tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האם הוא אמיץ מספיק כדי להמשיך עם המשימות של הבהמות המאתגר ביותר שלו עד כה?
או שמירקה סוסת הקרח תביס אותו?
ספר 72 קאמה - היצור בלי הפנים
טום התמודד עם הרבה משימות של בהמות, אבל זה עשוי להיות האחרון שלו!
הוא הגיע לסוף דרך הלוחם ועליו להתמודד עם אויבים רבים.
הוא חייב להביס את כולם - אם ייכשל, אוונטיה תושמד לנצח.
טום נלחם בעוד 6 בהמות כדי להוכיח שהוא המאסטר של הריגת הבהמות או אדון הבהמות.
ספר 73 שקוריק - שד היער
סודות אפלים יתגלו במשימת הבהמות החדשה...
שקוריק שד היער מטיל אימה על הכפר של טום.
הוא חוטף ילדים ומכניס אותם למעין רפש!
האם טום יכול להציל אותם לפני שיהיה מאוחר מדי?
ספר 74 טארגרו - האיום הארקטי
טום חייב לאמץ את דרך הלוחם המסתורית כדי להוכיח שהוא אדון הבהמות.
מסעו לוקח אותו אל שממה קפואה, שם טארגרו האיום הארקטי מחכה מתחת לשלג...
ספר 75 סילבקה - קר הלב
האויב של טום, השופט, שלח אותו לדרך הלוחם.
אם טום לא יצליח להגיע לסוף, הוא כבר לא יהיה אדון הבהמות.
עומד בדרכו הבהמה הערמומית סליבקה - האם חבר ותיק יבוא לעזרתו של טום?
(סילבקה מופיע גם בכריכת הספר "השרביט והחרב a-z")
ספר 76 לינקה - כובש השמיים
דרך הלוחם מסוכנת, וטום חייב להתמודד עם אויב מהאוויר.
לינקה כובש השמיים כאן כדי להילחם בגיבורים!
האם יש לטום את הכוח לשרוד מתקפת בהמה נוספת?
ספר 77 וורמוק - השואב הקנאי
עמוק במנהרות מתחת לדרך הלוחם מסתתרת חיה נוראית...
טום חייב להתאמץ בחושך כדי להציל את חברתו הטובה אלנה.
האם הוא אמיץ מספיק כדי לנצח, או שהוא יהיה לכוד בצל לנצח?
ספר 78 קובה - ג'ול הצללים
סופה של דרך הלוחם נראה באופק!
אבל האם טום יצליח להגיע אליו?
עומד בדרכו קובה, ג'ול הצללים, חיה מעוותת של רוע טהור.
הגיע הזמן לאתגר האולטימטיבי של טום!
ספר 79 רפקור - החצוף הרע
לאחר שהלך בהצלחה בדרך הלוחם, טום החזיר לעצמו את מקומו הראוי כמאסטר הבהמות.
אבל אין זמן לנוח, לעת עתה טום חייב להתמודד עם ארבע בהמות הנשלטות על ידי האויבת של טום לכל החיים, קנזה...
ספר 80 ויסליק - הנחש המחליק
המסע של טום למצוא את המרכיבים לשיקוי להצלת הדרקון המקולל נמשך.
לאחר מכן, עליו להתמודד מול ויסלק - בהמה מפחידה אשר לוכדת את קורבנותיו בארס דביק!
ספר 81 טיקרון - המאסטר של הג'ונגל
קוף-בהמה גדול עומד בדרכו של טום כשהוא מחפש בג'ונגל האפל אחר מרכיב השיקוי הבא.
האם טום ינצח את כוחו של מאסטר הג'ונגל?
ספר 82 פאלרה - פניקס השלג
המסע הקטלני ביותר של טום עדיין מגיע למסקנה מפחידה כשהוא נכנס לבור האש כדי להילחם בפאלרה!
האם הגיבור שלנו יכול להביס את הבהמה ולמצוא את מרכיב השיקוי האחרון הדרוש כדי לשבור את הקללה של קנסה?
ספר 83 ורדוק - הטרור של השמיים
אויב ישן מחפש נקמה בגיבורים של אוונטיה, וגם ביטחונה של ממלכת טנגלה נמצא בסכנה.
טום חייב למצוא את תכשיטי הכתר של טנגלה, אחרת הבהמות של מלול יהרסו הכל!
ספר 84 זיריק - כורך העצמות
המסע של טום לשלוף את האוצרות המלכותיים החסרים של טנגלה מוביל אותו לסכנה גדולה יותר.
האם הוא יכול להביס את זיריק האימתני, בהמה מפלצתית האורבת בביצות של פניה?
ספר 85 פלאסקור - הזוחל המשתולל
בנווה מדבר מדבר יצור מפחיד מחכה.
פלאקסור, בהמהת מים מפלצתית, שומרת על הכדור המלכותי החסר.
