tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעונת 1983/84 מאתי ביסס את מעמדו בקבוצה כשערך 22 הופעות ליגה, בהן הבקיע שישה שערים, וזכה עם הקבוצה בגביע נוסף, לאחר ניצחון בפנדלים על בורוסיה מנשנגלדבך.
מאתי נכנס במשחק זה כמחליף במחצית במקום וולפגנג קראוס.
בין השנים 1985 ו-1987 זכה מאתי עם באיירן מינכן בשלוש אליפויות רצופות, כאשר בעונת 1985/86 זכה גם בגביע הגרמני השלישי שלו, כאשר שיחק 90 דקות בניצחון 5-2 בגמר על שטוטגרט.
בעונת 1986/87, שהייתה האחרונה של מאתי בקבוצה, הוא סייע לבאיירן מינכן להגיע לגמר גביע אירופה לאלופות 1987, בו הפסידה הקבוצה לפורטו, אך לא שיחק בגמר זה לאחר שהחמיץ חצי עונה בגין פציעה.
בתום עונה זו, עזב מאתי את באיירן מינכן לאחר שבע עונות בקבוצה הבוגרת בהן ערך 100 הופעות ליגה והבקיע 21 שערים, וחתם בבאייר אורדינגן מהבונדסליגה.
בעונתו הראשונה של מאתי בבאייר אורדינגן, הוא חבר לשטפן קונץ ומרסל ויטצ'ק בחוד ההתקפה של הקבוצה, והבקיע שמונה שערי ליגה.
אורדינגן סיימה את עונה זו, 1987/88, במקום ה-11 בבונדסליגה.
בשתי העונות הבאות סיימו מאתי ואורדינגן במקומות ה-13 וה-14 בהתאמה, כאשר מאתי ממשיך להיות שחקן הרכב קבוע בבאייר אורדינגן.
בתום עונת 1989/90 עזב מאתי את הקבוצה לאחר שלוש עונות, וחתם בפ.צ.
וטינגן השווייצרית, שם שיחק שתי עונות.
בעונת 1992/93 שיחק מאתי בהנובר 96 ששיחקה אז בליגת הבונדסליגה השנייה, וערך 11 הופעות במדיה.
הנובר סיימה תשיעית בעונה זו.
בתום העונה פרש מאתי ממשחק פעיל בגיל 31 בלבד, בגין פציעות חוזרות.
מאתי שיחק בנבחרות הצעירות של גרמניה המערבית, והבקיע שישה שערים בשבע הופעות במדי נבחרת גרמניה המערבית עד גיל 21. עם זאת, מאתי מעולם לא זומן לנבחרת הבוגרת.
רַיינהולד הָאנינג היה איש אס-אס ששירת במחנה ההשמדה אושוויץ במשך שנתיים, לאחר שהתנדב לוואפן אס אס בגיל 18 בעידוד אמו החורגת.
האנינג היה אחד מאנשי האס אס הראשונים בהם נתקלו היהודים שהובלו למחנה בטרנספורט, הוא ליווה רבים מהם אל מותם בתאי הגזים.
בגיל 14 הצטרף לתנועת הנוער ההיטלראי.
חמש שנים לאחר מכן הצטרף לשורות הוואפן אס אס.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה שירת בדיוויזיית אס אס "דאס רייך".
ב-25 ביולי 1940 הצטרף ליחידות גולגולת המת ובינואר 1942 נשלח לשרת במחנה אושוויץ.
הוא לחם במספר קרבות בטרם נפגע מרסיסי רימון בראשו וברגלו בקרב על קייב שנערך בשנת 1941. בעקבות פציעה זו מפקדו הישיר קבע שאינו כשיר עוד לשרת בשדה הקרב והורה לשבצו במחנה אושוויץ.
בספטמבר 1943 קיבל דרגת אונטרשארפירהר באושוויץ II בירקנאו.
ביוני 1944 נשלח למחנה זקסנהאוזן.
בחודש מאי 1945 נהפך לאסיר מלחמה, הוא שוחרר ב-20 במאי 1948. למשך זמן קצר שימש כטבח עבור הכוחות הבריטים בליפה, ולאחר מכן עבד כנהג תובלה של מוצרי חלב וכאיש מכירות.
בשנת 1964 פתח עסקים משלו ופרש בשנת 1984. הוא מת במאי 2017 בעיר לאגה, מחוז נורדריין-וסטפאליה.
ההאנינג נחקר בשנת 2013 על פשעיו בתקופת השואה יחד עם כ-30 שומרים נוספים ששירתו באושוויץ.
החוקים בגרמניה שונו ואפשרו את חקירתם והעמדתם לדין, אך עד לשנת 2009, היה על התובעים להוכיח שפושע נאצי היה אחראי ישירות להרג של אנשים על מנת לזכות בהרשעה.
במשפטו של ג'ון דמיאניוק למשל, הוא נמצא אשם אף על פי שלא הרג במו ידיו את הקורבנות והורשע בסעיפי סיוע לרצח.
בשנת 2016 הורשע האנינג באשמת סיוע לרצח של 170,000 קורבנות ונידון לחמש שנות מאסר (תומאס ולטר היה התובע).
מספר ניצולי שואה העידו נגדו במשפט.
האנינג התנצל על כך שלא סייע לקורבנות ואמר: "אני מתבייש שראיתי את חוסר הצדק ושלא עשיתי דבר נגדו, וכן אני מתנצל על פעולותי", אך הכחיש את הטענות שהופנו כלפיו במשפט.
בעקבות פרסומים של אורסולה הפרבק במהלך המשפט היא הואשמה בהכחשת שואה ונשפטה ל-5 שנות מאסר..
ריינגראפנשטיין היא תצורת סלע פורפיר בגובה 136 מטר, על גדת נהר נהה סמוך לבאד מונסטר בשטיין-אברנבורג, במדינת ריינלנד-פפאלץ, גרמניה.
מבחינה גאולוגית הסלע הוא חלק ממסיב קרויצנאכר.
על ראש הסלע נמצאות חורבות טירת ריינגראפנשטיין, אשר נבנתה במאה ה-11 ונהרסה בשנת 1688, בתקופת מלחמת תשע השנים.
ריינגראפנשטיין היא נקודת הציון הבולטת בעיר באד מונסטר בשטיין-אברנבורג.
מעט מתחתיה נמצאת חורבת אפנשטיין.
בשנת 1985 הוכרז שטח של כאלפיים דונם סביב תצורת הסלע כשמורת טבע.
הגישה לריינגראפנשטיין מכיוון באד מונסטר בשטיין היא בשביל הולכי רגל, לאחר חציית נהר נהה במעבורת המופעלת בכוח אדם.
דרך גישה שנייה היא ברכב, דרך באד קרויצנאך, עד חנייה הסמוכה לסלע ומשם הליכה בשביל לטירה ולנקודת התצפית.
ריינהולד רֵריכט היה היסטוריון גרמני, ביבליוגרף וחוקר מסעי הצלב והגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ ישראל.
ריינהולד רֵריכט יליד בּוּנצלאוּ, פרובינציית שלזיה, פרוסיה, למד במדרשה תאולוגית בברלין וקיבל ב-1866 את תעודת המוסמך .
עיקר עיסוקו היה חקר מסעי הצלב וממלכות הצלבנים במזרח.
הוא פִרסם מספר רב של עבודות על תולדות הצלבנים ועל הגאוגרפיה ההיסטורית של ארץ-ישראל, שבהן הונחו היסודות למחקר החדיש בתחום זה.
למרות הישגיו המדעיים, רֵריכט לא הגיע לתפקיד אוניברסיטאי והתפרנס מהוראת היסטוריה, עברית, לטינית ויוונית בבתי-ספר תיכוניים בעיר ברלין.
רֵריכט נודע בשני מפעלים ביבליוגרפיים המהווים כלי עזר בחקר ההיסטוריה של ארץ ישראל ובחקר ממלכת ירושלים הצלבנית.
הראשון – Bibliotheca geographica Palaestinae – הוא קטלוג חסר תקדים בהיקפו, המרכז נתונים ביבליוגרפיים של כתבי נוסעים וצליינים שביקרו בארץ ישראל מאז שנת 333 לספירת הנוצרים ועד 1878 (השנה שבה חתם רֵריכט את מפעלו זה) על מהדורותיהם ותרגומיהם.
הקטלוג ערוך בסדר כרונולוגי ומתייחס ל-3,515 נוסעים, רובם אנשי המערב הנוצרי.
נוסף על כך יש בקטלוג של רֵריכט התייחסות ל-747 מפות שיש להן שייכות לארץ ישראל, ובמיוחד מפות מימי הביניים.
הספר ראה אור בברלין ב-1890. דוד עמירן, איש האוניברסיטה העברית, פרסם ב-1963 את המהדורה המשופרת, הכוללת את התוספות שרֵריכט ואחרים הפיקו בשנים 1891–1893; מהדורה זו הודפסה שוב ב-1989.
מפעלו השני – Regesta Regni Hierosolymitani – הוא אוסף תקצירי תעודות רשמיות ומכתבים של ממלכת ירושלים הצלבנית מן השנים 1097 עד 1291, מהם שנכתבו בארץ ישראל ומהם שנשלחו מאירופה.
עד שקובצו, תומצתו בלטינית ופורסמו על ידי רֵריכט, היו מסמכים אלה מפוזרים בעשרות ספרים שונים.
אוסף התעודות הזה ראה אור באינסברוק, אוסטריה, בשנת 1893. ב-1904, שנה לפני מותו, פרסם רֵריכט ספר נלווה, 'אדיטמנטום' (Additamentum), המכיל תקצירי מסמכים נוספים שהגיעו לידיעתו אחרי חתימת הפרסום מ-1893. מפעלו זה של רֵריכט זכה למהדורה מעודכנת, מורחבת מאוד, ממוחשבת ומקוונת, שבה תמציות המסמכים נמסרות באנגלית.
המיזם נערך בראשות ההיסטוריון הבריטי ג'ונתן ריילי-סמית' (מת ב-2016) ובהשתתפות חוקרים מובילים של התקופה הצלבנית, ובהם הישראלים ב"ז קדר, רוני אלנבלום ואיריס שגריר.
רריכט הלך לעולמו בברלין, גרמניה.
ריינה טלגמאייר היא קומיקסאית אמריקאית שעבודותיה כוללות את הרומן הגרפי "חיוך", שפורסם בהוצאת הגרפיקס של "Scholastic Press" שיצא לאור בצבע מלא בפברואר 2010 ואת ספר ההמשך שלו "אחיות".
