tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות קרב מגידו, קיבלו הכוחות הגרמניים והאוסטרו-הונגריים פקודה לסגת לכיוון סוריה.
רבים נפלו בשבי עוד בארץ ישראל (על בסיס שביית יחידה גרמנית כתב יוסף חיים ברנר את הסיפור "הגאולה והתמורה"), ורבים נהרגו בדרך.
קורפוס המילואים של המשמר היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית.
הקורפוס לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
קורפוס המילואים של המשמר הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס המשמר.
כמפקדו הראשון מונה מקס פון גלוויץ.
בצבא הקיסרי היו בדרך כלל יחידות המילואים איכותיות פחות, אולם בקורפוס זה היו יחידות משמר רגילות.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השנייה בפיקוד קרל פון בילוב.
הקורפוס השתתף בפלישה הגרמנית לבלגיה וביצע מספר פשעי מלחמה.
לאחר סיום המצור על נאמור הועבר הקורפוס לחזית המזרחית כדי לחזק את הארמייה השמינית.
במהלך הקרב הראשון על האגמים המזוריים הוצב הקורפוס ככח הגנה באזור קניגסברג.
לאחר סיום הקרב הועבר הקורפוס כחלק מהארמייה התשיעית לשלזיה כדי לסייע לצבא האוסטרו-הונגרי בקרב גליציה.
הקורפוס השתתף בקרב על הוויסלה ולאחר מכן במתקפת הקרפטים.
ב-9 בפברואר 1915 פורק הקורפוס ועל בסיסו הוקמה פלגת הארמייה גלוויץ.
ב-18 באפריל 1916 הוקם הקורפוס מחדש בחזית המערבית תחת פיקודו של וולף רודולף מרשל פון אלטנגוטרן.
הקורפוס השתתף בקרב על הסום, קרב אראס, קרב פשנדל ומתקפת האביב.
ב-24 בנובמבר 1918 הוחלף אלטנגוטרן ברודולף רוש שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
גנרל חיל התותחנים מקס פון גלוויץ (2 באוגוסט 1914 - 9 בפברואר 1915)
גנרל חיל הפרשים וולף רודולף פרייהר מרשל פון אלטנגוטרן (18 באפריל 1916 - 23 בנובמבר 1918)
גנרל-לויטננט רודולף רושה (24 בנובמבר - 21 בדצמבר 1918)
קורפוס המילואים השביעי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-7. כמפקדו הראשון מונה יוהאן פון צווהל, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, והשתתף לאחר מכן במצור על מובז'.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים, ובשנת 1916 הוא השתתף בקרב ורדן, שבה השתתף לאורך כל עשרת חודשי המערכה.
בשנת 1917 לחם הקורפוס בקרב השני על האן, ובשנת 1918 הוא השתתף במתקפת האביב, ובכלל זה בקרב השלישי על האן.
לאחר מכן לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים העשירי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-10. כמפקדו הראשון מונה גינטר פון קירכבך, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וב-30 באוגוסט 1914 נפצע פון קירכבך בקרב סן קנטן, והוחלף על ידי יוהנס פון אבן, אשר פיקד עליו בקרב על המארן.
ב-11 ביוני 1915 מונה רוברט קוש למפקד הקורפוס, ולחם עמו בקרבות באזור הדנייסטר.
לאחר מכן הועבר הקורפוס לחזית הבלקן, והשתתף בכיבוש סרביה, ובסוף פברואר 1916 לחם הקורפוס בקרב ורדן.
לאחר מכן פיקדו על הקורפוס גאורג פוקס ומגנוס פון אברהרדט, אשר פיקד על הקורפוס בקרב איפר הרביעי.
ב-6 באוגוסט 1918 מונה ארתור פון גאביין למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-14 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-14. כמפקדו הראשון מונה ריכרד פון שוברט, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השביעית בפיקוד יוזיאס פון הרינגן.
הקורפוס נטל חלק בקרב מילוז ולאחר מכן בקרב לורן.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובשנת 1917 הוא לחם בקרב אראס ובקרב קמברה.
באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-27 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והיא כללה יחידות מממלכת סקסוניה ומממלכת וירטמברג.
כמפקדו הראשון מונה אדולף פון קרלוביץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-53 וה-54. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובשנת 1915 נטל חלק בקרב איפר השני ובקרב שמפאן השני.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום, ובנובמבר 1916 הועבר לחזית המזרחית.
בשלהי 1917 הוא חזר למערב, תחילה החזיק בעמדות הגבול בגבול ההולנדי-בלגי, ובינואר 1918 הוא הועבר לפלנדריה.
קורפוס המילואים ה-40 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-24 בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, כמפקדו הראשון מונה קרל ליצמן, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-79 וה-80. הקורפוס נערך בחזית המזרחית כחלק מהארמייה השמינית ונטל חלק במהלך הקרב השני על האגמים המזוריים, ובשנת 1915 כבש את קובנה.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך מתקפת אגם נארוץ', ובדצמבר 1916 הועבר לחזית המערבית ולחם בקרב ורדן ובארטואה.
בקיץ 1917 הוא חזר למזרח, ובמהלך מתקפת קרנסקי לחם תחת פיקוד הארמייה האוסטרית השלישית.
בסוף ינואר 1918 שוב חזר הקורפוס למערב, באביב 1918 הוא השתתף במבצע מיכאל, כחלק ממתקפת האביב הגרמנית, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-22 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אויגן פון פאלקנהיין, אחיו של שר המלחמה הפרוסי וראש המטה הכללי, אריך פון פאלקנהיין.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-43 וה-44. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
קורפוס המילואים הבווארי הראשון היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס הבווארי ה-1. כמפקדו הראשון מונה קרל פון פאסבנדר, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
הקורפוס נטל חלק בקרב לורן, ובאוקטובר 1914 הועבר צפונה, שם נטל חלק בקרב אראס.
בקיץ 1915 הצליח הקורפוס לבלום את הארמייה העשירית הצרפתית בקרב ארטואה השני, ובקיץ 1916 נטל חלק בקרב על הסום.
באביב 1917 ניהל הגנה מוצלחת ברכס וימי כנגד הבריטים במהלך קרב אראס, ובאביב 1918 ניהל מתקפה כושלת באזור אראס במסגרת מתקפת האביב.
לאחר מכן לחם הקורפוס נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
פאול פון קנויסל (8 בנובמבר 1918–סוף נובמבר 1918)
קורפוס המילואים הראשון היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-1. כמפקדו הראשון מונה אוטו פון בלו, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים, והוא הוצב באזור קניגסברג.
ב-20 באוגוסט 1914 לחם הקורפוס באגף הימני של הארמייה השמינית מול צבא האימפריה הרוסית בקרב גומבינן במסגרת החזית המזרחית.
בהמשך לחם הקורפוס בקרב טננברג, ובנובמבר 1914 הוא לחם כחלק מהארמייה התשיעית במהלך הקרב על הוויסלה.
הקורפוס השתתף במתקפת גורליצה-טרנוב, ובספטמבר 1916 הועבר לרומניה, שם לחם כחלק מהארמייה האוסטרית הראשונה.
עם סיום המלחמה ברומניה הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במהלך מתקפת האביב כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה השלישית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים הבווארי השני היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם בדצמבר 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של פליקס פון בותמר.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים הבוואריות ה-6 וה-8. הקורפוס השתתף בקרבות בחזית המזרחית, ובכלל זה במתקפת גורליצה-טרנוב.
ב-8 ביולי 1915 הפך הקורפוס לארמיית הדרום.
קורפוס המילואים השלישי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-3. כמפקדו הראשון מונה הנס פון בזלר, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית.
הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס ולה קאטו, והשתתף במצור על אנטוורפן.
לאחר כניעת אנטוורפן לחם הקורפוס בקרב איפר הראשון במסגרת הארמייה הרביעית.
באביב 1915 הועבר הקורפוס לחזית המזרחית, וניהל בהצלחה את המצור על נובוגאורגייבסק.
באביב 1916 השתתף הקורפוס במתקפת אגם נארוץ', וביולי 1917 הוא השתתף בבלימת מתקפת קרנסקי הרוסית.
