tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודשים הראשונים של שנת 2023 לא חל שינוי משמעותי בקווי החזית במחוזות חרסון וזפוריז'יה.
במחוז חרסון, הרוסים התבצרו בגדה המזרחית של הדנייפר, ושני הצדדים הסתפקו בעיקר בדו-קרב ארטילרי.
האוקראינים ערכו שורת פשיטות של כוחות קומנדו קטנים על העמדות הרוסיות בגדה הנגדית של הנהר, וניסו להשתלט על מספר איים בדלתא של הדנייפר, בעיקר לצרכים תעמולתיים, אך לא ביצעו התקפה אמפיבית משמעותית, ולא ניסו לכבוש ולבסס ראש גשר באזור שמול העיר חרסון.
ב-6 ביוני 2023 קרס סכר נובה קחובקה.
כתוצאה מכך חלה עלייה דרמטית בגובה מפלס המים במורד הדנייפר, שגרמה להצפת מספר איים ועשרות יישובים בשתי גדות הנהר באזור חרסון, ובנוסף מאגר המים הגדול קאחובקה, מצפון לסכר, התייבש כמעט לחלוטין.
אוקראינה ורוסיה האשימו זו את זו באחריות להרס הסכר.
במחוז זפוריז'יה החלו הכוחות האוקראיניים לערוך שורה של התקפות גישוש על קווי ההגנה הרוסיים באזור העיר אורחיב החל מראשית מאי 2023, מבלי שזכו בהישגים קרקעיים משמעותיים.
ב-4 ביוני החלו הכוחות האוקראיניים במתקפה בהשתתפות כוחות גדולים יחסית, במספר נקודות לאורך קו החזית בזפוריז'יה ובדרום מחוז דונצק.
מקורות רוסיים ומערביים העריכו, שמדובר בתחילת מתקפת האביב/הקיץ האוקראינית הצפויה.
המקורות האוקראיניים נקטו במדיניות של איפול תקשורתי, ולא הודו בכך שפתחו במתקפה באזור.
המקורות הרוסיים טענו, שהם הצליחו לבלום את השלב הראשון של מתקפה אוקראינית גדולה, וגרמו אבדות כבדות לצד האוקראיני, במיוחד בכלי רכב משוריינים, שחלקם הועברו לאוקראינה על ידי מדינות ברית נאט"ו.
האוקראינים הצליחו אומנם להתקדם מספר קילומטרים בכמה אזורים, ולכבוש מחדש מספר יישובים קטנים, אך לא הצליחו להשיג הבקעה משמעותית של מערך ההגנה הרוסי העמוק, שהוכן מבעוד מועד באזור זה, וכלל מספר קווי הגנה מבוצרים.
מאז החלה הפלישה הרוסית לאוקראינה, היו מספר פשיטות לשטחי רוסיה על ידי כוחות פרו-אוקראינים, כולל על ידי חיל המתנדבים הרוסי.
אוקראינה תמכה בפשיטות הללו, אך הכחישה מעורבות ישירה.
בראשית יולי 2024 החלו מצטברים כוחות אוקראינים למתקפה על קורסק, וב-6 באוגוסט החלה המתקפה.
זאת הפעולה הקרקעית הראשונה בעלת היקף נרחב של צבא אוקראינה על אדמת רוסיה.
הדבר מהווה שלב משמעותי בלחימה בין שתי המדינות.
שירות הביון הלאומי של קוריאה הדרומית אישר את הימצאות האסירים הקוריאנים בידי אוקראינה.
במהלך המלחמה, יחידות החיילים הצפון-קוריאניות פעלו להשתלטות על תאי שטח, תוך הסתמכות מועטה על סיוע של כלי רכב משוריינים.
ב-26 באפריל 2025 הודיע המטה הכללי הרוסי על שחרור המחוז כולו מידי הצבא האוקראיני וטיהורו מחיילים אוקראינים.
האוקראינים בתגובה שללו את ההודעה ואמרו שהם מחזיקים בעמדות בתוך המחוז.
חריגת המלחמה מעבר לגבולות רוסיה ואוקראינה
כבר בסמוך לתחילת הפלישה הרוסית לאוקראינה, ביצעה רוסיה מתקפת סייבר שכוונה לאוקראינה, אבל שיבשה את התקשורת גם לרבים מאזרחי האיחוד האירופי.
במהלך המלחמה התרחשו תקריות רבות בהן הופרה הריבונות האווירית או הימית של מדינות האיחוד האירופי.
מכיוון שמדינות האיחוד האירופי מצדדות באוקראינה, במקרים רבים הואשמה רוסיה, אם כי רוסיה שומרת על מדיניות כללית של הכחשה ועמימות, ותקריות רבות נותרו רשמית ללא הכרזה על העומד מאחוריהן.
בספטמבר 2022, על רקע קידום חלופות של הבאת גז לאירופה ממקורות חלופיים במקום רוסיה, בוצעו חבלה בצינור הגז נורד סטרים.
רוסיה באופן רשמי הכחישה את מעורבותה בחבלה, אך נתפסה כגורם הסביר לחבלה בקרב בכירים רבים באיחוד האירופי.
בדצמבר 2024 פינלנד האשימו את רוסיה בהשבתת כבל חשמל תת-ימי בעקבות חבלה.
בספטמבר 2025 פרסם הפייננשל טיימס תחקיר לפיו רוסיה אוספת בחשאי מידע על מיקומים של תשתיות של מדינות האיחוד האירופי בים הצפוני.
חדירות כלי טיס לשטחי מדינות האיחוד האירופי
במהלך המתקפות לעיתים נפילות ויירוטים של טילים וכטב"מים התקיימו גם במדינות סמוכות.
בנובמבר 2022, נפלו שני טילים בפולין והרגו שני אזרחים.
מנהיגים מערביים שונים האשימו את רוסיה, שהכחישה שהטילים יצאו משטחה, ומנהיגים אחרים הצהירו שאין בידם מספיק מידע כדי לקבוע שאכן רוסיה עומדת מאחורי הירי.
בפברואר 2025 במהלך מתקפה אווירית רוסית על אוקראינה, חדרו שני כטב"מים לשטחי מולדובה ורומניה והתרסקו שם.
בתקופה זו דווחו גם מספר תקריות נוספות של חדירת כלי טיס מרוסיה, או שנחשדו שמקורם מרוסיה, לשטח האווירי של מדינות האיחוד האירופי.
בספטמבר 2025, על רקע מספר פגיעות מוצלחות של אוקראינה בתעשיית הנפט הרוסית, נקטה רוסיה בקו אגרסיבי יותר כלפי מדינות נאט"ו.
בתקופה זו, ב-10 בספטמבר 2025 מספר רחפנים מדגם שאהד חדרו למרחב האווירי של פולין מרוסיה.
לפחות 8 כטב"מים הופלו בידי חיל האוויר הפולני, ומטוסי התרעה מהירה של נאט"ו הוזנקו.
נמל התעופה הבינלאומי של ורשה נסגר.
מספר שעות לאחר מכן, כשני רחפנים שוגרו מקלינינגרד ויורטו, לאחר שליטא זיהתה שהרחפנים היו בדרך לבסיס צבאי בצד של ליטא בגבול פולין.
בעקבות זאת הכריזה ליטא על הכנות למצב מלחמה, כולל הרחבת הקורסים שהתחילו באוגוסט 2025 על מנת לאמן את נערי ליטא להילחם ברוסיה.
עם זאת, גורמים מנאט"ו מסרו לכלי התקשורת כי הם אינם רואים בחדירת הכטב"מים כ"מתקפה".
בשבועות שלאחר מכן, דווחו על מקרים נוספים של חדירת רחפנים למדינות האיחוד האירופי, כאשר המדינות שאליהן חדרו כלי הטיס מאשימות את רוסיה בהפרת הריבונות ופרובוקציה, ורוסיה הכחישה.
תקריות אלו גרמו לסגירה זמנית של נמלי תעופה בדנמרק ונורווגיה וכן בגרמניה בעת פסטיבל האוקטוברפסט.
חדירות כטב"מים המשויכים לרוסיה דווחה גם ברומניה ואסטוניה.
ביום השני ללחימה קרא נשיא אוקראינה לנשיא רוסיה למשא ומתן.
במוסקבה טענו כי הם מסכימים לשיחות "בדרג גבוה" מול אוקראינה, כשפירוקה מנשקה הוא תנאי מרכזי בשיחות.
ב-27 בפברואר 2022 בערב סוכם, דרך תיווך ישראלי, לקיים משא ומתן בין הצדדים בגבול אוקראינה–בלארוס.
הסבב הראשון של השיחות החל בבלארוס ב-28 בפברואר בצהריים אך השיחות הסתיימו ללא פריצת דרך.
ב-3 במרץ התקיים סבב שיחות נוסף, שהניב הסכם זמני להקמת נתיבים לפינוי אזרחים ומתן סיוע הומניטרי.
המשא ומתן בין קייב למוסקבה הועבר בהמשך לטורקיה.
ב-7 במרץ 2022 התקיים סבב שיחות נוסף, שלא הניב תוצאות אך לפי ממשלת אוקראינה "חיזק את האפשרות לפתיחת מסדרונות הומניטריים רבים יותר לאזרחים אוקראינים".
לאחר חילופי הממשל בארצות הברית, גבר הלחץ לסיום המלחמה.
ב-11 במרץ 2025, אוקראינה הכריזה לראשונה אחרי יותר מ-3 שנות מלחמה: "הסכמנו להפסקת אש זמנית ל-30 יום".
רוסיה הביעה תמיכה עקרונית בכך.
בפועל, התקבלה הפסקת אש חלקית שמנעה פגיעה בתשתיות אנרגיה והצדדים האשימו אחד את השני בהפרתה.
לאחר שבתחילה עיקר הלחץ היה על אוקראינה, הממשל שינה את עמדתו ביולי 2025.
נכון לראשית נובמבר 2025 הניסיונות למשא ומתן בהובלתו של נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ לא נשאו פרי, אך בהמשך החודש הציג טראמפ תוכנית עם 28 נקודות, שבה אוקראינה תקבל חלק מדרישות רוסיה, לצד ערבויות מערביות לביטחון אוקראינה.
ב-21 בנובמבר 2025 שידר זלנסקי מסר לאומה ובה רמז כי ייתכן שאוקראינה תאלץ לקבל את תוכנית טראמפ לסיום המלחמה.
לדבריו אוקראינה "מתמודדת בין הבחירה לאבד את השותפה החשובה ביותר שלה לבין לאבד את הכבוד שלה".