היא ידועה גם בעקבות יצירותיה "רוחות", "דרמה", "וכאב בטן", שכיכבו (בנוסף ל"חיוך" ו"אחיות") ברשימות רבי המכר של "הניו יורק טיימס".
בנוסף היא גם עיבדה ארבעה ספרים מסדרת הספרים האמריקאית "מועדון הבייביסיטריות" לרומנים גרפיים.
טלגמאייר נולדה בסן פרנסיסקו לדניס וסו טלגמאייר.
יש לה שני אחים קטנים, אמארה וויליאם (המוזכרים בספריה "חיוך" ו"אחיות").
בסביבות גיל עשר ריינה סבלה מפציעת פה חמורה שדרשה כמה שנים של טיפול שיניים ומספר טיפולים אורתודונטים (סיפור הפציעה מתואר בספר "חיוך").
היא סיימה את לימודיה בשנת 2002.
טלגמאייר הייתה נשואה לקריקטוריסט דייב רומן, משנת 2006 (הם נולדו באותו היום, 26 במאי 1977).
לאחר שסיימה את לימודיה ב־SVA, טלגמאייר החלה להשתתף בפסטיבלים כמו פסטיבל MoCCA, ויצרה סיפורים אוטוביוגרפיים, שזכו להצלחה רבה.
היא הפיקה שבעה גליונות מיני קומיקס בסדרת "Take-Out" בשנים 2002–2005. כל אחד מהם היה קומיקס בן שנים-עשר עמודים בשחור-לבן.
יצירות מוקדמות אחרות כוללות סיפור קצר ב-DC Comics, וסיפור קצר בכרך 4 של אנתולוגיית "הטיסה".
טלגמאייר הייתה מועמדת לפרס אייזנר משנת 2005 על כישרון הראוי להכרה רחבה יותר, ופרס איגנץ משנת 2003 בקטגוריות כישרון חדש ומבטיח מיני קומיקס מצטיין.
היא זכתה בפרס "קימברלי ייל" של חברי לולו על הכישרון החדש הטוב ביותר בשנת 2003. היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס הבחירה של קריקטוריסטי הרשת לפרסומת הרשת והמצטיינת של פרוסת החיים.
בשנת 2015 היא זכתה בפרס אייזנר לסופר או האמן הטוב ביותר עבור הרומן הגרפי שלה "אחיות".
ריינה אווילה רמירס אריאנו היא דמות בדיונית בסדרות הספרים של ריק ריירדן "גיבורי האולימפוס" ו"גורלו של אפולו".
היא בתה של בלונה (אלת מלחמה הרומית) ומשמשת בתפקיד הפראיטור במחנה יופיטר.
ריינה לא הייתה אחת מהשבעה עליהם נכתבה הנבואה, אך היא חצויה הרומאית שהחליטה למסור את פסל אתנה פרתנוס חזרה למחנה היווני כדי להשכין שלום בין שני המחנות.
כשהייתה באחד ממסעותיה ונוס (אלת האהבה הרומית) אמרה לריינה ששום חצוי לא יביא מרפא לליבה.
ריינה חשה רגשות כלפי ג'ייסון גרייס ופרסי ג'קסון אבל אף אחד מהבנים לא התאהב בה.
מאוחר יותר בגורלו של אפולו הרביעי הבינה שהיא צריכה לגלות מי היא, ושהיא לא צריכה בן או בת זוג עד שתהיה מוכנה לזה בתנאים שלה והצטרפה לציידות ארטמיס (שם הן מתנזרות מגברים ורומנטיקה).
בספרים מתוארת ריינה כנערה יפהפייה בעלת עיניים כהות וצמה ארוכה הגולשת מתחת לכתפיה.
ריינה נחשבת לבחורה קשוחה, החלטית וחכמה, אך יש לה גם צד דאגני מאוד אותו רואים במיוחד בספר "דם האולימפוס" שם היא דואגת למחנה ולניקו די אנג'לו השותף לה במסע.
משום שריינה בתה של בלונה יש לה את הכוח להשאיל מכוחה לאחרים.
ככל שהכח מועבר ליותר אנשים ככה זה עובד יותר טוב.
בנוסף יש לה שני כלבי מתכת בשמות אורום וארגנטום (זהב וכסף בלטינית) שיכולים לזהות שקרים, שעוזרים על ידה.
לריינה גלימה חסינת כל (אייגיס שהעניקה לה אתנה), ופגאסוס.
היילה, אחותה של ריינה, עומדת בראש האמזונות.
היא ברחה מהבית יחד איתה.
היילה מופיעה בפעם הראשונה בספר ים המפלצות.
שתיהן היו העוזרות של קירקה.
אביה של ריינה סבל מבעיות נפשיות, ולבסוף הפך להיות אלים.
ריינה נאלצה להרוג אותו על מנת להציל את עצמה ואחותה.
בנוסף בסוף הספר קברו של הרודן (הספר הרביעי בסדרת הספרים גורלו של אפולו) מספרים שריינה מצטרפת לציידות ארטמיס.
ריינהולד לפסיוס (גרמנית: Reinhold Lepsius; 14 ביוני 1857 – 16 במרץ 1922), היה צייר דיוקנאות ואמן גרפי גרמני חבר הזצסיון הברלינאי.
ריינהולד נולד בברלין, בנו של קרל ריכרד לפסיוס (1810–1884), פרופסור באוניברסיטת "פרדריק ויליאם" ומייסד המוזיאון המצרי, ואשתו אליזבת קליין (1828–1899), בתו של המלחין ברנהרד קליין, נכדתו של פרידריך ניקולאי.
אחיו הצעיר יוהנס לפסיוס הפך לתאולוג פרוטסטנטי, הומניסט ומזרחן.
ריינהולד לפסיוס היה קשור באופן סגנוני לזצסיון הברלינאי ובמידה מסוימת לאימפרסיוניזם הגרמני.
הוא היה אחד הציירים הראשונים שצייר מתוך תצלומים של הדמות.
לפסיוס נודע בדיוקנאותיו של הארכאולוג ארנסט קרטיוס, הפילוסוף וילהלם דילתיי, והמשורר סטפן ג'ורג' שארגן מפגשים ספרותיים בביתו בווסטנד.
הוא נבחר לחבר באקדמיה הפרוסית לאמנויות בשנת 1916 והצטרף גם לדויטשר קונסטלרבונד ("התאחדות האמנים הגרמנים").
הוא היה נשוי לציירת סבין לפסיוס, לבית גרף (1864–1942), אחותו של היסטוריון האמנות בותו גרף.
לזוג נולד בן, סטפן, יליד 1897 ונקרא על שם המשורר סטפן ג'ורג'.
הוא נהרג במלחמת העולם הראשונה בתחילת אפריל 1917.
לפסיוס נפטר בברלין חמש שנים לאחר מכן בגיל 64.
רבים מדיוקנאותיו שהזמינו לקוחות יהודים נחשבים לאבודים לאחר הביזה הנאצית.
הדור הראשון יוצר בין השנים 2011–2018. בספטמבר 2010 הציגה לנד רובר את האיווק קופה (הגרסה הבסיסית) ובתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בנובמבר 2010, הציגה את הגרסת החמש דלתות (קרוסאובר).
גרסת החמש דלתות ארוכה ב-60 מ"מ מהגרסת הבסיסית (שלוש דלתות) וגבוהה ב-30 מ"מ מלפנים וב-40 מ"מ מאחור מהגרסה הבסיסית.
הדור הראשון כלל מנוע טורבו בנזין בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-240 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה.
הדור הראשון כלל גם שני מנועי טורבו דיזל בנפחי 2.0 ו-2.2 ליטרים המספקים כ-180 כוחות סוס (בגרסת ה-2.0 ליטרים) ו-190 כוחות סוס (בגרסת ה-2.2 ליטרים).
בכל גרסאות המנועים יש תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שישה הילוכים.
באוגוסט 2013 הציגה לנד רובר מתיחת פנים לאיווק, מתיחת הפנים כוללת עיצוב מחודש ותיבת הילוכים אוטומטית חדשה בעלת תשעה הילוכים, האיווק הוא המכונית הראשונה שהשתמשה בתיבת הילוכים בעלת תשעה הילוכים.
בתחום ההנעה אין כל שינוי למעט מערכת חדשה המסייעת למנוע.
הריינג' רובר איווק קבריולה היא גרסה מוגבלת של האיווק בעלת מרכב קבריולה (גג נפתח) שהוצגה בנובמבר 2015. היא כללה שינויים בעיצוב כדי להשיג התאמה למכונית ללא גג.
היא כוללת גג רך הנפתח בתוך 18 שניות ונסגר בתוך 21 שניות עד מהירות של 50 קילומטרים לשעה.
הגג מתקפל אל תוך תא המטען ותוספת של קשת התהפכות אוטומטית המותקנת מאחורי זוג המושבים האחוריים מורידה את נפח תא המטען מ-575 ליטרים ל-252 ליטרים.
הגג הנפתח יחד עם חיזוקי שלדה וקשת ההתהפכות, הוסיפו כ-270 קילוגרמים לעומת הגרסה הביסית של הדגם.
בנובמבר 2018 הציגה לנד רובר את הדור השני לאיווק.
הדור השני כלל את אותו עיצוב חיצוני אך במראה מודרני יותר ועיצוב פנים חדש עם שני מסכי מגע או שלושה מסכי מגע בחבילת ה-SE המוספיה לוח מחוונים דיגיטלי.
הדור השני כולל שלושה מנועי טורבו בנזין בנפח 2.0 ליטרים המספקים בין 200 ל-300 כוחות סוס.
ושלושה מנועי טורבו דיזל בנפח 2.0 ליטרים המספקים בין 150 ל-240 כוחות סוס.
לשני סוגי המנועים תיבת הילוכים אוטומטית בעלת תשעה הילוכים.
סוללת הליתיום-יון בקיבולת 15 קילוואט שעה מספקת טווח נסיעה חשמלי של 66 קילומטרים.
לנד רובר ריינג' רובר ולאר היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי לנד רובר משנת 2017. היא הוצגה בתערוכת הרכב בלונדון ובתערוכת הרכב הבינלאומית של ז'נבה במרץ 2017, והגיעה לישראל בספטמבר 2017.
במבחן הריסוק (הבטיחות) קיבל הולאר חמישה כוכבים.
הולאר כוללת עיצוב המיועד על פי לנר רובר "לגניבת" לקוחות ממרצדס-בנץ ופורשה.
הולאר כוללת שלושה מסכי מגע, לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' ושני מסכי מגע בקוטר 10 אינץ'.
