tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הניסויים נערכו גם דרך מסכי מיגון אטומים לגלים אלקטרומגנטיים, מה שהוביל את וסילייב להשערה כי במקרה של ה-Psi לא מדובר בגלים כאלה, אלא באנרגיה אזוטרית ואקזוטית ייחודית.
בערך באותו זמן התפרסם בברית המועצות וולף מסינג, מי שנחשב על ידי חסידיו לגדול הטלפתים בכל הזמנים, שהתמחה בקריאת מחשבות.
נטען שראייה מרחוק היא היכולת הטלפתית הדרמטית ביותר, שכן ברוב המקרים היא נוגעת דווקא לאסונות העתידים להתרחש או לאלה שקורים לאדם קרוב באותה שעה ממש ובמקום אחר בעולם.
במקרים מסוימים הנדידה במרחבי הזמן מתרחשת כביכול דווקא בעבר, כאשר סיוטים ישנים מתעוררים.
ה"שיוט" הזה בחלל ובזמן יכול להיעשות על ידי אדם או באמצעות חפץ.
אל מול תופעות אלה טוענים הספקנים כי כל אדם חולם בימי חייו חלומות רבים על העתיד להתרחש, אלא שרובם אינם מתגשמים, ולכן התגשמותם של חלק זעום מהחלומות אינה מוכיחה מאומה.
כמו במקרים רבים אחרים יצאו אנשי המדע נגד התקֵפות המדעית של התופעה.
ארתור קסטלר, הסופר הבריטי שהיה מעורב רבות בחקר העל-חושי, השיב כי אם היכולת העל-חושית היא נחלת בודדים, ודאי שלא יוכלו לענות על הקריטריונים הרגילים של הסתברות (כ-25%).
סופר אחר, האמריקני ויליאם ג'יימס, גילה את ליאונורה פייפר, עקרת-בית מבוסטון שהפכה ל"המדיום הרוחנית הגדולה ביותר בכל הזמנים".
היא הצליחה לספר פרטים מדויקים על אדם או על אירוע באמצעות חפצים הקשורים לאדם או לאירוע המדוברים.
במהלך הקריירה הארוכה שלה היא העלתה כביכול מאות פעמים שורת רוחות מרשימה של אנשים שנפטרו זה מכבר.
צורה זו של ראייה מרחוק כונתה בזמנו "פסיכומטריה" (לא לבלבל עם מבדקי האישיות המקובלים כיום, או הפסיכומטרי) – ראייה באמצעות חפצים, המשמשת כיום בעיקר לאיתור נעדרים ולהטלת קללות (או הסרתן).
ג'ראר קרויזה ההולנדי היה אחד המדיומים היותר מפורסמים שנטען כי סייעו רבות למשטרה באיתור רוצחים ונעדרים על סמך חפצים.
אין הוכחה או עדות לכל סיוע על טבעי כזה.
אורי גלר היה בין המפורסמים שהצליחו לכאורה לזהות בהצלחה מדהימה חפצים שונים שהיו סגורים במכלי מתכת.
הספקן הידוע ג'יימס רנדי וחוקרים רבים אחרים טוענים כי גלר הוא מאחז עיניים וכי כוחותיו העל-טבעיים לכאורה לא הוכחו.
השלכה מוגדרת כיכולת להעלות באוב דמויות ואירועים מן העבר, המופיעים לפתע בזמן הווה, בדרך כלל באתר שקשור במוות, או באסון אחר.
בניגוד לזיהוי אירועים ואנשים מן העבר באמצעות חפצים, ההשלכה לעבר נוגעת יותר לרוחות מתים.
לעיתים ההשלכה באה בזמן הווה, כשאדם מדמיין לראות מישהו או משהו.
אין כל הוכחה מדעית לקיומה של השלכה, לקיומן של רוחות בכלל ורוחות מתים בפרט.
רבים אחרים תיארו יציאה אל מחוץ לגוף הגשמי (תופעות שזכו לשמות Out-of-Body, חוויית סף מוות ומסע אסטראלי), ביניהם הסופר ארנסט המינגוויי.
מחקר שנערך בשנות ה-70 גילה, כי בקרב כ-95% מהתרבויות יש אמונה בהתנסויות מחוץ לגוף וכי מספר עצום של אנשים התנסה בחוויה.
המרחק מחֶקר התופעות הללו לניסויים למטרות צבאיות היה קטן.
הסובייטים והאמריקנים החלו בשנות ה-70 בניסויים שבחנו ראייה ממרחק (Remote Viewing) – האם ה"נשמה" מסוגלת להתרומם לנקודת התצפית של לוויין ריגול ולחזות במתקנים צבאיים באמצעות המחשבה.
אין כל עדות להצלחתם או תקפותם של ניסויים כאלה.
אחת האגדות בהן מאמינים חסידי הפאראפסיכולוגיה טוענת כי היציאה הזו מחוץ לגוף מקשרת את הטלפתיה וההשלכה לפולטרגייסט .
הכוונה לרוחות עליזות המטרידות את בני האדם בקולות מוזרים, הזזת חפצים ללא מגע יד אדם ועוד.
מה שבתקופות קדומות נתפס ככניסת שד לגופו של אדם (איחוז), הפך בעידן הספיריטואליסטי לישויות לא מזיקות בדרך כלל.
אם אותן רוחות הטרידו, נקראו מגרשי שדים מקצועיים לגרשן (תופעה הרווחת במגזר הערבי על ידי השייחים מגרשי הג'ינים).
פסיכוקינזיס מוגדרת היכולת להזיז עצמים, או להשפיע באמצעותם על אנשים.
אורי גלר עורר את התעניינות העולם ב-1973, כאשר הופיע בתוכנית טלוויזיה בבריטניה ובשידור חי כופף כביכול מזלגות וחידש פעילות של שעון מקולקל.
מאז הוא הצליח כביכול לעצור את הביג בן ולשבש את מערכת המחשב של רשת עיתונים גרמנית – הכול לכאורה בנוכחות מצלמות.
מספר פעמים הצליחו עורכי תוכניות טלוויזיה להוכיח כי גלר מכין מראש כפיות הניתנות לכיפוף, ומבצע את שאר הפעלולים שלו באמצעות אחיזת עיניים פשוטה.
למעשה, כבר באמצע המאה ה-19 סערה בריטניה מכוחם של מדיומים להרקיד שולחנות ולהביא את תשובות המתים באמצעותם.
לדעת המדענים, אין שום עדות אמינה לתקשורת עם מתים או ליכולתם להרקיד שולחנות.
כמה שנים מאוחר יותר חקרה מרי קירי, יחד עם בעלה פייר, את המדיום האיטלקייה יוּסֶפּיה פָלָדינו, שטענה כי הכוח המנחה אותה, ג'ון קינג, מסוגל להניע חפצים.
יכולת ההשראה המחשבתית על עצמים דוממים הובילה כמה חוקרים לתיאור המוח כמעין תחנת ממסר, ההופכת אנרגיה פיזיקלית במתח נמוך לאנרגיה פסיכית במתח גבוה.
הטענת אנרגיה אנושית בחפצים דוממים מאפשרת שימוש באותם חפצים לצורך הילינג ואפילו לשם חיסול חרקים.
טענות אלה נחשבות על ידי רוב החוקרים לפסבדו-מדע חסר ערך ונטול כל תקפות או הוכחה.
איש לא הגדיר או הוכיח מעולם קיומה של אנרגיה פסיכית.
הוועדה לאנרגיה אטומית בארצות הברית הודתה, כי גילתה עניין באבטחת הנשק הגרעיני באמצעות התפיסה העל-חושית – שיתוק טילים בזמן חירום, או הפעלתם באמצעות טכניקת הטלקינזיס.
אין כל עדות להצלחתה של תוכנית כזו.
פיליפוס אאורליוס פאראצלסוס (Paracelsus, Philippus Aurelius) (1493 - 24 בספטמבר 1541) היה אלכימאי ידוע שם, רופא ואסטרולוג שווייצרי.
נולד בשם פיליפ פון הוהנהיים (Phillip von Hohenheim), ואימץ בבגרותו מספר שמות נוספים.
כך למשל הוסיף לשמו את השם "תיאופרסטוס", על שמו של הרופא היווני, תלמידו של אריסטו, ואת השם פאראצלסוס: הלחם של התחילית "פארא" (לצד או מעל) והשם צלסוס (שמו של רופא רומאי בן המאה הראשונה לפנה"ס).
שמו המלא הפך לפאראצלסוס תיאופרסטוס פיליפוס אאורליוס בומבסטוס פון הוהנהיים (Paracelsus Theophrastus Philippus Aureolus Bombastus von Hohenheim).
פאראצלסוס נחשב לאחד ממייסדי הרפואה המודרנית בכך שדחה מסורות רפואיות עתיקות שלא היו מבוססות על גישה ניסויית.
פאראצלסוס נולד בעיירה איינזידלן (Einsiedeln) שבשווייץ לאב שוואבי ואם שווייצרית.
הוא גדל באוסטריה, ובצעירותו עבד כמנתח-חומרים במכרה סמוך למקום מגוריו.
בגיל 17 סיים את לימודיו לתואר ראשון ברפואה באוניברסיטת וינה.
ישנה השערה לפיה המשיך את לימודיו באוניברסיטת פרארה, וקיבל שם את התואר דוקטור.
פאראצלסוס נסע למצרים, חצי האי ערב, ארץ ישראל וקונסטנטינופול בחיפוש אחר אלכימאים שמהם יוכל ללמוד.
עם חזרתו לאירופה, התפרסם כמומחה בטיפולים אלכימיים.
הוא נטש את דרך הטיפול המסורתית בפצעים, שהייתה צריבתם בשמן רותח, או - במקרה של פציעה בגפה - המתנה להופעת נמק וכריתתה של הגפה.
למרות שרעיון זה היה נחשב אז למגוחך, הוא האמין שהפצעים יוכלו להרפא מעצמם אם ייבשו אותם ויגנו עליהם מזיהום.
פאראצלסוס היה גם בין הראשונים שדחו את הקזת הדם, שנחשבה מאז ימי היפוקרטס לדרך יעילה לריפוי מחלות.
פאראצלסוס עסק רבות גם בתורת הנסתר, בקבלו את המסורות ההרמטיות, הנאופלטוניות והפיתגוראיות.
פאראצלסוס דחה את הרעיונות הגנוסטים, ועם זאת, המרכיב החזק של התאוריה האריסטוטלית בגישה ההרמטית, עיקר דחייה זו במידה רבה מתוכנה.
