליהודים.
היא נעצרה, עונתה במרתף הגסטאפו במשך מספר ימים והוטל עליה עונש מוות.
חבריה שילמו סכומי כסף גדולים לגרמנים, ועונשה הומר במעצר במחנה הריכוז דכאו.
לקראת סוף המלחמה הועברה שימאיטה למחנה ריכוז בלודלאנז' שבצפון צרפת, על גבול לוקסמבורג, שם שוחררה על ידי בעלות הברית.
היא הגיעה לפריז, ושם עבדה בתור ספרנית עד מותה, כשהיא מתקיימת בדלות.
בין השנים 1953–1956 התגוררה שימאיטה בישראל, אך שבה לפריז.
ב-1966 העניק יד ושם לאונה שימאיטה את התואר "חסידת אומות העולם".
בשנת 2015 נקרא על שמה רחוב בווילנה.
אונונניום (Ununennium) הוא שמו הזמני של יסוד כימי משוער בטבלה המחזורית.
מספרו האטומי 119, והוא עדיין לא יוצר מעולם.
לכשייוצר יהיה האונונניום יסוד מלאכותי שהוא היסוד ה-16 בסדרת היסודות העל-כבדים וה-27 בסדרת היסודות הטרנס-אורניים.
עד שנת 2016 הוכנו במעבדה בוודאות כל היסודות עד אוגאנסון, היסוד שמספרו האטומי 118, המסיים את השורה השביעית בטבלה המחזורית.
מאמצי הכימאים החל משלב זה הם לייצר את היסוד המתחיל את השורה השמינית - היסוד ה-119.
המדענים משערים שאי שם בתחילת השורה השמינית של הטבלה המחזורית נמצא אי של יציבות - דהיינו יסודות יציבים בעלי מחצית חיים ארוכה יחסית (וזאת בניגוד לכל שאר היסודות הכבדים המוכרים כיום).
כמו כן סביר שהאונונניום יהיה מתכת אלקלית, לאור מיקומו בטור הראשון של טבלת היסודות.
יסוד זה משוער כיסוד רדיואקטיבי, המיוצר רק על ידי היתוך גרעיני.
אונה סטאבס הייתה שחקנית ורקדנית אנגלייה.
היא הופיעה בטלוויזיה הבריטית, בתיאטרון ולעיתים גם בסרטי קולנוע.
סטאבס הייתה ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד ריטה בקומדיות המצבים "עד שהמוות יפריד בינינו" ו"בחולי ובבריאות" , ומגילום הדמות של הדודה סאלי בסדרות הטלוויזיה לילדים "וורזל גאמידג'".
כמו גם הייתה מוכרת מתפקידה בדמות מיס באט בסדרה "The Worst Witch".
מוכרת גם בזכות משחקה בסדרת הטלוויזיה זוכת הבאפט"א "שרלוק" בדמות בעלת הבית של שרלוק גברת הדסון.
סטאבס נולדה בוולין גרדן סיטי שבהרטפורדשייר, בתם של אנג'לה ק.
בשנים 1958–1959 הייתה סטאבס "נערת שער" של קופסאות השוקולד מתוצרת ראונטרי'ס .
כשתיארה סיור שערכה במפעל של ראונטרי ביורק, כינתה את עצמה "נערת השוקולד של ראונטרי".
בטלוויזיה הופיעה סטאבס לראשונה ב-1956 בתוכנית המוזיקלית "Cool for Cats" כאחת הרקדניות של דאגי סקווירס .
באותן שנים עבדה במופעי קברט, מועדונים ובמופעי רביו בלונדון, והייתה חברה באנסמבל הרקדנים של ליונל בלייר.
התפקיד הגדול הראשון של סטאבס היה בסרטו של קליף ריצ'רד משנת 1963 "חופשת קיץ".
ב-1964 שיחקה בסרט הבא של ריצ'רד "חיים יפים".
הפריצה שלה הגיעה שנים אחדות אחר כך בתפקיד ריטה, הבת הנשואה של אלף גרנט בסיטקום של ה-BBC "עד שהמוות יפריד בינינו" ששודר בין 1966 ל-1975. ב-1981 הופיעה באותו תפקיד בסיטקום קצר הימים "עד שהמוות...".
בשנים 1985 עד 1992 גילמה שוב את ריטה בסיטקום "בחולי ובבריאות".
ב-1970 ו-1971 הצטרפה לסדרת הטלוויזיה של קליף ריצ'רד ששודרה ב-BBC1. בעונה שאחר כך היא לא השתתפה כי באותה עת ילדה וגידלה את תינוקה.
דנדי ניקולס, מי שגילמה את אמא שלה בסדרה "Till Death Us Do Part", החליפה אותה.
ב-1979 השתתפה סטאבס בפרק "The Anniversary" בסדרה הקומית "המלון של פולטי".
מ-1979 עד 1981 גילמה את הדודה סאלי בסדרת הטלוויזיה לילדים של ITV "וורזל גראמידג'" לצדם של ג'ון פרטווי וברברה וינדזור.
בשנות השמונים של המאה העשרים הייתה סטאבס ראש צוות בשעשועון הטלוויזיוני "Give Us a Clue".
הופעות נוספות של סטאבס בטלוויזיה היו בסדרות "רציחות במידסומר", "Heartbeat", "חדר מיון", "מה יגידו השכנים?", "Born and Bred" ו-"The Worst Witch".
