tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחקר שהתפרסם בכתב העת Science Translational Medicine משער שיש לחלבון עמילואיד-בטא תפקיד חשוב בהגנת המוח מפני זיהומים על ידי חיידקים ופטריות, בהמשך למאמר קודם שפורסם ב-2010, בו מצאו שהחלבון יכול להרוג פטריות בתרבית ושפעילותו דומה לקבוצת חלבונים אנטיביוטיים שאותה מייצרת מערכת החיסון.
מחקרים בבעלי חיים הראו שהיעדר חלבון עמילואיד-בטא אינו מוביל לאובדן ברור של תפקוד פיזיולוגי כלשהו.
למרות זאת נמצאו מספר פעילויות פוטנציאליות לחלבון, כגון הפעלת אנזימי קינאז, נוגד רדיקלים חופשיים, רגולציה של הובלת כולסטרול ופעילות אנטי מיקרוביאלית.
אלצהיימר היא מחלה קשה המתמקדת בפגיעה במערכת העצבים המרכזית ונפוצה בעיקר בקרב אוכלוסייה מבוגרת.
ייתכן שהמחלה מתפרצת כתוצאה משינויים במבנה המוח.
קיימים מקרים רבים בהם אובחנו בני אדם כחולים בדמנציה ואלצהיימר, אך החוקרים עדיין לא הצליחו למצוא דרכי ריפוי למחלות אלה.
בבדיקה שלאחר המוות, נמצאו שינויים ברקמות המוח בצורה של קיפול חלבונים לא נכון הקרויים פלאקים וקשרים בסיבי הנוירונים.
פלאק מתהווה כשחלבון המצוי בממברנה השומנית שמקיפה את תאי העצב נחתך על ידי אנזים ועל ידי כך נוצרים חלבוני עמילואיד-בטא.
חלבונים אלה דביקים ויש להם נטייה להצמד יחד וליצור את גושי הפלאקים.
הגושים האלו חוסמים את אותות הנאורונים ומפירים את התקשורת בין הנאורונים.
בנוסף על כך, הם גם גורמים לתגובות חיסוניות המובילות להרס של תאי העצב המושבתים.
מרבית המדענים מניחים הפלאקים רעילים וגורמים למוות של התאים, לכן אם נעכב את היווצרותם של הפלאקים נוכל לעכב את מחלת אלצהיימר.
עד כה נכשלו הניסיונות לעכב את פעילות החלבונים או הפעילות ליצור חיסון נגד חלבון העמילואיד-בטא האחראי הראשי למחלת אלצהיימר.
מחלת אלצהיימר מאופיינת בין היתר בהיווצרות צברים של מקטעי חלבון הקרויים עמילואיד בטא השוקעים במוח, ובהיווצרות סבכים של סיבי חלבון הקרוי טאו, המצויים בתוך שלוחות תאי עצב.
שני מאפיינים אלה מושפעים מהאנזים GSK-3 GSK-3 הוא אנזים המוסיף קבוצות זרחה לחלבונים.
חיסון עם חלבון עמילואיד-בטא יכול לעצור את התופעות הפתולוגיות של משקעי העמילואיד בניסויים שנערכו בעכברים.
הרעיון הורחב על ידי חיסון סביל עם נוגדנים של החלבון, אשר הוכח כיעיל.
הטיפול החיסוני עדיין נשאר כטיפול מוביל במחלת אלצהיימר.
חוקרים ישראלים גילו טיפול יעיל למחלת האלצהיימר באמצעות מעכב יעיל של אנזים המעורב בתהליך הניוון ייתכן כי מעכב זה הוא הצעד הראשון לפיתוח טיפול שהוא יעיל לאלצהיימר.
פעילות האנזים מעודדת הצטברות של עמילואיד בטא ובכך בעצם מונע את פינויים ופירוקם של הצברים החלבוניים.
זוהי אחת מהפעולות הגורמות לכך שהאנזים יהיה קשור בתהליך הטיפול באלצהיימר.
חֲלַבְלוּב קוֹצָנִי (Euphorbia milii) הוא שיח ירוק-עד בתרבות, רעיל, מרובה גבעולים קוצניים, מטפס במקצת, גובהו כדי מטר, מסוג חלבלוב במשפחת החלבלוביים.
גבעוליו מעוצים, מעובים, זוויתיים, חומים ומכוסים בקוצים.
"הפרח", הנראה לעין הוא למעשה תפרחת, שמכילה פרחים זכריים ופרח נקבה זעירים חסרי עלי כותרת ועלי גביע.
העלים האדומים הם למעשה 2 חפים של התפרחת.
לעיתים נראה שפרח צומח מתוך פרח ולמעשה מדובר בהסתעפות של התפרחות.
לחלבלוב קוצני יש מוהל חלבי, רעיל ומסוכן, שעלול לגרום לדלקת בעור ולעיוורון.
חלבלוב קוצני הוא שיח אנדמי במדגסקר.
הוא צומח במגוון בתי גידול של שיחים ויערות, באזורים סובטרופיים וטרופיים לחים, אך תמיד על סלעים (בדרך כלל תצורות גרניט) בגובה של בין 20 ל-1,609 מ'.
חלבלוב קוצני הוכנס זה מקרוב, בשנת 2019, לרשימה האדומה של IUCN ושייך לקטגוריה "ללא חשש" (LC).
במילים אחרות לחלבלוב לא נשקפת כלל סכנת הכחדה ומצב שימורו יציב.
הנימוקים הם: אומנם ישנה ירידה מתמשכת בכמות הפרטים הבוגרים עקב שיטות שריפה, כריתת עצים, מרעה, כרייה וחקלאות.
עם זאת, המין כיום נמצא בתוך ארבעה אזורים מוגנים ואותרו 19 מקומות בסיכון.
לפיכך, המין מוערך ללא חשש (LC).
חלבלוב קוצני נפוץ מאוד בגינות כצמח תרבות ופליט תרבות במקומות רבים בעולם ובכללם ישראל.
לחלבלוב קוצני 3 וריאנטים וזני תרבות.
גבעוליו זקופים, מסועפים בדלילות, עוביים כ-2 ס"מ; העלים אזמלים ואורכם 12 ס"מ ורוחבם 3 ס"מ, נפוץ במרכז מדגסקר.
מוכר רק בתרבות כצמח גדר חיה.
גובהו עד 2 מ', גזעיו משתרעים עם ענפים מתפשטים, עליו סגלגלים, ירוקים בהירים ואורכם 6 ס"מ ורוחבם עד 2 ס"מ.
חלבלוב קוצני מתאים לגידול בגינות בישראל.
הוא משויך לקבוצת הצמחים הנמוכים ובני הקיימא לאחר שלב ההתבססות.
הוא ישרוד בתנאי יובש וחוסר תחזוקה, וייתן מופע מרשים בתנאים אלה ולאורך שנים.
הוא צמח אור מלא, רגיש לקרה, עמיד בשרב ובגיר גדל בקרקעות קלות בשפלה ובבקעה.
אומנם הוא ממשיך לפרוח רוב השנה, אבל בעונת החורף פריחתו בולטת במיוחד.
הריבוי באמצעות ייחורים בחורף, וגם על ידי זרעים.
חלבלוב קוצני הוא שיח חד-ביתי, מרובה גבעולים קוצניים, שמתנשא על פי רוב לגובה של מטר, השיח מטפס במקצת ואז גובהו יכול לעלות מעל מטר אחד.
המוהל החלבי (latex) צבעו לבן (אחד מסימני ההיכר).
השורשים הם מסוג ציצת שורשים (מערכת שורשים סיביים).
הגבעולים מעובים ואינם בשרניים, מעוצים, וצבעם חום ולא ירוק ומכוסים בקוצים עבים שאורכם בין 1 ל-2.5 ס"מ.
הגבעולים זוויתיים, עם 3 עד 5 פאות.
העלים מסורגים, לוליינים, דקים ומספרם מועט, והם מקובצים בראש הענפים, בעיקר על הענפים הצעירים.
הלוואים משתיירים ויוצרים קוצים באורך 1 עד 1.3 ס"מ לעיתים רחוקות 2.5 ס"מ.
הפטוטרות חסרות או קטנות מאוד וללא בלוטות.
הטרפים מוארכים או דמוי ביצה הפוכה או דמויי מרית, ואורכם 1.5 ס"מ עד 6.5 ס"מ ורוחבו 0.8 ס"מ עד 1.8 ס"מ.
בסיסם הולך וצר, שפתם תמימה וראשם מתעגל.
העירוק (סידור העורקים) מנוצה, ולרוב רק העורק האמצעי בולט.
התפרחות דמויות פרח בודד (pseudanthium) כמעט בראש הגבעול והן חד-ביתיים (שני המינים מצויים באותה תפרחת).
הכוסית הדו-מינית של החלבלוב הקוצני מכילה פרחים זכריים ופרח נקבי אחד.
שני סוגי המינים חסרים עטיף.
הכוסית אופיינית לכל המינים מסוג חלבלוב, ושונה במעט בין מין למין, ולעיתים קרובות ההבדלה ביניהם מתבססת על השוני בבלוטות הצוף.
התפרחות נישאות על עוקץ, שאורכו 4 עד 7 ס"מ, כמעט בקצות הגבעולים.
התפרחות הן מסוג תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת עם צורת הסתעפות דו-בדית, דהיינו: התפרחת מסיימת את הציר הראשי וזוג סעיפים צדדיים ממשיכים לצמוח.
עלי התפרחת (החפים), שמספרם 2, דמוי כליה-מעוגלים, אורכם 8 עד 10 מ"מ ורוחבם 12 עד 14 מ"מ, וקודקודם מעוגל.
על פי רוב צבעם אדום מבריק ובפרחים מתורבתים צבעם אדום, ורוד, לבן או צהוב.
המעטפת של התפרחת דמוית פעמון ואורכן 3 עד 4 ורוחבם 3.5 עד 4 מ"מ, עם 5 אונות דמויי אזמל.
בלוטות הצוף, שצבעם צהוב-אדום, מספרם 5. הן דמוי כליה-מעוגלים, אורכם 1 ס"מ ורוחבם 2 ס"מ.
הפרחים הזכריים מרובים ומפורדים ב-5 קבוצות על ידי חפיות ישרות מצויצות שקודקודן שעיר.
הפרחים הזכריים בעלי אבקן בודד, שהזיר שלו בעל מפרק.
הפרח הנקבי נישא על עוקץ ארוך שיוצא ממרכז הכוסית.
הוא בעל שחלה חלקה וקירחת, עטופה בדרך כלל במעטפת.
השחלה מורכבת מ-3 עלי שחלה מאוחים, 3 מגורות עם ביצית אחת תלויה בכל מגורה, ו-3 עמודי עלי מאוחים מהבסיס עד מתחת לאמצע.