ישנה חבילת עיצוב הנקראת R DYNAMIC המעניקה למכונית מראה ספורטיבי.
הולאר כוללת ארבעה מנועים (2 בנזין, 2 דיזל).
היצע מנועי הבנזין כולל מנוע בנזין בנפחי 2.0 ליטר (I4 צילנדרים) ו-3.0 ליטר (V6 צילנדרים) עם מגדש טורבו המספקים 250 כוחות סוס (מנוע 2.0 ליטר) ו-380 כוחות סוס (מנוע 3.0 ליטר).
היצע מנועי הדיזל כולל מנוע דיזל בנפחי 2.0 ו-3.0 ליטרים המספקים כ-180 כוחות סוס (מנוע 2.0 ליטר), 240 כוחות סוס (מנוע 2.0 ליטר) ו-300 כוחות סוס (מנוע 3.0 ליטר).
ריינג' רובר ולאר SV אוטוביוגרפי דינמיק אדישן
הולאר SV אוטוביוגרפי דינמיק אדישן, היא גרסת "הביצועים הגבוהים" לגרסה הבסיסית הכוללת מנוע בנזין V8 צילינדרים בנפח 5.0 ליטרים עם מגדש על המספק כ-550 כוחות סוס ב-6,000 סיבובים לדקה ומומנט מרבי של 69.3 קילוגרמים בין 2,500 ל-5,500 סיבובים לדקה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.5 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 274 קילומטרים לשעה.
בנוסף למנוע שיפרה לנד רובר את מתלי הרכב.
גרסה זו הוצגה בפברואר 2019.
בספטמבר 2020 הציגה לנד רובר מתיחת פנים לולאר.
מתיחת הפנים כללה שדרוג פנים המכונית, בעיקר במערכות המולטימדיה ובקונסוליה המרכזית.
בתחום ההנעה החליפה לנד רובר את מנוע ה-3.0 ליטר במנועי הבנזין והדיזל למנוע בנזין/דיזל I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטרים עם מגדש על חשמלי ומערכת מיקרו-היברידית המסייעת בתאוצה ומפעילה את מגדש העל, המנועים מספקים בין 360 ל-400 במנעו הבנזין ו-300 כוחות סוס במנוע הדיזל, שאר המנועים לא שונו.
ריינבו רול, גיישה רול, רול זחל, דרגון רול או פיש רול הוא מנה של מאקיסושי בסגנון "אינסייד אאוט".
הוא יכול להכיל סוגים רבים של דגים נאים, כאשר הנפוצים ביותר הם טונה, סלמון, דגים לבנים , לוטיין צהוב-זנב וסנאפר ובפנים - מלפפון ואבוקדו .
גרסאות אחרות כוללות מקל סרטן , שרימפס טמפורה מטוגן, ופירות ים אחרים.
הריינבו רול נחשב כצעד הבא של כניסת הסושי לתרבות הקולינרית של ארצות הברית אחרי הקליפורניה רול, הרול הראשון עם אצות נורי מצופות באורז.
בעוד שקליפורניה רול לא מכיל דג נא כלל, ריינבו רול יכול להכיל טונה נאה, סלמון נא, שרימפס ודגים לבנים נאים .
לנד רובר ריינג' רובר , המוכר בשמו המקוצר ריינג' רובר (Range Rover), הוא רכב שטח 4x4 המיוצר על ידי חברת לנד רובר הבריטית, מותג ותת-מותג של יגואר לנד רובר, בבעלות טאטא מוטורס.
סדרת הריינג' רובר הושקה בשנת 1970 על ידי בריטיש ליילנד וכעת נמצאת בדור החמישי שלה.
עם השנים יצאו דגמים אחרים:
ריינג' רובר ספורט – דגם ספורטיבי יותר שהוצג לראשונה בשנת 2005
ריינג' רובר ולאר – קרוסאובר בגודל בינוני, שהוצג לראשונה בשנת 2017
ריינג' רובר איווק – קרוסאובר קומפקטי שהוצג לראשונה בשנת 2011
ריינהרד טריסטן אויגן היידריך היה פושע מלחמה גרמני נאצי, שהיה מהאחראים העיקריים והיוזמים, לצד היינריך הימלר, על השמדת היהודים ו"הפתרון הסופי".
כונה "הקצב מפראג", "המפלצת הבלונדית" ו"התליין".
היידריך נולד בהאלה בפרובינציית סקסוניה למשפחה מוזיקלית.
אביו, ריכרד ברונו היידריך, היה זמר אופרה ומלחין.
בילדותו הצטיין היידריך בנגינה בכינור, והיה עתיד להמשיך ולנגן בכינור כל חייו.
משפחתו הייתה ממעריצי ריכרד וגנר.
היידריך היה ילד חלש, וסבל מהיותו קתולי בסביבה פרוטסטנטית.
ישנה טענה כי בילדותו הוא סבל משמועות שמוצאו יהודי, ובעת שהיה אדם מבוגר דרש כי מוצאו ייחקר.
בצעירותו השתתף היידריך בפעילות הפרייקור, המיליציות הימניות הקיצוניות שהשתתפו בקרבות בין הימין והשמאל בימיה הראשונים של רפובליקת ויימאר, וביצעו מעשי זוועה מרובים.
לאחר מכן, בשנת 1922 הצטרף לצי הגרמני.
היידריך ניהל רומן קצר עם בתו של מנהל מספנה, ולאחר מכן התארס לאישה אחרת, לינה פון אוסטן.
משחשפה האישה הנבגדת את העניין בפני אביה, הודח היידריך מן הצי בשל "התנהגות בלתי הולמת" באפריל 1931. לאחר המשפט, שבו התנהל, כפי הנראה, בצורה שהעלתה את חמת השופטים, ובו הורשע אף בשל בזיון בית המשפט, נישא היידריך לפון אוסטן.
היידריך היה חובב ספורט, סיף וציד.
לאחר פיטוריו מהצי ב-1931, כשהוא מובטל ומחפש עבודה, ולאחר שנחשף לרעיונות הנאציים דרך אשתו, נודע להיידריך כי היינריך הימלר מעוניין להקים זרוע ביון לאס אס.
הימלר ערך לו ריאיון קבלה קצר, שבמהלכו נשאל היידריך על תוכניותיו להקמת היחידה החדשה.
לאחר כעשרים דקות התקבל היידריך לתפקיד, וצורף למפלגה הנאצית.
משימתו הייתה להקים יחידה לריגול נגדי, וביולי 1932 קיבלה היחידה את השם SD.
בשנים הראשונות לשלטון המפלגה הנאצית בגרמניה התרכזה עבודתו של היידריך במיוחד בהטלת מורא על יריבים ומתנגדים לאס אס בתוך המפלגה ומחוצה לה, על מנת לבסס את שלטונו של היטלר כשליט על כל תחומי החיים ברייך השלישי.
בשנת 1937 היה להיידריך חלק בפרשת בלומברג-פריטש, שהביאה להפלתם של ורנר פון בלומברג וורנר פון פריטש, ראשי הצבא הגרמני.
נגד השניים הוכנו אישומים בשערוריות מין, שהביאו להתפטרותם.
בלומברג נשא אישה, אשר על פי תיקיו של הימלר עסקה בעבר בזנות.
נגד פריטש הובא אדם העוסק בזנות הומוסקסואלית, שהעיד כי במשך שנים סחט את הגנרל.
ידו של היידריך ניכרה היטב במהלך האירוע.
הישג נוסף ומשמעותי להיידריך בתקופה זו היה העברת מידע כוזב לסטלין אשר היה בין הגורמים לטיהורים הגדולים בשורות הצבא הרוסי עד שנת 1938, טיהורים שהביאו להחלשתו של צבא זה, ובדיעבד תרמו מאוד להישגי הוורמאכט בימים הראשונים של מבצע ברברוסה - הפלישה הנאצית לברית המועצות.
בטיהורים אלו הוגלו והוצאו להורג רוב אנשי הקצונה הרוסית הגבוהה, לרבות מפקד הצבא, מיכאיל טוכאצ'בסקי.
בשנת 1936 מונה לראש הגסטפו והמשטרה הפלילית, ולאחר מכן מונה לראש המשרד הראשי לביטחון הרייך (ה-RSHA), ארגון שכלל את הגסטפו, ה-SD וכן את האיינזצגרופן, עם הקמתן.
לאחר האנשלוס (סיפוח אוסטריה), הדיח היידריך את ראש משטרת וינה, שהיה בתוקף תפקידו ראש האינטרפול, ובכך השיג שליטה בארגון הבינלאומי, תחילה דרך איש קש ומ-1942 באופן אישי (לאחר ש"התבקש" לקחת על עצמו את התפקיד).
ב-1938 ארגן את פוגרום "ליל הבדולח", שבו נהרסו בתי עסק יהודים, בתי כנסת נשרפו, ויהודים רבים נרצחו, נפצעו ונעצרו.
היידריך היה בין הוגיה ומתכנניה של ההתקפה על תחנת הרדיו בגלייביץ, שבמסגרתה "כבשו" אנשי SS, לבושים במדים פולניים, תחנת רדיו על הגבול הגרמני-פולני, ושידרו הודעה בפולנית כאילו הם פורעי חוק פולנים שהשתלטו על התחנה.
לאחר מכן הושארה במקום גוויית אסיר פולני שנרצח, וזאת כדי להגדיל את האמינות למעשה הפרובוקציה המבוים.
התקפה זו הייתה אחת מתקריות גבול שיזם ה-SS תחת השם "מבצע הימלר" על מנת לספק עילה תעמולתית לפלישה לפולין.
עם כיבוש פולין על ידי גרמניה בסתיו 1939, תכנן היידריך את ריכוזם של יהודי פולין בגטאות גדולים.
ההוראות בדבר ריכוז זה נמסרו בפקודה המכונה איגרת הבזק של היידריך, והועברה למפקדי האיינזצגרופן כבר בסוף חודש ספטמבר, מיד עם כיבוש פולין.
לאחר כיבוש צרפת באביב 1940 הקים בה מחנות ריכוז ליהודים.
בנוסף, פיקד על רציחתם של המוני יהודים ברוסיה בשנת 1941, על ידי האיינזצגרופן שהיו תחת פיקודו.
היידריך היה גם טייס קרב בלופטוואפה.
הוא הטיס מטוס מסרשמיט Bf 110. ב-22 ביולי 1941 נפגע מטוסו מאש נ"מ סובייטית והוא נחת נחיתת אונס בשטח סובייטי.
לאחר יומיים חולץ בידי יחידה גרמנית.
