tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
את מסורת העלייה לרגל למקום הנהיג ז'יל גד (Jules Guesde), מנהיגה דאז של המפלגה הסוציאליסטית הצרפתית, בשנת 1880. כ-25,000 מפגינים צעדו אז אל בית הקברות והתייצבו מול כוחות המשטרה כשהם עונדים שושנים אדומות ודורשים להעניק חנינה לאנשי הקומונה שעוד נותרו בחיים (החנינה הוענקה חודשיים אחר כך).
ז'אן ז'ורס עמד מספר פעמים בראש הצעדות אל קיר לוחמי הקומונה, בהן השתתפו כל גוני השמאל הצרפתי של סוף המאה ה-19: סוציאליסטים, סינדיקליסטים ואנרכיסטים.
מספר שיא של משתתפים, כ-600,000, השתתפו במצעד שהתקיים ב-24 במאי 1936, בראשו עמדו מנהיג הסוציאליסטים לאון בלום (Léon Blum) ומנהיג הקומוניסטים מוריס תורז (Maurice Thorez).
זה היה זמן קצר לאחר הקמת ממשלת החזית העממית בצרפת, והתהלוכה ביטאה תחושה חזקה של התנגדות לפאשיזם ולנאציזם שעלו אז במדינות אירופיות שונות.
מאוחר יותר הוקמה במקום גם אנדרטה לזכר הלוחמים הצרפתים שנלחמו במסגרת הבריגדות הבינלאומיות במלחמת האזרחים בספרד.
ההקשר הפוליטי החזק הנ"ל אינו מתייחס לבית הקברות פר לשז כולו, אלא רק לחלק הסמוך ל"קיר לוחמי הקומונה".
בחלקים אחרים של בית הקברות נקברו אנשים מכל חלקי המפה הפוליטית וביניהם מפורסמים רבים.
אנשים ידועים שנקברו בבית הקברות
הרוזנת קונסואלו דה סנט אכזופרי (Consuelo de Saint-Exupéry), הסופרת ילידת אל סלוודור, אלמנתו של אנטואן דה סנט-אכזופרי מחבר "הנסיך הקטן" (מטוסו של סנט אכזופרי עצמו התרסק בים וגופתו לא נמצאה).
הצייר האימפרסיוניסט גוסטב קאיבוט (Gustave Caillebotte).
אפרה של זמרת האופרה מריה קאלאס היווניה-אמריקאית הוטמן מלכתחילה בבית הקברות פר לשז, אך לאחר שהאפר נגנב והוחזר הוא פוזר מעל הים האגאי ליד חופי יוון, מולדת משפחתה של קאלאס.
למרות זאת, עדיין ניתן לראות בבית הקברות את הכד הריק בו היה האפר.
הרופא בן המאה התשע עשרה קלוד ברנאר (Claude Bernard) שלזכותו נזקפים מספר הישגים בקידום הרפואה ובמיוחד הכנסת השיטה המדעית למחקר הרפואי ומחקר מערכת העצבים.
הקולנוען והבמאי ז'ורז' מלייס, אבי האפקטים המיוחדים בקולנוע.
גופו של המלחין פרדריק שופן (Frédéric Chopin) נקבר בבית הקברות פר לשז, אך לבו הוטמן לפי בקשתו באחד מעמודי כנסיית הצלב הקדוש בוורשה, בירת פולין מולדתו.
הצייר ז'אק-לואי דויד (Jacques-Louis David) היה ידוע בציוריו האוהדים את המהפכה הצרפתית ואת שלטון נפוליאון, ולאחר חזרת מלכי בית בורבון לשלטון ב-1815 הוא יצא לגלות ובה מת.
גם לאחר מותו לא התירו המלכים את חזרת גופתו, ובמקרה זה רק לבו הוא שנטמן בקבר בפר לשז.
הצייר הרומנטי אז'ן דלקרואה (Eugène Delacroix), הידוע במיוחד בזכות ציורו החירות מובילה את העם.
הצייר ז'ורז'-פייר סרה (Georges-Pierre Seurat) הנחשב כ"אבי הנאו-אימפרסיוניזם".
ג'ורג'ה אנסקו (George Enescu) - מלחין, פסנתרן, כנר ומנצח רומני שחי בפריז חלק גדול מחייו ונפטר בה.
הסופרות האמריקאיות גרטרוד שטיין (Gertrude Stein) ואליס ב.
Toklas), שחיו יחד כבנות זוג בפריז רוב חייהן ונקברו בקברים סמוכים וזהים בצורתם.
תאודור ז'ריקו (Théodore Géricault) - צייר רומנטי שעל קברו מופיע העתק ציורו המפורסם רפסודת המדוזה (בו מופיעים הניצולים מהספינה לה מדוז שטביעתה ב-1816 זעזעה את דעת הקהל).
צאדק הדאיאת (Sadegh Hedayat), מבכירי הסופרים של איראן המודרנית (שפרסום ספריו אסור כיום בידי המשטר השליט במולדתו).
אלאן קרדק (Allan Kardec), מייסדו של זרם דתי-פילוסופי הידוע בשם "ספיריטיזם" (Spiritism) המאמין בתקשורת עם רוחות רפאים.
שארל מסיה (Charles Messier), אסטרונום שפרסם ב-1774 קטלוג של 45 גופים שמימיים.
ג'ים מוריסון (Jim Morrison), זמר, משורר, כותב שירים וסופר אמריקאי שקברו מוקף תמיד בהמוני מעריצים אשר גורמים לא פעם נזק למצבות של אנשים מפורסמים פחות הקבורים לידו, דבר שאילץ את הנהלת בית הקברות להציב במקום אנשי אבטחה.
גם בחלקים אחרים של בית הקברות מופיעות לעיתים קרובות על המצבות כתובות גרפיטי של חיצים המצביעים על הדרך לקברו של מוריסון ולידם הכתובת "אל ג'ים".
המרשל מישל נה (Michel Ney) - אחד הידועים ביותר ממפקדי צבאו של נפוליאון.
ויקטור נואר (Victor Noir), עיתונאי שנהרג ב-1870 בידי הנסיך פייר בונפרטה, בן דודו של קיסר צרפת אז נפוליאון השלישי, פרשה שהייתה בין הגורמים לערעור שלטונו של הקיסר.
הוא נקבר בתחילה בבית קברות אחר והועבר לפר לשז לאחר הקמת הרפובליקה השלישית ב-1871. בפסל שהוצב על קברו הוא מופיע כשאבר מינו זקור, דבר שגרם לפסל להפוך למעין "סמל פריון" כאשר חלק מהמבקרים נוהגים לשפשף חלק זה מהפסל ולהשאיר פרחים בכובעו של נואר המפוסל.
הזמרת אדית פיאף, שקברה זוכה לביקור המוני מעריצים גם עשרות שנים לאחר מותה.
הזמר ושחקן הקולנוע איב מונטאן אשתו השחקנית היהודייה סימון סיניורה.
הצייר האימפרסיוניסט היהודי קאמי פיסארו (Camille Pissarro).
הסופר, המבקר וכותב המאמרים מרסל פרוסט (Marcel Proust).
זנוב גראם (Zénobe Gramme), מהנדס חשמל בלגי שהמציא את הזרם הישר.
שרה ברנאר (Sarah Bernhardt) שחקנית תיאטרון וקולנוע יהודייה.
רחל פליקס (מדמואזל ראשל) שחקנית תיאטרון יהודייה.
המלחין ג'ואקינו רוסיני (Gioacchino Rossini), הידוע בכתיבת יותר מ-30 אופרות, נקבר בפר לשז בשנת 1868. ב-1877 הועבר גופו לפירנצה שבאיטליה מולדתו, אך מערת הקבורה הריקה בפריז נשארה ומקודשת עד היום לזכרו.
המלחין ז'ורז' ביזה, מחבר האופרה כרמן.
הרוזנת מארי ולבסקי (Marie Walewski), פילגשו של נפוליאון, שלבה נקבר בפריז וגופה - בפולין מולדתה.
הסופר והמחזאי האירי אוסקר ויילד, שגלה לפריז בשנותיו האחרונות לאחר מאסרו בבריטניה בעוון הומוסקסואליות.
מעריציו נוהגים לנשק את המצבה על קברו כשפיותיהם מרוחים בשפתון.
ז'אן-ז'וזף קארייס (Jean-Joseph Carriès), פסל וצייר מיניאטורות.
הרוזנת וירג'יניה אולדואיני (Virginia Oldoini), פילגשו האיטלקייה של הקיסר נפוליאון השלישי ודוגמנית של חלוצי הצילום.
הסופר האפרו-אמריקאי ריצ'רד רייט (Richard Wright).
קלוד-אנרי דה סן-סימון - ממייסדי הסוציאליזם בצרפת ובעולם בכלל.
הברון ז'ורז'-אז'ן אוסמן, מושל מחוז הסן והמחדש הגדול של פריז בזמן הקיסרות השנייה.
הנרי קוריאל, פעיל שמאל יהודי.
אדואר דאלאדיה, ראש ממשלת צרפת בתחילת מלחמת העולם השנייה.
פרנסואה אראגו, מדען, אסטרונום, מתמטיקאי ופוליטיקאי צרפתי.
המתמטיקאי ז'אן-בטיסט ז'וזף פורייה, מפתח טור פורייה והתמרת פורייה.
הכימאי והפיזיקאי לואי ז'וזף גה-ליסאק, שניסח את חוק גה-ליסאק העוסק בגזים.
איזק טיטסינג, דיפלומט הולנדי חשוב וחוקר המזרח הרחוק.
גוסטב דורה, תחריטאי בן המאה ה-19.
נדאר (פליקס טורנשון), צלם פורטרטים של אנשי שם מהבוהמה של פריז במחצית השנייה של המאה ה-19.
יהודה פיליפ בנימין, שר החוץ היהודי של מדינות הדרום במלחמת האזרחים האמריקנית.
כריסטיאן פינו, שר החוץ הצרפתי בסוף שנות החמישים.
לואי אוגוסט בלאנקי, סוציאליסט צרפתי ואקטיביסט פוליטי.
ארמאן פז'ו, מהנדס ותעשיין צרפתי, מחלוצי יצרני המכוניות בצרפת, מייסד ומנהלה הראשון של יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו.
נסטור מאכנו, מהפכן אוקראיני, הנהיג את הצבא השחור ואת הטריטוריה החופשית.
פר הוקון גסלה (בשוודית: Per Håkan Gessle; נולד ב-12 בינואר 1959) הוא זמר, כותב שירים וגיטריסט שוודי.
