tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
וזארי ייחס את הפרויקט המקורי לבנדטו דה מאיאנו, האדריכל האהוב על לורנצו המפואר, שכנראה מעולם לא בצע את העבודה.
בכל מקרה, ההשראה הייתה Palazzo Medici של Michelozzo ב־via Larga, והדגם של ג'וליאנו קרוב מאוד לבצוע בפועל, לפחות לגבי הקומה הראשונה.
עם כל כך הרבה כסף זמין, שום דבר לא נותר ליד המקרה, עד כדי כך שאפילו אסטרונומים זומנו להחליט מהו היום המועדף ביותר להנחת אבן הפינה.
העבודות החלו אפוא ב-6 באוגוסט 1489, אך שנתיים לאחר מכן מת פיליפו סטרוצי (1491).
יורשיו המשיכו, אם כי בקושי, בבניית חלומו היקר של פיליפו.
את פרויקט הבנייה הוביל אז סימון דל פולאיולו, שניתנה לו החירות להתערב במה שתוכנן עד לנקודה זו.
כמנהל העבודות משנת 1490, כיורשו של הבנאי הראשי, ג'קופו די סטפנו רוסלי, הוא היה אחראי לקומה העליונה שנחתמה על ידי כרכוב בולט מפואר (1502) והחצר עם אכסדרות מארבעה צדדים (1503), שנותרו פעילות עד 31 באוקטובר 1504, כפי שמעידים מסמכים של אותה תקופה.
"השימוש הכמעט ראוותני באותם מוטיבים, שבמקומות אחרים יכולים להיחשב כחזרה מונוטונית, חושף את מטרת האדריכל שמטרתה יותר מכל דבר אחר לבטא את מחשבותיו באמצעות חוש הפרופורציה.
"הפרופורציה הזו שנראית כאילו הושגה ללא מאמץ, האיזון המושלם הזה בין מלא וריק, בין מסגרות ואבני גזית, בין חלוקת הקומות לרוחב החזיתות, הוא הסוד שממנו נולדת ההרמוניה המוזיקלית של קוביית האבן, שרויה ביופי שליו ונינוח".
בשנת 1507 החלו לאכלס את קומת הקרקע.
לאחר הפסקות בבניה בשל התנאים הכלכליים המשתנים של המשפחה, הודות להונו של פיליפו סטרוצי הצעיר, בנקאי עשיר, חודשו העבודות ב-1523. בשלב זה היה באצ'יו ד'אניולו המפקח.
בניית החלק ברחוב via de' Tornabuoni, שננטש, חודש באפריל 1533 והסתיים בשנים 1534–1535. הבנייה הופסקה באופן סופי בשנת 1538, לאחר שסטרוצי, אויבו של קוזימו הראשון, התאבד במונטמורלו.
החזית הדרומית וחצי הכרכוב המשקיף על דרך טורנבוני נותרו אפוא לא גמורים.
הבניין הוחרם על ידי הדוכס הגדול קוזימו הראשון דה מדיצ'י באותה שנה, והחזרה של משפחת סטרוצי נראתה מרוחקת מתמיד, לאחר שבנו הצעיר של פיליפו סטרוצי, פיירו, מצא מקלט בצרפת, בעקבות התבוסה הסופית בקרב סקנאגאלו (1554).
רק 30 שנים מאוחר יותר הוחזר הארמון לקרדינל לורנצו סטרוצי.
בשנת 1638 בנה גררדו סילבאני את הקפלה בקומה הראשונה ובשנת 1662 הוא הגדיל את גרם המדרגות ברחוב ויה טורנבוני.
בין 1863 ל-1865, במקביל להרחבה ותיקון של ויה סטרוצי וטורנבוני, הארמון "שוחזר", בהזמנת הנסיך פרדיננדו סטרוצי, על ידי ג'וזפה פוגי.
באותה הזדמנות, גם הדלת המוקפת חומה אל פיאצה סטרוצי נפתחה מחדש והחצר התחברה למפלס הרחוב באמצעות רמפה, כדי לאפשר לכרכרות גישה ללב הארמון.
עבודות שיפוץ אחרות (עם שחזור כולל ולעיתים קרובות שרירותי של אלמנטים ארכיטקטוניים עתיקים רבים) בוצעו בין השנים 1886 ל-1889, על ידי פיירו סטרוצי ובניהולו של האדריכל פייטרו ברטי.
הארמון נשאר במשפחת סטרוצי עד 28 במאי 1937, כאשר הנסיך רוברטו מכר אותו למוסד לביטוח לאומי.
הבעלות החדשה, תוך הפרדה של פרויקט ראשוני שערך האדריכל הצעיר גררדו בוסיו, קידמה שיקום מלא של המבנה בין השנים 1938 לאפריל 1940, בהנחיית המהנדס אוגו ג'ובאנוצי, בסיוע המהנדס גואלטיירו צ'יבידאלי.
על השיקום האמנותי, מונה המפקח על המונומנטים ג'ובאני פוגי (רכז העבודות היה המהנדס ג'ינו צ'יפריאני מ-INA, חברת הבנייה הראשית Mugelli Costruzioni).
שיקום שבשנים שלאחר מכן לא עורר ביקורת ספציפית, הן על שחזור אקס-נובו של כותרות, קורבלים ושאר אלמנטי אבן מעוטרים, והן על ההשלמה השרירותית של הצד בסמטה והכרכוב ב-Via de' Tornabuoni בשיכפול סימטרי של החלק הקיים, כמו גם את האכסדרה המקורה בקומה השלישית גם בצד via de' Tornabuoni.
התערבויות שיקום אחרות מתוארכות לשנת 1958 (בניהולו של האדריכל גווידו מורוצי), ל-1967 ושוב ל-1977, האחרונות שהתבססו על הפרויקט והכוונה של העבודות של האדריכל סבריו וולה.
ושוב, בין השנים 1995–1996, בוצעה סדרת מיקרו-צמנטציות מחזקות על אלמנטי האבן של החזיתות המועדות להתפוררות.
לאחר מכן נרכש הארמון על ידי המדינה (1998) אשר נתנה אותו לשימוש עיריית פירנצה (1999).
שיקום חזיתות החצר הפנימית החל משנת 2001 (חברה קבלנית RAM) כחלק מפרויקט גדול יותר של התערבויות שיקום שמרניות והתאמה פונקציונלית של המבנה על בסיס פרויקט של מרקו באלדיני, סנדרו יוסלי ואלסנדרו פאריג'י.
כעת משתמשים בארמון כמה מוסדות תרבות חשובים, לרבות קרן Palazzo Strozzi, Centro di Cultura Contemporanea la Strozzina (CCCS), המכון הלאומי לחקר הרנסאנס, המכון האיטלקי למדעי האדם, והקבינט המדעי הספרותי Vieusseux (כאן מאז 1940).
הארמון מייצג את אחת הדוגמאות הטובות ביותר לאידיאל של בית אצולה מתקופת הרנסאנס.
הוא נבנה בכוונה גדול יותר מארמון מדיצ'י, ממנו העתיק את הצורה הקובייתית, בשלוש קומות סביב חצר מרכזית.
גם החזית כמעט זהה, למעט אבן הגזית האחידה יותר, משופעת כלפי מעלה אך עם פחות הבדלים בעובי מאשר בדגם.
זה נותן למכלול את המראה הארכאי של מבצר.
בקומת הקרקע יש חלונות מלבניים, בעוד שבקומות העליונות יש שני סדרים של חלונות אלגנטיים, הנשענים על מסגרות נדבך משוננות.
בכל אחד משלושת הצדדים הפונים לרחוב יש שלושה פורטלים מקושתים עם מסגרות מעוצבות וחלקות מבפנים.
ספסל – כמו מסד של Via Continuo עובר סביב הבניין ומוכתר בקרניז אדיר, המונח על פס חלק גבוה, המסתיים ב-Via Strozzi.
בחוץ יש מחזיקי לפידים, מחזיקי דגלים וטבעות סוסים מברזל יצוק, שנעשו בין 1491 ל-1498 על ידי ניקולו גרוסו על בסיס עיצוב של בנדטו דה מאיאנו.
זוהי דוגמה טובה ביותר לצורה אמנותית זו, עד כדי כך שהיוצר הוזכר גם על ידי וזארי בספרו.
חשובות במיוחד העבודות בפינות: הפנסים בצורת מקדש קטן ועם קוצים המכתירים את התא בדמיון אולי לבצלים שהעניקו לפיאצה סטרוצי את שמה.
בין החלונות צמידי ברזל ללפידים וכרזות, ומתחת הפרסות האופייניות עם סמלי סטרוצי (חלקם הוחלפו בעותקים).
על ה-Vicolo degli Strozzi ישנו נושא לפיד מצויד במנורה אשר בעבר האירה את הסמטה גם בלילה.
בפינה שבין הכיכר ל-Via degli Strozzi יש לוח משנת 1762 של ה-Capitani di Parte של צו האוסר על מכירת סחורות מסוימות בכיכר, שהפרתו מלווה בעונש של קנסות כבדים.
פאלאס (ביוונית עתיקה: Παλλάς) הייתה אחת הנאיאדות וביתו של האל טריטון.
פאלאס הייתה לוחמת וחברה קרובה של האלה אתנה.
פאלאס הייתה בתו של אל הים טריטון.
אחרי לידתה של אתנה, אביה זאוס שלח אותה אל טריטון כדי שיגדל אותה לצד פאלאס.
פאלאס ואתנה היו חברות קרובות והתאמנו באומנות הלוחמה ביחד.
במהלך פסטיבל, פאלאס ואתנה נלחמו אחת בשנייה עם חניתות בקרב ידידותי.
פאלאס עמדה לנצח בקרב אבל לפני שהספיקה להטיל מכה על אתנה, זאוס, שחשש לראות את בתו מפסידה, התערב עם האאגיס.
פאלאס, ההמומה הסיטה את מבטה למעלה ושופדה על ידי אתנה.
אתנה האבלה יצרה פסל עץ בדמותה של פאלאס וקשרה את המגן שהפחיד אותה, האאגיס, סביב החזה של הפסל.
אתנה אימצה את התואר "פאלאס אתנה" בתור מחווה לחברתה.
מאוחר יותר, אלקטרה תפסה מחסה לצד הפסל, אחרי שביצעה את חטאה.
בזעמו, זאוס השליך את הפסל מאולימפוס לטרויה ואנשיה בנו לו מקדש.
האסטרואיד "פאלאס" נקרא על שמה.