באוקטובר 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה הרביעית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים הרביעי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-4. כמפקדו הראשון מונה הנס פון גרונאו, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נטל חלק בקרבות מונס, לה קאטו, ובקרב על המארן.
בשנת 1915 השתתף הקורפוס במערכה לכיבוש סרביה, ולאחר מכן לחם בחזית המזרחית וברומניה.
באביב 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת האביב כחלק מהארמייה ה-18, ולאחר מכן לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה השנייה, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-41 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
ב-11 בספטמבר 1915 מונה הנס פון גרונאו למפקד הקורפוס, במקום ארנולד פון וינקלר שהחליפו בפיקוד על קורפוס המילואים ה-4. הקורפוס לחם בחזית המזרחית תחת פיקוד ארמיית הבוג, וב-20 בספטמבר 1915 הפך הקורפוס לפלגת הארמייה גרונאו.
ב-27 במרץ 1918 פורקה פלגת הארמייה, אולם הקורפוס המשיך להילחם, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים התשיעי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-9. כמפקדו הראשון מונה מקס פון בהן, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס היה מוצב תחת פיקוד ארמיית הצפון עד ה-22 באוגוסט 1914 ולאחר מכן היה חלק מהארמייה הראשונה ולחם בחזית המערבית.
הקורפוס נטל חלק במצור על דנדרמונדה, ובספטמבר 1914 השתתף בקרב על האן.
בשנת 1915 הועבר תחת פיקוד הארמייה השנייה, וב-21 באוקטובר עבר תחת פיקוד הארמייה השישית, ולחם בקרבות בפלנדריה ובארטואה.
באביב 1917 לחם הקורפוס בקרב אראס, ולאחר מכן לחם בקרב איפר השלישי.
באביב 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב כחלק מהארמייה ה-17, ולאחר מכן לחם במתקפת מאה הימים כחלק מהארמייה השישית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים החמישי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-5. כמפקדו הראשון מונה אריך פון גינדל, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה החמישית בפיקוד וילהלם, נסיך הכתר של גרמניה.
הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב הארדנים.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים, ובשנת 1916 הוא השתתף בקרב ורדן, ולאחר מכן לחם ב.
לאחר מכן לחם הקורפוס באזור לורן, ובסתיו 1918 לחם במתקפת מז-ארגון, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים השישי היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-6. כמפקדו הראשון מונה קונרד פון גוסלר, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
באביב 1917 לחם הקורפוס בקרב אראס, ובשנת 1918 הוא לחם במתקפת האביב ובמתקפת מאה הימים.
בינואר 1919 הועמד הקורפוס תחת פיקוד הגבולות הצפוני, ובתחילת מרץ אף כבש מחדש את ריגה.
מאחר שמפקד הקורפוס, רידיגר פון דר גולץ, פעל נגד הוראות הממשלה הגרמנית, הוא הוחלף ב-13 באוקטובר 1919 על ידי ולטר פון אברהרדט, שפיקד על הקורפוס עד לפירוקו בדצמבר 1919.
קורפוס המילואים ה-18 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-18. כמפקדו הראשון מונה קונו פון שטויבן, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
הקורפוס נטל חלק ב ובקרב הארדנים (1914), ולאחר מכן השתתף במרוץ אל הים.
הקורפוס לחם בקרב שמפאן הראשון, ובהמשך בקרב ורדן שבמהלכו ספג הקורפוס אבדות כבידות.
בשנת 1917 לחם הקורפוס ברומניה, ולאחר מכן חזר לחזית המערבית.
בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית, ובכלל זה בקרב איפר הרביעי, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים השמיני היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-8. כמפקדו הראשון מונה וילהלם פון אגלופשטיין, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
וילהלם פון אגלופשטיין (2 באוגוסט 1914–1 בינואר 1915)
קורפוס המילואים ה-12 (הסקסוני) Reserve-Korps) היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-2 באוגוסט 1914 כחלק מהגיוס הגדול בתחילת מלחמת העולם הראשונה ונועד להוות יחידת גיבוי לקורפוס ה-12. כמפקדו הראשון מונה הנס פון קירכבך, והיחידות בו היו פחות איכותיות מאשר בקורפוסים הסדירים.
הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השלישית בפיקוד מקס פון האוזן.
הקורפוס נטל חלק בקרבות במערכה על הגבולות, לרבות קרב שרלרואה, וכן השתתף בקרב על המארן.
במהלך שלוש השנים לאחר מכן השתתף הקורפוס בקרבות בחזית המערבית, ונטל חלק בקרב שמפאן השני, הקרב על הסום, וקרב איפר השלישי.
בנובמבר 1916 הוצב הקורפוס באזור אראס וכונה "קבוצת אראס", ובשנת 1917 לחם בקרב אראס.
בשנת 1918 הוצב הקורפוס באזור סן-מייל, ולחם עמו בקרב סן-מייל כחלק ממתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-23 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של גאורג פון קלייסט.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-45 וה-46. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום כחלק מהארמייה השנייה, ובקיץ 1917 הוא הועבר לחזית המזרחית, שם לחם בקרב ריגה ובמבצע אלביון.
לאחר מכן חזר הקורפוס למערב והועמד תחת פיקודה של הארמייה השנייה, ולחם עמה בקרב קמברה.
באביב השתתף הקורפוס במבצע מיכאל, וב-12 באוגוסט 1918 פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-26 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אוטו פון היגל.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-51 וה-52. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה הרביעית בפיקוד אלברכט, דוכס וירטמברג.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במהלך הקרב על הסום כחלק מהארמייה השנייה, ובאפריל 1917 תפסה עמדות באזור שמפאן בשם "קבוצת דורמואז".
בקיץ 1918 לחם הקורפוס נגד מתקפת מאה הימים של בעלות הברית, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס האוויר הראשון היה אחד מהקורפוסים האוויריים של הלופטוואפה במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-11 באוקטובר 1939 בקלן מדיוויזיית האוויר הראשונה.
הקורפוס נודע גם כ- Luftwaffenkommando Don בין 26 באוגוסט 1942 עד 17 בפברואר 1943. הקורפוס הפך לדיוויזיית האוויר ה-18 ב-4 באפריל 1945.
גנרל חיל האוויר פאול דייכמן (7 בנובמבר 1943 – 3 באפריל 1945)
קורפוס האוויר האיטלקי (באיטלקית: Corpo Aereo Italiano או בראשי תיבות: CAI), היה כינויו של כוח מיוחד בחיל האוויר המלכותי האיטלקי אשר לחם לצד הלופטוואפה במהלך הקרב על בריטניה במלחמת העולם השנייה.
הכוח סבל ממחסור בציוד בכל תקופת קיומו והישגיו היו מוגבלים.
בניטו מוסוליני התעקש שחיל האוויר המלכותי האיטלקי ישתתף גם הוא בקרב על בריטניה, ובעקבות כך הוקם קורפוס האוויר האיטלקי ב-10 בספטמבר 1940, וכלל בתחילה 50 מטוסי פיאט CR 42 ו-45 מטוסי פיאט G.50. המטוסים המריאו מאיטליה ונחתו בשדה תעופה גרמני בבלגיה.
בליל ה-25 באוקטובר ביצע קורפוס האוויר האיטלקי את הפשיטה הראשונה שלו.
עד תחילת 1941 ביצעו אנשי הקורפוס 454 גיחות התקפה ו-480 גיחות הגנה.
אנשי הקורפוס הטילו 44.87 טון פצצות.
בתחילת 1941 צומצם כוחו של קורפוס האוויר באופן משמעותי, ומאז הוא ביצע בעיקר משימות הגנתיות בשמי בלגיה.
באפריל 1941 פורק הכוח והמטוסים נשלחו חזרה לאיטליה.
קורפוס המילואים ה-24 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-25 באוגוסט 1914 כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה, והועמד תחת פיקודו של אברהרד פון קלאר.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-47 וה-48. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
הקורפוס נטל חלק בקרב איפר הראשון, ובנובמבר 1914 הועבר לחזית המזרחית, שם לחם בקרבות באזור לודז' כחלק מהארמייה התשיעית.
באביב 1915 השתתף הקורפוס במתקפת גורליצה-טרנוב כחלק מארמיית הדרום, ולאחר מכן הועבר תחת פיקוד ארמיית הבוג.