הוא נודע במיוחד על חלקו בלהקת הפופ רוק השוודית רוקסט, אותה הוא הקים יחד עם מארי פרדריקסון ב-1986 ואשר פורקה בעקבות מותה ב-2019. הלהקה זכתה להצלחה בינלאומית עצומה בסוף שנות ה-80 ובתחילת שנות ה-90 עם אלבומם Look Sharp!
שיצא ב-1988 ואלבומם Joyride שיצא ב-1991, אשר הכילו שירים שכיכבו במקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני ארבע פעמים, ומתוכם הצליח במיוחד השיר "It Must Have Been Love" שנכלל גם בפסקול הסרט אישה יפה.
לפני הקמתה של להקת רוקסט הייתה לגסלה קריירה מצליחה בשוודיה כסולן של להקת יילנה טיידר אשר הוציאה שלושה אלבומים שהגיעו למקום הראשון במצעדי האלבומים של שוודיה בתחילת שנות ה-80, אך הלהקה התפרקה זמן קצר לאחר אלבומה הרביעי, The Heartland Café, שיצא בשנת 1984.
לאורך השנים גסלה הקליט גם אלבומי סולו רבים, הן בשפה השוודית והן בשפה האנגלית.
לאחר שמצבה הבריאותי של פרדריקסון החמיר בשנת 2002 גסלה הוציא את האלבום Mazarin בשנת 2003. האלבום זכה להצלחה מסחרית ובעקבות כך החל שיתוף הפעולה ארוך הטווח בינו לזמרת הליווי הלנה יוספסון.
גסלה הוא כותב השירים הראשי של הלהקות רוקסט ויילנה טידר.
גסלה נולד בשנת 1959 בעיר האלמסטד שבשוודיה.
פר גסלה היה החבר המייסד של הלהקה יילנה טידר אשר הוקמה בשנת 1976. הלהקה הפכה במהרה לקבוצה פופולרית בשוודיה, אך לבסוף בשנת 1984 הלהקה התפרקה לאחר שהאלבום הרביעי שלהם, The Heartland Café, לא זכה להצלחה מסחרית בדומה ליתר האלבומים של הלהקה.
ב-1982 הוציא גסלה את אלבום הסולו הראשון שלו "Per Gessle" ולאחר שיילנה טיידר התפרקה הוא הוציא בשנת 1985 את אלבומו השני "Scener".
גסלה ומארי פרדריקסון היו חברים במשך מספר שנים לפני שהם החליטו להקים ביחד את להקת רוקסט בשנת 1986. לאחר ההצלחה של הלהיט הראשון שלהם "Neverending Love", שנכתב על ידי גסלה, הם הקליטו את האלבום "Pearls of Passion" באמצעות חומרים שנועדו במקור לאלבום הסולו השלישי של פר.
רוקסט הצליחה להביא בהמשך ארבעה סינגלים למקום הראשון במצעד הפזמונים האמריקני ושני סינגלים למקום השני במצעד הפזמונים האמריקני עם האלבומים Look Sharp!
שיצא ב-1988 ו-Joyride שיצא ב-1991. בעקבות ההצלחה של רוקסט בתחילת שנות התשעים, גסלה הוציא ב-1992 אלבום דמו עם אוסף של שירים.
לאחר שהלהקה הוציאה את האלבום Crash!
ולאחר סבב ההופעות העולמי של הלהקה בעקבות כן, הלהקה החליטה לקחת הפסקה.
ב-1996, לאחר שלהקת יילנה טידר התאחדה וערכה סבב הופעות, גסלה הקליט את אלבום הסולו הראשון שלו באנגלית.
לאחר שרוקסט הוציאה את האלבומים "Have a Nice Day" בשנת 1999 ו-" Room Service " בשנת 2001 פרדריקסון התמוטטה ובשנת 2002 התגלה שיש לה גידול מוחי.
בזמן שפרדריקסון עברה טיפולים רפואיים גסלה המשיך להתמקד בקריירת הסולו שלו.
בשנת 2003 הוציא אלבום הסולו "Mazarin" אשר זכה להצלחה מסחרית בשוודיה והחל את שיתוף פעולה ארוך הטווח עם זמרת הליווי הלנה יוספסון.
בעקבות הצלחת אלבום הסולו של גסלה הוא זכה עליו בפרסים רבים, כולל ארבעה פרסי גראמי ושלושה פרסי רוקבורן.
בשנת 2004 גסלה ולהקת יילנה טיידר התאחדו לרגל 25 שנים לייסוד הלהקה, ובאותה ההזדמנות ההלהקה הוציאה את האלבום "Finn 5 fel!" אשר היה האלבום הראשון מזה 20 שנה, וכמו גם ערכה סבב הופעות בשוודיה במהלכו הם ניגנו בפני קרוב לחצי מיליון מעריצים.
בשנת 2005 גסלה הוציא את אלבום הסולו "Son of a Plumber" שהכיל שירים באנגלית ומספר שיתופי פעולה עם אמנים שוודים אחרים בהם ינס יאנסון, יוספסון ולונדקוויסט.
האלבום, אשר יצא בנובמבר 2005, הכיל גם שיר שהוקדש לאביו, אשר היה שרברב.
בשוודיה הפך האלבום במהרה לתקליט פלטינה, וזכה להצלחה מרשימה בגרמניה.
אך למרות זאת לא הפך ללהיט במישור הבינלאומי.
ביוני 2007 גסלה הוציא אלבום סולו נוסף בשוודית בשם "En händig man".
באוקטובר 2007 פרסם ספר אוטוביוגרפי.
אלבום הסולו השביעי של גסלה "Party Crasher", אשר היה האלבום השלישי שלו בשפה האנגלית, יצא לקראת סוף שנת 2008. באותה התקופה גסלה החל את סבב ההופעות של האלבום ופרדריקסון, אשר מצבה הבריאותי בינתיים השתפר באופן ניכר, הצטרפה לשתיים מההופעות באמסטרדם ובסטוקהולם.
זו הייתה הפעם הראשונה מזה שמונה שנים שהם הופיעו יחד על אותה הבמה.
בעקבות הופעת האורח של פרדריקסון באמסטרדם, רוקסט החלה שוב לבצע הופעות חיות בין השנים 2009 עד 2012 אשר במסגרתם הם ביצעו מעל למאה הופעות בכל שש היבשות.
בקיץ 2013 להקת יילנה טידר התאחדה שוב וערכה 20 הופעות ברחבי שוודיה.
האלבומים כללו שיתופי פעולה עם מוזיקאים מקומיים בהם דן דוגמור, סטיוארט דאנקן ומיקי רפאל.
ב-2016 גסלה הוציא מספר סינגלים תחת שם הבמה הבדוי Mono Mind, אשר נכללו בהמשך באלבום האולפן "Mind Control" שיצא ב-2019. ביוני 2022 גסלה הוציא סינגל בשם "The Loneliest Girl In The World" תחת שם הבמה PG רוקסט.
הסינגל היה הסינגל הראשון מתוך אלבום האולפן שיצא בשנת 2023 וכלל שיתופי פעולה עם המוזיקאים שנוהגים להופיע עם גסלה בהופעות החיות של רוקסט.
בשנת 1990 כתב גסלה את השיר "The Sweet Hello, The Sad Bye" עבור הזמר הגרמני תומאס אנדרס (מההרכב Modern Talking).
להקת רוקסט הוציאה גרסה משלהם לשיר בתקליט הסינגל של השיר "Spending My Time".
השיר שימש גם את הזמרת האמריקנית לורה ברניגן באלבומה Over My Heart.
ב-1996 עבד עם הזמרת האמריקנית בלינדה קרלייל וכתב עבורה שני שירים לאלבומה "A Woman and a Man".
גסלה הוא בנם הצעיר של השרברב קורט גסלה ואליזבת גסלה.
היו לו אח גדול בשם בנגט ואחות גדולה בשם גונילה.
בשנת 1993 גסלה התחתן עם אסה נורדין.
לבני הזוג יש בן אחד שנולד ב-5 באוגוסט 1997.
גסלה הוא גם הבעלים של מלון טילוסנד בחוף המערבי של שוודיה, אשר נודע בזכות אוסף יצירות האמנות והתמונות העצום שבו, וכמו גם בזכות אוסף המכוניות הפרארי הפרטי של פר גסלה.
2022 - (פורסם במסגרת להקת PG רוקסט)
פר לגרקוויסט (בשוודית: Pär Lagerkvist; 23 במאי 1891 - 11 ביולי 1974) היה סופר, מחזאי ומשורר שוודי, זוכה פרס נובל לספרות, חבר האקדמיה השוודית לספרות (הגוף הבוחר את זוכי פרס נובל לספרות).
לגרקוויסט נולד בוקשה שבסמולנד, חבל בדרום-מרכז שוודיה.
הוא היה הצעיר מבין שבעה אחים במשפחת איכרים, שם ניתן לו חינוך דתי מסורתי.
כבר בצעירותו נמשך לזרמים שהתנגדו לחינוך השמרני שקיבל אצל הוריו.
התעניינותו בספרות הובילה אותו ללימודי הומניסטיקה באוניברסיטת אופסלה.
בשנת 1912 פרסם את ראשוני השירים שלו בעיתון סוציאליסטי ושנה לאחר מכן הופיע הסיפור הראשון בפרוזה.
הוא נסע בשנת 1913 לביקור בפריז, שם הושפע מהשינויים המודרניים בציור.
רשמיו מופיעים בספר אמנות המילים ואמנויות הציור.
בספר הציג את הניגוד שבין כוח החיים של אומנות הציור המודרני ובין ניוון הספרות.
הוא ניסה להעביר לשטח הספרות את המשמעת האינטלקטואלית של הקוביסטים, תוך התנגדות לזרם הנטורליסטי.
ספר שיריו, מגור, היצירה האקספרסיוניסטית הראשונה בשוודית, הצטיין במקוריות וכבש לו מעמד של ממש בספרות השוודית.
ביצירתו בא לידי ביטוי הניגוד שבין הבסיס הנוצרי שבחינוכו לבין תפיסתו המדעית-דטרמיניסטית.
הוא היה מודע לניגוד וכינה את עצמו "כופר דתי".
בתקופת מלחמת העולם הראשונה התחיל להתעניין במחזאות ובשנת 1917 הופיע המחזה הראשון שחיבר האדם האחרון.
הרומן הגמד, שהופיע בשנת 1944, הביא לו פרסום עולמי ותורגם לכמה שפות.