עוד שיחקה בפרק "We'd Quite Like to Apologise" בסדרה "ויקטוריה ווד", הופיעה ב"מופע של קתרין טייט", בפרק בסדרה "מיס מארפל" על פי ספרי אגאתה כריסטי, באופרת הסבון "איסטאנדרס", בסיטקום "בנידורם", ומ-2010 ועד למותה היא גילמה את גברת הדסון בסדרת הטלוויזיה "שרלוק".
בתיאטראות וסט אנד הופיעה סטאבס ב-2001 במחזה "Star Quality" מאת נואל קאוורד לצדה של פנלופי קית', וב-2005 במחזה "דון קרלוס" מאת פרידריך שילר לצדו של דרק ג'קובי.
עוד בתיאטרון שיחקה במחזה "כלוב העליזים" שהוצג ב-Menier Chocolate Factory, במחזה "פיגמליון" בתיאטרון המלכותי ובאולד ויק, וכן במחזה "The Family Reunion" בתיאטרון דונמאר ורהאוס.
ב-2012 השתתפה בצוות השחקנים המקורי של המחזה "המקרה המוזר של הכלב בשעת לילה" על פי הרומן באותו השם בתיאטרון הלאומי.
ב-2015 הנחתה סטאבס את התוכנית "The Big Painting Challenge" של ערוץ BBC One לצדו של השדרן ריצ'רד בייקון.
בין השנים 1958 ל-1969 הייתה סטאבס נשואה לשחקן פיטר גילמור.
השניים אימצו בן בשם ג'ייסון.
אחרי גירושיהם ב-1969 התחתנה עם השחקן ניקי הנסון.
בני הזוג התגרשו ב-1975 אבל נשארו ידידים.
לסטאבס ולהנסון נולדו שני בנים, המלחין כריסטיאן הנסון (נולד ב-25 בדצמבר 1971) והמוזיקאי ג'ו הנסון (נולד ב-18 בספטמבר 1973).
סטאבס הכירה את כוכב הסדרה "שרלוק", בנדיקט קמברבאץ', מאז שהיה בן ארבע והיא עבדה עם אמו השחקנית ונדה ונטהאם .
ב-24 ביולי 2013 שודרה בהשתתפותה התוכנית של ה-BBC המתחקה אחרי שורשים משפחתיים.
בין אבות אבותיה נמנה אבנעזר הווארד שהגה את רעיון עיר הגנים.
לאחר מספר חודשים של בריאות לקויה, מתה סטאבס בביתה באדינבורו, סקוטלנד ב־12 באוגוסט 2021, בגיל 84.
ריטה 6 פרקים 1985–1986 In Sickness and in Health ריטה 9 פרקים 1987–1989 Worzel Gummidge Down Under הדודה סאלי 11 פרקים 1995 מה יגידו השכנים?
גברת הרדקאסל במחזה "She Stoops to Conquer" מאת אוליבר גולדסמית'.
ביים ג'יימס מקסוול בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר (1990)
ליידי מרקבי במחזה "בעל אידיאלי" מאת אוסקר ויילד.
ביים ג'יימס מקסוול בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר (1992)
מרגרט לורד במחזה "סיפור פילדלפיה" מאת פיליפ בארי.
ביימה ג'וזפין אבאדי בתיאטרון רויאל אקסצ'נג' במנצ'סטר (1996)
קנטון אונה-סאנה (בבוסנית: Unsko-sanski kanton; בקרואטית: Unsko-sanska županija; בסרבית קירילית: Унско-сански кантон) הוא אחד מעשרת הקנטונים של הפדרציה של בוסניה והרצגובינה, אשר מהווה חלק מבוסניה והרצגובינה.
הקנטון ממוקם בצפון מערב המדינה וקרוי על שם הנהרות אונה וסאנה.
הקנטון גובל ברפובליקה סרפסקה ממזרח, בקנטון 10 בדרום מזרח ובקרואטיה בדרום, במערב ובצפון.
בקנטון ישנן 8 ערים: ביחאץ' (עיר הבירה), בוסנסקה קרופה, בוסנסקי פטרובק, בוז'ים, קזין, קלוז', סאנסקי מוסט ווליקה קלדושה.
אונה ברנן (באירית ובאנגלית: Úna Brennan; 1888–1958) הייתה פעילה רפובליקנית אירית ופמיניסטית, שהשתתפה במרידת חג הפסחא ב-1916 וכן במלחמת העצמאות האירית ובמלחמת האזרחים האירית.
ברנן נולדה בשם אנסטסיה בולג'ר ב-1888 לג'ון בולג'ר וג'ואנה ויטי, בקולנבוי, במחוז וקספורד שבאירלנד.
היא הייתה הבכורה מבין ששת ילדיהם.
היא התחנכה בפנימייה של מנזר לורטו באניסקורתי.
בשנת 1908 ברנן החלה לכתוב טור בעיתון The Echo, שעורכו היה ויליאם סירס.
היא כתבה על נושאים כמו זכויות נשים הן בבית והן בחיים הציבוריים.
היא הצטרפה לארגון איניניה נה הרין והייתה המזכירה של הסניף המקומי, ומאוחר יותר הייתה חברה בקומן נה מאן.
היא גם הייתה אחת מהנשים הראשונות שהייתה חברה באחווה האירית הרפובליקנית.