הסיפור של פאלאס ואתנה מסופר בספר "Percy Jackson's greek gods" של הסופר ריק ריירדן.
פאלאצו סלימביני (באיטלקית: Palazzo Salimbeni), לשעבר רוקה סלימביני או קסטלרה סלימביני, הוא מבנה היסטורי במרכז סיינה, המשמש את המטה הראשי של בנק מונטה דיי פאשי די סיינה, מטה הבנק העתיק ביותר בעולם.
זהו ארמון עירוני בסגנון גותי המשויך למשפחת סוחרים עתיקה מסיינה.
בנק מונטה דיי פאשי די סיינה טוען שהוא הבנק העתיק ביותר בעולם שנותר על כנו, ומקורו בשנת 1472 בעיר הטוסקנית שממנה הוא שואב את שמו.
באותה תקופה, סיינה הייתה רפובליקה והמוסד הוקם כדי להציע הלוואות ל"עניים, אומללים או נזקקים".
הארמון נבנה במאה ה-14, בהרחבת טירה של משפחת סלימביני מהמאה ה-12 או ה-13, הנשענת על חומות מימי הביניים ליד כנסיית סן דונאטו.
בחלק האחורי של הארמון נמצאים השרידים הבולטים ביותר של בנייתו מימי הביניים.
עדיין קיימים: אחד משני המגדלים העתיקים והפונדאקו די סלימביני המקורי.
בשנת 1419 הוא הוחרם על ידי הרפובליקה הסיינזית והפך, בחלקו, לבית מכס המלח ולמשרד גביית המיסים.
משנת 1472 שימש גם כמטה של מונטה פיו (Monte di Pietà), שהוקם כדי לשים קץ לתופעה הנפוצה של ריבית נשך.
ב-1866 שולב המונטה פיו במוסד אחר, המונטה דיי פאשי (כלומר, המרעה), שהעניק הלוואות תוך שהוא מבטיח את פעולותיו בהכנסות השנתיות מהמרעה של מארמה, שנשלט על ידי נכסי המדינה הסיינזית.
בשנת 1866 נרכש הארמון על ידי מונטה דיי פאשי (Monte dei Paschi), שהפך אותו למטה המרכזי שלו.
הוא שופץ בסגנון נאו-גותי החל משנת 1877, על ידי ג'וזפה פרטיני, שהרס כמה מבנים והגביה אחרים.
הוסיף מבנים וקישוטים בסגנון עתיק, בהשראת פאלאצו פובליקו בסיינה.
במאה ה-20 בוצעה שיפוץ נוסף על ידי קרלו אריוטי וויטוריו מריאני, כאשר גם הארמונות הצדדיים של הכיכר שופצו וקיבלו את המראה הנוכחי שלהם.
ב-1959 החליט בנק מונטה דיי פאשי די סיינה (Monte dei Paschi di Siena) לשנות את המבנה ההיסטורי של משרדיו, ואף שקל להקים בניין חדש ב-Lizza, אליו יועברו חלק מהשירותים.
על פיירלואיג'י ספדוליני הוטל על פרויקט השיפוץ והארגון הכללי, במסגרתו הפנה פניו לכיכר עם פסל של דמות דתית מקומית, סאלוסטיו בנדיני, משנת 1882.
פאלאצו סלימביני ממוקם בפיאצה סלימביני.
הפיאצה גובלת מצד אחד ברחוב המפורסם ויה בנקי די סופרה, המהווה גם את דרך הגישה היחידה אליה.
בצד הנגדי נמצא ארמון סלימבני, ובצד שמאל וימין נמצאים, בהתאמה, ארמון טנטוצ'י, שתוכנן במקור באמצע המאה ה-16 על ידי ריצ'יו, וארמון ספנוצ'י, שתוכנן במקור במאה ה-15 (1470) על ידי ג'וליאנו דה מאיאנו.
שלושת הארמונות שופצו ושוחזרו במאה ה-19 על ידי ג'וזפה פרטיני, שהעניק לכיכר כולה את המראה הנוכחי שלה.
במרכז הכיכר ניצב פסלו של סאלוסטיו בנדיני, יצירתו של טיטו סרוקי משנת 1882.
הבניין הוא בסגנון גותי סייני.
השיפוצים שנערכו במאה ה-19 וה-20 בסגנון נאו-גותי ניסו לשחזר את הסגנון של סיינה במאה ה-14, עם חלונות תלת-כנפיים תחת קשתות מחודדות, חרכי ירי בחלק העליון ושורת קשתות עיוורות מתחתיה, כולם אלמנטים המזכירים את אלה של בניין העירייה של סיינה מהמאה ה-14.
החזית האחורית של הבניין, שאליה ניתן להגיע מ-via dell'Abbadia, עשויה מלבנים וצמודה לשני מגדלים אדירים.
הפרויקט והבנייה התנהלו בשלבים נפרדים ועוקבים: השלב הראשון כלל בניית גרם מדרגות חדש (בנקודת המפגש בין ארמון Spannocchi, המחסן והארמון Salimbeni) המחבר בין משרדים שונים, והצריך הריסת כמה מבנים ויצירת מנהרה תת-קרקעית (המחברת בין הסניף החדש לאוצר) ששימשה לשיקום יסודות המחסן.
הפעולה השנייה, לכיוון החצר, כללה הריסת הסניף הישן בסגנון נאו-גותי וחשיפת החצר הפונה לעבר הטירה העתיקה לכיוון העמק: כך התגלו החזית הישנה והקשתות של הגלריה, המכונה גלריית פרוצי.
השלב השלישי עסק בשיפוץ מוחלט של בניין סלימבני, שבמסגרתו עוצבה חזית חדשה מלבנים ושופצו פנים המחסן העתיק והאולם הגדול בכניסה.
השלב האחרון, שהיה החשוב ביותר מבחינה תכנונית, עסק בחשיפת המגדל העתיק של משפחת סלימבני, אליו הוצמדה גרם מדרגות לולייני חדש מבטון מזוין.
העבודות הסתיימו בסוף שנות השבעים עם שיקום כנסיית סן דונאטו, שהוסבה לאולם כנסים ולחלל מוזיאלי של גלריית הציורים של מונטה דיי פאשי.
באשר לפנים המבנה, בקומה הראשונה התמקד ספדוליני בעבודות שיקום, שהובילו במקרים מסוימים לשיפוץ מלא של כמה חללים .
באשר לייעוד המבנה, בארמונות Tantucci, Spannocchi ו-Ranieri Salimbeni שוכנים המשרדים וההנהלה הכללית, ואילו בחלק המרכזי ובמבצר שוכנים חדרי הייצוג עם האולם הגדול של המבצר עצמו לכנסים וועידות, אולם הנשק כארכיון היסטורי, גלריית Peruzzi כמעברים סתומים של אולם ה-Deputazione והנשיאות, המחסן ככניסה והחלק שמאחורי המחסן כגלריה לאמנות.
אוספי האמנות של הבנק מתמחים באמנות סיינה וכוללים יצירות של פייטרו לורנצטי, סאסטטה, ג'אקומו דלה קוורצ'ה, סאנו די פייטרו, דומניקו בקאפומי, ברתולומאו נרוני, פרנצ'סקו ואני, רוטיליו מנטי, רוסטיצ'ינו, ברנרדינו מיי ואלסנדרו פרנקי.
בארמון סלימביני נמצא גם הארכיון ההיסטורי של מונטה דיי פאשי, המכיל מסמכים, חותמות, ספרי הנהלת חשבונות ועוד.
פָאלוּן גּוֹנְגְּ (בסינית: 法轮功; בפין-יין: fǎlún gōng) הידועה גם בשם פָאלוּן דָּאפָא (סינית: 法轮大法; פין-יין: fǎlún dàfǎ), היא שיטה רוחנית שמקורה בסין.
שיטת הפאלון גונג הוצגה לציבור בשנת 1992 על ידי לי הונג-ג'י .
השיטה דוגלת בחיים על פי העקרונות "אמת, חמלה וסובלנות" כערכים מנחים.
תרגום המונח פאלון דאפא הוא "גלגל החוק של החוק הגדול".
פאלון גונג (או פאלון דאפא) היא אחת משיטות התרגול של צ'יגונג הכוללות הוראה של עקרונות מוסר ומעלות טובות.
צ'יגונג הוא סוג של "טיפוח תרגול" (xiulian) - תהליך בו אדם מחפש שלמות רוחנית.
על פי מתרגלי הפאלון גונג, היא חלק מאסכולת הבודהה אך היא שיטה כוללת המכילה בתוכה גם רעיונות מהדאואיזם.
על פי פרופ' בנג'מין פני, המתמחה בתורות רוחניות ודתות בסין המודרנית, ניתן להבין את שיטות הצ'יגונג כחלק ממסורת רחבה יותר של "טיפוח-תרגול".
פני כתב: "הדרך הטובה ביותר לתאר את פאלון גונג היא כמערכת טיפוח (Cultivation).
מערכות טיפוח אפיינו את החיים בסין במשך 2,500 שנה לפחות".
תרגול הפאלון גונג כולל ארבעה תרגילים בעמידה, ותרגיל אחד של מדיטציה בישיבה.
בנוסף לתרגילים, השיטה כוללת הוראה מוסרית, ומלמדת את המתרגל כיצד לשפר את עצמו, ולהתאים את עצמו לעקרונות: אמת, חמלה וסובלנות.
לימוד השיטה מודרך על ידי ספר עיקרי והרצאות שכתב וערך לי הונג-ג'י.
הספר העיקרי של השיטה נקרא "ג'וּאן פאלוּן" שפירושו: "לסובב את גלגל החוק".
ההערכה היא שמיליוני בני אדם מתרגלים פאלון גונג בסין ובעוד יותר מ-100 מדינות.
בשנים הראשונות לאחר הצגתה לציבור ב-1992 הממשל הסיני קיבל בברכה את השיטה וגורמים רשמיים אף העניקו לה פרסים ואותות הוקרה.
סמל הפאלון מורכב מסמל הסוואסטיקה הנמצא במרכז וסביבו ארבעה סמלי סוואסטיקה קטנים וארבעה סמלי יין-יאנג.
הסוואסטיקה מוכרת מזה אלפי שנים הן במזרח והן במערב, ומסמלת מזל טוב.
סמל הטאי-צ'י הוא סמלה של אסכולת הטאו, והוא מסמל שני ניגודים המשלימים זה את זה, המכונים "יין ויאנג".
במהלך שנותיה הראשונות הופצה שיטת הפאלון גונג מפה לאוזן בקצב מהיר ברחבי סין.