מאז אסר עליו היטלר להטיס מטוסים במשימות קרביות.
בטרם הגה את רעיון השמדת יהדות אירופה, ולאחר כיבוש צרפת, שקל היידריך להעביר בכוח את היהודים לאי מדגסקר תחת רעיון ישן הנקרא תוכנית מדגסקר, אך הצי הבריטי היווה מכשול בהעברתם דרך הים.
משכשלה תוכניתם של הרמן גרינג והלופטוואפה להכניע את בריטניה דרך האוויר באוקטובר 1940, ירדה תוכנית זו מהפרק.
היידריך ישב בראש "ועידת ואנזה" שהתקיימה ב-20 בינואר 1942 ובה עוצב "הפתרון הסופי", התוכנית שתפקידה להעביר את הליך השמדת היהודים, שכבר יצא לדרך, לאופן יעיל ותעשייתי, והיה, תחת פיקודו והדרכתו של היינריך הימלר, ראש מתכנניה של השמדת היהודים במלחמת העולם השנייה.
הוועידה התקיימה לאחר שב-31 ביולי 1941 הפקיד הרמן גרינג בידיו של היידריך את מימוש הפתרון הסופי.
עקב היותו של המבנה הביורוקרטי הגרמני מסובך ובעל סמכויות כפולות בכל עניין, הדבר דרש את התיאום בין גורמים כגון עובדי משרד ה"אוסטמיניסטריום" שנועד לנצל את השטחים הכבושים במזרח, משרד "תוכנית ארבע השנים" של גרינג, ולשכת קנצלר הרייך, שהייתה מנוהלת על ידי מרטין בורמן.
היידריך היה יושב ראש הוועידה, וחילק את סמכויות ההשמדה בין הגורמים השונים, תוך שהוא מתכנן כיצד להשמיד אחד עשר מיליון יהודים באירופה כולה.
חלק ניכר מהדיון בוועידה נגע בנושא היהודים 'בני הכלאיים', ובשאלה האם יש להשמידם.
בספטמבר 1941 מונה לפרוטקטור בפועל של הפרוטקטורט של בוהמיה ומוראביה, הכינוי בו כינו הנאצים את המשטר שהקימו בשטחי צ'כיה.
רשמית היה ה"פרוטקטור" קונסטנטין פון נויראט, שר החוץ לשעבר, שהיה ידוע כאחד השמרנים בממשלתו של היטלר.
בפועל היו רוב הסמכויות נתונות בידי היידריך, שהשליט במקום משטר אימים, המבוסס על משלוח לעבודות כפייה, הוצאות להורג ללא משפט, ובמיוחד השמדת היהודים.
ב-27 במאי 1942 במבצע אנתרופואיד התנקשה בחייו חוליה בת ארבעה חברים של המחתרת הצ'כית, אשר אומנו על ידי הבריטים בלונדון.
אחד מחברי החוליה מונה כצופה ואותת באמצעות מראה בזמן שמכוניתו של היידריך התקרבה לאזור.
בעיקול חד שבו מכוניתו של היידריך נאלצה להאט, המתינה חוליית המתנקשים.
גבצ'יק ניסה לירות בתת-מקלע סטן, במכונית שבה היו רק היידריך ונהגו, אך תת-המקלע סבל ממעצור.
נהגו של היידריך, שסבר שגבצ'יק פועל לבדו, במקום להאיץ ולברוח, עצר את הרכב על מנת לירות בו.
בשלב זה השליך קוביש רימון אנטי-טנקי אל הרכב וזה פגע בגלגל האחורי הימני והרימון פצע את היידריך.
קוביש עלה על אופניו ונמלט מהאזור ואילו גבצ'יק ניסה להימלט על אופניו, בעוד נהגו של היידריך רודף אחריו.
בשלב מסוים הצליח גבצ'יק לירות בנהג, עלה על חשמלית ונמלט מהאזור.
לאחר שהיידריך נותח, התברר כי ריפוד (שעשוי היה משערות סוסים) ממכוניתו חדר לטחול וגרם לאלח דם.
היטלר שלח את מיטב הרופאים, בהם רופאו האישי ד"ר תאודור מורל.
הימלר שלח את רופאו קארל גבהרדט.
למרות הניתוח בו הוסר הטחול, באין פניצילין להמשיך ולטפל בו (שזמין היה באותה העת באנגליה וארצות הברית, שלחמו בגרמניה הנאצית), הידרדר מצבו והוביל למותו בייסורים בבית החולים בפראג ב-4 ביוני 1942. נערכה לו הלוויה מפוארת בברלין בנוכחותו של היטלר.
הנאצים החליטו לנקום את מותו של היידריך, כיעד הנקמה נבחר הכפר לידיצה, אשר נחשד כי תושביו סייעו למתנקשים.
בפראג עצמה בפעולות נקם של הגרמנים נרצחו כ-800 איש.
כפר נוסף בשם לז'אקי אף הוא הוחרב במתכונת של לידיצה.
בסך הכול, בפעולות הנקם של הגרמנים על ההתנקשות נרצחו למעלה מ-1,500 אנשים, וכ-10 אלפים נוספים נשלחו למחנות השמדה.
לאחר מותו של היידריך החל "מבצע ריינהרד", שנקרא על שמו.
במבצע זה הוקמו והופעלו מחנות ההשמדה הראשונים - טרבלינקה, סוביבור ובלז'ץ, ובמסגרתו נרצחו כשני מיליון יהודים.
אלמנתו, לינה, נישאה לאחר המלחמה למנצח פיני וכתבה ספר זכרונות על החיים במחיצתו.
אחיו הצעיר, היינץ היידריך, היה תחילה נאצי נאמן.
לאחר ההתנקשות בחיי היידריך הוא קיבל תיק אישי של אחיו ובו מסמכים.
הוא הסתגר עם המסמכים, שרף רבים מהם ויצא חיוור וקפוא.
אשתו העידה כי באותו לילה הוא התוודע לראשונה ל"פתרון הסופי" ולחלקו של אחיו בו.
היינץ היידריך החליט לחצות את הקווים ומאותו רגע ואילך היה פעיל בהצלת יהודים ואף עסק בזיוף מסמכים שנועדו לסייע להם לברוח.
ב-1944 סבר שהגסטאפו עלה על עקבותיו והתאבד כדי להציל את משפחתו.
לימים התברר כי הגסטאפו לא חשד בו.
רייניקנדורף היא שכונה ברובע רייניקנדורף בצפון-מערב ברלין, בירת גרמניה.
אוכלוסיית השכונה מונה 73,847 אלף תושבים נכון ל-2007.
הכפר רייניק היה מיושב כבר ב-1230, במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.
ה"עיר הלבנה" (Weiße Stadt), שעוצבה ב-1928 על ידי האדריכל אוטו רודולף זאלפיסברג, היא אתר מורשת עולמית של אונסק"ו.
השכונה נכללה באזור הכיבוש הצרפתי שבמערב ברלין לאחר מלחמת העולם השנייה.
ריינלדו האן (בספרדית: Reynaldo Hahn; 9 באוגוסט 1874 – 28 בינואר 1947) היה מלחין, מנצח, מבקר מוזיקה ועיתונאי, שהיה לאזרח צרפת.
הוא נודע בעיקר כמחבר שירים, שכתב במסורת ה"מלודי", הוא השיר האמנותי הצרפתי.
במלאכת המחשבת המיומנת שלו, ביופי יוצא הדופן ובמקוריות של יצירותיו באים לביטוי חוסר הדאגה והפזיזות של ה"בל אפוק" הצרפתי.
ריינלדו, יליד, קראקס, ונצואלה, היה הצעיר בשנים-עשר ילדים.
אביו, קרלוס, היה מהנדס, ממציא ואיש עסקים אמיד ממוצא יהודי-גרמני; אמו הייתה ונצואלית ממוצא בסקי.
האווירה הפוליטית בוונצואלה, שנעשתה חסרת יציבות והפכפכת יותר ויותר בשנות ה-70' של המאה ה-19, הביאה את אביו להחלטה לפרוש מעסקיו ולהגר לצרפת.
האן היה בן שלוש בסך הכול כשמשפחתו עברה לפריז, ואין ספק באשר לגודל השפעתו של מעבר זה על המלחין לעתיד.
אומנם גילה עניין במוזיקה הילידית של קאראקס בנעוריו, אך צרפת היא "שתקבע ותגדיר את זהותו המוזיקלית של האן בהמשך חייו".
העיר ומשאביה התרבותיים: האופרה של פריז, בלט האופרה הפריזאי, האופרה קומיק, יחד עם שפעת הציירים והסופרים, הייתה ללא ספק המסגרת האידיאלית לילד, הבוגר מכפי גילו.
ילד הפלא ריינלדו הופיע לראשונה לפני קהל בסלון של הנסיכה דה מטרניך (אחייניתו של נפוליאון).
האן ליווה את עצמו בפסנתר בשירת אריות של ז'אק אופנבך; כעבור שנים ספורות, בגיל שמונה, כבר חיבר שירים משלו.
על אף ההתנגדות המסורתית של הקונסרבטואר של פריז לילדי פלא (ידועה דחייתו של פרנץ ליסט שנים קודם לכן), האן התקבל ללימודים בגיל עשר.
בין מוריו היו מאסנה, גונו וסאן-סאנס; בין חבריו ללימודים היו אלפרד קורטו ומוריס ראוול.
בשנת 1888 חיבר ריינלדו את Si mes vers avaient des ailes לפואמה של ויקטור הוגו; החיבור נחל הצלחה מיידית כאשר התפרסם ב"לה פיגארו".
כתוצאה מן החשיפה והפרסום, יצר האן קשר עם רבים מאמני השורה הראשונה בפריז.
זמרת הסופרן סיביל סנדרסון והסופר אלפונס דודה הזמינו את האן לחוג החברתי שלהם.
האן חיבר מוזיקה גם לשירים של פול ורלן, שהכתיר בשם "שירים אפורים" (Chansons grises).
כתיבת מחזור השירים החלה כשהיה בן שתים-עשרה והסתיימה כעבור שלוש שנים.
ורלן, ששמע בהזדמנות אחת את המוזיקה שכתב האן לשיריו, התרגש מאוד.
הליווי המפכה, המלודיה הענוגה והמודולציות השנונות של האן תואמים בשלמות את היופי הזך, העצלתני של הטקסט.
האן התייחס לנשים בידידות ואף בהערצה ליופיין, אך לא נמשך אליהן.
במכתביו האישיים מתגלה נימה של ביקורת כלפי הומוסקסואליות והומוסקסואלים, המסגירה חשש מובן, בהתחשב בתקופה שבה חי: הוקעתו של אוסקר ויילד אירעה כעבור שנים ספורות.