הרומן נכתב בגוף ראשון, מנקודת מבטו של גמד חצר בעל נטיות מרושעות, בתקופת הרנסאנס באיטליה.
המבקרים היללו אותו על יכולתו לתאר את התכונות השליליות בנפש האדם והישוו אותו לג'ונתן סוויפט.
בשנת 1940 נבחר להיות אחד מ-18 חברי האקדמיה השוודית לספרות.
הוא היה מועמד לפרס נובל בשנת 1950, בשנה זו חולק גם הפרס לשנת 1949 (באיחור).
קולו, שניתן לויליאם פוקנר, הכריע על מתן הפרס של 1949 לפוקנר והפרס של 1950 לברטרנד ראסל.
בשנת 1951 הוענק לו הפרס "על כוחו האומנותי ועל העצמאות המושרשת עמוק ביצירותיו, המתאמצת לתת תשובה על שאלות האנושות הנצחיות".
כאשר נשאל, לאחר חלוקת הפרס, מה יש לו להגיד, השיב: "אין בפי כל בשורה מיוחדת, היא כלולה ביצירותי".
הוא נפטר בגיל 83 בסטוקהולם.
שני סיפורים על החיים (1913), יצירה בפרוזה.
Motiv מוטיב (1914), שילוב של יצירות בפרוזה ובשירה.
Järn och människor ברזל ובני אדם (1915), קובץ סיפורים.
האדם האחרון (1917), מחזה אפוקליפטי על היכחדות האנושות.
Kaos כאוס (1919), כולל את המחזה "סוד השמים" (דרמה קומית, המוצלח במחזותיו), סיפורים ושירים.
Det eviga leendet חיוך נצחי (1920), סיפור ארוך.
Den lyckliges väg דרכו של האדם המאושר (1921), ספר שירים.
Onda sagor אגדות השטן (1924).
אורח המציאות (1925), על תקופת נעוריו.
Hjärtats sånger שירת הלב (1926), שירי אהבה.
החיים הכבושים (1927), הרהורים פילוסופיים.
Han som fick leva om sitt livהאיש שהורשה לשוב ולחיות את חייו (1928), מחזה בו השתמש בטכניקה ריאליסטית ובשפה פשוטה.
ליד המדורה (1932), קובץ שירים.
Bödeln התליין (1933), סאטירה שנכתבה כסיפור ולאחר שנה הומחזה.
האדם ללא נשמה (1936), מחזה אידאולוגי על טרוריסט שמשנה את הכיוון בהשפעת האהבה.
Seger i mörker הניצחון באפלה (1939), מחזה אידאולוגי על שני אחים תאומים, מדינאים, האחד דמוקרטי והשני דמגוג מושחת.
Sång och strid שיר ומאבק (1940), שירים על אסון שהמיטה הפלישה הגרמנית לנורווגיה.
Dvärgen הגמד (1944) רומן אלגורי, שנכתב בגוף ראשון, על תקופת התחיה באיטליה.
Barabbas בר אבא (1950), רומן על המורד שבמקומו נצלב ישו.
בר-אבא , רומן היסטורי, תרגום - דן סואן, כרמי את נאור, יפו, 1953.
הגמד , עברית - יוסף לוז (יונתן רטוש), ניומן, תל אביב, 1958.
הגמד, תרגום נוסף, משוודית - בשמת אבן-זהר, זמורה ביתן, תל אביב, 1995.
בשנת 1885 השתתף ב"מופע המערב הפרוע" של באפלו ביל.
פר רובץ נהרג במהלך ניסיון מעצרו על רקע קשריו לתנועת "ריקוד הרוחות" ששאפה לצאת משמורת האינדיאנים.
במהלך המעצר התפתחה תגרה בין אנשיו של הצ'יף לבין אנשי החוק, במהלכה נפגע הצ'יף בראשו מכדור אקדח ונהרג.
לאחר מותו הועברה גופתו לקבורה בקרבת מקום, בפורט יטס.
בשנת 1953 הועברו שרידיו למוברידג' שבדרום דקוטה, על ידי בני משפחתו כדי שייקבר קרוב למקום הולדתו.
פר מרטסאקר הוא כדורגלן עבר גרמני ששיחק בעמדת הבלם וכיום מאמן קבוצת הנוער של ארסנל.
לזכותו של מרטסאקר 104 הופעות במדי בנבחרת גרמניה.
מרטסאקר החל את הקריירה שלו בגיל 11 במחלקת הנוער של הנובר 96, שם גם התחיל את הקריירה כמקצוען, כשעלה בשנת 2003 לקבוצה הבוגרת של המועדון.
ההתחלה של מרטסאקר לא הייתה מוצלחת במיוחד, כאשר שבר את אפו וכבש שער עצמי בהופעות הראשונות שלו בבונדסליגה, אך מרטסאקר התעשת והוכיח את עצמו כבלם הצעיר המבטיח ביותר בגרמניה.
באוגוסט 2006 הוחתם מרטסאקר בוורדר ברמן לאחר היכולת המצוינת שהציג במונדיאל 2006, בעסקה של 5 מיליון אירו.
בתחילת אפריל 2007 נפצע מרטסאקר בברכו במהלך משחק מול נירנברג ובכך סיים את העונה שלו ונזקק לזמן החלמה ממושך.
בעונת הגיע עם ורדר ברמן לגמר גביע אופ"א, אותו החמיץ עקב הרחקה.
ב-31 באוגוסט 2011 חתם מרטסאקר לשלוש שנים בארסנל האנגלית, ששילמה עבורו 10 מיליון ליש"ט.
בעונת הבקיע את שער הבכורה שלו בפרמייר ליג, בניצחון 2–5 על טוטנהאם הוטספר בדרבי של צפון לונדון.
בעונת זכה עם ארסנל בגביע האנגלי וכן בעונה שלאחר מכן.
בסוף עונת 2017/2018 פרש מרטסאקר מכדורגל ומונה למאמן קבוצת הנוער של קבוצתו האחרונה ארסנל.
ב-9 באוקטובר 2004 ערך מרטסאקר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גרמניה, במשחק מול נבחרת איראן.
בגביע הקונפדרציות שנערך בגרמניה בשנת 2005 פתח מרטסאקר בהרכב הנבחרת בכל משחקיה, וכבש את שער הבכורה שלו במדיה, במשחק מול נבחרת אוסטרליה.
מרטסאקר פתח בהרכב הנבחרת גם במשחקי מונדיאל 2006, יורו 2008, מונדיאל 2010 ויורו 2012. את משחקי מונדיאל 2014 החל מרטסאקר כשחקן הרכב, אך במשחק הגמר מול נבחרת ארגנטינה פתח על הספסל, ובדקה ה-120 החליף את מסוט אוזיל והיה שותף לזכייתה של גרמניה בגביע העולם.
ב-15 באוגוסט 2014 הודיע מרטסאקר על פרישה מהנבחרת.
נבחרת העונה של הבונדסליגה (מטעם מגזין קיקר): 2007/2008
פר הרפורד הוא זן של בקר הנפוץ בעולם באזורי אקלים ממוזג ומשמש בעיקר כבקר לבשר.
מקורו של הזן הוא ממחוז הרפורדשייר (Herefordshire) באנגליה ועל שמו הוא נקרא.
גידול פרות מזן הרפורד נפוץ באזורים ממוזגים של אוסטרליה, במרכז ומזרח ארגנטינה, אורוגוואי וניו זילנד, שם הם מהווים את רובו של משק הבקר.
הזן אף נפוץ בדרום מערב ארצות הברית.
אף שמוצאו של הזן מאזור קריר ולח באי הבריטי, פרות מזן הרפורד מצליחות לשגשג אף בתנאים קשים יותר כמעט בכל היבשות.
קיים תת-זן חסר קרניים של פרות הרפורד אשר טופח בארצות הברית.
קיים אף זן קרוב, פרות הרפורד זעירות, זן הידוע באיכות הבקר ובתכונותיו האימהיות הטובות.
בבריטניה פועלת מועצת הרפורד העולמית, המפקחת על שימור וטיפוח הזן, וחברות בה 19 מדינות וכן 7 מדינות שאינן במעמד חבר, בכל אחת ממדינות אלה פועלות אגודות מקומיות לטיפוח הזן.
פר העלם דבר של ציבור הוא קרבן חטאת מסוג חטאת פנימית, אותו מביאים הסנהדרין והציבור, במקרה שהסנהדרין טעו בפסיקת הלכה, והתירו עשיית דבר אסור שהעונש על עשייתו במזיד הוא כרת, ועל ידם הוכשל רוב הציבור היהודי שמתגורר בארץ ישראל באותו חטא בשוגג.
במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קורבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת.
אם ההוראה השגויה גרמה לקהל לעבור על איסור עבודה זרה, יש להביא שעיר לחטאת ועמו פר לקרבן עולה.
המקור העיקרי לפר העלם דבר של ציבור הוא בספר ויקרא:
חז"ל בספרא דרשו ש"עדה" היא בית דין, ו"עדת ישראל", היא הסנהדרין הגדולה שבלשכת הגזית, וכן "עיני הקהל" הן הסנהדרין שמשמשים כעיניים ומורי דרך לציבור.
לפי דרשה זו, הפסוקים עוסקים במקרה שהסנהדרין טעתה והורתה בשוגג שמותר לעשות דבר אסור שהעונש עליו במזיד הוא כרת או מיתת בית דין, ורוב הקהל שבארץ ישראל נכשלו על ידם באותו חטא בשוגג.
במקרה כזה, אין חיוב לכל אחד מהקהל להביא קרבן חטאת, אלא על הציבור או בית הדין להביא פר לקרבן חטאת.
בספר במדבר נכתב בצורה קצת שונה:
חז"ל דרשו שבפרשייה זו מדובר על מקרה ספציפי, בו הסנהדרין הורו לעבור על איסור עבודה זרה, שנקראת "כל המצוות" כיוון שהיא שקולה כנגד כל המצוות, וכאשר הקהל חוטא בעבודה זרה על פי הוראת הסנהדרין, יש להביא שעיר בנוסף על הפר המוקרב כקרבן עולה.
במשנה ובתלמוד מובאים כמה תנאים לכך שהוראת הסנהדרין תחשב הוראה שחייבים להביא על הטעות שבה פר העלם דבר של ציבור:
ההוראה הייתה מפורשת, לא די בכך שבית הדין יאמרו "מותרים אתם", אלא על בית הדין לומר בפירוש לציבור שמותר לעשות את המעשה המדובר - "מותרים אתם לעשות".