בתחילת אפריל 1916 הועבר הקורפוס יחד קורפוס המילואים ה-22 בפיקודו של אויגן פון פאלקנהיין בחזרה לחזית המערבית והוקצה ל"קבוצת ההתקפה מערב" של הגנרל מקס פון גלוויץ במהלך קרב ורדן.
באוגוסט 1916 נשלח הקורפוס שוב לחזית המזרחית על מנת לבלום את מתקפת ברוסילוב, ובנובמבר 1917 נשלח שוב לחזית המערבית.
בשנת 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
קורפוס המילואים ה-25 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס כלל את דיוויזיות המילואים ה-49 וה-50. הקורפוס נערך בחזית המערבית כחלק מהארמייה השישית בפיקוד רופרכט, נסיך הכתר של בוואריה.
לאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות שונים בגזרה המרכזית של החזית המזרחית, עד לפרישת רוסיה מהמלחמה בסוף 1917. בתחילת 1918 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם לחם במתקפת האביב הגרמנית ובמתקפת מאה הימים, ועם סיום המלחמה פורק הקורפוס.
ריינהרד פון שפר-בויאדל (25 באוגוסט 1914–3 בספטמבר 1916)
ארנולד פון וינקלר (25 בפברואר 1918 - סוף המלחמה)
קורפוס הלנדווהר היה קורפוס של צבא הקיסרות הגרמנית במלחמת העולם הראשונה.
קורפוס הלנדווהר הוקם עם פרוץ המלחמה באוגוסט 1914 כחלק מגיוס הצבא.
בתחילה פיקד עליו גנרל חיל הרגלים רמוס פון ווירש, שהוחזר מפרישה.
הקורפוס נותר פעיל עד סוף המלחמה.
עם היווצרותו, באוגוסט 1914, הורכב קורפוס הלנדווהר משתי דיוויזיות, שהיו מורכבות מיחידות קו שלישי.
דיוויזיית הלנדווהר ה-3 הוקמה מיחידות שנלקחו ממחוז הקורפוס ה-5 (מחוז פוזן ושלזיה התחתית) ודיוויזיית הלנדווהר ה-4 הוקמה מיחידות שנלקחו ממחוז הקורפוס ה-6 (מחוז שלזיה, במיוחד שלזיה עילית).
הוא כלל 34 גדודי חי"ר (הרבה יותר מהנורמה), רק ארבע כיתות מקלעים (שמונה מקלעים), תשעה גדודי פרשים, ארבע סוללות ארטילריה שדה (24 תותחים) ושתי פלוגות הנדסה.
עם הגיוס, קורפוס הלנדווהר הוצב תחת פיקוד הארמייה השמינית בחזית המזרחית.
בעוד הארמייה השמינית רוכזה בפרוסיה המזרחית, קורפוס הלנדווהר הוצב בשלזיה עילית.
ב-4 בספטמבר 1914, הוא עבר תחת פיקודה של הארמייה האוסטרו-הונגרית הראשונה.
עקב אבדות שספגה דיוויזיית הלנדווהר ה-4 בקרב טרנווקה (7–9 בספטמבר 1914), צומצמו רגימנט הרגלים ה-11 וה-51 של הלנדווהר לגדוד בודד כל אחד; רגימנט הרגלים ה-22 וה-23 של הלנדווהר צומצמו לשני גדודים כל אחד.
ב-14 בספטמבר 1914 פורקו גדודי התחלופה של חטיבת התחלופה ה-21 וכוח האדם שלהם שימש להחליף אבדות קרב בגדודים הבאים:
גדוד התחלופה של חטיבה 21 נקלט בגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-51 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 22 נקלט בגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-11 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 23 נקלט בגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-51 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 24 נקלט בגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-11 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 78 נקלט בגדוד ה-2, רגימנט הרגלים ה-78 של הלנדווהר
ב-25 בספטמבר 1914 פורקו גם גדודי התחלופה של חטיבת התחלופה ה-17:
גדוד התחלופה של חטיבה 17 נקלט בגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-23 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 18 נקלט בגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-51 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 19 נקלט בגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-22 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 20 נקלט בגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-22 של הלנדווהר
גדוד התחלופה של חטיבה 77 נקלט בגדוד ה-3, רגימנט הרגלים ה-11 של הלנדווהר
קורפוס הלנדווהר הצטרף לארמייה התשיעית ב-24 בספטמבר 1914, כמה לחמה במהלך הקרב על הוויסלה.
בשנת 1915 לחמה הקורפוס בקרבות שונים בחזית המזרחית, ובקיץ 1916 הגנה בגבורה נגד מתקפת ברוסילוב הרוסית.
לאחר הסכם ברסט ליטובסק נותר הקורפוס כחיל כיבוש באוקראינה, ולאחר מכן בליטא ובבלארוס, ובאוגוסט 1919 פורק הקורפוס.
לקורפוס הלנדווהר היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
קורפוס המילואים ה-15 או קורפוס המילואים ה-15 הבווארי היה קורפוס של הצבא המלכותי הבווארי, חלק מצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם מלחמת העולם הראשונה.
הקורפוס הוקם ב-1 בספטמבר 1914 כקורפוס אברהרדט הזמני, על שם מפקדו גנרל חיל הרגלים מגנוס פון אברהרדט, המושל צבאי של שטרסבורג, אלזס-לורן.
ב-1 בדצמבר 1914, הוא הוקם כקורפוס המילואים ה-15 וב-1 בספטמבר 1916 שונה שמו לקורפוס המילואים ה-15 הבווארי.
הקורפוס פעל עד סוף המלחמה בפלגת הארמייה A, קבוצת הארמיות אלברכט בחזית המערבית.
לקורפוס אברהרדט / קורפוס המילואים ה-15 / ה-15 הבווארי היו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
קורפוס המילואים ה-17 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
הקורפוס הוקם ב-12 בספטמבר 1914 תחת פיקודו של גנרל חיל התותחנים ארנסט פון זסטרוב כקורפוס זסטרוב שהוקם באזור גראודנץ והתרכז ב- Drewenz.
ב-21 ביולי 1915 הפך קורפוס זסטרוב לקורפוס המילואים ה-17. הקורפוס כיסה את האגף הימני של פלגת הארמייה גלוויץ, ששמה שונה מאוחר יותר לארמייה ה-12, במהלך הקרב השני על פז'ניש (13–15 ביולי 1915).
לאחר פריצת הדרך של פלגת הארמייה גלוויץ לאורך הנרב, קבוצת זורן יצאה עם דיוויזיות הלנדווהר ה-14 וה-85 אשר התקדמו לגזרת לידיניה עד ה-15 ביולי.
באמצע יולי 1915, תקפו קורפוס המילואים ה-17, קורפוס דיקהוט (כוח עתודה בטורן) וכמה חטיבות לנדווהר את מבצר נובוגאורגייבסק.
ב-20 ביולי 1915, הוקצה למטרה זו קורפוס המילואים ה-3 בפיקודו של הנס פון בזלר.
לקורפוס המילואים ה-17 בפיקודו של גנרל לויטננט קרל זורן הוכפפו דיוויזיית הלנדווהר ה-85 והבריגדה הסקסונית Pfeil, היא השתלטה על ה-Zernierung של החזית הצפון-מערבית ונדחפה קדימה בין פלונסק וצ'חנוב אל המצודה.
בתחילת המצור היו במבצר כ-90,000 חיילים (הקורפוס הרוסי ה-27) תחת מפקד המבצר ניקולאי פבלוביץ' בובייר עם 1,600 תותחים.
ב-13 באוגוסט החלה המתקפה לאחר מספר שעות של הכנה ארטילרית, ובערב ה-20 באוגוסט 1915 הייתה המצודה לגמרי ברשות הכוחות הגרמנים.
זמן קצר לאחר מכן מונה ריינהרד פון שפר-בויאדל למפקד הקורפוס, שהיה כעת חלק מהארמייה התשיעית ונפרס באזור נובוגרודק, תוך שהוא כולל את דיוויזיות המילואים ה-5 וה-49 ודיוויזיית הרגלים ה-84.
ב-9 באוקטובר 1916 פורקה הארמייה ה-12 וקורפוס המילואים ה-17 שונה לפלגת הארמייה שפר, אשר השתלטה כעת על החלק הקדמי הישן של הארמייה ה-12 באזור לידה.
