tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שוורץ נולדה באוונסטון אילינוי וגדלה בלייק פורסט, אילינוי שבארצות הברית.
כבר בהיותה תלמידת תיכון, היא רצתה להתאמן בקפיצה במוט, אך מאחר שנערות לא הורשו לקפוץ במוט באילינוי עד שנת 1997 היא עברה לארקנסו על מנת להתאמן בענף זה.
בשנת 2000 היא זכתה במדליית ארד באליפות המכללות (NCAA) בקפיצה במוט ובשנת 2001 קבעה את שיא האוניברסיטאות בקפיצה במוט, 4.32 מטר באצטדיון ו-4.10 באולם וזכתה במדליית כסף ב-NCAA.
משנת 2010 היא קיבלה אזרחות ישראלית ומאז החלה לייצג את ישראל בתחרויות בינלאומיות באתלטיקה.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בפריז, צרפת בשנת 2003 סיימה שוורץ במקום 20 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.15 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה בבודפשט, הונגריה במרץ 2004 היא הגיעה להישג הגדול ביותר בקריירה שלה עד כה (2012) כשסיימה במקום רביעי בתוצאה של 4.60 מטר.
באולימפיאדת אתונה (2004) סיימה שוורץ במקום 17 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.30 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 סיימה שוורץ במקום 11 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.20 מטר, בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4.45 מטר ועלתה לשלב הגמר מהמקום השני.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה באוסקה, יפן בשנת 2007 היא סיימה במקום 15 בתוצאה של 4.50 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת בייג'ינג (2008) היא סיימה במקום הרביעי ולא הצליחה להיכלל בנבחרת האמריקאית, מאחר שרק שלוש האתלטיות הראשונות יכולות להשתתף במשחקים האולימפיים מטעם הנבחרת.
היא השתתפה באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 למרות שדורגה שוב במקום רביעי במבחנים האמריקאים מאחר שג'ן סטוצ'ינסקי, אלופת ארצות הברית פרשה בעקבות פציעה.
באליפות עצמה היא סיימה במקום 14 בתוצאה של 4.50 מטר.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 כספורטאית ישראלית סיימה שוורץ במקום ה-25 בקפיצה במוט, בתוצאה של 4.25 מטרים.
בסוף ינואר 2012 קבעה שוורץ באליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה במדיסון סקוור גרדן, ניו יורק תוצאה של 4.52 מטרים ובכך השיגה את המינימום האולימפי, לאולימפיאדת לונדון (2012).
באליפות העולם באתלטיקה באולם שנערכה באיסטנבול, טורקיה בשנת 2012 סיימה שוורץ במקום ה-11 בקפיצה במוט בתוצאה של 4.45 מטרים.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בסוף יוני 2012 היא סיימה במקום ה-11 בקפיצה במוט לאחר שעברה 4.10 מטרים תחת גשם שוטף.
בשלב המוקדמות היא קבעה תוצאה של 4.40 מטרים.
באולימפיאדת לונדון (2012) סיימה במקום 18 במוקדמות קפיצה במוט, לאחר שעברה גובה של 4.40 מטר, בקפיצה הראשונה, ולא העפילה לגמר.
ג'ילט היא בירת מחוז קמפבל במדינת ויומינג בארצות הברית.
ג'ילט שוכנת בין הרי ביגהורן במערב והגבעות השחורות במזרח, באגן נהר פאודר (Powder River Basin) בצפון-מזרח ויומינג.
המונומנט הלאומי מגדל השטן נמצא כשעת נסיעה מצפון-מזרח לג'ילט.
ג'ילט נוסדה ב-6 בינואר 1892, כשנתיים לאחר שוויומינג נהפכה למדינה.
העיר נקראה על שמו של אדוארד ג'ילט, שהיה סוקר באזור מטעם מסילת שיקגו, ברלינגטון וקווינסי (Chicago, Burlington and Quincy Railroad).
את העיר משרת נמל התעופה ג'ילט-מחוז קמפבל, הנמצא במרחק של כ-8 קילומטרים צפון-מערבית לעיר.
העיר נמצאת על המסלול של כביש בין-מדינתי 90, המקשר בין המדינות וושינגטון ומסצ'וסטס.
אינהוף הוסיף להיות יושב ראש ועדת הכוחות המזוינים בסנאט.
הוא כיהן במשך שמונה שנים כנציג מחוז הקונגרס הראשון של אוקלהומה בבית הנבחרים של ארצות הברית לפני בחירתו לסנאט ב-1994, וכן שימש כחבר בסנאט של אוקלהומה וכן בבית הנבחרים של המדינה.
אינהוף היה ידוע ביותר בשל היותו מכחיש את שינוי האקלים.
הוא תמך בתיקון חוקתי לאסירת נישואים חד-מיניים, והציע את "תיקון אינהוף" למיסוד השפה האנגלית לשפה רשמית בארצות הברית.
אינהוף נולד בדה מוין, בירת מדינת איווה, בנם של בלאנש (לבית מאונטיין) ופרי דייסון אינהוף.
לטלסה שבאוקלהומה עבר עם משפחתו בילדותו.
הוא למד במחזור 1953 בתיכון המרכזי של טלסה, ושירת בצבא ארצות הברית מ-1957 עד 1958. אינהוף קיבל תואר B.A.
מאוניברסיטת טלסה כאשר היה כמעט בן 40, בשנת 1973.
במשך 30 שנה הוא עבד כאיש עסקים לפני שהיה לפוליטיקאי במשרה מלאה.
הוא עבד בתחום התעופה, כמפתח נדל"ן, וכן בתחום הביטוח, ובסופו של דבר הפך לנשיא חברת ביטוח החיים "קווייקר".
במהלך עבודתו בחברה זו, החברה נכנסה לכינוס נכסים ופורקה בשנת 1986. אינהוף הפך פעיל במפלגה הרפובליקנית של אוקלהומה ובפוליטיקה של המדינה באמצע שנות השישים.
הוא היה חבר בבית הנבחרים של אוקלהומה מ-1967 עד 1969, וחבר בסנאט של אוקלהומה מ-1969 עד 1977, ובארבע השנים האחרונות שלו שם שימש כמנהיג המיעוט.
בשנת 1974 הוא התמודד בבחירות למושלות אוקלהומה.
באוקטובר 1974, נשיא ארצות הברית דאז, ג'רלד פורד, ביקר באוקלהומה כדי לתמוך במסע הבחירות שלו.
סקר שנערך בסוף אוקטובר על ידי "דיילי אוקלהומן" הראה כי דייוויד בורן, מועמד המפלגה הדמוקרטית מוביל בפער של 74%-25%.
אינהוף הפסיד לבורן הדמוקרטי שזכה ב-64% מהקולות.
אינהוף זכה רק בארבעה מחוזות בבחירות.
בשנת 1976 התמודד אינהוף לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס הראשון של אוקלהומה.
בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית, הוא הביס את חבר הסנאט של אוקלהומה, פרנק קיטינג, ואת מרי וורנר עם 67% מהקולות.
בבחירות הכלליות, הוא הפסיד לנציג הדמוקרטי המכהן ג'יימס ג'ונס.
ב-1986, כאשר חבר הקונגרס ג'יימס ג'ונס החליט לפרוש כדי להתמודד לסנאט האמריקני, אינהוף התמודד לבית הנבחרים שוב כנציג מחוז הקונגרס הראשון וזכה בבחירות המקדימות הרפובליקניות עם 54% מהקולות.
בבחירות הכלליות, הוא ניצח את גארי אליסון הדמוקרטי.
ב-1988 זכה שוב בבחירות בהביסו את קורט גלסקו, היועץ המשפטי של המושל ג'ורג' ניי.
בשנת 1994 נבחר לסנאט של ארצות הברית ושם הוא כיהן עד 2023. אינהוף כיהן כיו"ר ועדת הכוחות המזוינים של הסנאט של ארצות הברית, לאחר מותו של הסנאטור ג'ון מקיין.
בפברואר 2021 הציע את הצעת החוק הקובעת כי יש להותיר את השגרירות האמריקאית בישראל בעיר ירושלים, הצעתו התקבלה ברוב גדול של 97 תומכים מול 3 מתנגדים בלבד.
הצעה זו באה לאחר חילופי השלטון בין הנשיא לשעבר, דונלד טראמפ שהעביר את השגרירות האמריקאית מתל אביב לירושלים לבין הנשיא החדש, ג'ו ביידן.
ב-25 בפברואר 2022 הודיע אינהוף כי בכוונתו להתפטר מהסנאט בינואר 2023, ובכך הוכרזו בחירות מיוחדות בנובמבר 2022. כהונתו נחתמה עם השבעת מחליפו בהשבעת הקונגרס ה-118 של ארצות הברית.
ג'ילי BL היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר יוצרה בין השנים 2003–2006.
ג'ילי CD היא מכונית ספורט בתצורת קופה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר יוצרה בין השנים 2009–2011.
דגם "ג'ילי CD" הוצג לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בפרנקפורט בשנת 2005.
ג'ילי אמגרנד GL היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום.
ג'ילי אמגרנד GS הוא קרוסאובר, קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצרת משנת 2016 ועד היום.
"Geely Emgrand GSe" - דגם מנוע חשמלי, מכונית חשמלית.
ג'ילי בינרוי היא מכונית משפחתית, המוגדרת כמכונית קומפקטית, מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצרת משנת 2018 ועד היום.
מנועי בנזין מגדשי טורבו: 1.0 ליטר, 1.4 ליטר.
ממאי 2015 משווק דגם "Geely SL" - ספורט סדאן.
מכלולים רבים לדגם נלקחו מדגם "Geely Borui GE" .
דגם ה-"ג'ילי בינרוי" דומה לדגם Geely Emgrand GL.
ג'ילי ג'יאג'י הוא מיניוואן המוגדר קומפקטי מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר מיוצר משנת 2019 ועד היום.
דגם הקונספט הוצג בתערוכת הרכב הבין-לאומית של שאנגחאי, בשנת 2017 בשם "VF11".
קיבולת מכלי דלק: 52 ליטר (דגם הברידי), 60 ליטר (דגם מנוע בנזין).
5 רמות גימור (3 רמות גימור בדגמי מנוע בנזין, 2 רמות גימור בדגמי מנוע היברידי).