בתור תומכת בשימור השפה האירית, ברנן שינתה את שמה קודם ל-Anatás ואז ל- Úna.
היא נישאה לרוברט ברנן ב-6 ביולי 1909. הוא היה חבר בליגה הגאלית ובשין פיין.
הוא לימד אירית בוקספורד, קסלברידג', וטגאות.
הוא היה חבר באחווה האירית הרפובליקנית והתעקש שיקבלו גם את אשתו לשורותיה.
לדבריו, רק שתי נשים התקבלו כך, אשתו ומוד גון.
ברנן הייתה תורמת משמעותית למגזין הפמיניסטי-רפובליקני Bean na hÉireann (באן נה הרין), אשר נערך על ידי הלנה מולוני עבור איניניה נה הרין.
ברנן התייצבה יחד עם בעלה למטה מרידת חג הפסחא של מחוז וקספורד באניסקורתי.
היא הייתה אחת מתוך שלוש נשים אשר הרימו את דגל אירלנד על הבניין ביום חמישי, ה-27 באפריל 1916, כשהאחרות היו מריון סטוקס וגרטה קומרפורד.
היא אז הקימה בית חולים ומטבח והפעילה אותם למשך ההתקוממות.
ברנן נעצרה ונלקחה לכלא בווטרפורד, ומשם לכלא מאונטג'וי.
היא שוחררה לאחר מספר ימים.
לאחר ההתקוממות, עברה המשפחה לדבלין.
ברנן הייתה פעילה במלחמת העצמאות האירית, בעיקר בשימוש ביתה בתור בית מבטחים עבור מסמכים וכן בהסתרת לוחמים רפובליקנים מבוקשים, כגון הארי בולנד וקולמן אודונובן.
במהלך מלחמת האזרחים האירית, היא ובעלה היו בצד שנגד האמנה האנגלו-אירית, והם המשיכו להציע את ביתם כמחסה לאנשים, מסמכים, ומסרים.
לה ולבעלה היו שלוש בנות, אמר, מייב ודרי (דירדרה), ובן אחד, רוברט פטריק.
מייב ברנן הפכה לסופרת ידועה.
רוברט ברנן התחיל להיות מעורב בפוליטיקה ונשלח לארצות הברית לתקופה.
המשפחה חזרה לאירלנד ב-1947. הם התגוררו בדבלין לאחר שרוברט ברנן מונה למנהל השידורים ברדיו ארין (רדיו אירלנד).
אונוד (בהונגרית: Ónod) הוא כפר במחוז בורשוד-אבאוי-זמפלן שבצפון מזרח הונגריה.
החל מאמצע המאה ה-18 החלו להתיישב יהודים באונוד.
רובם עסקו במסחר בתבואה ומיעוטם היו בעלי אחוזות ואחד היהודים אף היה בעליה של טחנת קמח גדולה במקום שהעסיקה יהודים רבים.
הקהילה היהודית הייתה חלק מהיהדות האורתודוקסית, בשנת 1830 הוקם במקום בית תפילה זמני ובשנת 1883 הוקם בית כנסת קבע וחברה קדישא.
בשנת 1910 יסד הרב מאיר שיק מוסד חינוכי בעיר בשם "תלמוד תורה ומלאכה" בו למדו בנוסף לתורה, גם חייטות, נגרות וסנדלרות.
בשנת 1941 גויסו צעירים יהודיים רבים לעבודות כפייה במסגרת שירות העבודה.
רבים מצעירי אונוד נשלחו לחזית אוקראינה שם לחמו ההונגרים לצד הגרמנים ורובם נהרגו.
בשנת 1944, לאחר כניסת הגרמנים להונגריה, נעצרו ראשי הקהילה ועונו באכזריות ובאמצע מאי הועברו כל יהודי העיר לגטו דיושג'ר ליד העיר מישקולץ, משם גורשו ב-10 ביוני למחנה ההשמדה אושוויץ.
חלק מיהודי העיר הועברו מאושוויץ לעבודה בבית חרושת לנשק באלנדורף שבגרמניה.
אונה צ'ין-ריילי (בין השנים 1964–2019 הייתה ידועה רק בכינוי מספר אחת, באנגלית: Una Chin-Riley, או Number One) היא דמות בדיונית אשר הופיעה לראשונה בפרק "The Cage" (1964) – פרק הפיילוט הראשון, שלא נבחר, עבור סדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
בסדרה המקורית גילמה את הדמות השחקנית האמריקאית מייג'ל בארט.
לאורך עשרות שנים הייתה מספר אחת דמות חסרת שם שהוכרה רק בכינויה.
היא תוארה כאינטלקטואלית, פותרת בעיות, והשנייה בשרשרת הפיקוד, הכפופה ישירות לקפטן כריסטופר פייק.
היא מבצעת את התפקיד לפייק "כספוק בשלב מאוחר יותר לקירק".
למרות שאין הדבר נאמר בצורה מפורשת על המסך, נרמז כי מספר אחת לוקחת פיקוד על ספינת החלל אנטרפרייז כאשר פייק משוגר אל כוכב הלכת טאלוס IV.
מאוחר יותר, היא משוגרת בעצמה אל פני הכוכב.
במהלך "The Cage", מספר אחת מוכיחה לחוטפיה החייזרים שבני-האדם מעדיפים למות מאשר להיות עבדים.