הקורפוס ה-57 החדש שהוקם (קבוצת Frommel) באגף השמאלי של הקורפוס נדחף פנימה, והרחיב את החזית צפונה עד לקרובו.
באפריל 1917 צורף הקורפוס ה-66 לאגף הימני של פלגת הארמיית שפר, ו"הקבוצה המחוזקת" השתלטה על הנהגת האגף הדרומי באזור נובוגרודק.
פלגת הארמייה שפר פורקה באמצע ספטמבר 1917, והמטה של פלגת הארמייה שפר שימש להקמת הארמייה ה-14. החלק הקדמי של גזרת הצבא נקרא לאחר מכן "גזרת לידה" והוחזק על ידי הקורפוס ה-67, שבתורו הוקם על בסיס מטה קורפוס המילואים ה-17 והוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית.
ריינהרד פון שפר-בויאדל (3 בספטמבר 1916–17 בספטמבר 1917)
קורפוס היגר (בדנית: Jægerkorpset) הוא כוח מיוחד של הצבא המלכותי הדני והוא אחת מיחידות הכוחות המיוחדים הבכירות בדנמרק.
היחידה מתמחה בלוחמה מיוחדת, סיור מיוחד, לוחמה בטרור ואיסוף מודיעין בתנאי שטח ואקלים קיצוניים, ופועלת במסגרת פיקוד המבצעים המיוחדים של דנמרק.
דנמרק הקימה לראשונה כוח יגרים מיוחד כבר בשנת 1785. הכוח עבר גלגולים שונים עד שב-1961 הוקם במתכונתו הנוכחית.
במהלך המלחמה הקרה ביצעו חיילי הקורפוס משימות סיור ארוכות טווח במטרה להגן על דנמרק מפלישה אפשרית מצד ברית ורשה.
ב-1995 נשלחו חיילי הקורפוס לסרייבו במסגרת מלחמות יוגוסלביה.
ב-2013 נהרג יגר מהקורפוס באפגניסטן, והפך בכך לחייל הראשון בתולדות הקורפוס שנהרג בלחימה (למעט ארבעה חיילים שנהרגו בתאונות אימונים).
במהלך כ־25 השנים האחרונות השתתפה היחידה במבצעים מחוץ לדנמרק, בין היתר בעיראק, אפגניסטן, אזורים שונים באפריקה ובמדינות הבלקן, אם כי פרטי הפעילות נותרו ברובם מסווגים.
(בעברית: קורפוס הכתובות השמיות, בקיצור CIS) הוא אוסף כתובות עתיקות בשפות שמיות שנכתבו מאז סוף האלף ה-2 לפנה"ס ועד עליית האסלאם.
כותב הקורפוס, ארנסט רנן, כתב בפתק שהתגלה לאחר מותו: "מכל מה שעשיתי, זה הקורפוס שאני הכי אוהב".
החלק הראשון פורסם בשנת 1881, ארבע עשרה שנים לאחר תחילת הפרויקט.
רנן נימק את העיכוב בהקדמה לכרך, והצביע על מלחמת צרפת-פרוסיה ועל הקשיים שהתעוררו בעקבות קשיים בהדפסת האותיות הפיניקיות.
אוסף קטן יותר – ("רפרטואר האפיגרפיה השמית", בקיצור RÉS) – נוצר לאחר מכן כדי להציג את הכתובות השמיות ללא דיחוי ובאופן תמציתי, ופורסם בצרפתית ולא בלטינית.
פרסום האוסף נמשך עד 1962.
הפרויקט החל ב-17 באפריל 1867 כאשר ה- קיבלה את הצעתה של ועדה בראשות ארנסט רנן להתחיל יוזמה דומה לקורפוסים הגרמניים של תאודור מומזן ללטינית העתיקה (קורפוס הכתובות הלטיניות) וליוונית עתיקה, שהכילו כתובות עתיקות בשפות אלה ופרשנותן.
הוחלט שהאוסף יכיל את כל הכתובות העתיקות הכתובות ב"אותיות שמיות", למעט כתבי יתדות שמיים.
התוכנית המקורית של העבודה לפרסום עשרה ספרים:
עברית ושומרונית, פקסימיליות של כתבי יד עבריים ושומרוניים עתיקים.
לאחר מכן, התוכנית חולקה לחמישה חלקים:
שפות הסרצנים: דדנית, צפאית ותמודית .
ה- (בקיצור RÉS) פרסם כתובות בין פרסומי ה-CIS.
חלק מכרכי הקורפוס הועלו לארכיון האינטרנט, והקישורים בפרק זה מובילים לכרכים שהועלו.
סדרה זו ריכזה את הכתובות הפיניקיות שנמצאו בפיניקיה עצמה, בקפריסין, במצרים, ביוון, במלטה, בסיציליה, בסרדיניה, באיטליה, בגאליה, בספרד, ובפרט את המספר העצום של הכתובות הפוניות בצפון אפריקה, בעיקר מקרתחדשת.
רנן המשיך לערוך סדרה זו עד מותו בשנת 1892. יש להעיר כי לעיתים התצלומים של חלק כלשהו כוללים גם את תצלומי הכתובות האחרונות של החלק שלפניו או הכתובות הראשונות של החלק שאחריו.
בעריכת אז'ן-מלכיור דה ווגואה, סדרה זו החלה להתפרסם בשנת 1889, ומכסה את שטחי הממלכות הסוריות העתיקות, כמו גם את כל הארצות אליהן חדרה הארמית תחת האימפריה הפרסית, מאנטוליה ועד הודו, מהים הכספי ועד מצרים העליונה.
כתובות בעברית; הסדרה הזאת לא פורסמה.
כרך זה, שפורסם לראשונה ב-1889, נערך על ידי יוסף דרנבורג.
הוא מכסה את חצי האי ערב, במיוחד את הכתובות החמייריות והשבאיות.
סרצנית, דדנית, צפאית ותמודית; סדרה זו לא פורסמה עד 1950.
קורפוס המילואים ה-38 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
קורפוס המילואים ה-38 הוקם ב-24 בדצמבר 1914. כחלק מהגל השני של הגיוס במלחמת העולם הראשונה.
כמפקדו הראשון מונה גאורג פון דר מרוויץ, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-75 וה-76. הקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915. לאחר מכן הועבר דרומה ונלחם יחד עם האוסטרו-הונגרים נגד האימפריה הרוסית במהלך מתקפת גורליצה-טרנוב ומתקפת הבוג.
בשנת 1916 לחם הקורפוס במתקפת ברנוביץ', ובשנת 1917 לחם נגד מתקפת קרנסקי.
באוקטובר 1917 הועבר הקורפוס לחזית המערבית, שם הוצב תחת פיקוד פלגת הארמייה C.
באביב 1918 לחם הקורפוס במתקפת האביב הגרמנית כחלק מהארמייה ה-18. לאחר מכן לחם הקורפוס במתקפת מאה הימים, ובסוף המלחמה היה הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השלישית, במסגרת קבוצת הארמיות וילהלם.
על קורפוס המילואים ה-38 פיקדו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
ארתור פרייהר פון ליטוויץ (3 באוגוסט 1918–15 בנובמבר 1918)
קורפוס המילואים ה-39 היה קורפוס בצבא הקיסרות הגרמנית, אשר לחם במלחמת העולם הראשונה ופורק עם סיומה.
קורפוס המילואים ה-39 הוקם בדצמבר 1914. כחלק מגל הגיוס השני במלחמת העולם הראשונה.
כמפקדו הראשון מונה אוטו פון לאוונשטיין, והוא כלל את דיוויזיות המילואים ה-77 וה-78. הקורפוס הוצב תחת פיקוד הארמייה העשירית ולחם עימה בקרב השני על האגמים המזוריים בתחילת חורף 1915.
בשנת 1915, הקורפוס השתתף במתקפה הגרמנית בקורלנד אשר נועדה להוות הסחה, בעוד שהמאמץ העיקרי נעשה דרומה יותר על ידי הארמייה ה-11 הגרמנית והארמייה הרביעית האוסטרו-הונגרית במתקפת גורליצה-טרנוב.