הביציות מסודרות בחלק העליון של השחלה ולכן הן תלויות.
הפרי הוא הלקט יבש, חלק וקירח, בעל 3 אונות דמוי-ביצה, אורכו 3.5 ורוחבו 4 מ"מ.
הזרעים ביציים-גליליים, אורכם 2.5 ורוחבם 2 מ"מ, צבעם אפור-חום ומרושתים.
חְלֶבִּיצֶ'ק (בצ'כית: Chlebíček) שפירושו כריך (או Obložený chlebíček, דהיינו כריך מכוסה) הוא סוג של אוכל קר צ'כי פופולרי מאוד, המורכב מבצק פריך, בגט מקושט במאכלים שונים.
תוספות (כיסויים) אופייניות לכריכים הן ממרחים שונים, סלטים, ירקות, נקניקים, גבינות, פירות ים ועוד.
אלה הם כריכים קטנים, מה שנקרא כריכונים או כריכי ביס או אפילו חטיפים קטנים יותר עם קיסם באמצע שמשמשים כמתאבנים.
תקני המדינה הצ'כוסלובקית לשעבר (ČSN) למוצרי מטבח קר תיארו כמעט מאה סוגים של כריכים מכוסים.
בעולם האנגלו-סכסי ובמדינות אחרות, המונח כריך יכול לכלול גם בגט, כלומר לחם מכוסה מלא במאכלים אחרים, או המבורגר, שניתן גם לחמם.
רוב הכריכים בתוך צ'כיה נצרכים קרים, ולכן היצרנים חייבים לציית לתקנות ההיגיינה, כדי למנוע התפשטות מחלות.
הגודל המקורי היה משהו קטן יותר מהיום ("כך עבור שניים או שלושה ביסים"), במהלך השנתיים לאחר מכן הוכח שגודל גדול יותר הוא עדיף ובצורה זו הם צברו פופולריות ועדיין מיוצרים עד היום.
אוכל אצבעות, או אוכל שניתן לאכול רק עם הידיים .
סגנון: לנשים, נספח זכויות .
כיכר לחם, סמל לרווחה .
פרשת הכריכים (פרשת חלביצ'קובה או גם פרשת טראביץ' היא אירוע מספטמבר 1941, שבמהלכו הרעיל ראש ממשלת הפרוטקטורט (של ממשלת הבובות) הגנרל הצ'כי אלואיס אליאש כמה עיתונאים ששיתפו פעולה עם הנאצים (בסוף הוא בעצמו נרצח על ידי הנאצים).
האירוע עדיין נושא את שמו של המתאבן הידוע, שכן ההרעלה נגרמה מסנדוויצ'ים נגועים בכוונה).
חַלְבִּיב יְוָנִי (Periploca graeca) הוא בן-שיח מטפס בעל מוהל חלבי ממשפחת ההרדופיים (Apocynaceae), שבעבר שויך למשפחת האסקלפיים (Asclepiadaceae).
בישראל הוא מין נדיר הגדל בבתי גידול לחים, ובייחוד לאורך נחלים בעמק החולה, הנחשב לגבול תפוצתו הדרומי.
חלביב יווני מצוי בסכנת הכחדה בישראל, אך אינו מצוי בסכנת הכחדה עולמית.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע מאיטליה בדרום-מזרח אירופה, דרך חצי האי הבלקני, טורקיה, הלבנט (ובכללו סוריה, לבנון וישראל), ועד צפון איראן.
הוא התאזרח במספר אזורים נוספים, ובהם צרפת, ספרד, אלג'יריה וכמה מדינות בדרום ארצות הברית.
חלביב יווני הוא אחד מתוך כ-17 מינים בסוג חלביב (Periploca), ואחד משני נציגי הסוג בישראל.
המין השני, חלביב רותמי (Periploca aphylla), הוא שיח מדברי הגדל על מצוקים ומחשופים סלעיים באזורים חמים ויבשים.
חלביב יווני הוא בן-שיח מטפס, הנכרך בחוזקה סביב עצמו וסביב צמחים סמוכים.
גבעוליו הצעירים ירוקים, דקים, עגולים וקירחים, גמישים ומתפתלים כנגד כיוון השעון.
עם הזמן הם מתעבים, מתעצים ונותרים גמישים, עם יכולת טיפוס לגובה של עד 15 מטרים ולהתפשטות למרחק של עד 30 מטרים עם קצב צימוח של כ-10 ס"מ ביום.
הגבעולים הירוקים משנים בהדרגה צבעם לצהבהב-חום.
בגבעולים דו-שנתיים או מבוגרים יותר הצבע משתנה לחום-אדמדם, חום-אפרפר או חום-אפור, והם מתאפיינים במרקם מחוספס בשל עדשתיות (lenticels) רבות ובולטות.
מבחינה אנטומית, מין זה — כמו מינים נוספים במשפחת ההרדופיים — מאופיין בקיום שיפה פנימית (intraxylary phloem), כלומר רקמת שיפה נוספת הממוקמת פנימית לעצה, כלפי מרכז הגבעול.
תכונה זו חורגת מן המבנה הרגיל של גבעולי צמחים, שבהם השיפה ממוקמת רק מחוץ לעצה.
בנוסף, הצמח מפריש מוהל חלבי, תכונה אופיינית למשפחת ההרדופיים.
העלים נגדיים, פשוטים ותמימים, נישאים על פטוטרת קצרה (עד 1.5 ס"מ) וללא עלי לוואי.
רוחב הטרף עולה על 2 ס"מ, ולרוב נע בין 5 ל־8 ס"מ.
צורתו דמוית ביצה או ביצה מוארכת, וקודקודו קהה או לעיתים מחודד.
פניו העליונים ירוקים כהים ומבריקים, ואילו פניו התחתונים ירוקים בהירים, עם עורק אמצעי בולט במיוחד בבסיס.
העירוק מנוצה כלומר עורקים משניים מסתעפים משני צידיו של העורק המרכזי, ועורקים שלישוניים ניכרים גם הם היטב.
בסתיו משתנה צבע הטרפים לגוון צהוב.
התפרחות הן תפרחות מסוימות (cyme) ואמיריות.
אורכן עשוי להגיע עד 15 ס"מ ורוחבן עד 20 ס"מ, אך לרוב הן קטנות יותר ואינן עולות באורכן על העלים הנושאים אותן.
התפרחות דו־קרניות, מרווחות ואינן צפופות, ובכל אחת מהן מצויים בין 3 ל־15 פרחים, ולעיתים רחוקות רק שניים.
התפרחות עשויות להיות זקופות, אך לעיתים משתפלות בשל משקלם של פרחים רבים.
עוקצי הפרחים באורך של עד 1 ס"מ, כמעט חלקים, ולעיתים נושאים שערות לבנות בודדות.
החפים והחפיות אזמליים, ירקרקים, חלקים או נושאים מעט שערות לבנות, באורך של 3 עד 4 מ"מ.
הפרחים דו-מיניים, נכונים, העטיף כפול - כותרת וגביע - ובנוסף עטרה תכונה אופיינית למשפחת ההרדופיים.
הגביע ירקרק, אורכו עד 3 מ"מ, והוא מחולק כמעט עד בסיסו לחמש אונות.
האונות קירחות או נושאות מעט שערות לבנות, צורתן ביצית והן חדות בקודקודן.
אונות הגביע מעורות בבסיס עלי הכותרת ובעלי בלוטות בצדו הפנימי.
הכותרת גלגלית, בקוטר 2 עד 2.5 ס"מ, מחולקת לחמישה עלי כותרת פרושים ונפרדים עד בסיסם.
עלי הכותרת מעט בשרניים, מוארכים, כפופים כלפי מטה ויוצרים מבנה דמוי סירה הפוכה (retuse).
צדם התחתון ירוק וקירח, ואילו הצד העליון חום-ארגמן, מוקף שפה רחבה של שערות לבנות.
בקרבת בסיס כל עלה כותרת מצוי כתם לבן אליפטי, שאורכו 2 עד 3 מ"מ.
העֲטָרָה (חגורה כותרתית נוספת) שסועה לחמש אונות נימיות, סגולות בצִבְעָן, שקצותיהן שסועים לשניים כדמוי לשון נחש.
האונות ערוכות מול המרווחים שבין עלי הכותרת, וכפופות פנימה אל מרכז הפרח הלבן.
הזִירִים קצרים, מפורדים זה מזה, אך מעורים בבסיסם בצינור הכותרת.
המאבקים דו-לשכתיים, גבם מכוסה בשערות לבנות, והם צמודים לחלקו העליון של עמוד השחלה.
השחלה מורכבת משני עלי שחלה נפרדים היוצרים שתי מגורות.
בכל מגורה מספר ביציות מסודרות לאורך השוליים הפנימיים — כלומר, השליה היא שולית (marginal placentation).
השחלות נפרדות זו מזו לכל אורכן, אך מתאחדות בחלקן העליון באמצעות עמוד שחלה משותף וצלקת אחת.
עמוד השחלה נראה לעין כיחיד, אך הוא נוצר משני עמודים נפרדים שמתאחים בקצה העליון ליצירת ראש עמוד משותף.
הצלקת מרכזית, רחבה בעלת חמש אונות, משטח הקליטה של האבקה אינו נמצא על פני השטח העליון של הצלקת, אלא בצידה התחתון, הפונה לעבר עמוד השחלה.
סידור זה הוא תכונה טיפוסית להרדופיים ומייצג מנגנון האבקה ייחודי שאינו נפוץ ברוב משפחות הצמחים.
הפרי מורכב משתי מפוחיות גליליות, מחודדות בקצותיהן, באורך של 7 עד 15 ס"מ.
המפוחיות מחוברות זו לזו בשתי נקודות — גם בבסיס (ליד העוקץ) וגם בקודקוד — ויוצרות מבנה ייחודי.
כל פרי מתפתח משני עלי שחלה.
בכל מפוחית מצויים בין 15 ל־50 זרעים.
הזרעים חומים כהים, באורך של 10 עד 14 מ"מ וברוחב של 2 עד 3 מ"מ, ומצוידים בציצית שערות ארוכה באורך של כ־2.5 ס"מ בקצה העליון.
בישראל, הלבלוב מתחיל באמצע מרץ, העלים מצהיבים מספטמבר, והשלכת מסתיימת בדצמבר.
תקופת הפריחה נמשכת מסוף מרץ עד סוף אוקטובר, ושיאה בחודש מאי.
הפירות הירוקים מתחילים להופיע בתחילת מאי, תהליך ההבשלה מתחיל בסוף יוני, והפצת הזרעים מסתיימת בסוף אוגוסט.
החלביב מתרבה בקלות גם בדרך וגטטיבית.