עם זאת, בספרו "Inside Star Trek: The Real Story", המפיק הרברט סולואו שיער כי לרשת לא הייתה התנגדות לדמות, אולם כעסו על ליהוקה של שחקנית אלמונית יחסית לתפקיד כה ראשי, רק כיוון שהיא מנהלת רומן עם רודנברי.
כאשר רשת NBC הזמינה לבסוף פיילוט שני, רודנברי התפשר וביטל את דמותה של מספר אחת, אולם היבטים מסוימים של הדמות שלה – במיוחד, התנהגותה הקרירה ואופיה הלוגי – מוזגו עם אלו של ספוק (אשר מופיע ב-"The Cage"), במהלך הריצה הרגילה של הסדרה.
למרות ביטולה של הדמות בסדרה המקורית, דמותה סיקרנה את מעריצי הסדרה, ובמרוצת השנים היא הפכה לדמות מרכזית במספר ספרי מסע בין כוכבים, בסדרות קומיקס ובספרות מעריצים.
בשנת 2019 הוחזרה הדמות לקאנון של יקום מסע בין כוכבים, כדמות קבועה בסדרה "מסע בין כוכבים: דיסקברי", יותר מחמישים שנה לאחר הופעתה האחרונה בו.
בדיסקברי מגלמת את דמותה של מספר אחת השחקנית רבקה רומיין, שהמשיכה לגלם את דמותה גם בסדרה "מסע בין כוכבים: מסעות קצרים".
בגלגול זה מוצגת הדמות כיד ימינו של פייק, וכדמות מרכזית בשרשרת הפיקוד של האנטרפרייז, באופן מודגש וברור הרבה יותר מאשר בפרק הפיילוט.
במאי 2022 החלה הקרנת הסדרה "מסע בין כוכבים: עולמות חדשים ומשונים", המתארת את מסעות האנטרפרייז בתקופה שבין העונה השנייה של דיסקברי והסדרה המקורית ובה רומיין מגלמת את הדמות.
"מספר אחת" הוא מונח נפוץ בפנייה לקצין המבצעים של ספינה, במיוחד בצי המלכותי הבריטי עבור "הסגן" או "הקצין הראשון" על סיפון אונייה; השני בשרשרת הפיקוד, לאחר הקפטן; בצי האמריקני קצין המבצעים מכונה בדרך כלל בכינוי "XO".
בציים אחרים תפקיד זה ידוע בשמות אחרים, כגון "the exec", "Executive Officer" או "XO".
ב"מסע בין כוכבים: הדור הבא", קפטן ז'אן לוק פיקארד מרבה להשתמש ב"מספר אחת" בפנייה אל הקצין הראשון שלו, ויליאם רייקר; וזאת למרות שקפטן ג'יימס ט' קירק מעולם לא התייחס על המסך לקצין המבצעים שלו ספוק בכינוי "מספר אחת".
עד 2019, שמה האמיתי של מספר אחת מעולם לא התגלה במסגרת הקאנון – לא בפרק "The Cage", לא בפרק "The Menagerie" ולא במסגרת הופעותיה בסדרה "דיסקברי".
בפרק האחרון בעונה השנייה של הסדרה קורא לה פייק לראשונה בשמה, "אונה" ("Una").
הדבר לא מנע ויכוחים בין מעריצים שנמשכו מספר ימים נוספים מאחר שבכתוביות באתר "נטפליקס" (ומאוחר יותר גם בגרסת הבלו ריי של העונה) נכתב בטעות "Noona", בעוד שבכתוביות בשירות CBS All Access נכתב "" במקום שמה.
לאחר מספר ימים אישרה הפקת הסדרה כי השם הנכון הוא "Una", בדומה לשמה במרבית ספרי הזיכיון שאינם חלק מהקאנון של מסע בין כוכבים.
השם אונה אושר סופית בקאנון בפרק "Q&A" בסדרה מסע בין כוכבים: מסעות קצרים, שם הופיע שמה כתוב על לוח דיגיטלי.
ב-8 בספטמבר 2021 נחשף שמה המלא בסרטון שהוצג לכבוד "יום מסע בין כוכבים", אונה צ'ין-ריילי.
ויכוח ניטש בקרב מעריצי הסדרה במשך שנים, האם היא בכלל אנושית.
מאז פרק "מסע בין כוכבים" הראשון, היו שפירשו את הכינוי שלה כשמה המלא והנכון.
בספר "Vulcan's Glory" היא מוזכרת כאינטלקטואלית ביותר של הדור שלה, ומכאן שמה, וכי מוצאה הוא כוכב הלכת איליריה (Ilyria).
במספר ספרים, בעיקר "The Children of Kings" מצוין כי שמה האיליריאני לא ניתן לביטוי בשפות הרגילות, ומאחר שהייתה הראשונה בכיתתה באקדמיית צי הכוכבים, אימצה לעצמה את השם "אונה" ("Una") שמשמעותו "אחד" או "ראשון".
בספר "Desperate Hours" מסדרת ספרי "מסע בין כוכבים: דיסקברי" מופיעה מספר אחת כדמות מרכזית בעלילה.
בספר היא משתפת פעולה עם סארו המשמש כקצין שני על סיפון ה"שנזו" במטרה לנטרל כוח עתיק המאיים לחסל התנחלות אנושית על כוכב מרוחק.
השניים מפתחים קשר מיוחד בגלל היותם בני גזעים שהתפתחו מנטרפים בניגוד לשאר צוות הספינה שהתפתח מטורפים.