סוגי תצורות ישיבה (3 טורים)
מנוע הנעה היברידית (מנוע בעירה פנימית ומנוע חשמלי.
ג'ילי יואנג'ינג SUV הוא קרוסאובר קומפקטי מתוצרת חטיבת רכבי היוקרה Emgrand מיצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר יוצר בין השנים 2012–2015.
קיבולת מכל דלק - 60 ליטר
ג'ילי ביני הוא קרוסאובר קומפקטי ומהודר מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי אשר מיוצר משנת 2018 ועד היום בסין.
"PHEV" (ראשי תיבות: plug-in hybrid electric vehicle) - הסוללה יכולה להטען על ידי חיבור למקור חיצוני.
ג'יליאן פיונה בנפילד היא פרופסור למדיניות וניהול במחלקה למדעי הסביבה של אוניברסיטת ברקלי, קליפורניה ילידת אוסטרליה.
היא חוקרת במעבדה הלאומית לורנס ברקלי את קהילות המיקרואורגניזמים: אילו קהילות קיימות, הדרכים בהן הקהילות מבצעות אינטראקציות וכיצד הקהילות מעצבות ומעוצבות על ידי הסביבה.
בין התגליות החשובות של בנפילד ניתן למנות את גילוי מנגנון התבלות הסלעים, גילוי מבנה חדש של עץ החיים, גילוי מנגנון היווצרות הננו-חומרים על ידי אינטראקציות בין מיקרואורגניזמים למינרלים.
גילוי הדרך שבה סוגים מסוימים של ארכיאות שורדות במקומות קיצוניים.
מלבד תגליותיה המחקריות עבודותיה נחשבות כמעוררות השראה ויוצאות דופן בתחומם.
על עבודותיה קיבלה פרסים רבים כמו פרס עמיתי מקארתור לשם עידוד מצוינות ופרס לוריאל אונסקו לנשים במדע (אותו גם קיבלה למשל פרופסור עדה יונת).
בנפילד נולדה בעיר ארמידייל, וגדלה בצפון ניו סאות' ויילס.
היא מספרת שהחשיפה לסביבה הטבעית באזור מגוריה גרמה לה להתעניין בעולם הטבע ובמדעי כדור הארץ.
תחילה, היא למדה באוניברסיטה הלאומית האוסטרלית שם סיימה את לימודי התואר הראשון בשנת 1981 ואת לימודי התואר השני (M.Sc) בשנת 1985. בהמשך למדה באוניברסיטת ג'ונס הופקינס ושם השלימה את התארים M.A (מאסטר) וPhD (תואר שלישי) בשנת 1990.
בסיום לימודיה היא הצטרפה לסגל האקדמי של אוניברסיטת ויקסון שם היא הרצתה במשך 11 שנים.
במהלך תקופה זו היא גם לימדה שנתיים במכון המינרלוגי של אוניברסיטת טוקיו.
בשנת 2002 עברה בנפילד לאוניברסיטת ברקלי שבקליפורניה שם כיהנה כפרופסור למדעי כדור הארץ, למדעים פלנטריים ולמדעי הסביבה.
במהלך חייה בנפילד הצטרפה לארגונים רבים בניהם האיגוד למינרלוגיה של אמריקה, "Clay Minerals Society", האיגוד הגאופיסי האמריקאי, הארגון האמריקאי למיקרוביולוגיה ועוד.
כיום (שנת 2019), בנפילד נשואה לפרי סמית' (Perry Smith) ולהם יש שלושה ילדים.
פעילותה המחקרית של בנפילד היא ענפה ומקשרת בין דיסציפלינות שונות.
התחומים העיקריים בהם היא עוסקת הם מיקרוביולוגיה, גאוכימיה סביבתית גאומיקרוביולוגיה ומדע ננו-גאולוגי.
בעזרת שאלות מחקר מתוחכמות ושיטות עבודה חדשניות בנפילד גילתה שורה של גילויים משמעותיים.
ראשית, בנפילד ומעבדתה חשפו את מנגנוני הבליה בסלעים.
במחקרם, הם גילוי כי למיקרואורגניזמים החיים בין הסלעים יש השפעה כימית חזקה על מנגנוני הבלייה בסלעים.
מחקרם מהווה אבן דרך בהבנת ההשפעה של הביולוגיה על הקינטיקה של בליה במינרלים.
שנית, בנפילד ומעבדתה ערכו תצפיות והסיקו כיצד יסודות כדוגמת מתכות כבדות רעילות מצטברות באדמה.
תצפיותיהם הובילו להבנה משופרת של היווצרות הקרקע והמשקעים.
בידע שמצאו חבויה היכולת להשפיע על איכות המים ועל תהליכים סביבתיים שונים.
יתרה מזאת, ידע זה עשוי לספק רמזים למקורות החיים על פני האדמה.
מחקר משמעותי נוסף שביצעו בנפילד ותלמידיה גילה כיצד מיקרואורגניזמים מצליחים לחיות בתנאים קיצוניים.
על מנת להגיע לגילוי זה הם חקרו את האינטראקציות שמבצעות קהילת המיקרואורגניזמים.
בנפילד ותלמידיה ריצפו את הגנום של החיידקים הקדומים (ארכיאות) החיים בקהילה וקיטלגו את החלבונים שהם מייצרים (אשר מהווים את הביטוי לאינטראקציות שהם מבצעים).
עבודתם הראתה איך חיים מתקיימים במקומות קיצוניים והיא יכולה לסייע לבני אדם למצוא חיים בכוכבי לכת אחרים.
אחד ממחקריה היצירתיים ופורצי הדרך של בנפילד היה עיבוד מחדש של עץ החיים.
עץ החיים הוא מעין אילן יוחסין שמתאר את ההתפתחויות האבולוציוניות ואת היחסים בין המינים.
במשך זמן רב מדענים לא ידעו איך לפתח את עץ החיים שכן מינים רבים של יצורים חד תאיים לא היו בהישג ידם.
בשביל לפתור את הבעיה בנפילד ומעבדתה השתמשו בשיטות חדישות של המבוססות על מטא-גנומיקה.
תחילה הם שלפו חתיכות של DNA מסביבות גידול טבעיות של חיידקים.
לאחר מכן הרכיבו את הגנום של 2,072 מינים ידועים ו-1,011 מיני חיידקים חדשים.
לבסוף, בעזרת מחשבי על הם ניתחו את הנתונים שקיבלו ויצרו עיבוד מחדש של העץ.
אחת מהתוצאות המפתיעות של המחקר הראתה שכל האאוקריוטים, מבני האדם ועד לאמבות, ממוקמים על ענף דק בעץ בעוד שהבקטריות מתפרסת על רוב ענפי העץ.
בנוסף על המחקרים אותם הגתה וביצעה, בנפילד השתתפה במחקר אסטרוביולוגי של נאס"א.
במחקר היא ניתחה דוגמיות גאולוגיות מפלנטות אחרות על מנת לבדוק אם הן מכילות חומרים ביולוגיים.
מחקר זה הוא בעל פוטנציאל למצוא חיים מחוץ לפלנטת כדור הארץ.
1997 - פרס האיגוד למינרלוגיה של אמריקה
1999 - מדליית זהב על שם D.A., האוניברסיטה הלאומית האוסטרלית
1999 - מענק "Genius" לפיתוח מצוינות מדעית של קרן מקארתור
2000 - מלגת קרן ג'ון סיימון גוגנהיים
2005 - מרצה "רוזנקוויסט", נורווגיה
2010 - "מדליית דנה" של החברה המינרלוגית של אמריקה
2011 - מדליית בנג'מין פרנקלין בנושא מדעי האדמה והסביבה של מכון פרנקלין
2011 - פרס לוריאל-אונסק"ו לנשים במדע: כלת פרס צפון אמריקה
2015 - דוקטור לשם כבוד אוניברסיטת בן-גוריון, ישראל
ולווט ג'יימס "ג'ים" בארנס היה כדורסלן אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1964–1970, לאחר שנבחר בבחירה הראשונה של דראפט ה-NBA 1964. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן בוסטון סלטיקס, ולאורך 7 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 8.8 נקודות ו-6.5 ריבאונדים למשחק.
בארנס נולד וגדל בעיר טאקרמן שבארקנסו, ובין השנים 1960–1962 למד במכללת קמרון אשר בלוטון, אוקלהומה.
בשנת 1962 עבר ללמוד במכללת טקסס המערבית (כיום "אוניברסיטת טקסס באל פאסו"), על מנת לשחק בקבוצת הכדורסל שלה תחת המאמן דון הסקינס, חבר היכל התהילה של הכדורסל.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 18.9 נקודות ואסף 16.5 ריבאונדים בממוצע למשחק, והוביל את ה"מיינרס" להעפלתם הראשונה אי פעם לטורניר אליפות המכללות.
בעונה העוקבת שיפר את תפוקתו ל-29.1 נקודות ו-19.2 ריבאונדים למשחק, והוליך את קבוצתו לשלב שמינית גמר טורניר המכללות, לאחר שקלע 42 נקודות בניצחון מול אוניברסיטת טקסס A&M.
בסיום לימודיו האקדמיים השתתף באולימפיאדת טוקיו (1964) כשחקן נבחרת ארצות הברית בכדורסל, אשר ניצחה בכל תשעת משחקיה בהפרש ממוצע של כ-30 נקודות וזכתה במדליית הזהב.
לאורך הטורניר היה בארנס הקלעי החמישי של נבחרתו, עם ממוצע של 8.5 נקודות למשחק
בדראפט ה-NBA 1964 נבחר בארנס בבחירה הראשונה, על ידי ניו יורק ניקס.
בעונתו הראשונה בקבוצה קלע 15.5 נקודות ואסף 9.7 ריבאונדים בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
לאחר 7 משחקים בעונת הועבר עם ג'וני גרין וג'וני איגן בטרייד לבולטימור בולטס, תמורת וולט בלאמי.
עד לסיום אותה עונה קלע 12.1 נקודות בממוצע למשחק עבור הבולטס.
בספטמבר 1966 נשלח בטרייד ללוס אנג'לס לייקרס, בינואר 1968 הועבר לשיקגו בולס, ובדצמבר 1968 נמכר לבוסטון סלטיקס.