פלגת הארמייה לאוונשטיין הוקמה על ידי שדרוג קורפוס המילואים ה-39 של הארמייה העשירית ב-22 באפריל 1915. הוא נקרא על שם מפקדו, גנרל-לויטננט אוטו פון לאוונשטיין, ששמר על הפיקוד בו זמנית על קורפוס המילואים ה-39. פלגת הארמייה הייתה תחת הפיקוד של אובר אוסט.
בשל הצלחתו, הכוח תוגבר ללא הרף עד ששודרג למעמד של ארמייה כארמיית הניימן ב-26 במאי 1915. הגנרל פון לאונשטיין נשאר כמפקד קורפוס המילואים ה-39.
בשנת 1916 לחם הקורפוס תחת פיקודו של הרמן פון שטאבס במערכה ברומניה כחלק מהארמייה התשיעית, ואף השתתף בכיבוש בוקרשט.
באביב 1918 לחם הקורפוס בחזית המערבית במהלך מבצע מיכאל כחלק מהארמייה השנייה, ולאחר מכן לחם נגד מתקפת מאה הימים.
באוקטובר 1918 הועבר הקורפוס לבלקן, שם לחם בקרבות בסרביה עד סוף המלחמה.
על הקורפוס פיקדו המפקדים הבאים במהלך קיומו:
קורפוס הצוללנים (בדנית: Frømandskorpset) היא יחידת הקומנדו הימי של הצי המלכותי הדני.
ייעודה של היחידה הוא החזקה והפעלת כוחות מבצעיים כשירים לביצוע מבצעים מיוחדים בזירה הימית, וכן שמירה על האינטרסים הימיים והביטחוניים של דנמרק, הן בזירה הלאומית והן בזירה הבין־לאומית.
הכשרתה ופעילותה המבצעית של היחידה מבוססות על עקרון הפעולה הידוע כ־SEAL (Sea, Air, Land), המשקף את יכולתה לפעול בים, מן האוויר ועל היבשה.
בזירה הימית מתמחה היחידה בצלילה קרבית, בפעולות תת־ימיות ובמבצעים מהים אל מטרות ימיות ולאורך קווי חוף.
בזירה האווירית מבצעת היחידה החדרה מן האוויר באמצעות מסוקים ומטוסים, לרבות צניחה מבצעית והחדרה מעבר לאופק, עם כלי שיט או בלעדיהם.
בזירה היבשתית פועלת היחידה על הקרקע עצמה וכן בפעולות משולבות מהים אל היבשה.
קורפוס הצוללנים מקיים אימונים שוטפים בשיתוף כלי שיט צבאיים ומסוקים, במטרה לשמר רמה גבוהה של כשירות מבצעית ויכולת תגובה מהירה.
לצד יכולותיה המבצעיות, היחידה מתאפיינת בתרבות ארגונית המדגישה מקצועיות גבוהה, מחויבות למשימה, נאמנות ופתיחות בין לוחמיה.
מאפיינים אלו מהווים בסיס לשיתוף פעולה הדוק הן בתוך היחידה והן עם גורמים חיצוניים, בהם זרועות אחרות של הכוחות המזוינים של דנמרק, כוחות ביטחון של מדינות זרות, המשטרה וגופים אזרחיים, בהתאם לאופי המשימות המוטלות עליה.
קורפוס הפאנצר ה-48 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס גויס בגרמניה ב-15 בדצמבר 1940 בשם "הקורפוס הממוכן ה-48", אך שמו שונה ל"קורפוס הפאנצר ה-48" ערב מבצע ברברוסה.
בעת הפלישה לברית המועצות, חולק המאמץ המלחמתי הגרמני לשלושה ראשי חץ.
כל ראש חץ קיבל קבוצת ארמיות שניהלה את המאמץ בכיוון מסוים.
הקורפוס סופח לקבוצת הפאנצר הראשונה (לימים ארמיית הפאנצר הראשונה) בפיקודו של אוואלד פון קלייסט, שהייתה חלק מקבוצת ארמיות דרום.
בתחילת המערכה, הוא פעל בקרבות השריון הראשונים כגון קרב דובנו-לוצק-ברודי.
לאחר מכן השתתף בקרבות בצפון אוקראינה ובמרכזה ליד הערים ברדיצ'ב וקירובוגרד.
במערכת החורף של 1941/1942 השתתף בלחימה באזור מוסקבה וקורסק.
עם תחילת מערכת הקיץ של שנת 1942 היה חלק מארמיית הפאנצר הרביעית שסופחה לקבוצת ארמיות דרום שהשתתפה במבצע כחול.
לאחר פיצול קבוצת ארמיות דרום לשתי קבוצות סופח לקבוצת ארמיות B.
במסגרת המבצע הוא פעל בקרב סטלינגרד.
ערב התקפת הנגד הסובייטית באזור סטלינגרד הוצב הקורפוס ככוח עתודה נייד מדרום לעמדות הארמייה הרומנית השלישית, שהגנה על האגף הצפוני של איגוד הכוחות הגרמני באזור סטלינגרד.
במהלך מבצע אורנוס הותקפו הארמייה השלישית וקורפוס הפאנצר ה-48 שבא לעזרתה על ידי כוחות סובייטיים עדיפים.
שתיים מהדיווזיות של הקורפוס - דיוויזיית הפאנצר ה-22, שהועברה אליו מהעתודה פרק זמן קצר לפני שכותרה, והדיוויזיה המשוריינת הראשונה של צבא רומניה - ספגו אבדות כבדות מאוד ונאלצו לסגת מערבה אל מעבר לנהר צ'יר.
הדיוויזיה השלישית (דיוויזיית הפאנצר ה-24) נדחקה מזרחה אל תוך "כיס סטלינגרד", והושמדה שם.
במערכת החורף של שנת 1942/1943, הקורפוס היה מעורב בלחימה באזור חרקוב ובהמשך, בקרב קורסק, כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
הוא היה חלק מהמאמץ הגרמני בחלקה הדרומי של החזית.
לאחר ההפסד בקרב המשיך הקורפוס להילחם בקרבות מגננה באוקראינה ובסופו של דבר נסוג הקורפוס, יחד עם הצבא הגרמני וסיים את דרכו בקרבת הנהר אלבה.
מתקפת הקיץ הגרמנית - 1942
במתקפת הקיץ הגרמנית - 1942 כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במבצע אורנוס כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך מבצע סערת חורף כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
דיוויזיית השדה של הלופטוואפה ה-7
בקרב חרקוב השלישי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך הקרבות על הויסלה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
במהלך הקרבות בשלזיה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-57 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס גויס בגרמניה ב-15 בפברואר 1941 בשם "הקורפוס הממונע ה-57", והועמד תחת פיקוד אדולף-פרידריך קונצן.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד קונצן על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השלישית ולאחר מכן חלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק.
במהלך הקרב על מוסקבה לחם קונצן עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה הרביעית.
ב-15 בנובמבר 1941 מסר את הפיקוד על הקורפוס לפרידריך קירכנר, וב-12 בינואר 1942 חזר קונצן לפקד על הקורפוס למשך 3 שבועות כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-31 בינואר 1942 מונה קירכנר שוב למפקד הקורפוס.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ושימש כעתודת קבוצת ארמיות דרום.
דיוויזיית אס אס "דאס רייך"
במבצע סערת חורף כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס המתנדבים השוודי (בשוודית: Svenska frivilligkåren) היה קורפוס שלחם לצד צבא פינלנד במהלך מלחמת החורף.
הקורפוס כלל ברובו מתנדבים משוודיה, אך גם מנורווגיה ודנמרק.
ב-30 בנובמבר 1939 תקפה ברית המועצות את כוחותיה שלה כחלק מהפגזת מיינילה, והאשימה בהפגזה את פינלנד וזאת כדי לספק לעצמה עילה למלחמה ועילה לביטול הסכם אי-תוקפנות הסובייטי–פיני.
עוד באותו היום מטוסים רוסיים הפציצו את הלסינקי, בירת פינלנד ללא הכרזת מלחמה.
לשוודיה היו קשרים מצוינים עם פינלנד עוד לפני פרוץ המלחמה.
היו תוכניות בקרב מפקדי הצבא השוודי לשלוח גייסות שוודיים ללחום נגד הרוסים בפינלנד, אולם הצרה הייתה שלברית המועצות היה חוזה שלום עם גרמניה הנאצית, שהייתה הקונה העיקרי של תעשיית הברזל השוודית, והממשלה השוודית חששה שבמקרה של ניתוק יחסים עם ברית המועצות ינותקו גם היחסים עם גרמניה.