במסגרת שיחות בז'נבה, ארצות הברית ואוקראינה עדכנו את המסגרת, והפכו אותה מתוכנית של 28 נקודות לתוכנית של 19 נקודות.
ב-26 בינואר 2026, לאחר יומיים של שיחות בתיווך אמריקאי באבו דאבי במטרה להביא לסיום המלחמה, הכריז זלנסקי שמסמך הערבויות הביטחוניות של ארצות הברית לאוקראינה מוכן.
ערב פרוץ המלחמה באוקראינה היה לרוסיה יתרון מספרי משמעותי על אוקראינה בסדר הכוחות של כוחות היבשה, האוויר והים.
אולם בניגוד לאוקראינה, שגייסה את כל משאביה האנושיים והתעשייתיים לטובת המאמץ המלחמתי מייד עם תחילת הפלישה הרוסית, רוסיה נמנעה מלהכריז מלחמה נגד אוקראינה, לא העבירה את המשק שלה למצב מלחמה, ולא גייסה את כוחות המילואים של צבאה.
לאחר הכישלון הרוסי בשלב הראשון של המלחמה באוקראינה, והאבדות הכבדות שספג הצבא הרוסי במהלכו, החלו הרוסים לעודד גיוס של גדודי "מתנדבים" מהמחוזות השונים של רוסיה, כדי להשלים את אבדותיהם.
אולם גם מהלך זה לא הספיק, וב-21 בספטמבר נאלץ פוטין להכריז על גיוס חלקי של כוחות מילואים, שבשלב ראשון יכלול כ-300 אלף אנשים בעלי ניסיון צבאי קודם.
במקביל לגיוס המילואים החלקי, המשיכו הרוסים לעודד גיוס מתנדבים (לפי הטרמינולוגיה הרוסית "חיילים תחת חוזה") לכוחות הלוחמים באוקראינה.
לפי טענת פוטין, בחמשת החודשים הראשונים של שנת 2023 בלבד, התנדבו כ-156 אלף איש לשרת בצבא הרוסי.
לרשות אוקראינה עמד לגיון זרים בין-לאומי, שהורכב ממתנדבים, שכירי חרב ומומחים צבאים זרים, שהתגייסו לעזרתה לאחר תחילת הפלישה הרוסית.
לפי משרד ההגנה הרוסי, עד 30 ביוני 2023 הגיעו לאוקראינה בסך הכל 11,675 מתנדבים זרים, ובמועד זה נותרו באוקראינה רק כ-2,000 מתנדבים זרים.
מקורות אוקראיניים נקבו במספר 20,000 מתנדבים זרים (נוסף על כמות לא ידועה של מתנדבים מרחבי העולם שמסייעים לאוקראינה בלוחמה בתחום אבטחת המידע)).
ממשלת אוקראינה הכריזה על גיוס כללי של כל האזרחים הגברים בגילאים 18–60 מייד עם פרוץ המלחמה, ומקורות שונים בממשל ובמטכ"ל האוקראיני הצהירו, שעד חודש יולי 2022, התרחב הצבא האוקראיני מכ-200 אלף חיילים בפרוץ המלחמה, לכדי 700 אלף עד מיליון חיילים, שעשרות אלפים מתוכם עברו אימונים צבאיים במדינות ברית נאט"ו.
כן דובר על תוכנית להרחבת הגיוס הצבאי גם לנשים במקצועות נדרשים.
לאחר הדלפת מסמכי הפנטגון באביב 2023 התברר שמדינות נאט"ו הציבו 97 לוחמי יחידות מיוחדות על אדמת אוקראינה, מהם 50 בריטים.
לפי אחד המסמכים, לטביה הציבה 17 לוחמים, צרפת הציבה 15 וארצות הברית 14.
מצד רוסיה נעשה שימוש מסיבי בטנקים מדגם T-72 ו-T-80, רקטות גראד ו-BM-30 סמרצ' , טילים בליסטיים, מל"טים מסוג אורלן-10 ושאהד 136 איראניים וטילי שיוט.
ככל הנראה, גם טילים מדגם קליבר ואיסקנדר.
כמו כן נעשה לראשונה שימוש מבצעי בטיל השגא-קולי קינז'אל.
צבא אוקראינה נלחם עם טילים נגד טנקים מדגם ג'אוולין, NLAW ,7-RPG ו-M72 לאו, רקטות גראד, טילים נגד מטוסים מסוג סטינגר, ומל"ט תוקף מדגם באירקטאר TB-2. היו גם משגרי הימארס (M142 HIMARS) ומעט טילי OTR-21 טוצ'קה.
נעשה שימוש גם במערכות טילי קרקע-אוויר מסוג S-300 ומסוג 9K37M בוק-M1. במהלך שנת 2022 קיבלו האוקראינים מאות כלי רכב משוריינים מתוצרת סובייטית (בעיקר טנקים מדגם T-72 ונגמ"שי BMP מדגמים שונים), שנותרו במחסנים של צבאות מדינות ברית ורשה לשעבר במזרח אירופה.
אולם החל מהמחצית השנייה של 2022 החלו מדינות ברית נאט"ו לספק להם גם מגוון רחב של כלי רכב משוריינים מערביים, והחל ממרץ 2023 החל המערב לספק לאוקראינה גם טנקים מדגמים שונים, כולל טנקי לאופרד 2 גרמניים וצ'אלנג'ר 2 בריטיים.
במאי 2024 שינתה ארצות הברית את מדיניותה מתחילת המלחמה וסיפקה לצבא אוקראינה נשק התקפי ובכך אפשרה לאוקראינה לתקוף בשטח רוסיה עם נשק אמריקני.
בממשל ציינו כי האישור לשימוש בנשק ניתן רק לשטח הסמוך לגבול עם מחוז חרקוב כנגד מטרות צבאיות.
בכך הצטרפה ארצות הברית למדינות נוספות שסיפקו לאוקראינה נשק התקפי.
לפי הודעת גרמניה והולנד משנת 2025, הרוסים הטילו נשק כימי מרחפנים כדי להוציא חיילים אוקראינים מתעלות מחבוא.
האיחוד האירופי, ארצות הברית, ישראל וגופים אחרים גינו את צעדי רוסיה וחלקן הטילו עיצומים חדשים.
לאחר מכן, צ'כיה החזירה את שגרירה ממוסקבה.
בשל חלקה בפלישה, היו מדינות שהטילו עיצומים גם על בלארוס.
מועצת אירופה השעתה את רוסיה.
מבחינת המערב, הפלישה הרוסית הייתה קריאת השכמה שהדגישה את הצורך בהשקעה בביטחון.
ברית נאט"ו אימצה תוכנית אסטרטגית חדשה שבה רוסיה הפכה מ"שותף אסטרטגי" של המערב ל"איום משמעותי".
במקביל הגבירה הברית את הנוכחות הצבאית באזור במטרה להרתיע את רוסיה מאיומיה מהמשך תוקפנות נגד שכנותיה.
עם זאת, בנאט"ו ובארצות הברית הדגישו שנאט"ו לא תשלח חיילים לאוקראינה עצמה – אשר אינה חברה בברית.
מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, אמר כי הברית הצבאית תמשיך לשלוח נשק לאוקראינה, כולל מערכות הגנה אווירית.
חלק מחברות הברית סיפקו סיוע, נשק ומודיעין לאוקראינה.
כך גם מדינות מחוץ לברית.
לאור הפלישה, פינלנד ושוודיה החליטו להגיש בקשת הצטרפות לנאט"ו.
פינלנד הצטרפה רשמית לנאט"ו ב-4 באפריל 2023.
מדינות מסוימות, ביניהן ישראל, העבירו את השגרירות ללבוב, ישנן מדינות שהעבירו שגרירות אף מחוץ לאוקראינה.
ברחבי העולם התאספו מפגינים בערים מרכזיות כדי למחות נגד השגרירויות הרוסיות במדינתם.
ברוסיה עצמה היו הפגנות נגד הלחימה באוקראינה.
הרחבת הגיוס למלחמה בספטמבר הובילה לגל מחאות נוסף ברוסיה.
בריטניה, פולין, בולגריה וצ'כיה הודיעו כי לא יאפשרו למטוסים רוסיים להמריא ולנחות בשטחן, כאות הזדהות עם הסבל האוקראיני.
בנוסף, גם שרי התחבורה של המדינות הבלטיות הודיעו שיצטרפו לחרם על רוסיה.
ב-27 בפברואר, הודיע האיחוד האירופי על איסור גורף של מעבר מטוסים רוסיים מעל המרחב האווירי של מדינות האיחוד.
ארצות הברית ואחרות הצטרפו בהמשך.
רגולטור התקשורת הממשלתי הרוסי דרש שהתקשורת הרוסית "תשתמש במידע ובנתונים שהושגו על ידם רק ממקורות רוסיים רשמיים".
רוסיה הגבילה את הגישה לפייסבוק בארצה.
בהמשך דווח שהגישה לטוויטר הוגבלה.
רגולטור התקשורת של רוסיה הורה לתקשורת העצמאית במדינה להסיר דיווחים המתארים את ההתקפה על אוקראינה כ"מתקפה, פלישה או הכרזת מלחמה".
לפי ההנחיה, מי שלא יעשה כן ייחסם וייקנס.
בהמשך אושר חוק שהעניש אנשים שמפיצים "חדשות מזויפות" בעד 15 שנות מאסר.
כלי תקשורת עצמאיים רבים נסגרו, ועיתונאים ביקורתיים נאלצו לברוח מרוסיה.
בנוסף, המשטרה הרוסית מנעה בכוח הפגנות נגד המלחמה, ומפגינים נגד המלחמה או נגד הממשלה הוכו קשות ונאסרו לתקופות ארוכות.
ב-27 בפברואר 2022 רוסיה העלתה את הכוננות הגרעינית.
ב-15 במרץ היא הטילה עיצומים על בכירים בארצות הברית.
באוקראינה, הושעתה הפעילות של 11 מפלגות "בעלות קשרים לרוסיה".
טורקיה הודיעה כי היא נערכת לסגור את מצרי הבוספורוס והדרדנלים בפני ספינות מלחמה רוסיות ואוקראיניות, מכוחה של אמנת מונטרה משנת 1936.
התובע בבית הדין הפלילי הבין-לאומי בהאג הודיע כי בכוונתו לפתוח בחקירה בחשד לביצוע פשעי מלחמה ופשעים נגד האנושות מצד רוסיה במהלך הפלישה.