באותה עונה, , זכו הסלטיקס באליפות ה-NBA, אולם בארנס עצמו לא שותף כלל לאורך הפלייאוף, בשל פציעה.
בעונת חזר לשחק עבור הבולטס, אך שותף ב-11 משחקים בלבד, בטרם פרש ממשחק.
ב-14 בספטמבר 2002 נפטר בארנס כתוצאה משבץ מוחי, בגיל 61.
ג'יימס פרנסיס אקסבייר "ג'ים" אובראיין הוא מאמן כדורסל אמריקאי.
נשוי לבתו של המאמן חבר היכל התהילה של הכדורסל, ג'ק רמזי.
אובראיין נולד וגדל בפילדלפיה שבפנסילבניה, ובין השנים 1970–1974 למד באוניברסיטת סנט ג'וזף אשר בפילדלפיה.
בשלוש עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 8.1 נקודות בממוצע למשחק, תחת המאמן ג'ק מקיני.
לאחר שלא נבחר על ידי אף קבוצה בדראפט ה-NBA 1974, פתח אובראיין בקריירת אימון.
בין השנים 1974–1982 שימש כעוזר מאמן בקבוצות הכדורסל של אוניברסיטת וילינג, אוניברסיטת פמברוק, אוניברסיטת מרילנד, אוניברסיטת סנט ג'וזף ואוניברסיטת אורגון.
בין השנים 1982–1987 היה המאמן הראשי של אוניברסיטת וילינג, אשר השתתפה בליגת המכללות השנייה (NCAA Division II).
לאחר שנתיים כעוזר מאמן בניו יורק ניקס, תחת המאמן הראשי ריק פיטינו, מונה בשנת 1989 למאמן קבוצת אוניברסיטת דייטון מליגת המכללות הבכירה.
ב-5 עונותיו בתפקיד רשמו ה"פליירס" מאזן כולל של 61 ניצחונות ו-87 הפסדים.
בין השנים 1994–1997 חזר לשמש כעוזרו של פיטינו, הפעם בקבוצת אוניברסיטת קנטקי.
בעונת 1995/1996 זכתה קנטקי באליפות טורניר אליפות המכללות, בהובלתם של השחקנים טוני דלק, אנטואן ווקר, דרק אנדרסון ורון מרסר.
בקיץ 1997 עבר אובראיין לצוות האימון של בוסטון סלטיקס, יחד עם ריק פיטינו אשר מונה למאמן הקבוצה.
בינואר 2001, כאשר עמד מאזן הסלטיקס בעונת על 12 ניצחונות ו-22 הפסדים, התפטר פיטינו, ואובראיין תפס את מקומו כמאמן הראשי.
בעונת הוביל את בוסטון להשתתפותה הראשונה מזה 7 שנים בפלייאוף ה-NBA, בו העפילה עד לגמר האזור המזרחי, הודות ליכולת טובה של השחקנים פול פירס ואנטואן ווקר.
בעונה העוקבת העפילו הסלטיקס פעם נוספת לשלב הפלייאוף, אולם הודחו על ידי ניו ג'רזי נטס בחצי גמר המזרח.
בינואר 2004, לאחר כ-3 שנים בתפקיד, התפטר אובראיין מאימון הקבוצה, בשל חיכוכים על הג'נרל מנג'ר דני איינג'.
לאורך התקופה רשמו הסלטיקס מאזן כולל של 139 ניצחונות ו-119 הפסדים.
לקראת עונת מונה למאמן הראשי של פילדלפיה 76', במקומו של המאמן הזמני כריס פורד.
בעונתו היחידה בקבוצה רשמה פילדלפיה מאזן חיובי 43–39, בהובלתו של "מלך הסלים" אלן אייברסון, והודחה בסיבוב הראשון של הפלייאוף.
בסיום העונה פוטר מתפקידו, והוחלף על ידי מוריס צ'יקס.
ביוני 2007 החליף את ריק קרלייל כמאמן הראשי של אינדיאנה פייסרס.
בכל 3 עונותיו הראשונות השיגה אינדיאנה בין 32 ל-36 ניצחונות בעונה, ובשלושתן נותרה מחוץ לפלייאוף.
בינואר 2011, כאשר עמד מאזן הקבוצה בעונת על 17 ניצחונות ו-27 הפסדים, פוטר על ידי לארי בירד, ובמקומו מונה פרנק ווגל למאמן הפייסרס.
בעונת שימש אובראיין כעוזרו של קרלייל בדאלאס מאבריקס, ובין השנים 2016–2018 היה עוזרו של ברט בראון בפילדלפיה 76'.
ג'יימס (ג'ים) אלן Allen;7 באוקטובר 1926 – 24 ביוני 1999) היה תסריטאי ומחזאי בריטי, יליד מנצ'סטר, הידוע בזכות שיתופי הפעולה שלו עם הבמאי קן לואץ'.
אלן נולד באזור מיילס פלאטינג במנצ'סטר, לנקשייר, ילדם השני של קיטי וג'ק אלן, קתולים ממוצא אירי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בשנת 1939, עזב את בית הספר בגיל 13 לעבוד בבית חרושת לתיל.
הוא עבד בעבודות שונות במהלך המלחמה, לפני שגויס לצבא בשנת 1944 ושירת עם כוחות הכיבוש הבריטיים בגרמניה.
לאחר שעזב את הצבא בשנת 1947, עבד במגוון עבודות, כולל פועל בניין, כבאי בצי הסוחר וכורה פחם.
במהלך שירותו הצבאי נכלא אלן בגין תקיפה ואסיר חבר הכיר לו את האידיאלים של הסוציאליזם.
מאז אלן היה סוציאליסט נלהב למשך שארית חייו, אם כי תיעב את הסטליניזם וסירב להיות קשור למפלגה הקומוניסטית של בריטניה.
אלן החל לכתוב בתקופה שעבד ככורה פחם.
בשנת 1958 הוא היה מעורב בהשקה ובפרסום של כתב עת של ארגון כורי הפחם בבריטניה, והוא החליט לאמץ כתיבה כמקצוע במשרה מלאה.
בשנת 1964 הוא הגיש תסריט לחברת הטלוויזיה "גרנדה", שקיבלה אותו לעבודה כתסריטאי באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", סדרה שהייתה אז הפופולרית ביותר בטלוויזיה הבריטית.
עם זאת הוא לא אהב את הסדרה והלחץ לעמוד בתאריכי מסירת התסריט לפרקים שצולמו ושודרו 4 או 5 פעמים בשבוע.
המחזה הראשון של אלן, The Hard Word (1966), בבימויו של רידלי סקוט, שודר בערוץ BBC 2. אחריו הופיעה The Lump (1967), היצירה הבדיונית הראשונה שביים: ג'ק גולד, שהחל את הקריירה שלו בסרטים תיעודיים.
שתי ההצגות התבססו על חוויותיו כפועל בענף הבניין.
אלן פגש בקן לואץ' בשנת 1967. הראשון במחזותיו של אלן שביים לואץ' היה "הלהבה הגדולה" בשנת 1969. ההצגה המתארת שביתה בקרב פועלי נמל ליברפול, שהונהגה על ידי פועל טרוצקי בניגוד לרצון איגוד העובדים; השביתה נשברת באלימות על ידי הצבא והמשטרה.
בשנת 1975 כתב אלן ולואץ' ביים את הסדרה "ימים של תקווה" (Days of Hope), יצירתו הידועה ביותר של אלן.
סדרה של ארבעה פרקים, המספרת את סיפורה של תנועת הלייבור הבריטית בין מלחמת העולם הראשונה לבין השביתה הכללית בשנת 1926. הדרך בה הוצג הצבא הבריטי בסדרה ספגה ביקורת עוינת מאוד בעיתונות באותה תקופה.
הפרויקט השנוי ביותר במחלוקת של אלן ולואץ' היה המחזה שכתב אלן, אֲבַדוֹן - .
שהצגת הבכורה שלו תוכננה ל-22 בינואר 1987 בתיאטרון 'רויאל קורט' בלונדון.
יממה אחת לפני הבכורה הודיע המנהל האמנותי של התיאטרון, על ביטול ההצגה.
הפרשה עוררה סערת רוחות בקהילה היהודית בבריטניה, והעסיקה את אמצעי התקשורת במדינה במשך שבועות אחדים.
המחזה היה מבוסס בעיקר על משפט קסטנר, שהתנהל בישראל במהלך שנות ה-50. המחזה הוצג כדרמה באולם בית המשפט ועסק בטענה לשיתוף פעולה בין ציוני הונגריה לנאצים בתקופת השואה.
בין הדברים שנזכרו במחזהו של אלן היו: הפניה של ההסתדרות הציונית בגרמניה אל המפלגה הנאצית עם עלותה לשלטון, וניסיונות אחרים להגיע להבנה עם הנאצים.
כולל הזמנת לאופולד פון מילדנשטיין, מטעם קורט טוכלר, איש הוועד הפועל של ההסתדרות הציונית בגרמניה, לבלות חצי שנה בארץ ישראל.
את נציג ההגנה, פייבל פולקס, שנפגש עם אדולף אייכמן והציע לו שיתוף פעולה מודיעיני במזרח התיכון.
וההתבטאות מעוררת המחלוקת, שיוחסה לדוד בן-גוריון: "אם אדע שאפשר להציל את כל ילדי גרמניה על ידי העברתם לאנגליה ורק מחציתם על ידי העברתם לארץ ישראל, אני אבחר בדבר השני, כי לפנינו לא רק חשבון הילדים האלה, אלא חשבון היסטורי של עם ישראל".
דברים שזכו לחשיפה גם שנה קודם, עם פרסום ספרה של דינה פורת "הנהגה במלכוד, היישוב נוכח השואה, 1942–1945".
הקהילה היהודית והלובי הישראלי בבריטניה, מחו במשך מספר שבועות נגד העלאת המחזה, בטענה שהוא אנטישמי, ודרשו שלא יוצג.
לבסוף נענה התיאטרון לדרישתם, והמחזה בוטל.
בשנות ה-90 כתב אלן את התסריטים לשלושה סרטים עלילתיים של לואץ': "אג'נדה נסתרת" ב-1990, המתארת את הרצח של פעיל אמריקאי לזכויות האזרח בבלפסט.