נראה שהוא זקוק ללחות אוויר רבה ושולי נהר שוצף, בית-גידול נדיר ביותר בלבנט.
כמו-כן מרמז דגם תפוצתו על רבייה וגטטיבית נמרצת, כמו הרבה צמחי גדה אחרים.
מטפס על צומח הגדה בשולי נהרות מהירי זרימה.
במקומות ששם שוררת לחות רבה באוויר והקרקעות עשירות.
האוכלוסיות גדולות במיוחד בפתחי נהרות בצפון הים השחור, שם הוא תורם לעובי הסבך של יער דמוי ג'ונגל, עשיר במטפסים.
חַלְבִּיב יווני גדל בישראל רק בעמק החולה, לאורך נחל שניר (החצבאני) ונחל חרמון (הבניאס).
נכון להיום, מוכרים שישה אתרים — רובם לאורך נחל שניר, מצפון לכביש 99 ועד גבול הצפון.
בנחל חרמון ידוע אתר בסמוך למעיין, וכן אתר נוסף בקרבת שדה נחמיה, במפגש נחלי חרמון, דן ושניר, בין כפר בלום לנאות מרדכי.
בנוסף, תועד גם בפארק זהב שבקריית שמונה.
בישראל, חלביב יווני משמש לעיתים נדירות כצמח נוי, בשל קשייו להתאקלם והצורך בקרבה למקור מים ולחות גבוהה.
הוא צמח חצי-צל או אור מלא, עמיד בקרה, בשרב ובקרקעות גיריות, אך רגיש למליחות.
הריבוי מתבצע באמצעות זרעים, בסתיו או באביב.
חלביב רותמי מגודל לעיתים כצמח נוי בזכות עמידותו לשרב ולמחסור במים.
מין נוסף שמגודל כצמח נוי הוא חלביב המשוכות (Periploca sepium), שמוצאו מהמזרח הרחוק של רוסיה ועד דרום-מרכז סין.
מין זה מתאפיין בעלים דמויי אזמל ההולכים ומתחדדים לחוד ארוך; צידם העליון כהה ומבריק וצידם התחתון בהיר יותר.
תחום תפוצתו הטבעי של חַלְבִּיב יְוָנִי משתרע מאיטליה בדרום-מזרח אירופה, דרך חצי האי הבלקני (ובכללו אלבניה, יוגוסלביה לשעבר, בולגריה, רומניה ויוון), האיים האגאיים המזרחיים, אזור הקווקז (הקווקז הצפוני והקווקז הדרומי), טורקיה (לרבות החלק האירופי שלה), הלבנט (סוריה, לבנון וישראל), עיראק וצפון איראן, ועד מרכז אסיה – טורקמניסטן ואוזבקיסטן.
על פי הגדרת POWO, המין גדל בעיקר בבתי גידול המשתייכים לאזור הממוזג (temperate biome).
עם זאת, על פי ספרות בוטנית בישראל, טיפוס התפוצה של חלביב יווני מדויק יותר ונחשב ים-תיכוני ואירנו-טורני – כלומר, הצמח הגדלזקוק לסביבות לחות יחסית, אך מאפיין אזורים חמים למחצה ולעיתים גם קרים, שבהם כמות המשקעים נמוכה עד בינונית, והאקלים מאופיין בעונות יבשות.
המין התאזרח גם בכמה אזורים מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי, בהם צרפת, ספרד, אלג'יריה, וכן במדינות אחדות בדרום ארצות הברית.
חלביב יווני היה מקובל כצמח נוי באנגליה ובצפון אירופה מאז המאה ה־17, בעיקר בזכות עלוותו הרעננה.
בצפון אמריקה דווח המין כפליט תרבות, אך נכון להיום אין ראיות משכנעות לקיומן של אוכלוסיות טבעיות ומתמשכות.
עד לסוף המאה ה־20 גוּדל חלביב יווני כצמח נוי בחלקים החמים של היבשת, אך בעשורים האחרונים פחת העניין בו.
במספר מקומות דווח על פרטים ששרדו לאורך שנים ואף עשורים, אך מדובר ככל הנראה בצמחים שתוּרבתו או התבססו סמוך לבתי מגורים.
השם "חלביב" ניתן במקור לצמח מרקולית (Mercurialis) במילון "ילקוט הצמחים" משנת 1930 (הערה 263), אך במילון "צמחי ארץ-ישראל – שמות המשפחות והסוגים" משנת 1946 (סעיף 680), הוסב השם "חלביב" לשמש כשם לסוג Periploca.
ההצעה נבחרה בשל התאמתה הכפולה: מצד אחד, למוהל החלבי שמפיק הצמח; ומצד שני, למבנהו המטפס של הצמח, המזכיר חבל מתפתל.
השם המדעי Periploca נגזר מיוונית, והוא מורכב מהמילים peri (περί) – "סביב", ו-plokē (πλοκή) – "שזירה" או "ליפוף", ומרמז על אופיו המטפס של הצמח, הנכרך סביב עצמים אחרים.
בערבית הצמח מכונה: חלאב (ח'לאב), סַגִ'ר אל־רוּלַה.
חלביב יווני מקובל כצמח נוי באירופה, במיוחד במערב היבשת, וניטע בגינות בזכות עלוותו הרעננה והמטפסת.
קליפת הגבעולים שימשה בעבר להפקת חומרי בורסקאות.
מהגבעולים הופק הגליקוזיד פריפלוקין (Periplocin), אשר לו השפעה ממריצה קלה על פעולת הלב.
בנוסף, שימש הצמח גם כעץ הסקה, ולעיתים נאכלו עליו על ידי בעלי חיים במרעה.
מרבית מיני הסוג חלביב משמשים ברפואה העממית מזה דורות, ובמיוחד Periploca sepium ו-Periploca forrestii, הנפוצים בסין.
מיני הסוג נחשבים מקור עשיר למגוון רחב של תרכובות טבעיות מורכבות, ובפרט סטרואידים קרדיאליים ותרכובות ממשפחת C21 pregnane – סטרואידים בעלי שלד ייחודי ופעילות ביולוגית ניכרת.
במחקרים פרמקולוגיים שהתבססו על תמציות גולמיות ו־314 תרכובות מבודדות ממיני חלביב, זוהו תכונות מגוונות: חיזוק פעולת הלב (קרדיוטוני), פעילות אנטי-דלקתית, דיכוי מערכת החיסון, השפעה אנטי-סרטנית, אנטי-מיקרוביאלית, נוגדת חמצון, ואף קוטלת חרקים.
עם זאת, יש לציין כי חלק מהגליקוזידים הקרדיאליים שנמצאו הראו רעילות ללב ולכבד במינונים מסוימים – עובדה שיש להביאה בחשבון בבחינת הפוטנציאל הרפואי של הסוג.
חֲלַבְלוּב קָעוּר (שם מדעי: Euphorbia heterophylla, שם נרדף: Euphorbia geniculata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שאינו בשרני ואינו קוצני, ממשפחת החלבלוביים.
מוצאו באזורים טרופיים עונתיים-יבשים, והוא התאזרח באפריקה, בדרום-מזרח אסיה ובאזורים נוספים.
אף על פי שמגדירים ישראליים מציינים את הימצאותו, אין ודאות שמין זה – המתאפיין בבלוטה אחת בכוסית – אכן חדר לישראל.
כך או כך, הוא נחשב לנדיר בישראל.
תחום תפוצתו הטבעי של חלבלוב קעור הוא באמריקה הטרופית והסובטרופית, שם הוא גדל בעיקר באזורים טרופיים עונתיים יבשים.
תחום זה משתרע מהאיים הבהאמיים ומדרום מקסיקו, דרך מרבית מדינות מרכז אמריקה, ועד דרום ברזיל, פרגוואי וצפון-מערב ארגנטינה.
בקולומביה הוא תועד בגבהים שבין 80 ועד 2000 מטרים מעל פני הים.
תפוצתו הרחבה של המין באזורים טרופיים נוספים מחוץ לאמריקה נובעת ככל הנראה מהפצה לא מכוונת על ידי האדם – למשל דרך תערובות זרעים, שינוע תוצרת חקלאית, והידבקות זרעים לבגדים או לכלי עבודה חקלאיים.
לפי מקורות ישראליים (כגון "המגדיר לצמחי בר בארץ ישראל"), חלבלוב קעור נאסף לראשונה בישראל בשנת 1941. על פי דיווחים אלה, הוא גדל באזורי אקלים ים-תיכוני ובבתות ספר, ומופיע גם בגינות, משתלות ושדות שלחין, לעיתים לאורך דרכים.
באזורי תפוצה אלה הוא נחשב נפוץ בחוף הכרמל, נדיר בדרום מישור החוף ובהרי יהודה, ונדיר מאוד בגולן, בבקעת החולה, בקעת כנרות, בכרמל, בעמק יזרעאל, בשומרון, בערבות הירדן ובשפלה.
עם זאת, לפי אתר POWO, ייתכן שדיווחים אלה מבוססים על זיהוי שגוי, שכן זיהוי מינים בסקציה Poinsettia מחוץ לאמריקה קשה מאוד.
מינים קרובים כגון Euphorbia prostrata (חלבלוב פושט) או Euphorbia geniculata דומים לו במידה רבה ולעיתים נקראים בטעות באותו שם.
לפיכך, אין ודאות שמין זה אכן התבסס בישראל, ויש להסתייג מן האזכורים עד שיושגו תיעודים מאומתים.
חלבלוב קעור מופיע לעיתים באוכלוסיות מרובות פרטים, ולעיתים אף יוצר ריכוזים צפופים ומשגשג בקרקעות מופרות, לחות או מנוקזות.
בבתי גידול טבעיים הוא נפוץ בעיקר בשיחיות סובטרופיות וטרופיות יבשות, כגון סוואנות, חורש פתוח, שיחיות ואזורים ביצתיים.
תחום הרום שבו תועד נע בין פני הים ועד לרום של כ־3000 מטר.
למשל, באפריקה הטרופית הוא נפוץ ברום של 375 מטר, ואילו בקולומביה נמצא גם ברום של עד 2000 מטר.
לצד בתי הגידול הטבעיים, חלבלוב קעור נפוץ במיוחד בסביבות מופרות על ידי פעילות אנושית.
זהו מין רודרלי מובהק, הנפוץ בעשבייה של שולי דרכים, גינות, משתלות, שדות שלחין ושטחים פתוחים בתחומי יישוב, ונחשב לעשב רע הפוגע בגידולים חקלאיים.
נוסף על כך, הוא מתבסס באתרים שעברו פגיעה חמורה בכיסוי היער הטבעי, כגון שדות מעובדים ואזורים עירוניים.