בהמשך הסדרה "דיסקברי" אונה הוצגה כאנושית, אך במהלך עונתה הראשונה של "עולמות חדשים ומשונים" התברר כי היא אכן איליריאנית, שהסתירה את מוצאה החייזרי, מאחר שהאיליריאנים נהגו לשפר את עצמם גנטית, פרקטיקה אסורה בפדרציה.
בעקבות זאת הודחה מתפקידה כסגניתו של פייק, ונעצרה.
במהלך עונתה השנייה של הסדרה, טוענת עורכת דינה האיליריאנית של אונה כי אונה עומדת בקריטריונים של פליטה שביקשה מקלט מקפטן פייק, וכי פייק פעל בהתאם לפקודות הנוגעות לפליטים כשלא חשף את מוצאה האיליריאני.
לאור זאת היא מזוכה באופן מלא וחוזרת לתפקידה כסגניתו של פייק על ה"אנטרפרייז".
הסופר פיטר דייוויד, בסדרת ספריו "Star Trek: New Frontier", רמז כי האם של רובין לפלר, מורגן פרימוס (דמות אלמותית וקבועה בסדרה), הייתה מספר אחת, וכי היא בעלת מאפיינים הדומים לאלו שגולמו על ידי מייג'ל בארט.
קיימת תמיכה באופן רופף לכך בספרו של ג'רי אולטיון, בו הסופר מתייחס אל מספר אחת כ"קומנדר לפלר" בפרק הראשון, למרות שאין בכך שום הגיון כרונולוגי המבוסס על ההיסטוריה של מורגן פרימוס.
בסדרת חוברות הקומיקס "Star Trek: Early Voyages", היא מכונה לוטננט-קומנדר רובינס.
דמות הפונה אליה בשמה הפרטי נקטעת, ולפיכך אנחנו רק יודעים ששמה הפרטי מתחיל עם "Eur-".
בחודש מרץ 2009, IDW Publishing השיקה את "Star Trek: Crew", סדרת קומיקס שנכתבה ואוירה על ידי ג'ון ביירן, שמתמקדת בקריירה המוקדמת של מספר אחת (לפני כריסטופר פייק).
בהתאם לחידה המתמשכת בנוגע לשם שלה, בקומיקס אין התייחסות לשמה של הדמות, ולעיתים קרובות משתמשים בתחבולות של דיאלוג, כדי למנוע זיהוי שלה מעבר לדרגתה.
אוּנוֹ (מהמילה האיטלקית והספרדית "אחד", כתוב באותיות לטיניות כ-UNO) הוא משחק קלפים אמריקאי, שהומצא בשנת 1971. המשחק מבוסס על המשחק , שייתכן מבוסס על משחק הקלפים האירופי המסורתי .
אונו אף היווה את הבסיס למשחק הקלפים הישראלי המוכר טאקי, שיצא בשנת 1983.
המשחק פותח במקור על ידי מרל רובינס בשנת 1971, ברדינג, פרוור של סינסינטי.
כאשר משפחתו וחבריו החלו לשחק יותר ויותר, הוא הוציא 8,000 דולר כדי ליצור 5,000 עותקים של המשחק.
בתחילה, הוא מכר אותו במספרה שלו, ולאחר מכן גם עסקים מקומיים אחרים החלו למכור אותו.
רובינס מכר מאוחר יותר את הזכויות לאונו לקבוצת חברים בראשות רוברט טזאק, בעל בית לוויות בג'ולייט, תמורת 50,000 דולר בתוספת תמלוגים של 10 סנט למשחק.
טזק הקים את International Games, Inc., כדי לשווק את אונו, שמשרדיה שכנו מאחורי בית הלוויות שלו.
המשחקים הופקו על ידי לואיס זלצמן מ-Saltzman Printers במאיווד, אילינוי.
בשנת 1992, International Games הפכה לחלק ממשפחת החברות השייכות למאטל.
מטרת המשחק היא להיות השחקן הראשון שמשיג 500 נקודות (בדרך כלל על פני מספר סבבי משחק), על ידי היותו הראשון להניח מידו את כל קלפיו.
ברגע שסיים, הוא משיג נקודות כפי הקלפים שעדיין מחזיקים שאר השחקנים.
החפיסה מורכבת מ-108 קלפים: ארבעה קלפי "Wild", ארבעה קלפי "Wild +4", ו-25 קלפים מכל אחד מארבעת הצבעים אדום, צהוב, ירוק, וכחול.
סט קלפים בכל צבע מורכב מאפס אחד, שני קלפים מכל מספר מ-1 עד 9, וכן שני קלפי פעולה מכל סוג: "דלג", "+2" ו"הפוך".
בתחילה מחלקים לכל שחקן שבעה קלפים, והקלף העליון של החפיסה הנותרת משמש כקלף הפותח של ערימת הקלפים.
השחקן משמאלו של הדילר משחק ראשון, והמשחק מתחיל עם כיוון השעון סביב השולחן.
בתורו של שחקן, עליו לבצע אחת מהפעולות הבאות:
להניח קלף אחד התואם את הקלף העליון בערימת ההשלכה בצבעו, מספרו או סמלו.
להניח קלף Wild, או קלף Wild +4.
לקחת לידו את הקלף העליון מהחפיסה, ולהשתמש בו אם אפשר.