ריינינג סטונס ב-1993, טרגיקומדיה המתרחשת במידלטון, שליד מנצ'סטר, ועבודתו הדרמטית האחרונה של אלן, ארץ וחופש ב-1995, המספרת את סיפורו של צעיר קומוניסט אידיאלי מליברפול המצטרף לכוחות הממשלה במלחמת האזרחים בספרד.
ג'ילי CK (בשפות סיניות: 吉利自由艦, באנגלית: Geely CK) היא מכונית משפחתית קומפקטית מתוצרת יצרנית הרכב הסינית ג'ילי, אשר יוצרה בין השנים 2016–2005
באורוגוואי "ג'ילי CK" יוצרה על ידי Nordex, ברוסיה "ג'ילי CK" יוצרה על ידי יצרנית הרכב הרוסי AMUR (Ural Automobiles and Motors) בין השנים 2008–2007.
דגם "ג'ילי CK" משמש ניידת משטרה במשטרת קובה.
בקולומביה נמכרו מכוניות "ג'ילי CK" כמוניות בגרסת מנוע 1,342 סמ"ק
בשנת 2015 עבר דגם "ג'ילי CK" מתיחת פנים.
ג'ילי ויז'ן סטארברסט קונספט היא מכונית קונספט חשמלית במרכב קופה, שהוצגה על ידי ג'ילי ביוני 2021.
בהצגת הקונספט חשפה ג'ילי לעולם את שפת העיצוב הבאה שלה, הכולל עיצוב מנהלי מפואר וספורטיבי לדגמים הבאים שלה, פרסום ג'ילי בעולם כמותג יוקרתי שכדאי לקנות את רכביו.
העיצוב החיצוני בסגנון קופה עם ארבע דלתות, הפגוש הקדמי דומה מאוד לקאדילק לירק.
בפנים המכונית הקונספט מציגה עיצוב וטכנולוגיות חדשות ועתידיות שלא היו ברכבים אחרים בעולם עד כה.
ג'ים אמיליין נגואט אלווינה הוא כדורגלן גבוני המשחק בעמדות הקשר במועדון הכדורגל אנז'ה שבליגת העל הצרפתית בכדורגל ובנבחרת גבון.
ג'ים נולד בצרפת אך מייצג את נבחרת גבון.
אלווינה ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת גבון בכדורגל ב-23 במרץ 2019 במוקדמות גביע אפריקה לאומות 2021 נגד בורונדי.
ג'יימס אדגר היה פוליטיקאי אמריקאי, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי ה-38 בשנים 1991–1999. קודם לכן הוא כיהן כחבר בית הנבחרים של אילינוי בשנים 1976–1979 וכמזכיר המדינה של אילינוי בשנים 1981–1991.
ג'ים אדגר נולד בעיירה ויניטה שבאוקלהומה.
הוא גדל בצ'ארלסטון, אילינוי ולמד לתואר בוגר אוניברסיטה בהיסטוריה באוניברסיטת מזרח אילינוי, שם הוא היה נשיא מועצת הסטודנטים.
ב-1976 נבחר אדגר לבית הנבחרים של אילינוי מטעם המפלגה הרפובליקנית.
ב-1978 הוא נבחר לתקופת כהונה נוספת.
באפריל 1979 התפטר אדגר מכהונתו בבית הנבחרים כדי לקבל על עצמו מינוי מהמושל ג'יימס תופסון כאיש הקשר שלו בבית הנבחרים.
בראשית 1981, כאשר נבחר מזכיר המדינה של אילינוי, אלן דיקסון, לסנאט של ארצות הברית, מינה תומפסון את אדגר במקומו.
בשנים 1982 ו-1986 הוא נבחר לכהונות נוספות בתפקיד בזכות עצמו וכיהן בו עד 1991.
ב-1990 נבחר אדגר למושל אילינוי וב-1994 הוא נבחר לכהונה שנייה כמושל.
במהלך תקופת כהונתו השנייה של אדגר, הזיקה בין בחירתו לכהונה זו לבין "מערכות הניהול של אילינוי" (Management Systems of Illinois) נחקרה בחקירה פדרלית.
לגוף זה, שהיה התורם הגדול ביותר למסע הבחירות שלו, הוענק חוזה בעלות מוערכת של 20 מיליון דולרים.
אדגר לא הואשם מעולם בעבירה כלשהי, אך הוא נקרא להעיד פעמיים, בפעם הראשונה בבית המשפט ובפעם השנייה בעדות מצולמת, וכך הוא היה המושל המכהן הראשון באילינוי לאחר 75 שנים שהעיד במשפט פלילי.
בעדויות אלו, הוא עמד על כך שהתרומות הפוליטיות לא היוו שום גורם בהחלטה על קבלת חוזים מהמדינה.
בתיק זה הורשעו מייקל מרטין, שהיה שותף במערכות הניהול של אילינוי, ורונלד לאודר, שהיה האחראי על הרווחה בממשלת המדינה ומאוחר יותר עבד במערכות הניהול של אילינוי.
עד 1981 מימנה מדינת אילינוי פנסיה צוברת על פי בחירת הסכום (as-you-go), וכך שולמו הגמלאות בבוא הזמן על בסיס הכספים שהופרשו ממשכורות העובדים ומהרווחים עליהם ומימנו גם רזרבה לכיסוי תשלומים עתידיים.
ב-1982 הופסקה שיטה זו בשל קשיים בתקציב המדינה.
הפרשות המדינה נותרו אחידות בשנים 1982–1995 וכך נוצר תת-מימון של תשלומי הגמלאות בהיקף של כ-20 מיליארד דולרים.
כדי לטפל בגרעון זה, העביר בית המחוקקים של אילינוי ב-1994 חוק, שעליו חתם אדגר כמושל, שקבע את הפרשות המדינה לפנסיות על 90 אחוזים מהחבויות, קבע את משך ההפרשות הללו ל-50 שנים עד 2045, והגדיר תשלומים רטרואקטיבית ל-15 שנים.
המצב של תת-המימון של העתודות לגמלאות במשך 15 השנים הראשונות לא היה מבוסס מבחינה תקציבית, והיה הגורם המרכזי לפער גדול בין מחויבויות המדינה לשלם את הגמלאות לבין הכספים שהוקצו לכך.
כמושל, אדגר חתם על החוק, ובשל כך נודעו הפנסיות בתחילה בכינוי "הגשר של אדגר" (Edgar Ramp).
אדגר היה חבר של כבוד במכון לממשל וענייני ציבור של אוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
בפברואר 2008 הביע אדגר את תמיכתו במועמדותו של ג'ון מקיין לנשיאות ארצות הברית.
אדגר מונה ליושב ראש של כבוד לאירוע לציון מאה שנים להולדתו של רונלד רייגן בקולג' יוריקה שבאילינוי, המקום בו למד הנשיא רייגן המנוח.
במסגרת פתיחת אירועי שנת המאה להולדתו של רייגן בינואר 2011, נשא אדגר נאום מפתח בארוחת הסיכום של הכנס האקדמי "רייגן והמערב התיכון" שהתקיים בקולג'.
כמי שכיהן כיושב הראש של , הבטיח אדגר את מימון הגביע הנודד לתחרות הפוטבול השנתית על שם לינקולן, מסורת שהחלה ב-2012. גביע לינקולן מציין את הזיקה בין קולג' נוקס לבין קולג' יוריקה, שני מוסדות בהם נאם לינקולן, והוא מוענק לנבחרת הפוטבול המנצחת בכל פעם בה נבחרות הקולג'ים מתחרות זו בזו.
בבחירות לנשיאות של 2012 תמך אדגר במועמדותו של מיט רומני.
בבחירות לנשיאות של 2016, כאשר נבחר דונלד טראמפ למועמד הרפובליקנים, הכריז אדגר בפומבי שהוא לא יוכל להצביע עבורו.
לאחר שטראמפ נבחר למועמד הרפובליקנים בבחירות של 2020, יחד עם רפובליקנים מתונים אחרים באילינוי, הודיע אדגר על תמיכתו בג'ו ביידן.
אדגר אמר לעיתון Journal Star מפאוריה "אני מאוכזב מאוד.
חווינו אנדרלמוסיה במשך ארבע שנים שלא הייתה צריכה להתרחש.
אני מתכוון שתמיד תתרחש מהומה כלשהי, אך הוא האיץ אותה.
אתה לא יכול להאמין למה שהוא אומר, שכן הוא יעשה משהו אחר ביום המחרת.
הוא טיפל בצורה קלוקלת בווירוס, אין שום ספק בכך.
הוא המשיך לעורר את הפילוג בארץ, כאשר נשיא צריך לנסות לקרב את האנשים זה לזה.
אני מתכוון שהרשימה ממשיכה עוד ועוד".
באביב 2016 אמר אדגר בפומבי שהוא מאמין שהמושל ברוס ראונר צריך לחתום על חוק התקציב של הדמוקרטים באילינוי ולתמוך בתוכניות הגמלאות שלהם.
הוא דחף לחקיקתו של חוק הפנסיות כדי להציל סכום של 15 מיליארד דולרים מ-1994. "יש לנו פצצת זמן במערכת הגמלאות שלנו שעמדה להתפוצץ בחלק הראשון של המאה ה-21", אמר אדגר לעיתון The State Journal Register ב-1994, "חקיקה זו נטרלה את פצצת הזמן הזו".
בית המחוקקים העביר את הצעת החוק של אדגר פה אחד.
ביולי 2016 דווח בעיתון שיקגו סאן-טיימס שהחברה Illinois Financing Partners, שאדגר שימש כיושב הראש שלה, קיבלה אישור מהמדינה לשלם כספים לספקים של המדינה שהמתינו לתשלומם ממנה.
בתמורה, החברה תהיה זכאית לקבל עמלות איחור כאשר המדינה תחזיר את התשלומים.
ג'יליאן קיגן היא מזכירת המדינה לענייני חינוך של בריטניה.
בעבר כיהנה כשרה לענייני בריאות הנפש ותת-שרה לענייני לאפריקה במשרד החוץ.
הייתה חברת פרלמנט של המפלגה השמרנית מטעם מחוז צ'יצ'סטר בין 2017 ל-2024.
קיגן (לבית גיבסון) נולד בליי במחוז לנקשייר, לאב מנהל משרד ולאם שעבדה בעבודת מזכירות.