בשנת 1894 חל מפנה גורלי בחייו, כאשר פגש סופר שאפתן, מבוגר ממנו בשלוש שנים, שעוד לא נודע אז ברבים - מרסל פרוסט.
שניהם אהבו ציור, ספרות ואת פורה.
הם הרבו לנסוע יחדיו ושיתפו פעולה במיזמים שונים, ביניהם "דיוקנאות ציירים" (1896), יצירה הכוללת טקסט מדובר בליווי פסנתר.
ריינהרדט קייזר היה מלחין אופרה גרמני פופולרי, שישב בהמבורג.
קייזר כתב למעלה מ-100 אופרות ובשנת 1745 הגדיר אותו אדולף שייבה כשווה ליוהאן קונאו, גאורג פרידריך הנדל וגאורג פיליפ טלמן (שגם הם היו קשורים לאופרה של המבורג), אבל יצירתו נשכחה בחלקה הגדול למשך שנים רבות.
קייזר נולד בטויכרן (במחוז וייסנפלס), בן לנגן העוגב והמורה גוטפריד קייזר.
הוא למד אצל נגני עוגב אחרים בעיר ואחר כך, מגיל 11, המשיך את לימודיו בבית הספר של כנסיית תומאס בלייפציג.
בין מוריו שם היו יוהאן שלה ויוהאן קונאו, שקדמו ליוהאן סבסטיאן באך.
בשנת 1694 התמנה קייזר למלחין החצר אצל הדוכס מבראונשווייג-וולפנביטל, אף כי סביר להניח, שהגיע לחצר הדוכס עוד בשנת 1692 ללמוד את האופרות המהוללות שלה, שהוצגו שם מאז 1691, כשהעירייה בנתה בית אופרה בן 1,200 מושבים.
קייזר העלה שם את האופרה הראשונה שלו, "פרוקריס וצפאלוס".
באותה שנה הוצגה האופרה שלו "באזיליוס" בהמבורג והתקבלה, לדברי המוזיקולוג יוהאן מאתזון, "בהצלחה רבה ובתשואות."
הייתה זו תקופה פורייה לקייזר, שחיבר לא רק אופרות, אלא גם אריות, דואטים, קנטטות, סרנדות, מוזיקה כנסייתית ואורטוריות גדולות ומוזיקת רקע - הכול לשימוש הנהגת העיר.
בסביבות 1697 השתקע בקביעות בהמבורג והיה למלחין הראשי ב"גנסמרקטאופר" עתיר המוניטין (שנבנה מאז מחדש וכיום הוא האופרה של המבורג בהמבורג משנת 1697 עד 1717. משנת 1705 עד 1709 שינה קייזר את דמות האופרה ממוסד ציבורי לישות מסחרית, עם שתיים או שלוש הצגות בשבוע, בניגוד לאופרות שנועדו לאצולה בלבד.
בשנת 1718, כשהאופרה של המבורג עברה מן העולם, עזב קייזר את המבורג לחפש תעסוקה אחרת.
הוא שהה בתורינגיה ומשם המשיך לשטוטגרט.
מתקופה זו שרדו שלושה כתבי יד של טריו סונאטות לחליל, כינור ובסו קונטינואו.
בקיץ 1721 חזר להמבורג, אבל כעבור שבועות ספורים יצא בחיפזון לקופנהגן עם להקת אופרה המבורגית, כנראה בגלל השפעתו הגוברת של טלמן, שמועצת העיר שכרה לעבודה בהיעדרו של קייזר.
בין 1721 ל-1727 נסע קייזר הלוך ושוב בין המבורג לקופנהגן, שם ניתן לו תואר הממונה על המוזיקה בקפלה הדנית המלכותית.
אחרי התפרקות להקת האופרה, חזר קייזר עוד פעם להמבורג, אבל תמורות באופני הפעולה שם הקשו עליו לשחזר את הצלחות העבר.
שלוש אופרות מן התקופה שבין 1722 ל-1734 קיימות כיום.
קשריו האישיים עם טלמן נשארו טובים וטלמן הכניס לתוכנית כמה הפקות של אופרות מאת קייזר.
בשנת 1728 התמנה למנצח על מקהלת הקתדרלה של המבורג ושם כתב בעיקר מוזיקה כנסייתית עד מותו ב-1739.
(ביצוע ראשון בהמבורג, אם לא נאמר אחרת)
ריינינג היא תחרות רכיבה המציגה אילוף סוסים בסגנון מערבי, בה הרוכב מוביל את הסוס לסדרה של תרגילים קבועים.
התרגילים אמנם קבועים ואינם משתנים ממקצה למקצה, אך הסדר שלהם יכול להשתנות.
במהלך מקצה ריינינג, יבצע הסוס עצירה במקום והחלקה (Slide Stop), סיבוב על רגל ציר (Spin), החלפות רגלים (Flying Lead Change) ומעגלים.
כל העבודה במהלך המקצה נעשית בדהרה מהירה (Canter) ובדהרה איטית (Lop).
ריינינג מזוהה לעיתים כ"דרסאז' של הרכיבה המערבית", מכיוון שהוא דורש מהסוס להיות קשוב ומכוונן אל תנועותיו של הרוכב, אשר צריכות להיות כמעט בלתי נראות ותוך כך עליו (הרוכב) להוביל את הסוס לאורך המסלול בתאום ובדיוק.
על הסוס להיראות רגוע ונינוח לאורך כל המקצה; כל תזוזה שמעידה על לחץ או חוסר שקט מצדו (נפנוף בזנב בחוסר שקט, רקיעה ברגלים הקדמיות או האחוריות וכו') תשוקלל לרעה בציון של הרוכב.
משחר ההיסטוריה האמריקנית, עוד מתקופת ההתיישבות הספרדית ביבשת בחלקיה הדרום-מערבים (באזורים שהיום מהווים את מקסיקו, טקסס וקליפורניה), הועברו פרות ממקום למקום, לעיתים אף באזורים פתוחים, בלי עזרתם של עזרים חיצוניים כגדרות, חבלים וכיוצא בזה.
המציאות הזאת גרמה לכך שהבוקרים נאלצו לשלוט בבקר מגבו של הסוס.
בוקר מקצועי היה זקוק לסוס אתלטי, רגוע וקשוב, סוס שיוכל לשנות כיוון כשנדרש, לעצור "על המקום" ולרוץ במהירות אחרי פרה תועה.
הסוס צריך היה להישלט על ידי הרוכב בעיקר דרך הרגליים ותנועות הגוף כשהרוכב אוחז במושכות ביד אחת ומפעיל לחץ מינימלי על פיו של הסוס דרך המושכות.
כך תשומת לבו וידו השנייה של הרוכב יוכלו להתפנות למשימות אחרות כגון פתיחת שער, החזקת חבל או סתם נפנוף ביד על מנת לסמן לבוקר אחר.
מצבים יומיומיים ושגרתיים מסוג זה, הובילו לכך שב-1966 יצא לדרך באופן רשמי ענף ספורט בשם ריינינג - בתרגום חופשי - "אחיזה במושכות".
מעגלים (Circles): על הרוכב להציג מעגלים גדולים במהירות קאנטר ומעגלים קטנים יותר במהירות לוֹפ.
על המעגלים להיות מושלמים מבחינת השרטוט שלהם כשהרוכב שולט במהירותו של הסוס.
הבדלי המהירות בין המעגלים המהירים והגדולים לבין המעגלים האיטיים והקטנים, צריכים להיות מודגשים ולהיראות בקלות.
כמו כן, במשך ביצוע המעגל על הסוס להיות בפוזיציה להחלפת רגליים.
החלפת רגליים (Flying Lead Change): על מנת להבין מונח זה יש להבין את המונח "לִיד".
"ליד" היא הרגל שהולכת קדימה מבין שתי הרגליים הקדמיות כאשר הסוס דוהר.
במהלך "החלפת רגליים" יצטרך הסוס להחליף את הרגל המובילה תוך שינוי כיוונו של המעגל.
החלפת רגליים תתבצע בנקודה המרכזית ביותר במגרש, כשהפקטור המרכזי לניקוד התרגיל הוא הדיוק.
על הסוס לבצע החלפת רגליים במקום הנכון מבלי לזוז מקו המעגל, לשנות מהירות או להחליף רק את רגליו הקדמיות או האחוריות.
על כל אחד ממופעי חוסר הדיוק הנ"ל יקבלו הצמד סוס-רוכב נקודות עונשין שיופחתו מן הציון המשוקלל.
החלפות הרגליים הן חלק מהמעגלים, ואיכותן והדיוק בהן נשפטים כחלק מן המעגל שהיה לפני החלפת הרגליים.
ריצה לעצירה (Run Down): על הסוס לדהור לאורך הגדר הארוכה של המגרש, במרחק של לפחות שישה מטרים מהגדר ולפתח מהירות קאנטר.
זהו חלק מתרגיל העצירה, שכן הרוכב והסוס נשפטים על דיוקם במיקום העצירה, ובהגברת המהירות בקו שקדם לה.
עצירה (Sliding Stop): משהסוס פיתח מהירות לקאנטר עליו לעצור את עצמו בחזקה.
הסוס ירים את גבו, ידחף את רגליו האחוריות בקרקע וימשיך לנוע עם רגליו הקדמיות מה שיביא להחלקה שעשויה להגיע לעיתים לכמה מטרים.
ההחלקה צריכה להיות בקו ישר לכל אורכה.
הליכה אחורה (Back Up): על הסוס ללכת לאחור למרחק של לפחות 3 מטרים ולעצור בדיוק כשהרוכב פוקד זאת עליו.
הסוס יישפט בתרגיל זה פעם אחת בלבד במשך כל המסלול וזאת לאחר העצירה הראשונה (במסלול בריצה פנימה - Run in pattern) או לאחר העצירה האחרונה במקצה - תלוי במסלול.
רול באק (Rollback): מיד בסיום ה"עצירה" על הסוס להסתובב סיבוב מיידי של מאה שמונים מעלות בדיוק, ללא היסוס או שהות, ולצאת מיד לצד השני ללוֹפ.
הרולבק הוא חלק אינטגרלי מן העצירה ונשפט יחד איתה.
סיבוב (Spin): הספין מתחיל מעמידה במקום, ממנה מתחיל הסוס להסתובב סיבובים של 360 מעלות כשהרגל האחורית הפנימית ביחס לסיבוב משמשת רגל ציר למעגל.
על רגל הציר (פיבוט) להישאר מתחת לגופו של הסוס בנקודה אחת ולא לזוז.