ההוראה ניתנה במעמד כל חברי הסנהדרין, ואף אחד מהם לא התנגד לה בפירוש.
בנוסף, ה"מופלא" (חבר בית הדין הבקי בהלכה יותר מכולם) שבבית הדין גם צריך להיות נוכח בדיון.
במקרה שהוא לא נכח בדיון, היה על הדיינים לעיין יותר בפסק ולהמתין לבואו של המופלא, כיון שייתכן שיסתור את דבריהם מרוב חכמתו, ולכן ההוראה אינה מושלמת.
על ההוראה להיות בדבר שאפשר לטעות בו, ולא הוראה שמקורה בבורות.
הסימן לכך הוא, כל הוראת היתר בדבר שאפילו הצדוקים מודים שהוא אסור, אינה נחשבת להוראה, שכן כת זו הייתה מפרשת את מילות התורה לפי פשוטם, ללא המידות שהתורה נדרשת בהן, ולכן הם מודים רק באיסורים הכתובים בתורה במפורש, שכל ילד לומד בבית רבו, ואי אפשר לטעות בהם.
כך למשל, אם הורו בית דין שמותר להשתחוות לעבודה זרה, אין ההוראה נחשבת להוראה, שכן האיסור כתוב בתורה בפירוש., אך אם הורו בית דין שמותר להשתחוות בלי פישוט ידיים ורגליים, הוראה זו נחשבת הוראה, כיון שהצדוקים מפרשים שההשתחוואה האסורה היא רק השתחוואה בפישוט ידיים ורגליים.
הוראה לא מחייבת קרבן אם היא מבטלת מצווה שלמה מן התורה.
למשל, אם בית דין אמרו שאין מצוות שבת בתורה, אינם חייבים להביא קרבן, אך אם התירו רק חלק מאיסורי שבת, או שהתירו את האיסור לזמן מסוים, כגון שאמרו שאין שבת בשנת שמיטה, חייבים להביא קרבן.
בעניין זה הסתפק רב יוסף, האם הוראה המבטלת את איסורו של אחד מל"ט אבות מלאכה נחשבת הוראה.
במשנה ובגמרא מובאת מחלוקת תנאים נרחבת, בנידון הכמות המינימלית של החוטאים המחייבת הבאת פר לקרבן, וכן בשאלה על מי מוטלת מצוות הבאת הקרבן.
מחלוקת זו סובבת סביב פירוש הפסוק .
על פי הגמרא, התנאים נחלקו בפירוש המושג "עדת ישראל", בפירוש המושג "הקהל", וכן בשאלה האם ה"א הידיעה במילה "הקהל" מיותרת, ואם כן, האם דווקא בפסוק , או גם בפסוק השני.
שיטת רבי יהודה היא, שכיון שהמילה "קהל" מיותרת, יש לדרוש שכל אחד משבטי ישראל נקרא "קהל", ולכן הפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל" עוסק בכל מקרה שבו לפחות רובו של אחד מהשבטים חטא בהוראת בית הדין הגדול.
במקרה כזה, על כל אחד מהשבטים להביא פר לקרבן, כיון שגם המילה "קהל" בפסוק העוסק בקרבן מיותרת, והיא באה ללמד ש"כל קהל וקהל", כלומר כל שבט, חייב להביא קרבן בנפרד.
בנוסף, לפי רבי יהודה גם האות ה"א מיותרת בשני הפסוקים, ולכן יש ללמוד ממנה שני דינים נוספים: 1. חובת פר העלם דבר אינה רק על הוראה מוטעית שהורתה הסנהדרין לכל ישראל, אלא אפילו על רוב שבט שחטא על פי הוראת הסנהדרין הראשית שלו.
במקרה כזה, רק השבט שחטא צריך להביא קרבן, ושאר השבטים פטורים (בשונה ממקרה בו שבט אחד חטא על פי הוראת הסנהדרין, שבו כל שבט חייב להביא קרבן).
2. "הוראה תלויה בבית דין ומעשה תלוי בקהל", כלומר, כיון שהמילה "הקהל" סמוכה למילה "ועשו", יש ללמוד שעל אף שההוראה ניתנת על ידי הסנהדרין, המעשה המחייב קרבן צריך להיעשות על ידי רוב הציבור, ולא על ידי בית דין.
רבי שמעון סובר שהאות ה"א אינה מיותרת בפסוק "ונעלם דבר מעיני הקהל", אלא רק בפסוק "והקריבו הקהל".
לכן הוא סובר שכל שבט ושבט חייב להביא קרבן, אך רק אם רוב השבטים חטאו.
אם מחצית השבטים או פחות חטאו, השבטים החוטאים צריכים להביא יחד קרבן אחד בלבד.
בשני הייתורים הנוספים, של המילה "קהל" והה"א שלה, הוא משתמש לגזירה שווה המשווה בין החטא לקרבן, ומלמדת שכמו שבפסוק העוסק בחטא, גם הסנהדרין וגם הציבור כלולים בחטאו של "הקהל", כך שניהם צריכים להביא קרבן, ולכן חברי הסנהדרין צריכים להביא פר נוסף על הפרים שמביאים השבטים.
שיטת רבי מאיר היא, שהאות ה"א אינה מיותרת כלל, ולכן המילה "קהל" מכוונת לכל הציבור, כלומר לכל שבטי ישראל.
בשני הייתורים של המילה "קהל" הוא משתמש גם לגזירה שווה, המלמדת לשיטתו, שכמו שהפסוק הראשון "ונעלם מעיני הקהל", מתייחס להוראתם המוטעית של חברי הסנהדרין שהם "עיני הקהל", כך גם הפסוק "והקריבו הקהל", מתייחס לחברי הסנהדרין.
לכן לשיטתו, חובת הבאת הפר מוטלת על חברי הסנהדרין שמביאים פר אחד בלבד, ודווקא במקרה שבו רוב העם חטא, שאז אפשר להתייחס לכך כאילו כל העם חטא, על פי הכלל רובו ככולו.
חכמי המשנה בדור שאחר רבי מאיר, נחלקו כיצד לשיטתו יש לקבוע שרוב העם חטא.
הגישה הידועה היא, שניתן לקבוע שרוב העם חטא רק אם חטאו רוב השבטים (שבעה שבטים מתוך שנים עשר), שהם גם רוב הציבור בסכום האנשים.
רבי שמעון בן אלעזר מסר משמו של רבי מאיר, שדי בשישה שבטים, אם הם רוב הציבור בסכום האנשים, או לחלופין בשבעה שבטים, גם אם כמות האנשים שחטאו אינם רוב הציבור.
גם לפי שיטת רבי שמעון בן אלעזר, מעניק רבי מאיר, עדיין, עדיפות לכמות השבטים.
שכן כאשר רוב השבטים חטאו, יש להביא קרבן חטאת בכל מקרה, גם אם מדובר בחלק קטן מהעם לפי סכום האנשים.
לעומת זאת, אם רוב האנשים בעם חטאו, יש להביא קרבן דווקא אם סכום השבטים אינו מנוגד לרוב, וישנם לפחות שישה שבטים - מחצית מהעם, אך אם רוב השבטים לא חטאו, וישנם חמישה שבטים ומטה בלבד שחטאו, אין להביא קרבן אף על פי שרוב האנשים חטאו.
ייתכן שלפי שתי השיטות, נחשב רוב העם לפי סכום השבטים בלבד, ודרוש רוב מיוחס מקרב השבטים עצמם, כלומר שבעה שבטים.
אלא, שאת מחצית מהעם, ניתן להחשיב במידה מסוימת לכל העם, לפי הכלל מחצה כרוב, האומר כי לפעמים למחצה ישנו כח שווה לרוב וכוחו ככל הדבר, והטיית המחצה הגורמת להחשיב את המחצית ככל העם, נוצרת על ידי הטיה צדדית, שמקורה ברוב האנשים מתוך הציבור.
פר הכהן המשיח הוא סוג של קרבן חטאת המיוחד לכהן גדול שנמשח בשמן המשחה.
בניגוד לאדם רגיל שחטא שמביא כבשה או שעירה, הרי שכהן גדול שחטא מביא פר להקרבה כחטאת פנימית.
הדיעה המקובלת היא, שדינו של הכהן גדול נקבע בעיקר לפי הזמן שחטא, ולא לפי הזמן שנודע לו.
הגמרא מסופקת בסיבת טעמו של רבי שמעון, שהדיוט שנודע לו בתור כהן גדול אינו מביא קרבן הדיוט.
האם הסיבה לכך היא בכך שהשתנה דין קרבנו, או שהסיבה לכך היא בכך שהכהן גדול השתנה והפך לאדם אחר, בדומה לדיני שינוי במשפט העברי, ואם כן באשם תלוי שלא השתנה דינו, עליו להביא קרבן.
גדרו ההלכתי של כהן גדול להבאת קרבנות
הכהן גדול הוא אדם ציבורי, מעשיו משפיעים על כל העם, שכן קרבנות העם תלויים בו, מסיבה זו כותבת התורה "אם הכהן המשיח יחטא לאשמת העם", כאשר הכוהן המשיח חוטא הרי דבר זה גורם אשמה לעם.
מסיבה זו, נחשב הכהן גדול כציבור לעניין הבאת הקרבנות.
אין הוא מביא על מעשה שנעשה מתוך שגגה, ללא הוראה מוטעית שגרמה למעשה, כנלמד מהפסוק "לאשמת העם", והוא חייב רק אם חטאו נגרם על ידי הוראה מוטעית, שלו או של בית הדין.
כמו כן, הוראתו לעצמו דינה כהוראת בית הדין לעם ישראל לכל דבר, ולכן אם ההוראה לא הייתה כראוי, לפי כל כללי ההוראה, שנעשית על פי ה"מופלא" חכם בית הדין שבקי בהלכה יותר מכולם, וכן שההוראה תעשה בשוגג גמור, ושהמעשה יעשה בשוגג ובשעת עשיית המעשה לא ידע שההוראה היא מוטעית.
כמו כן, מכיוון שהוראתו לעצמו דינה כהוראת בית הדין המרכזי של עם ישראל, כמו שבית הדין, כאשר הם הורו הוראה מוטעית והכשילו את הציבור עליהם להביא פר הנקרא קרבן חטאת הקהל, כך גם הכהן גדול מביא לקרבן פר.
כך גם, בדומה לבית הדין, אין הוא מחויב להביא קרבן, רק אם ההוראה הייתה הוראה שאינה עוקרת כליל מצווה מהתורה.