היא למדה בבית ספר יסודי ביורקשייר, ולאחר שמשפחתה עברה למרזיסייד למדה בתיכון סנט אוגוסטין מקנטרברי בהויטון וסיימה כתלמידה מצטיינת.
יש לה תואר ראשון בלימודי עסקים מאוניברסיטת ג'ון מורס בליברפול ותואר שני באסטרטגיה ומנהיגות (מלגת סלואן) מבית בית הספר לעסקים של לונדון שאותו סיימה בשנת 2011.
בגיל 16 עבדה קיגן כמתלמדת במפעל מכוניות בקירקבי, ובהמשך עבדה עבור חברת Delco Electronics (חלק מקבוצת ג'נרל מוטורס), הייתה קניינית בכירה בבנק נאטווסט, מנהלת מסחרית בחברת מאסטרקארד, סגנית נשיא בקבוצת Amadeus IT שבסיסה במדריד, וסמנכ"לית שיווק בחברת הנסיעות Travelport.
קיגן אמרה כי תמיכתה במפלגה השמרנית נובעת מחוויותיה כעובדת בקירקבי בשנות ה-80 וההתמודדות עם האיגודים המקצועיים ומועצת העיר ליברפול.
עם זאת, רק ב-2014 נכנסה לזירה הפוליטית בעצמה, לאחר מפגש מקרי עם חברת הפרלמנט ג'סטין גרינינג בפגישת מחזור של בית הספר לעסקים של לונדון.
חמיה של קיגן, דניס קיגן, כיהן גם הוא כחבר פרלמנט מטעם השמרנים.
בבחירות הכלליות של 2015 התמודדה קיגן במחוז הבחירה של סנט הלנס דרום וויסטון אך לא הצליחה להיבחר, ומונתה למנהלת Women2Win ארגון שהקימו תרזה מיי והברונית אן ג'נקין ב-2005 כדי לסייע בבחירת יותר נשים שמרניות לפרלמנט, תפקיד אותו מילאה כשנתיים.
קיגן נבחרה כחברת מועצה של שכונת רוגייט במועצת מחוז צ'יצ'סטר בשנת 2014. בפברואר 2018 היא התפטרה מתפקידה כחברת מועצה ובבחירות המקומיות שנערכו חודשיים לאחר מכן איבדה המפלגה השמרנית את המושב שלה לטובת מועמדת של המפלגה הליברל-דמוקרטית.
במאי 2017 נבחרה קיגן לייצג את המפלגה השמרנית במחוז צ'יצ'סטר ובבחירות הכלליות ב-2017 הפכה לאישה הראשונה המייצגת את המחוז בפרלמנט.
בספטמבר 2018 מונתה קיגן לעוזרת במשרד האוצר, בינואר 2019 עברה לשמש כעוזרת לשר ההגנה, ובמאי 2019 עברה למשרד הפנים.
בבחירות לראשות המפלגה השמרנית ב-2019 תמכה קיגן במועמדותו של רורי סטיוארט, ולאחר כניסתו של בוריס ג'ונסון לראשות הממשלה מונתה לעוזרת לשר הבריאות.
בפברואר 2020 היא מונתה לתפקיד שרה זוטרה במשרד החינוך.
בסבב המינויים של ספטמבר 2021 מונתה קיגן לשרה לענייני בריאות הנפש.
במהלך המשבר הממשלתי ביולי 2022 פרסמה קיגן הצהרת תמיכה בג'ונסון שבה שיבחה את מנהיגותו של ראש הממשלה והודיעה שבכוונתה להישאר שרה בממשלתו.
בבחירות לראשות המפלגה השמרנית שנערכו לאחר התפטרותו של ג'ונסון תמכה קיגן ברישי סונאק, וכאשר ליז טראס ניצחה בהתמודדות והפכה לראשת ממשלה נאלצה קיגן לעבור שוב לתפקיד זוטר ומונתה לתת-שרה לענייני אפריקה.
לאחר שגם טראס התפטרה מראשות הממשלה שבה קיגן לתמוך בסונאק, ולאחר כניסתו לתפקיד ראש הממשלה היא מונה לשרת החינוך, והושבעה כחברה במועצת המלך.
ב-2024 הפסידה את מושבה בצ'יצ'סטר לג'ס בראון-פולר הליברל-דמוקרטית.
קיגן מתגוררת בפטוורת' שבמחוז ווסט סאסקס עם בעלה השני, מייקל, ויש לה שני בנים חורגים.
מייקל היה מנכ"ל חברת פוג'יטסו בבריטניה ואירלנד ממאי 2014 עד יוני 2015, ולאחר מכן מנהל המוצרים באירופה, המזרח התיכון, הודו ואפריקה, לפני שעזב את החברה ב-2018. אביו של מייקל, דניס קיגן, היה חבר הפרלמנט השמרני של נוטינגהאם דרום.
בבעלותה של קיגן בית בצרפת, שני נכסים בספרד וכן דירה בלונדון.
ג'יליאן רוזמרי רוז הייתה פילוסופית וסופרת בריטית ממוצא יהודי.
רוז כיהנה בקתדרה למחשבה חברתית ופוליטית באוניברסיטת וורוויק עד ליום מותה בשנת 1995. רוז החלה את קריירת ההוראה שלה באוניברסיטת סאסקס.
היבטים בולטים של עבודתה כוללים ביקורת על נאו-קנטיאניזם, פוסט-מודרניזם ותאולוגיה פוליטית יחד עם פילוסופיה ספקולטיבית נאו-הגליאנית, בהשפעת הגותו של הגל.
ג'יליאן רוז נולדה בלונדון למשפחה יהודית-חילונית.
היא הייתה בתם הבכורה של לסלי דייוויד סטון, דוקטור לרפואה, ושל אשתו, אוולין (לין) פרבסר שהתגרשו בילדותה.
רוז התקרבה לאביה החורג ובמקביל התרחקה מאביה הביולוגי, וכשהייתה בת שש עשרה אימצה את שם המשפחה של אביה החורג, אירווינג רוז.
היבטים אלה של חיי משפחתה הופיעו בספר זיכרונותיה Love's Work ("עמל האהבה") שיצא לאור בשנת 1995. בספר זה כתבה רוז בין השאר, שהתשוקה שלה לפילוסופיה התהוותה בגיל 17 כשקראה את הספר 'הגיגים' שכתב פסקל ואת הספר 'המדינה' שכתב אפלטון.
רוז למדה בבית הספר לבנות אלן וילקינסון ולאחר מכן במכללת סנט הילדה שבאוניברסיטת אוקספורד.
באוקספורד למדה בתוכנית מצטיינים לפילוסופיה, כלכלה ומדע המדינה.
אחת ממורתיה לפילוסופיה הייתה ז'אן אוסטין, אלמנתו של הפילוסוף ג'ון אוסטין.
רוז אמרה מאוחר יותר שהייתה מתוסכלת ממגבלותיה של לימודי הפילוסופיית באוקספורד באותה עת.
היא מעולם לא שכחה את אוסטין שהעירה בכיתה, "זכרו, בנות, כל הפילוסופים שתקראו הם הרבה יותר אינטליגנטים מכן".
בראיון מאוחר, העירה רוז לגבי פילוסופים שלמדו באוקספורד, "הם לומדים להיות חכמים, הרסניים, סמויים ובורים.
הם לא לומדים מה חשוב.
היא סיימה את לימודיה בהצטיינות מדרגה ב' (upper second-class honours) והמשיכה ללימודי הדוקטור לפילוסופיה במכללת סנט אנטוני'ס באוקספורד, באוניברסיטת אוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטה החופשית של ברלין.
רוז אובחנה כחולה בסרטן השחלות ב-1993 ומתה בקובנטרי בגיל 48.
רוז המירה את דתה על ערש דווי דרך הכנסייה האנגליקנית.
היא הורישה לספרייה של אוניברסיטת וורוויק את רוב הספרייה האישית שלה, כולל אוסף יצירות על תולדות הנצרות והתאולוגיה.
ספרים אלו מסומנים תחת הכותרת "מהספרייה של פרופסור ג'יליאן רוז, 1995" בכריכתם הפנימית.
רוז הותירה אחריה את הוריה, את אחותה, האקדמאית והסופרת ג'קלין רוז , את אחיותיה למחצה, אליסון רוז ודיאנה סטון, ואת אחיה למחצה, אנתוני סטון.
ב-1976 פרסמה את עבודת הדוקטורט שלה, שעסקה בתאודור אדורנו, ונכתבה בהנחיית הפילוסוף הפולני לשק קולקובסקי, תחת הכותרת "Reification as a Sociological Category: Theodor W.
Adorno's Concept of Reification and the Possibility of a Critical Theory of Society" (רפיקציה כקטגוריה סוציולוגית: תפיסת הרפיקציה של תאודור אדורנו והאפשרות של תיאוריה ביקורתית של החברה).
Adorno (המדע המלנכולי: מבוא למחשבתו של תיאודור אדורנו) מ-1978. העבודה היוותה מחקר חלוצי בחקר מושג הרפיקציה של אדורנו, וכבר בה ניכרה מחויבותה המתמשכת של רוז ללימוד בין-תחומי, כשחקרה את הקשר בין פילוסופיה, אסתטיקה ותיאוריה חברתית.
רוז התפרסמה בין היתר בזכות הביקורת שלה על הפוסט-מודרניזם והפוסט-סטרוקטורליזם.
למשל בספרה Dialectic of Nihilism (דיאלקטיקה של ניהיליזם) מ-1984, מתחה ביקורת על ז'יל דלז, מישל פוקו וז'אק דרידה.
מאוחר יותר, במאמרה "Of Derrida's Spirit" מתוך ספרה Judaism and Modernity (יהדות ומודרניות) מ-1993, מתחה ביקורת על חיבורו Of Spirit, בטענה שהניתוח שלו על היחס של היידגר לנאציזם הסתמך במקרים מרכזיים על קריאה שגויה חמורה של הגל, מה שאפשר לשניהם, להיידגר ולדרידה, לחמוק מחשיבות ההיסטוריה הפוליטית והמשפט המודרני.
בהערכה מורחבת למאמר העלתה רוז התנגדויות דומות לקריאותיו של דרידה של בהרמן כהן וולטר בנימין, תוך שהיא מפרטת את תפיסתו בדבר "היסוד המיסטי של הסמכות" (mystical foundation of authority) כבעייתית מרכזית.