פאראצלסוס דחה במפורש את תאוריות הכישוף של בני זמנו היינריך קורנליוס אגריפה וניקולס פלמל.
כרוב הרופאים האירופאים באותה עת, פאראצלסוס עסק באסטרולוגיה, אך הוא לא ראה בעצמו קוסם, ובז לאלו שתארו אותו כך.
האסטרולוגיה היוותה מרכיב מרכזי בעיסוקו הרפואי.
כמה פרקים בספרו Archidoxes of Magic, מוקדשים לקמעות אסטרולוגיים המסוגלים לרפא מחלות, כמו גם קמע לכל מזל.
הוא גם פיתח אלפבית קסום בשם Alphabet of the Magi, שנועד לחריתת שמות מלאכים בקמעות.
פאראצלסוס הנהיג חידושים רבים ברפואה, כשהוא דוחה רבות מן השיטות שהיו נהוגות מאז ימי היפוקרטס וגלנוס.
הוא גינה את ההסתמכות המוחלטת על חכמי העבר, ופסל את לימודי הרפואה שאינם מתבססים על ניסיון וניסוי.
הוא היה מחלוצי השימוש בכימיה ומינרלים ברפואה.
בין השאר, טבע את המלה Zink לאבץ (באנגלית המודרנית, Zinc), בהצביעו על המבנה החדודי של גבישי האבץ כשצורפים אותם (בגרמנית עתיקה, Zinke הוא 'מחודד').
פאראצלסוס ערך ניסויים כדי ללמוד על גוף האדם.
השקפתו הייתה שבריאות וחולי תלויים בהרמוניה של האדם, ה'מיקרוקוסמוס', והטבע, ה'מקרוקוסמוס'.
בניגוד לקודמיו, הוא לא פירש את האנלוגיה הזו כמחייבת הטהרות רוחנית, וקרא לשמירה על איזון של החומרים בגוף.
יתרה מזו, הוא לא קיבל את הרעיון הנפוץ, לפיו מחלות נגרמות מחוסר איזון בין ארבעת נוזלי הגוף (דם, ריר, מרה צהובה ומרה שחורה).
תחת זאת, הוא טען כי מחלות נגרמות מגורמים ייחודיים (רעלים) שמקורם בדרך כלל מחוץ לגוף, ושחלקם קטנים כל-כך שלא ניתן לראותם (באופן שמזכיר קצת את גילוי החידקים, כמאתיים וחמישים שנה מאוחר יותר).
מכיוון שכך, אפשר היה לרפא מחלות מסוימות באמצעים כימיים, שישיבו את האיזון לגוף.
במילותיו שלו, "רבים אמרו שמטרת האלכימיה לייצר זהב וכסף.
עבורי, לא זו המטרה, כי אם חקירת התועלת והכח שיש בתרופות".
פאראצלסוס טבע את הכלל: "רק המינון עושה את הרעל" (לטינית: sola dosis facit venenum) - רוצה לומר, לא רק החומר חשוב, אלא גם המינון.
עקב זאת הוא נחשב לאבי הטוקסיקולוגיה.
יש המייחסים לאמרה זו גם השפעה על הגישה ההומיאופתית.
לפאראצלסוס יצאו מוניטין של שחצן, והוא הכעיס רבים מהרופאים האחרים באירופה בנהגו היהיר.
בשנתו הראשונה כפרופסור הראשי לרפואה באוניברסיטת בזל, ב-1526, הוא שרף בפומבי ספרי רפואה שכתבו אחרים, מעשה שהעלה עליו את חמת עמיתיו.
לאחר סכסוך משפטי על שכרו כרופא, הוא נאלץ לעזוב את בזל.
לאחר מכן נדד, כקבצן, ברחבי אירופה.
הוא שכתב ספרי רפואה עתיקים וכתב חדשים, אבל התקשה למצוא מי שיוציא לאור את כתביו.
ב-1536 פורסם לבסוף ספרו Die grosse Wundartzney ("ספר הכירורגיה הגדול"), ופאראצלסוס חזר להיות מקובל.
לאחר מותו, ממשיכי דרכו הרבים הביאו לכך ששיטותיו התקבלו באופן נרחב.
פאראצלסוס הוסיף לגופרית ולכספית, שני היסודות שהרכיבו לדעת האלכימאים את החומרים, יסוד שלישי: המלח.
אלו הם "שלושת הראשוניים" (Tria Prima) בתפיסת החומר שלו.
לפי פאראצלסוס הכספית, הגפרית והמלח הבונים את החומר אינם זהים לחומרים הפיזיים אלא הם מייצגים איכויות יסודיות שהאלכימאי יכול לשנות ובכך להפוך מתכת נחותה לזהב.
הכספית היא היסוד הנשי, הזורם והמשתנה.
באדם המקבילה היא הנשמה, ובשילוש הקדוש - רוח הקודש.
הגפרית היא היסוד הזכרי, המאגד את החומר והמאפשר בעירה.
באדם המקבילה היא הרוח ובשילוש הקדוש האב.
המלח מקנה את המוצקות, באדם המקבילה היא הגוף ובשילוש הקדוש הבן.
דוגמה: בעץ בוער תוצרי השריפה מיצגים את שלושת האכויות: העשן הוא ה"כספית", הלהבה היא הגפרית והאפר הוא המלח.
בעקבות מסורות אלכימיות קדומות שמקורן באלכימיה ה"מטאפיזית" הערבית ייחס פאראצלסוס לחומר איכויות פנימיות נסתרות (זרע) ואיכויות גופניות גלויות (קליפה).
האלכימאי חושף ומקנה "גופניות" לאיכויות הרוחניות הנסתרות או הופך את הקליפה הגופנית החיצונית ל"רוחנית כדי ליצור את השינוי המבוקש בחומר.
פאראצלסוס ניסה לייצר את הממס האוניברסלי: נוזל שיוכל להמיס כל חומר.
המתכון שלו כלל סיד חי, אלכוהול ואשלגן פחמתי.
הממס הזה אמור היה לפרק את החומרים המורכבים ליסודותיהם ולכן לאפשר את הטרנסמוטציה (הפיכת מתכות נחותות לזהב).
ממס זה שפאראצלסוס כינה Alkahest היה מטרת עבודתם של כימאים רבים שהלכו בעקבותיו בדורות הבאים.
פאראפרוטאין (Paraprotein) הוא חלבון פגום בשתן או בדם, אשר קיומו מיוחס לרוב למחלה הקרויה מיילומה נפוצה, סוג של סרטן.
זהו חלבון לא תקין המיוצר על ידי לימפוציט B במח העצם.
תאי פלזמה הם תאי דם מיוחדים המייצרים בדרך כלל מגוון של חלבונים שונים הנקראים אימונוגלובולינים כחלק מהמערכת החיסונית של הגוף.
אם קבוצה של תאי פלזמה מתחילה לייצר רק סוג אחד של חלבון לא תקין זה נקרא פרפרוטאין ויכול להוות אינדיקטור לחריגה.
זה יכול להתייחס גם כ- "M-band" או "M-protein".
ניתן לאתר פרפרוטאין בדם באמצעות בדיקות הנקראות סרום חלבון אלקטרופורזה ושרשראות אור ללא סרום.
אלו יאתרו סוגים מעט שונים של פרפרוטאינים ("פרפרוטאין שלם" או "שרשרת אור"), אך שניהם מיוצרים באותו תהליך ולרוב מנוהלים באותה צורה.
הפאראפרוטאינים הם נוגדנים או שרשראות קלות של נוגדנים אשר מיוצרים על ידי גידול יתר של תאי הפלזמה.
הפאראפרוטאינים יוצרים פס דק בבדיקות אלקטרופורזה, שכן לכולם משקל מולקולרי זהה.
ישנם מספר מצבים שונים העלולים לגרום לפרפרוטאין.
בדרך כלל, הם מיוצרים על ידי מצב שנקרא MGUS.
זהו מצב שפיר, למרות שזה יכול מדי פעם להפוך לתנאים חמורים יותר, זה קורה לעיתים רחוקות וניתן בדרך כלל לפקח בבטחה על MGUS.
לעיתים, פרפרוטאינים עשויים להיות סימן לחריגה חמורה בדם הנקראת מיאלומה.
לרוב זה מלווה בסימני נזק לגוף כמו עייפות מכדוריות דם אדומות נמוכות (אנמיה), בעיות בכליות, נזק גבוה לסידן או עצם.
לעיתים רחוקות יותר, פרפרוטאינים יכולים להיגרם על ידי מצבי דם אחרים כגון לימפומות, ולעיתים הם יכולים להופיע עם זיהומים, בעיות בכבד או מצבים דלקתיים.
פאראפרוטאינים המהווים שרשראות קלות של חלבונים קרויים חלבוני בנס ג'ונס (Bence Jones proteins), על שם החוקר שגילה אותם.
גילוי חלבונים אלה היווה התקדמות חשובה בגילוי תפקיד הנוגדנים בגוף.
פארגו הוא סרט קולנוע משנת 1996 מסוגת המתח שנכתב, הופק ובוים על ידי האחים כהן ובכיכובם של ויליאם ה' מייסי, סטיב בושמי ופרנסס מקדורמנד.
למרות שבתחילת הסרט מופיעה כתובית כי זהו סיפור אמיתי שהתרחש במינסוטה בשנת 1987, הוא בדוי לחלוטין.
האחים כהן טענו כי כוונתם הייתה לכך שהרבה מהאירועים בסרט הם אמיתיים, וחוברו על ידם לעלילה אחת.
הסרט זכה לשבחי הביקורות והקהל, זיכה את האחים כהן בפרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר ואת מקדורמנד בפרס השחקנית הטובה ביותר וכן היה מועמד לחמישה פרסים נוספים, לסרט הטוב ביותר, הבימוי, שחקן המשנה (ה.
בשנת 2006, צורף אל ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית, בשל חשיבותו ההיסטורית והתרבותית.
בהשראת הסרט הופקה סדרת טלוויזיה באותו השם.
מייסי) הוא סוחר מכוניות כושל ממיניאפוליס, מינסוטה.
עקב צרות כלכליות הוא שוכר שני פושעים, קרל שאוולטר (סטיב בושמי) וגייר גרימסוד (פיטר סטורמר) לחטוף את אשתו ג'ין כדי לקבל כופר נפש מחמיו העשיר, וייד גוסטפסון, ומבטיח להם תשלום בגובה מחצית מדמי הכופר.