מאפייניה הייחודיים של סקציה פוינסֶטיה הם:
מספר הבלוטות בכוסית – בכל כוסית מצויות 1 עד 3 בלוטות בלבד, בניגוד לסקציות אחרות שבהן לרוב יש 4 עד 5 בלוטות.
מבנה הבלוטות – הבלוטות קעורות, ויכולות להיות רדודות או עמוקות.
יותרות הבלוטות (appendages) – לבלוטות אין יותרות דמויות כותרת (petaloid), בשונה ממינים אחרים שבהם יותרות אלו בולטות ודומות לעלי כותרת.
לפני הצגת אופי הסידור בסקציה פוינסֶטיה נקדים ונאמר שהתפרחות המאפיינות את הסוג חלבלוב והן תִּפְרַחַת מְסֻיֶּמֶת (Cyme) בה הגבעול הראשוני מסתיים בפרח ומתחת לפרח זה צומח ציר אחד או אחדים (סעיפי משנה) וגם הללו מסתיימים בפרח אחד, שמתחתיהם שוב סעיפי משנה או פרחים חדשים וחוזר חלילה.
תפרחות מסוג זה נבדלות לפי מספר סעיפי המשנה המתפתחים מתחת לפרח המסיים את הציר הראשוני: סעיף אחד (חד-בדית), שניים (דו-בדית), או יותר (רב-בדית).
סידור הכוסיות בסקציה פוינסֶטיה הן בתפרחות מסוימות ערוכות בקצות הענפים, והסתעפותן יכולות להיות חד-בדית (monochasia), דו-בדית (dichasia) או תפרחת רב-בדית צפופה (pleiochasia) עם סעיפי משנה אחד עד שלושה.
אף שבמובן המורפולוגי מדובר בתפרחת רב-בדית, הרי שבסקציה פוינסֶטיה היא עשויה להצטמצם בפועל למספר מועט של סעיפי משנה - פחות משלוש.
בשל קיצור הפרקים והסתעפות דחוסה, מתקבל מראה צפוף המזכיר סוכך או פרח מורכב, ולעיתים קשה להבחין במבנה ההסתעפות הרב-בדית המקורית.
כל אחד מסעיפי המשנה בתפרחת הרב-בדית עשוי כשלעצמו להיות בלתי מסתעף, או להסתעף במעט, באחד או יותר מהמפרקים העוקבים, ללא דילוג על מפרק – ואז תהיה ההסתעפות הבאה דו-בדית בלבד תהייה לא חד-בדית ולא רב-בדית.
החפים שמתחת לסעיפי התפרחת הרב-בדית ערוכים בזוגות נגדיים או בדורים, לרוב ירוקים לגמרי או ירקרקים-בהירים, לבנבנים, ורדרדים או אדמדמים בבסיסם; לעיתים רחוקות לבנים, ורודים או אדומים לגמרי.
צורתם וגודלם דומים לאלו של העלים העליונים – או שונים מהם באופן מובהק.
החפים שמתחת לתפרחות הדו-בדית והחפים המלווים את הכוסיות ערוכים בזוגות נגדיים (אבל לא דוריים) ושונים באופן מובהק מהעלים העליונים.
לעיתים נדירות מופיעים סעיפים של תפרחות מחיק העלים העליונים, ולא בקצות הענפים.
במקרים אלו, הם ערוכים לסירוגין ואינם נושאים חפים ערוכים בדור.
צמח עשבוני חד-שנתי בעל שורש שיפודי.
הגבעולים עבים, זקופים או נטויים כלפי מעלה, באורך 20 עד 100 ס"מ, ומכוסים בדלילות בשערות רכות, קצרות עד ארוכות.
הענפים הצדדיים בדרך כלל ישרים למדי.
העלים לרוב מסורגים, ולעיתים רחוקות נגדיים בבסיס הגבעול.
לעומתם, עלי התפרחת לרוב נגדיים או ערוכים בדורים.
העלים פשוטים, שוליהם תמימים או משוננים.
הפטוטרת מכוסה שערות שאורכן עשוי להגיע עד 5 מ"מ.
העלים חסרי לוואים של ממש, אך במקומם ניכרות בלוטות זעירות מאוד דמויות מרצע או אזמל.
טרף העלה משתנה מאוד בצורתו, אף באותו פרט: החל מדמוי אזמל צר, דרך צורות אליפטיות, ועד לעלי ביצה הפוכה רחבים.
לעיתים הטרף בעל ארבע אונות ונדמה בצורתו לכינור.
בסיס הטרף מחודד, וקודקודו חד עד קהה.
שפת הטרף לרוב שטוחה ומעוטרת בשיניים עדינות, לעיתים נושאות בלוטות.
הטרף מכוסה שערות קצרות ונוקשות, במיוחד בצדו העליון; צדו התחתון נושא שערות מהודקות בדלילות.
העירוק מנוצה, והעורק הראשי בולט.
במערב אפריקה הטרופית דווח על שונות בצבע העלים העליונים ועלי החפים: הם עשויים להיות ירוקים לגמרי, ירוקים עם כתמים לבנבנים בבסיס, או בגוון סגלגל לאורך הפטוטרת, העורקים והשוליים.
מבנה התפרחת: בקצות הענפים מצויה לרוב תפרחת מסוימת בעלת מבנה רב-בדית פוטנציאלי, אך בפועל היא כוללת לרוב הסתעפות של שני סעיפי משנה בלבד ולא שלושה – ולעיתים התפרחת המסוימת הזאת הופכת מקובצת ודחוסה עם אחד או שני ענפי משנה בלבד.
בשל הדחיסות הרבה, מתקבל מראה צפוף שמקשה על זיהוי מבנה ההסתעפות.
מספר החפים שמתחת להסתעפות הרב-בדית הוא 2 עד 4 שערוכים ערוכים לרוב בדור, ירוקים לגמרי או ירקרקים-בהירים בבסיסם, ודומים בצורתם ובגודלם לעלים העליונים.
החפים המלווים את ההסתעפויות הדו-בדיות מצומצמים מאוד, ולעיתים נדירות חסרים לגמרי במקבצים צפופים במיוחד.
מבנה הכוסית: כמו בכל מיני הסוג חלבלוב, התפרחת הקרויה כוֹסִית (cyathium) מדמה פרח בודד, אך למעשה מדובר בתפרחת ייחודית במינה, המורכבת ממספר פרחים זכריים ומפרח נקבי יחיד.
מראֶה הכוסית מזכיר פרח עם אבקנים המקיפים עמוד שחלה, אולם זוהי תפרחת מורכבת המורכבת מהפרטים הבאים:
במרכז הכוסית מצוי פרח נקבי אחד הנישא על עוקץ ארוך, ומתחתיו חפים מאוחים היוצרים מעטפת דמוית גביע.
בחיקו של כל חפה מצויה קבוצת פרחים זכריים.
כל פרח זכרי מורכב מאבקן יחיד שזירו נחלק לשני קטעים על ידי מפרק: הקטע העליון מהווה את הזיר האמיתי, והקטע התחתון הוא עוקץ הפרח הזכרי.
בבסיס האבקן מצוי חָפֶה, פשוט או מצויץ.
הפרחים הזכריים חסרים עלי גביע, עלי כותרת, צופנים ואינם נושאים שרידים של איבר רבייה נקבי עקר.
בין כל שני חפים בכוסית נמצאת בלוטת צוף אחת.
בכוסית של חלבלוב קעור מצויה בלוטה אחת בלבד.
השחלה מורכבת משלושה עלי שחלה מאוחים, שלוש מגורות עם ביצית אחת תלויה בכל מגורה, ושלושה עמודי שחלה.
כל עמוד שחלה מפוצל לשתי אונות צלקת.
הכוסית נישאת על עוקץ באורך 0.9 עד 1.5 מ"מ.
מעטפת הכוס לרוב דמוית פעמון, לעיתים כמעט חצי-כדור, קירחת, באורך 1.5 עד 1.9 וברוחב 1.2 עד 1.8 מ"מ.
אונות המעטפת מחולקות למספר אונות סרגליות צרות וחלקות.
בלוטה אחת, ירקרקה-צהבהבה, נישאת על עוקץ קצר, צורתה אלה, באורך 1 עד 1.4 על 1 עד 1.2 מ"מ, פתח הבלוטה עגול (ולעיתים שטוח בשל לחץ), לבלוטה פתח עגול מוקף בשפה טבעתית וקרחת.
הפרחים הזכריים, 8 עד 15 ערוכים במעגל סביב הפרח הנקבי שבמרכז הכוסית.
הפרחים נקביים בעלי שחלה קירחת או מכוסה פלומה עדינה; עמודי השחלה באורך 0.8 עד 1.3 מ"מ, מפוצלים לשתי אונות ממחצית אורכם ועד כמעט מלוא אורכם.
הפרי הלקט יבש, המורכב משלוש פרודות חד-זרעיות ופתיחתו מאוחרת התפרקותו, מתחילה בהפרדות הפרודות מעמוד מרכזי על ידי פְּתִיחָה חוֹצַת חַיִץ (septicidal) ואחר כך פיזור הזרעים היא כל מגורה נפתחת על ידי פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal) לפיזור הזרעים.
הפרי הוא הלקט בן שלוש מגורות, דמוי ביצה רחבה, באורך 2.8 עד 3.8 מ"מ וברוחב 4 עד 5.3 מ"מ.
לרוב הוא קירח לחלוטין, ולעיתים נדירות מכוסה פלומה קצרה ודלילה.
פניו חסרי שיכים, יבלות או גבשושיות.
כל מגורה מכילה זרע יחיד, ובשעת ההבשלה מתבקעות המגורות ומתנתקות מן העמוד המרכזי (columella), אשר נותר זקוף וניכר גם לאחר הפתיחה.
ההלקט נפתח בהתבקעות אלימה לשלוש פרודות (mericarps) נפרדות – תהליך האופייני לרוב מיני הסוג חלבלוב, ולמשפחת החלבלוביים בכלל.
הזרעים חומים-אפרפרים עד אפורים, דמויי משולש רחב בעלי שלוש צלעות וחתך זוויתי.
גב הזרע מעוצב כרכס חד מאוד, ולאורכו שתי שורות של גבשושיות עגולות.
הקרונקולה זעירה, בקוטר של כ־0.1 מ"מ.
המספר הכרומוזומלי הדיפלואידי: 2n = 28.
חֲלַבְלוּב נָטוּי (שם מדעי: Euphorbia hypericifolia) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או בן שיח ממשפחת החלבלוביים.
בישראל הוא נחשב למין זר ולצמח פולש נפוץ.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע באמריקה הטרופית והסובטרופית, ובעיקר באזורים הסובטרופיים במרכז ודרום אמריקה, באיים הקריביים ובדרום-מזרח ארצות הברית.