ב-1995, העיר התאולוג רואן ויליאמס כי עבודתה של רוז זכתה להרבה פחות התייחסות מכפי שהייתה ראויה.
אף על פי כן, עבודתה השפיעה באופן ישיר על הוגים רבים, בהם ויליאמס, שהעיד כי העריך מחדש את הגל בהשפעתה.
בעשורים שלאחר מכן נשמעו טענות דומות מפי אחרים, בהם חוקר הדת וינסנט לויד :.
סלבוי ז'יז'ק כתב למשל על הגל כי .
ז'יז'ק התייחס לספרה השני של רוז "הגל נגד סוציולוגיה" (1981).
ההגליאניזם של ז'יז'ק כונה "ספקולטיבי" על ידי מרקוס פאונד.
הווארד קייגיל ציין את "הגל נגד סוציולוגיה" כעבודה שחוללה מהפכה בחקר הגל, ושסיפקה תיאור מקיף של הפילוסופיה הספקולטיבית שלו שהתגברה על ההבחנה בין פרשנויות דתיות (של 'הגליאנים ימניים') ופוליטיות (של 'הגליאנים שמאליים') שרווחו מאז מותו.
שניים מתלמידיה של רוז, פול גילרוי ודייוויד מריוט , התגלו כהוגים מרכזיים של "תאוריה ביקורתית של גזע" והכירו בהשפעתה.
כשג'ון מילבנק פרסם את ספרו "תאולוגיה ותיאוריה חברתית" ( Theology and Social Theory) ב-1990, הוא ציין את רוז כאחת ההוגות שבלעדיה ספרו הנוכחי לא היה מתקבל על הדעת.
למרות שהשפעתה של רוז נותרה אירופאית ברובה, היא שמרה על קשרים עם פילוסופים אמריקאים עוד מימי לימודיה באוניברסיטת קולומביה.
הפילוסוף היהודי-אמריקאי ג'יי ברנשטיין היה חבר ועמית קרוב שלה.
השניים קראו את כל הטיוטות של חיבוריהם.
ברנשטיין הספיד את רוז ב"גרדיאן".
לקראת סוף חייה, ניהלה רוז דיאלוג מתמשך עם הפילוסוף היהודי-אמריקאי סטנלי קאבל על הגל וקירקגור.
בשנת 2019, המרכז למחקר בפילוסופיה אירופית מודרנית באוניברסיטת קינגסטון, לונדון קיים הרצאת זיכרון שנתית לג'יליאן רוז.
נאום הפתיחה ניתן בידי רבקה קומאי, פרופסור לפילוסופיה וספרות השוואתית.
ג'ים (בקוריאנית: 찜) הוא מונח במטבח הקוריאני המתייחס למאכלים שנעשו על ידי אידוי או הרתחה, בשר, עוף, דגים או רכיכות שהושרו ברוטב או מרק.
צורת הבישול התייחסה במקור למאכלים שבושלו בסירו (בקוריאנית: 시루, זוהי קערה עשויה חרס המשמשת בעיקר להכנת tteok) על ידי אידוי.
שיטת הבישול של רוב מנות הג'ים בימינו השתנתה להרתחת המרכיבים במרק וצמצום הנוזלים.
עוד צורת בישול פופולרית להכנת מאכלים בסגנון ג'ים היא בעזרת סירי לחץ.
שוק בקר, עוף, דגים או רכיכות הם בדרך כלל המרכיבים העיקריים במנות הג'ים.
המרכיבים מושרים ברוטב, ואז מובאים לרתיחה עם כמות קטנה של מים.
גלבייג'ים (בקוריאנית: 갈비찜), עשוי על ידי אידוי גלבי במרינדה (צלעות בקר) עם קוביות תפוחי אדמה וגזר ברוטב גנג'אנג.
אנדונג ג'ימדאק (בקוריאנית: 찜닭), עשוי על ידי אידוי עוף עם ירקות ואטריות צלופן ברוטב גנג'אנג (בקוריאנית: 간장, רוטב סויה קוריאני).
גיירן-ג'ים (בקוריאנית: 계란찜), עשוי מביצים
סנגסון-ג'ים (בקוריאנית: 생선찜), עשוי מדגים
אגווי-ג'ים (בקוריאנית: 아구찜), עשוי על ידי חכאיים במרינדה, גבעול סטיילה קלאבה, נבטי סויה, ומינרי (בקוריאנית: 미나리, סלרי סיני).
דומייג'ים (בקוריאנית: 도미찜), עשוי עם דניס.
אונדאו-ג'ים (בקוריאנית: 은대구찜), עשוי מבקלה.
ג'ונבוקג'ים (בקוריאנית: 전복찜), עשוי עם אבלון כבוש ברוטב מעורב של גנג'אנג (רוטב סויה קוריאני) וצ'ונגג'ו (יין אורז)
דובוג'ים (בקוריאנית: 두부찜), עשוי מטופו.
טטובוקקי (בקוריאנית: 떡볶이), עשוי מטוק.
ג'ים אוניל הוא משקיע אמריקאי העוסק בתחומי המדע והטכנולוגיה.
לאחר ניצחונו של דונלד טראמפ בבחירות לנשיאות ארצות הברית בחר בו טראמפ לתפקיד סגן מזכיר הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, תחת המזכיר רוברט קנדי ג'וניור.
קודם לכן, הוא שימש במספר תפקידים במחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית במהלך ממשל בוש.
הוא שימש כמנכ"ל של SENS Research Foundation - ארגון מחקר רפואי המתמקד בחדשנות מ-2019 עד יולי 2021.
אוניל היה שותף להקמת קרן טיל של פיטר טיל בשנת 2010, ושימש כמנכ"ל הקרן בין השנים 2009 ל-2012, והיה מנהל ב-Mithril Capital Management של עמק הסיליקון מהשנה האחרונה עד 2019.
אוניל הוא ליברטריאן ותומך ברפואת אנטי-אייג'ינג.
אוניל למד לתואר ראשון במדעי הרוח באוניברסיטת ייל מ-1986 עד 1990. מ-1996 עד 1997 למד לתואר שני במדעי הרוח באוניברסיטת שיקגו.
בתחילת הקריירה שלו, אוניל עבד עבור הסנאטורית קיי ביילי האצ'יסון, ובבית הלבן.
אוניל עבד במחלקת החינוך של ארצות הברית בשנים 2001–2002.
מדצמבר 2002 עד אוגוסט 2005, שימש אוניל כמנהל חטיבת הדוברות והעריכה של מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, שם כתב או ערך את כל הנאומים שנשא מזכיר מחלקת הבריאות.
הוא גם היה חבר במשלחת ארצות הברית באספת הבריאות העולמית.
הוא היה סגן מזכיר עמית ויועץ בכיר של סגן המזכיר של מחלקת הבריאות מאוגוסט 2005 עד נובמבר 2007, שם היה מעורב בגיבוש מדיניות עבור מרכיבי HHS שונים.
לאחר מכן שימש כסגן שותף ראשי של מחלקת הבריאות מנובמבר 2007 עד אוקטובר 2008, שם סיפק ייעוץ בנושאי מדיניות ותכנות, עזר בניהול מחלקת הבריאות ובנוסף, כיהן במועצת הניהול של הנשיא ובכוח המשימה על אמריקאים חדשים.
אוניל נחשב למועמד לתפקיד נציב ה-FDA ועל פי הדיווחים הועדף על ידי צוות המעבר של דונלד טראמפ ב-2016.
אוניל אמר בנאום ב-2014 כי "עלינו לעשות רפורמה ב-FDA כך שיהיה אישור תרופות לאחר שהספונסרים שלהם הוכיחו בטיחות - ולתת לאנשים להתחיל להשתמש בהן, באחריותם האישית, אבל לא הרבה בסיכון הבטיחותי...בואו נוכיח יעילות לאחר שהם עברו לגליזציה".
בעודו במשרד הבריאות האמריקאי, אוניל התנגד לרגולציה של ה-FDA על כמה חברות המשתמשות באלגוריתמים מתמטיים לביצוע בדיקות מורכבות שפותחו במעבדה.
"כדי להסדיר במרחב הזה, ה-FDA היה צריך לטעון שאלגוריתם, סדרה של מספרים התואמים לדברים, הוא מכשיר רפואי", אמר.
"מצאתי את זה באמת מדהים - מדהים שמישהו יכול להגיד את זה בפנים ישרות, ומדהים שמישהו יכול לטעון ליכולת לסגור חברות שמעולם לא נגעו במטופל אלא רק בדקו את התרופות באמצעות אלגוריתמים".
בהרצאה משנת 2009, הוא קרא לשווקים חופשיים יותר עבור מגוון רחב של מוצרים ושירותי בריאות.
"בעיקרון, מכיוון שאין שוק חופשי בתחום הבריאות, אנשים סובלים מהשלכות בריאותיות משמעותיות מאוד שבשוק חופשי הם לא יסבלו", אמר, והוסיף כי שוק חופשי בתחום הבריאות "יביא את המחירים הרבה יותר נמוך ויאפשר חדשנות באספקה זולה יותר של טיפול, הן במונחים של תרופות ומכשירים וצורות משלוח טובות יותר".
ג'יליאן קוקס היא שחיינית אמריקאית, אלופת עולם בבריכת 25 מטר (בודפשט 2024) במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי וזוכת מדליית ארד באליפות עולם בבריכת 25 מטר (מלבורן 2022) במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי.
קוקס נולדה וגדלה בארצות הברית.
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה במלבורן שבאוסטרליה בדצמבר זכתה במדליית ארד במשחה שליחות 4x200 מטר חופשי, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
בנוסף, סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:20.95 דקות, ובמקום שמיני במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:09.72 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה שביפן ביולי-אוגוסט סיימה במקום שישי במשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 8:19.73 דקות.
אלופת עולם בבריכת 25 מטר
באליפות העולם בבריכת 25 מטר שנערכה בבודפשט שבהונגריה בדצמבר זכתה במדליית זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי, לאחר ששחתה בשלב המוקדמות של המשחה.
ג'ים רוי איילס היה ארכאולוג ניו זילנדי.