שלא בידיעתם, מתכנן ג'רי לבקש מוייד סכום כסף גבוה יותר, וברווחים לסגור את חובותיו.
ההתקשרות בין שני צדדי העסקה נוצרת בידי מכונאי שמכיר ג'רי, אינדיאני בשם שפ "פראודפוט", ואסיר לשעבר.
מקום המפגש הוא העיר פארגו שבדקוטה הצפונית, ובסיומה עוזבים השניים במכונית מהחברה של ג'רי, המיועדת להוצאת התוכנית לפועל.
מיד לאחר החטיפה התוכנית משתבשת: במהלך הנסיעה אל מקום מחבואם, בית קיט על שפת אגם, נוסעים השניים דרך העיירה בריינרד.
פקח דרכים עוצר את השניים לבדיקת רישיונות, לאחר שלא נמצאו פרטים מזהים על לוחיות הרישוי.
לאחר שניסיונו של קרל לשחד את הפקח נכשל, גייר רוצח אותו ועוד שני עדים שחלפו על פניהם בנסיעה.
ראש המשטרה המקומית וההריונית של בריינרד, מארג' גונדרסון (פרנסס מקדורמנד), מתחילה לחקור את הרציחות.
עקבות החקירה, בהן עדויות של שתי זונות ששהו ליל קודם לרצח עם החוטפים, תיעוד המכונית ולוחיות הזיהוי שלה בפנקס של הפקח הנרצח, ועדויות לשיחת טלפון שהתנהלה בין החוטפים לשפ, מוליכים אותה אל מיניאפוליס ואל החברה של ג'רי.
היא חוקרת את ג'רי לגבי האפשרות שאחד מכלי הרכב שלו שימש את הרוצחים, ואת שפ בגין שותפות לדבר עבירה, אך אינה מצליחה לגבות ראיות מוצקות.
במהלך שהותה בעיר מוזמנת מארג' להיפגש עם חבר עבר מימי תיכון, מייק יאנאגיטה.
הוא מספר לה על חברה לספסל הלימודים, מי שהייתה אשתו המנוחה.
מארג' חושדת כי מדובר בניסיון לסחיטה רגשית מצידו, ומסיימת את הפגישה בנימוס.
ערב גביית דמי הכופר, יוצא וייד עם הכסף אל נקודת המפגש, ובכך מפר את ההסכם שבין החוטפים וג'רי, שכל שלבי העסקה יתבצעו ביניהם בלבד.
בהגיעם וייד וקרל אל נקודת המפגש בראש חניון, מתעמתים השניים וקרל רוצח את וייד ביריה ובורח עם הכסף, פצוע אף הוא מאקדחו של וייד.
ג'רי, אשר מגיע באיחור אחר השניים, מוצא את גופתו של חמיו ומחביא אותה בתא המטען של מכוניתו.
כאשר קרל מגלה שדמי הכופר גבוהים משציפה, הוא קובר חלק מהכסף בשלג בשולי הדרך בחזרה לבקתה, שם הוא מגלה כי גייר הרג את ג'ין.
בין השניים מתפתח עימות ובסיומו רוצח גייר את קרל במכת גרזן.
במהלך התארגנותה בחזרה ממינאפוליס, מספרת מארג' לחברה על המפגש עם מייק ופרטיו, ולהפתעתה מגלה כי מי שלכאורה היא אשתו המנוחה עודנה חייה וקיימת, וכי למייק קיים צו הרחקה ממנה.
גילוי השקר מעורר את חושיה לגבי פרטי החקירה והיא חוזרת לתחקר בשנית ובתקיפות יתרה את ג'רי לגבי המכונית החסרה, אך הוא יוצא בזעם ממשרדו ובורח מהחקירה.
מארג' מגייסת את שאר הכוחות לאיתורו של ג'רי ויוצאת לסרוק את האזור, ובהגיעה אל האגם, היא מזהה את הרכב החשוד חונה בסמוך לבית הקיט.
היא מסתננת אל שטח הבית, ומוצאת בחצר את גייר טוחן את שאריות גופתו של קרל במגרסת עצים.
בניסיונו לברוח היא יורה ברגלו ועוצרת אותו.
ג'רי עצמו נעצר במלון דרכים בדקוטה הצפונית.
פרנסס מקדורמנד - מארג' גונדרסון
סטיב בושמי - קרל שאוולטר
הרווי פרזנל - וייד גוסטפסון
פיטר סטורמר - גייר גרימסוד
כריסטין רודרוד - ג'ין לנדגארד
טוני דנמאן - סקוטי לנדגארד
סטיב ריוויס - שפ פראודפוט
לארי ברנדנבורג - סטן גרוסמן
ג'ון קרול לינץ' - נורם גונדרסון
סטיב פארק - מייק יאנאגיטה
הסרט צולם בתחילת 1995, בעיקר באזור מיניאפוליס-סיינט פול ובדקוטה הצפונית.
כמויות השלג שירדו באותו החורף היו נמוכות באופן חריג; סצנות חוץ שבהם נדרש נוף מושלג צולמו באזורים הצפוניים של מינסוטה ודקוטה הצפונית.
פסקול הסרט נכתב על ידי קרטר בורוול, שעבד עם האחים כהן על רוב סרטיהם.
הסרט ידוע בתיאור האותנטי שלו של המבטא באזור מינסוטה, בשימוש בביטויים מקובלים באזור, וכן בתיאור של תרבות הדיבור הידוע בשם "Minnesota nice" (בתרגום חופשי: הנחמדות של מינסוטה).
הסרט זכה לשבחי הביקורת והקהל, וזכה בפרסים רבים, ביניהם:
הסרט השתתף בפסטיבל קאן ב-1996, שם היה מועמד לפרס דקל הזהב, וג'ואל כהן זכה בפרס לבמאי הטוב ביותר.
בטקס פרסי האוסקר לשנת 1996, פרנסס מקדורמנד זכתה בפרס לשחקנית הטובה ביותר, והאחים כהן זכו פרס לתסריט המקורי הטוב ביותר.
בנוסף, הסרט היה מועמד לחמישה פרסים נוספים: לסרט הטוב ביותר, הבימוי, שחקן המשנה, הצילום והעריכה.
ג'ואל כהן זכה בפרס באפט"א לקולנוע לבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד ל-6 פרסים נוספים.
הסרט זכה בשלושה פרסי סטלייט לסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (ג'ואל כהן) והשחקנית הטובה ביותר (פרנסס מקדורמנד), והיה מועמד ל-4 פרסים נוספים.
הסרט זכה ב-6 פרסי אינדפנדנט ספיריט, בכל הקטגוריות בהן היה מועמד: הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר (ג'ואל כהן), השחקן הטוב ביותר (ויליאם ה.
מייסי), השחקנית הטובה ביותר (פרנסס מקדורמנד), התסריט הטוב ביותר (האחים כהן), והצילום הטוב ביותר (רוג'ר דיקינס).
הסרט זכה בפרס סאטורן לסרט הפעולה/הרפתקה/מותחן הטוב ביותר, והיה מועמד לשני פרסים נוספים.
פרנסס מקדורמנד זכתה בפרס גילדת שחקני המסך לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע, וויליאם ה.
מייסי היה מועמד לפרס לשחקן הטוב ביותר.
האחים כהן זכו בפרס גילדת הכותבים של אמריקה לתסריט הטוב ביותר.
ב-1998 דורג הסרט במקום ה-84 ברשימת מאה שנים...
מאה סרטים של הסרטים האמריקאיים הטובים ביותר לפי מכון הסרטים האמריקאי.
בשנת 2006, כבר בשנה הראשונה בה ניתן היה לשקול את מועמדתו, הסרט צורף אל ארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשל "חשיבותו התרבותית, ההיסטורית או האסתטית".
פאראפיליה (יוונית: פארא παρά "ליד", פיליה φιλία "אהבה".
בעבר היה מוכר יותר בשם "סטיה מינית") הוא מונח בפסיכולוגיה ובסקסולוגיה המתאר אסופה של נטיות לעוררות מינית בתגובה לעצמים, לפנטזיות, התנהגויות או יחידים שאינם בעלי תוכן מיני בדרך כלל.
פאראפיליה גם הוגדרה כעניין מיני ממושך ואינטנסיבי כלפי מושא שונה מבן אדם בוגר במראה נורמלי ובעל יכולת הסכמה.
יש להבחין בין פראפיליה, שהיא עיסוק מיני שאינו כרוך במצוקה, בנזק לאחר או בפגיעה בתפקוד, לבין הפרעה פרפילית.
פרפיליה מהווה תנאי הכרחי לקיומה של הפרעה פרפילית, אך היא כשלעצמה אינה מחייבת בהכרח התערבות קלינית או בירור נוסף.
עניין מיני פרפילי מוגדר כעוררות מינית, פנטזיה או רצון לבצע פעילות מינית כלפי מושא השונה מבן אדם בוגר במראה נורמלי ובעל יכולת הסכמה, אולם ללא האינטבסיביות המלווה את ההגדרה של פרפיליה ב-DSM-5 – כלומר, ללא פגיעה תפקודית וללא מצוקה לפרט או לזולת.
בניגוד להפרעה פרפילית, עניין מיני פרפילי הוא שכיח למדי באוכלוסייה הכללית.
מחקר גרמני משנת 2011 בדק את שכיחות העניין המיני הפרפילי בקרב גברים ומצא כי 62.4% מהנשאלים דיווחו על עוררות מינית כלפי מושא פרפילי לפחות פעם בחייהם.
עם זאת, רק 1.6% דיווחו על מצוקה משמעותית כתוצאה מעניין פרפילי.
מחקר קנדי משנת 2016 אשר סקר 1,040 נשאלים לצורך הערכת עניין מיני פרפילי באוכלוסייה הכללית, עלה תוצאות דומות.
כמחצית מן הנשאלים הביעו עניין מיני פרפילי, וכשליש חוו בחייהם חוויה מינית פרפילית לפחות פעם אחת.
ככלל, דיווח עצמי על עניין מיני פדופילי היה נדיר במחקרים אלו והוא נע בין 0.4% ל-5%, בהתאמה.
השימוש במונח פאראפיליה בתחום הפסיכולוגיה והסקסולוגיה הוא כ"מונח מטרייה" המכסה מגוון גדול של משיכות מיניות לא אופייניות.