בנוסף, בשלהי מרץ ותחילת אפריל 2022 פורסמו תיעודים רבים של מעשים הנחשדים לפשעי מלחמה של רוסיה כלפי אזרחים אוקראינים, בהם טבח, אונס, וירי באזרחים חפים מפשע בעת הימלטות מהקרבות.
ב-24 באוגוסט הודיעה מחלקת המשפחה והילד של החבל המנהלי קרסנודאר שברוסיה על העברת כ-1,000 ילדים אוקראינים ממריופול הכבושה למשפחות אומנה ברוסיה, דבר המהווה גם הוא פשע מלחמה.
ב-17 במרץ 2023, בית הדין הפלילי הבין-לאומי הוציא צווי מעצר לנשיא רוסיה ולדימיר פוטין ולנציבת זכויות הילדים מריה לבובה-בלובה, בחשד לגירוש בלתי חוקי של ילדים מאוקראינה לרוסיה במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022.
כשרוסיה החלה בפלישתה, אוקראינה עברה במהירות לכלכלת מלחמה.
חברות שינו את מה שהן יצרו בשביל לסייע במאמץ המלחמתי.
הבנק המרכזי של אוקראינה הקים חשבון מימון המונים לתרומה לחיילים וסיוע הומניטרי.
ב-28 במרץ שרת הכלכלה האוקראינית הודיעה שהנזק לכלכלה האוקראינית כתוצאה מהלחימה הוערך בכ-565 מיליארד דולר.
במאי 2022 הכריז ראש ממשלת אוקראינה דניס שמיהל על הקמת יוזמת "אחדות24" לתמיכה באוקראינה.
כספי התרומות מרוכזים בבנק הלאומי של אוקראינה ומנוהלים על ידי שלושה משרדים: משרד ההגנה, משרד הבריאות ומשרד התשתיות.
הארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי הודיע כי דחה רשמית את בקשת ההצטרפות הרוסית לארגון.
רבות מהחברות הבין-לאומיות הגדולות הפסיקו את פעילותן ברוסיה, ואף בבלארוס.
ערך הרובל הרוסי צנח ביותר מ-30% לשפל חסר תקדים ולמצב שערכו שווה פחות מסנט אמריקאי.
החל מסוף מרץ החל הרובל להתחזק וחזר לשוויו מלפני המלחמה.
בחודשים לאחר הפלישה החלה עליית מחירים של סחורות, לרבות חיטה, תירס, נפט פחם וגז טבעי.
מחירי החיטה והתירס זינקו בקצב הגבוה ביותר בשל העובדה כי אוקראינה ורוסיה הן יצואניות החיטה והתירס הגדולות בעולם.
מדד מחירי המזון של האו"ם זינק בכמעט 13% במרץ 2022.
ביולי 2022, נחתמה יוזמת הדגנים של הים השחור, בהשתתפות אוקראינה, רוסיה, טורקיה והאו"ם.
ההסכם איפשר לאוקראינה לייצא דגנים ומוצרים חקלאיים אחרים דרך נמלי הים השחור והוביל להורדת מחירי המזון בעולם.
אולם סירובן של מדינות המערב לממש את חלקו השני של ההסכם, שאמור היה לאפשר יצוא דגנים ודשנים גם מרוסיה, תוך החרגתם מהעיצומים הכלכליים שהוטלו עליה, גרם לרוסיה לסרב להאריך את תוקף ההסכם, ולהחליט על הפסקתו, באמצע יולי 2023. ראשי מדינות אפריקה הפצירו לסיים את המלחמה ולחדש את ההסכם.
בחודש יוני 2022 פנתה אוקראינה למדינות רבות בבקשה לקבל הלוואות וחלקן נענו לבקשה.
השגריר האוקראיני בישראל הגיש בקשה לקבלת הלוואה של חצי מיליארד דולר וטען שזה לא סכום גדול עבור ישראל.
בשבוע השני של אוגוסט 2022 המַלְווים הבין-לאומיים של אוקראינה נענו לבקשתה להקפיא את תשלום חובותיה במהלך השנתיים הקרובות.
מהלך זה יחסוך לאוקראינה תשלומים של כ-6 מיליארד דולר.
בעקבות פעולה זו סטנדרד אנד פורס הורידה את דירוג האשראי של אוקראינה ל-SD/SD (משתמט באופן סלקטיבי מהתחייבויות) ופיץ' שינתה את הדירוג של אוקראינה ל-RD.
קבוצות כדורגל וכדורסל רבות ביטלו את משחקיהן נגד קבוצות רוסיות.
גמר ליגת האלופות 2022 הועבר מגזפרום ארנה של זניט סנקט פטרבורג לסטאד דה פראנס.
ואופ"א והיורוליג השעו את נבחרות רוסיה ואת הקבוצות הרוסיות מהמפעלים השונים.
הוועד האולימפי הבין-לאומי קרא לפדרציות הספורט להעביר או לבטל אירועי ספורט שמתוכננים להיערך ברוסיה ובלארוס.
בהמשך המליצו כי אף ספורטאים או שופטים רוסיים ובלארוסיים לא יורשו להשתתף באירועי ספורט בין-לאומיים.
מרוץ פורמולה 1 לא התקיים בעיר הרוסית סוצ'י בספטמבר 2022 כפי שתוכנן.
איגוד הג'ודו העולמי הודיע כי החליט לשלול מוולדימיר פוטין נשיא רוסיה את תואר נשיא הכבוד של הארגון, שקיבל בשנת 2010. איגוד הטאקוונדו העולמי שלל את החגורה השחורה של פוטין.
הגוף המפקח של איגוד השידור האירופי החליט להשעות את רוסיה מאירוויזיון 2022. רוסיה ובלארוס הושעו גם מהמשחקים הפראלימפיים בבייג'ין.
לפי הערכת נציבות האו"ם לפליטים, ביום הלחימה הראשון אלפי אוקראינים חצו את הגבול לארצות השכנות – בעיקר למולדובה ולרומניה, וכ-100,000 תושבים אוקראינים ברחו מבתיהם בגלל הלחימה.
ב-26 בפברואר הודיע משמר הגבול הפולני שיותר מ-46 אלף בני אדם עברו את הגדר.
ב-20 באפריל 2022, האו"ם הודיע שלמעלה מ-5 מיליון בני אדם עזבו את המדינה.
לפי דיווחי משטרת רומניה, נכנסו לרומניה בצורה לא חוקית מעל 4,900 גברים אוקראינים מתחילת המלחמה ועד סוף 2022. גברים אלה נמלטו מגיוס וביקשו מקלט מדיני ברומניה.
חלק מפליטים אלה נספו במהלך בריחתם, טבעו בנחלים או קפאו למוות.
ארצות הברית ומדינות באירופה התגייסו למען הפליטים.
אוקראינים, בהיותם תושבי אירופה, לא נדרשו לוויזה על מנת להיכנס לתחומי האיחוד האירופי, כך שמדינות לא יוכלו לגרשם ליעדים אחרים.
החוק איפשר להם להישאר בתחומי האיחוד למשך 90 יום.
מדינות אחרות, כמו ישראל, קלטו פליטים.
לפי אוקראינה וארצות הברית, מאות אלפי אוקראינים נחקרו והועברו לרוסיה.
בעקבות האבדות הרבות, רוסיה החלה בגיוס נרחב.
הדבר כלל בהמשך גם תוכניות חנינה לאסירים ופנייה לשכירי חרב ברחבי העולם.
הן בגלל המצב הכלכלי ברוסיה והן בגלל החשש להתגייס, גברים רוסים צעירים רבים עזבו את רוסיה.
כשנה מתחילת המלחמה עזבו את רוסיה כ-2.5 מיליון אזרחים רוסים.
מלחמת אנגלו-מייסור הראשונה התחוללה בהודו בין 1767 ל-1769 והיו מעורבים בה ממלכת מייסור, סולטנות קרנאטקה, ממלכת ניזאם היידראבאד, האימפריה המראטהית וחברת הודו המזרחית הבריטית שהייתה נציגת בריטניה בהודו.
ציר המאבק המרכזי התחולל בין ממלכת מייסור וחברת הודו המזרחית הבריטית כששאר הממלכות משנות נאמנות מדי פעם או מנסות לשמור על נייטרליות.
המלחמה הסתיימה ללא הכרעה ברורה לאחר שצבא מייסור הפסיד מספר קרבות עם הבריטים אך הצליח להתאושש ולאיים בכיבוש מדראס, שהיוותה את מרכז העסקים של חברת הודו המזרחית הבריטית, דבר שאילץ את הבריטים לחתום על חוזה מדראס שסיים את המלחמה.
עם מותו של אורנגזב ב-1707 החלה התפרקות האימפריה והתחוללו מאבקים בין יורש העצר, נסיכויות אחרות ואימפריות מערביות כמו האימפריה הבריטית, האימפריה הצרפתית שרצו לנצל את הסיטואציה ולקבל דריסת רגל בתת-היבשת.
באמצע המאה ה-18 הצליחה בריטניה, במהלך המלחמה הקרנטית השלישית, לכבוש טריטוריה באזור בומבי, מדראס וכלכותה וכן להרחיב את אחיזתה בהודו על ידי חתימה על הסכמים עם סולטאן קרנאטקה מוחמד עלי חאן וולאג'ה .
הברית בין הבריטים לממלכת ניזאם היידראבאד וחיזוק קו ההגנה הבריטי מול ממלכת מייסור (כמו הקמת פורט ולור) גרם לחיידר עלי וממלכת מייסור, היריב של ממלכת ניזאם, להכריז מלחמה על בריטניה.
המערכה פרצה בינואר 1767 עם פלישת האימפריה המראטהית, בת בריתם של הבריטים ושל ממלכת הניזאם, דרומה לממלכת מייסור.
כוחות מראטה התקדמו דרומה עד נהר טונגבהאדרה .
לאחר משא ומתן עם מנהיגי מייסור נסוג צבא מראטה תמורת כופר של 3,000,000 רופי ששולם על ידי ממלכת מייסור.
במרץ 1767, לאחר נסיגת צבא מראטה, פלש צבא ממלכת ניזאם לדרום ממלכת מייסור מלווה בשני בטליונים אנגלים של חברת הודו המזרחית הבריטית.
במאי אותה שנה התברר למפקד הכוח הבריטי שמאחורי גבו ניהלו ממלכות ניזאם ומייסור משא ומתן והגיעו להסכם לפיו ממלכת מייסור תשלם כופר של 1,800,000 רופי ובתמורה ממלכת ניזאם תיסוג מטריטוריית מייסור ותסכים למסור חלק מהשטחים שלה ליורש העצר של מייסור, בנו של חיידר עלי, טיפו סולטאן.