למרות זאת שוודיה לא מנעה את גיוסם של מתנדבים שוודים לצבא הפיני, ואף אפשרה את פתיחתן של סוכנויות גיוס בכל רחבי הארץ.
הסיסמה בשוודיה באותם ימים הייתה: "Finlands sak är vår" ו-"Ett folk är i fara - Du kan hjälpa" ("הקונפליקט הפיני הוא גם הבעיה שלנו"; "העם בסכנה - ואת/ה יכול לעזור").
החיילים השוודים הראשונים הגיעו לפינלנד בתחילת דצמבר 1939. הם אומנו במחנה אימונים מיוחד בקאמי, לפני שנשלחו לחזית.
עד ינואר הגיעו לפינלנד יותר מ-8,000 מתנדבים שוודיים.
בהמשך הצטרפו אל היחידה עוד 1,010 מתנדבים מדנמרק, ו-895 מנורווגיה.
כמפקד הקורפוס מונה הגנרל ארנסט לינדר.
כסמל היחידה נבחר איור המתאר ארבע ידיים אוחזות זו בזו, סמל המתאר את אחדותה של סקנדינביה.
ב-3 בפברואר נשלחה קבוצת המתנדבים הראשונה לחזית.
היא כללה 1,500 מתנדבים שיצאו במגלשי סקי מקאמי לרובניימי, ופיקד עליה אוברסט-לויטננט מגנוס דירזן (Magnus Dyrssen).
במהלך הצעדה נחשפו ליקויים חמורים באימונים, ויותר ממאה לוחמים חלו ונשלחו חזרה למחנה.
מספר ימים לאחר מכן נשלחה הקבוצה השנייה ברכבת לקאמיג'ארבי, עליה פיקד אוברסט-לויטננט ויקינג תם (Viking Tamm).
שתי הקבוצות נפגשו ב-24 בפברואר.
קבוצות נוספות יצאו בהדרגה ונשלחו לחזית באזור סאלה.
המתנדבים נודעו באומץ לבם, וחלקם שרתו כטייסים בחיל אוויר מאולתר.
קורפוס הפאנצר אס אס השני היה קורפוס משורין של הוואפן אס אס שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בהולנד הכבושה בידי הגרמנים ביולי 1942. בפברואר 1943 סופח לקבוצת ארמיות דרום ולחם בקרב חרקוב השלישי.
בראשית יולי הוא השתתף במתקפה הגרמנית על האגף הדרומי של מבלט קורסק, במסגרת קרב קורסק.
לאחר הקרב, לאור הדחתו של מוסוליני מהשלטון באיטליה ופלישת בעלות הברית לסיציליה הועבר הקורפוס לאיטליה כדי להתכונן לאפשרות של פלישה של בעלות הברית למדינה.
ב-8 באוגוסט הגיע הקורפוס לנהר הפו וקיבל הוראה לפרק את היחידות האיטלקיות באזור מנשקן.
כוח של דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה בראשות יואכים פייפר נשלח לפרק את הארמייה מנשקה.
בספטמבר 1943 נשלח הקורפוס לאזור הבלקן, ולחם שם נגד פרטיזנים קרואטים וסלובנים.
אולם המצב בחזית המזרחית הלך והחמיר וכתוצאה מכך הוחלט להחזיר לשם את דיוויזיית האס אס לייבשטנדרטה.
הקורפוס הועבר לצרפת והשתתף בניסיון עצירת הפלישה לנורמנדי.
הוא מצא עצמו בקרב כבד נגד קבוצת הארמיות ה-21 של הצבא הבריטי שכונה הקרב על קן.
וכן לקח חלק בקרב פאלז.
לאחר מכן נסוג הקורפוס מצרפת ועצר למנוחה בהולנד.
בספטמבר השיקו בעלות הברית את מבצע מרקט גארדן לכיבוש הולנד, המבצע הסתיים בניצחון גרמני.
במהלך המבצע הקורפוס לחם באזור ניימכן נגד הדיוויזיה המוטסת הראשונה (בריטניה) והדיוויזיה המוטסת ה-82 של צבא ארצות הברית.
לאחר שעבר שיקום במהלך החודשים אוקטובר ונובמבר, נכלל הקורפוס במסגרת כוח העתודה שהיה אמור לתקוף במסגרת הקרב על הבליטה.
הקורפוס לקח חלק פעיל במסגרת קרב סן וית בדצמבר 1944. לאחר שהתקיפה בצפון נתקעה, הקורפוס הועבר דרומה במטרה לקחת חלק בהתקפה על בסטון.
לאחר כישלון המתקפה, הקורפוס חזר למגננה.
אוברגרופנפיהרר וילהלם ביטריך (28 ביוני 1944 - 9 במאי 1945)
קורפוס הפאנצר ה-56 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס גויס בגרמניה ב-15 בפברואר 1941 בשם "הקורפוס הממונע ה-56", והועמד תחת פיקוד אריך פון מנשטיין.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון מנשטיין על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ולאחר מכן חלק מהארמייה ה-16 במסגרת קבוצת ארמיות צפון, ולחם עמו בקרב על לנינגרד.
ב-13 בספטמבר 1941 מסר פון מנשטיין את הפיקוד על הקורפוס לפרדיננד שאל, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם שאל עם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השלישית, ולאחר מכן כחלק מהארמייה התשיעית.
ב-1 במרץ 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והשתתף בין היתר בלחימה כנגד הפרטיזנים כחלק מהארמייה התשיעית, מהארמייה הרביעית ומהארמייה השנייה לסירוגין במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-1 באוגוסט 1943 מונה פרידריך הוסבאך למפקד הקורפוס.
ב-14 בנובמבר 1943 פרש הוסבאך לחופשה קצרה, וב-19 בדצמבר חזר לפקד על הקורפוס.
ב-30 במאי 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה שהפכה בהמשך לקבוצת ארמיות A, ולחם עימה בקרבות באוקראינה.
ב-15 ביוני 1944 מונה יוהנס בלוק למפקד הקורפוס.
בנובמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז ובהמשך במסגרת קבוצת ארמיות A, ולחם עימה במבצע ויסלה-אודר, שבמהלכו הוחלף מפקד הקורפוס ברודולף קוך-ארפאך.
ב-12 באפריל 1945 מונה הלמוט ויידלינג למפקד הקורפוס שהיה חלק מהארמייה התשיעית בפיקודו של גנרל תאודור בוסה.
לאחר קרבות עזים נאלץ ויידלינג לסגת כדי להימנע מכיתור.
הוא נפגש עם היטלר ב-22 באפריל 1945 והציג לפניו את פרטי הקרב הנכונים וכי נסוג 1-2 ק"מ בלבד כדי לא להיות מכותר והקורפוס שלו נמצא ממזרח לברלין ומגן עליה.
לאחר שנענה חיובית הוא שלח את ראש מטהו קולונל פון דופינג שהציע כניעה של כבוד והפסקת אש מיידית.
בקרב על ברלין כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-47 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-47", והועמד תחת פיקודו של יואכים למלזן, וב-25 בנובמבר 1940 הוסב לקורפוס ממונע.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד למלזן על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק ובקרב על מוסקבה.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מארמיית הפאנצר השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ביולי 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, והשתתף במתקפה הגרמנית על האגף הצפוני של מבלט קורסק במסגרת קרב קורסק.
בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במערכה בשטח אוקראינה.
במהלך החודשים הבאים התחלף הפיקוד על הקורפוס בתדירות גבוהה.
ב-14 באוקטובר 1943 מונה היינריך אברבאך למפקד הקורפוס, וב-24 בחודש החליף אותו גאורג-וילהלם פוסטל.
ב-4 בנובמבר 1943 מונה ארהרד ראוס למפקד הקורפוס.
ב-25 בחודש החליף אותו רודולף פון בינאו, וב-31 בדצמבר 1943 מונה ניקולאוס פון פורמן למפקד הקורפוס.
בינואר-פברואר 1944 השתתף הקורפוס בניסיונות החילוץ של הכוח הגרמני, שכותר בכיס קורסון, במסגרת קרב קורסון-צ'רקאסי.