עניין פאראפילי כשלעצמו איננו בר-חשיבות לקלינאים אלא אם כן הוא גורם לסבל מכל סוג שהוא, או שמונע באופן בולט חיי מין "נורמליים" (בהתאם למקובל באותה תרבות ובאותו זמן).
מנקודת מבט של הציבור הכללי, פעילויות מיניות מגוונות נראות בעידן המודרני כבלתי מזיקות, או אפילו מועילות (כך לדוגמה אוננות), בעוד שבעבר פעילויות אלה נחשבו, בחברות שונות, כסטיות או הפרעות פסיכוסקסואליות.
עם זאת היחס להתנהגויות אלה ממשיך לעיתים לעורר מחלוקת עד ימינו אלה.
חלק מסטיות המין מוגדרות גם כעבירות מין, וההגדרות המדויקות הן שונות במדינות שונות.
דוגמה לסטיות מין שאינן מוגדרות כעבירות על החוק בישראל היא סאדיזם ומאזוכיזם, כל עוד הן נעשות בהסכמה בין בגירים.
לעומת זאת, החוק בישראל מגדיר התנהגות פדופילית כעבירת מין (הסטייה היא מונח המשמש כאמצעי להראות סטייה סטטיסטית מן הנורמה שבאוכלוסייה).
הפרמטר המקובל להבדל בין סטייה מינית שמוגדרת כעבירה לזו שאינה מוגדרת כך הוא האם ישנה פגיעה בזולת.
המחקר הפסיכיאטרי העדכני מכיר בכך שהתנהגויות מיניות שנחשבות לבלתי שגרתיות אינן בהכרח מזיקות, והתפיסה כי התנהגות מסוימת היא בעייתית, "סוטה", לא חוקית או כיוצא בזה תלוידה במידה רבה בהקשר התרבותי וההיסטורי שבו מתרחשת ההתנהגות.
התנהגויות מיניות מסוימות, כגון הומוסקסואליות, נחשבות כיום בחברות רבות כחלק מהמגוון הנורמלי של נטיות מיניות נורמליות ולא כבעיה או הפרעה, אף שבעבר הן נחשבו לאסורות או באותן תרבויות.
התנהגויות כגון אוננות, שתרבויות מסוימות התייחסו אליהן כאל בעיה מוסרית או התנהגות מזיקה, מוכרות כיום בספרות הפסיכיאטרית לבלתי מזיקות ולחלק בריא מאורח החיים מיני, והן נחשבות להפרעה רק כאשר הן ההתנהגות היא קומפולסיבית מספיק בשביל לגרום למצוקה בחברה, בזוגיות וכדומה.
מדריכי ה-DSM הראשון והשני לא השתמשו במושג "פאראפיליה", אלא באופן כללי ל"סטיות", שהוגדרו כהפרעות אישיות לא פסיכוטיות.
ה-DSM II כלל ברשימת הסטיות המיניות הומוסקסואליות, פטישיזם, פדופיליה, טרנסווסטיזם, אקסהיביציוניזם, מציצנות (voyeurism), סדיזם, מזוכיזם, ו"סטיות מיניות אחרות".
המושג פאראפיליה נכלל לראשונה ב-DSM III, שכלל הפרעת זהות מגדרית, הפרעות פסיכוסקסואליות והומוסקסואליות אגו-דיסטונית.
שינוי מרכזי ב-DSM-5 הוא מעבר מהגדרה כללית של "פאראפיליה" להגדרה של "הפרעה פאראפילית".
התוספת של המילה "הפרעה" נובעת מההכררה בכך שעניין מיני שאינו שגרתי או מקובל עשוי להיות בלתי מזיק וללא השלכות קליניות כלשהן, בעוד שהתנהגויות אחרות, שהן מוקד העניין הפסיכיאטרי, עשויות להוות "הפרעה", במובן שהן גורמות למצוקה או פגיעה לאדם שנוקט בהן או נזק לאחרים.
ה-ICD-11 הלך באותו הכיוון, והדגיש בעיקר עוררות מינית מפעילות מינית שלא בהסכמה.
גם ב-DSM-5 וגם ב-ICD-11, נטייה מינית כשלעצמה אינה מוגדרת כהפרעה פאראפילית.
הגדרת "סטייה" משתנה מחברה אחת לאחרת.
חלק מן הפאראפיליות נכנסות לגדר התנהגויות הנקראות לעיתים "סטיות מיניות" בהגדרתן השלילית, או "kinky sex" בקונוטציה חיובית יותר.
חלק מן הפאראפיליות היו בעבר ואף עדיין מהוות עבירות פליליות במדינות שונות.
דתות מסוימות אוסרות על נטיות מיניות מסוימות ומאמיניהן רואים בכל הפאראפיליות כחטאים.
תחום הפסיכולוגיה ניסה לאפיין אטיולוגית את הפאראפיליות ומבחינת הדרכים שבהן הפאראפיליות משנות את תפקודם של יחידים במצבים חברתיים.
כמה מן התיאורים האטיולוגיים של פאראפיליות אפשרו לחברות מסוימות וכן לדתות ומסורות מוסריות לראות פאראפיליות באופן חיובי יותר.
התנהגויות מסוימות המוגדרות כפאראפיליות על ידי מגזרים מסוימים באוכלוסייה, עשויות באותה עת להיות מוגדרות כ"בלתי מזיקות" אף אם "מוזרות" על ידי מגזרים אחרים באוכלוסייה, בעוד שמגזרים אחרים רואים בהן התנהגויות נורמליות.
עקב האופי הסובייקטיבי של הגדרת המונח פאראפיליה, הביטויים המיניים הכלולים תחת "מטרייה" זו משתנים מעת לעת וממקום אחד למשנהו ואף ממהדורה אחת למשנה של ספרי האבחנות המובילים, כך למשל ה-DSM IV.
את המונח פאראפיליה טבע, כנראה, הסקסולוג היהודי-קרואטי בן המאה ה-19, פרידריך סלומון קראוס, והשימוש הנרחב הראשון במונח זה נעשה בידי הפסיכותרפיסט הווינאי וילהלם שטקל (בספרו "Sexual Aberrations" ("סטיות מיניות")) בשנת 1925. מונח זה נדד לשפה האנגלית, משתורגם ספרו של שטקל לשפה זו.
השימוש במונח היה נדיר עד לשנות ה-50. בשנת 1980 נעשה בו שימוש לראשונה בספר האבחנות הפסיכיאטרי האמריקאי DSM.
המונח אף זכה לשימוש על ידי זיגמונד פרויד.
הספרות הקלינית מתארת שמונה פאראפיליות עיקריות באופן פרטני.
בהתאם ל-DSM, על מנת שההתנהגות תוגדר כהתנהגות פאראפילית עליה להיות האמצעי היחיד להשגת סיפוק מיני לתקופה של שישה חודשים לפחות ולגרום לאדם "מצוקה ממשית או קשיים ביחסים בינאישיים".
במובן הקליני אנשי מקצוע רבים ואף אנשים מן הציבור מעדיפים את הביטוי "הפרעות בנטיות מיניות" על פני "פאראפיליה".
היות שה-DSM מורכב ממערכת של הנחיות אשר נוסחו על ידי ועדת מומחים, ההנחיות מייצגות דרך אמינה לקבלת אבחנה, אין הן בהכרח מייצגות אבחנות תקפות.
לאור הנחה זו, האבחנות הפאראפיליות ב-DSM הן:
אקסהיביציוניזם – דחף חוזר, או התנהגות שבה האדם חושף את אברי המין לאדם אחר שאינו מצפה לכך.
פטישיזם – שימוש בעצמים לא-מיניים או דוממים או חלקים מגוף אדם, כדי ליצור עוררות מינית.
פרוטאוריזם – דחפים חוזרים או התנהגות של נגיעה, או התחככות, באנשים ללא הסכמתם.
מאזוכיזם – דחפים חוזרים או התנהגות של רצון להיות מושפל, מוכה, קשור, או רצון לסבול באופן אחר, כדרך לעוררות מינית.
כרונופיליות כגון אינפנטופיליה: המשיכה המינית לתינוקות; פדופיליה: המשיכה המינית לילדים שטרם בגרו מינית; גרונטופיליה: המשיכה המינית לקשישים.
סאדיזם – דחף חוזר או התנהגות הגורמת לכאב, או השפלת הקורבן, הגורמת לעוררות מינית.
פטישיזם טרנסווסטי – משיכה מינית ללבוש של המין השני.
מציצנות – דחף חוזר או התנהגות של צפייה באחרים ללא ידיעתם בשעה שהם ערומים, מתפשטים או עוסקים ביחסי מין, או אפילו בפעילויות יום-יום לא מיניות.
מזופיליה – משיכה מוגברת לשדיים נשיות.
פאראפיליות אחרות נדירות יותר מקובצות יחדיו תחת הכותרת "פאראפיליות אחרות שאינן מוגדרות".
(כותרת דומה מופיעה אף בספר האבחנות של ארגון הבריאות העולמי ICD).
אלה כוללות את הדחף לשיחות זימה בטלפון, נקרופיליה (משיכה לגופות), פרטיאליזם (משיכה לחלקים בלתי מיניים של הגוף), זואופיליה (משיכה לחיות), קופרופיליה (גירוי מיני הקשור לנוכחות צואה או עשיית צרכים), קליסמפיליה (משיכה לחוקנים), אורופיליה (משיכה לשתן), אמטופיליה (משיכה לקיא).
במהדורה הראשונה והשנייה של ה-DSM סווגה הומוסקסואליות כפאראפיליה, אבל סיווג זה לא קיים במהדורות מאוחרות יותר.
קיימת עדיין הפרעה הקשורה להומוסקסואליות, אבל זו מתייחסת למצב של מצוקה נפשית הנגרמת כתוצאה מדיכוי היצר המיני ההומוסקסואלי.
במהדורה של שנת 2004 סווג עדיין פטישיזם טרנסווסטי כפאראפיליה, אולם לא טרנסווסטיזם.
קיימות פאראפיליות רבות נוספות, נפוצות ונדירות יותר, אשר אינן נכללות בספר האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי.
קלינאים מבחינים בין פאראפיליות מבחירה, פאראפיליות מועדפות ופאראפיליות ייחודיות, למרות שלעיתים המינוחים המקצועיים למצבים אלה אינם אחידים.
פאראפיליות מבחירה, הן דרכים אלטרנטיביות לגרימת עוררות מינית.