בנוסף הסכימו שתי הממלכות לאחד כוחות כנגד הבריטים.
הקרב הראשון בין הבריטים לבין איחוד כוחות ניזאם-מייסור התחולל ב-3 בספטמבר 1767 בקרבת צ'נגאם כש-70,000 חיילים מכוחות האיחוד תקפו כוח של כ-7,000 בריטים.
הקרב הסתיים בניצחון בריטי ובאבדות רבות לאיחוד.
לאחר תבוסה זו פנה הכוח המאוחד לעיר קבריפאטינאם (כיום פוהאר) וכבש אותה לאחר יומיים מצור.
לאחר כיבוש זה נסוגו הבריטים צפונה לעיר טירובנמאלי כדי להצטייד ולהתארגן.
כוח ניזאם-מייסור, בפיקוד חיידר עלי צעד גם הוא לטירובנמאלי כדי לכבוש אותה.
ב-25 בספטמבר 1767 התחולל במקום קרב כנגד הבריטים שהסתיים בניצחון הבריטים כשכוחותיו של עלי איבדו כ-4,000 חיילים ו-64 תותחים.
טיפו סולטאן, בנו של עלי, הגיע להציל את אביו.
לאחר התבוסה בקרב הציע חיידר עלי לבריטים הסכם הפסקת אש אך נדחה לכן קיבץ את צבאו וניסה לכבוש את מדראס והגיע כ-5 ק"מ מהעיר.
כוחותיו של חיידר עלי התקדמו צפונה בניסיון לכבוש את העיר אמבור אותה החזיק כוח בריטי מצומצם.
עלי הטיל מצור על העיר ב-7 בנובמבר 1767 שנמשך עד 7 בדצמבר אך עלי לא הצליח לפרוץ את עמדות הבריטים.
עלי ניסה לשחד את מפקד הכוח הנצור אך זה סירב להצעה.
המצור הסתיים כשהגיע לעיר כוח תגבורת בריטי שאילץ את עלי להסיר את המצור ולסגת צפונה.
במהלך הנסיגה נאלץ עלי להתמודד עם חלק מכוחותיו שערקו לצד הבריטי וכן ניתוק מצבאה של ממלכת הניזאם לאחר ש, ניהל משא ומתן נפרד עם הבריטים שהביא לנסיגת חיילי הניזאם להיידראבאד.
עלי ניסה גם הוא לחתום הסכם עם הבריטים אך סורב.
בתחילת 1768 שלחה בריטניה צי ספינות מנמל בומבאי לנמל מנגלור במערב היבשת ולאחר שרוב כוחות מייסור הוטעו ועזבו את העיר כבשו הבריטים בפברואר את העיר.
פעילות הבריטים במערב המדינה ובליבה של מייסור הביאו את עלי להוציא את כוחותיו מאזור מדראס, לנוע מערבה ולכבוש, בסיוע בנו טיפו סולטאן בחזרה את מנגלור.
העיר בנגלורו הייתה אחת מהערים המרכזיות בממלכת מייסור ולכן היוותה יעד מרכזי לכוחות הבריטים.
לאחר שחיידר עלי הסיג את כוחות צבא מייסור ממזרח הודו הצליחו הבריטים לכבוש מחדש שטחים באזור זה ואז פנו לנוע לתוך ממלכת מייסור.
חלק מהכוחות הבריטים תקפו את דרום הממלכה בעוד שכוח נוסף, בשיתוף צבא האימפריה המראטהית (ששוכנע על ידי הבריטים לחזור למערכה), התקדם לכוון מרכז הממלכה כדי להטיל מצור על בנגלורו.
הכוח הבריטי הקים מחנה צבאי מבוצר בעיר אוסקוטה (כ-30 ק"מ ממזרח לבנגלור) בעוד שהצבא המראטהי העדיף להקים מחנה נפרד.
כדי למנוע את המצור יצא חיידר עלי עם צבא מייסור מבנגלור כדי לתקוף את הבריטים באוסקוטה.
הקרב באוסקוטה החל ב-22 באוגוסט 1768 כשצבא מייסור תקף את המחנה של הצבא המראטהי תוך הסתייעות בפרשים ופילים.
המראטהים הצליחו להחזיק מעמד עד הגעת תגבורת מהמחנה הבריטי וצבא מייסור נאלץ, ב-23 באוגוסט, לסגת לאחר שאיבד כ-300 חיילים.
הצבא הבריטי ניצל את נסיגת צבא מייסור מאוסקוטה כדי להתקדם לבנגלור וחיידר עלי נאלץ לסגת מבנגלור צפונה.
במקביל לנסיגתו ניסה עלי להציע לבריטים הסכם הפסקת אש תוך נכונות לשלם כופר ולוותר על שטחים אולם הדרישות הבריטיות היו הרבה יותר מחמירות ועלי לא הסכים להן.
בתחילת אוקטובר 1768 ניסה חיידר עלי לחזור דרומה ולכבוש מחדש בנגלור.
בדרכו לעיר נתקל במבצר של צבא סולטנות קרנטאקה (בת ברית של בריטניה) בעיר מולאבאגילו (Mulabagilu).
עלי ניסה לכבוש את המבצר והבריטים מיהרו לשלוח כוחות סיוע והקרב מול חיילי מייסור הסתיים בניצחון בריטי לאחר שעלי איבד כ-1,000 חיילים מול כ-200 אבידות לבריטים וצבא קרנטאקה.
מפלה זו לא שברה את רוחו של עלי והוא הצליח לגרום לבריטים לסגת מזרחה וצפונה הרחק מבנגלור.
המערכה על מדראס וחוזה מדראס
מעודד מנסיגת הכוחות הבריטים קיבץ חיידר עלי כוחות מייסור נוספים ובנובמבר צעד מזרחה לכוון מדראס כשבהתקדמות מהירה הגיע לשערי העיר שכוחות בריטים מעטים הגנו עליה.
הישג זה של צבא מייסור אילץ את הבריטים להיכנס למשא ומתן עם עלי ובסופו (ב-29 במרץ 1769) נחתם חוזה מדראס בין חברת הודו המזרחית הבריטית וממלכת מייסור שכלל הסכם הגנה הדדי.
לאחר חתימת החוזה הרגיש חיידר עלי שעם תמיכת הבריטים כתוצאה מההסכם יש באפשרותו להרחיב את ממלכתו.
ב-1771 יצאה מייסור למערכה מול האימפריה המראטהית והבריטים סירבו לעמוד לצידה של מייסור ובכך, לטענת מייסור, הפרו את החוזה.
מייסור התמודדה לכן לבד מול המראטהים ובהמשך גם מול ממלכת ניזאם עד ששלוש הממלכות כרתו ברית להילחם יחד מול הבריטים דבר שגרם לפרוץ מלחמת אנגלו-מייסור השנייה ב-1780.
מלחמת אל הסער בים היא מוטיב ספרותי וטיפוס סיפורי שהיה נפוץ במיתולוגיות ובשירות אֶפִּיות ב הקדום, במהלך האלף השני והאלף הראשון לפנה"ס, ובכלל זה במיתולוגיה האמורית, במיתולוגיות מסופוטמיות, במיתולוגיה המצרית הקדומה, במיתולוגיה החורית-חתית, ובמיתולוגיה הכנענית, כפי שהיא משתקפת בעיקר בשירה אוגריתית.
לפי חקר המקרא המודרני ניתן למצוא התייחסויות למוטיב גם בסיפורי הבריאה בספר בראשית, ובפסוקי שירות מקראיות כמו שירת הים, בעיקר בספרי תהלים, ישעיהו, איוב וחבקוק.
אופייני למוטיב זה דמות אנטגוניסטית של אל ים, כגון ים הכנעני, או של אלת-מים נקבה כגון תיאמת המסופוטמית, אשר תכופות מתגלמים או נעזרים במפלצות ים דמויות דרקון, או בטורפים ימיים גדולים כלוויתן, תנין או נחש ענק.
בכמה דוגמאות של המיתוס, דמות הים מאיימת לגאות ולהציף את העולם כולו, דורשת מן האלים לסור למרותה, ומטילה עליהם את אימתה.
את העולם מציל אל גיבור, בדרך-כלל אל-סער או אל מלחמה דוגמת מַרְדוּךְ הבבלי, בעל הכנעני, תֶשוּבּ החורי או סת המצרי, אשר מביס את הים ואיתניו בקרב.
לעיתים מסתייע אל הסער בדמויות של אל חכם ויועץ, דוגמת כושר וחסיס הכנעני או אאה המסופוטמי, ושל אלה אחות או בת-לוויה מפתה כמו עַשְׁתָּרְתּ או ענת, שהים משתוקק אליה.
המקרא התפלמס עם מוטיב נפוץ זה על-ידי הדגשה כי האל המקראי ברא את איתני הים בעצמו, ושהוא משתמש בהם ככלי-משחק.
עם זאת, במקומות רבים במקרא שרד גם מוטיב מפורש של מלחמת האל בים ובאיתניו: "תהום", "תנין", "לוויתן נחש בריח", "לוויתן נחש עקלתון", "רהב" ועוד.
לפי קטעים אלו הציעו חוקרי מקרא כמו משה דוד קאסוטו ונגה איילי-דרשן לשחזר שירה אפית קדומה של מלחמת האל המקראי בים.
הדים למיתוס המקראי שרדו גם בספרים חיצוניים, בכתבים מוקדמים של הנצרות, בספרות חז"ל, בפיוטים ובקבלה.
פרט למקרא, מעט מאוד מספרות המזרח הקרוב הקדום היה מוכר עד ל.
מוטיב מלחמת אל הסער בים שרד במקרא, במסורת היהודית והנוצרית ובתרגומי פילון איש גבל ליוונית מן המיתולוגיה הפיניקית, אך לא נערך אז מחקר ביקורתי בנושא.
למעשה, עצם העיסוק בנושא, ואף המונח עצמו, היו בין הראשונים להדגים את הצורך במחקר מדעי-ביקורתי של הדת הממוסדת: ממסדי הדתות המונותאיסטיות בנצרות, ביהדות ובאסלאם תכופות האשימו דתות וזרמים מתחרים בעבודת אלילים, ולפיכך מתקשים אף כיום להודות בכל השפעה אלילית בכתבי-הקודש החשובים והעתיקים ביותר שלהם.
ועם זאת, רבים מן החוקרים בתחום היו בעברם אנשי-דת, תאולוגים וכיוצא בזה, בעיקר נוצרים מזרמים פרוטסטנטים שונים, אבל גם יהודים ואף מוסלמים.