בהמשך התאזרח באזורים חמים נוספים ברחבי העולם, בהם חלקים מאמריקה הצפונית, אירו-אסיה, אפריקה, אוסטרליה.
וכן, באיים שונים באוקיינוס השקט הדרומי – במיוחד בפולינזיה, מיקרונזיה (ובכלל זה פיג'י, סמואה וטונגה) ובחלקים מהוואי, שם הוא מוגדר כצמח פולש בעל סיכון אקולוגי גבוה.
אל תת-סוג זה משתייך גם חלבלוב הכדורים, חלבלוב זוחל, חלבלוב מאדים חלבלוב פושט.
מאפיינים ייחודיים לסקציה זו כוללים:
שני חצאיו של כל טרף אינם שווים, ובמיוחד בסיס הטרף בלתי סימטרי.
העירוק בדרך כלל דמוי כף יד בבסיס ומנוצה בהמשכו, או מנוצה בלבד, כאשר רק העורק האמצעי בולט.
הלוואים ממוקמים בין בסיסי הפטוטרות (interpetiolar).
הכוסיות ערוכות בחיקי עלים ובקצות ענפים, לרוב במקבצים צפופים דמויי ראש.
הזרעים חסרי קרונקולה (caruncle) – גידול קטן, בשרני ושומני (לעיתים קשה) המצוי סמוך לפוּמה (נקודת החיבור לצמח האם).
חלבלוב נטוי הוא עשב חד-שנתי קירח, בעל שורש שיפודי.
לתיאור מפורט של מבנה הכוסית, הפרחים והפרי, ראו את הערך הראשי "חלבלוב".
הגבעולים זקופים עד נוטים כלפי מעלה (מזדקפים), עגולים, קירחים, ואורכם 15 עד 50 ס"מ.
הפטוטרת קירחת, באורך 1 עד 3 מ"מ.
הלוואים מאוחים בבסיסם, קירחים, דמויי-משולש, לרוב תמימים; לעיתים שפתם בקצה המחודד מפורצת לאונות דקות דמויות ריסים (laciniate-fringed).
טרף העלה קירח, מוארך עד אזמלי הפוך, כפוף מעט אלכסונית ובעל בסיס בלתי סימטרי, באורך 10 עד 35 מ"מ וברוחב 7 עד 15 מ"מ.
שפת הטרף משוננת כמשור או עדינה יותר (serrate עד serrulate), במיוחד לקראת הקצה; קודקודו מחודד-רחב (broadly acute).
העירוק דמוי כף יד בבסיס העלה ובהמשכו מנוצה.
בסוג חלבלוב התפרחת מאורגנת במבנה ייחודי הקרוי כּוֹסִית (cyathium) – תפרחת זעירה דמוית פרח, ובה פרח נקבי יחיד מוקף בכמה פרחים זכריים חד-אבקניים, כולם חסרי עטיף (ללא גביע, כותרת או צופנים).
לפרטים נוספים, ראו גם בערך: חלבלוב.
התפרחות ערוכות במקבצים צפופים וכדוריים (capitate glomerules) של כוסיות, בחיקי העלים ובקצות הענפים; בתחתית כל כוסית מצויים עלים מנוונים דמויי חפה.
מעטפת הכוסית קירחת, דמוית פעמון קטן הפוך (obconic), באורך 0.9 עד 1.1 מ"מ וברוחב 0.4 עד 0.9 מ"מ.
הבלוטות 4, נישאות על עוקץ צר; צבען נע בין ירקרק-צהבהב לחום, צורתן כמעט עגולה (0.2×0.2 מ"מ), ולעיתים הן כמעט מנוונות.
היותרות (appendages) בבלוטות הקטנות יותר, עשויות להיעדר, או להיות לבנות עד ורדרדות; צורתן משתנה מאוד, לרוב מעגולה עד אליפטית, באורך 0.3 עד 0.4 מ"מ וברוחב 0.5 עד 0.7 מ"מ; שפתן החיצונית תמימה.
הפרחים הזכריים נישאים על עוקץ ומספרם 2 עד 20 או לעיתים אין כלל פרחים זכריים.
אלה ערוכים במעגל סביב הפרח הנקבי שבמרכז הכוסית.
הפרח הנקבי נישא עוקץ, בעל שחלה קירחת ושלושה עמודי שחלה באורך 0.4 מ"מ, שכל אחד מהם מפוצל לשתי אונות עד מחצית אורכו.
הפרי הוא הלקט יבש, ומבנהו תואם לזה של רוב רובם של מיני החלבלוב.
הוא מורכב משלוש פרודות חד-זרעיות ופתיחתו מאוחרת.
התפרקותו, מתחילה בהפרדות הפרודות מעמוד מרכזי על ידי פְּתִיחָה חוֹצַת חַיִץ (septicidal) ואחר כך פיזור הזרעים היא כל מגורה נפתחת על ידי פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal) לפזור הזרעים.
ההלקט של חלבלוב נטוי קירח, דמוי כדור לחוץ, באורך 1.3 עד 1.4 מ"מ וברוחב 1.1 עד 1.5 מ"מ.
העמוד המרכזי (columella) באורך 1 עד 1.1 מ"מ.
הזרעים עטופים בשכבת ריר לבנבנה ודקה מאוד, שמתחתיה קליפה חומה-בהירה.
צורתם בין ביצתית למשולשת, בעלי ארבע קהות בחתך, באורך 0.9 עד 1.1 מ"מ וברוחב 0.5 מ"מ.
פני הזרע מכוסה שקעים רדודים בלתי סדירים לסירוגין עם רכסים נמוכים וחלקים.
בישראל, השם "חלבלוב נטוי" ניתן בשוגג למספר מינים.
ב"מגדיר לצמחי בר בארץ ישראל" (נעמי פינברון-דותן ואבינעם דנין – "המגדיר הצהוב") שויך המין בטעות לשם המדעי Euphorbia maculata – שם שתוקן מאז, וכיום מיוחס למין אחר: חלבלוב מאדים.
במגדיר הצמחים של מיכאל זהרי, הוקצה השם Euphorbia nutans לחלבלוב נטוי.
ייתכן כי שני המינים קיימים בארץ, אך נראה כי המין הנפוץ יותר – והוא זה שמופיע בתמונות בערך זה ובאתר "צמחיית ישראל וסביבתה" – הוא E.
שני המינים משוייכים לסקציה Euphorbia sect.
hypericifolia) קירח לחלוטין – בכלל זה הגבעול, הטרפים והפטוטרות, וצבעם ירוק כהה.
nutans שעיר בדלילות עד צפיפות קלה, בשערות פלומתיות קצרות עד ארוכות, ולעיתים גם בשערות קצרות וכפופות פנימה.
השערות מרוכזות לעיתים במפרקי הגבעול ובקצותיו, ולעיתים ערוכות בשתי רצועות לאורך צדדיו הנגדיים של הגבעול.
צידו התחתון של הטרף ירוק-חיוור או בעל גוון אדמדם חלש עד מובהק; צידו העליון לרוב מנומר באדום או נושא כתם אדמדם בולט.
שני צדי הטרף בדרך כלל שעירים בדלילות עד צפיפות קלה, בייחוד בבסיס, אך לעיתים נותרים קירחים.
אצל חלבלוב נטוי, הכוסיות ערוכות במקבצים צפופים דמויי-ראש, הן בחיק העלים והן בקצות הענפים, כשלרוב מצויות תחתם חפים מנוונים הדומים לעלי לוואי.
לעומת זאת, אצל Euphorbia nutans, הכוסיות ערוכות בודדות במפרקים העליונים או במקבצים קטנים של תפרחות מסוימות (cymose) בקצות הענפים.
במין חלבלוב נטוי, זוגות הלוואים מאוחים זה לזה ויוצרים משולש קרומי אדמדם, מעט שסוע וריסני בקצהו.
nutans העלים המשולשים נפרדים ואינם מאוחים.
חלבלוב דגני (שם מדעי: Euphorbia graminea) הוא צמח עשבוני, לרוב חד-שנתי ולעיתים רחוקות רב-שנתי, ממשפחת החלבלוביים.
מקורו באמריקה הטרופית, שם הוא גדל בעיקר באזורים בעלי אקלים טרופי יבש עונתי.
זהו אחד ממספר מינים של חלבלוב שמוצאם באמריקה, אשר נקלטו בישראל והתאזרחו בה, לאחר שהאקלים הים-תיכוני התברר כמתאים להם.
פריחתו נמשכת מסוף מאי ועד סוף ספטמבר.
חלבלוב דגני מוצאו ממקסיקו ודרומה דרך אמריקה המרכזית לאורך אמריקה הטרופית עד צפון-מערב ארגנטינה.
הוא גדל בעיקר באזורים טרופיים יבשים עונתית.
כך, התפוצה של הצמח אינה חודרת לעומק דרום אמריקה הטרופית או הסובטרופית.
חלבלוב דגני התפשט מעבר לתפוצתו הטבעית ונמצא כיום גם בדרום ארצות הברית (פלורידה, טקסס, לואיזיאנה, קליפורניה, ארקנסו), בדרום ברזיל, באיי האוקיינוס השקט, בתת-היבשת ההודית, בקפריסין ובישראל.
חלבלוב דגני (Euphorbia graminea) הוא צמח עשבוני לרוב חד-שנתי ולעיתים רחוקות רב-שנתי, בעל שורש שיפודי דק, לעיתים נדירות בעל איבר אגירה של ציצת שורשים מעובים.
הגבעולים זקופים או נטויים כלפי מעלה, מסועפים, באורך 30 עד 80 ס"מ (לעיתים רחוקות עד 110 ס"מ), שעירים בזיפים עדינים ומהודקים – כלומר: שערות קצרות, דקות, נוקשות, צמודות לפני השטח ונוטות כולן בכיוון אחד, היוצרות מרקם עדין למגע ולמראה או מתקרח.
חתך הגבעול אינו עגול אלא בעל פאות בולטות וזוויות חדות.
העלים לרוב מסורגים, ולעיתים אחדים מהם נגדיים – בעיקר בצדי התפרחת.
הלוואים לרוב באורך 0.2 עד 0.5 מ"מ, ולעיתים נדירות לא מפותחים.
הפטוטרת באורך 0.4 עד 5.9 מ"מ, שעירה בזיפים קצרים ועדינים.
הטרף דמוי ביצה, אליפטי, מוארך-אליפטי או מוארך, באורך 10 עד 83 מ"מ וברוחב 3 עד 39 מ"מ.
בסיסו מתחדד בהדרגה, מעוגל או דמוי יתד; שפתו תמימה; קודקודו מחודד או קהה; פני הטרף שעירים בזיפים קצרים והעירוק לעיתים אינו ניכר בעלים צרים; העורק הראשי בולט.