שיטת הפאלון גונג נהנתה מתמיכה עממית וזכתה גם לתמיכה רשמית מטעם גורמים במשטר, בשנים הראשונות לאחר הפצתה.
השיטה קודמה על ידי ארגון הצ'יגונג הלאומי וסוכנויות ממשל נוספות בסין.
ב-1995 השלטונות דרשו שכל קבוצות הצ'יגונג יקימו סניפים של המפלגה הקומוניסטית הסינית.
המשטר דרש זאת גם ממתרגלי הפאלון גונג וציפה להדק את שליטתו על הפאלון גונג.
מתרגלי הפאלון גונג סירבו לדרישה זאת וביטלו את חברותם בארגוני הצ'יגונג המנוהלים על ידי המשטר.
בעקבות כך, החלו משרד הביטחון ומשרד התעמולה לעקוב אחריהם.
ספרי הפאלון גונג נאסרו לפרסום, וכלי התקשורת שבניהול המדינה התחילו לפרסם מאמרי ביקורת וגינוי על הפאלון גונג.
מאמרים אלו טענו כי מדובר בכת מניפולטיבית המפיצה אמונות טפלות ומרמה את האנשים.
הם הציגו את השיטה כ"אמונות טפלות פאודליות".
כתבות אלה לא הרתיעו אנשים נוספים לתרגל את השיטה ולחיות על פי עקרונותיה.
ב-1999 היו הערכות ש-70 מיליון בני אדם מתרגלים פאלון גונג בסין.
באפריל באותה שנה, פרסם פרופסור סיני מאמר בעיתון Tianjin Normal University's Young Reader Magazine בגנות השיטה, בו טען כי שיטות הצ'יקונג, ובייחוד הפאלון גונג, מעודדות אמונות בלתי רציונליות ועל-טבעיות בקרב הנוער, בדומה לתנועת הבוקסרים בסוף המאה ה-19, וכי יש בהן סכנה לציבור.
בתגובה, ב-23 ו-24 באפריל הגיעו אלפי מתרגלים לאוניברסיטה בטיינג'ין, למחות בצורה שקטה, על דברי הפרופסור, על פרסום המאמר ולבקש מהאחראים שיבטלו את פרסומו.
הפגנתם פוזרה בכוח רב על ידי המשטרה וכ-45 מתרגלים נעצרו.
נאמר להם שעליהם לעתור לבייג'ינג.
ביום שלאחר מכן, ב-25 באפריל 1999, כעשרת אלפים מתרגלים של פאלון גונג התאספו מול משרד העתירות של בייג'ינג, בדיוק כפי שהנחו אותם קציני המשטרה בטיינג'ין.
המתרגלים נאספו ליד בנייני הממשלה ג'ונג-נאן-האי בבייג'ינג כדי לדרוש את שחרורם של העצורים מטיינג'ין ואת הפסקת ההטרדות נגדם.
זו הייתה ההפגנה ההמונית הראשונה בג'ונג-נאן-האי בהיסטוריה של המפלגה הקומוניסטית הסינית וההפגנה הגדולה ביותר מאז 1989. נציגים של פאלון גונג נפגשו עם ראש הממשלה ג'ו רונג-ג'י שהבטיח להם שהממשלה אינה מתנגדת לפאלון גונג ושהעצורים בטיינג'ין ישוחררו.
על פי דו"ח מפורט שפורסם בארגון Human Rights Watch, בחודשים שלאחר ההתאספות ב-25 באפריל התרחשה מחלוקת בתוך קבוצת בכירי המפלגה הקומוניסטית הסינית (מק"ס) באשר לשאלה איך לגשת לעניין הפאלון גונג.
יו"ר המפלגה, ג'יאנג דזה-מין, קרא לממשלה "לרסק" את הפאלון גונג, ואילו חברים אחרים בפוליטבירו לא ראו לנכון להפעיל רדיפה אלימה כנגד המתרגלים.
ב-10 ביוני 1999, ג'יאנג דזה-מין, מנהיג המפלגה הקומוניסטית של סין, ולואו גאן, חבר הפוליטביורו, הקימו את משרד 610. מטרת המשרד הייתה להשתמש בכל אמצעי שיידרש על מנת לדכא את מתרגלי הפאלון גונג.
ב-20 ביולי 1999 החל המשטר הקומוניסטי הסיני לרדוף בצורה נרחבת את מתרגלי הפאלון גונג בסין לפי הנחיה אישית של מנהיג המפלגה הקומוניסטית, ג'יאנג דזה-מין.
מומחים לזכויות אדם ומשקיפים משפטיים הצהירו כי ההוראות הרשמיות והמסמכים המשפטיים שהונפקו לצורך הרדיפה אינם עומדים בתקני המשפט הבינלאומיים ומפרים את הוראות החוקה של סין עצמה.
למרות זאת, הכריז הממשל הסיני על הפאלון גונג כבלתי חוקי, בטענה שמדובר בארגון פוליטי שמתנגד למפלגה הקומוניסטית של סין ומאיים על תושבי סין.
התקשורת הסינית, שבשליטת הממשלה, החלה להפיץ תעמולה חריפה כנגד הפאלון גונג, כנגד מייסדה וכנגד המתרגלים בה, ברחבי סין וגם מחוצה לה.
על-פי נתוני האו"ם, נתוני הממשל האמריקני ונתונים נוספים, נעצרו מאז 1999 מאות אלפי עד מיליון בני אדם, ונשלחו למחנות עבודה בכפייה למטרת "חינוך מחדש", שנועדו לגרום למתרגלים להתנער מהפאלון גונג.
אלו שסירבו להתנער עברו עינויים, ועד שנת 2020 דווח על כ-4,363 מקרי מוות של מתרגלי פאלון גונג במחנות אלו.
קיימות הערכות שהמספרים גדולים בהרבה אבל קשה לאמת את המידע בגלל חוסר שקיפות.
בעקבות זאת החלו מתרגלים של השיטה לחשוף את הרדיפה ברחבי העולם.
המתרגלים מפיצים מידע דרך האינטרנט, עורכים עצרות ופונים לגורמים שונים לצורך הגברת המודעות לרדיפה.
פרלמנטים וארגוני זכויות אדם בינלאומיים גינו את הרדיפה וכלי תקשורת רבים דיווחו על הנושא.
קצירת איברים ממתרגלי הפאלון גונג
החל משנת 2006 טענו אנשי הפאלון גונג ומספר ארגונים נוספים כי במחנות העבודה בכפייה נרצחים מתרגלי השיטה לצורך סחר באיבריהם החיוניים.
צוות חקירה קנדי בראשות דייוויד קילגור , לשעבר תת-שר החוץ הקנדי לענייני אסיה-פסיפיק, ודייוויד מטאס , עורך דין בין-לאומי לזכויות האדם, התמנה על ידי ארגון "הקואליציה לחקירת רדיפת הפאלון גונג" לחקור את הנושא.
בדו"ח שהוציא, קבע הצוות כי פעילות זו אכן מתרחשת בסין באופן נרחב.
הדו"ח שהוציא הצוות, "דו"ח קילגור-מטאס", התבסס על 33 ראיות, אשר הובילו אותם למסקנה שההאשמות נכונות.
ממשלת סין טענה שהיא השיגה את האיברים מאסירים שהוצאו להורג, אולם קילגור ומטאס מצאו סתירה בין מספר ההוצאות להורג המדווחות בסין לבין מספר ההשתלות הרשמי בסין.
בעקבות נתון זה ונתונים נוספים רבים, הם הגיעו למסקנה שמתרגלי הפאלון גונג הם המקור הסביר ביותר ל-41,500 ניתוחי השתלה שבוצעו בין השנים 2000 ל-2005 בסין.
כשפורסם מחקרם של קילגור ומטאס, החוקר והכותב העצמאי איתן גוטמן היה בעיצומו של מחקר עצמאי שכלל ראיונות עם מתרגלי פאלון גונג שנמלטו מסין.
על אף ספקותיו ההתחלתיים, הגיע גוטמן באמצעות המחקר שלו למסקנה דומה לזו של קילגור ומטאס.
גוטמן ראיין יותר מ-100 מתרגלי פאלון גונג, שתיארו את הבדיקות הרפואיות שמתרגלי הפאלון גונג נאלצו לעבור בבתי הכלא ובמחנות העבודה בכפייה, אשר כללו בדיקות דם ובדיקות של איבריהם הפנימיים.
גוטמן מאמין כי בין השנים 2000–2008, המק"ס רצחה 65,000 מתרגלי פאלון גונג עבור איבריהם.
ממשלת סין הכחישה את כל הטענות, וטוענת כי אלו מתבססות על שמועות והאשמות שווא בלתי מבוססות, אך לא נתנה הסבר למקור האיברים ולמספר ההשתלות שהתבצעו בתחומה.
מאז 1999 גינו ממשלות מערביות רבות וארגוני זכויות אדם את הדיכוי שמפעילה הממשלה הסינית על הפאלון גונג.
חברי הקונגרס של ארצות הברית השמיעו הצהרות פומביות לגינוי הרדיפה המתקיימת בסין והצביעו בעד כמה החלטות לתמיכה בפאלון גונג.
בשנת 2010, החלטה 605 של בית הנבחרים האמריקני קראה "לסיים באופן מיידי את המערכה לרדיפה, הפחדה, כלא ועינויי מתרגלי פאלון גונג", והביעה הזדהות עם מתרגלי פאלון גונג נרדפים ובני משפחותיהם.
בדצמבר 2006 חשף משרד הבריאות האוסטרלי את המידע ששני בתי החולים העיקריים באוסטרליה אסרו על הכשרת מנתחים מסין, וזאת כתגובה על הדאגה לגבי קצירת איברים ממתרגלי פאלון גונג ואסירים אחרים.
קומץ רופאים ישראלים ובהם פרופ' יעקב (ג'יי) לביא ופרופ' אריה אלדד (שהיה ח"כ באותה תקופה), חשפו את נושא קצירת האיברים בסין, במטרה להפסיק את המימון הציבורי לביצוע השתלות בסין.
התהליך להפסקת המימון החל בעקבות התוודעותו של פרופ' לביא לשוק השתלות האיברים בסין.
זה קרה ב-2005, לאחר שחולה של לביא, שחיכה שנה שלמה להשתלת לב בישראל, קיבל זימון להשתלה בסין בתאריך מדויק שנקבע שבועיים מראש.
פרופסור לביא תהה כיצד יכול היה בית החולים לחזות מראש את מותו של תורם לב פוטנציאלי שנתוניו יתאימו לנתוני החולה.