מכיוון שפסקיו שווים בדינם לפסקי הסנהדרין, הוא מצטרף עימם למניין, אם הורו יחד, כך שלפי ההלכה האומרת שקרבן חטאת הקהל מובא רק אם רוב הציבור היהודי חטא, ניתן לצרף במניין גם את הכהן הגדול.
חכמי הגמרא הסתפקו מאוד מה הגדר של הוראה משותפת.
פֶּר שְטַיְינְבְּרִיק הוא פוליטיקאי גרמני, חבר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה (SPD).
בשנים 2005–2009 שימש כשר האוצר בקבינט של קנצלרית גרמניה אנגלה מרקל.
לאחר שהוכשר כקצין בכוחות המילואים של הבונדסוור למד כלכלה בקיל.
ב-1974 סיים את התואר הראשון.
לאחר סיום לימודיו עבד במספר משרדי ממשלה גרמניים ולאחר מכן, בין השנים 1978 ל-1981, עבד במשרדו של הקאנצלר דאז הלמוט שמידט.
בשנות ה-80 כיהן כראש המטה של ראש ממשלת מדינת נורדריין-וסטפאליה, יוהאנס ראו.
ב-1993 התמנה כשר הכלכלה והתשתיות במדינת שלזוויג-הולשטיין ואחר כך חזר לנורדריין-וסטפאליה שם מונה לשר הכלכלה והתשתיות ב-1998 וב-2000 לשר האוצר.
בשנים 2002–2005 כיהן כראש ממשלת נורדריין-וסטפאליה.
הוא עמד בראש הקואליציה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית לבין הירוקים.
בבחירות שהתקיימו במדינת נורדריין-וסטפאליה ב-22 במאי 2005 הפסידה המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגת האופוזיציה, המפלגה הנוצרית-דמוקרטית הגרמנית (CDU).
להפסד זה היו גם השלכות על הפוליטיקה הפדרלית; קנצלר גרמניה דאז, גרהרד שרדר, שסבל בלאו הכי ממעמד מוחלש עקב סקרי דעת קהל גרועים וביקורת ממפלגתו פנימה, הודיע על הקדמת הבחירות הפדרליות לבונדסטאג.
לאחר בחירות 2005 הוקמה קואליציה רחבה בין המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למפלגה הנוצרית דמוקרטית בראשותה של אנגלה מרקל.
שטיינבריק התמנה לשר האוצר של גרמניה וב-2005 התמנה גם לסגן יו"ר המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
הוא נחשב לחבר באגף השמרני יותר של המפלגה.
בדצמבר 2008, בריאיון לניוזוויק, יצא שטיינבריק במתקפה שנויה במחלוקת כנגד הגישה הכלכלית הקיינסיאנית שמאפיינת את המדיניות הבריטית.
הוא הביע ספקות לגבי היעילות של חבילות תמריצים גדולות ומתח ביקורת על הגידול בחוב הציבורי הנובע מהן.
שטיינבריק גם ביקר בחריפות את הסודיות הבנקאית המאפיינת את הבנקאות בשווייץ.
בריאיון לטלוויזיה הגרמנית ב-2010 נראה היה כי השר לשעבר, אשר אימץ עמדה ביקורתית מאוד כלפי מערכת בנקאות הצללים, ייחס לקרנות גידור מאפיינים של תעשיית הפרייבט אקויטי.
חבר פרלמנט ומחליף אפשרי לאנגלה מרקל
שטיינבריק חבר פרלמנט מאז 2009. הוא היה הדובר הבולט של המפלגה הסוציאל-דמוקרטית של גרמניה, בעיקר בנושאים כלכליים.
הוא נחשב למועמד הסביר ביותר של האופוזיציה לתפקיד קנצלר גרמניה בבחירות 2013.
על פי סקרי דעת קהל נחשב שטיינבריק, נכון לאוגוסט 2011, לפוליטיקאי האהוד ביותר בגרמניה, לפני אנגלה מרקל.
בבחירות שהתקיימו לבונדסטאג ה-18 ב-2013 הוצב שטיינבריק כמועמד המפלגה הסוציאל-דמוקרטית למשרת הקנצלר.
המפלגה בהובלתו הפסידה בבחירות הכלליות לבונדסטאג למפלגה הנוצרית-דמוקרטית בראשות הקנצלרית אנגלה מרקל.
באותם בחירות ספג ביקורת על שהפנה אצבע משולשת לבוחרים.
פר גרנזי, הוא גזע בקר הנפוץ במשק החלב.
צבעו חום עם כתמים לבנים, וידוע בזכות עמידותו ובזכות טעם החלב העשיר שלו.
צבעו של החלב מוזהב, בגלל רמת הבטא-קרוטן הגבוהה במיוחד שבו, מה שנותן לו ערך בריאותי מוסף.
לחלב הפרות גם אחוזי שומן גבוהים יחסית, כ-5% ורמה גבוהה של חלבון, כ-3.7%.
תפוקת החלב מגיעה ללמעלה מ-5000 ליטר בשנה, ועד קרוב ל-6000 ליטר.
פרא הוא רכב קרבי משוריין בשירות חיל התותחנים הישראלי, המבוסס על תובת טנק המגח.
לדרישתו של צה"ל, הוסב הטנק והותקנו בו משגר מתרומם בעל 12 קנים המכילים טילי תמוז, וכן תורן תצפית המגיח מן הכלי ומאפשר לצוות לאתר מטרות אויב מרוחקות ולהשמידן במדויק.
הפרא פותח ברפאל ובתעש בשנות השמונים כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים, וזאת כדי להתמודד עם דיוויזיות הטנקים של צבאות האויב.
על מנת להקשות על כוחות האויב לזהות את הרכב ולהשמיד אותו, הותקן ברכב תותח דמה, שמעניק לפרא מראה של טנק רגיל ומאפשר לו להיטמע בין הטנקים הרגילים שמשתתפים בקרב.
בעבר לתותח היה יתרון נוסף, שכן קיומו של הפרא היה סודי בזכות העובדה שהוא דומה מאוד לטנק המגח.
בעקבות לקחי מלחמת יום הכיפורים, עבר צה"ל מספר שינויים מערכתיים ותפיסתיים אשר נועדו לתקן ליקויים ונקודות חולשה שנתגלו במלחמה.
כחלק משנויים אלו, בתחילת שנות השמונים פנה צה"ל אל התעשיות הביטחוניות בדרישה לפיתוח אמצעי לחימה אשר ישמרו על עליונותו של צה"ל בשדה הקרב העתידי.
בנוסף לזאת, במהלך מבצע שלום הגליל נתקלו כוחות צה"ל לראשונה בטנקים סובייטים מדגם T-72, אשר הופעלו על ידי השריון הסורי.
אחד הפיתוחים עליהם שקדה מערכת הביטחון כדי לתת מענה לאיומים אלו היה ה"מדרס", לימים התמוז דלעיל, למטרת פגיעה סלקטיבית בטנקים בעומק שטח האויב.
כנשק בעל קצב אש נמוך, מסובך ויקר אך עמוק ומדויק.
ממערכת זו נגזרו הרבה שנים מאוחר יותר טילי "הספייק" - סדרת טילי נ"ט מונחים אשר יוכלו לפגוע במדויק בטורי השריון של האויב ולחדור את המיגון שלהם.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 נכנס לשירות בחיל הרגלים טיל ה"גיל", דגם של ה"ספייק" לטווח קצר-בינוני.
עם התקדמות פיתוחו של הטיל, התעורר הצורך בפיתוח "הפרא" - פלטפורמה משוריינת שתוכל לשגר את הטילים מן החזית לעבר טנקי האויב.
בעידודם ובסיועם של האלופים קותי אדם ודן שומרון, החלה חטיבת אמל"ח יבשה במפא"ת (משרד הביטחון) בראשותו של אל"ם (מיל') בני בית אור (בֶּנגָה) בפיתוח פרויקט "הפרא".
על ניהול הפרויקט הופקד תא"ל (מיל') שמואל יכין (שמוליק) בשותפות עם ישי וקסלר ממפח"ש.
יחד עם אנשי המחלקה, פעלו השניים לקידום בנייתו של הפרא ברפא"ל.
רפא"ל הייתה זו שפיתחה הן את הטילים והן את המערכות הממוכנות והמשגרים, אך לימים הוחלט ליטול את הייצור מרפא"ל ולהעבירו לתעשייה הצבאית.
תחת האלוף אורי שגיא הבשילה המערכת וצה"ל החל להצטייד בכלים.
ההצטיידות נעשתה תוך הקמת יחידות מבצעיות ייעודיות (דוגמת יחידת מיתר).
יחידות אלו נֵהגו על ידי אל"ם בני בית אור, וזה אף היה למפקדן הראשון.
פיתוחו ההנדסי של הפרא התבסס על טנק המגח 5 (תובת פטון M48A5).
דמיונו של הפרא לטנק המגח נשמר מאחר שהותקן בו צינור פח המדמה את קנה התותח.
הפרא נועד לשמש כפלטפורמה לשיגור טילי תמוז, להם טווח תקיפה של 25–30 ק"מ, תוך שהוא מוסווה כטנק.
הכלי חומש במשגר טילים בעל 12 זבילים בתוך צריח ממוגן, הניתן לפרישה לצורך ירי וכן לטעינה מחדש.
חימושו המרכזי של הפרא הוא טיל תמוז.
משגר הטנק מכיל 12 טילים המוכנים לשיגור מיידי, ובבטן הטנק טילים נוספים הניתנים לטעינה מחלקם האחורי של קני השיגור.
טיל התמוז הוא שמו הצה"לי של הדגם המתקדם ביותר בסדרת הטילים נגד טנקים של רפא"ל (בחו"ל משווקת החברה את סדרת הטילים תחת השם "Spike" ואת הדגם המתקדם תחת השם "Spike-NLOS").
הטיל פותח בראשית שנות ה-80 של המאה ה-20 כדי לתת מענה לאיום חדירת טורי שריון עוינים לארץ - כפי שהתרחש במלחמת יום הכיפורים.
הרעיון העומד בבסיסו של הטיל הוא דילול טורי השריון של האויב עוד לפני שאלו מגיעים לטווחי ירי יעילים, המסכנים את כוחותיו של צה"ל.
הטיל נע לעבר המטרה במסלול בליסטי, וזאת כדי לפגוע בחלקם העליון של כלֵי האויב, שלרוב נוטים להיות חסרי מיגון משמעותי.