בסוג חלבלוב התפרחת מאורגנת במבנה ייחודי הקרוי כּוֹסִית (cyathium) – תפרחת זעירה דמוית פרח, ובה פרח נקבי יחיד מוקף בכמה פרחים זכריים חד־אבקניים, כולם חסרי עטיף (ללא גביע, כותרת או צופנים).
מבנה הכוסית יוצר אשליה של פרח אחד, אך למעשה מדובר בתפרחת חד־ביתית של פרחים חד־מיניים.
חפיות התפרחות הדו-בדיות (dichasial bracts) ירוקות, אך אלה שבקצות התפרחות לעיתים קרובות לבנות.
עוקץ הכוסית קירח, אורכו 0.4 עד 4.5 מ"מ, ולעיתים רחוקות מגיע עד 15 מ"מ בפרק הראשון של התפרחת.
מעטפת הכוסית דמוית פעמון או חרוט הפוך, קירחת או שעירה בזיפים קצרים ועדינים סמוך לשפתה ובאורך 1 עד 1.8 מ"מ וברוחב 0.8 עד 1.7 מ"מ,
מספר הבלוטות במעטפת לרוב 2 עד 4, לעיתים נדירות רק אחת; צבען צהוב עד ירקרק, צורתן אליפטית או מוארכת, אורכן 0.1 עד 0.3 מ"מ ורוחבן 0.2 עד 0.4 מ"מ.
היותרות של הבלוטות לבנות עד גוון סגלגל, צורתן דמוית ביצה ולעיתים דמויות ברדס או יוצרות טבעת צרה סביב שפת הבלוטה; שפתן תמימה ולא מפורצות או שסועות.
הפרחים הזכריים מרובים, ומספרם נע בין 30 ל-40, והם מקיפים את הפרח הנקבי היחיד.
הפרח הנקבי, בדומה לכל מיני הסוג חלבלוב, חסר עלי גביע, עלי כותרת וצופנים.
השחלה קירחת נישאת על עוקץ; שלושת עמודי השחלה באורך 0.7 עד 1 מ"מ, ומתפצלים לשתי אונות החל מאמצע אורכם ועד כמעט לקצה.
ההלקט של חלבלוב דגני קירח, דמוי ביצה עד דמוי כדור פחוס מלמעלה ולמטה, באורך 2.5 עד 3 וברוחב 3 עד 3.5 מ"מ; העמוד המרכזי באורך 1.6 עד 1.9 מ"מ.
הזרעים אפורים, חומים או כמעט שחורים, דמויי ביצה; בחתך הם עגולים או בעלי צלעות קהות.
פני הזרע מכוסים גבשושיות גסות, הערוכות בשורות אורכיות לסירוגין עם גומות רדודות.
הקרונקולה (caruncle) – גידול קטן, בשרני ושומני המצוי סמוך לפומה (נקודת החיבור בין הזרע לצמח האם) – אינה קיימת או מופיעה בצורת נקודה זעירה בגודל 0.1 עד 0.2 מ"מ.
תת-סוג זה כולל קבוצה הטרוגנית מאוד של מיני חלבלוב – הן בצורות החיים (חד-שנתיים, רב-שנתיים, בני-שיח, שיחים ולעיתים עצים), הן בסידור העלים (נגדיים או מסורגים), הן ברמות השעירות, והן בתכונות אחרות.
למרות ההטרוגניות, תת-הסוג Alectoroctonum מוגדר בעיקר באמצעות מאפייני התפרחת והכוסית.
להלן חלק מהמאפיינים האופייניים לתת-סוג, כפי שהם משתקפים גם חלבלוב דגני:
הפטוטרת והלוואים קיימים, הטרף סימטרי ושפתו לרוב תמימה;
מספר הפרחים הזכריים בכוסית גבוה יחסית: ברוב המינים 20 עד 25, לעיתים פחות (5 עד 20), ולעיתים נדירות אף יותר (עד 70), בשונה מתת-סוגים אחרים שבהם מספר הפרחים נמוך יותר.
המעטפת סימטרית בקירוב וחסרת בליטה צינורית.
לרוב המינים חמש בלוטות בכוסית; במספר מינים בלבד יש שתיים עד ארבע, ובמקרים נדירים הבלוטות חסרות.
הבלוטות שטוחות, קעורות מעט או קמורות קלות – אך אינן בולטות באופן ניכר.
היותרות של הבלוטות לרוב מפותחות ודמויות עלי כותרת; לעיתים הן מנוונות או קטנות מאוד.
חֲלַבְלוּב זוֹחֵל הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שרוע וזוחל, ממשפחת החלבלוביים.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע באמריקה הטרופית והסובטרופית, בעיקר באזורים טרופיים יבשים-עונתיים.
זהו צמח קירח בכל אבריו, בעל גבעולים נימיים, ירוקים-ורדרדים עד מלבינים, הצמודים לקרקע או נשענים על אבנים וסלעים.
פרחיו זעירים מאוד ולעיתים קשה להבחין בהם ללא התבוננות מקרוב.
כמו שאר בני הסוג חלבלוב, הוא מפריש מוהל חלבי רעיל כאשר נפגע.
הפריחה והבשלת הפרי מתרחשות לאורך כל השנה (באזורים חמים) או בקיץ (באזורים ממוזגים).
בישראל הפריחה מסוף מרץ עד תחילת נובמבר.
הפצת הזרעים מוסף יוני עד אמצע דצמבר.
בתחום תפוצתו העולמי, חלבלוב זוחל נפוץ במגוון רחב של בתי גידול, טבעיים ומופרעים כאחד.
הוא גדל בקרקעות חוליות או מנוקזות היטב, לרוב באזורים טרופיים יבשים-עונתיים, אך גם בחבלי אקלים ים-תיכוניים וצחיחים למחצה.
הוא תועד בשיחיות מדבר, שיחיות חוף, חורשות אלון וערער, סבכי גדות נחלים, ערבות עשב, יערות נשירים ויערות מחטניים, וכן בדיונות חול ובבתי גידול מופרים.
בישראל, הצמח מצוי באזורים מגוונים, למעט מדבריות קיצוניים, ונפוץ במיוחד בשדות שלחין, מדשאות, גינות נוי, סדקי מדרכות ומקומות מופרים נוספים, בעיקר בעמקי הצפון, לאורך החוף ובערבה.
תפוצה עולמית והתפשטות מעשה ידי אדם
חֲלַבְלוּב זוֹחֵל הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שרוע, ממשפחת החלבלוביים.
מוצאו באמריקה הטרופית והסובטרופית, והוא גדל בעיקר בבתי גידול טרופיים עונתיים יבשים.
תחום תפוצתו הטבעי משתרע מדרום-מזרח קנדה, דרך מרכז אמריקה והאיים הקריביים, ועד לארגנטינה ואורוגוואי בדרום, וכן באי הפסחא.
חלבלוב זוחל התאזרח באזורים נרחבים ברחבי העולם.
באמריקה הוא התפשט צפונה, ואף הגיע לצפון-מזרח ארצות הברית ולקנדה.
באוקיאניה הוא מצוי באוסטרליה ובקלדוניה החדשה.
באפריקה הוא נפוץ מצפון היבשת ועד מרכזה ודרומה, כולל איי האוקיינוס האטלנטי.
באירופה הוא התאזרח במדינות רבות, לרבות באיים הקנריים ובאיי הים התיכון.
באסיה הוא נפוץ מאינדונזיה ודרום-מזרח אסיה, דרך מערב ההימלאיה ותת-היבשת ההודית, ועד חצי-האי ערב, מצרים וישראל שבמזרח הים התיכון.
חלבלוב זוחל (Euphorbia serpens) הוא אחד המינים הנפוצים ביותר בסוג חלבלוב בעולם החדש.
ייתכן שהוא ילידי בחלק מאזור תפוצתו הנוכחי, ככל הנראה בחלקים הדרומיים החמים יותר של תחום זה, אך הוא מתנהג כעשב רע וסביר שהוכנס לאזורים רבים נוספים, כגון קנדה ומזרח ארצות הברית.
הוא נפוץ באופן נרחב גם בעולם הישן, שם הוא בוודאות מין אוקלם.
לעיתים קרובות הוא מבולבל עם חלבלוב לבן-שפה (E.
albomarginata), מין המצוי בדרום-מערב ארצות הברית; נוסף למאפיינים המוזכרים במפתח, דרך קלה ואמינה להבדיל ביניהם היא גודל היותרות של בלוטות המעטפת: אלו של חלבלוב לבן-שפה בולטות לעין בלתי מזוינת, ואילו אלו של חלבלוב זוחל אינן בולטות.
חלבלוב זוחל הוא צמח גר, שנאסף לראשונה בישראל בשנות ה-70 של המאה ה-20. הוא מתפשט בשדות שלחין, במדשאות, בגינות נוי, ובסדקי מדרכות.
הוא מצוי בעיקר בבקעת החולה, בבקעת כנרות, בכרמל, בחוף הגליל, בעמק עכו, בשרון, בדרום מישור החוף, בבקעת ים המלח ובערבה.
הוא נדיר בגולן, בגליל התחתון, בשומרון, בשפלה, בהרי יהודה, במדבר יהודה, בהר הנגב ובדרום הנגב ונדיר מאוד בגלבוע, בבקעת בית שאן, בצפון הנגב ובמערב הנגב.
הצמח מופיע בתחומי שלושה חבלי צומח: האזור הים-תיכוני, בתות-הספר, וערבות ומדבריות.
הגורמים להתפשטותו של חלבלוב זוחל בעולם
חלבלוב זוחל (Euphorbia serpens) נפוץ כיום הרחק מעבר לתחום תפוצתו הטבעי באמריקה, בעיקר בשל פעילות האדם, ולעיתים אף מתפקד כעשב רע או כצמח פולש.
הגורמים המרכזיים להפצתו למרחקים כוללים מסחר והובלה של זרעים מזוהמים של גידולים חקלאיים או צמחי נוי, וכן ייבוא של אדמה מזוהמת בעציצים שהובאו ממדינות אחרות.
שורה של מאפיינים ביולוגיים ואקולוגיים מעניקים לו יתרון מובהק בהשתרשות ובהתפשטות באזורים מגוונים, לרבות חבלים ים-תיכוניים, טרופיים ומדבריים.
הצמח מפגין עמידות גבוהה לקרקעות דלות, ובפרט לאדמות חול דלות בחנקן, ונפוץ לא רק באזורים טרופיים לחים, אלא גם באזורים טרופיים-יבשים ואף ים-יכוניים, שם הוא משגשג בעונת הקיץ החמה והיבשה.
בשל צורת צמיחתו השרועה והצמודה לקרקע, הוא נוטה להיעלם מעיני גננים ולעיתים גם מחקלאים.