כשפרופ' אריה אלדד טס לסין לפגוש רופא המתמחה בהשתלת עור, הוא גילה להפתעתו שאותו בית חולים לא משתמש בשיטת ההקפאה המקובלת של פיסות העור, אלא משתמש בעור טרי.
כששאל אלדד את הרופא איך זה ייתכן ענה לו הרופא שבכל רגע נתון יש כ-3,000 אנשים שמועמדים להוצאה להורג בעוון פשעים שונים, והם המקור לעור המושתל.
ב-2008 נחקק בישראל חוק השתלת איברים ש בו אוסר על קופות החולים וחברות הביטוח הישראליות לממן השתלות איברים שנעשית בניגוד לחוק במדינה שבה נעשית נטילת האיברים והשתלתם או תוך סחר באיברים.
עם פרסום הדיווחים השונים, נפסק התקצוב בישראל למימון השתלות בסין, בהוראת משרד הבריאות.
למרות זאת, ידוע שישנם חולים בישראל שמחליטים בכל זאת לעבור השתלה בסין ולממן את הניתוח בעצמם.
בשנת 2013 העביר הפרלמנט האירופי החלטה המביעה "דאגה עמוקה לגבי הדיווחים העקביים והאמינים על קצירת איברים שיטתית, בחסות המדינה, מאסירי מצפון שלא נתנו את הסכמתם, ברפובליקה העממית של סין.
זה כולל קצירת איברים ממספר גדול של מתרגלי פאלון גונג הכלואים בשל אמונותיהם הרוחניות…" ההחלטה קראה לשחרור מיידי של כל אסירי המצפון בסין ודחקה ברשויות הסיניות להגיב לחקירות האו"ם לגבי מקור האיברים המשמשים להשתלות.
ב-4 במרץ 2015 אישר הסנאט האיטלקי פה אחד הצעת חוק המענישה כל אדם שמוכר באופן בלתי חוקי איברים מאנשים חיים בסנקציות קשות ובעונשי מאסר קשים.
על פי הצעת החוק של הסנאט האיטלקי, כל אדם הסוחר, מוכר או עוסק במכירת איברי אדם מאנשים חיים, יקבל תקופת מאסר של 3 עד 12 שנים וישלם קנס כבד בין 50,000 ל-300,000 יורו.
הצעת החוק מענישה את מי שמעודד או מפרסם מכירת איברים, או מציג פרסומות והודעות לעידוד תיירות השתלות לסין.
רופאים המקדמים או מסייעים לחולים לנסוע להשגת איבר שלא כדין, יתמודדו עם שלילת רישיון לכל החיים בשל הפרת האתיקה הרפואית.
גופי תקשורת ישראלים ובינלאומיים רבים פרסמו תחקירים ודיווחים על קצירת האיברים ממתרגלי פאלון גונג וקבוצות נרדפות אחרות בסין.
ב-1 במרץ 2020 פרסם הטריבונל הבינלאומי בלונדון את מסקנותיו הסופיות לגבי קצירת האיברים בסין.
פסק הדין של הטריבונל והדו"ח שפורסם ב-17 ביוני 2019, הגיעו למסקנה חד משמעית בוויכוח המתקיים כבר 20 שנה לגבי השאלה האם אכן מתבצעת בסין קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון.
הטריבונל קבע כי זהו פשע המתרחש בסין בהיקף רחב ועד עצם היום הזה.
בפברואר 2025 אישר בית הנבחרים של הקונגרס האמריקאי הצעת חוק המחייבת את ממשלת ארצות הברית להטיל סנקציות על גורמים המעורבים בקצירת איברים בכפייה ממתרגלי הפאלון גונג.
כעת ההצעה ממתינה לאישור הסנאט, ולאחר מכן תועבר לנשיא ארה"ב לצורך חתימה.
אם הנשיא יאשר אותה, תהפוך ההצעה לחוק רשמי ותיכלל בספר החוקים של ארצות הברית.
הטריבונל: בית דין אזרחי בלונדון
הטריבונל הבינלאומי בלונדון הוא בית דין אזרחי עצמאי שהוקם בשנת 2018 במטרה לבחון את נושא קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון בסין.
בנוסף לאב בית הדין, פרופסור סר ג'פרי נייס , המשמש גם כיועץ המלכה, חבר השופטים בטריבונל כלל גם שישה חברים ממדינות שונות.
בית הדין שמע עדויות מ-50 עדים, קיבל שלל עדויות כתובות וסרטי וידאו עם ראיות שאותן בדק במהלך שנה שלמה.
העדים שהעידו בפני בית הדין היו מומחים לזכויות אדם בינלאומיות, מומחים לרפואה ולהשתלות איברים, מומחים ליחסים בינלאומיים, להיסטוריה סינית וגם פליטים סינים שנמלטו מהרדיפה אחרי שהיו עצורים בסין.
הטריבונל עבר על כל העדויות וערך 2 שימועים, בדצמבר 2018 ובאפריל 2019.
פסק הדין של הטריבונל והדו"ח הסופי פורסמו ב-17 ביוני 2019. חבר השופטים קבע פה אחד שאכן מתבצעת בסין קצירת איברים בכפייה מאסירי מצפון.
הטריבונל קבע כי זהו פשע נגד האנושות המתרחש עד עצם היום הזה.
סר ג'פרי נייס, אב בית הדין אמר: "קצירת איברים בכפייה הוא פשע בלתי נתפס.
הרוע, או הרשעות במקרי המוות של קצירת האיברים לא משתווה לשום רצח המוני אחר שבוצע במאה הזאת (אף על פי שאולי למשל בשואה נרצחו יותר אנשים, מבחינה מספרית...), הרוע בקצירת האיברים הוא חסר תקדים"...
"אנחנו חברי הטריבונל כולנו, בטוחים פה אחד, מעבר לכל ספק סביר, שקצירת איברים בכפייה מתקיימת בסין מאסירי מצפון, במשך תקופת זמן משמעותית בה מעורב מספר ניכר של קורבנות...
על ידי ארגונים או יחידים המאורגנים או מאושרים על ידי המדינה".
מסקנות המשפט הציבורי שבפניו העידו עשרות עדים היא שקצירת האיברים בסין נמשכת ביתר שאת עד היום.
הממוקמת בצד הצפון-מערבי של מחוז סנטה קלרה, קליפורניה, ארצות הברית ובעמק הסיליקון שבאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
העיר נקראת על שם עץ הסקוויה הנאה, או סקוויית החוף (שם מדעי: Sequoia sempervirens), שנקרא על ידי הספרדים בשם אל פאלו אלטו , "המקל הגבוה".
העיר הוקמה על ידי לילנד סטנפורד האב כשהקים את אוניברסיטת סטנפורד, לאחר מות בנו, לילנד סטנפורד ג'וניור .
העיר פאלו אלטו כולל חלקים מאוניברסיטת סטנפורד גובלת עם מזרח פאלו אלטו , שבמחוז סן מטאו, מאונטיין ויו, לוס אלטוס, לוס אלטוס הילס, סטנפורד, העיר עמק פורטולה שבמחוז סן מטאו והעיר מנלו פארק .
נכון למפקד האוכלוסין לשנת 2010, אוכלוסיית העיר עמדה על 64,403 נפש.
פאלו אלטו היא אחת מחמש הערים היקרות ביותר בארצות הברית לחיות בה ותושביה הם מהמשכילים ביותר במדינה.
כאחת הערים העיקריות בעמק הסיליקון, בפאלו אלטו ממוקמים מטות של מספר חברות טכנולוגיה עילית, בהן היולט פקארד (HP), מערכות חלל / לורל SSL , VMware, טסלה, מרכז המחקר והחדשנות של פורד, פארק, IDEO , סקייפ, פלנטיר טכנולוגיות, האוז ומרכז הטכנולוגיה המתקדמת של לוקהיד מרטין.
פאלו אלטו שימשה גם כחממה ומקום בו נמצאים המטות של מספר חברות היי-טק בולטות אחרות כגון אפל, גוגל, פייסבוק, אינטואיט, פינטרסט, וגם PayPal ו-לוג'יטק.
לפני הגעתם של האירופאים, הילידים בני האוהלון שהתגוררו לאורך החופים, בחצי האי סן פרנסיסקו; בני פויצ'ון אוהלון Puichon Ohlone התגוררו באזור פאלו אלטו.
האזור של פאלו אלטו המודרנית תועד לראשונה על ידי משלחת פורטולה בהנהגתו של גאספאר דה פורטולה בשנת 1769. המשלחת יצאה מסן דייגו למונטריי.
במשלחת היו 63 איש ו-200 סוסים.
כתוצאה מטעות בניווט בחסות הערפל המשלחת עקפה את מונטריי.
כשהגיעו לאזור בו נבנתה מאוחר יותר העיר פסיפיקה , אנשי המשלחת עלו על רכס סוויני וראו את מפרץ סן פרנסיסקו.
מרכס סוויני אנשי משלחת פורטולה ירדו לדרום-מזרח לאורך נחל סן אנדראס ולאורך נחל לגונה (הידוע גם בשם מאגר קריסטל ספרינגס ), משם עד קו פרשת המים של נחל סן פרנסיסקיטו קריק .
בסופו של דבר הוקם מחנה המשלחת בין התאריכים 6–11 בנובמבר 1769, על יד עץ סקויה גבוה שלימים נודע בשם אל פאלו אלטו.
מתוך מחשבה שהמפרץ רחב מאוד ולא ניתן לעבור אותו, המשלחת חזרה למונטריי.
בשנת 1777 הקים האב ג'וניפרו סרה את המיסיון סנטה קלרה דה אסיס , שגבולו הצפוני היה נחל סן פרנסיסקיטו ובאדמותיו כללו את פאלו אלטו המודרנית.
האזור היה בשליטת מלך מקסיקו שהיה כפוף למלך ספרד.
ב־29 בנובמבר 1777 הוקמה העיר סן חוזה (העיר סן חוזה נמצאת כמה קילומטרים מדרום לפאלו אלטו) המושל של העיר היה המשנה למלך מקסיקו למורת רוחו של המיסיון והמתיישבים המקומיים.
בשנת 1821 הסתיימה מלחמת העצמאות המקסיקנית ומקסיקו הפכה למדינה עצמאית.
בשלב זה סן חוזה לא הכירה יותר בשלטון של מקסיקו עד 10 במאי 1825. מאידך, מקסיקו המשיכה למכור או להעניק הרבה מהאדמות שלה באזור.