הספין יישפט על פי חדות, מהירות, רכות, דיוק וקצב התנועה.
שהייה (Pause): על הסוס לעמוד מבלי לזוז, בנקודות במקצה שנקבעו מראש (בדרך כלל אחרי הספין).
השהייה אינה נחשבת לתמרון אולם סוס שלא יעמוד ברוגע ינוקד בהתאם.
במקצוע הריינינג, נשפטים הסוס והרוכב כמכלול על דיוק התמרונים, איכותם והרצון שבהם נעשו.
לאגודת הריינינג הלאומית האמריקאית (National Reining Horse Association או בקיצור NRHA) ישנו ספר מסלולים ובו 15 מסלולים שונים.
לפני כל תחרות, נבחר מסלול אחד מתוכם.
התמרונים הנשפטים במקצה הם: ספין (4 ספינים לכל כיוון), מעגלים (2 מעגלים גדולים מהירים ומעגל אחד איטי), ועצירות החלקה.
כל תמרון נשפט כמכלול - המעגלים נשפטים יחד עם החלפות הרגליים, עצירות ההחלקה נשפטות יחד עם הריצה לעצירה, הרול באק וההליכה לאחור וכו'.
הניקוד יורד לכיוון השלילי כאשר ישנה התנגדות מסוימת של הסוס, קושי מסוים להשלים את התרגיל ועוד.
הניקוד יעלה כאשר הרוכב והסוס יציגו דרגת קושי גבוהה, ללא התנגדות של הסוס ויבוצעו ברוגע ובנינוחות לאורך ביצוע התרגיל.
ישנן גם נקודות עונשין על מקרים פרטיים של ביצוע לא מדויק או רע.
לדוגמה, 5 נקודות עונשין על בעיטת סוס במהלך ביצוע המסלול, נקודת עונשין על איחור בהחלפת הרגליים, 2 נקודות עונשין על עצירה לפני קונוס הסימון ועוד.
הניקוד מתחיל מ-70 נקודות, ומשם עולה או יורד בהתאמה למסלול אותו ביצעו הסוס והרוכב.
הורסמנשיפ: במקצוע זה, נבחנת רמת רכיבתו של הרוכב.
הרוכב נדרש לבצע מסלול ידוע מראש הבנוי בין מספר קונוסים ומשלב כמה תמרונים.
על המסלול להיות רציף, ללא השתהויות וללא כל התנגדות מן הסוס.
הסוס צריך לבצע את התרגילים ברצון ובהנאה וללא דרישה גבוהה של הרוכב ממנו.
מקצוע רכיבה זה קיים באופן שוטף בעולם כמה עשרות שנים, וגם בישראל כחלק מתקיימות תחרויות הורסמנשיפ.
ווסטרן פלז'ר: מקצה בו הרוכב והסוס נשפטים על הצגה של הסוס בנינוחות, עם מושכות רפויות, ישיבה נכונה וללא כל התנגדות מצד הסוס.
הרוכב והסוס נבחנים על 3 מקצבים: הליכה (Walk), ג'וג (Jog), לופ (Lop) וכמו כן עליהם לבצע מספר תרגילים כגון להאריך את הג'וג (Extend the jog), להחליף כיוון (Reverse and walk) ולהסתדר עם שאר הרוכבים במקצה בשורה (Line up).
הפקודות על מעבר ממקצב למקצב או לתרגיל מסוים יאמרו על ידי השופט/כרוז מטעמו בלבד.
בישראל מתקיימות תחרויות ווסטרן פלז'ר לנוער ולבוגרים.
טרייל קלאס: נקרא לעיתים בקיצור "טרייל", מקצה שבו כל רוכב נכנס לבד למתחם השיפוט, על גבי הסוס, עושה מסלול מסוים ועובר מעל מכשולי דרך ומתבקש לבצע תרגילים מסוימים כמו ספין, הליכה אחורה, תזוזת הגוף עם ציר קדמי, מעבר שער וכו'.
במקצה זה, הרוכב והסוס נשפטים על שימוש במינימום עזרים נראים לעין, ישיבה, נוחות, איכות הביצוע של כל תרגיל, ומעבר קל וחלק מעל מכשולי הדרך.
ענף הריינינג התפתח בישראל מאמצע שנות התשעים על ידי אנשי סוסים ובוקרים אשר התמקצעו במקצוע הרכיבה בחו"ל.
יבוא לישראל של סוסי מסוג קווטר (אשר מצטיינים בעבודות הבקר ועבודות המגרש השונות) החל כבר בשנות התשעים, ונמשך עד היום.
שיא יבוא הסוסים היה באמצע העשור הראשון של המאה ה-21, בו יובאו מארצות הברית ומאירופה עשרות סוסים וסוסות מסוג קווטר.
עם השנים התפתחו בארץ תוכניות הרבעה שונות אשר יצרו סוסי קווטר ילידי הארץ, עם קווי דם ייעודיים לריינינג ולקאטינג.
העלייה הניכרת במספר הסוסים והסוסות, גרמה להתפתחות משמעותית בענף הרכיבה המערבית בישראל ומשכה קהל רב לתחרויות הרכיבה.
תחרויות הרכיבה הרשמיות של ענף הריינינג בישראל נערכות בחסות ההתאחדות הלאומית לספורט הרכיבה.
במשך השנים הוסמכו ישראלים רבים מהענף לשופטים מקצועיים בתחום, ואף שפטו תחרויות רבות בישראל ובעולם.
כיום, מוזמנים שופטים מחו"ל לרוב תחרויות הרכיבה וזאת על מנת למנוע מצב של ניגוד עניינים.
בנוסף, נערכות בישראל שתי תחרויות גדולות שנערכות פעם בשנה:
תחרות הדרבי: בה מתקיימים מספר מקצי ריינינג שונים, ובהם המקצה היוקרתי ביותר, מקצה הדרבי פתוח.
מקצי הדרבי בארץ (וברחבי העולם) מיועדים לסוסים בגילאי 4 עד 6. בשנים האחרונות החלה מגמה שתומכת בהרחבת המקצה ופתיחתו לסוסים עד גיל 8 שנים.
בתחרות הזאת מתקיים המקצה הדרבי פתוח, אשר הפרס הכספי בו הוא גבוה מהרגיל.
המקצה פתוח לכל הרוכבים ללא מגבלות כלשהן על הרוכב והסוס (פרט לגיל הסוס).
מקצה נוסף אשר מתקיים הוא הדרבי נונ-פרו (non professional) אשר מיועד לרוכבים אשר לא מתפרנסים מאימון ורכיבה על סוסים וזהו תחביב עבורם.
לעיתים נקרא מקצה זה מקצה "חובבנים".
תחרות הפיוצ'וריטי: שם התחרות נגזר מהשם הלועזי - Futurity, אשר בתרגום חופשי יקרא "מקצה העתיד".
זאת מפני שמקצה הפיוצ'וריטי מיועד לסוסים בגיל 3 בלבד, אשר מהווים את "דור-העתיד" של ענף הריינינג.
בתחרות פרס כספי גבוה מהרגיל לזוכה, ולרוב אירוע התחרות משלב מספר מקצים שונים פרט למקצה הפיוצ'וריטי.
כמו בתחרויות הדרבי, גם בישראל מתרחשת מגמה הניכרת בעולם של ביטול התחרויות עבור סוסים בני שלוש שנים והעלאת גיל מקצה הפיוצ'וריטי לגיל 4.
רייניקנדורף (Reinickendorf) הוא אחד מ-12 הרבעים המרכיבים את העיר ברלין, בירת גרמניה.
הרובע שוכן בצפון-מערב ברלין, וגובל בפנקו במזרח, בשפנדאו בדרום-מערב, במיטה ושרלוטנבורג-וילמרסדורף בדרום, ובמדינת ברנדנבורג בצפון.
בתחומיו נמצאים נמל התעופה טגל, יערות, ואגמים רבים, בהם אגם טגל (Tegeler See) ואגם נמל התעופה (Flughafensee).
כפר בשם רייניק היה מיושב כבר ב-1230. במאה ה-19 חל גידול חד באוכלוסייה כאשר הכפר הפך נגיש לברלין על ידי מסילת רכבת שנסללה אליו ב-1877.
ב-2001, מתוקף הרפורמה בשכונות ברלין, קיבל רייניקנדורף מעמד של אחד משנים עשר רובעי מדינת ברלין.
חלקו הניכר של הרובע מאופיין בבנייה נמוכה.
אוכלוסיית חלק זה אמידה ומשתייכת למעמד הבינוני-גבוה.
מזרחו של הרובע לעומת זאת מתאפיין בבניינים חסרי ייחוד, ומאוכלס על ידי אנשי המעמד הבינוני.
הרובע מורכב מ-10 שכונות, (מספר התושבים נכון ל-2008):
בסוגריים שנת החתימה על ברית ערים תאומות:
ריינהרד שֶר (גרמנית: Reinhard Scheer; 30 בספטמבר 1863 – 26 בנובמבר 1928) היה אדמירל בצי הקיסרות הגרמנית.
הוא היה מפקד הצי הקיסרי הגרמני בקרב יוטלנד, אחד מן הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה.
ארתור ריינהרד שֶר נולד באוברנקירכן, עיירה קטנה בסקסוניה התחתונה, כ-30 קילומטרים ממערב להנובר.
הוא היה בנם של יוליוס ומארי שר.
אביו היה כוהן דת בעיירה, וכן היה הרקטור של בית הספר בעיירה.
בשנת 1899 נישא לאמילי מור (Mohr); אשתו נרצחה ב-9 באוקטובר 1920, בידי פורץ שחדר לביתם.
שֶר התגייס לצי הגרמני ב-22 באפריל 1879 כקדט, בהיותו בן 15, ועשה את אימוניו הראשוניים על אוניית המפרש "ניובה" (Niobe).
ב-16 בנובמבר 1882 קודם שֶר לדרגת לויטננט צור זי.
ב-9 באפריל 1900 כבר היה שֶר קורבטנקפיטן, וחמש שנים לאחר מכן, ב-21 במרץ 1905, כבר היה קפיטן צור זי.
שֶר שירת בפריגטה המשוריינת "פרידריך קרל", ובקורבטה המשוריינת "הרת'ה" (Hertha); הוא שירת באונייה כאשר זו הפליגה לסיור במזרח הרחוק.
בין השאר ביקרה האונייה באוסטרליה, סין ויפן.