לדוגמה, אדם בעל נטייה מינית רגילה עשוי לעיתים למצוא כי לבישת תחתוני נשים גורמת לו לעוררות מינית.
בפאראפיליות מועדפות, האדם מעדיף את ההתנהגות הפאראפילית על פני התנהגות מינית מקובלת.
לדוגמה, אדם המעדיף ללבוש תחתוני נשים בעת הפעילות המינית, כל אימת שהדבר אפשרי.
בפאראפיליות ייחודיות, האדם איננו מסוגל להגיע לעוררות מינית ללא ההתנהגות הפאראפילית.
פאראפיליה מבחירה נפוצה הרבה יותר מפאראפיליה מועדפת, וזו אף נפוצה יותר מפאראפיליה ייחודית.
פאראפיליות מבחירה עלולות להפריע לעיתים ליחסים זוגיים יציבים, כאשר בן\בת הזוג מגלה אותן במפתיע.
פאראפיליות מועדפות מפריעות לעיתים קרובות ליחסים זוגיים יציבים.
תקשורת פתוחה ותמיכה הדדית עשויות להקטין או למנוע הפרעות מעין אלה בשני המקרים.
פאראפיליות ייחודיות מונעות בדרך כלל יחסים זוגיים רגילים, אפילו כאשר האדם בעל ההפרעה הפאראפילית רוצה ביחסים כאלה.
לכן, פאראפיליה ייחודית גורמת לעיתים קרובות לבידוד חברתי ולהתבודדות.
במקרים קיצוניים, עיסוק מתמיד בפאראפיליה מועדפת, או ייחודית, בא במקום הרצון לקיום יחסי זוגיות אוהבים.
תצפיות בהתנהגות פאראפילית תרמו לחיזוק הידע המדעי על המנגנונים של משיכה מינית ותשוקה מינית, כגון החתמה התנהגותית.
מחקרים יסודיים אף הובילו למסקנות הזמניות כי תהליכים ביולוגיים נורמליים עלולים לעיתים להתבטא בדרכים לא רגילות לפחות אצל חלק מן הפאראפילים וכי ביטויים לא רגילים אלה באים לעיתים לאחר אירועים מסוימים (בדרך כלל טראומטיים) בתקופת ההתבגרות המינית.
נטיות אלה נגרמות בדרך כלל על ידי התניה קלאסית, כך שהעוררות המינית הופכת לתגובה מותנית לגירויים ומצבים אשר לא גורמים בדרך כלל לתגובה מינית והיא מוחתמת באדם בדרך של התניה אופרנטית כיוון שהתגובה המינית הופכת לחיזוק חיובי.
קיימות השקפות דתיות הרואות בחלק מן הפאראפיליות, או כולן, כסטיות מן הדרך שבה אדם צריך לנהוג על פי הציווי האלוהי, או על פי התוכנית האלוהית.
אף שדתות שונות דוחות התנהגות פאראפילית, הן אינן אחידות בהשקפתן באשר לאופיה של התנהגות זו.
חלקן רואות בה חטא, אחרות הפרעה נפשית, יש אף שרואות בה ביטוי לנטייה מינית בלתי מזיקה.
מרכיב נוסף בהשקפה הדתית על פאראפיליה מתמקד בשאלה האם מדובר בדחף שאינו בא לידי ביטוי, או בהתנהגות.
באופן נפרד, קיימת בדרך כלל אף הגבלה משפטית על הפצת חומרים פורנוגרפיים המתעדים התנהגויות כאלה.
אקסהיביציוניזם ללא הסכמה, אף הוא מהווה עבירה פלילית ברוב המדינות.
התנהגות סאדו-מאזוכיסטית ללא הסכמה עלולה להוות תקיפה פלילית.
יש מדינות האוסרות אף על פעילות סאדו-מזוכיסטית בהסכמה ומטילות אחריות אזרחית על הפוגע לכל נזק שנגרם לנפגע.
בשלהי המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21, מחזות של פאראפיליה אשר צונזרו בעבר וזכו לסטיגמה חברתית, נעשו נפוצים יותר בתרבות העממית בארצות המערב.
סאדו-מאזוכיזם: בסרט האיטלקי משנת 1974, שוער הלילה, חבשה השחקנית שארלוט רמפלינג כובע מדים נאצי בסצנת מין סאדו-מזוכיסטית.
כאשר יצא הסרט לאקרנים, זעזעה תמונה זו רבים.
אולם, במהלך השנים הלכו והתרבו מחזות דומים והופיעו בירחונים פורנוגרפיים המוניים כגון פלייבוי ופנטהאוז ולבסוף הפסיקה תופעה זו לעורר כל תגובה.
אפבופיליה (משיכה למי שזה עתה בגר מינית): בשנת 1999 השימוש הפטישיסטי במדי בית ספר עזר להפוך את הווידאו קליפ של השיר "…Baby One More Time" (של הזמרת בריטני ספירס) ללהיט ענק.
זואופיליה (משיכה לחיות) שימשה כנושא למספר סרטים ובעיקר קומדיות פופולריות, כולל "מסיבת רווקים", "כל שרצית לדעת על מין ולא העזת לשאול" (בכיכובו של וודי אלן), ועוד.
כל אלה מציגים את הנושא בדרך המעוררת צחוק ולא בדרך מינית.
התייחסות רצינית יותר לזואופיליה נמצאת בסרט האיטלקי Padre padrone בבימוי פראטלי טאביאני משנת 1977, אשר הוצג אף בישראל.
קופרופיליה (משיכה לצואה): סרטים פורנוגרפיים מסוג קופרופיליה המציגים הנאה מינית מצואה, כולל אכילתה, פופולריים מאוד בעיקר בגרמניה (השחקנית האוסטרית ורוניקה מוזר נחשבת לחלוצה של ז'אנר זה) וברזיל (סרטיה של חברת "MFX Media", כולל "שתי בנות כוס אחת").
שיריה של להקת הגריינדקור והגורגריינד הישראלית Abosranie Bogom עוסקים בקופרופיליה ומין אנאלי, ורבים זוקפים לזכותה את יצירת תת-הז'אנר "קופרוגריינד".
השיר "Alophen Baby" של להקת הפאנק Teddy & The Frat Girls (נקראה בעבר "Sheer Smegma") עוסק בקופרופיליה.
פאראמגנטיות על היא תופעה שבה חומרים מגנטיים עשויים להראות התנהגות דומה לפאראמגנטיות גם בטמפרטורות נמוכות מתחת לטמפרטורת קירי או טמפרטורת ניל שלהם.
זוהי תופעה קצרת טווח, שבה האנרגיה הדרושה כדי לשנות את הכיוון של המומנט המגנטי של חלקיק הנה בת השוואה לאנרגיה התרמית הסביבתית.
בנקודה זו, שיעור החלקיקים שיהפכו את כיוונם באופן אקראי יגדל.
בדרך כלל, כוחות מזווגים בחומרים פרומגנטיים גורמים למומנטים המגנטיים של אטומים שכנים להיערך באופן מסודר, מה שגורם לשדות מגנטיים פנימיים חזקים מאוד.
זו התכונה המבדילה בין חומרים פרומגנטיים לחומרים פאראמגנטיים.
בטמפרטורות גבוהות מטמפרטורת קירי (או טמפרטורת ניל עבור חומרים אנטי פרומגנטיים), האנרגיה התרמית ממסכת על הכוחות המזווגים, וגורמת למומנטים המגנטיים האטומיים לנוע באקראי.
כיוון שכבר אין יותר סדר מגנטי, השדה המגנטי הפנימי מפסיק להתקיים והחומר מראה התנהגות פאראמגנטית.
אם החומר הוא לא הומוגני, ניתן לצפות בצברי אטומים פאראמגנטיים ופרומגנטיים באותה טמפרטורה, ובמילים אחרות, בשלב של פאראמגנטיות על.
הרעיון של פאראמגנטיות על מהווה חלק מאלגוריתם הצבר העל פאראמגנטי (SPC), כמו גם בהרחבה שלו: SPC עולמי.
פאראמגנטיות על מתרחשת כאשר חומר עשוי מהרבה גבישים בודדים קטנים (1-10 nm).
במקרה זה, גם כאשר הטמפרטורה היא מתחת לטמפרטורת קירי או ניל (ומכאן שהאנרגיה התרמית לא מספיקה כדי להתגבר על הכוחות המזווגים בין שני אטומים שכנים), האנרגיה התרמית מספיקה כדי לשנות את כיוון המגנטיזציה בכל הגביש הבודד.
התנודות בכיוון המגנטיזציה שנגרמות מכך גורמות לשדה המגנטי להגיע לערך של אפס בממוצע.
באופן זה, החומר מתנהג באופן דומה לפאראמגנטיות, מלבד שבמקום שכל אטום יהיה מושפע עצמאית מהשדה המגנטי החיצוני, המומנט המגנטי של כל הגביש הבודד יטה להיערך עם השדה המגנטי.
האנרגיה הדרושה כדי לשנות את כיוון המגנטיזציה של גביש בודד ידועה בשם "אנרגיה גבישית אניזוטרופית" ותלויה בתכונות החומר ובגודל הגביש הבודד.
ככל שגודל הגביש הבודד יורד, כך גם האנרגיה הגבישית האניזוטרופית, מה שגורם להפחתה בטמפרטורה שבה החומר יהפוך לעל פאראמגנטי.
הקצב שבו חלקיקים יאבדו את הכיוון שלהם נקבע על ידי משוואת ניל ארניוס.
באופן מיוחד, היא פונקציה של הירידה המעריכית בנפח מערך הסיבים.
פאראמגנטיות על מציבה גבול לצפיפות האחסון של כוננים קשיחים בגלל הגודל המינימלי של החלקיקים שניתן להשתמש בהם.
גבול זה ידוע בשם "גבול על פאראמגנטי".
הטכנולוגיה הנוכחית של דיסק קשיח עם הקלטה אורכית מוערכת כבעלת גבול של 100 עד 200Gbit/sq.inch, למרות שהערכה זו משתנה כל הזמן.
טכניקה אחת שהוצעה על מנת להרחיב את צפיפות ההקלטה על דיסקים קשיחים היא לעשות שימוש בהקלטה אנכית במקום בהקלטה האורכית המסורתית.
דבר זה משנה את הגאומטריה של הדיסק ומשנה את העוצמה של האפקט העל פאראמגנטי.
הדעה כיום היא שהקלטה אנכית תאפשר להגיע לצפיפויות מידע של עד 1Tbit/sq.inch.