כַּרְטִיס השפעה כאשר מניחים מהיד השפעה כקלף פותח דלג השחקן הבא ברצף מחמיץ תור.
השחקן משמאלו של הדילר מפספס תור.
הפוך סדר התורות מחליף כיוונים.
המשחק מתחיל נגד כיוון השעון, השחקן מימינו של הדילר מתחיל.
+2 השחקן הבא ברצף שולף שני קלפים ומפספס תור.
השחקן משמאלו של הדילר שולף שני קלפים ומפספס תור.
Wild שחקן מצהיר על הצבע הבא שיתאים (ניתן לבחור גם את הצבע הנוכחי כצבע הבא).
השחקן משמאלו של הדילר מכריז על הצבע הראשון שיש להתאים ומניח קלף מתאים.
Wild +4 שחקן מכריז על הצבע הבא שיתאים; השחקן הבא ברצף שולף ארבעה קלפים ומפספס תור.
ניתן לשחק באופן חוקי רק אם לשחקן אין קלפים בצבע הנוכחי.
החזרה לחפיסה, ערבובה ופתיחה של קלף חדש במקום.
שחקן ששולף קלף מהחפיסה חייב להניח או לשמור קלף זה, ואינו רשאי להניח מידו באותו התור שום קלף אחר.
שחקן רשאי לשחק קלף Wild בכל עת, גם אם יש לו קלפים אחרים שניתן להניח.
שחקן רשאי לשחק קלף Wild +4 רק אם לשחקן אין קלפים התואמים לצבע הנוכחי.
לשחקן יכול להיות קלפים בצבע אחר התואמים את המספר או הסמל הנוכחי או קלף Wild ועדיין להניח את הקלף Wild +4. שחקן שמניח Wild +4 עשוי להיות מאותגר על ידי השחקן הבא ברצף כדי להוכיח שעמד בתנאי זה.
אם נעשה שימוש בכל החפיסה, הקלף העליון מונח בצד להמשך השימוש, ושאר הערימה מעורבבת כדי ליצור חפיסה חדשה.
לאחר מכן המשחק ממשיך כרגיל.
החלפת קלפים עם שחקן אחר אינה חוקית.
שחקן שמניח את הקלף האחד־לפני־אחרון, כך שנשאר בידו קלף בודד, חייב לקרוא "אונו" כהתראה בפני השחקנים האחרים.
השחקן הראשון שנפטר מהקלף האחרון שלו צובר נקודות עבור הקלפים שבידי השחקנים האחרים.
קלפי מספר מעניקים לו את ערכם הנקוב, קלפי הפעולה מעניקים 20 נקודות, וקלפי Wild ו-Wild +4 מעניקים 50 נקודות.
הקלף האחרון שהונח מהיד הוא +2או Wild +4, השחקן הבא ברצף חייב לשלוף את מספר הקלפים המתאים לפני ספירת הניקוד.
השחקן הראשון שצובר 500 נקודות מנצח במשחק.
אם שחקן לא קורא "אונו" לאחר שהניח את הקלף האחד־לפני־אחרון שלו ונתפס לפני ביצוע התור של השחקן הבא, עליו לשלוף שני קלפים כעונש.
אם השחקן לא נתפס בזמן או שנזכר לקרוא "אונו" לפני שהוא נתפס, הוא לא יספוג עונש.
אם שחקן משחק קלף Wild +4, השחקן הבא יכול לערער על השימוש בו.
השחקן שהשתמש ב־Wild +4 חייב להראות באופן פרטי את ידו לשחקן המאותגר, כדי להוכיח שאין לו קלפים צבעוניים תואמים (שאוסרים עליו להניח קלף זה).
אם החשד מתברר כנכון, השחקן המאתגר שולף במקום זאת ארבעה קלפים.
אם החשד שגוי, השחקן המאותגר חייב לשלוף שישה קלפים; את ארבעת הקלפים שכבר נדרש לשלוף בגין קלף ה־Wild +4, ושני קלפים נוספים.
במשחק של שני שחקנים, קלף ההפוך פועל כמו קלף הדילוג; כאשר מניחים אותו, השחקן השני מחמיץ תור.
החוקים האופציונליים הרשמיים הבאים מוצעים בספר החוקים של אונו, כדי לשנות את המשחק:
Progressive or Stacking Uno: אם הונח קלף משיכה (+2 או Wild +4), ולשחקן הבא יש את אותו קלף, הוא רשאי להניח את אותו הקלף תוך צבירה לעונש הנוכחי, ועברה שלו לשחקן הבא.
(אף על פי שלא ניתן לערום +4 על +2, או להפך.) חוק הבית הזה נמצא בשימוש כה נפוץ עד שבשנת 2019 כאשר חברת מאטל הבהירה שהערימה אינה חלק מהכללים הסטנדרטיים של אונו.
Seven-O: בכל פעם שמניחים את הקלף "7", השחקן שהניח אותו חייב להתחלף עם שחקן אחר לבחירתו בקלפים שבידו.
בכל פעם שמונח הקלף "0", כל השחקנים מעבירים את הקלפים שבידיהם לשחקן הבא בתור בכיוון המשחק הנוכחי.
Jump-In: אם לשחקן יש בדיוק אותו קלף (גם מספר וגם צבע) כמו הקלף העליון של ערימת הקלפים, הוא רשאי לשחק אותו מיד, גם אם לא תורו.
לאחר מכן המשחק ממשיך כרגיל, כאילו השחקן הזה בדיוק ביצע את תורו שלו.