במהלך מלחמת ארצות הברית–מקסיקו, ארצות הברית תפסה את אלטה קליפורניה בשנת 1846; רק ב־4 ביולי 1848, לאחר שנחתם הסכם גואדלופה אידלגו חוקי ארצות הברית נכנסו לתוקף על אלטה קליפורניה.
אזרחי מקסיקו באזור יכלו לבחור להיות אזרחי ארצות הברית והקרקעות שהוענקו להם על ידי מלך מקסיקו הוכרו כשייכים להם אם יבחרו בכך (עם הזמן נוצרו סכסוכים משפטיים רבים בעניין זה).
בשנת 1841, השטח של, ראנצ'ו רינקונדה דל ארויו דה סן פרנסיסקיטו , בגודל של כ־9 קילומטרים רבועים בחלקים התחתונים של נחל סן פרנסיסקיטו (שהם, חלקים מהעיר פארק מנלו המודרנית וחלק מצפון פאלו אלטו) ניתנו למריה אנטוניה מסה.
היא ובעלה רפאל סוטו (שנפטר בשנת 1839) התיישבו בשנת 1835 באזור שליד הכבישים הנוכחיים ניואל ומידלפילד Newell ו-Middlefield והקימו חנויות לממכר ציוד ואספקה.
בשנת 1839 נישאה בתם מריה לואיסה סוטו (1817–1883) לג'ון קופינגר, שהיה אמור להיות, בשנת 1841, היורש של השטח שנקרא ראנצ'ו קנאדה דה ריימונדו (במחוז סן מטאו המודרני).
עם מותו של קופינגר בשנת 1847, ירשה אותו אשתו מריה ובהמשך התחתנה עם רב החובל שהגיע לביקור בשם, ג'ון גריר.
ג'ון גריר בעצמו היה בעל נחלה משלו באזור שבין הרחובות Embarcadero ו-El Camino Real.
שדרות גריר ובית המשפט נקראים על שמו.
מדרום לשטחים של משפחת סוטוס, האחים Secundino ו-Teodoro Robles רכשו בשנת 1849 את ראנצ'ו רינקון דה סן פרנסיסקיטו מידי ז'וזה פניה, שזכה בהם בשנת 1841. השטחים שהוענקו על ידי הספרדים באמצעות מלך מקסיקו הגיעו בדרום עד ראנצ'ו פסטוריה דה לאס בורגאס שהיו שייכים למריאנו קסטרו מעבר לכביש סן אנטוניו.
מאוחר יותר שם החווה שונה לרובלס ראנצ'ו, המהווה כ-80% מפאלו אלטו ואוניברסיטת סטנפורד.
בשנת 1863 לאחר דיונים בבתי המשפט השטח צומצם ל־28.25 קילומטרים רבועים.
האחוזה (אסיינדה) הגדולה נבנתה על אדמתו של ז'וזה פניה ליד בפינה הרחובות פרן ודרך סן אנטוניו ובאמצע הדרך בין מידלפילד לרחוב עלמה.
באחוזה אירחו פסטיבלים וקרבות שוורים.
האחוזה נהרסה ברעידת האדמה בסן פרנסיסקו (1906).
העצים ששימשו לבניית האחוזה שימשו אחר כך לבניית אסם גדול בקרבת מקום, האסם שרד עד תחילת שנות החמישים של המאה העשרים.
ב־10 באפריל 1853, אלישע אוסקר קרוסבי, רכש תמורת 2,000 דולרים, שטח של קילומטר מרובע, הכולל את פארק הברון המודרני, נחל מטדרו ופארק העסקים סטנפורד.
הוא קרא לנכס החדש שלו חוות מייפילד.
מאוחר יותר נקשר שמה של חוות מייפילד לקהילה שהוקמה בסמוך לחווה.
ב־23 בספטמבר 1856 הועברה אדמת קרוסבי לשרה וואליס כדי לפצות אותה על חוב שאלישע אוסקר קרוסבי, היה חייב לה.
בשנת 1880, סקונדינו רובלס, אב לעשרים ותשעה ילדים, עדיין התגורר דרומית לפאלו אלטו, בסמוך למיקום שבו ממוקם מרכז הקניות סן אנטוניו של ימינו במאונטיין ויו.
רבים מהשמות הספרדיים באזור פאלו אלטו מייצגים את המושגים והמורשת המקומית, שהתושבים לשעבר השתמשו בהם.
הרחובות פנה קורט, שדרות מירנדה, שהם בעצם הכביש המהיר פוטהייל , היו שמות הנשואין של חואנה בריונס וגם שמה כפי שמופיע בבתי משפט ובשדרות ובשמות רחובות אחרים בפאלו אלטו ובמאונטיין ויו הנמצאים על שטח שהיה בבעלותה כולל שטחים נרחבים בין אוניברסיטת סטנפורד, ורחוב גרנט.
העיירה מייפילד הוקמה בשנת 1855, סביב אתר תחנת הדיליז'נסים והפונדק המכונה "בקתת הדוד ג'ים" ליד צומת הרחובות אל קמינו ריאל ושדרת קליפורניה של ימינו בדרום פאלו אלטו.
באוקטובר 1863 נבנתה מסילת הרכבת בין סן פרנסיסקו לסן חוזה.
שירות הרכבות עד סן חוזה החל בינואר 1864. רחוב אל קמינו הפך לרחוב הראשי; הרחובות הצולבים מצפון-מזרח לדרום נקראו על שם גיבורי מלחמת האזרחים.
שדרת קליפורניה הייתה במקור רחוב לינקולן.
לעיירה היה עיתון משלה בשנת 1869 בשפות אנגלית וספרדית.
בשנת 1903, היו בעיר מבשלות בירה ומפעל שימורים.
בשנת 1875, איש הכספים הצרפתי ז'אן בפטיסט פאולין קפרון, הידוע יותר בשם פיטר קוטס, רכש קרקעות במייפילד ובארבעה מקומות נוספים סביב שכונת קולג' טרס שבפאלו אלטו של ימינו – יותר מאלף דונם המשתרעים מכביש פאייג' מיל של היום לרחוב סרה.
קוטס כינה את רכושו חוות איירשייר.
מגדל הלבנים המהולל בגובה 15 מטר ליד נחל מטדרו סימן ככל הנראה את הפינה הדרומית של נחלתו.
בשנת 1876 לילנד סטנפורד האב החל לרכוש אדמות באזור עבור חוות סוסים, שנקראה חוות פאלו אלטו.
סטנפורד רכש את חוות איירשייר בשנת 1882. בשנת 1891 הוא ואשתו ג'יין הקימו את אוניברסיטת סטנפורד, שהוקדשה לבנם לילנד סטנפורד ג'וניור , שמת מטיפוס הבטן בגיל 15 בשנת 1884. בשנת 1886 הוא הציע להקים את האוניברסיטה במייפילד.
עם זאת, היה לו תנאי אחד: היה צריך לאסור אלכוהול מהעיירה.
העיר מייפילד, שהייתה ידועה בשלוש המסבאות הסוערים שלה, דחתה את בקשתו.
הסרוב לבקשתו מטעם עיריית מייפילד הביא אותו להקים את האוניברסיטה בעיר טמפרנס temperance town בעזרת חברו טימותי הופקינס מחברת מסילת הברזל הדרומית של האוקיינוס השקט, שקנה בשנת 1887 שלושה קלומטרים רבועים של קרקע פרטית עבור העיר החדשה.
השטח שהופקינס רכש, היה תחום בשדרות אל קמינו ריאל, נחל סן פרנסיסקיטו, ברחובות בויס, צ'אנינג, מלוויל, שדרות הופקינס ודרך אמברקדרו.
בשנת 1994 הוכרז השטח שהופיקנס רכש כמחוז מורשת מקומי במהלך אירועי המאה שנה לפאלו אלטו.
סטנפורד הקים את האוניברסיטה שלו, אוניברסיטת סטנפורד ואת תחנת הרכבת של פאלו אלטו (בשדרת האוניברסיטה) ליד העיר החדשה שלו.
תחילה נקראה האוניברסיטה החדשה אוניברסיטת פארק.
בשנת 1894 האוניברסיטה נכללה בתחום המוניציפלי של פאלו אלטו.
בתמיכת סטנפורד, פאלו אלטו גדלה לעיר בגודל של מייפילד.
בינואר 1905 לאחר סכסוכים ממושכים בתוך מייפילד הרשות המקומית קבלה החלטה לאסור קיום מסבאות ופאבים בעיר.
ב־2 ביולי 1925, אישרו תושבי פאלו אלטו את סיפוח מייפילד ושתי הערים אוחדו רשמית ב־6 ביולי 1925. כתוצאה מכך יש בפאלו אלטו שני אזורים במרכז העיר: אחד לאורך שדרת האוניברסיטה ואחד לאורך שדרת קליפורניה.
העיתון מייפילד ניוז כתב הספד משלו כעבור ארבעה ימים:
עם תחושת חרטה עמוקה אנו רואים ברחובותינו היום את אלה שמוכרים, או נותנים, את העיר הקטנה והיפה שלנו לקהילה חיצונית.
ראינו את מייפילד גדלה מכפר קטן, כשפאלו אלטו לא הייתה אלא שחת על שחת, לגודלה הנוכחי...
ובתחושת צער אנו שוקלים את העובדה שיש מי שימכור או ימסור את העיר.
פאלו אלטו המשיכה לספח עוד אדמות, כולל את אזור מרכז הקניות סטנפורד בשנת 1953. פארק המחקר סטנפורד , דרך Embarcadero צפונית מזרחית לביישור Bayshore, ואזור West Bayshore / San Antonio Road סופחו במהלך שנות החמישים של המאה העשרים.
שטחי אדמה גדולים ממערב לכביש המהיר פוטהייל סופחו בין השנים 1959–1968. הסיפוחים הגדולים האחרונים היו של פארק בארון Barron Park בשנת 1975 וב־1979 שטח גדול של ביצות הגובלות במפרץ סן פרנסיסקו.
רבים מחברי הסגל הראשון של אוניברסיטת סטנפורד התיישבו בשכונת פרופסורוויל Professorville בפאלו אלטו.
שכונת פרופסורוויל, הוכרזה כרובע היסטורי לאומי מוכרז, התחומה בין הרחובות שדרות קינגסלי, לינקולן ואדיסון והרחובות הצולבים רמונה, בראיינט וויברלי.
הרובע כולל מספר רב של בתי מגורים שמורים היטב משנות ה-90 של המאה העשרים.