המאה ה-19 ואילך: מיתוס הבריאה הבבלי
המחקר החל עם גילוי ופיענוח אנומה אליש, מיתוס הבריאה הבבלי בכתב יתדות בשפה האכדית, מאז שנת 1849 באתר העתיק של נינוה, על-ידי ארכאולוגים ואשורולוגים בריטיים כאוסטן הנרי לייארד, הורמוזד רסאם וג'ורג' סמית'.
באנומה אליש מומלך אל הסער הבבלי מרדוך לראש האלים, לאחר שהרג את תיאמת או "תיאמתום", אלת הים המסופוטמית הקדומה, ואת מפלצותיה, וברא את העולם מגופתה.
הראשונים שחקרו את הדמיון בין אנומה אליש לספרי המקרא היו התאולוג הפרוטסטנטי ומבקר המקרא הגרמני הרמן גונקל, והכומר האפיסקופלי וחוקר השפות השמיות הקנדי ג'ורג' ארון בארטון .
שניהם, ובעקבותיהם חוקרים רבים נוספים, הצביעו על מוטיב המלחמה בים המשותף לשני המקורות.
בדוגמה לשונית מפורסמת, המילה "תהום" המופיעה כבר בפסוק השני של ספר בראשית, ועוד כ-30 פעמים נוספות במקרא, בכללן גם צורת הרבים "תהמת" או "תהומות", מקורה להצעת חוקרים שונים במילה האכדית תיאמת.
החוקר הידוע ביותר שהציע את הקשר בין "תיאמת" האכדית ל"תהום" המקראית, אם כי קרוב לוודאי שאף הוא לא הראשון, היה הרמן גונקל בספרו משנת 1895 "בריאה וכאוס", ובעשרות השנים שלאחר מכן עסקו בו חוקרים רבים נוספים, למשל ההיסטוריון של עם ישראל היהודי-ציוני אברהם שלום יהודה באוניברסיטת מדריד והניו סקול בניו-יורק.
בתחילת המאה ה-20 הסיקו חוקרים כאלו שמוצא המוטיב של מלחמת אל-הסער בים היה במסופוטמיה "ערש התרבות" והכתב, הקדומים באלפיים שנה לפחות אף מן המקרא.
באותן שנים, החוקר היחידי שראה במוטיב השפעה שמחוץ למסופוטמיה, על סמך המקרא וכתבי פילון בלבד, היה אלברט קליי , כומר לותרני וחוקר שפות שמיות אמריקאי מאוניברסיטת ייל.
הוא הסיק שמקור המוטיב בכנען, והגיע לבבל עם האמורים.
שנות ה-30 ואילך: המלחמה בים בכתבי אוגרית
גם בהמשך התקדם חקר מוטיב המלחמה בים בעיקר בעקבות תגליות ארכאולוגיות.
התגלית הידועה ביותר התפרסמה בתחילת שנות ה-30, בחפירות העיר הכנענית העתיקה אוגרית בראשות הארכאולוג הצרפתי שארל וירולו.
הזיקה הלשונית למקרא בתעודות אוגרית מרשימה אף יותר מזו של התעודות באכדית מנינוה:
האלפבית האוגריתי, אף שלעיתים הוטבע בחימר בטכנולוגיה וסימנים של כתב-יתדות, בפועל השתמש בעיצורים זהים לאלו של הפרוטו-כנעני, הפיניקי, העברי העתיק, והשומרוני.
תעודות ארכאולוגיות ששימשו ככל הנראה ללימוד או תרגול מראות שאף סדר האותיות דומה.
בתעודות מאוגרית נמצא סדר דומה מאוד לסדר ה"אבגד" ששרד עד היום באלפבית העברי, הערבי, ובשינויים נוספים אף באלפביתים היווני והלטיני.
במקביל נמצא באוגרית גם סדר ה"הלחמ", האופייני לשפות שמיות דרומיות, שכיום עדיין שרדו באתיופיה ובתימן.
בכל שיטות האלפבית העתיקות האלו, אותיות המציינות תנועות חסרות לחלוטין או כמעט לחלוטין, ולפיכך ניתן לייצג את מרבית התעודות שנכתבו בהן באמצעות העיצורים של אלפבית עברי מודרני ללא אותיות סופיות, ובכתיב "חסר מאוד" ללא ניקוד, תנועות או אימות קריאה דוגמת אותיות אהו"י.
מרבית השורשים הלשוניים בשפה האוגריתית אף הם דומים לאלו של שאר הניבים השמיים-מערביים, ואין זה מקרה שהשירה האוגריתית על מלחמת בעל באל ים פוענחה לראשונה על-ידי עוזרו של וירולו, הבלשן העברי עדיה חורון.
למשל, היא ייחסה לבעל (אוגריתית: בעל) ולאחותו ענת (אוגריתית: ענת) מלחמה בים (אוגריתית: ימ), ובמשרתיו לווייתן/נחש פתן (אוגריתית: לתנ), ותנין (אוגריתית: תננ).
אף כי במשך זמן רב לא זוהתה אלת ים מקבילה לתיאמת הבבלית בתעודות הכנעניות מאוגרית, לאחרונה התגלה שהשורש השמי "תהום" מופיע בהן, הן בצורת היחיד תהמ, הן בצורת הרבים תהמת והן בצורה הזוגית תהמתמ.
משמעותן בתעודות של טקסים דתיים היא ישות אלוהית לא ברורה, ובמקורות המיתולוגיים היא לפעמים מקום קדוש, לעיתים מתואר כלוחש או משוחח עם כוכבים, לעיתים כרוחש או רותח, או מונע על ידי ברקים.
ייתכן שהצורה הזוגית תהמתמ מקבילה למוצא הנהרות, המקום שאליו הלכו האלים הכנעניים כדי למצוא את ראש האלים אל (אוגריתית: אל), בדומה לגן עדן המתואר בפרק ב' בספר בראשית כמקור נהרות הפישון, הגיחון, הפרת והחידקל.
הראשון שחקר את הקשר המשולש בין מלחמת בעל בים, אנומה אליש והמקרא היה הארכאולוג המקראי וחוקר המקרא האמריקאי ויליאם פוקסוול אולברייט, בשנת 1936. לשלושת אלו הוא הוסיף מקורות דומים נוספים: את פפירוס עשתרת ממצרים העתיקה, את אגדת לבו המסופוטמית ואת אגדת מלחמת אל הסער בנחש-דרקון אִילוּיׇנְקַה החתית.
אולברייט היה הראשון שחיפש מקור משותף לכל סיפורי מלחמת אל הסער בים, אף כי לא הגיע למסקנה נחרצת בשאלה.
מאז דנו חוקרי מקרא רבים, מהם מפורסם בשפה העברית משה דוד קאסוטו, בהשפעות הבבליות והכנעניות על המקרא, ובמוטיב המקראי של שלטון האל על ים, תהום, התנינים הגדולים, לוויתן נחש בריח, לוויתן נחש עקלתון, רהב, וכיוצא בזה.
שנות ה-40 ואילך: מלחמת תשוב בנחשי הים במיתולוגיה החורית-חתית
החל משנת 1946 פרסם החתיתולוג הגרמני-יהודי האנס גוסטב גיטרבוק פיענוח של שירת אוּלִִיכּוּמִי שגילה בחפירות חתושה: עיבוד בכתב הירוגליפים חתי של שירה חורית, המתארת את מלחמת תשוב, אל הסער החורי, בסלע אוּלִִיכּוּמִי הגדל בים, בנו של ראש האלים כּוּמָרבִּי.
גיטרבוק קשר את שירת אוּלִִיכּוּמִי לשירה האוגריתית של מלחמת בעל בים.
הוא גם קשר אליה מיתוסים חורים-חתיים נוספים: שירת חדמו על מלחמת תשוב בנחש חדמו הגדל בים, ואגדת פישישה המאזכרת אף היא מלחמה של אל סער בים.
ב-1964 פורסם לראשונה מחקרם של רוברט גרייבס ורפאל פטאי, שהרחיב את הסברה כי סיפור בריאת העולם בספר בראשית מבוסס על אנומה אליש.
אך באותו זמן כבר החל להתערער מעמדה הקדום של אנומה אליש במחקר, כאשר הוצע לאחר את זמן חיבורה מתקופת חמורבי בתחילת האלף השני לפנה"ס למלכותו של נבוכדנצר הראשון בסוף האלף השני, היינו מאוחר מן המיתוסים החורים-חתיים, האוגריתיים ומפפירוס עשתרת המצרי.
בשנת 1968, באוניברסיטת הרווארד, חזר האשורולוג הדני רב-ההשפעה תורקילד יאקובסן לטענת אלברט קליי כי מלחמת מרדוך בים באנומה אליש איננה מתאימה לגאוגרפיה של התרבות המסופוטמית, המרוכזת סביב נהרות הפרת והחידקל ולא חוף הים, ואף לא למסורת השומרית, ולפיכך היא חייבת להיות השפעה זרה שם.
למרות זאת, עד שנות ה-90 עדיין היה מקובל למדי במחקר לראות באנומה אליש את המקור למוטיב מלחמת אל הסער בים, ככל הנראה עקב הקושי להניח השפעה של תרבויות הלבנט הקטנות על בבל הגדולה.
לחלופין נטו במחקר לראות בכל המיתוסים הנזכרים למעלה גרסאות של אותו מיתוס קדמון, מבלי להכריע לגבי שאלת מקורו, ומבלי להבחין בשינויים הייחודיים שעבר בכל תרבות.
שנות ה-90 ואילך: מלחמת הדד/אדד בים בממלכות האמוריות
הדיון בשאלת מוצאו של מוטיב מלחמת אל הסער בים התחדש בשנות ה-90, לאחר פרסום מכתב בשפה האכדית מהארכיון של מארי, המזכיר את מלחמת אל הסער אדוּ מחלב בתיאמת.
מכתב זה מתוארך למאה ה-18 לפנה"ס, ונחשב כיום לעדות הכתובה הקדומה ביותר למוטיב זה.
כמו בהשערת קליי כמאה שנה לפני כן, המכתב מקשר את המוטיב לממלכות האמוריות מארי וימחד.
ואולם מכתב זה עדיין אינו יכול לפסול את מוצא המוטיב בבבל, אם כי קדום לאנומה אליש, מכיוון שהאנטגוניסט "ים" ואל-הסער "הדד" נכתבים בו בכתב יתדות ובשמותיהם האכדיים "תמתום" ו"אדד".
באותה תקופה אמנם דיברו האמורים בניב שמי-מערבי, אבל כתבו בכתב יתדות בשפה האכדית של בבל ואשור.