קלפי הפעולה המודרניים של אונו נושאים סמלים המציינים את פעולתם, למעט קלפי Wild שעדיין נושאים את המילה "Wild".
לפני השינוי בעיצוב, לכרטיסים כאלה בגרסאות באנגלית של המשחק היו אותיות בלבד.
ניתן לזהות גרסאות באנגלית מוקדמות יותר על ידי היעדר השוליים הלבנים המקיפים את רוב כרטיסי האונו.
גרסאות אחרות של המשחק משתמשות בסמלים ובתמונות בעיצובים ישנים וחדשים כאחד, במיוחד כאלה עם כרטיסי Wild שאינם נושאים את המילה "Wild".
ישנן גם גרסאות נטולות שפה של הסגנונות החדשים יותר, שאינן נושאות את המילה "Wild" אך בעלות אותו סגנון.
מהדורת "Uno Mod" משנת 2010 משתמשת בסמלים במקום באותיות או מספרים.
ב-16 בספטמבר 2017, מאטל הוציאה את Uno ColorAdd, המשחק הראשון שתוכנן במיוחד עבור אלו הסובלים מעיוורון צבעים, שהכיל שינויים גרפיים צורתיים לצורך הבדלה בין הקלפים בצבעים השונים.
ב-1 באוקטובר 2019, מאטל שחררה גם גרסת ברייל של המשחק שלהם עבור עיוורים, כאשר מארק ריקובונו, נשיא , אמר בהודעה לעיתונות, "העובדה שעיוור מסוגל כעת לשחק משחק קלאסי של אונו היישר מהקופסה עם חברים או בני משפחה עיוורים ורואים כאחד הוא רגע משמעותי באמת עבור הקהילה שלנו."
יש הרבה נושאים וגרסאות שונות של אונו.
משחקי נושא אלה עשויים לבוא עם כיוונים מעט שונים וכרטיסים מיוחדים.
ערכות הנושא כללו סרטים, משחקי וידאו, קבוצות ספורט ונושאים נוספים.
קיימות וריאציות רבות מהמשחק הסטנדרטי, כמו Elimination Uno, Speed Uno ו-Pirate Uno.
בשנת 2018, מאטל הוציא ספין-אוף של Uno בשם Dos; המשחק נבדל בעיקר על ידי קיום "שורה מרכזית" של ערימות הקלפים, שבה ניתן להניח זוגות קלפים שמצטברים לסכום של קלף בראש אחת הערימות.
ניתן לשחק במשחק עם שתי חפיסות של קלפי משחק סטנדרטיים, אם הג'וקרים מסומנים כאפסים של ארבע החליפות, תוך התייחסות לבני המלוכה כקלפים המיוחדים.
אונו הוא משחק קלפים מסוגת ההנחה.
סוגת הנחת הקלפים מורכבת ממשחקים שבהם המטרה היא להיפטר מכל הקלפים המוחזקים ביד תוך מניעה מהשחקנים האחרים להיפטר מהקלפים שלהם.
אונו אַייכֶלסהיים (בהולנדית: Onno Eichelsheim; נולד ב-1966) הוא גנרל הולנדי, המשמש מאז 15 באפריל 2021 כראש ההגנה (מקביל לרמטכ"ל) של צבא הולנד.
אייכלסהיים נולד בסכידם ב-1966. הוא גדל בברחאמבאכט ולמד בחטיבת הביניים בסכונהובן.
באוגוסט 1986 התגייס לצבא הולנד, למד באקדמיה הצבאית המלכותית כצוער של חיל האוויר המלכותי של הולנד, ועבר הכשרה כטייס מסוקים.
בשנת 1990 סיים את לימודיו באקדמיה הצבאית, השלים את הכשרתו כטייס מסוקים, והוצב בטייסת 299 של בסיס אוויר דילן.
בתקופה זו למד להטיס בואינג AH-64 אפאצ'י ולאחר מכן שירת בטייסת 301. ב-1995 מונה לסגן מפקד הטייסת הראשונה.
יחד עם הטייסת השתתף באימונים בפורט הוד, טקסס.
בשנת 2000 מונה למפקד כוח המסוקים הבינלאומי של משלחת האו"ם לאתיופיה ולאריתריאה.
לאחר מכן מונה למפקד מסוקי האפאצ'י של הבריגדה האווירית ה-11. ב-2005 מונה למפקד הטייסת ה-301. בין 2009–2011 מונה לאחראי על הרכש של חיל האוויר ההולנדי.
בתפקידו זה פיקח אייכלסהיים על החלפת מסוקי הבואינג CH-47 צ'ינוק הישנים של חיל האוויר במסוקים חדשים מדגם NHI NH90. בין השנים 2011–2013 מונה לראש מחלקת המבצעים בפיקוד המסוקים של חיל האוויר.
בתחילת אפריל 2016 מונה למנהל שירות המודיעין והביטחון ההולנדי והועלה לדרגת גנרל-מיור.
ב-1 ביולי 2019 הועלה לדרגת גנרל-לוטננט ומונה לסגן ראש ההגנה.
במקביל היה חבר במועצת אבטחת הסייבר – הגוף העצמאי המייעץ לממשלת הולנד, שאחראי על אבטחת הסייבר במדינה.
ב-5 במרץ 2021 הודיעה ממשלת הולנד כי אייכלסהיים מיועד לתפקיד ראש ההגנה הבא.