כולל הבית ברחוב קינגסלי 833, ברחוב לינקולן 345 וברחוב קינגסלי 450. ברחוב בראיינט 1044 היה ביתו של ראסל וריאן , ממציא שותף של שפופרת קליסטרון .
אתר המעבדה הפדרלית לטלגרף , הממוקם בצ'אנינג 218, הבית הוא ציון דרך היסטורי בקליפורניה, המכיר בהמצאתו של לי דה פורסט בשנת 1911 של שפופרת הריק והמתנד האלקטרוני באותו מקום.
בשדרת אדיסון 367 ממוקם המוסך ששימש את היולט פקארד.
ברחוב רמונה נמצא עוד מבנה היסטורי, במרכז העיר בין שדרות האוניברסיטה והמילטון.
בית הספר הסיני פאלו אלטו הוא העתיק ביותר באזור המפרץ כולו.
הוא גם ביתה של חברת האופרה השנייה הוותיקה ביותר בקליפורניה, האופרה של ווסט ביי.
בפאלו אלטו, נמצא גם מועדון הבייסבול הוותיק של קבוצת Palo Alto Oaks.
הוא נמצא באזור המפרץ מאז שנת 1950, שמונה שנים יותר מה-San Francisco Giants מסן פרנסיסקו.
את ה-Oaks ניהל במקור טוני מק'אביץ' במשך 49 שנים.
ל-Oaks היסטוריה עשירה בקהילת פאלו אלטו.
פאלו אלטו נמצאת בחלק הדרום-מזרחי של חצי האי סן פרנסיסקו .
העיר מפוצלת לשני חלקים עם מעבר צר ביניהם.
הדרומי הממוקם מדרום לכביש המהיר 280. זהו אזור הררי מאוכלס בדלילות כשרוב השטח הוא שמורות טבע שמורת פירסון-אראסטרדרו ושמורת הטבע פארק פוטהילס.
שתיהן מהוות חלק ממערכת הפארקים של פאלו אלטו.
העיר משתרעת לאורך רכס הרי סנטה קרוז .
החלק הצפוני מאוכלס בצפיפות והוא גובל בנחל סן פרנסיסקיטו, בעיר מנלו פארק ובעיר מזרח פאלו אלטו הסמוכה שבמחוז סן מטאו.
לכיוון צפון, מפרץ סן פרנסיסקו.
לכיוון צפון-מזרח, הערים מאונטיין ויו, לוס אלטוס.
מספר כבישים עיקריים חוצים את שטחי העיר מצפון מערב לדרום מזרח.
הכביש הרחב ביותר והקרוב ביותר למפרץ הוא הכביש המהיר ביישור והיציאה לכיוון פנים הארץ הוא רחוב אלמה שהוא הכביש המהיר המרכזי, אל קמינו ריאל והכביש המהיר פוסטהיל.
הכביש המהיר 280 מקביל וחוצה את המסדרון הצר של הארץ המחבר בין שני האזורים המרכיבים את פאלו אלטו.
בניצב מעט לכבישים אלה הכבישים/רחובות Sand Hill Road מ-El Camino עד שהוא חוצה את נחל סן פרנסיסקיטו לכיוון מנלו פארק.
על פי נתוני מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 67 קילומטרים רבועים.
62 קילומטרים רבועים ממנו זו קרקע ו-4.9 קילומטרים רבועים (או 7.38%) הם מים.
הגובה הרשמי מעל פני הים הוא 9 מטרים, אך ישנם אזורים של העיר הנמצאים בתחומי הגבעות של חצי האי סן פרנסיסקו.
בפאלו אלטו זורמים כמה נחלים, שזורמים צפונה לכיוון מפרץ סן פרנסיסקו, נחל אדובי הזורם בגבול המזרחי של העיר, נחל סן פרנסיסקיטו מהווה את הגבול המערבי של העיר, ונחל מטדרו זורם בין שני האחרים.
נחל אראסטרדרו הוא יובל לנחל מטדרו, ונחל בארון מוסט כעת לכיוון נחל אדובי מדרום לכביש 101 על ידי ערוץ הסחה.
הערוץ המרכזי של נחל סן פרנסיסקיטו נוצר על ידי מפגש הנחלים נחל קורטה מאדרה ונחל דובים לא הרחק מסכר סירסוויל.
יש בפאלו אלטו מספר בתי גידול טבעיים משמעותיים, לרבות שפכי נהרות, גדות נחלים, ויערות עצי אלון.
רבים מבתי הגידול הללו נראים בפארק פוטהילס, שבבעלות העיר.
שדרת צ'ארלסטון עוברת באזור ביצות וחוף ים עשיר בבתי גידול, המספקים אזורי האכלה למגוון ציפורי חוף ושאר חיות בר בשפך.
אופייני לאזור מפרץ סן פרנסיסקו, בפאלו אלטו יש אקלים ים-תיכוני עם חורפים קרירים ורטובים וקיצים חמים ויבשים.
בדרך כלל, בחודשים החמים יותר, כאשר השמש שוקעת, חזית ערפל זורמת מעל הגבעות מערבה ומכסה את שמי הלילה, כך נוצרת שמיכה ערפל המסייעת בלכידת האוויר החם של הקיץ הנספג במהלך היום באדמה.
למרות זאת, נדיר שהטמפרטורה הנמוכה בלילה תעלה מעל 16 מעלות צלזיוס.
הטמפרטורות יורדות מתחת ל-C° 32 בממוצע של 16.1 יום ימים בשנה.
הרי סנטה קרוז שבמערב, יוצרים "צל גשם" בפאלו אלטו, וכתוצאה מכך כמות הגשמים השנתית הממוצעת עומדת על 389 מילימטרים בלבד.
גשמים יורדים בממוצע 57 ימים בשנה.
שנת 1983 הייתה השנה הרטובה ביותר.
ירדו בה 826 מילימטרים גשם והשנה היבשה ביותר הייתה 1976 בה ירדו רק 186 מילימטרים גשם בלבד.
החודש הגשום ביותר היה פברואר 1998 בו ירדו 95 מילימטרים גשם ביום אחד.
שלג נדיר מאוד במרכז העיר פאלו אלטו, אך ב-21 בינואר 1962 וב־5 בפברואר 1976 ירד שלג בפאלו אלטו וברוב אזור מפרץ סן פרנסיסקו.
שלג שכיסה את מרכז העיר הגיע לגובה 38 מילימטרים.
השלג נפוץ יותר בחלקים הגבוהים של העיר.
על פי מערכות סיווג האקלים של קופן, לפאלו אלטו אקלים ים תיכוני חם בקיץ (Csb).
תושבי פאלו אלטו התאגדו בשנת 1894. בשנת 1909 תושבי העיר התחייבו לקבל על עצמם את האמנה העירונית .
הממשל המקומי מורכב ממועצה עירונית בת חמישה-עשר חברים, שמונו לעמוד בראש ועדות בעלות אחריות ממשלתית.
בשנת 1950 אימצה העירייה את חוקי מועצת הממשל העירוני.
הוועדות שמונו מייעצות למועצת העיר בנושאים מיוחדים, כגון תכנון השימוש בקרקע, שירותים וספריות.
לוועדות אלה אין סמכות ישירה על עובדי העירייה.
מועצת העיר מונה שבעה חברים בלבד.
ראש העיר וסגן ראש העיר מכהנים שנה בכל פעם, כאשר הקדנציות מסתיימות בינואר.
הבחירות הכלליות לעירייה נערכות בחודש נובמבר של השנים הזוגיות.
תקופת הכהונה של מועצת העיר נמשכת ארבע שנים.
על פי מחקר שנערך בשנת 2015, נמצא ששיעור הארנונה האפקטיבי של העיר היה 0.42% נמוך יותר מבין ערי קליפורניה שנכללו במחקר.
בבית המחוקקים של מדינת קליפורניה, פאלו אלטו מיוצגת על ידי המפלגה הדמוקרטית.
גם בבית הנבחרים של ארצות הברית, פאלו אלטו מיוצגת על ידי נציגי המפלגה הדמוקרטית.
על פי הרשויות של מדינת קליפורניה, נכון ל-10 בפברואר 2019, בפאלו אלטו יש 40,040 מצביעים רשומים.
במפקד ארצות הברית משנת 2010 דיווח כי בפאלו אלטו התגוררו 64,403 תושבים.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 964.3 אנשים לקילומטר מרובע.
במפקד האוכלוסין דיווח כי 63,820 אנשים (99.1% מהאוכלוסייה) התגוררו במשקי בית פרטיים, 205 (0.3%) התגוררו בשיכונים שאינם ממוסדים, ו-378 (0.6%) בשיכונים ממוסדים.
בעיר היו 16,477 משפחות (62.2% מכלל משקי הבית); גודל המשפחה הממוצע היה 3.04 נפשות.
הגיל החציוני היה 41.9 שנים.
צפיפות האוכלוסייה היה 955.8 לקילומטר מרובע.
היו 26,048 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 424.9 לקילומטר מרובע.
היו 25,216 משקי בית, מתוכם היו 27.2% ילדים תושבים מתחת לגיל 18, 48.5% היו זוגות נשואים שחיו יחד, 7.0% היו נשים בעלות בית בית ללא נוכחות בעל, ו-42.1% לא היו משפחות.
32.6% מכלל משקי הבית היו מורכבים מאנשים פרטיים בודדים, ב-10.8% גרו בודדים בני 65 ומעלה.
על פי הערכה לשנת 2007 ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה 119,046 דולר וההכנסה החציונית למשפחה הייתה 153,197 דולר.
ההכנסה לנפש בעיר הייתה 56,257 דולר.
בפאלו אלטו, צפונית לכביש המהיר אורגון, יש הרבה מאוד בתים ישנים ביותר, כולל בתים שמקורם בשנות ה-90 של המאה העשרים, אך רובם נבנו בארבעת העשורים הראשונים של המאה העשרים.
מדרום לכביש המהיר אורגון, בתים, רבים המעוצבים בסגנון יוסף אייכלר שנבנו בעיקר ב־20 השנים הראשונות שלאחר מלחמת העולם השנייה.
בעוד שבעיר ישנם בתים שמחירם נע בין 800,000 דולר ליותר מ־40 מיליון דולר, חלק ניכר ממלאי הדירות של פאלו אלטו הוא בסגנון פרברי של המעמד הבינוני של אמצע המאה העשרים בקליפורניה.