טכניקה נוספת שנמצאת בתהליכי פיתוח היא שימוש בכונני HAMR (הקלטה מגנטית המסתייעת בחום), שעושים שימוש בחומרים יציבים בגדלים קטנים בהרבה.
אבל, הם דורשים חימום לפני שהאוריינטציה המגנטית של ביט יכולה להשתנות.
גילוי: דימות תהודה מגנטית (MRI).
הפרדה: תאים, DNA, חלבונים, RNA.
טיפול: העברת תרופות, היפרתרמיה (חום גבוה).
פאראמור היא להקת רוק אמריקנית שהוקמה בפרנקלין, טנסי ב-2004. חברי הלהקה כיום הם היילי ויליאמס (סולנית/קלידים), זאק פארו (תופים), וטיילור יורק (גיטרה).
האחים ג'וש וזאק פארו, שניים מחבריה המקוריים של הלהקה, עזבו את הלהקה בסוף שנת 2010. ג'רמי דייוויס, הבסיסט של הלהקה, עזב את הלהקה בדצמבר 2015. בתחילת 2017 הצטרף בחזרה המתופף זאק פארו.
אלבום הבכורה של הלהקה, All We Know Is Falling יצא לאור ב-2005. אלבומם השני "Riot!" יצא לאור בשנת 2007. בארצות הברית נמכרו יותר ממיליון עותקים של Riot!
אשר זיכו את הלהקה באלבום פלטינה, בממלכה המאוחדת ובאירלנד זכה האלבום באלבום זהב (חצי מיליון עותקים).
אלבומה השלישי של הלהקה, Brand New Eyes, יצא לאור ב-2009. האלבום הרביעי, Paramore, שיצא לאור ב-9 באפריל 2013, זכה במקום ראשון במצעד הבילבורד בארצות הברית, וכן במקום הראשון במצעדים בממלכה המאוחדת, אירלנד, אוסטרליה, ניו זילנד, ברזיל, ארגנטינה ומקסיקו.
בשנת 2015, שירה של הלהקה "Ain't It Fun" זכה בפרס "שיר הרוק הטוב ביותר בטקס גראמי ה־57.
בשנת 2002, בגיל 13, עברה סולנית הלהקה היילי ויליאמס מעיר הולדתה, מרידיאן, מיסיסיפי, לפרנקלין, טנסי ופגשה את האחים ג'וש וזאק פארו.
מעט אחרי שהגיעה, היא החלה בשיעורי פיתוח קול בהנחיית ברט מאנינג והשתתפה עם הבסיסט ג'רמי דייוויס בלהקת קאברים לשירי פאנק שנקראה The Factory, בזמן שהאחים פארו התאמנו ביחד אחרי בית הספר.
החברים האחרים במה שהפך להיות פאראמור התנגדו לצירוף אישה ללהקה ושללו את ויליאמס כזמרת, אבל משום שהיו ידידים טובים, היא התחילה לכתוב בשבילם ובסופו החיבור הצליח.
הלהקה נוצרה רשמית ב-2004 על ידי ג'וש פארו, זאק פארו, היילי ויליאמס, ג'רמי דייוויס, וג'ייסון ביינום, השכן של ויליאמס (גיטרת קצב).
השיר הראשון שנכתב בשיתוף הלהקה כולה היה "Conspiracy", ששימש אותה לאחר מכן באלבום הבכורה.
בשנותיה הראשונות הופיעה הלהקה בפסטיבלי הופעות שונים הכוללים את Purple Door וואנס וארפד טור.
הכל השתנה כשג'ון ג'ניק, מנכ"ל חברת התקליטים Fueled by Ramen הניח את ידיו על מספר שירים של הלהקה וצפה בה בהופעה חיה.
הלהקה חתמה בחברת התקליטים באפריל 2005, לאחר הופעה מצומצמת יותר במחסן.
חברי הלהקה נסעו לאורלנדו, פלורידה כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם, All We Know Is Falling, אבל רק מעט לאחר שהגיעו הבסיסט דייוויס עזב את הלהקה מסיבות אישיות.
ארבעת החברים הנותרים המשיכו לעבוד על האלבום וכתבו על העזיבה שלו, שהפכה אחר כך לקונספט שעליו בוסס גם שאר האלבום.
עטיפת האלבום הציגה גם היא את הצער על עזיבתו של דייוויס, כפי שמסבירה ויליאמס: "הספה הריקה על עטיפת All We Know Is Falling והצל המתרחק ממנה; זה הכל על איך ג'רמי עזב אותנו וגרם לנו להרגיש כאילו יש חלל בינינו".
ההקלטות ל-All We Know is Falling ערכו שלושה שבועות ולפני סיבוב ההופעות צירפה הלהקה את ג'ון המברי לשורותיה כדי שיחליף את דייוויס.
לאחר שהלהקה ביקשה שיחזור, חמישה חודשים לאחר שעזב, חזר דייוויס ללהקה.
האלבום יצא לאור ב-24 ביולי 2005 ודורג במקום ה-30 במצעד Billboard's Heatseekers Chart.
חברי הלהקה החליטו להוציא לאור את השיר "Pressure" כסינגל, בשילוב קליפ שבוים על ידי שיין דרייק, אבל השיר נכשל במצעדים.
ביולי, נבחר השיר "Emergency" להיות השיר השני שיוצא כסינגל מהאלבום, ביחד עם קליפ שבו שותף האנטר לם כמחליפו של ביינום.
"Emergency" הראה את הלהקה באור אחר, ותיקן את המצב שיצר הסינגל הקודם.
הסינגל השלישי מהאלבום, "All We Know" יצא לאור עם קליפ עם קטעים מהופעות חיות.
בפברואר אותה שנה השתתפה ווילאמס בשיר Keep Dreaming Upside Down של October Fall.
באביב 2006 שימשה פאראמור במופעי חימום ל-Bayside ומייד לאחר מכן ל-The Rocket Summer.
באוקטובר היא ערכה סיבוב הופעות בממלכה המאוחדת שהסתיים במועדון הלילה Astoria 2 שבלונדון.
גם כן באותה שנה, הלהקה ביצעה גרסת כיסוי לשיר "My Hero" של Foo Fighters שנכנסה לפסקול הסרט סופרמן חוזר.
סיבוב ההופעות הראשון של הלהקה בארצות הברית החל ב-2 באוגוסט 2006. באותה שנה הם נבחרו ללהקה החדשה הטובה ביותר על ידי קוראי Kerrang!
בתחילת 2007 נבחרה פאראמור לאחת מעשר הלהקות ששווה לעקוב אחריהן בשנה הקרובה על ידי מגזין NME הבריטי.
בינואר ניגנה הלהקה סט אקוסטי בפתיחת ואנס וארפד טור.
לאחר מכן פאראמור הופיעה שוב במגזין Kerrang!, בכתבה שויליאמס האמינה שהציגה ציור כוזב לדמותה של הלהקה, במיוחד משום שהתמקדה בהיילי כמרכיב המרכזי בלהקה.
ב-LiveJournal של הלהקה, לאחר פרסום הכתבה, התנצלה ויליאמס: "אני מצטערת אם זה פוגע במישהו מ-Kerrang!, אבל אני לא חושבת שהייתה אפילו פיסת אמת אחת בכל הכתבה." באפריל השתתפה היילי בשיר "Then Came To Kill" של The Chariot, ואז השתתפה הלהקה בסיור הופעות עם This Providence, The Almost ו-Love Arcade.
פאראמור החלה להקליט את אלבומה השני, Riot!, בינואר 2007, ותהליך ההפקה הסתיים במרץ בלי הגיטרה של האנטר לם (שעזב את הלהקה בתחילת 2007, לאחר שהתחתן); ללא לם, הגיטריסט פארו היה צריך לנגן שני קטעים של גיטרה בכל האלבום.
טיילור יורק, שעבד עם שני האחים פארו לפני שהגיעה ויליאמס, הצטרף כדי להחליף את לם.
לאחר שהמפיקים ניל אברון והווארד בנסון חיזרו אחריהם הסכימה הלהקה להקליט את Riot!
בניו ג'רזי עם המפיק דוד בנדת'.
האלבום יצא לאור ב-12 ביוני 2007 ונכנס למצעד Billboard 200 במקום 20, למצעדים הבריטיים במקום 24, ומכר בארצות הברית 44,000 עותקים כבר בשבוע הראשון.
נבחר, כי משמעותו "התפרצות פתאומית של רגש בלתי נשלט", וזו הייתה מילה ש"סיכמה את הכל".
הסינגל הראשון מתוך האלבום, שפורסם ב-21 ביוני,2007, Misery Business, הוא, לדברי ויליאמס, "כנה יותר מכל דבר שאי פעם כתבתי."
בקיץ 2007 פאראמור השתתפו בואנס וארפד טור השלישי שלהם וכתבו על חוויותיהם ב-yourhereblog עבור MTV.
ביוני הם הוכרזו על ידי Rolling Stone בתור "שווים צפייה".
לאחר מכן הם הופיעו לראשונה בתוכנית טלוויזיה - The Sauce.
הסינגל הבא, "Hallelujah", יצא לאור ב-30 ביולי 2007. הקליפ, בדומה ל-"All We Know", הציג קטעים מהופעות חיות.
באוגוסט, הופיעו חברי הלהקה ב-MTV, בביצועים אקוסטיים לשירים שלהם ובקטעי לווי בפרסומות ואף נבחרו ל"אמנים של השבוע ב-MTV".
ב-8 באוקטובר, ניגנה פאראמור את "Misery Business" בהופעה חיה בתוכנית Late Night with Conan O'Brien.
ב-11 באוקטובר 2007 הקליפ ל"Crushcrushcrush" יצא לאור לטלוויזיה בארצות הברית כסינגל הבא מתוך Riot!.
הקליפ הציג את הלהקה מופיעה במדבר צחיח כשמספר אנשים עוקבים אחריה.
הסינגל יצא לאור רשמית בארצות הברית ב-19 בנובמבר.
פאראמור הופיעה על עטיפת המגזין Alternative Press בפברואר 2008 ונבחרה על ידי הקוראים כלהקה הטובה ביותר ב-2007. בנוסף, היא הייתה מועמדת לפרס "תגלית השנה" בטקס פרסי גראמי אך הפסידה לאיימי ויינהאוס.
בתחילת 2008 קיימה פאראמור סיבוב הופעות נוסף בממלכה המאוחדת לקידום אלבומם בשיתוף עם הלהקות ניו גלורי פונד, Kids in Glass Houses ו-Conditions.