משנות ה-2000 חוקרת נגה איילי-דרשן, מומחית ישראלית לספרות וללשונות המזרח הקרוב הקדום מאוניברסיטת בר-אילן, את המוטיבים השונים של מיתוס מלחמת אל הסער בים בשיטות מחקר גאוגרפיות-היסטוריות, כמו אלו של ארנה ותומפסון למוטיבים ולטיפוסים ספרותיים במיתוס ובפולקלור.
לדעת איילי-דרשן, מוצא אמורי בצפון-סוריה, לחופי אגן הים התיכון המזרחי, אכן מתאים יותר למאפייניו של המיתוס מאשר מסופוטמיה.
היא הצביעה על השפעות של התרבויות השונות זו על זו, ועל המקרא בכלל זה, ועם זאת גם על מאפיינים ייחודיים של המיתוס בכל תרבות.
איילי-דרשן וחוקרי מקרא אחרים משחזרים את דמותה ההיפותטית של שירה עברית עתיקה על מלחמת האל המקראי בים, אשר לא נכללה במקרא באופן רשמי, אך שרדה בו בהתייחסויות ובציטוטים מרובים.
מוטיבים ספרותיים, תעודות, שפות וסוגי כתב
המוטיב הספרותי העיקרי המגדיר את הטיפוס הסיפורי של המיתוס הוא מוטיב של אל ראשי, תכופות כזה המאופיין כגיבור וכשולט ברוחות, בגשם, בפוריות ובחקלאות, היוצא להילחם באל (או אלת) הים, ו/או במפלצות-ים ענקיות המשרתות אותו, ומנצח.
בספרה המוקדש לנושא עוסקת איילי-דרשן ב-11 סיפורים לפחות, המיוצגים במספר גדול בהרבה של תעודות כתובות עתיקות מן המזרח הקרוב הקדום, שמכילים מוטיב זה:
ניצחון האל בעל, אל הגשם והפוריות במיתולוגיה השמית-כנענית, על האל ים, וזכייתו במלכות על האלים כתוצאה מכך.
מתוך עלילות בעל וענת, שירה אוגריתית בעיקר בניב האוגריתי של השפה הכנענית-שמית, בכתב אלפבית אוגריתי.
אנומה אליש, סיפור בריאה בבלי: ניצחון האל מרדוך על אלת הים תיאמת, בריאת העולם מגופתה, וזכייתו במלכות על האלים כתוצאה מכך.
בשפה השמית האכדית, בכתב יתדות.
סוף האלף השני וראשית האלף הראשון לפנה"ס.
קטעים רבים בשירת המקרא: עליונות האל המקראי על הים, תהום, התנינים הגדולים, לוויתן, רהב, נחש בריח ונחש עקלתון.
בשפה עברית מקראית, במקור ככל הנראה באלפבית עברי עתיק.
שירת אוּלִִיכּוּמִי החורית-חתית: מלחמת אל הסער החתי תרחנה (תֶשוּבּ במקור החורי) בסלע אוּלִִיכּוּמִי הגדל בים.
מספר שברי תעודות בכתב הירוגליפים חתי, בשפה החתית מן האימפריה החתית.
שירת חדמו החורית-חתית: מלחמת אל הסער תרחנה בנחש חדמו הגדל בים.
מספר שברי תעודות בכתב הירוגליפים חתי מן האימפריה החתית.
פפירוס עשתרת המצרי-כנעני: ניצחון אל הסער סת על האל ים.
בשפה המצרית העתיקה עם מילים ושמות בשפה הכנענית, כתב חרטומים מצרי, כמחצית האלף השני לפנה"ס.
שירת הים החורית-חתית: מספר מסמכים קטועים המספרים על גאותו של ים, פחד האלים ממנו ועצת ראש האלים כּוּמָרבִּי לשאת לו מנחה.
בשפה החורית ובשפה החתית, בכתב הירוגליפים חתי.
מסמך פולחני חורי-חתי (CTH 346.9) "כאשר ניצח אל הסער את הים".
אגדת פישישה החורית-חתית (CTH 358.3): לוח מקוטע בו מוזכרת מלחמת אל הסער תרחנה בים.
מכתב מארכיון מארי: נביא מחלב מוסר לזמרי-לים את כלי הנשק שבהם ניצח אל הסער אדו את תיאמת.
ראשית האלף השני לפנה"ס, בערך 1800 לפנה"ס.
זהו המקור הקדום ביותר שנתגלה עד כה.
שלושה לחשים רפואיים ממצרים העתיקה, משלושה מקורות מצריים עתיקים שונים: פפירוס הרסט, פפירוס ליידן ו, המספרים על ניצחון אל הסער סת או סת-בעל על הים.
כתב חרטומים מצרי, האלף השני לפנה"ס.
שני סיפורים כתובים נוספים, ככל הנראה מסוף האלף השני לפנה"ס, סיווגה איילי-דרשן כקרובים לטיפוס הסיפורי של מלחמת אל-הסער בים, אך לא כללה אותם ברשימה המצומצמת למעלה, בעיקר עקב העדר דמות הים כאנטגוניסט:
אגדת מלחמת אל הסער בנחש-דרקון אִילוּיׇנְקַה, בשפה ובכתב חתיים.
על תעודות אלו ניתן להוסיף ממצאים ותעודות שאינם טקסטואלים אלא איקונוגרפים: צלמיות, תבליטים, ציורי קיר, מצבות, חותמות ועוד, אף כי זהות המתוארים בהם ומעשיהם לא תמיד ברורים או מוסכמים על כל החוקרים.
העתיק שבהם, חותם גליל ממארי המתאר ככל הנראה את מלחמתו של אל היושב במוצא הנהרות באל הים, נחשב עתיק אף מן המכתב לזמרי-לים, ומתוארך לסוף האלף השלישי לפנה"ס.
גם בייצוגים הגרפיים ניתן לזהות מספר מוטיבים נפוצים לייצוג דמותו של אל הסער, לייצוג דמות הים ומשרתיו, ולייצוג המאבק ביניהם:
אל הסער מוצג כגיבור ולוחם, בתנוחה שלטת ועטוי במיטב השריון והציוד בתקופתו.
כבעל קרניים הצומחות ממצחו (או מקסדתו) ותלתל שיער ארוך הגולש מעורפו.
רוכב או עומד על גבי פר, עגל, נחש מעופף וכדומה, ולחלופין נוהג במרכבה רתומה לחיות אגדיות כאלו.
מניף כלי-נשק, תכופות יותר מאחד, כמו חנית, קשת וחצים, גרזן-קרב ו/או אלה, תכופות מסוגננים בצורת ברקים.
כלי הנשק תכופות מוצגים כדוקרים את מפלצות הים, ו/או אלמנט גרפי בצורת גלי-ים, המייצגים את דמות הים.
במספר מקרים הייצוג הגרפי של גלי הים מחולק לשתי שורות באמצעות קו-אופקי, שעשוי לייצג את הרקיע המפריד בין מים עליונים לתחתונים, כפי ששרד בנוסח הכתוב של אנומה אליש ובמקרא.
מפלצות הים הן לעיתים בעלות מספר ראשים, תכופות מספר סמלי כמו שלושה, שבעה או תשעה ראשים.
גוף הנחש שלהן תכופות מתעקל באופן מסוגנן שעשוי גם הוא לדמות גלי ים.
גם חלק מן התעודות הכתובות אינן קלות לתיארוך, ואלו מהן שניתן לשייכן לתקופת שלטונו של מלך מוכר עשויות לתעד מסורות ומוטיבים עתיקים בהרבה, קרוב לוודאי גם כאלו שמעולם לא עלו כלל על הכתב.
לאחר מארי וימחד, עדויות כתובות מופיעות במהלך האלף השני גם בסוריה, בבבל העתיקה ובתרבות החורית, ומשם אולי הגיעו גם לאימפריה החתית באנטוליה, ללבנון, לכנען ולמצרים.
בכל מקרה המוטיב קדם בכאלף שנה לפחות לממלכות ישראל ויהודה, לעברית מקראית ולסיפורי המקרא, שאין עדות ארכאולוגית לקיומם לפני תחילת האלף הראשון או לכל היותר סוף האלף השני לפנה"ס.
דווקא הקישור של המוטיב לסיפור בריאה מוכר רק מאז אנומה אליש, קרוב לוודאי מתקופת המלך הבבלי נבוכדנאצר הראשון מסוף האלף השני, וייתכן שלסיפור הבריאה המקראי הגיע רק בתקופת גלות בבל במחצית האלף הראשון.
בנוסף על המוטיב העיקרי של ניצחון אל הסער על הים, אפיינה איילי-דרשן גם מוטיבים משניים החוזרים ברבים מן הסיפורים.
מכיוון שכמעט כל הסיפורים לא השתמרו היטב בממצא הארכאולוגי, ומופיעים בתעודות חלקיות מאוד, סביר שגם דוגמאות שונות של המוטיבים המשניים אבדו, ובמקור הופעתם הייתה נפוצה אף יותר.
כמה ממוטיבים משניים אלו הם:
הים גואה ומציף את האדמה, מטיל את אימתו על האלים, ולעיתים אף על הגיבור אל הסער (בשבעה מתוך 11 הסיפורים).
הים דורש מן האלים לסור למרותו (בשישה מתוך ה-11).
הר צפון, או הר צפוני כלשהו בו מולך אל הסער (בשישה מתוך ה-11).
אל הסער מוכרז כמלך ו/או ראש האלים החדש לאחר ניצחונו על הים (בחמישה מתוך ה-11).
לאל הסער נבנה מקדש/ארמון (בארבעה מתוך ה-11).
אחותו או רעייתו של אל-הסער תומכת בו במלחמה, לעיתים על-ידי ניסיון לפתות את הים (בחמישה מתוך ה-11)
הים משתוקק לאחותו או לרעייתו של אל הסער (בשלושה מתוך ה-11).
אל הסער או שאר האלים נכשלים בניסיונם הראשון להילחם בים (בארבעה מתוך ה-11).
אל זוטר כלשהו נקרא להילחם בים ולקחת את השלטון לעצמו, אך נכשל (בשניים מתוך ה-11)
אל הדגן מייעץ לשאת מנחה לים (בשניים מתוך ה-11)
אל הסער בורא את העולם (בשניים מתוך ה-11)
המוטיבים המשניים עשויים לסייע למחקר המודרני בהתחקות אחר התפשטות המיתוס מתרבות אחת לאחרת.