מחיר החציוני של הבתים שנמכרו בכל פאלו אלטו היה יותר מ־1.2 מיליון דולר בשנת 2007 ו-1.4 מיליון דולר ביולי 2009. פאלו אלטו מדורגת כעיר החמישית היקרה ביותר בארצות הברית נכון לשנת 2007, כאשר מחיר המכירה הממוצע של הבתים היה 1,677,000 דולר.
בשנת 2010 דורגה פאלו אלטו כעיר השנייה היקרה ביותר בארצות הברית.
המחיר לבית עם ארבעה חדרי שינה, שני חדרי אמבטיה, היה בממוצע 1.48 מיליון דולר.
הסיבה העיקרית למחירי שוק הדיור הגבוהים בפאלו אלטו היא מדיניות הבנייה בעיר המגבילה בנייה חדשה בעיר.
כתוצאה מחוסר האיזון בין כמות מבני המגורים לבין כמות מקומות העבודה ומהמשרות האטרקטיביות ביותר.
עד שנת 2020, התנגדות התושבים לבנייה חדשה למגורים הביאה לכך שעריית פאלו אלטו אפשרה רק בנייה למגורים לבעלי הכנסה נמוכה המחויבת על פי חוקי ארצות הברית, שצריכה לעמוד על 13% ממספר התושבים כמופיע במפקד הלאומי, ו-6% עבור דיור בעלי הכנסה נמוכה מאוד.
בנוסף, בתי ספר של פאלו אלטו דורגו כבעל הרמות הגבוהות ביותר באזור המפרץ.
פאלו אלטו היא לפי כמה מדדים עיר המכללות היקרה ביותר בארצות הברית.
רוב הסטודנטים בסטנפורד גרים בקמפוס שבעיר.
שוק הדיור המוצלח והיקר של פאלו אלטו לא מתקיים במקרה.
זו גם תוצאה של מדיניות הגירה לערים העשירות והלבנות שהייתה נהוגה לאורך המאה ה-20. המדיניות שהונהגה עשתה שימוש באמנות מגבילות, שאסרו על מכירת בתים לאוכלוסייה בלתי רצויה כגון אפרו-אמריקאים, אסייתים ואחרים.
בנוסף נעשה שימוש באסטרטגיות שהופעלו כדי להחדיר פחד בתושבי השכונות הלבנות על מנת שהאוכלוסייה הלבנה תעזוב את האזורים בפאתי העיר.
אסטרטגיה ההפחדה גרמה לכך שהמוכרים העלו את מחירי הבתים בשעה שהבינו שהמתווכים מתכוונים לרכוש בתים בשכונות הלבנות עבור רוכשים שאינם לבנים.
בפאלו אלטו, היו כמה תנועות שהתנגדו למדיניות ההדרה כגון, עמותת פאלו אלטו פייר פליי שהיו לה כמה הצלחות כנגד מדיניות הדיור המפלה בשנות החמישים.
בנוסף, האדריכל והיזם ג'וזף אייכלר, שתכנן בתים רבים בפאלו אלטו, הכריז שהוא מעדיף למכור בתים למיעוטים וסירב לעמוד בהנחיות של עמותות הנדל"ן שהפלו בין התושבים.
פאלו אלטו משמשת מוקד כלכלי מרכזי בעמק הסיליקון, ונמצאים בה יותר מ־7,000 עסקים המעסיקים יותר מ־98,000 עובדים.
חברות טכנולוגיה בולטות רבות שוכנות בפארק המחקר סטנפורד שברחוב פייג' מיל, בזמן שרחוב סנד היל הסמוך הנמצא בעיר מנלו פארק הסמוכה היא מרכז של חברות הון סיכון.
כלכלת העיר עוקבת בדרך כלל אחר המגמות הכלכליות בשאר עמק הסיליקון.
חברות ידועות ומכוני מחקר שקבעו את בסיסם בפאלו אלטו כוללים:
חברות בולטות אחרות בעלות נוכחות משמעותית בפאלו אלטו כוללות:
מטות של חברות רבות בערים סמוכות בעמק הסיליקון וכבר לא רק בפאלו אלטו.
חברות שהמטות שלהן היו פעם בעיר וחוו צמיחה משמעותית בפאלו אלטו ועזבו.
החברות הן גוגל (עברה למאונטיין ויו), פייסבוק (עברה לפארק מנלו), ו-PayPal (עברה לסן חוזה).
המסחר הקמעונאי והמסעדות של פאלו אלטו כולל מרכז הקניות סטנפורד, הוא מרכז קניות יוקרתי באוויר הפתוח שהוקם בשנת 1955. מרכז העיר פאלו אלטו, נמצא בשדרת האוניברסיטה.
בפאלו אלטו הוקמה החנות הראשונה של אפל ברמת הרחוב, בנוסף גם חנות המיני הראשונה של אפל, החנות הראשונה של ווסט קוסט – הול פודס מרקט, והחנות הראשונה של ויקטוריה'ס סיקרט.
מעסיק מספר עובדים 1 בית החולים לילדים לוסיל פקרד 5,700 2 סטנפורד שירותי בריאות 5,500 3 אוניברסיטת סטנפורד 4,500 4 מערכת הבריאות ובתי אבות
לאזרחים ותיקים של פאלו אלטו 3,900 5 VMware Inc.
לפאלו אלטו יש שירות עירוני בבעלות עיריית פאלו אלטו (CPAU), המספקים שירותי, משטרה, מים, חשמל, גז, פינוי אשפה וטיפול במערכת הביוב בגבולות העיר.
שירותי המים והגז (WGS) מפעילים את רשתות הצנרת לחלוקת גז ומים בתחומי העיר.
העיר מפעילה את מדי הגז והמים וגם מתחזקת את צנרת ההפצה.
מים מגיעים ממעיינות ומבארות המופעלות על ידי העיר וממערכות של מחוז סן פרנסיסקו.
העיר מפעילה את רשתות החשמל והכבלים לטלמטריה.
נקודות חיבור קושרות את העיר למערכת ההולכה החשמלית של PG & E, שמביאה כוח חשמלי ממספר מקורות לעיר.
פאלו אלטו חברה בסוכנות הכוח של צפון קליפורניה, המייצרת בשיתוף פעולה חשמל לספקי כוח ממשלתיים כמו סנטה קלרה, סיטי רדינג ונמל אוקלנד.
בערך אותה קבוצה של גופים מפעילה את סוכנות העברת הכוח החשמלי של צפון קליפורניה ה-TANC.
הסוכנות מעבירה כוח בקווים משלה עד קולומביה הבריטית שבדרום אמריקה, דרך חיבור הדדי עם מינהל הכוח הפדרלי.
בפאלו אלטו מתקיים ויכוח קהילתי מתמשך על כך שהעיר מספקת קישוריות יקרה לסיבים אופטיים לכל בית.
הוצעה סדרה של תוכניות פיילוט להוזלת הקישוריות.
הצעה אחת קראה להתקין בעיר סיבים כהים , שיסללו על ידי קבלן חיצוני שעלותם נמוכה בהרבה.
שירותים המיוחסים באופן מסורתי לספק טלוויזיה בכבלים נמכרו לקונצרן מסחרי מוסדר.
בעבר מערכת הכבלים הופעלה על ידי קואופרטיב בשם שותפות הכבלים פאלו אלטו.
שירותי הטלפון בפאלו מסופקים על ידי חברת AT&T החל משנות השמונים של המאה העשרים.
במהלך הבצורת של תחילת שנות התשעים, פאלו אלטו העסיקה קציני סיור לאכיפת התקנות לחיסכון במים.
הצוות, שנקרא "גוש באסטרס Gush Busters", סייר ברחובות העיר וחיפש צינורות מים דולפים ומערכות השקיה המנוהלות בצורה גרועה.
נקבעו תקנות על מנת למנוע ממסעדות להגיש מים, נגר מהשקיה והשקיה במהלך היום.
המטרה העיקרית של הצוות הייתה לחנך את הציבור בדרכים לחסוך במים.
הדוחות לתושבים כללו גלויות תזכורת ידידותיות והודעות רשמיות יותר.
כדי לקדם את מסר השימור, הצוות השתמש רק באופניים וטוסטוסים.
העיר הייתה בין הראשונות במחוז סנטה קלרה שהציעה שירות אמבולנסים ברמת הפרמדיק (EMT-P) לטפול מתקדם בחיי אדם (ALS).
ברחבי המחוז, מחלקת כיבוי האש של פאלו אלטו מפעילה שני אמבולנסים פרא-רפואיים.
שירותי כיבוי האש של פאלו אלטו הם כרגע מכבי האש היחידים במחוז סנטה קלרה שמעבירים חולים מהאזורים הכפריים.
הם גם מספקים את שירותי 911 במחוז סנטה קלרה.
למחלקת הכיבוי של עיריית פאלו אלטו יש חוזה עם אוניברסיטת סטנפורד לכיסוי מרבית הקמפוס.
בסך הכול, בכיבוי האש של פאלו אלטו יש שש תחנות קבועות ועוד התחנה שנמצאת בפארק פוטהילס.
תחנת המשטרה שכנה במקור בבניין האבן ברחוב בראיינט 450. עם הזמן הוא הפך למרכז לאזרחים ותיקים ללא כוונת רווח, Avenidas.
מטה המשטרה המודרני נמצא בבניין העירייה.
במחלקת השיטור יש פחות ממאה קציני משטרה מושבעים בתוספת כעשרה קציני מילואים וצוותים מקצועיים התומכים במשטרה ובארגון השירותים לבעלי החיים.
בפאלו אלטו נמצאים אוניברסיטת פאלו אלטו , בית ספר המתמקד לפסיכולוגיה ואוניברסיטת סטנפורד.
בתי הספר המאוחדים של מחוז פאלו אלטו מספקים חינוך ציבורי לרוב תושבי פאלו אלטו.
על פי המרכז הלאומי לסטטיסטיקה של החינוך , בפאלו אלטו היחס בין תלמידים למורים הוא מורה אחד ל־14.9 תלמידים, שהוא נמוך בהרבה מהקהילות שמסביב.
בבית הספר היסודי חואנה בריונס יש יחס תלמיד / מורה של אחד ל־14.4. ועד בית הספר נפגש בימי שלישי בשעה 19:00; המפגשים פתוחים לציבור.
ישיבות הוועד מועברים בשידור חי בערוץ 28. ערוץ 28 מופעל על ידי מרכז התקשורת הקהילתי בפאלו אלטו, המסונף לאיגוד הלמידה הקהילתית.
תלמידי פאלו אלטו לומדים באחד משני בתי ספר תיכוניים, תיכון גאן או בתיכון פאלו אלטו.