הצמח הוא חד-שנתי (ולעיתים רחוקות רב-שנתי), מתפתח במהירות, ומשלים מחזור חיים תוך זמן קצר – תכונה המאפשרת לו ריבוי דורות בעונה אחת.
באזורים חמים הוא פורח ומניב פירות לאורך כל השנה, וצמחים בני כחמישה שבועות כבר מייצרים זרעים.
כל פרט עשוי לייצר אלפי זרעים בשנה, ואלה יוצרים "בנק זרעים" עמיד בקרקע.
נוסף על כך, הזרעים זעירים ויכולים להיסחף בקלות עם מים, רוח או אדמה, ולהיטמע בכלי עבודה או סחורה חקלאית.
לצד ריבוי מיני מהיר, חלבלוב זוחל מסוגל גם להתרבות וגטטיבית, באמצעות השרשה מהמפרקים – תכונה המאפשרת לו להתפשט מקומית ביעילות גבוהה.
כמו כן, היעדר אויבים טבעיים מחוץ לאמריקה, ויכולתו לנבוט לאחר הפרעה או בתנאים קשים, תורמים אף הם להתפשטותו העולמית המוצלחת.
אל תת-סוג זה משתייך גם חלבלוב נטוי, וחלבלוב פושט.
חלבלוב זוחל הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שרוע וזוחל, קירח ומסועף, בעל שורש שיפודי דק היוצר שורשים נוספים במפרקים.
הגבעולים דקיקים, קירחים, משתרעים לאורך הקרקע ולעיתים יוצרים מרבדים צפופים; במפרקים מתפתחים שורשים.
אורכם 15 עד 50 מ"מ, צבעם ירוק-בהיר עד מלבין.
לעיתים הגבעולים נראים זיגזגיים, בשל שינוי קל בכיוון הצמיחה בכל מפרק.
הלוואים זעירים ממוקמים בין בסיסי הפטוטרות של העלים הנגדיים (interpetiolar) ומאוחים ליצירת קשקש קרומי קירח, דמוי משולש ברור, לבן עד ורדרד, באורך 0.5 עד 1 מ"מ לעיתים רחוקות 1.2 מ"מ.
הפטוטרת קירחת קצרה מ-1 מ"מ.
הכוסיות אינן ערוכות בתפרחות כדוריות אלא בודדות במפרקים הקיצוניים של הגבעול; עוקץ הכוסית באורך 0.5 עד 1 מ"מ לעיתים רחוקות עד 2.5 מ"מ.
מעטפת הכוסית דמוית פעמון עד דמוית חרוט הפוך (טורבינה, הבסיס צר במיוחד והתרחבות מהירה), קירחת ובאורך 0.3 עד 0.7 מ"מ לעיתים רחוקות עד מ"מ אחד וברוחב 0.4 עד 0.6 מ"מ.
הבלוטות ארבע, מוארכות, צהבהבות, באורך 0.1 וברוחב 0.2 מ"מ.
היותרות של הבלוטות לבנות עד ורדרדות, שוות בגודלן, יוצרות שפה צרה סביב שפת הבלוטה; אורכן 0.1 עד 0.2 מ"מ ורוחבן 0.2 עד 0.3 מ"מ; שפתן הפונה החוצה תמימה או חרוקה, כלומר השפה בעלת אונות זעירות ומעוגלות, אך לא בעלות קרניים.
מספר הפרחים הזכריים נע בין 5 ל-10.
הפרח הנקבי בעל שחלה קירחת; עמודי השחלה באורך 0.2 מ"מ, ומתפצלים לשתי אונות מאמצע אורכם ועד כמעט לכל אורכם, אך לא עד לבסיס.
ההלקט של חלבלוב הנטוי קירח, דמוי ביצה רחבה, פחוס בקטביו או כמעט כדורי, באורך 1.3 עד 1.4 מ"מ וברוחב 1.3 עד 1.7 מ"מ; העמוד המרכזי באורך 1 עד 1.2 מ"מ ולעיתים רחוקות 0.9 מ"מ.
הזרעים דמויי ביצה, לבנים עד ורודים-בהירים, בעלי שלוש עד ארבע צלעות קהות בחתך רוחב, באורך 0.7 עד 1.1 מ"מ וברוחב 0.4 עד 0.7 מ"מ.
שטח הפנים חלק, אך לעיתים ניכרים בו 3 עד 4 שקעים רוחביים עדינים לאורך הצלעות.
חֲלַבְלוּב הַכַּדּוּרִים (שם מדעי: Euphorbia hirta) הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת החלבלוביים.
זהו צמח מסתעף נמוך, גובהו אינו עולה על 30 ס"מ.
מקורו באמריקה הטרופית וסובטרופית, שם הוא גדל בעיקר באזורי אקלים טרופי יבש עונתי.
פריחתו נמשכת מסוף יוני ועד סוף דצמבר.
חלבלוב הכדורים גדל בבתי גידול המושפעים מפעילות האדם: בגינות מושקות, בשדות שלחין ובמשתלות.
עם זאת, באמריקה הצפונית הוא מצוי גם בבתי גידול טבעיים יותר, ובהם יערות גדות עם צפצפות ועצי ערבה, יערות מוצפים, יערות אורן ויערות נשירים, וכן בערבות עשבוניות מדבריות ובחורשות מסקיטו.
חורשות מסקיטו הן חורשות שמרכיב העצים השלט בהן הוא עצי מסקיטו – מונח עממי המתאר עצים קוצניים נמוכים, שבעבר יוחדו לסוג Prosopis ממשפחת הקטניות (Fabaceae), אך בעקבות מחקרים פילוגנטיים עדכניים סווגו מחדש למספר סוגים נפרדים, בעיקר Neltuma.
עצי מסקיטו נפוצים במיוחד באזורים צחיחים עד צחיחים למחצה בדרום-מערב ארצות הברית, במקסיקו ובאזורים נוספים באמריקה הלטינית.
אף שהשם המדעי השתנה, השם העממי mesquite נותר בשימוש רחב לציון עצים אלה במקומות גידולם הטבעיים ובשיח החקלאי והאקולוגי.
חלבלוב הכדורים הוא צמח עשבוני שתפוצתו הטבעית משתרעת באזורים הטרופיים והסובטרופיים של אמריקה, בעיקר באזורים בעלי אקלים טרופי עונתי.
ככל הנראה, מוצאו ממרכז מקסיקו, ומשם הוא נפוץ דרומה דרך אמריקה המרכזית ולאורך אמריקה הדרומית, עד צפון־מרכז ארגנטינה, פרגוואי וצ'ילה המרכזית – אזורים שבהם עובר גבול תפוצתו הדרומי הטבעי.
גבול תפוצתו הצפוני מגיע עד לחלקיה הדרומיים של קרוליינה הצפונית, ואילו צפונה משם, באזורים הממוזגים החמים, הוא מופיע כצמח אקראי או כזה שהתפשט כתוצאה מהתערבות האדם.
חלבלוב הכדורים התאזרח באזורים נרחבים ברחבי העולם מחוץ לתפוצתו הטבעית באמריקה: באפריקה, באיים האטלנטיים, באיי האוקיינוס ההודי והאוקיינוס השקט, באוסטרליה, בדרום-מזרח אסיה, בתת-היבשת ההודית, בחצי האי ערב ובישראל.
בישראל חלבלוב הכדורים גדל המושפעים מפעילות האדם: בגינות מושקות, בשדות שלחין ובמשתלות.
הוא נאסף בצפון הארץ ובמרכזה: בגולן, בקעת חולה, בקעת כינרות, הכרמל, עמק יזרעאל, שומרון, השרון, מישור החוף הדרומי, השפלה; וכן בדרום הארץ: צפון הנגב, הר הנגב, מדבר יהודה ובקעת ים-המלח.
אל תת-סוג זה משתייך גם חלבלוב נטוי, חלבלוב זוחל, חלבלוב מאדים, חלבלוב פושט, חלבלוב שעיר-פרי.
חלבלוב הכדורים הוא צמח עשבוני, חד־שנתי או רב־שנתי.
בדרך כלל גובהו הכולל נע סביב 15 עד 30 ס"מ.
לצמח שורש שיפודי, דק עד מעובה.
הגבעולים זקופים או אלכסוניים, לרוב נטויים כלפי מעלה, ולעיתים רחוקות שרועים או שרועים חלקית כאשר קצותיהם מזדקפים.
לרוב הם שעירים בזיפים עדינים ומהודקים (strigillose) – כלומר: שערות קצרות, דקות, נוקשות, הצמודות לפני השטח ונוטות כולן בכיוון אחד, היוצרות מרקם עדין למגע – ולעיתים גם בזיפים גסים יותר (hirsute).
העלים נגדיים, פשוטים, בעלי לוואים, פטוטרת וטרף שעיר.
שפת העלה משוננת בעדינות, עם עורקים יוצאים מבסיס הטרף.
הלוואים זעירים מאוד וניכרים לרוב, ממוקמים בין בסיסי הפטוטרות של העלים הנגדיים (interpetiolar), לעיתים רחוקות מאוחים בבסיסם.
הם שלמים או מחולקים ל־2 עד 4 אונות צרות דמויות משולש שווה-שוקיים עד דמוי אזמל או סרגל מחודד, באורך 0.5 עד 1.8, לעיתים רחוקות עד 2.9 מ"מ.
הלוואים שעירים, ולעיתים קרובות מצויות בבסיסם בלוטות עגולות, קטנות ובהירות.
הפטוטרת באורך 1 עד 3 מ"מ, לרוב נושאת שני סוגי זיפים, בדומה לגבעול.
הטרף דמוי ביצה עד מעוין, באורך 7 עד 43 מ"מ וברוחב 3 עד 18 מ"מ.
בסיס הטרף בלתי סימטרי במובהק: צדו האחד של בסיס הטרף מעוגל, לעיתים מעט לבבי או קטום; צדו האחר דמוי יתד עד מתחדד בהדרגה.
שפת העלה משוננת בעדינות עד שינון משנה (double serrulate); הקודקוד מחודד.
פני הטרף מכוסים לעיתים כתם אדום במרכז.
לרוב הם בעלי שערות קצרות וצפופות עד פחות קצרות (hirtellous), ולעיתים נדירות כמעט קירחים.
עורקי העלה יוצאים מבסיסו, 3 עד 5 במספרם.
הכּוֹסִיוֹת ערוכות במקבצים צפופים וכדוריים, חיקיים או אמיריים, מלוּוים בתחתיתם בעלים בלתי מפותחים, דמויי חפים; המקבצים החיקיים יושבים או נישאים בקצות עוקצים מוארכים וחסרי עלים; עוקץ התפרחת באורך 0.4 עד 2.1 מ"מ.