לדוגמה, בשירת הים החתית מוזהרים האלים מגאותו של הים על-ידי כומרבי, ראש האלים הקודם ואל הדגן, המציע לפייס את הים במנחות.
בפפירוס עשתרת המצרי ממלאת את אותו תפקיד אלת הקציר המצרית רננותת, למרות שהיא איננה ראש האלים, אלא אלה זוטרה בלבד.
ממוטיב זה כמו ממוטיבים אחרים הסיקה איילי-דרשן שפפירוס עשתרת הושפע מן הסיפור החתי, והקביל את תפקיד רננותת בעלילה לתפקיד כומרבי עקב הדמיון באפיונם הפולחני.
מלחמת האל הגיבור בכאוס במיתולוגיות נוספות
המהפכה המדעית של פיענוח השפות, הכתבים והתעודות העתיקות מן המזרח הקרוב הקדום החלה להתקדם באופן משמעותי רק במאה ה-19, ועוד במאה ה-20 התנהלה באיטיות עקב זהירות מדעית, חלקיות השרידים והקושי להבין את מה ששרד.
רבים מן החוקרים האירופאים והאמריקאים היו גם קלאסיציסטים ופולקלוריסטים בחינוכם, שהכירו היטב את מיתולוגיות יוון ורומי כמו את מעשיות האחים גרים, לא פחות מאשר את המקרא או הברית החדשה, ובאופן טבעי הסתמכו גם על הכרות זו במחקריהם.
חוקר המקרא הרמן גונקל, בין הראשונים להצביע על הדמיון בין האנומה אליש ומוטיבים במקרא, סבר בספרו "בריאה וכאוס" שמיתולוגיות רבות מציגות מלחמה בין אל או גיבור המייצג את הבריאה והסדר בעולם נגד מפלצת המייצגת את הכאוס או התוהו, מוטיב שהוא כינה , מגרמנית: מלחמה (או מאבק) בכאוס.
ייתכן שבתרבויות נוודיות וחקלאיות עתיקות של האלף השני לפנה"ס, כמו האמורים והשושלות הקדומות במסופוטמיה ובמצרים, נתפס הים הבלתי-מוכר כמייצג של כאוס, בעוד שבתרבויות האלף הראשון לפנה"ס ומאוחרות יותר, שכבר הפליגו בים יותר ויותר לצרכי תחבורה ומסחר, דוגמת האוגריתים, הפיניקים והיוונים, הפך מושג הכאוס למופשט יותר.
רבות מן המיתולוגיות והאגדות העתיקות אכן עושות שימוש רב במוטיב הארכיטיפי הנפוץ של אל או גיבור, הנלחם נגד מפלצת דמוית נחש או דרקון ומנצח.
כמה מאגדות אלו הוצעו כקשורות למיתוס מלחמת אל-הסער בים, למשל המלחמה של אלים מצריים שונים, בעיקר אל-השמש רע, אבל גם אל-הסער סת, נגד הנחש הקדמוני עאפפ או "אפופיס".
הגדרת המוטיב באופן כזה היא כללית ומעורפלת:
"קטגוריה של סיפרים העוסקים במאבק בין כוחות אלוהיים בעת הבריאה, אם כי לעיתים נשכח עקב מטרות משניות, שבהם אל גיבור מביס כוח או כוחות המתנגדים לו, אשר באופן כללי שוכנים בים או מזוהים עמו בדרך כלשהי, ומוצגים ככוחות הרס כאוטיים."
ואולם הגדרות קאסוטו ואיילי-דרשן למוטיב של מלחמת אל-הסער בים צרות וספציפיות יותר, ולעיתים תפקיד הנחש, התנין או הלוויתן בהן דווקא מצומצם.
באמצעות מחקר בלשנות היסטורית ומיתולוגיה השוואתית של שפות ומיתולוגיות הודו-אירופיות ניתן לשחזר מקצת מהמיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית המקורית.
גם במיתולוגיה זו נפוץ המוטיב של מלחמת אל-סער או אל-הרעם, ולפעמים גיבור אנושי בעזרת האל, בנחש או בדרקון ענק, לעיתים מרובה ראשים.
למשל: במיתולוגיה הנורדית מביס אל הרעם תור את הנחש יוֹרְמוּנְגָָנד, שחי באוקיינוס המקיף את מידגארד.
במיתולוגיה ההינדית הורג הגיבור טְרִיטָה את הנחש וְרִיטְרָה בעזרת אל מזג האוויר אינדרה.
במיתולוגיה היוונית הורג אל הברק והרעם זאוס את המפלצת טיפון, שאצל פינדארוס מתואר כבעל מאה ראשים.
במיתולוגיה היוונית, הגיבור הרקלס בנו של זאוס הורג את המפלצת הידרה בעלת שבעת הראשים.
מבין עמי המזרח הקרוב, החיתים ידועים כבעלי מוצא הודו-אירופי, ואל הסער שלהם, תרחונה או תרחונתה או תַרֻ או תַרְחֻנְזַס (ככל הנראה מן הפועל "תרח" שמשמעותו "להתגבר" או "להכניע" בחתית, וקרוב אטימולוגית לטריטה ההינדי, תור הנורדי, וטאראניס או טראנוס הגאלי-קלטי) ממלא תפקיד חשוב במספר גרסאות חתיות של מלחמת אל הסער בים.
עם זאת, גם ווסט וגם איילי-דרשן מציינים שמיתוסים חתיים אלו מבוססים בעיקר על המיתולוגיה החורית.
החורים ככל הנראה לא היו הודו-אירופיים ואף לא שמיים, אבל כבר בעת התיישבותם בחלק הצפוני של מסופוטמיה, בראשית האלף השני או אף בסוף האלף השלישי לפנה"ס, המיתולוגיה החורית כללה שמות אלים הדומים לאלו של המיתולוגיה ההינדית, וסופרה או לפחות נכתבה באכדית.
גם במיתוסים ההודו-אירופיים, תכופות אין קשר מיוחד בין דמות הנחש/דרקון לים דווקא.
למעשה, במיתולוגיה הפרוטו-הודו-אירופית המקורית, כפי ששוחזרה לפי המוטיבים המשותפים לכל המיתולוגיות ההודו-אירופיות שהשתלשלו ממנה, לא מוכר כלל אל-ים, ומחסרונן של מילים רבות הקשורות בים בשפה זו מקובל להניח שהתרבות המקורית שדיברה בה חיה באזור ללא מוצא לים.
במיתולוגיה הנורדית, הנחש יורמונגנדר חי באוקיינוס המקיף את העולם, אבל הוא אינו בן של האוקיינוס, אלא הושלך לשם על-ידי האל אודין.
במיתוס ההינדי, הנחש וריטרה סימל לדעת ווסט דווקא בצורת ועצירת הגשמים, אשר הריגתו על-ידי אל-הרעם אינדרה משחררת.
אמנם, גם בכמה מסיפורי המזרח הקדום, למשל אלו של הנחש לבו המסופוטמי והנחש אילויינקה החתי, לא שרד קשר מובהק לים, אך זו עלולה להיות תוצאה של חלקיות התעודות ששרדו.
לפיכך, אף שהיו קרוב לוודאי השפעות הדדיות ביניהם, הקשר הישיר בין המיתוסים ההודו-אירופים, מוטיב המלחמה בכאוס, ומיתוס מלחמת אל הסער בים עדיין איננו ברור.
בתרבות האמורית: אדו אל הסער מכניע את הים
זוהי העדות העתיקה ביותר המתוארכת בוודאות למוטיב מלחמת אל-סער בים במזרח הקרוב הקדום, מן המאה ה-18 לפנה"ס.
במכתב רשמי לזמרי-לים, מלכה האמורי האחרון של העיר מארי, שנמצא בארכיון המפורסם שלה, כותב נור-סין, שגריר מארי בעיר חלב הסורית ומצטט את אַבּיָה ה"עונה", כלומר הנביא, של אל-הסער אדו מחלב, אשר מבטיח לזמרי-לים את כלי הנשק שבאמצעותם נלחם אדו עם תיאמת.
אַבּיָה מוסר בשם האל אדו כי יחדון-לים, מלכה הקודם של מארי, ניצח במלחמותיו רק בזכות נשקו של אדו.
ואולם יחדון-לים חטא, ולכן ניתנה הארץ לזמרי-לים במקומו.
כעת, לאחר שהושיב אדו את זמרי-לים על כס המלוכה במארי, הוא גם מוסר לו את כלי נשקו שבאמצעותם נלחם בים, ואף "מושח אותו בשמן ניצחונו"
האל אדו מחלב היה חשוב בתקופה הבבלית העתיקה, בייחוד בממלכת ימחד, וגם לאחר שנפלה ממלכה זו בסוף המאה ה-17 ובמאה ה-16 לפנה"ס היו שהמשיכו לעבוד אותו, בכלל זה בחתושה בירת החתים.
יריבו הים מכונה במכתב "תמתום", הצורה הסורית של השם האכדי "תיאמתום".
למרות המוצא האמורי של ימחד, שפתם הכתובה הייתה אכדית, ולכן לא ניתן לדעת אם כך כינו בני חלב בשפתם את יריבו של אל-הסער, או שמדובר בתרגום השם המקובל לאכדית.
במארי, שהייתה גם היא אמורית, נמצא דווקא המרכיב "ים" בשמות תאופוריים.
מכתב נוסף שנמצא בארכיון מארי מדווח כי כלי הנשק של אדו אכן הגיעו מחלב למקדש האל דגן בתרקה.
קרוב לוודאי שזמרי-לים התכוון לשאת אותם בטקסיות במלחמה, כפי שנהגו לפי תעודות אחרות מלכים נוספים בימחד.
ממכתבים אלו לא ניתן ללמוד על תוכן סיפור מלחמת אדו בים, שבעצמו לא התגלה.
אך ניתן לדעת שהיה סיפור מוכר כזה, ושהייתה לו חשיבות פולחנית, טקסית ופוליטית.
בחפירות הארכאולוגיות באתר חתושה (כיום בוע'זכוי בטורקיה), בירת האימפריה החתית, נמצאו בעיקר בארכיון חתושה תעודות רבות אך מקוטעות ברובן, המעידות על תפוצה רחבה של סיפור מלחמת אל הסער בים באזור אנטוליה.
התעודות כתובות בכתב היתדות החתי, רובן בשפה החתית ומיעוטן בשפה החורית.
העמים החורים השתקעו בצפון סוריה בראשית האלף השני לפנה"ס, כשהיגרו מהרי הקווקז, ככל הנראה מאזור ארמניה של היום, והתמזגו תחילה בתרבות הסורית המקומית.