הוא היה בנם של אלברט רוי איילס ודפנה איילס לבית דקן.
בשנותיו הראשונות חי עם משפחתו בוואייראו באר ליד בלנהיים, שם, בשנת 1939, בעודו תלמיד בית ספר, גילה שלדים אנושיים מוקדמים וחפצי אמנות שנלוו אליהם, לרבות שרשראות, כלי אבן וביצת מואה.
איילס גילה עוד כמה שרידים קבורים וסייע בחפירות שביצע רוג'ר דאף (Duff) ממוזיאון קנטרברי.
האתר נחשב אחד האתרים הארכאולוגיים העתיקים והחשובים בניו זילנד.
איילס המשיך את הקשר עם דאף במהלך חפירות בביצת עמק הפירמידה בשנות הארבעים.
דאף זיהה את תרומתו של איילס על ידי מתן שם לזרון או נץ שנכחד, שנמצא בביצה - זרון איילס (Eyles' harrier).
בשנת 1991, לכבוד יום ההולדת של המלכה, איילס מונה לקצין מסדר האימפריה הבריטית, עבור שירותים שהעניק לארכאולוגיה הבריטית.
איילס היה צאצא של חלוץ צייד הלווייתנים ג'ימי ג'קסון.
הוא עבד במוזיאוני קנטרברי, הוקיטיקה ונלסון שבניו זילנד, וכן בציד לווייתנים ובחקלאות.
ג'יליאן לי בל היא שחקנית, קומיקאית ותסריטאית אמריקאית.
היא כתבה את העונה ה-35 של סדרת המערכונים של NBC "סאטרדיי נייט לייב" בין השנים 2009 ל-2010. היא כיכבה בתור ג'יליאן בלק ב"עובדים מצטיינים" ובתפקיד חוזר בתור דיקסי בעונה האחרונה של Eastbound & Down.
בקולנוע השתתפה ב"רחוב ג'אמפ 22", "הסנדקית הקסומה" ועוד.
בל נולדה וגדלה בלאס וגאס בתם של רון וטנזי בל.
היא החלה ללמוד אימפרוב בגיל שמונה.
היא סיימה את לימודיה בתיכון בישופ גורמן בלאס וגאס ב-2002, עברה ללוס אנג'לס והפכה לחברה בקבוצה הקומית The Groundlings.
היא עשתה אודישן ל"סאטרדיי נייט לייב" ולמרות שלא הצטרפה לצוות השחקנים, היא הפכה לכותבת של התוכנית ב-2009 בעונתה ה-35. כמו כן ב-2009, היא הופיעה בפרק של "תרגיע" כעוזרת שהולכת חשוף בעבודה.
בשנת 2011, היא החלה לגלם את ג'יליאן בלק בסדרה של הקומדי סנטרל "עובדים מצטיינים".
הבמאי פול תומאס אנדרסון ראה אותה ונתן לה תפקיד קטן בסרטו "המאסטר" מ-2012 ולאחר מכן תפקיד קטן נוסף בסרטו "מידות רעות" מ-2014. היה לה תפקיד חוזר בתור דיקסי בעונה הרביעית והאחרונה של Eastbound&Down.
בשנת 2014 היא הופיעה בסרט "רחוב ג'אמפ 22" עם ג'ונה היל וצ'נינג טייטום.
בשנת 2015, היא כיכבה בסרטים "צמרמורת" ו"הלילה שלפני".
בינואר 2016, גילמה בל את הבת הבוגרת בסדרה " אידיוסיטר".
בשנת 2020 היא כיכבה בתור סנדקית הפיות בסרט "הסנדקית הקסומה" של דיסני, סרט שיצא ב-דיסני+.
בשנת 2010, בל הייתה מועמדת לפרס אמי לבידור בפריים טיים עבור כתיבה יוצאת דופן בסדרב, על עבודתה כחלק מצוות הכותבים של "סאטרדיי נייט לייב".
בשנת 2015, היא הייתה מועמדת לשני פרסי MTV עבור הקרב הטוב ביותר עם ג'ונה היל והנבל הטוב ביותר על עבודתה ב"רחוב ג'אמפ 22".
בשנת 2019, היא קיבלה את פרס פיירבנקס בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בסן דייגו ואת פרס הגל הבא בפסטיבל הסרטים הבינלאומי פרובינסטאון בקייפ קוד, מסצ'וסטס.
ג'יימס פול דייוויד "ג'ים" באנינג היה שחקן בייסבול אמריקאי בליגת ה־MLB, אשר לאחר מכן פנה לפוליטיקה וכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הרפובליקנית בין השנים 1999 ל־2011.
באנינג נולד ב-23 באוקטובר 1931 בעיר סאות'גייט שבקנטקי, והיה בנם של גלדיס (לבית בסט) ולואי אלואיזיוס באנינג.
בשנת 1949 השלים את לימודיו בתיכון סן חאבייר בסינסינטי, וב־1953 קיבל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת חאבייר.
כמו רבים מתושבי צפון קנטקי, משפחת באנינג הייתה קתולית אדוקה.
בשנת 1952 נישא באנינג למרי קתרין תייס.
לשניים נולדו תשעה ילדים – חמש בנות וארבעה בנים.
אחד מהם, דייוויד באנינג, מכהן כשופט פדרלי בבית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז המזרחי של קנטקי, ושם שימש השופט בתיק המפורסם מילר נגד דייוויס שעסק בקים דייוויס.
בין נכדיהם נמנה גם פטריק טואלס, ששימש קוורטרבק פותח בנבחרת הפוטבול של אוניברסיטת קנטקי.
באנינג החל את דרכו בליגת ה־MLB בשנת 1955 כשחקן מגיש בדטרויט טייגרס.
ב־1964 עבר לפילדלפיה פיליז, שם שיחק עד 1967, ולאחר מכן שיחק בפיטסבורג פיירטס בשנים 1968–1969. במהלך עונת 1969 שיחק גם בלוס אנג'לס דודג'רס במשך תשעה משחקים.
ב־1970 חזר לפילדלפיה פיליז, שם סיים את הקריירה שלו ב־1971.
במהלך הקריירה שלו רשם באנינג 224 ניצחונות ו־184 הפסדים.
בממוצע, היריבות הצליחו להבקיע נגדו מעט מאוד נקודות, והוא עצר כמעט 2,900 חובטים עם זריקותיו.
באנינג נחשב לאחד המגישים הבולטים בליגות הגדולות, והוזמן כמה פעמים להשתתף במשחקי האולסטאר של כוכבי הבייסבול.
בשנת 1996 הוא נכנס להיכל התהילה של הבייסבול.
אחד ההישגים הגדולים ביותר שלו היה משחק מושלם ביוני 1964 מול ניו יורק מטס – משחק שבו לא הצליח אף שחקן יריב לעלות לבסיס.
עד שנת 2009 רק 18 מגישים הצליחו לעשות זאת בכל ההיסטוריה של ליגת ה־MLB.
הקריירה הפוליטית שלו החלה ב־1977 כשנבחר למועצת העיר פורט תומאס שבקנטקי, וכיהן שם למשך שנתיים.
לאחר מכן נבחר כחבר הסנאט של קנטקי והביע שאיפות להיות מושל קנטקי ב־1983, אך הפסיד למועמדת המפלגה הדמוקרטית, מרתה ליין קולינס.
ב־1986 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן שם עד 1999, אז נבחר לכהן כחבר הסנאט של ארצות הברית.
ב־2004, במהלך הבחירות מחדש, התבטא באנינג באופן פוגעני כלפי יריבו הדמוקרטי, דניאל מונגיארדו, והשווה אותו בביקורת פומבית ל"בנו של סדאם חוסיין".
בעקבות זעם ציבורי נאלץ באנינג להתנצל.
בנוסף, טענותיו לפיהן מונגיארדו תקף את אשתו גרמו לתהודה תקשורתית, והופעתו בטלוויזיה בעזרת טלפרומפטר עוררה ספקות בקרב אנשי מדיה לגבי כשירותו הרגשית והמנטלית למשרת חבר הסנאט.
לבאנינג עמדו כ־4 מיליון דולר למימון קמפיין הבחירות, בעוד למונגיארדו עמדו רק 600,000 דולר.
בהמשך הגדילה המפלגה הדמוקרטית את תקציב מונגיארדו ב־800,000 דולר, בעיקר לפרסומות טלוויזיה.
למרות סדרת התקפות בלתי הולמות והעדפה ברורה לרפובליקנים ב־2004, זכה באנינג בבחירות ב־2 בנובמבר 2004 בפער זעום, בניגוד לציפיות רוב מומחי הבחירות.
ביולי 2009 הודיע באנינג כי לא יתמודד שוב ב־2010, ובמקומו נבחר הרפובליקני ראנד פול.
באנינג נפטר ב־26 במאי 2017 בעיר אדג'ווד שבקנטקי, בגיל 85, כתוצאה מהשבץ שסבל ממנו באוקטובר 2016.
ג'ים גאריסון היה משפטן אמריקאי, ששימש כתובע מחוזי בניו אורלינס, לואיזיאנה, והעמיד לדין את נשיא לשכת המסחר בעיר, קליי שאו (Shaw), באשמת מעורבות ברצח קנדי.
גאריסון נולד כ-ארלינג קרות'רס גאריסון בעיר נוקסוויל במדינת איווה, אך גדל בניו אורלינס.
בשנת 1941 הצטרף לצי, ושירת במלחמת העולם השנייה כקצין תצפית ארטילרי מוטס.
לאחר שחרורו למד משפטים באוניברסיטת טוליין, ולאחר מכן הצטרף לארגון ה-FBI בו שירת שנתיים כסוכן.
לאחר שחרורו מן הארגון עבר לניו אורלינס ושירת כשנה וחצי במשמר הלאומי.
עם תום שירותו, בשנת 1958 הצטרף למשרד התובע המחוזי, ובשנת 1961 התמודד על התפקיד, אל מול מועמד בעל תמיכה פוליטית חזקה.
הוא נכנס לתפקיד התובע המחוזי במאי 1962.
לאחר הרצח של הנשיא קנדי, התברר כי החשוד העיקרי ברצח, לי הארווי אוסוואלד, הוא יליד ניו אורלינס, ואף שהה מספר חודשים לפני הרצח בניו אורלינס, כשהוא יוצר פרובוקציות, ומחלק כרוזים בעד משטרו של פידל קסטרו.