ב-4 במרץ 1944 מונה הנס פון פונק למפקד הקורפוס, וביולי 1944 הועבר הקורפוס לחזית המערבית תחת פיקוד הארמייה השביעית, ארמיית הפאנצר החמישית והארמייה הראשונה לסירוגין, במסגרת קבוצת ארמיות B.
ב-4 בספטמבר 1944 מונה היינריך פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, והקורפוס הועבר תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית, ולאחר מכן תחת פיקוד הארמייה ה-19 במסגרת קבוצת ארמיות G.
בדצמבר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר החמישית במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה במהלך הקרב על הבליטה.
בפברואר 1945 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הצנחנים הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות B, ולחם עימה עד לסיום המלחמה.
קורפוס הפאנצר ה-46 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס גויס בגרמניה ב-20 ביוני 1940 בשם "הקורפוס ה-46", והועמד תחת פיקוד היינריך פון ויטינגהוף, וב-25 באוקטובר 1940 הוסב הקורפוס לקורפוס ממונע.
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטינגהוף במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה השנייה, ואף לחם במערכה על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטינגהוף על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר השנייה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב סמולנסק.
בקרב על מוסקבה היה הקורפוס חלק מארמיית הפאנצר הרביעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-11 ביוני 1942 מונה הנס צורן למפקד הקורפוס, וב-14 ביוני הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והמשיך להילחם בחזית המזרחית, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-28 באוקטובר 1942 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ובהמשך הועבר תחת פיקוד הארמייה הרביעית וארמיית הפאנצר השנייה.
ב-20 בנובמבר 1942 מונה הנס-קרל פון אזבק למפקד הקורפוס, וב-20 ביוני 1943 חזר צורן לפקד על הקורפוס.
ב-5 באוגוסט 1943 מונה הנס גולניק למפקד הקורפוס לאחר שצורן נהרג בקרבות, וב-13 בספטמבר 1943 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס לקבוצת ארמיות דרום, לחם עימה במערכה בשטח אוקראינה כחלק מארמיות הפאנצר הראשונה והרביעית.
ב-21 במרץ 1944 מונה פרידריך שולץ למפקד הקורפוס, וב-3 ביולי החליף אותו פריץ בקר.
ב-23 ביולי מונה שמילו פון ליטוויץ למפקד הקורפוס, וב-28 באוגוסט החליף אותו מקסימיליאן פלצמן.
באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה התשיעית, במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, שהפכה בהמשך לקבוצת ארמיות A, וב-20 בספטמבר מונה ולטר פריז למפקד הקורפוס.
בינואר לחם הקורפוס במסגרת מבצע ויסלה-אודר, וב-21 בינואר מונה מרטין גאריס למפקד הקורפוס.
בפברואר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השנייה במסגרת קבוצת ארמיות ויסלה, ולחם עימה במערב פרוסיה, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית, ולחם עימה עד סוף המלחמה.
קורפוס הפאנצר ה-14 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם במגדבורג ב-1 באפריל 1938 בשם "הקורפוס ה-14", והועמד תחת פיקוד גוסטב אנטון פון ויטרסהיים, ונועד להוות את יחידת האם של הכוחות הממונעים בורמאכט.
במהלך הפלישה לפולין, פעל הקורפוס כחלק מהארמייה העשירית בפיקודו של ולטר פון רייכנאו, וכלל את הדיוויזיות הממונעות ה-13 וה-29. הקורפוס השתתף בקרב קוצק, ומאוחר יותר השתתף בקרב על ורשה.
במהלך המערכה על צרפת, פעל הקורפוס כחלק מקבוצת הפאנצר קלייסט בפיקודו של אוואלד פון קלייסט, וכלל את הדיוויזיות הממונעות ה-13 וה-29. הקורפוס השתתף בקרב סדאן, ובהתקדמות לעבר תעלת למאנש.
בהמשך פעל הקורפוס במהלך מבצע אדום, כחלק מהארמייה הרביעית בפיקודו של גינתר פון קלוגה.
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של פון ויטרסהיים במערכה בבלקן, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ואף לחם במערכה על יוון.
במהלך מבצע ברברוסה פיקד פון ויטרסהיים על הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה ולאחר מכן חלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, ולחם עמו בקרב קייב.
ב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והשתתף במבצע מקרה כחול, כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והיה הקורפוס הראשון שהגיע לסטלינגרד.
ב-14 בספטמבר 1942 הודח פון ויטרסהיים מתפקידו, עקב הצעתו לנסיגה חלקית לעבר נהר הדון, בעקבות האבדות הקשות שספגו כוחותיו, והנס הובה מונה במקומו למפקד הקורפוס.
עם תחילת התקפת הנגד הרוסית (מבצע אורנוס) שבסיומה כותרה הארמייה השישית, ניסה פרידריך פאולוס לשכנע את היטלר להרשות לו לסגת מסטלינגרד ולפרוץ את הכיתור אך היטלר סירב.
פאולוס ידע שהיטלר מחבב את הובה וכאשר היטלר ביקש להעלות את הובה בדרגה ולהעניק לו עיטור במו ידיו ביקש פאולוס מהובה לעדכן את היטלר במצב החמור ולשכנעו לסגת מסטלינגרד.
הובה הוטס מהכיס ב-18 בינואר 1943, ובמקומו מונה למפקד הקורפוס הלמוט שלמר.
ב-5 במרץ 1943 הוקם הקורפוס מחדש בצרפת, והועמד תחת פיקוד הנס הובה.
ב-2 בספטמבר 1943 מונה הרמן באלק למפקד הקורפוס, ונשלח עם הקורפוס לאיטליה כחלק מהארמייה העשירית, בניסיון להדוף את נחיתת בעלות הברית בסאלרנו.
ב-8 באוקטובר 1943 חזר הובה לפקד על הקורפוס, וב-24 באוקטובר הוחלף על ידי פרידולין פון זנגר אונד אטרלין.
בהמשך לחם הקורפוס בקרב מונטה קאסינו, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים באיטליה כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין, עד סוף המלחמה.
קורפוס הפאנצר ה-41 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-24 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-41", והועמד תחת פיקוד גאורג-הנס ריינהרדט, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
במערכה על צרפת כלל הקורפוס את דיוויזיית הפאנצר השישית, דיוויזיית הפאנצר השמינית, והדוויזייה הממונעת השנייה.
לאחר חציית המאס המשיכו כוחותיו של ריינהרדט אל תעלת למאנש, ולאחר מכן לחם הקורפוס במהלך מבצע מקרה אדום, כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A.
לאחר נפילת צרפת המתין הקורפוס לקבלת פקודת צליחת התעלה במבצע ארי הים, אך בשל כישלון הלופטוואפה בקרב על בריטניה הפקודה מעולם לא הגיעה.
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של ריינהרדט במערכה בבלקן, כחלק מארמיית הפאנצר הראשונה, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.
במערכה בבלקן כלל הקורפוס את דיוויזיית האס אס השנייה ואת דיוויזיית גרוסדויטשלנד.
במהלך מבצע ברברוסה, לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
במהלך מבצע ברברוסה, הורכב הקורפוס מדיוויזיית הפאנצר ה-1, דיוויזיית הפאנצר ה-6, הדיוויזיה ה-269 והדיוויזיה הממונעת ה-36.
הקורפוס השתתף בכיבוש המדינות הבלטיות והגיע עד לנינגרד, צפונה יותר מכל כוח גרמני אחר.
ב-5 בספטמבר 1941 מונה אוטו-ארנסט אוטנבאכר למפקד הקורפוס, וב-13 באוקטובר מונה כמחליפו ולטר מודל, שפיקד על הקורפוס במהלך הקרב על מוסקבה, כחלק מארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-15 בינואר 1942 מונה יוזף הרפה למפקד הקורפוס, וב-10 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר.
במהלך 1942–1943 לחם הקורפוס במסגרת ארמיית הפאנצר השנייה והארמייה התשיעית לסירוגין, והשתתף במבצעים נגד הפרטיזנים.
בקיץ 1943 לחם הקורפוס בפיקודו של הרפה בקרב קורסק, כחלק מהארמייה התשיעית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז.
ב-15 באוקטובר 1943 מונה הלמוט ויידלינג למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך מבצע בגרטיון, שבו הושמד הקורפוס לחלוטין, והקימו מחדש על בסיס מפקדת הקורפוס ששרדה.