בתחילת פברואר החלה בסיבוב הופעות באירופה אך ב-21 בפברואר היא ביטלה שש הופעות מסיבות אישיות.
ויליאמס כתבה באתר הלהקה כי "ההפסקה תתן לחברי הלהקה הזדמנות להתנתק ולעבוד על הבעיות האישיות שלהם".
MTV.com דיווחו כי מעריצים של הלהקה היו מסופקים בקשר לעתידה ושמועות על בעיה החלו כבר לפני - כשג'וש פארו הביע כעס על התמקדות התקשורת בהיילי בלבד.
בכל אופן, הלהקה חזרה לעיר הקמתה כדי לצלם את הקליפ לסינגל הרביעי "That's What You Get", שיצא לאור ב-24 במרץ 2008.
הלהקה קיימה עוד כמה סיבובי הופעות - עם Jimmy Eat World באפריל ומאי 2008 (ארצות הברית), בפסטיבל Give It A Name (הממלכה המאוחדת), בתוכנית הרדיו In New Music We Trust, ב-RDS (דבלין, אירלנד) ביוני, וב"ואנס וארפד טור 2008" ביולי.
ב-7 במאי 2008, הסולנית היילי ויליאמס הופיעה בתוכנית TRL של MTV ומסרה שהלהקה עבדה על אלבום חדש שיצא לאור בקיץ הבא (קיץ 2009).
היא סיפרה שהלהקה עבדה על השירים החדשים בזמן בדיקות הסאונד בהופעות.
ב-19 במאי, הכריזו חברי פאראמור באתר הלהקה שהם יצאו לסיבוב הופעות נוסף, שכונה "The Final RIOT!" החל מ-25 ביוני עד 1 בספטמבר.
ב-25 בנובמבר 2008 יצא לאור האלבום "The Final RIOT!" והכיל קטעים מהופעות חיות שונות, כולל דיסק בונוס עם הופעה שלמה שהוקלטה בשיקגו, אילינוי וגם סרט בלעדי מאחורי הקלעים.
בתקופה זו (2004-2007) יצאו חברי הלהקה היילי ויליאמס וג'וש פארו, הם נפרדו בשנת 2007 והשמועות אומרות שחלק משמעותי מהשירים באלבום הבא שלהם, ברנד ניו אייז, נכתבו עליו.
יש האומרים שהפרידה שלהם היא אחת הדברים שגרמו לעזיבתם המפתיעה של ג'וש וזאק פארו את הלהקה בשנת 2010.
השיר "Decode" של הלהקה הפך לסינגל המוביל של הסרט מבוסס הספר דימדומים.
שיר נוסף של הלהקה, "I Caught Myself", הופיע אף הוא בפסקול של הסרט.
הצילומים לקליפ של Decode החלו ב-13 באוקטובר ויליאמס פרסמה באתר הלהקה מספר תמונות של חבריה בסט הצילומים.
"Decode" יצא לאור באתר המעריצים של הלהקה ובאתרה של סטפני מאייר ב-1 באוקטובר 2008.
בינואר 2009, דיבר ג'וש פארו על אלבום האולפן השלישי המתקרב של פאראמור.
הוא אמר: "אנחנו הולכים לנסות להקליט את האלבום בנאשוויל.
אני חושב שלכתוב את האלבום דווקא שם תעורר את הכתיבה ותביא לנו השראה, וחוץ מזה, יהיה יותר נוח להקליט שם משום שנוכל לישון במיטות שלנו, במקום לבלות את הלילות במלונות - כמו בשאר 300 הימים בשנה!
אנחנו עדיין לא יודעים מי יפיק את האלבום.
עשינו את "Decode" עם [המפיק] רוב קוואלו, מה שהייתה חוויה מצוינת, אבל אנחנו עדיין מסתכלים מסביב ולא רוצים לקחת החלטות משמעותיות לפני שיהיו לנו מספיק שירים ונדע בדיוק מה אנחנו רוצים.
אנחנו מאוד אוהבים את הצליל החי, ואנחנו רוצים מפיק שיוכל לתפוס אותו."
פאראמור סיימה את ההפקה לאלבום השלישי, הנקרא Brand New Eyes שיצא לאור ב-29 בספטמבר 2009. לפי ה־LiveJournal של הלהקה, רוב קוואלו (הידוע בשל הפקת אלבומים לגרין דיי, אבריל לאבין ומיי כמיקל רומנס) הוא שהפיק את האלבום.
הקליפ הראשון מתוך האלבום (לשיר Ignorance) יצא בתאריך 13 באוגוסט לכל ערוצי ה־MTV השונים ולאינטרנט.
הסינגל השני מתוך האלבום הוא השיר "Brick By Boring Brick", והוא יצא לאור ב-17 בנובמבר.
ב-2010 החל מסע ההופעות באוסטרליה, ניו זילנד והפיליפינים של הלהקה, במסע זה לא השתתף הגיטריסט הראשי של הלהקה ג'וש פארו בשל הכנותיו לחתונתו.
ב-19 באפריל יצא הסינגל השלישי מתוך האלבום, "The Only Exception", שהקליפ שלו יצא לאור בפברואר.
ב-16 בנובמבר 2010 יצא לאור הקליפ לסינגל הרביעי מתוך האלבום, "Playing God".
סולנית הלהקה היילי ויליאמס התארחה ב-2010 בסינגל "Airplanes" של הראפר B.O.B.
השיר הגיע למקום ה-2 במצעד הבילבורד האמריקאי, והיה בפסגת המצעד השבועי של גלגלצ למשך שבוע אחד.
לסינגל יש שיר המשך שנקרא "Airplanes (חלק 2)" ובנוסף להיילי ו-B.o.B גם הראפר האמריקאי אמינם מופיע בחלק השני.
שני השירים יצאו באלבום הבכורה של B.o.B "B.o.B מציג: הרפתקאותיו של בובי ריי".
כמו כן, הלהקה הוציאה עוד שני קליפים לשירים "Careful" ביוני ו-"Playing God" בנובמבר של שנת 2010. בדצמבר של שנת 2010 פרשו מהלהקה האחים זאק וג'וש פארו.
היילי כתבה באתר הרשמי שהם לא הרגישו שמחים בלהקה ונראה היה כי לא רצו להיות בסביבה יותר.
בלהקה נמצאים רק שלושה חברים: היילי ווליאמס, טיילור יורק וג'רמי דייוויס.
לאחר זמן מה, גם האחים פארו שחררו הודעה רשמית משלהם וטענו שעזבו מכיוון שויליאמס הייתה אנוכית, לא נתנה לשאר החברים להתראיין וייצגה את הלהקה לבדה.
ב-2 ביוני 2011 יצא הסינגל החדש של הלהקה, "Monster", שהיה חלק מפסקול הסרט רובוטריקים 3: אפלת הירח.
ב-2013 הודיעה הלהקה על צאת האלבום הרביעי שלהם Paramore, והוציאו את הסינגל הראשון מתוכו ואת הקליפ לשיר "Now".
לאחר מכן, הוציאו את הסינגל השני לאלבום הנקרא "Still Into You" וכן קליפ לשיר.
מאוחר יותר, הם הוציאה הלהקה קליפ לשיר "Anklebiters".
בסה"כ, האלבום כולל בתוכו 19 שירים, ואורכו הכולל הוא שעה ואחת עשרה שניות.
Paramore הוא האלבום הראשון שהלהקה הוציאה ללא שניים מחבריה המייסדים, האחים זאק וג'וש פארו, שעזבו את הלהקה בשנת 2010.
שירם "Ain't It Fun" מאלבום זה זכה בפרס "שיר הרוק הטוב ביותר" בטקס גראמי ה־57 ובפרסים רבים אחרים.
בדצמבר 2015 הבסיסט ג'רמי דייוויס עזב את הלהקה.
בשנת 2017, לאחר שעזב את הלהקה לפני שבע שנים, הודיעה הלהקה על חזרתו של המתופף זאק פארו ועל עבודתה על אלבום חדש בשם After Laughter.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, Hard Times, יצא ב-19 באפריל 2017 והסינגל השני "told you so" יצא ב-3 במאי 2017. האלבום כולו יצא ב-12 במאי 2017. האלבום בין היתר הועלה על ידי הערוץ הרשמי לאתר היוטיוב, מה שמאפשר האזנה חינמית.
האלבום מתאפיין ברוק מתחילת שנות השמונים והתשעים של המאה העשרים בפופ בפאנק ובמוזיקה אלקטרונית.
לעומת האלבום הקודם שלהם, המילים הרבה יותר אפלות ויוצרות ניגוד עם המנגינה העליזה לרוב.
האלבום תואר על ידי הגיטריסט המוביל של הלהקה, טיילור יורק, בראיון "יותר מדי רוק כדי להיקרא פופ ויותר מדי פופ כדי להיקרא רוק."
ב-12 במאי 2017 החלה הלהקה בסיבוב ההופעות שלה שהתחיל בארצות הברית ולאחר מכן נמשך אל אירופה.
פאראסומניה היא קטגוריה של הפרעות שינה הכוללות תנועות, התנהגויות, הבעת רגשות, תפיסות וחלומות, חריגים בזמן הרדמות, בעת השינה, בין מצבי השינה, או בעת יקיצה.
רוב הפאראסומניות מתבטאות במצבי עוררות חלקית במעבר שבין ערנות לבין שנת REM, או במעבר שבין ערנות לאחד למצב השינה השלישי המאופיין בגלי מוח איטיים.
פאראסומניות של מצב השינה השלישי
פאראסומניות של מצב השינה השלישי מאופיינות בפעילות פיזיולוגית בעת שהפעילות המוחית של האדם יוצאת ממצב השינה השלישי ונשארת בין מצב שינה למצב ערנות.
הפרעות שינה אלה כוללות הפעלה של מערכת העצבים האוטונומית, מערכת העצבים המוטורית, או תהליכים קוגניטיביים במהלך שינה, או מעברים בין שינה לעוררות.
חלק מן הפאראסומניות של מצב השינה השלישי שכיחות בתקופת הילדות אך שכיחותן פוחתת לאורך השנים (סהרוריות, ביעותי-לילה, ויקיצה מבולבלת).
אצל חלק מן הלוקים בהפרעה, פאראסומניות אלה עלולות לגבור בהשפעת צריכת אלכוהול, מחסור בשינה, פעילות פיזית, מתח נפשי, דיכאון, טיפול תרופתי, או מחלת חום.