מידע שזרם אל משרד התובע המחוזי קישר בין אוסוואלד ובין כמה דמויות ידועות בניו אורלינס - חוקר פרטי בשם גיא בניסטר, טייס בשם דייוויד פרי (Ferrie), ואיש מסתורין שכונה "קליי ברטרנד" (Bertrand).
כעבור זמן מה מצא עצמו גאריסון חוקר את העניין במלוא המרץ, ומקדיש לכך עוד ועוד משאבים של משרדו.
בתחילת שנת 1967, הכריז גאריסון כי איתר את הקושרים לרצח קנדי בניו אורלינס, וכי "קליי ברטרנד" הוא נשיא לשכת המסחר בניו אורלינס, מאנשי החברה הגבוהה ונכבדי העיר, אדם בשם קליי שאו.
שאו הכחיש כל קשר לרצח, או ל"קליי ברטרנד".
הקשר שיצר גאריסון באמצעות עדים, היה כי קליי שאו, דייוויד פרי ואוסוואלד קשרו לרצוח את הנשיא קנדי, והיו אף חלק מקשר רחב בהרבה.
חלק מן החקירה נסב על קשריו ההומוסקסואלים של שאו, שהיה, אכן, הומוסקסואל גלוי.
ב-22 בפברואר 1967 נמצא דייוויד פרי מת בביתו.
גאריסון טען כי זו התאבדות (כיום נראה, על פי ממצאי נתיחה שנערכה בפרי, כי היה זה מוות טבעי).
גאריסון ראה במותו של פרי משום אישור כי הוא אכן על הנתיב הנכון.
לאחר מותו של פרי איתר גאריסון עד בשם רוסו (Russo), אשר העיד על כך שבמסיבה בביתו של שאו, בנוכחותו, זממו שאו, אוסוואלד ופרי לרצוח את קנדי, ואף זיהה את שאו כ"ברטרנד".
על סמך עדות זו הכריז ב-19 במרץ בית משפט בניו אורלינס כי יש עילה מספקת להעמיד את שאו לדין.
שאו היה האדם היחיד שהועמד אי פעם לדין כנאשם בקשר לרצח קנדי.
ב-21 בינואר 1969 נפתח משפטו של שאו.
מספר עדים (ובהם רוסו) העידו כי ראו את אוסוואלד, פרי ושאו זוממים לרצוח את הנשיא קנדי.
על עדויות אלו נמתחה לאחר מכן ביקורת רבה, והן תוארו כבלתי מהימנות מסיבות שונות.
כן הביא גאריסון עדים מהעיירה קלינטון (Clinton) במדינת לואיזיאנה, שהעידו כי ראו את שאו, אוסוואלד ופרי נוסעים יחדיו במכונית.
גאריסון לא הסתפק בעדויות הקושרות את שאו אל הרצח.
על אף ששאו הוא שעמד למשפט, הנאשם האמיתי היה דו"ח ועדת וורן.
גאריסון הביא עדים לרצח, שאינם קשורים ל"מזימת ניו אורלינס".
מרינה אוסוואלד, אשתו של אוסוואלד, הובאה על מנת להעיד.
עדי ראייה לרצח הובאו מדאלאס והסרט שצילם אברהם זפרודר הוצג בפני המושבעים.
נראה כי היה לגאריסון חשוב להוכיח כי שאו היה חלק מקשר רחב לרצח הנשיא, וכי הגרסה הרשמית לרצח אינה אמת.
לאחר שהתייעצו במשך פחות משעה זיכו המושבעים את שאו מכל אשמה.
גאריסון לא ויתר, ומספר ימים לאחר הזיכוי עצר שוב את שאו באשמת עדות שקר, בטענה כי שיקר כשהעיד במשפטו כי לא הכיר את אוסוואלד או את פרי.
רק ב-7 ביוני 1971 נתן בית משפט צו האוסר על גאריסון להמשיך ולתבוע את שאו.
ארבע שנות המשפט רוששו את קליי שאו.
מאדם אמיד, ומרכז בחיי האומנות והתרבות בניו אורלינס הפך שאו לאדם נרדף.
הוצאותיו המשפטיות רוששו אותו, ושמו הטוב היה למרמס.
גאריסון הפסיד את תפקידו בבחירות (בארצות הברית תפקיד התובע המחוזי הוא תפקיד של נבחר ציבור) בשנת 1973 אך מונה לכהונת שופט ושימש כשופט בבית המשפט לערעורים של מדינת לואיזיאנה בין 1978 ועד מותו בשנת 1992.
גאריסון כתב שלושה ספרים על רצח קנדי "מורשת של אבן", "החוזה זרוע הכוכבים", ו"בעקבות המתנקשים".
ספרים אלו היו רבי מכר.
בשנת 1991 יצא לאקרנים סרטו של אוליבר סטון, "ג'י.
קיי - תיק פתוח", המתאר את רצח קנדי מנקודת המבט של גאריסון.
בתפקיד גאריסון שיחק השחקן קווין קוסטנר, ובתפקיד קליי שאו שיחק טומי לי ג'ונס.
גאריסון שיחק בסרט את השופט ארל וורן.
חוקרים רבים סבורים כי המדובר באדם רודף פרסום, אשר קודם ירה את החץ ורק לאחר מכן סימן את המטרה, והשתמש ברצח לצורכי קידום אישי, תוך שהוא רומס את זכויות האזרח של שאו ופרי.
חוקרים אלו סבורים כי גאריסון "חיפש את המטבע מתחת לפנס" וכי חשף את הקשר לרציחת קנדי בניו אורלינס, רק משום שהוא עצמו היה תושב ניו אורלינס.
לעומת זאת ישנם אחרים הסבורים כי אכן עלה גאריסון על עקבות אמיתיים, וכי רק קשר השתקה של הממשל מנע ממנו מלנצח במשפט ולהרשיע את שאו.
אנשים אלו מייחסים חשיבות לעדותם של העדים שהביא גאריסון למשפט ואשר מסרו על קשר בין אוסוואלד, שאו ופרי.
למעלה מכך, תרומתו העיקרית של גאריסון לחקר האמת היא כי הוא הראה בראיות חזקות במשפט כי אכן הייתה מזימה לרצח קנדי, אם כי לא הצליח להוכיח ששאו היה מעורב בה.
ג'יימס מורי "ג'ים" הנסון היה בובנאי, תסריטאי, במאי, מפיק טלוויזיה ומקימה של חברת ג'ים הנסון וקרן ג'ים הנסון.
הנסון היה איש תיאטרון הבובות הידוע והמפורסם ביותר בהיסטוריה של הטלוויזיה, בין היתר בזכות תוכניותיו "החבובות", "רחוב סומסום", "סיפורי עמים" ו"פראגל רוק" וסרט הקולנוע "המבוך".
הנסון נולד בגרינוויל, מיסיסיפי שבארצות הברית.
בשנת 1936 עבר הנסון עם משפחתו להיטסוויל, מרילנד, בקרבת וושינגטון.
בשנת 1945, בעודו תלמיד בית ספר יסודי, החל לעבוד בתחנת הטלוויזיה המקומית.
הנסון ייצר בובות עבור תוכנית ששודרה בשבת בבוקר ויועדה לילדים.
בתוכנית זו הופיע לראשונה קרמיט הצפרדע, בובה שהפכה בהמשך לסימן ההיכר של הנסון.
הצלחת התוכנית "סם וחברים" הובילה את השתתפות הבובות שהנסון ייצר בתוכניות טלוויזיה נוספות כגון "The Tonight Show" ו"Hollywood Squares".
בשנת 1963 נשא הנסון לאישה את ג'יין, גם היא מפעילת בובות, והם עברו לעיר ניו יורק, שם הקימו את החברה "Muppets, Inc".
בין השנים 1964–1968 החל הנסון להפיק סרטים קצרים.
בשנת 1968 החל חואן גנז קוני להפיק את רחוב סומסום, כאשר חלק מכל פרק הוקצה לזמן בו יופיעו בובות צבעוניות מתוצרתו של הנסון.
קרמיט הצפרדע - הבובה שאיתה הופיע בתוכניות טלוויזיה שונות מאז שהיה בן תשע.
ארני מתוך "ארני וברט" (בגרסה הישראלית: "אריק ובנץ")
ביג בירד - הציפור הגדולה.
בשנת 1976 החל הנסון בהפקת סדרת החבובות, בה הופיע קרמיט הצפרדע כמנחה, ועמו גונזו, פוזי הדוב ומיס פיגי.
מופע החבובות הופיע במספר עונות, ולאחריו נעשו סרטים עם אותן הדמויות:
"תעלול החבובות הגדול" - 1981
"החבובות כובשות את מנהטן" - 1984
"המכשפות" - 1990 (יצא לאקרנים כ-9 ימים לאחר פטירתו)
כמו כן הנסון עיצב את הדמות של יודה בסרטי "מלחמת הכוכבים" - דמות אותה דיבב פרנק אוז.
תוכניות נוספות אותן יצר הנסון:
בשנת 1982 הקים הנסון את קרן ג'ים הנסון לעידוד אומנות תיאטרון הבובות בארצות הברית.
הנסון נפטר מדלקת ריאות ב-16 במאי 1990, בגיל 53, כ-9 ימים בלבד לפני הקרנת הבכורה של הסרט האחרון בהפקתו, "המכשפות".
לאחר מותו המשיכו לצאת סרטים המבוססים על דמויות שיצר הנסון ובהם:
"מזמור חג המולד של החבובות" - 1992
והמשיכו לצאת גם סדרות כמו:
בשנת 2024 יצא לאור סרט דוקומנטרי "ג'ים הנסון: איש עם רעיון".
ג'ים ג'ארמוש הוא במאי קולנוע אמריקני, מאנשי "הזרם העצמאי" בקולנוע האמריקני משנות השמונים ואילך.
גא'רמוש נולד בקויהוגה פולס שבאוהיו, האמצעי מבין שלושה ילדים מפרבר מעמד הביניים.
אמו, שהיא ממוצא גרמני ואירי, הייתה מבקרת קולנוע ותיאטרון בכתב העת Akron Beacon Journal לפני שהתחתנה עם אביו, איש עסקים ממוצא צ'כי וגרמני.