הוא שירת פעמיים בשייטת הסיירות הגרמנית שבסיסה היה במזרח אפריקה, ובמסגרת שירותו בה פגש סגן צעיר בשם הנינג פון הולצנדורף, שעתיד להיות מפקד הצי הגרמני.
בשלבים מאוחרים יותר שירת שֶר תחת פיקודו של הולצנדורף, כאשר היה קצין בסיירת "פרינץ וילהלם" (Prinzess Wilhelm), שעליה פיקד הולצנדורף.
בין תקופות השירות הפעיל בים מילא שֶר תפקיד במטה הצי, ובמסגרתו למד את נושא הטורפדו, כלי נשק חדש באותה עת.
בעקבות התמחותו בנושא מונה שֶר כקצין טורפדו על הסיירת הקלה "סופי".
בהמשך היה שֶר מדריך בפיקוד הטורפדו בקיל.
במהלך שירותו משך שֶר את תשומת לבו של אלפרד פון טירפיץ, אבי הצי הגרמני ושר הצי, וזה הציב אותו לשירות במשרד הצי, באגף הטורפדו.
שֶר התמנה כמפקד שייטת משחתות ב-1900, ובמקביל פרסם ספר על לוחמת טורפדו של משחתות.
ב-1903 התמנה לראש המחלקה המרכזית במשרד הצי, מחלקה שעסקה בשינוי חוק הצי הגרמני, שנועד לאפשר את הגדלת הצי.
הוא הפך לדמות מוערכת הן בחוגי הצי והן במשרד הממשלתי האחראי עליו, כסמכות מקצועית בנושאים ימים, ומונה לראש מינהל הטורפדו.
ב-1907 קיבל את הפיקוד על אוניית המערכה "אלזס", וב-1909 התמנה כראש המטה של הולצנדורף, שהיה באותה עת מפקד צי הים הפתוח.
בשנת 1910 קודם לדרגת קונטר-אדמירל (אדמירל משנה).
ב-1911 חזר שֶר לתפקיד מטה, ומונה כראש המחלקה הכללית של משרד הצי, שוב תחת ניהולו של טירפיץ.
בינואר 1913 קודם שֶר לדרגת ויצה-אדמירל (תת אדמירל), וקיבל את הפיקוד על שייטת אוניות המערכה השנייה, שמנתה שש אוניות מערכה פרה-דרדנוט; בדצמבר 1914 הועבר שֶר לפיקוד על שייטת אוניות המערכה השלישית, שכללה אוניות מערכה חדישות.
פיקוד על צי הים הפתוח
שֶר מונה כמפקד צי הים הפתוח, שהיווה את עיקר הצי הגרמני ונועד להתמודד מול צי הים הגדול הבריטי, בינואר 1916. מפקדו הקודם של צי הים הפתוח, הוגו פון פוהל, חלה ולא יכול היה להמשיך בתפקידו.
שֶר היה אגרסיבי בהרבה, ועם כניסתו לתפקידו חיפש דרכים שבהן יוכל להתמודד מול הבריטים.
ב-30 במאי הוביל שֶר את הצי הגרמני למבצע מול הבריטים, שהפך לקרב יוטלנד, אחד מן הקרבות הימיים הגדולים בהיסטוריה.
שֶר הצליח לחלץ את הצי הגרמני ולהוביל אותו חזרה לבסיסו למרות העדיפות המספרית והחומרית הגדולה שהייתה לבריטים.
הבריטים איבדו אוניות בהדחק גדול כמעט פי שניים מן האבדות הגרמניות ואבידותיהם בנפש היו גדולות פי שלושה מאלו הגרמניות.
למרות זאת, לא הצליחו הגרמנים לפרוץ את המצור הימי שהטילו הבריטים על גרמניה.
לאחר הקרב הגיע שֶר למסקנה, כי לא יוכל להביס את הצי הבריטי בדרך המקובלת, והוא חיזק את תמיכתו בלוחמת צוללות בלתי מוגבלת נגד בריטניה.
לאחר קרב יוטלנד עיטר וילהלם השני, קיסר גרמניה את שֶר בעיטור פור לה מריט, העיטור הגבוה ביותר בקיסרות הגרמנית, והציע לו תואר אבירות, אך שֶר סירב לקבל את התואר.
סגנו בקרב יוטלנד, פרנץ פון היפר, לא סירב להצעה דומה והפך לפרנץ ריטר פון היפר.
ראש המטה הכללי של הצי
שֶר החליף את הולצנדורף כראש המטה הכללי של הצי ב-11 באוגוסט 1918, לאחר שהולצנדורף לקה בליבו; היפר החליף את שֶר בפיקוד על צי הים הפתוח.
למרות המצב המחמיר והולך של גרמניה, וכניסתה של ארצות הברית למלחמה, התעקש שֶר על המשך לוחמת הצוללות נגד מדינות ההסכמה, בעיקר נגד בריטניה.
הוא יזם תוכנית חירום לייצור 450 צוללות חדשות.
ואולם, הלחץ האמריקני עשה את שלו, והקיסר הורה, ב-20 באוקטובר, להפסיק את לוחמת הצוללות.
הנסיך מקס פון באדן, שהתמנה לקנצלר, שאף להגיע למשא ומתן מול ארצות הברית; שֶר הגיב באומרו: "הצי אינו זקוק לשביתת נשק".
ואולם, ב-21 באוקטובר הורה שֶר לצוללות לחזור לנמליהן ולתקוף רק אוניות מלחמה של האויב.
שֶר ומטה הצי היו נחושים בדעתם לנסות ולעשות ניסיון אחרון לתקוף את ה"גרנד פליט" ("הצי הגדול") הבריטי.
המטרה הייתה להסב לבריטים אבדות קשות ככל האפשר לפני חתימת הסכם שביתת נשק; הקיסר והקאנצלר לא ידעו על התוכנית, אם כי הקאנצלר אמר מאוחר יותר שהיה מאשר תוכנית כזו.
ב-1928 הוזמן שֶר לבריטניה, לביקור אצל יריבו הוותיק, ג'ון ג'ליקו, שהיה מפקד ה"גרנד פליט" במלחמה.
ואולם, זמן קצר לפני הביקור נפטר שֶר במארקטרדוויץ (Marktredwitz).
הוא נקבר בעיר ויימאר; על מצבתו רשומים תאריך לידתו ותאריך פטירתו, ומילה אחת: "סקאגראק" (Skagerrak) - הכינוי הגרמני לקרב יוטלנד.
בשנת 1933 השיק הקריגסמרינה, הצי של גרמניה הנאצית, אוניית מערכה זוטא שנקראה על שמו, אדמירל שר.
בתו מריאנה הייתה זו שהשיקה את האונייה.
ריינהרד בנדיקס היה סוציולוג אמריקאי-יהודי שנולד בברלין, לימד במשך רוב הקריירה באוניברסיטת קליפורניה בברקלי.
בנדיקס נולד ב-25 בפברואר 1916 בברלין.
אביו, לודוויג בנדיקס היה אינטלקטואל, עורך דין בכיר שעסק בדיני עבודה ושופט לתקופה מסוימת.
בנעוריו היה חבר בשומר הצעיר, שם היה המדריך של ישראל גצלר.
אחרי שסיים את לימודיו בילה שנה באנגליה שם עבד ולמד.
בשנת 1938, עם התחזקות הנאציזם, נאלצה המשפחה לברוח, הוריו ברחו לארץ ישראל, למרות שלא היו ציוניים במיוחד וריינהרד לארצות הברית.
הוא למד באוניברסיטת שיקגו ושם סיים לימודים לתואר ראשון, שני ודוקטורט, שאותו קיבל בינואר 1947. הוא לימד שנה באוניברסיטת קולורדו ומשם עבר לאוניברסיטת ברקלי, בקליפורניה.
בשנת 1956 פרסם את ספרו Work and Authurity in Industry, ספר שקנה את עולמו כסוציולוג, וניסח את האג'נדה הסוציולוגית שלו שליוותה אותו במהלך הקריירה שלו.
הספר עוסק בניתוח ובחינה השוואתית והיסטורית של התפתחות הביורוקרטיה ואידאולוגיות הניהול, מהתקופה הקדם-תעשייתית עד לחברות מתועשות במאה ה-20. הספר זכה בפרס מקייר של האגודה האמריקאית לסוציולוגיה בשנת 1958 (MacIver award), ותורגם לאיטלקית, לגרמנית, לספרדית וליפנית.
בספרו "Nation Building and Citizenship" משנת 1964 חקר את הקשרים בין זכויות פוליטיות לבין האינטגרציה של מעמד הפועלים לתוך הקהילה הלאומית.
בשנת 1970 עמד בראש האגודה האמריקאית לסוציולוגיה.
בספרו "Kings or People" משנת 1980 ערך מחקר השוואתי לגבי התפתחות המדינה המודרנית.
הוא היה חסיד של גישתו של מקס ובר בסוציולוגיה, נחשב למי שקידם אותה מאוד בעולם האקדמי.
בשנת 1990 פרסם את הספר האוטוביוגרפי "From Berlin to Berkeley: German-Jewish Identities" שבו סיפר את סיפור חייו ואת סיפור אביו ומשפחתו.
בנדיקס נישא לג'יין לבית ולשטרום בשנת 1940, והיה אב לשלושה.
נפטר בשנת 1991 בקליפורניה, מהתקף לב.
רייני ניקל הוא זרז מוצק המורכב מאבקה אפורה-דקה של סגסוגת ניקל ואלומיניום.
הזרז פותח בשנת 1926 על ידי מהנדס המכונות האמריקני מורי רייני, כאלטרנטיבה לזרזים שהיו מקובלים בזמנו בתהליכי הידרוגנציה של שמנים צמחיים.
כיום הוא משמש כזרז הטרוגני במגוון סינתזות בכימיה-אורגנית, ובייחוד בתגובות הידרוגנציה.
בתהליך הכנת הזרז, בלוק סגסוגת ניקל-אלומיניום, מטופל בבסיס נתרן-הידרוקסיד מרוכז.
כתוצאה מטיפול זה, שקרוי "אקטיבציה", מרבית האלומיניום מתמוסס החוצה מהסגסוגת, ומשאיר מבנה נקבובי בעל שטח פנים גדול ביחס לנפח, דבר המגדיל את הפעילות הקטליטית של הזרז.
רייני ניקל המיוצר מסחרית כולל שטח-פנים של כ-100 מטר רבוע לגרם זרז.
תהליך סילוק האלומיניום ניתן לתיאור במשוואה הבאה:
כדי להבטיח את היווצרותו של [Na[Al(OH)4 נעשה שימוש בריכוזי בסיס גבוהים, עד ל-5 מולר.