מסורות חוריות וסוריות עברו לאימפריה החתית, בעיקר כאשר סיפחה את ממלכת כיזוואתנה בשלהי המאה ה-15 לפנה"ס.
חלק מן המסורות הועתקו על-ידי הסופרים החתיים בחתושה בשפה החורית, או תורגמו לחתית וקרוב לוודאי הושפעו מן התרבות החתית.
במחקר המודרני הן מכונות במונח "הספרות החורית-חתית", ששגשגה עד נפילת האימפריה החתית במשבר תקופת הברונזה המאוחרת במאה ה-13 לפנה"ס, וספיחיה מופיעים לעיתים גם בתקופה הנאו-חתית שלאחריה:
שירת הים החורית-חתית: ניצחון אל הסער על הים
שירת הים הכילה ככל הנראה גרסה חורית-חתית שלמה של מלחמת אל הסער בים.
היא מתועדת בכמה מסמכים ששרדו חלקית:
מסמך (CTH 785) בשני עותקים בשפה החתית, מכיל הוראות פולחניות לביצוע השירה: .
בסוף הלוח שרד קולופון: .
השירה הושרה איפוא בחגיגות לכבוד הר חזי, ושמה המלא היה "שירת מעשה הגבורה של ים".
כמקובל בשירות חוריות-חתיות, היא כונתה על שם אויבו של הגיבור, ולא על שם הגיבור עצמו.
הר חזי נקרא כך בפי אלו ששכנו לצפונו, כמו החורים והחתים, בעוד שהשוכנים מדרומו כמו אוגרית, המקרא ושאר דוברי שפות שמיות מערביות קראו לו הר צפון.
בעקבות תושבי סוריה שראו בהר צפון את מושב האל בעל, ראו בו גם החורים/חתים את מושב אל הסער, אם כי היו להם גם מסורות עתיקות יותר על מיקום הר חזי.
לפי המסמך ששרד מצווה הכוהן לצעוד לכוון הר ארנה שבממלכת כיזוואתנה, ונראה כי כאשר הטקס הועבר לשם, יחד עם מסורות חוריות נוספות, הוחלפה הצעידה הטקסית בכיוון הר חזי המקורי לצעידה בכיוון הר ארנה המקומי.
נמצא גם לוח מקביל כתוב חורית המסתיים אף הוא בקולופון "הר חזי", ומוסכם אצל חוקרי התחום שמדובר באותו חג.
תוכן השירה לא נמסר גם בו, אך הזמרים מצווים לשיר את "שיר המלכות", כנראה מלכותו של אל הסער החורי תשוב, שבהמשך נזכרים כלי נשקו.
שני לוחות קטלוגיים שונים של רשימות יצירות ספרותיות כוללות יצירה בשם "של הים", כנראה אותה שירה בשם מקוצר.
מסמך מקוטע (KUB 45.63) המכיל כנראה את הלוח הראשון של שירת הים בשפה החורית.
מצב ידיעת לשון זו במחקר מאפשר לפענח בה משפטים מעטים בלבד.
היא פותחת במילים "אשירה על ים" ומסתיימת בקולופון "לוח אחד של הי[ם]".
נזכרים בו "האלים", "האלים העתיקים" וכּוּמָרבִּי אבי האלים, המתעתד לשאת נאום בפני האלים, שתוכנו נמצא כנראה בלוח הבא.
שירת הים החתית (CTH 346.9): לוח זה שבור בראשיתו ובסופו, ולכן לא ידוע שמו, אך לפי תוכנו הוא כנראה חלק משירת הים בשפה החתית.
מסופר בו כי שיטפונות כיסו את האדמה, ההרים והטרסות, והמים המשיכו לגאות עד כי הגיעו לשמש, לירח ולכוכבי השמים.
אז נשא כּוּמָרבִּי נאום בפני האלים, ואמר להם שיש לשלם מס לים כדי לרצותו: כסף, זהב, נחושת ולפיס-לזולי.
הוא גם פנה לאלה "אנזילי מלכת נינוה".
אנזילי, ששמה נכתב באמצעות האידאוגרמה "אשתר", היא מקבילה חתית לאלה החורית שַוַושְכַה, והתואר "מלכת נינוה" רומז כנראה למקדש שוושכה בנינוה, המתועד עוד מסוף האלף השלישי לפנה"ס.
שוושכה הייתה אלת המלחמה והתשוקה, ובמסורת החורית הקדומה היא אשתו של תשוב אל הסער.
במסורת החורית-סורית המאוחרת כפי שהיא נמצאת גם בחתושה, אשתו של תשוב הייתה חבת, ושוושכה/אנזילי הפכה לאחותו.
המשך הסיפור, שכלל כמשוער ניצחון של אל הסער על הים, לא שרד.
איילי-דרשן ציינה קווי דמיון בין שירת הים החתית לפפירוס עשתרת המצרי: פפירוס עשתרת פותח גם הוא במילים "אשירה על ים", סגנון פתיחה נפוץ בשירות החוריות-חתיות, אך נדיר במצרים העתיקה.
כּוּמָרבִּי החתי הוא אבי האלים אך גם אל הדגן, וזה עשוי להסביר מדוע בפפירוס עשתרת, האלה הקוראת לפייס את הים במנחה היא רננותת אלת הקציר, אף שבמצרים הייתה אלה זוטרה.
נראה שבגרסה החתית נקראה אנזילי להביא את המס לים ולפתות אותו, בדומה לעשתרת בפפירוס המצרי.
ה"מס" או ה"מנחה" בשתי התעודות נקרא במונח המקומי לארגמן: מנהג מקובל באוגרית ובמסופוטמיה, ובאותה תקופה סביר גם במצרים, אך נדיר אצל החתים.
זהו שבר לוח קטן מארכיון חתושה המכיל תחילת סיפור הנקרא כיום במחקר "אגדת פישַישה", על שם גיבורה – הר פישישה, אשר לפי מסמכים אחרים של בריתות בין הממלכה החתית לממלכות וסאליות ממוקם באזור לבנון.
במעט ששרד מן הסיפור, פישישה אנס את האלה אנזילי (או עשתרת) בעת שישנה, וכשהתעוררה והתלקח זעמה, ביקש לפייסה בהבטחה שיספר לה על הנשק שבאמצעותו ניצח אל הסער תרחונה את ים.
עקב מיקומו של ההר בלבנון הוערך במחקר שהאגדה היא ממוצא כנעני, אך איילי-דרשן חוזרת להצעתו המקורית של הנס גוסטב גיטרבוק שזהו תרגום לחתית של סיפור חורי: המוטיב של הזדווגות בין אלים להרים נפוץ בספרות החורית, ואף כיום בארמניה ובקווקז, והטקסט כולל פתגם חורי "נפל תפוח מעץ" במשמעות של בהלה.
בסיפור מוזכרים הר חזי, הוא הר צפון, והר שני בשם נמני, המוזכר גם הוא בספרות החורית, וכן בספרות סורית ומסופוטמית, בדרך-כלל בזוג ביחד עם הר חזי .
אל הסער החורי תשוב מתואר לעיתים קרובות עם ארבעה בני-לוויה: מושכי מרכבתו השוורים שרי וחורי, וההרים חזי ונָמְנִי, תבליטים וחותמות רבים מסוריה ואנטוליה מתארים את אל הסער עם נשק בידו, כששתי רגליו עומדות על שני הרים, ומקובל במחקר שהרים אלו הם חזי ונמני.
לוח מקוטע בו נזכרים תרחונה אל הסער, האלה אנזילי והאל ים, וכן משרתו של ים, האל החורי אימפאלורי.
נראה שאין זה המשך של שירת הים החתית, אלא גרסה מקבילה או דומה.
התוכן לא פוענח ברובו, אך מילים דוגמת "קרב" ו"חרב" מצביעים על עימות, כנראה בין אל הסער לים, וכן פוענח שאל הסער "שחרר" את האלה אנזילי.
במחקר משערים שהלוח מתאר סיפור בו שבה האל ים את האלה אנזילי, ואל הסער שחרר אותה.
גם סיפור זה דומה לפפירוס עשתרת המצרי.
שירות אלו מופיעות באופן מקוטע במספר רב של שברי לוחות חוריים-חתיים.
הן אינן מספרות על מלחמת אל-הסער ישירות בים, אלא במפלצות-ים.
חתיתולוגים סבורים ששירות אלו הן האחרונות במחזור כּוּמָרבִּי.
כמו בשירות הקודמות באותו מחזור, כומרבי אבי האלים הוא האנטגוניסט הזומם נגד אל הסער, אך בשירת חדמו ובשירת אוּלִִיכּוּמִי חובר ים לכומרבי במזימותיו.
יש חתיתולוגים הסבורים שגם שירת הים החתית היא חלק ממחזור כומרבי, אך אחרים ובהם איילי-דרשן סבורים ששירת הים החתית נבדלת בכך שבה ים לבדו הוא האנטגוניסט, ומאיים על כומרבי ועל כל שאר האלים יחד.
שירת חדמו ושירת אוּלִִיכּוּמִי הן ככל הנראה שני עיבודים חלופיים של אותה מסורת.
בשתיהן מסופר על מפלצות ענק שנולדו לכומרבי ולאם עצומת גודל: חדמו – נחש ימי שנולד מבתו הענקית של ים, ואוּלִִיכּוּמִי – סלע שנולד מסלע-אם ענק.
לאחר שהתייעץ וזמם בסתר עם בן-בריתו ים, ייעד כומרבי לבניו אלו את הבסת אל הסער ואת המלכות על האלים.
משגדלו הבנים לממדי ענק, ולא ניתן היה להסתירם עוד במעמקי הים, סופר לאל הסער עליהם, והוא בכה וסירב להילחם בהם.
כדי לסייע לו יצאה אחותו אנזילי לחוף הים וניסתה לפתותם.
ניסיון זה כשל נגד אוּלִִיכּוּמִי – סלע עיוור, חרש וחסר-תחושה – וככל הנראה צלח לפחות חלקית נגד חדמו, אשר התפתה לעלות לחוף לפני שהגיע לשיא גודלו, אך מנקודה זו בעלילה לא שרד המשך שירת חדמו.
בשירת אוּלִִיכּוּמִי גם אל מלחמה אחר – אשתבי – הוזמן על-ידי האלים להילחם באוּלִִיכּוּמִי, ונכשל גם הוא.
רק לאחר עזרתו של אאה אל החוכמה הצליח אל הסער לנצח את אוּלִִיכּוּמִי, ושב להיות מלך האלים.
מלחמת אל הסער בנחש אילויינקה