ישנן גם 3 חטיבות ביניים: JLS, גרין ופלטשר .
בתי הספר הציבוריים של מחוז לוס אלטוס-מאונטיין וייו מספקים חינוך ציבורי עבור תושבי פאלו אלטו בכיתות, יסודי, חטיבת ביניים, תיכון ומבוגרים.
בית הספר הבינלאומי באומן – בית ספר מונטסורי K-8 שנוסד בשנת 1995
בית ספר קסטיליה – מכינה לבנות מכיתות ו'-יב' למכללות, שנוסדה בשנת 1907
בית ספר צ'לנג'ר – בית ספר K-8
קלארק – בית ספר לילדים עם אתגרים נפשיים או התנהגותיים
אקדמיית פיוז'ן פאלו אלטו – בית ספר אלטרנטיבי קטן 1-1 ל־6–12
בית הספר היהודי על שם גדעון האוזנר – בית ספר יהודי K-8
חטיבת הביניים לבנות – בית ספר עצמאי לבנות שהוקם בשנת 1998 במאונטיין ויו ועבר לפאלו אלטו בשנת 2011. יש בו כ-200 תלמידים בכיתות ו'-ח'.
בית הספר הבינלאומי – בית הספר לתלמידי א'-ח'.
לבית הספר יש שני קמפוסים בפאלו אלטו.
בית הספר התיכון היהודי – קהילה – בית ספר תיכון עם לימודי חול ויהדות כאחד.
נוסד בשנת 2002 בסן חוזה ועבר לפאלו אלטו בשנת 2005.
בית ספר – מפתחות – בית ספר עצמאי K-8 משותף ועצמאי
אקדמיית מאירה – בית ספר תיכון לנערות יהודיות אורתודוקסיות, שנוסד בשנת 2011
בית ספר סנד היל – בית ספר K-7
בית הספר הקתולי סנט אליזבת סיטון – בית ספר קתולי לגיל הרך עד כיתה ח' הממוקם בפאלו אלטו
בית ספר סטרטפורד – בית ספר K-5
בית ספר טרו – בית ספר K-5
בתי ספר של סוף השבוע
בית הספר לשפה היפנית באקדמיה של גרוסמן (グ ロ ス マ ン ・ ア カ デ ーGurosuman Akademī ) – תוכנית חינוכית בסוף השבוע היפני, מקיימת את שיעוריה במרכז הקהילתי קובברלי בפאלו אלטו.
בית הספר הסיני פאלו אלטו – בית הספר הסיני הוותיק ביותר בכל אזור מפרץ סן פרנסיסקו.
לספריית העיר פאלו אלטו יש חמישה סניפים, ובסך הכול 265,000 פריטים באוספים שונים.
משימת הספרייה היא לאפשר לאנשים לחקור כדי להעשיר את חייהם בידע, מידע והנאה.
באתר הספרייה האינטרנטי, יכולים להשתמש בעלי כרטיס ספריה של פאלו אלטו.
דף הספרייה הראשי מציע גם קישורים למאגרי מידע ראשוניים עם אוספי כתבי עת, עיתונים ומאמרים אחרים.
ספריית העיר פאלו אלטו חברה גם בספריה הדיגיטלית של צפון קליפורניה, המאפשרת למחזיקי הכרטיס לדפדף ולהוריד ערכים דיגיטליים זמינים.
כרטיסי הספרייה זמינים בחינם לתושבי קליפורניה.
ספריית מיטשל פארק, הגדולה בפאלו אלטו, הייתה בבנייה החל משנת 2010, אך נפתחה מחדש בדצמבר 2014.
העיתון פאלו אלטו דיילי פוסט מפרסם שישה ימים בשבוע.
העיתון פאלו אלטו דיילי ניוז שהוא יחידה בתוך חדשות סן חוזה מרקורי, מתפרסם חמישה ימים בשבוע.
השבועון פאלו אלטו מתפרסם בימי שישי.
פאלו אלטו טיימס, עיתון יומי, שימש את פאלו אלטו וערים שכנות החל משנת 1894. בשנת 1979 הוא שינה אתה שמו והפך לטריביון טיימס של חצי האי סן פרנסיסקו.
העיתון חדל להתפרסם בשנת 1993.
תחנת הרדיו KDOW 1220 AM החלה לשדר בשנת 1949 בשם KIBE; מאוחר יותר שמה שונה ל-KDFC.
היא משדרת בפורמט חדשות עסקיות.
התחנה עצמה נמצאת במזרח פאלו אלטו בסמוך לגשר דומברטון .
הספק השידור שלה הוא של 5,000 ואט בשעות היום ו-145 ואט בלילה.
מרכז המדיה הקהילתי מידפנינסולה Midpeninsula Community Media Center מספק ערוצי טלוויזיה בכבלים ציבוריים, חינוכיים וממשלתיים (PEG), 26, 28, 29, 30 ו-75.
בין שאר התוכניות, מכון פאלו אלטו מפעיל פסטיבל קולנוע ייחודי, שנקרא "פסטיבל הסרטים הבינלאומי פאלו אלטו", המתמקד בדרכים בהן טכנולוגיות חדשות משפיעות ומושפעות מהמהפכה האמנותית בתקשורת.
הסרט "פאלו אלטו" משנת 2007 צולם בעיירת פאלו אלטו וברקע ניתן לראות ציוני דרך רבים של העיר.
העיר מקושרת בעקיפין גם על ידי הכבישים המהירים – כביש 85 ו- – כביש 84.
אין מוני חניה בפאלו אלטו, וכל החניונים העירוניים ומבני החניה הרב-מפלסיים הם בחינם, אך מוגבלים לשעתיים או שלוש בימי חול.
העירייה הוסיפה במרכז העיר מגרשי חנייה חדשים רבים כדי למנוע את הצפת רחובות העיר ברכבים.
פאלו אלטו מקושרת גם על ידי שדה התעופה פאלו אלטו שבמחוז סנטה קלרה (KPAO), אחד משדות התעופה העמוסים ביותר במדינה.
הוא משמש נוסעים רבים שטסים (בדרך כלל במטוסים חד-מנועים פרטיים) מבתיהם בעמק המרכזי לעבודה באזור פאלו אלטו.
שדה התעופה המסחרי הקרוב ביותר הוא נמל התעופה הבין-לאומי של סן חוזה (SJC), הנמצא במרחק של כ-24 קילומטרים דרומית-מזרחית מהעיר.
בקרבת מקום נמצא נמל התעופה הבין-לאומי של סן פרנסיסקו (SFO), הנמצא במרחק של כ-34 קילומטרים צפונית מהעיר.
שירות רכבות זמין באמצעות קלטריין הנוסעת בין סן פרנסיסקו דרך סן חוזה ומגיעה עד גילרוי בדרום.
לקלטריין יש שתי תחנות קבועות בפאלו אלטו, תחנת פאלו אלטו שבמרכז העיר פאלו אלטו.
תחנת פאלו אלטו הראשית היא השנייה העמוסה ביותר בכל קו הרכבת קלטריין.
התחנה ממוקמת בשדרת קליפורניה .
תחנה שלישית, תחנת סטנפורד, הממוקמת ליד רחוב עלמה ורחוב אמברקדרו, משמשת לאירועי ספורט מזדמנים (בדרך כלל פוטבול) באצטדיון סטנפורד .
מרכז התחבורה פאלו אלטו הסמוך לתחנת הרכבת פאלו אלטו הוא מרכז האוטובוסים המרכזי של מחוז סנטה קלרה בצפון.
רשות התחבורה בעמק סנטה קלרה (VTA) מספקת שירותי אוטובוסים דרך פאלו אלטו לחלקי מפרץ סן פרנסיסקו הדרומיים ולעמק הסיליקון.
רכיבה על אופניים היא אמצעי תחבורה פופולרי בפאלו אלטו.
9.5% מהתושבים רוכבים על אופניים לעבודה, האחוז הגבוה ביותר מכל עיר אחרת באזור מפרץ סן פרנסיסקו, והשלישי בגובהה בארצות הברית, אחרי דייוויס ובולדר.
מאז 2003 קיבלה פאלו אלטו מעמד של "זהב" בליגה הידידותית לרוכבי אופניים בליגת האופניים האמריקאית.
השטח המישורי של העיר ורחובות מגורים השקטים והמוצלים מעצים מציעים נוחות ובטיחות לרוכבי אופניים.
בנוסף, האקלים הממוזג הופך את הרכיבה לאורך כל השנה לנוחה.
פאלו אלטו הייתה חלוצה בתפיסת שדרות האופניים לאורך הכבישים, כבר בתחילת שנות השמונים של המאה העשרים.
העירייה שיפרה את רחוב בריאנט כדי לתעדף אותו עבור רוכבי האופניים על ידי הסרת שלטי עצירה, מתן אותות תנועה מיוחדים והתקנת מעבירי תנועה וגשר אופניים / הולכי רגל מעל נחל מטדרו.
עם זאת, הרחובות ועורקי התנועה העמוסים מסוכנים לרוכבי אופניים עקב נפח תנועה מהיר וחוסר בנתיבי אופניים.
הכבישים אל קמינו ריאל, רחוב עלמה והכבישים Embarcadero ו-Middlefield, זוהו כבעלי "עדיפות גבוהה" להוספת מסלולי אופניים לשיפור הבטיחות על ידי תוכנית תחבורה לאופניים של פאלו אלטו משנת 2003, עדיין אינם מוכנים לרוכבי אופניים.
משטרת פאלו אלטו החליטה להפסיק להשתמש בטייזרים לעיכוב רוכבי אופניים לאחר תקרית שהייתה בשנת 2012. בה נער בן 16, שרכב על אופניים עבר תמרור עצירה מבלי לעצור, נפצע לאחר ששוטרים רדפו אחריו, ירו לעברו טייזר ופתאום בלמו את מכונית הסיור שלהם מולו, וגרמו לנער להתרסק.
בפאלו אלטו יש מסלולי הליכה מצוינים למעט חציית רחובות ועורקיי תנועה בעלי נפח גדול כמו אל קמינו ריאל וכביש המהיר אורגון.
מדרכות זמינות כמעט בכל הרחובות העירוניים, למעט שכונת פארק ברון, שהייתה האחרונה ששולבה בעיר.
רשת הרחובות של פאלו אלטו מחוברת היטב עם מעט רחובות ללא מוצא, במיוחד בשכונות הצפוניות הוותיקות בעיר.
היער העירוני הנרחב, מספק צל וגיוון חזותי ומאט את תנועת כלי הרכב.