הכוונת הטיל נעשית באופן ידני על ידי מפעיל מוסמך.
המפעיל מנחה את הטיל למטרתו באמצעות שליטה בכנפוני ייצוב המחוברים לגופו של הטיל, ובהתאם לתמונת המטרה המתקבלת ממטע"ד אלקטרו-אופטי המותקן בראש הטיל ("מצלמת עין הטיל").
מכיוון שפרויקט זה נועד להפתיע את חילות השריון של סוריה ומצרים, הוגדרה סדרת הטילים כמסווגת, ובשל כך הייתה אסורה בפרסום במשך שנים.
סיווג זה בוטל בשנת 2011.
כבר מראשיתו של הליך בניית מערך החימוש המדויק סוּוג הפרויקט כסודי, ופיתוחו של הפרא והטילים אותם הוא נושא נעשו תחת מעטה סודיות כבד.
הצורך בחשאיות זו נגזר מיעודה של המערכת, שכן זו נוצרה על מנת שתהווה גורם הפתעה אסטרטגי במערכה העתידית אליה תידרש ישראל, ותעניק לכוחותיה הלוחמים יתרון משמעותי.
בראשית שנת 2011 התקבלה בצה"ל החלטה לחשוף את יעודה של עוצבת קלע דוד, יחידותיה ואמצעי הלחימה שברשותה.
בהחלטה זו נכללו, בין היתר, טיל התמוז האלקטרו-אופטי, וכן ה"חפיז" - נגמ"ש ייעודי לשיגור טילים אלו.
למרות חשיפת הטילים ורכב השיגור העורפי (החפיז), הוחלט שלא לחשוף את טנק הפרא, אשר בזכות מיגונו משמש כמשגר קדמי.
למעט חשיפה בודדת של הכלי במהלך מלחמת לבנון השנייה (בתצלום עיתונאי שדלף, ובו הוא נראה מאחור), סודיותו של הפרא נשמרה בהצלחה קרוב לשלושה עשורים.
עם זאת, בשנת 2013 צילם עיתונאי זר צמד טנקי פרא בסמוך לגבול הסורי ברמת הגולן, והתמונה עוררה התעניינות רבה באתרי אינטרנט ביטחוניים בחו"ל.
בעוד שתמונות מסוג זה, שפורסמו בשוגג על ידי כלי תקשורת ישראליים הוסרו במהירות בהוראת הצנזורה הצבאית, התמונות שפורסמו באתרים הזרים, שאינם כפופים לצנזורה, זכו להדגשה רבה.
לאור חשיפת הכלי בחו"ל, ולאור השנויים במפת האיומים במזרח התיכון, פנו מנהלי פורום צבא וביטחון באתר פרש לצנזורה הצבאית בבקשה להסיר את סיווגו הביטחוני של הכלי.
הבקשה התקבלה, וביולי 2015 שונה מעמדו של הכלי "לבלתי מסווג".
הפרא הופעל לראשונה באופן נרחב במלחמת לבנון השנייה.
כמו כן, נעשה שימוש בכלי במבצע עופרת יצוקה ומבצע צוק איתן, וכן בתקריות אש בין צה"ל לצבא סוריה בעשור השני של המאה ה-21.
פֶּר פֶּטרסון (בנורווגית: Per Petterson; נולד ב-18 ביולי 1952) הוא סופר נורווגי.
פטרסון הוא יליד אוסלו, והוא ספרן במקצועו.
לפני שעבר לכתיבה במשרה מלאה, עבד כמוכר בחנות ספרים, כמתרגם וכמבקר.
בשנת 1990 אביו, אמו, אחיו ואחיינו נספו על סיפונה של מעבורת שעלתה באש.
הוא עצמו היה אמור להיות על סיפון המעבורת עם אשתו ושתי בנותיו אך החליט לדחות את נסיעתם ביומיים וכך ניצל.
ספריו תורגמו למעל 50 שפות.
ספרו הידוע ביותר, "יוצאים לגנוב סוסים" (בנורווגית: Ut og stjæle hester) משנת 2003, זיכה אותו בפרס המבקרים הנורווגים לספרות ובפרס ספר השנה של מוכרי הספרים.
תרגומו לאנגלית, משנת 2005, זכה בפרס האינדיפנדט לסיפורת זרה לשנת 2006 ובפרס IMPAC האירי.
ספר נוסף שלו, "ארור אתה נהר הזמן" (בנורווגית: Jeg forbanner tidens elv) זיכה אותו בפרס המועצה הנורדית לספרות לשנת 2009.
בין הסופרים המשפיעים עליו הוא מציין את ריימונד קארבר וקנוט המסון.
יוצאים לגנוב סוסים (2003), תרגמה דנה כספי, הוצאת כתר, 2007
פר פייה-הנסן (בנורווגית: Per Faye-Hansen; 1916 – 1992) היה פעיל המחתרת הנורווגית בתקופת מלחמת העולם השנייה וחסיד אומות העולם מנורווגיה.
פועלו להצלת יהודים בתקופת השואה
באוקטובר 1942 ארגן פייה-הנסן מקום מסתור זמני בחנות פרחים באחת משכונות אוסלו עבור פליטים יהודים.
הוא הצליח לארגן את בריחתה של קבוצת היהודים לשוודיה בסודיות.
יהודים אלה הועברו במשאית לאסקר, אל מחוץ לאוסלו, שם הוסתרו בבית שהיה שייך למחתרת הנורווגית, ולאחר מכן - בבתים אחרים, עד שהגיעו לגבול שוודיה ועברו את הגבול.
פייה-הנסן גילה עניין מיוחד בכתבי קודש ובישראל.
הוא ייסד את כנסיית המלחים בחיפה ובשנת 1969 ייסד כנסיית מלחים באשדוד לאחר הקמת נמל אשדוד.
הוא שירת מספר שנים בתור כומר עבור מלחים נורווגים בישראל ופרסם מספר ספרים על ישראל ועל נושאי דת.
במהלך חייו היה מסור לפיתוח קשרי ישראל–נורווגיה.
בין היתר ייסד את "מכון כרמל" (Karmel-Instituttet), שמטרתו "לציין את הגשמת הנבואות בישראל של היום ולהפיץ את הידע בנושא במדינות הנורדיות ובישראל."
בשנת תשמ"ג זכה פייה-הנסן באות הנשיא למתנדב על פעילותו למען העם היהודי בארץ ובגולה.
בשנת 2007 העניק יד ושם לפר פייה-הנסן את התואר חסיד אומות העולם.
פר ברתלסן (גרינלנדית: Per Berthelsen; נולד ב-1950) הוא פוליטיקאי גרינלנדי.
ברתלסן, יליד קקרטארסואק, הוא המייסד והמנהיג לשעבר של מפלגת הדמוקרטים, ומורה במקצועו.
הוא נבחר לראשונה למועצת העיר של נוק בשנת 1993, ונבחר לראשונה לפרלמנט הלאומי באותה שנה.
הוא היה אחד מהחברים המייסדים של להקת הרוק החלוצית הגרינלנדית Sumé.
כאשר נבחר ראש עיר חדש לנוק בשנת 2007, לאחר מותה של ראשת העיר הקודמת, אגנתה דוידסן, ברתלסן היה מועמד הדמוקרטים, אך הפסיד לניקולאי היינריך.
אביו של ברתלסן, רסמוס ברתלסן, היה גם הוא פוליטיקאי, והיה ראש העיר של נוק.
בתו החורגת של ברתלסן היא הזמרת יוליה ברתלסן.
פר ונרבילם (בלטינית per venerabilem) היה דקרטל שהוציא האפיפיור אינוקנטיוס השלישי ב-1202 בנושא חוקיות הורשה וסמכותו של מלך צרפת.
הסניור גיום ה-8 ממונפלייה היה נשוי לאודוקיה קומננוס , מזיווג זה נולדה בת אחת, מרי ממונפלייה .
ב-1187 גיום שלח את אודקיה למנזר באניאן ונישא לאגנס מקסטיליה.
גיום רצה שאחד מהבנים יירש אותו.
אולם הילדים הוגדרו כ-ex defectu natalium, כלומר ילדים שנולדו מחוץ לנישואין ולכן לא יכלו לרשת אותו.
ב-1202, ענה האפיפיור בדקרטל "פר ונרבילום", בו דחה את הבקשה ופירט את ההבדלים בין שני המקרים.
המשפט המצוטט ביותר ממסמך זה הוא " rex superiorem non recognoscens in regno suo est Imperator" שקובע את עליונותו השלטונית החילונית של מלך צרפת ואי כפיפותו לסמכות חילונית גבוהה יותר.
האפיפיור התחיל את מכתבו בקביעה שלכס הקדוש יש סמכות מלאה לדון בעניין זה, וכבר היו תקדימים בהם אחרי בדיקת המקרה, הכשירו אפיפיורים אנשים שלידתם לא הייתה כשרה (נולדו מחוץ לנישואין או כתוצאה מיחסי ניאוף), והיו בין המקרים אף אנשים שלאחר טיהור מוצאם עלו למעלת בישופים.
מאליו מובן שאם הכשירו אנשים לתפקידים דתיים או ספיריטואלים שהם חמורים יותר, אפשר גם לדון במקרים בהם ההכשר צריך להיות לצורך תפקיד חילוני (סקולרי).
מה עוד שהאפיפיור לא מכיר גורם אחר שבידו סמכות להעניק הכשר מעין זה.
בהמשך מציין האפיפיור שבפנייה אליו הסתמכו על היתר שעשה הוא עצמו במקרה של פיליפ השני והמקרה הנוכחי נזקק יותר להיתר מסוג זה כי לפיליפ היה יורש זכר מנישואיו החוקיים ואילו לפונה אין יורש מאשתו החוקית.
אבל, יש הבדלים בין המקרים
המלך פיליפ הופרד מהמלכה אינגבורג בתוקף החלטה של ארכיבישוף ריימס ואילו אתה, גיום, גירשת את אשתך בשרירות לב
המלך לקח אישה אחרת ונולדו לו תאומים עוד לפני שהגיע אליו האיסור לשאת אישה אחרת ואילו אתה נישאת לאחרת תוך זלזול בכנסייה, ולכן ספגת עונש מטעם הכנסייה
המלך העלה נגד הנישואין טענה של קרבת משפחה ואתה לא העלית טענה שיש בה לפסול את הנישואין.
אם מקבלים את הטיעון של קרבת משפחה מסתבר שהמלכה אינה אשת המלך ונישואיו האחרים הם חוקיים והילדים חוקיים ואילו לך אין טענה שהילדים נולדו כילדים חוקיים.