מעטפת הכוסיות דמוית חרוט הפוך, שעירה בזיפים עדינים, קצרים ומהודקים – בדומה לאלו שעל הגבעולים (strigillose); אורכה 0.6 עד 1.2 מ"מ ורוחבה 0.4 עד 0.9 מ"מ.
בלוטות המעטפת 4, ירקרקות עד ורדרדות, עגולות, מוארכות או דמויות כליה, באורך 0.1 עד 0.2 וברוחב 0.1 עד 0.2 מ"מ, ולכל אחת מהן נלווית יותרת – תוספת הצמודה אליה בשפת הכוסית.
היותרות לבנות עד ורודות, דמויות מניפה, כמעט עגולות או מוארכות לרוחב, ולעיתים נדירות נעדרות.
שפתן החיצונית לרוב תמימה, ולעיתים רחוקות מפורצת קמעה.
אורכן נע בין 0.1 ל־0.6 מ"מ ורוחבן בין 0.1 ל־0.7 מ"מ; לעיתים רחוקות אחד מהממדים מגיע לאפס.
בכל כוסית 2 עד 8 פרחים זכריים.
הפרח הנקבי בעל שחלה המכוסה בזיפים קצרים וצפופים, ולעיתים מכוסות פלומה לבנה בצעירותה; עמודי השחלה באורך 0.2 עד 0.6 מ"מ, מפוצלים לשניים עד למחצית אורכם.
ההלקט של חלבלוב הכדורים כמעט כדורי עד פחוס במקצת בקטבים, שעיר מאוד ומכוסה בזיפים קצרים ומהודקים, אורכו 1 עד 1.3 וברוחבו 1.1 עד 1.6 מ"מ; העמוד המרכזי באורך 0.7 עד 1 מ"מ.
הזרעים מקומטים, אדמדמים־חומים עד כתומים או ורודים, מוארכים ודמויי ביצה צרה, בעלי ארבע צלעות בחתך רוחב.
פניהם מכוסים בקמטים עדינים או נושאים 3 עד 6 רכסים רוחביים נמוכים; לעיתים נדירות הם כמעט חלקים.
חֲלַבְלוּב מַאֲדִים (שם מדעי: Euphorbia maculata) הוא צמח עשבוני חד־שנתי, ירוק ושרוע לגמרי, ממשפחת החלבלוביים.
זהו מין זר שמוצאו באמריקה, וכמעט שאינו נפוץ בישראל.
תפוצתו הטבעית משתרעת בעיקר באזורי אקלים ממוזג בצפון אמריקה – מדרום-מזרח קנדה, דרך ארצות הברית ועד בליז שבאמריקה המרכזית – וכן באיים הקריביים כגון קובה ובהאמה.
בעקבות הפצתו בידי אדם, התפשט המין לדרום אמריקה, אירופה, דרום-מזרח אסיה, אוסטרליה ואגן הים התיכון, אולם באפריקה נוכחותו מוגבלת לארצות צפון אפריקה בלבד.
חלבלוב מאדים מתאפיין במכלול תכונות ייחודיות: הוא ירוק ואינו מאפיר, שרוע לחלוטין, אינו משריש במפרקים, ויוצר מרבדים צפופים.
כל חלקי הצמח – הגבעולים, העלים, הפטוטרות, השחלה והפרי – מכוסים בשערות משי (Sericeous), שהן רכות, צמודות ונטויות באותו כיוון, ויוצרות מרקם משיי.
העלים דמויי ביצה או מוארכים, וברובם מופיע כתם ארגמני במרכז הטרף, סמוך לעורק הראשי.
ה"פרחים" הזעירים שמבחינים בהם על הצמח אינם פרחים בודדים, אלא תפרחות מיוחדות המכונות כּוֹסִיּוֹת (Cyathia), המאפיינות את כל הסוג חלבלוב (Euphorbia).
בכל כוסית מצויים פרחים זכריים ונקביים מוקפים במבנה דמוי גביע, ולרוב גם בבלוטות צוף בולטות.
אצל חלבלוב מאדים הכוסיות ערוכות בקבוצות קטנות בחיקי העלים בלבד, ובלוטות הצוף מוקפות תוספות לבנות ולעיתים בעלות גוון ורוד.
חלבלוב מאדים הוא עשב חד־שנתי נפוץ מאוד ברחבי העולם, הגדל בעיקר בבתי-גידול מופרים או כאלה שנוצרו או עוצבו על ידי האדם: שדות נטושים, גינות, מסילות רכבת ושולי דרכים.
הוא נודע ביכולתו יוצאת הדופן להתבסס אף בסדקים צרים במיוחד במדרכות וכבישים, כולל בלב אזורים עירוניים צפופים.
לעיתים קרובות הוא מופיע גם באתרי עבודות עפר, חממות ואזורים מתועשים.
באמריקה הצפונית הוא מצוי ברום של 0 עד 1,500 מטר מעל פני הים, ומשך תקופת פריחתו משתרע מן האביב ועד סוף הסתיו; בישראל נצפית פריחה מסוף מרץ ועד תחילת נובמבר.
בהשוואה למינים אחרים בתת-הסוג, כמו חלבלוב הכדורים (Euphorbia hirta), חלבלוב מאדים מוגבל לבתי גידול מופרים ואינו מצליח להשתלב בצומח הטבעי.
לעומתו, חלבלוב הכדורים נפוץ גם בבתי גידול טבעיים באמריקה הצפונית, ובהם יערות גדות, יערות מוצפים, חורשות נשירות, ערבות עשבוניות ואף חורשות מסקיטו – חורשות אופייניות לאזורים צחיחים עד צחיחים למחצה, המאוכלסות בעצי מסקיטו (Mesquite) ממוצא אמריקאי.
חלבלוב מאדים הוא מין שמוצאו באמריקה, בעיקר באזורי האקלים הממוזג של מזרח ומרכז אמריקה הצפונית.
תפוצתו הטבעית משתרעת מדרום-מזרח קנדה, דרך מרבית מדינות מזרח ומרכז ארצות הברית, ועד מקסיקו, בליז והאיים הבהאיים.
עם זאת, תחום תפוצתו משתרע גם הרחק מערבה, והוא מופיע בטבע גם במדינות כמו אריזונה, ניו מקסיקו, מונטנה, וויומינג ואיידהו.
נוסף על כך, הוא התאזרח בקליפורניה ובקולומביה הבריטית, כך שכיום נוכחותו משתרעת כמעט על פני כל רוחב יבשת אמריקה הצפונית.
הודות ליכולתו להסתגל לקרקעות דלות, חום ויובש מתון, הצליח חלבלוב מאדים להתפשט הרחק מעבר לאזור מוצאו והגיע למדינות הלטיניות באמריקה הדרומית.
התפשטות זו נובעת במידה רבה ממעורבות אנושית – תובלה, עבודות עפר, אזורי מגורים וקרבתו לגינות – שאִפשרו לו לחדור לסביבות חדשות, גם באקלים שאינם מיטביים עבורו.
מחוץ לאמריקה, חלבלוב מאדים התאזרח בכל היבשות המיושבות: באירופה, אסיה, אפריקה, אוקיאניה ואזורים נוספים באמריקה עצמה.
הוא שכיח במיוחד במדינות בעלות אקלים ממוזג, אך הצליח לחדור גם לאזורים טרופיים, חמים ומדבריים למחצה – לרבות חופי צפון אפריקה.
עם זאת, באפריקה עצמה תפוצתו מוגבלת לארצות צפון היבשת בלבד.
בישראל, חלבלוב מאדים הוא מין נדיר.
מספר התצפיות עליו מועט, וייתכן כי הדבר נובע משילוב של ממדיו הזעירים, היעדר עניין בצמח מצד חובבי טבע, ואולי גם מקשייו להתאזרח באקלים הים-תיכוני.
בעשרים השנים האחרונות הוא תועד באתרים בודדים בלבד – ברמת אביב שבצפון תל אביב, ובמזרח רמת הגולן, באזור מזרחית לאלוני הבשן.
אל תת-סוג זה משתייך גם חלבלוב הכדורים, חלבלוב זוחל, חלבלוב נטוי, חלבלוב פושט, חלבלוב שעיר-פרי.
הלוואים ממוקמים בין בסיסי הפטוטרות (Interpetiolar).
חלבלוב מאדים (Euphorbia maculata) הוא צמח עשבוני חד-שנתי, שרוע וירוק (אינו מאפיר), בעל שורש שיפודי.
רוב חלקי הצמח – ובהם הגבעולים, העלים, הפטוטרות, מעטפת הכוסית והשחלה – מכוסים בשערות משיות, הנעות בטיפוסן בין קצרות מאוד וצפופות (short-sericeous) לבין ארוכות ודקות יותר (Sericeous).
אלו שערות רכות, דקות, צמודות לפני השטח ונטויות כולן בכיוון אחד; הן יוצרות מרקם משיי, ולעיתים אף ברק קל.
הגבעולים בדרך כלל שרועים, ולעיתים קצותיהם מזדקפים; הם מרבים ליצור מרבדים ואינם משרישים במפרקים.
אורכם 5 עד 45 ס"מ, והם שעירים בצפיפות ובאופן אחיד – לרוב בשערות משיות קצרות עד ארוכות יותר, ולעיתים גם בשערות ארוכות, רכות ומפושקות.
הלוואים ניכרים, דמויי סרגל-מרצע, ולעיתים בעלי 2 עד 3 אונות בלתי סדירות; אורכם 1 עד 1.3 מ"מ, והם שעירים בדלילות באותו טיפוס של שערות משיות קצרות עד ארוכות יותר.
פטוטרת העלה באורך 0.5 עד 1.5 מ"מ, שעירה במידה בינונית, גם היא באותו טיפוס של שערות משיות קצרות עד ארוכות יותר.
הטרף מוארך-ביצני עד דמוי ביצה-אליפטי או מוארך-אליפטי, אורכו 4 עד 18 מ"מ ורוחבו 2.5 עד 8 מ"מ.
בסיס הטרף בלתי סימטרי במובהק: אחד מצדיו בדרך כלל זוויתי, ואילו הצד השני קטום במידה משתנה ומורחב לאוזנית קטנה ועגולה.
השוליים משוננים בעדינות בצד הארוך יותר, וכמעט תמימים בצד הקצר; הקודקוד מעוגל או מתחדד בהדרגה.
הצד התחתון של העלה ירוק-אפרפר בהיר, מכוסה בשערות צמריות עדינות (Lanulose) עד שערות ארוכות ורכות, בצפיפות בינונית עד צפופה.
הצד העליון לרוב נושא פס אדמדם בלתי סדיר לאורך העורק הראשי, והוא קירח כמעט לגמרי או נושא מעט שערות ארוכות ודקות.
העורקים בבסיס ערוכים בצורת כף יד (Palmate), ובהמשך מנוצים (Pinnate).