שלושה ימים לאחר מכן הוא התפטר מתפקידו כסגן ראש ההגנה, כדי להתכונן לתפקידו החדש.
הוא נכנס לתפקיד ב-15 באפריל, ובמקביל הועלה לדרגת גנרל.
האונומסטיקון (Onomasticon) שחיבר אוסביוס מקיסריה הוא מדריך של שמות מקומות, או "גאזטיר", מקור ראשוני המספק לגאוגרפים היסטוריים ידע על ארץ ישראל ועבר הירדן בתחילת המאה ה-4. הוא נמצא בין התחומים העתיקים של הגאוגרפיה והלקסיקוגרפיה.
לדעת חוקרים רבים, זהו הספר החשוב ביותר לחקר ארץ ישראל בתקופה הרומית.
האונומסטיקון של אוסביוס היה המקור העיקרי שעליו הסתמך מחבר מפת מידבא של ארץ הקודש מהמאה ה-6.
אוסביוס מביא בחיבור, בסדר אלפביתי, את שמות המקומות הנזכרים במקרא ובברית החדשה, בתוספת תיאור קצר של המקום ושמותיו בזמן כתיבת החיבור.
כך מתאר אוסביוס את שיטתו שלו: "אאסוף את הערכים מכל הכתבים שבהשראה אלוהית, ואסדר אותם מקובצים לפי האותיות הראשוניות שלהם, כך שניתן יהיה להבחין בקלות במה שנמצא פזור לכל אורך הטקסט".
תיאור זה מרמז שלאוסביוס לא היה סוג ספר דומה לעבוד על פיו; חיבורו מקורי לחלוטין, ומבוסס על הטקסט של הביבליה בלבד.
אחרים הציעו שלרשותו של אוסביוס היו מפות רומיות מוקדמות של האימפריה הרומית שיכול היה לעבוד איתן, ושאפשרו לו לתעד את המרחקים המדויקים בין מקומות במילים רומיים.
חיבור זה היה שימושי מאוד למחקר המודרני.
מתוך כ-980 שמות מקומות הכלולים במקרא ובברית החדשה, אוסביוס מזהה כ-340 עם מקומות ידועים בתקופתו.
המקור הראשוני לאונומסטיקון הוא כתב היד קודקס ותיקנוס של ספריית הוותיקן (Codex Vaticanus, Gr.
1456), המתוארך למאה ה-11 או ה-12. בשנת 1904 פרסם קלוסטרמן (Klostermann) מהדורה מדעית של כתב היד, תוך שימוש בארבעה כתבי יד נוספים.
תלוי בכתב היד של קודקס ותיקנוס הוא קודקס פאריסינוס (Codex Parisinus Gr 464), שמתוארך למאה ה-16. שני כתבי היד הללו נערכו ופורסמו על ידי פאול דה לגארד ב-1870.
אוסביוס מארגן את הערכים שלו בקטגוריות נפרדות לפי האותיות הראשונות שלהם ביוונית, ולפי ספרי התנ"ך.
תחת כל אות, הערכים מאורגנים תחילה לפי הספר שבו הם נמצאים, ולאחר מכן לפי מקומם בספר זה.
כמעט בכל הערכים ביצירה הגאוגרפית שלו, אוסביוס מציין את המרחקים המתאימים ב"אבני מיל" רומיות (semia) מנקודות התייחסות מרכזיות, כגון מירושלים, בית גוברין (אלאותרופוליס), חברון, עכו (פטולמאיס), קיסריה וכו'.
באונומסטיקון של אוסביוס, המרחקים בין כל "אבן מיל" היו בדרך כלל 1,600–1,700 מטר, אם כי המיל הרומי הסטנדרטי היה 1,475 מטר.
מכיוון שרוב הכפרים באונומסטיקון רחוקים מדרכים רומיות, הגיעו החוקרים למסקנה שאוסביוס לא ליקט את המידע הגאוגרפי ממפות שהתבססו על סקר אבני מיל, אלא אסף את המידע ממקור אחר.
היכן שיש עיר באתר או בקרבת מקום, אוסביוס מציין זאת בערך המתאים.
אוסביוס משתמש בשמות יוונים-רומיים במקום שמות עבריים, כמו איליה (ירושלים), ניקופוליס (אמאוס), דיוספוליס (לוד), אלאותרופוליס (בית גוברין), אזוטוס (אשדוד), ימניה (יבנה), ניאפוליס (שכם), סקיתופוליס (בית שאן), דיוקיסריה (ציפורי), פילדלפיה (רבת עמון), ופטולמאיס (עכו).
האונומסטיקון תוארך באופן מסורתי לפני שנת 324, על סמך התייחסויותיו הדלילות לנצרות, והיעדרן המוחלט של הערות על בנייניו של הקיסר הרומי קונסטנטינוס בארץ הקודש.
החיבור מתאר גם מנהגים דתיים מסורתיים באלון ממרא כאילו הם עדיין מתרחשים, בעוד שידוע שהם דוכאו זמן קצר לאחר שנת 325, כאשר נבנתה במקום כנסייה.
אוסביוס מתייחס למחנה של הלגיון העשירי פרטנסיס באילה (ליד עקבה ואילת המודרנית), ולגיון זה הועבר כנראה מירושלים לאילה בזמן שלטונו של הקיסר דיוקלטיאנוס (284–305).