לנושא סמכותנו להחליט - ישו כתב "תנו לקיסר את אשר לקיסר, ולאלוהים את אשר לאלוהים" (מתי כ"ב 21, מרקוס י"ב 17, לוקאס כ' 25).
ובנושא זה גם נאמר "האם אינכם יודעים שאנחנו נשפט מלאכים?
כל שכן דברים השייכים לחיי יום יום!
" (האיגרת הראשונה אל הקורינתים ו, 3).
דקרטל זה נשלח, יחד עם בולות ודקרטלים נוספים לאוניברסיטת בולוניה, נשמר שם כחלק מהאוסף " tam in iudiciis quam in scholis" והפך לחלק מהחוק הכנסייתי למשך מאות שנים.
פר הָרָמָה המכונה גם פר סקוטי או פר היילנד, הוא גזע עתיק של בקר הבית אשר מקורו ברמות ההרריות של סקוטלנד ובאיים ההברידיים לחופיה, והוא אחד הגזעים הבולטים והידועים של בריטניה.
זן זה מתאפיין בקרניים ארוכות, רגליים קצרות, זנב ארוך, ופרווה ארוכה ושעירה במיוחד אשר צבעה העיקרי הוא גוני אדום-כתום-זהוב (אם כי סקלת הצבעים המלאה גדולה יותר).
בפרי הרמה נעשה שימוש באיים המערביים של סקוטלנד כבר בסביבות המאה ה-6 לספירה, ובכך הוא אחד הגזעים העתיקים שקיימים כיום.
בספר הנתונים הראשון אודות הגזע, תוארו שני זנים שונים של פרי הרמות, אולם, עקב הכלאה בין השניים במהלך השנים רק זן אחד רשום כיום.
פר הרמה יוצא למדינות רבות ברחבי העולם כדוגמת ארצות הברית, אוסטרליה, פינלנד, נורווגיה, פולין ועוד.
באנגלית ובסקוטית, קבוצת פרי רמה נקראת "קפל" במקום "עדר"; מקור השם, במקלטי אבן שבהם פרי הרמה כונסו במהלך החורף כדי להגן עליהם מהקור העז.
פר הרמה הוא זן אשר מותאם במיוחד לסביבת המחיה הקשה בארץ מולדתו - סקוטלנד.
הפרווה שלו מותאמת היטב לאקלים הקפוא המתאפיין ברוחות עזות ובשלג, והוא מסוגל להתקיים על בסיס צמחייה דלה הקיימת באזור - כך שלא נדרשים מאמצים רבים כדי לגדלו.
לפרת הרמה יש חלב מזין עם שומן גבוה מאוד, והבשר של הזן - שעבורו הוא מגודל בעיקר - נחשב לבעל איכות גבוהה ומבוקש ברחבי העולם עקב רמות הכולסטרול הנמוכות שלו לעומת סוגי בשר אחרים.
לפר הרמה יש התאמות בולטות לסביבה ההררית הקפואה בסקוטלנד.
יש לו פרווה כפולה ויוצאת דופן, המורכבת משיער חיצוני שמנוני וארוך יותר מכל זן בקר אחר שקיים הנראה כלפי חוץ, ומתחתיו פרווה פלומתית ועבה הצמודה לעור.
זהו הגורם המכריע בהסתגלות פרי הרמה לתנאים הקיצוניים בהרים, שבהם יש כמויות משקעים גבוהות, סופות שלג ורוחות חזקות מאוד.
המיומנות שלהם בחיפוש אחר מזון מאפשרת להם לשרוד באזורים הרריים תלולים שבהם הם ניזונים מסוגי צמחים רבים שזני בקר אחר נמנעים מהם.
פרי הרמה נוהגים גם לחפור בשלג עם הקרניים הגדולות שלהם על מנת לחשוף צמחים שקבורים תחת מעטה השלג העבה.
אף שרוב זני הבקר באירופה מתמודדים טוב יחסית עם טמפרטורות נמוכות, פר הרמה נחשב לטוב מכולם בהתאמה לקור, ומתואר כ"סובלני לקור כמעט כמו אייל הצפון החי באזור הארקטי".
עם זאת, הוא הרבה פחות סובלני לחום עקב הפרווה העבה, ובוודאי שלא מתקרב להסתגלות לחום כמו הזבו למשל המצוי בדרום אסיה.
פר הרמה התאקלם בהצלחה במדינות שבהן יש חורפים קשים וקפואים באופן משמעותי מסקוטלנד כדוגמת נורווגיה וקנדה.
לפר הרמה מבנה גוף מוצק וחסון, עם רגליים קצרות ועבות ופרסות גדולות ורחבות המקילות עליו לנוע באזורים הרריים.
שלא כמו גזעים אחרים, אצל פר הרמה הכתפיים והעכוז בגובה זהה, והמין נמוך באופן יחסי.
הצוואר קצר מאוד ורחב, ועקב כך הראש נמצא בדיוק בגובה הכתפיים ולא מוגבה או מונמך מהן.
הגוף שלו רחב וכבד, והזנב ארוך ושעיר למדי.
לאורך הגרון יש דלדול עור עבה ושעיר האופייני לבקר.
הפנים של פר הרמה קצרות ורחבות, ויש לו אוזניים קטנות המחופות בשיער עבה.
גזע זה מפורסם בפוני הארוך שיש לו המצח הגולש לעבר הפנים ומגיע עד לחוטם, כאשר כתוצאה מכך העיניים מוסתרות בדרך כלל.
משקל של פר בוגר יכול להגיע עד ל-800 ק"ג, ונקבה יכולה לשקול עד 500 ק"ג.
צבע הפרווה הנפוץ של פר הרמה מהווה את אחד מסימני ההיכר הבולטים של הזן: אדום בהיר עד ערמוני עם קטעי שיער בצבע כתום או זהב, המעניקים לזן מראה חינני ואלגנטי למרות היותו מגושם; קטעים מסוימים בגוף כמו הרגליים יהיו אדומים יותר, וקטעים אחרים כמו הפוני למשל יהיו בהירים.
מלבד הצבע האדום, סקלת הצבעים של הגזע מורחבת מעט ומושפעת מאללים מסוימים:
שחור - שיער בצבע שחור עם קטעים בצבע חום שוקולד כהה;
דון - שיער בצבע חום חאקי כהה עם קטעים צהבהבים;
כסוף - שיער בצבע כסף;
צהוב - שיער בצבע צהבהב בהיר;
לבן - שיער בצבע צהבהב חיוור עד לבן;
מנומר - שילוב של שערות אדומות, חומות, שחורות וצהובות.
פר הרמה מתאפיין בזוג קרניים ארוכות ופשוטות, הצומחות מהמצח לכיוון הצדדים.
לקראת האמצע, הקרניים מתחילות לעלות בהדרגה או בחדות למעלה ויוצרות מראה מעוגל עם עקומה קלה לאחור, ולעיתים הן יהיו אלכסוניות וישרות עם עקומה לצד בקצה.
הקרניים עבות למדי, והן דקות יותר בקצוות.
הצבע שלהן באופן כללי הוא שנהב, והן מתכהות לעיתים בקצוות.
מוטת הקרניים המלאה עשויה לעלות על מטר.
לשני הזוגיים יש קרניים, ולא ניתן להצביע על הבדלים ברורים ביניהם.
הרבייה מתרחשת בכל השנה עם שיאים בחודשי מאי ויוני, ומשך ההריון הוא 277–290 ימים; הפרות ממליטות לראשונה בגיל שנתיים או שלוש.
ברוב המקרים נולד עגל יחיד, אך ידועים גם לידות של תאומים.
העגל דומה בחודשים הראשונים לדובון או כבש קטן עקב הפרווה העבה שמכסה את קווי המתאר של גופו, אך בניגוד להוריו, אין לו עדיין את הפוני האופייני במצח וניתן להבחין בנקל בעיניו.
אף על פי שלפרי הרמה יש מזג רגוע וצייתן בדרך כלל, הפרות מאוד מגוננות על צאצאיהן ועשויות לתקוף עקב כך אדם שיתקרב לעברם, והגזע באופן כללי מגיב בתוקפנות לנוכחות כלבים.
הפרה מניקה את העגל בחלב עם אחוזי שומן גבוהים מאוד, מה שהוביל באופן מסורתי את האדם להשתמש בה כפרת חלב.
תוחלת החיים הממוצעת של פר הרמה ארוכה יותר ממרבית גזעי הבקר האחרים, והיא מגיעה עד ל-20 שנים.
קפלים חצי פראיים של פר הרמה, נחקרו במשך תקופה של 4 שנים.
נמצא שלבקר בקפל, יש מערכת חברתית ברורה המבוססת על היררכיה דומיננטית כדי להקטין את התוקפנות בין הפרטים.
המדרג החברתית תלוי רבות בגיל ובמין, כאשר בראש המדרג נמצאים הפרטים המבוגרים ובתחתית המדרג העגלים.
לזכרים יש מעמד גבוה משל הנקבות, וזכרים צעירים יקבלו מעמד גבוה יותר משל פרות בוגרות לאחר הגיעם לגיל שנתיים.
עגלים של פרות הנמצאות במדרג גבוה יקבלו מעמד גבוה יותר מעגלים בני גילם, אף על פי שההתערבות של האם מינימלית.
הפרטים בעדר נוהגים להפגין ידידות כלפי בני מינם באמצעות ליקוק, והזכרים עשויים לעשות משחק נגיחות.
בקר הבית הוצג לראשונה על האי בריטניה על ידי חקלאים בתקופה הנאוליתית.
לפר הרמה יש היסטוריה שתחילתה לפחות במאה ה-6 לספירה, והראיות הראשונות לקיומו בכתב מופיעות לראשונה במהלך המאה ה-12. הגזע פותח ברמות הסקוטיות ובאיים ההברידיים לחופיה המערביים סקוטלנד.
ספר הנתונים הראשון אודות הגזע מ-1885, מתאר שני זנים נפרדים של פר הרמה: אחד מהם שכונה קילואה או פר הרמה המערבי, היה נפוץ באיים הסקוטיים תחת תנאים סביבתיים קשים במיוחד; הם היו קטנים יותר ובעלי שיער ארוך יותר עקב הסביבה הקפואה שלהם הענייה במקורות מזון, וצבע פרוותם היה שחור.
הזן השני היבשתי שהיה חי על הרמות הסקוטיות התאפיין במגוון צבעים כשהבולט שבהם הוא האדום, והוא היה גדול יותר מזן האיים עקב המרעה העשיר יחסית בצמחייה ובחומרים מזינים.