בחורף 1945 לחם הקורפוס במהלך מבצע פרוסיה המזרחית, ובמרץ נשלח הקורפוס להילחם כנגד בעלות הברית בחזית המערבית.
ב-10 באפריל 1945 מונה ונד פון ויטרסהיים למפקד הקורפוס, וב-19 באפריל החליפו רודולף הולשטה, שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
הקורפוס השלישי היה קורפוס של הורמאכט שלחם במלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בברלין ב-1 באוקטובר 1934 בשם "הקורפוס השלישי", וב-1 באוקטובר 1935 מונה למפקדו ארווין פון ויצלבן, שהוחלף ב-16 בנובמבר 1938 על ידי קורט האזה.
בפרוץ המלחמה לחם הקורפוס ה-3 בפלישה לפולין, כחלק מהארמייה הרביעית במסגרת קבוצת ארמיות צפון.
במהלך המערכה על צרפת לחם הקורפוס כחלק מהארמייה ה-12 במסגרת קבוצת ארמיות A, וב-14 בנובמבר 1940 מונה קורט פון גרייף למפקד הקורפוס.
ב-15 בינואר 1941 מונה אברהרד פון מקנזן למפקד הקורפוס, וב-21 במרץ 1941 הפך הקורפוס לקורפוס ממונע.
במבצע ברברוסה לחם הקורפוס כחלק מקבוצת הפאנצר הראשונה, במסגרת קבוצת ארמיות דרום, והשתתף עמו בקרב קייב ובקרב חרקוב הראשון.
ב-2 בינואר 1943 מונה הרמן בריית למפקד הקורפוס, ופיקד עליו במהלך קרב קורסק כחלק מפלגת הארמייה קמפף, ולאחר מכן כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית, ובספטמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית.
ב-20 באוקטובר 1943 מונה היינץ ציגלר למפקד הקורפוס, וב-25 בנובמבר 1943 החליפו פרידריך שולץ.
ב-9 בינואר 1944 חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה.
ב-31 במאי מונה דיטריך פון זאוקן למפקד הקורפוס, וב-29 ביוני 1944 שוב חזר הרמן בריית לפקד על הקורפוס.
באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, ובאוקטובר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית, עימה לחם בקרבות בהונגריה ובאוסטריה עד סוף המלחמה.
במהלך הקרבות בהונגריה כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-40 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בליבק ב-26 בינואר 1940 בשם "הקורפוס ה-40", והועמד תחת פיקוד גאורג שטומה.
במהלך המערכה על צרפת נותר הקורפוס בעתודת קבוצת ארמיות A, והוא לחם רק במהלך השלב השני של המערכה.
באביב 1941 השתתף הקורפוס בפיקודו של שטומה במערכה בבלקן, כחלק מהארמייה ה-12, ואף לחם במהלך המערכה על יוון.
בתחילת מבצע ברברוסה, היה הקורפוס חלק מעתודת הOKH כחלק מהארמייה השנייה, ובמהלך הקרב על מוסקבה לחם הקורפוס כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-9 ביולי 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והועמד תחת פיקוד הארמייה השישית, ולאחר מכן תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הראשונה, כחלק מקבוצת ארמיות דרום, ולחם עימה במהלך הקרב על קווקז.
ב-20 ביולי מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס, לאחר ששטומה הודח בעקבות גנבת מסמכים סודיים ממפקדת הקורפוס.
ב-30 בספטמבר 1942 מונה גוסטב פהן למפקד הקורפוס, וב-13 בנובמבר מונה כמחליפו זיגפריד הנריצי.
ב-1 באוקטובר 1943 מונה פרדיננד שרנר למפקד הקורפוס, ובינואר 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השישית במסגרת קבוצת ארמיות דרום.
ב-31 בינואר 1944 מונה אוטו פון קנובלסדורף למפקד הקורפוס, ובמרץ הועבר הקורפוס תחת פיקוד הארמייה השמינית.
באוגוסט 1944 הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר השלישית במסגרת קבוצת ארמיות מרכז, וב-1 בספטמבר חזר זיגפריד הנריצי לפקד על הקורפוס, ופיקד עליו במהלך הקרבות בשלזיה עד סוף המלחמה כחלק מארמיית הפאנצר הרביעית ומהארמייה ה-17.
קורפוס הפאנצר ה-24 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בקייזרסלאוטרן ב-1 באוקטובר 1938 בשם "מפקדת הכוחות בסאר-פפלץ", והועמד תחת פיקוד ולטר קונצה.
ב-15 בפברואר 1940 מונה לאו גייר פון שוופנבורג למפקד הקורפוס.
ב-7 בינואר 1942 מונה ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף למפקד הקורפוס, שהיה חלק מארמיית הפאנצר השנייה, וב-21 ביוני 1942 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, והוכפף לארמיית הפאנצר הרביעית.
ב-3 באוקטובר 1942 נהרג פון לנגרמן בשעת סיור בחזית מרימון יד שהושלך לעברו, ואוטו פון קנובלסדורף מונה במקומו למפקד הקורפוס.
ב-30 בנובמבר 1942 מונה מרטין ונדל למפקד הקורפוס, ולאחר מכן התחלפו כמה מפקדים במהירות.
ב-9 בפברואר 1943 מונה למפקד הקורפוס, שהיה חלק מפלגת הארמייה לאנץ במסגרת קבוצת ארמיות B, ובהמשך לחם הקורפוס בקרבות באוקראינה במסגרת קבוצת ארמיות דרום, כחלק מהארמיות השישית, השמינית, ארמיית הפאנצר הראשונה וארמיית הפאנצר הרביעית לסירוגין.
ב-27 ביוני 1944 מונה פריץ-הוברט גרזר למפקד הקורפוס, שהיה חלק מארמיית הפאנצר הראשונה במסגרת קבוצת ארמיות צפון אוקראינה, ולאחר מכן שוב התחלפו כמה מפקדים במהירות.
ב-15 באוקטובר 1944 חזר ולטר נהרינג לפקד על הקורפוס, ובנובמבר הועבר הקורפוס תחת פיקוד ארמיית הפאנצר הרביעית, עימה לחם במבצע ויסלה-אודר.
ב-19 במרץ 1945 מונה הנס קלנר למפקד הקורפוס, וב-8 באפריל החליפו ולטר הרטמן שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
ויליבאלד פון לנגרמן אונד ארלנקאמף (13 באוקטובר 1941 - 3 באוקטובר 1942)
במהלך קרב חרקוב השלישי כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-76 היה קורפוס שריון של הוורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם בצרפת ב-9 ביוני 1943 בשם "הקורפוס ה-76", והועמד תחת פיקוד טראוגוט הר.
ב-22 ביולי 1943 הוסב הקורפוס לקורפוס פאנצר, ובספטמבר נשלח הקורפוס לאיטליה כחלק מהארמייה העשירית, בניסיון להדוף את נחיתת בעלות הברית בסאלרנו.
בהמשך לחם הקורפוס בקרב מונטה קאסינו, ולאחר מכן לחם הקורפוס בקרבות השונים באיטליה כחלק מהארמייה העשירית והארמייה ה-14 לסירוגין.
ב-27 בדצמבר 1944 מונה גרהרד פון שוורין לפקד על הקורפוס, וב-25 באפריל 1945 הוחלף על ידי קרל פון גראפן שפיקד על הקורפוס עד סוף המלחמה.
בקרב אנציו כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
בקרב על מונטה קאסינו כלל הקורפוס את היחידות הבאות:
קורפוס הפאנצר ה-39 היה קורפוס שריון של הורמאכט במהלך מלחמת העולם השנייה.
הקורפוס הוקם ב-1 בפברואר 1940 בשם "הקורפוס ה-39", והועמד תחת פיקוד גאורג-הנס ריינהרדט, ופעילותו המבצעית הראשונה הייתה במסגרת קבוצת ארמיות A במערכה על צרפת ועל ארצות השפלה.
בתחילת המערכה על צרפת היה הקורפוס בעתודה, ורק ב-12 במאי 1940 הוכנס הקורפוס לפעולה כחלק מהארמייה ה-18 בפיקודו של גאורג פון קיכלר.