בין ההפרעות נמצא, אכילה מתוך שינה, סקס-סומניה, חריקת שיניים, תנועות רגליים מחזוריות בשינה, תסמונת הרגליים העצבניות, ודיבור מתוך שינה.
פאראסקבה האדוקה הוא כינויה של קדושה הנערצת בכנסיות השונות של הכנסייה האורתודוקסית הנוצרית ונחשבת לפטרונית המגינה של מולדובה.
שרידי הקדושה הובאו על ידי וסילה לופו ליאשי ב-13 ביוני 1641 מאז נשארו בה ומשמשים כמקום עלייה לרגל.
היום המוקדש לה הוא 14 באוקטובר, שהוא גם יום מותה.
פאראסקבה נולדה בתחילת המאה ה-11 בכפר אפיוואט (Epivat), תראקיה המזרחית, בקרבת קונסטנטינופול.
אחיה, המבוגר ממנה, אפטימיה (Eftimie), היה נזיר שהגיע לדרגת בישוף.
פאראסקיבה נהגה, החל מגיל 10, להתחלף בלבושה הנאה עם עניים לבושי בלויים, חרף נזיפות אימה.
בגיל 15 נכנסה פאראסקיבה למנזר וכעבור חמש שנים, בגיל 20, עברה פאראסקיבה למנזר קטן במדבר יהודה.
בגיל 25 שבה לכפר הולדתה ושירתה ליד הכנסייה המקומית עד מותה בגיל 27 וקבורתה בקרבת הים.
בעקבות נסים, שהתרחשו ליד קברה, הוכרזה פאראסקיבה כקדושה ושרידיה הועברו לכנסיית כפרה.
ב-1223, הצאר הבולגרי העביר את שרידיה לוליקו טרנובו, בירת בולגריה באותה תקופה.
ב-1393, לאחר שבולגריה נכבשה בידי הטורקים, הועברו השרידים לידי מירצ'ה הזקן לתקופה של שלוש שנים ולאחר מכן הוענקו על ידי הטורקים לסרבים, שהעבירו אותם לבלגרד.
ב-1521 כבשה האימפריה העות'מאנית את סרביה ושרידי הקדושה נלקחו כמשכון והועברו לקונסטנטינופול.
הפטריארכיה של קונסטנטינופול פדתה את השרידים בסכום של 12,000 דוקטי זהב והם נשארו בחזקתה עוד 120 שנה.
ב-1641, הפטריארכיה של קונסטנטינופול העניקה את השרידים לשליט נסיכות מולדובה, וסילה לופו, כהכרת תודה על מעשיו למענה ועל תשלום חובותיה.
וסילה לופו העביר את השרידים ליאשי והשכין אותם במנזר שלושת בכירי הכנסייה.
פארגו היא העיר הגדולה ביותר במדינת דקוטה הצפונית שבארצות הברית, בירת מחוז קאס ומתגוררים בה כמעט 16% מאוכלוסיית המדינה.
פארגו והעיר התאומה שלה מורהד שבמינסוטה וכן הערים הסמוכות מערב פארגו בדקוטה הצפונית ודילוורת במינסוטה, מהוות את הליבה של המטרופולין פארגו-מורהד בו נמנו ב-2010 212,171 תושבים.
פארגו נוסדה בשנת 1871 בשם "סנטרליה" והשם הוחלף לזכר מייסד בנק ולס פארגו, שגם ייסד חברת רכבות שתרמה רבות לשגשוג העיר.
פארגו היא המרכז הכלכלי של דרום מזרח דקוטה הצפונית, ומהווה מרכז תרבות, קמעונאות, בריאות, חינוך, ותעשייה לאזור.
בפארגו נמצאת אוניברסיטת המדינה של דקוטה הצפונית.
פאראפני (Farafenni) היא עיר בגמביה.
העיר נמצאת כ-1 ק"מ מהגבול עם סנגל ומשמשת כעיר גבול.
בגלל היותה עיר גבול, בעיר מתקיים שוק גדול הנקרא luma בו נמכרות סחורות שיובאו מסנגל וכן סחורה מקומית שנמכרת לסנגל.
בגלל המיקום האסטרטגי של העיר במרכז גמביה, בעיר ממוקם בית חולים אזורי וכן בסיס צבאי גדול.
פאראקו היא העיר הגדולה ביותר בצפון בנין.
זוהי עיר המחוז של מחוז בורגו, וגרים בה 163,753 תושבים.
העיר נמצאת כ־310 ק"מ צפונית לעיר הבירה פורטו נובו, וכ־33 ק"מ מהגבול עם ניגריה.
זוהי עיר מסחר חשובה בבנין ובאזור כולו.
היא מפורסמת בתעשיית הכותנה והטקסטיל שלה וגם בייצור שמן בוטנים.
העיר גדלה בעקבות הגידול בייצור ומייצאת את הסחורה דרך הסהרה לאגן הים התיכון ולאירופה.
כמו כן נשלחות ממנה סחורות לרחבי אפריקה.
בעקבות המסחר הרב שעובר דרך העיר, היא ידועה גם בסחר העבדים המתרחש בה.
פארגו היא סדרת טלוויזיה מסוגת דרמת פשע שנוצרה בידי נואה האולי.
הסדרה שואבת השראה מהסרט "פארגו" של האחים כהן, הנמנים עם מפיקי הסדרה.
בדומה לסרט, גם הסדרה מתרחשת במינסוטה המושלגת.
הקרנת העונה הראשונה של הסדרה החלה ב-15 באפריל 2014 בערוץ הטלוויזיה האמריקאי FX Networks, ובמקביל שודרה בישראל בערוץ הטלוויזיה HOT3 (עונה 1) ולאחר מכן בערוץ HOT Plus של חברת הכבלים HOT.
בעונה הראשונה של הסדרה מככבים השחקנים בילי בוב תורנטון, מרטין פרימן, קולין הנקס, אליסון טולמן ובוב אודנקירק.
העונה הראשונה של הסדרה זכתה בפרס גלובוס הזהב.
הסדרה חודשה לעונה שנייה, אשר עלתה לשידור ב-12 באוקטובר 2015. בעונה זו מככבים קירסטן דנסט, פטריק וילסון, טד דנסון, בראד גארט ועוד.
ב-23 בנובמבר 2015 חודשה הסדרה לעונה שלישית, אשר עלתה לשידור ב-19 באפריל 2017. העונה שודרה בישראל בערוץ HOT HBO במקביל לשידורה בארצות הברית.
בעונה זו מככבים יואן מקגרגור בתפקיד כפול, קארי קון, מרי אליזבת' וינסטד, גוראן בוגדן, דייוויד ת'יוליס ומייקל סטולברג.
לאחר העונה השלישית, יצאה הסדרה לפגרה לתקופה בלתי מוגבלת, כאשר היוצר נואה האולי עסוק בפרויקטים אחרים והצהיר על מחסור בכיוון יצירתי לעונה רביעית.
ביוני 2017 הצהיר האולי על אפשרות לעונה רביעית תוך כ-3 שנים.
העונה רביעית, אשר צולמה בסתיו 2019, ומככבים בה בין היתר כריס רוק, ג'סי באקלי וג'ייסון שוורצמן עלתה לשידור ב-27 בספטמבר 2020. עלילת העונה מתרחשת בקנזס סיטי, מיזורי של שנות ה-50.
בפברואר 2022 הסדרה חודשה לעונה חמישית, ועלתה לשידור ב-21 בנובמבר 2023. בעונה זו מככבים בין היתר ג'ון האם, ג'ונו טמפל, דייוויד ריסדאל, סאם ספרול, ג'ו קירי, קארי מאצ'ט וג'ניפר ג'ייסון לי.
ב-2006, לורן מאלוו (בילי בוב תורנטון) מגיע לעיירה במיג'י שבמינסוטה, ועורך בה מעשי רצח אחדים, אחד מהם כמתנה לכאורה לסוכן הביטוח לסטר נייגארד (מרטין פרימן), שאותו פגש בבית החולים בעיירה.
לסטר עצמו רוצח את אשתו, לאחר שזו עוררה את זעמו.
במרדף אחרי מאלוו ובניסיון להפליל את לסטר עוסקת בעיקר השוטרת מולי סולוורסון (אליסון טולמן), שעושה זאת חרף התנגדותו של מפקדהּ, ביל אוסוולט (בוב אודנקירק), שחשדותיו מופנים לכיוונים אחרים.
בהמשך הסדרה מתרחשים מעשי רצח נוספים על ידי מאלוו, ולסטר הולך ומסתבך.
בין השאר, לאחר ששני רוצחים שכירים נשלחו לחסל את מאלוו, מאלוו חוקר והורג אחד מהם.
לאחר שמתבררת לו זהות השולחים, השוכנים בפארגו שבמדינת דקוטה הצפונית, הוא יוצא לשם וטובח בהם.
העונה השנייה מתרחשת ב-1979 על רקע מאבק בין משפחות פשע.
השוטר לו סולוורסון (אביה של מולי מהעונה הראשונה) מנסה לפענח רצח משולש שאירע בדיינר ובמקביל מנסים בני הזוג פגי ואד בלומקוויסט להסתיר תאונת פגע וברח בה פגעה פגי ברוצח, אחד מבני משפחת הפשע גרהארט.
העונה השלישית מתרחשת ב-2010, כארבע שנים לאחר מאורעות העונה הראשונה.
ריי סטסי הוא קצין מבחן שנמצא במערכת יחסים רומנטית עם האסירה לשעבר ניקי סוונגו.
השניים מתכננים לגנוב בול יקר ערך מאחיו הבוגר והמצליח של ריי, אמט, "מלך החניונים של מינסוטה".
תוכניתם עוברת תפנית בעקבות שרשרת אירועים מקרית, שלאחריה הם נאלצים להסתיר את מעורבותם במקרי מוות של שני אנשים, אשר אחד מהם הוא אביה החורג של השוטרת גלוריה ברגל.
במקביל, אמט סטאסי ושותפו סיי פלץ מתכוונים להחזיר הלוואה שלקחו שנתיים קודם לכן מחברה מסתורית במטרה להרחיב את חברת החניונים, אך אותה חברה (בראשותו של ו.
וארגה) משתלטת במהרה על העניינים.
העונה הרביעית מתרחשת ב-1950 בקנזס סיטי, כשהסיפור עוקב אחרי שני סנדיקטי-פשע והתמודדותם על הבכורה.