בין שני הזנים נעשתה הכלאה במרוצת הזמן, כך שאין כיום הבדל מובהק בין פרי הרמה באיים לבין אלו היבשתיים, והם רשומים כזן אחד.
מאז תחילת המאה ה-20, פרי הרמה מיוצאים לחלקים רבים ברחבי העולם - במיוחד לאוסטרליה וצפון אמריקה, עקב העלות הנמוכה בהחזקתם ודרישות המזון המינימליות שלהם.
ההערכה היא שיש כיום 15,000 פרי רמה ברחבי בריטניה הגדולה.
את פר הרמה היו מגדלים החקלאים הסקוטים במשך מאות שנים לבשר ולחלב, בדרך כלל בקבוצות קטנות ולא בקפלים המוניים.
מקור השם "קפל" לעדרי פר הרמה, נובע מכך שבחורף נוהגים לכנס אותם בסקוטלנד לתוך מקלטי אבן פתוחים המכונים "קפל", על מנת להגן עליהם מהקור במהלך הלילה.
הרישום של הגזע ("ספר העדרים") הוקם בשנת 1885, והוא ספר העדר העתיק ביותר בעולם - מה שהופך את פר הרמה לבקר הרשום העתיק בעולם.
בשנת 1954, אליזבת השנייה, מלכת הממלכה המאוחדת הורתה לשמור קפל יצוגי של פר הרמה בטירת בלמורל המשמשת כמעון הקיץ שלה בסקוטלנד - שם הם מוחזקים עד היום.
פרי הרמה הראשונים יובאו לאוסטרליה באמצע המאה ה-19 על ידי מהגרים סקוטיים: המושל של אזור גלנגרי בסקוטלנד ארנס רונלדסון מקדונל הגיע לנמל אלברט בוויקטוריה בשנת 1841 עם המשפחה שלו, יחד עם קפל של פר הרמה; הוא הקים חוה בגראנמוט על נהר טארה.
הסקוטי סמואל אמס שהיה בעל מכרות זהב וראש העיר של מלבורן, שחרר לבר קפל קטן של פרי רמה שחורים על האי צ'רצ'יל לחופי ויקטוריה אשר שרדו עד לשנות 1800 המאוחרות; במקומות אחרים כמו בניו סאות' ויילס שחרורים כאלו לא החזיקו מעמד זמן רב.
ב-1988, הוקמה אגודת פר הרמה האוסטרלית; מאז, המספרים ברחבי היבשת גדלו ואף יוצאו משם לניו זילנד.
הפרטים הראשונים של פרי הרמה הגיעו לקנדה ב-1880. מספרם היה זניח עד 1920 כאשר החל יבוא בקנה מידה גדול של הגזע יחד עם רבייה איטנסיבית.
בשנת 1950, פרי הרמה יוצאו מקנדה לארצות הברית השכנה.
אגודת פר הרמה הקנדית הוכרה באופן רשמי בשנת 1964, וכיום היא אחראית על רישום כל הפרים הגזעיים בקנדה.
לקראת סוף 1990, הסחר בפרים בין קנדה לבריטניה היה בעלייה מתמדת, אך נעצר במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 עקב התפרצות מחלת הפרה המשוגעת שהובילה להפסקת יצוא בקר מבריטניה למדינות אחרות בעולם בשביל למנוע את התפרצות המחלה במדינות נוספות.
כיום, פרי הרמה מצויים בעיקר במזרח קנדה.
האוכלוסייה של הגזע בצפון אמריקה מוערכת בכ-11,000 פרטים.
אגודת פר הרמה הדנית הוקמה בשנת 1987 כדי לקדם את שיטות העבודה המומלצות עבור הרבייה והטיפול בפרי הרמה ולקדם את קליטת הגזע בדנמרק.
אגודת פר הרמה הפינלנדית נוסדה בשנת 1997 על מנת לייבא את הגזע באופן מסודר למדינה.
פר הרמה יובא גם למדינות אחרות ברחבי אירופה, ביניהן: פולין, גרמניה, צרפת, שוודיה, נורווגיה, איטליה, הולנד, שווייץ, צ'כיה, בלגיה ואוסטריה.
אף על פי שפרת הרמה נפוצה מאוד במשקים קטנים בסקוטלנד עבור החלב השומני שלה, השימוש העיקרי בגזע הוא לבשר; בשרו הרך של פר הרמה, נוטה להיות דל שומן מבשר של גזעי בקר אחרים, מאחר שהכסות האמורה להגן עליו מפני הקור מבוססת בעיקר על שיער ארוך ועבה במקום שומן תת-עורי.
גידול פר הרמה משתלם במיוחד באזורים עם תנאים אקלימים קשים כגון טמפרטורות נמוכות וצמחייה דלילה, אשר לא יוצלחו לחקלאות.
המקום הרווחי ביותר לגידול פרי רמה מבחינה זאת הוא בארץ מולדתם - הרמות ההרריות של סקוטלנד שבהם יש מרעה דל והררי.
בשר פר הרמה פופולרי במיוחד בצפון אמריקה עקב הרמות הנמוכות של כולסטרול.
הבשר נחשב לאיכותי ורך, אך מכיוון שהשוק לבשר כזה יורד באזורים מסוימים, נהוג במקרים כאלה לגדל פרות רמה לצד גזעים אחרים כמו פר לימוזין ופר קצר-קרן המוביל ליצירת עגלי כלאיים היורשים את הבשר הרך של האם יחד עם כמות גדולה יותר של בשר שומני מהאב.
צאצאי הכלאיים יורשים את העמידות לקור ולמרעה דליל, ולעיתים הם מוכלאים עם גזע משובח נוסף כמו פר צ'ארולאיס כדי להפיק בשר באיכות גבוהה יותר.
בתחרויות שנערכות מדי שנה על ידי אגודות פר הרמה לבחירת הפרט הגזעי, המשובח והיפה ביותר, נוהגים לטפח את הפרים או הפרות המשתתפים בתחרות בשמן ובמרכך שיער על הפרווה שלהם כדי לתת להם מראה חלק ורך יותר - לעיתים עם עיצובים מיוחדים לשיער.
פרטים כאלו מכונים בחיבה "פרות רכות" או "פרות שעירות".
אגודת פר הרמה שהוקמה בשנת 1885 קבעה את תקן הגזע של פר הרמה, המציג מספר תכונות ומאפיינים הכרחיים על מנת להחשיב את הפרט כמשויך לגזע, וזאת כדי להבטיח שהפר המגודל לא יהיה בן כלאיים העשוי להשפיע לטווח הארוך על טוהר הגזע ואובדן ייחודיותו.
הדבר בא במיוחד לידי ביטוי בתחרויות בין מגדלים הפרים שבהם השופטים בוחנים תחילת את המאפיינים הללו כדי לראות שהפרט אכן טהור גנטית.
תקן הגזע מורכב מארבעה חלקים עיקריים בגוף: הראש, הצוואר, הגב, הגוף, והשיער.
הרגליים צריכות להיות קצרות וישרות
השיער אמור להיות ישר ומתבדר ברוח.
הפוני צריך להיות נוכח בין העיניים.
הראש מוכרח להיות בקו ישר עם הגוף, והלאה.
פר הרמה פופולרי מאוד בקרב המקומיים והתיירים בבריטניה, ויש המחשיבים אותו כחיה המסמלת את סקוטלנד יחד עם המפלצת מלוך נס.
פר קירקבי (בדנית: Per Kirkeby; 1 בספטמבר 1938 – 9 במאי 2018) הוא צייר, פסל, משורר ובמאי קולנוע דני.
פר קירקבי נולד בקופנהגן, דנמרק; בוגר לימודי גאולוגיה באוניברסיטת קופנהגן (1964).
עד לפני שסיים את לימודי הגאולוגיה למד בבית הספר הניסויי לאמנות Eks-skolen ועבד כצייר, פסל, סופר ואמן ליתוגרפיה, תחומים בהם הוא דבק מאז ועד היום.
גאולוגיה וטבע הן תמות המהוות חלק נכבד מאמנותו של קירקבי.
ב-1974 הציג בגלריית מייקל ורנר בקולון (עדיין מייצגת אותו בגרמניה, בריטניה וארצות הברית) ופרסם את הספר Fliegende Blätter.
ב-2005 הציג תערוכת יחיד במוזיאון פוקוואנג שבאסן.
ב-1982 הציג תערוכת יחיד במוזיאון לאמנות מודרנית ואן אבסמיוזיאום באיינדהובן שבהולנד.
ב-1988 פרסם ספרי מאמרים על פיקאסו, מאנה ודלקרואה.
ב-1999 עיצב את התפאורה לאגם הברבורים עבור ניו יורק סיטי בלט.
ב-2007 עיצב את התפאורה והתלבושות של "רומיאו ויוליה" עבור ניו יורק סיטי בלט, הציג תערוכה גדולה ראשונה במוזיאון לאמנות מודרנית שנחאי זנדאי בסין ואת תערוכת "פר קירקבי" במועדון האמנות של שיקגו.
ב-2008 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" במוזיאון לואיזיאנה לאמנות מודרנית בקופנהגן, דנמרק.
ב-2009 הוצגה תערוכת "רטרוספקטיבה לפר קירקבי" מוזיאון טייט מודרן בלונדון.
עבודותיו הוצגו בתערוכות חשובות ומהוות חלק מאוספים ציבוריים מרכזיים כמו גלריית טייט, לונדון; מוזיאון המטרופוליטן לאמנות, ניו יורק; המוזיאון לאמנות מודרנית, ניו יורק; מרכז ז'ורז' פומפידו, פריז.
קירקבי כיהן כפרופסור באקדמיה לאמנות בקרלסרוהה (1978-89) ובפרנקפורטר שטדלשול (2000-1989).
ב-2013 נפל ונחבט בראשו וספג פגיעה מוחית; ב-2015 הודיע שבעקבות התאונה הפסיק ליצור.
ב-2005 נשא לאישה את מארי אן דוס יונגרסן, ארכיטקטית בעלת שם מקופנהגן עליה כתב.
כיום הוא מתגורר בפרוורי קופנהגן, בפרנקפורט ובאיטליה.
1990 - פרס האמנות של NORD/LB, הניתן עור תרומה משמעותית לאמנות בת-זמננו
1996 - פרס קרן Coutts לאמנות עכשווית.
2003 - פרס הרברט בוקי על מפעל חיים.