בריכוזים נמוכים יותר עלול להיווצר אלומיניום הידרוקסיד, ששוקע כמוצק גבישי (גיבסיט) ועלול לסתום את הנקבוביות שנוצרות בזרז ולהפחית את יעילותו.
בסיום תהליך ההכנה הזרז נשטף במים מזוקקים בטמפרטורת החדר, על מנת להרחיק שאריות של אלומיניום הידרוקסיד.
הזרז מאוחסן על-פי-רוב במים שהחמצן המומס הוצא מהם, על מנת למנוע תהליכי חימצון שיפגעו ביעילות הזרז.
כמו סגסוגות אחרות, גם סגסוגת הניקל-אלומיניום מורכבת ממספר תרכובות שהיחס ביניהן נקבע לפי הטמפרטורה, הלחץ והרכב הסגסוגת, וניתן לתיאור בדיאגרמת פאזות.
בתהליך האקטיבציה, האלומיניום מורחק מתוך פאזות NiAl3 ו-Ni2Al3, כך שמרבית האלומיניום שנשאר לאחר הטיפול בבסיס קיים בתור התרכובת NiAl.
נמצא, שפאזת NiAl מסייעת ליציבות הזרז.
רייני ניקל הוא חומר יציב יחסית ואינו נוטה להתפרק, מה שמאפשר לאחסן אותו ולעשות בו שימוש חוזר לאורך תקופות ארוכות.
הפעילות הקטליטית הגבוהה של הזרז, יחד עם העובדה שהוא סופח מולקולות מימן לפני השטח הנקבוביים שלו, הופכים את הרייני-ניקל לזרז יעיל בתגובות הידרוגנציה רבות.
עמידותו בטמפרטורות גבוהות, כמו גם יציבותו הרבה, מאפשרים את השימוש בו בתגובות שונות ובתנאי-תגובה מגוונים.
נוסף על כך, העדר המסיסות של רייני ניקל במרבית הממסים שנמצאים בשימוש שוטף במעבדות (מלבד חומצות מינרליות), וצפיפותו הגבוהה (כ-6.5 g/cm3), מקלים על הפרדתו מהפאזה הנוזלית בסיום התגובה.
בשל שטח הפנים הגדול והיכולת לספוח כמויות גדולות של מימן, רייני ניקל יבש ומאוקטב הוא חומר דליק שצריך להישמר תחת אטמוספירה אינרטית, ולא באוויר רגיל.
אפילו לאחר תום התגובה, הזרז עדיין מכיל כמות מימן גדולה, ועלול להתלקח ספונטנית במגע עם האוויר.
חשיפה רבה לרייני ניקל עלולה לגרום לגירוי כלי הנשימה.
בליעה עלולה להביא לעוויתות ובעיות במערכת העיכול, ומגע עם העין והעור עלול אף הוא לגרום גירוי.
בנוסף, החומר מוגדר כגורם מסרטן אפשרי בבני אדם על ידי ה-IARC.
ריינו הוא דמות בדיונית של נבל-על שהופיע בחוברות הקומיקס ספיידרמן ביקום מארוול קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Amazing Spider-Man #41 מאוקטובר 1966, ונוצרה בידי הכותב סטן לי והמאייר ג'ון רומיטה האב.
ריינו הוא האלטר אגו של אלכסיי מיקאילוביץ' סיטסביץ', בריון להשכרה רוסי שעבד עבור מדינה באזור הגוש המזרחי.
הוא התנדב להשתתף בניסוי שאיחד פולימר קשיח במיוחד לעורו, מה שהקנה לו כוח ומהירות על-אנושיים ואת זהות "הקרנף".
לאחר פרסומה בספיידרמן, הדמות הופיעה בשנית בחוברות הענק הירוק.
בסוף הסיפור הדמות מתה, אולם היא התבררה כפופולרית והוחלט להחיותה.
את דמותו של ריינו בסרט הלייב אקשן "ספיידרמן המופלא 2" משנת 2014 מגלם השחקן פול ג'יאמטי.
ובסרט "קרייבן הצייד" משנת 2024 מגלם אותו השחקן אלסנדרו ניבולה.
לאחר שזכה לכוחות-על, ריינו נשלח לחטוף את ג'ון ג'יימסון, אך הוא הסגיר את המדענים שהעניקו לו את כוחותיו, יצא להשתוללות בניו יורק והובס בידי ספיידרמן.
הוא נכלא וסומם, אך ברח על מנת לחטוף את ג'יימסון.
ספיידרמן השתמש בקורי עכביש בעלי חומר כימי שפותח בידי ד"ר קורט קונורס כדי להמס את שריונו של ריינו, ובכך הביס אותו.
לאחר שקיבל חליפה חדשה וחזקה יותר מג'סטין האמר, ריינו נשלח לחטוף את ברוס באנר בגלל ידעו בקרינת גמא.
הוא נתקל בבאנר כענק הירוק, ונהרג בקרב.
המנהיג הקים אותו לתחייה, חיזק אותו באמצעות קרני גמא ושלח אותו לחבל בחתונתם של באנר ובטי רוס.
הוא נלחם בענק, נמלט ויצא לרדוף אחר המנהיג.
הוא נלכד בפיצוץ, ונפל לתרדמת.
כאשר נעשה משותק, המנהיג השתלט על ריינו המורדם ותקף את הענק.
הקרב הגיע לעולמו של "הזר", שם המנהיג נסוג מגופו של ריינו, שחזר עם הענק לכדור הארץ.
ריינו הופיע לצד אבומיניישן, כאשר הפעילו פצצת-גמא בבסיס ההאלקבאסטרס.
ג'ים וילסון ניטרל את הפצצה, והענק הירוק גרם לשניהם להתנגש זה בזה.
ריינו הופיע כחבר בקבוצת נבלי-העל "שגרירי הרשע" בחיפוש אחר תכשיט נדיר, אך הם נתקלו בדפנדרס וריינו הובס בידי דוקטור סטריינג'.
הוא תקף את דוק סמסון והובס, נלחם נגד סמסון וספיידרמן, חבר לנבלי-העל מונסטון, בלאקאאוט ואלקטרו בניסיון להימלט ממתקני פרויקט פגסוס, נלחם בדבר וזומן במהלך המלחמות הסודיות השניות בידי מפיסטו להילחם בביונדר ובדבר.
הוא הצטרף לסינדיקט הרשע נגד ספיידרמן, נלחם באיירון מן בלוס אנג'לס ורדף אחרי העקרב לצד בלאקלאש בשליחות ג'סטין האמר.
ריינו חבר לכמה וכמה נבלי-על נגד ספיידרמן, ונעשה בעל אינטליגנציה על-אנושית בעקבות ניתוח.
כאשר ראה שחייו נעשים משעממים, הוא עבר ניתוח נוסף כדי לחזור לקדמותו.
חזרה למוטב זמנית, ריינו השני
ריינו נלחם בשכיר-החרב דדפול, שהביס אותו למרות שהוקטן בידי חלקיקי פים.
הוא הופיע באירועי "מלחמת אזרחים", כשעזר לזיקית נגד ספיידרמן.
כאשר שדד בנק והרג בשוגג מאבטח, ריינו הובס בידי המעניש אך ניצל ממוות בידי ספיידרמן.
הוא נלכד בידי אליושה קרבינוף, בנו של קרייבן הצייד, שאסף גן חיות המורכב מנבלי-על בעלי שמות של חיות.
אליושה הובס בידי המעניש, ששחרר את ריינו המדוכא ושאר הנבלים.
הוא שלח מעטפת כסף לאלמנתו של המאבטח, והחליט שכתודה להצלתו, יעזור למעניש.
הוא עוזב בסוף החוברת, אך חוזר בהמשך ומשכנע את המעניש לא להרוג את סטילט-מן השלישי.
במהלך אירועי "ההתשה", סיטסביץ' החליט לוותר לגמרי על חיי הפשע שלו.
הוא הסגיר את עצמו למשטרה, הודה בכל סעיפי האישום נגדו, נידון למאסר 25 שנה באי של רייקר ותלבושתו נלקחת בידי סוכנות S.H.I.E.L.D.
הוא סירב להצטרף לקבוצות אסירים ואף מנע בריחה, ושוחרר על התנהגות טובה בתנאי.
הוא פגש את הנבלית דוקטור טראמה, ודחה את הצעתה ליצירת ריינו מחדש.
הוא ניסה לחיות חיים נורמליים חדשים, התחתן עם המלצרית אוקסנה, והחל לגור איתה בדירה קטנה ביונקרס.
בינתיים דוקטור טראמה מצאה מטופל חדש, בנתה עבורו חליפת היי-טק משוכללת, העניקה לו גרזן קרב מיוחד והוא נעשה לריינו השני.
סיטסביץ' הרגיש שעליו להרוג את החדש, אך ספיידרמן שכנע אותו להבטיח שלא יעשה זאת.
כשריינו החדש תקף פעם נוספת, סיטסביץ' אמר לו שילחם איתו, אך למעשה הוא ואוקסנה ברחו למקום מסתור.
לפני שהגיעו למקום-המסתור, ריינו החדש תקף והרג את אוקסנה, מה שגרם לסיטסביץ' הזועם ללבוש את חליפתו הישנה ולהילחם בו.
הוא הרס לחלוטין את חליפתו של ריינו, התעלם מתחנוניו של ספיידרמן והאשים אותו במותה של אוקסנה, והרג את ריינו חסר הישע.
עלילת המינים, קצוות הארץ, מוות וחזרה לחיים
סיטסביץ' הוא אחד מנבלי-העל הרבים שדוקטור אוקטופוס כינס בקשת-הסיפור "מוצא המינים", ושלח אותם להשיג כמה פריטים עבורו.
הוא הופיע לאחר שספיידרמן גרם לפריק להתנגש בנשר הרביעי, והתגלה כי הוא אינו רודף אחר תינוקם של לילי הוליסטר והארי אוסבורן כמו שאר הנבלים, אלא אחרי ספיידרמן עצמו.
ספיידרמן דיבר איתו על כך, ושאל עם אוקסנה תהיה גאה בו אם יהרוג את התינוק.
סיטסביץ' בחר שלא לתקוף, אך הזהיר אותו שבפעם הבאה שייפגשו, הוא יהרוג אותו.
הוא נראה חבר בששת המרושעים החדשים של אוקטופוס.
הוא נלחם בספיידרמן ובאוונג'רס כחלק מששת המרושעים באירועי "קצוות הארץ", ולאחר שתור שלח את אלקטרו לאטמוספירת כדור הארץ, הוא הובס בידי סיטסביץ'.