טום ואלנה חייבים לכבוש את הבהמה, או שכל הממלכות נידונות לאבדון!
ספר 86 קואוגוס - החיפושית המשוריינת
רק אחד מתכשיטי הכתר עדיין חסר, אבל מלול המרושע שמר את הבהמה המפחידה ביותר לסוף...
טום חייב להילחם כדי להחזיר את השרביט היקר מחיפושית האייל הענקית קואוגוס, אבל האם הוא יצליח להביס את אויבו?
חלק 16 המצור על גווילדור
ספר 87 סטיירו - הברוט המצליף
טום ואלנה נוסעים לממלכת גווילדור - אך כשהם מגיעים הם מגלים שלאויב ישן יש תוכנית קטלנית לתפוס את השלטון על הארץ ואנשיה.
האם הגיבורים שלנו יכולים להביס בהמת לובסטר עם טפרים מפלצתיים?
ספר 88 רונאק - הטרור הרעיל
התוכנית המרושעת של המכשפה קנסה לשלוט על אדמת גווילדור נמשכת, ועכשיו היא יצרה מפלצת חדשה, שפרסותיה המורעלות הורגות את היבולים היקרים.
חייבים לעצור את זה אחרת האנשים יגוועו ברעב!
האם טום ואלנה יכולים להביס את הבהמה ואת האויבת הישנה שלהם?
ספר 89 סוליקס - הנחיל הקטלני
בג'ונגל הקשת המסתורי יצור מפחיד משוחרר - נמלת אש ענקית שהמכשפה המרושעת קנזה מתכננת להטיל על אנשי גווילדור!
איך טום ואלנה יעצרו את הבהמה על עקבותיה?
ספר 90 קאניס - כלב הצללים
בהמה אחרונה נשארה כשהגיבורים שלנו מנסים להציל את גוילדור.
המכשפה המרושעת קנסה הפכה את הכלב הנאמן של הקיסר לבהמה צללית מפלצתית.
ספר 91 גריף - נוצת השטן
הקיסר ג'נג והמכשפה הרעה קנסה הלכו לחפש את הכוכב השבור - ארבעה גבישים שיכולים לשלוט במזג האוויר!
אבל כשהבהמה הטובה ששומרת על הגביש הראשון טועה בהם בתור גנבים, אלנה וטום צריכים להילחם על חייהם!
האם הם יכולים לעמוד מול גריף נוצת השטן?
ספר 92 ת'רון - הסערה החיה
טום ואלנה עקבו אחר הקיסר ג'נג והמכשפה הרעה קנסה בזמן שהם מחפשים את הגביש השני השולט במזג האוויר.
אבל ת'רון הסערה המהלכת לא דומה לאף בהמה שאיתם התמודדו בעבר...
ספר 93 אוקקו - מפלצת החול
טום ואלנה חייבים למצוא את כל ארבעת גבישי מזג האוויר לפני שהם נופלים לידיהם של הקיסר ג'נג והמכשפה הרעה קנסה.
האם הם יכולים לקבל את הגביש השלישי לפני שהם יוקרבו לאוקקו מפלצת החול?
ספר 94 סאורקס - הקריפי השקט
טום ואלנה צריכים רק עוד גביש מזג אוויר אחד כדי לתקן את הכוכב השבור.
אבל גם אם הם יצליחו להביס את סאורקס הקריפי השקט, הקיסר ג'נג והמכשפה הרעה קנסה לא יוותרו כל כך בקלות...
ספר 95 קריטור - עטלף הדם
טום ואלנה הולכים לארצות השומקום....
הם השלימו הרבה קווסטים של חיות בעבר, אבל איך אפשר לנצח את קריטור?
ספר 96 סוארה - הספקטר הצורב
הם עדיין בארצות השומקום, אבל עכשיו הם מתמודדים יצור מעמקים, שלארוחת הבוקר הוא אוכל ספינות!
ספר 97 דרוגן - איום הג'ונגל
אם תום ואלנה חשבו ששני המפלצות הקודמות בארצות השומקום קשות להבסה, הם יתפלאו מאוד מדרוגן, שקשוח יותר משני המפלצות הקודמות ביחד!!!!
ספר 98 קריקסה - לוחם היהלום
לקריקסה יש גוף שעשוי מיהלום!
איך אפשר לנצח את החומר הכי חזק בטבע?
ספר 99 קווארג - דרקון האבן
קווארג בקע מהביצה לא מזמן, והוא כבר גבוה יותר מהר, ומסוגל לנצח מפלצות הגדולות ממנו במאות שנים!
איך תום והלנה יצליחו לנצח אותו?
ספר 100 קורוואקס - דרקון הים
במים הקפואים של דרקוניה אורב קורוואקס דרקון הים.
טום ואלנה צריכים להתמודד עם החיה האימתנית הזו אם הם רוצים למנוע מהקוסם המרושע יזרין להגיע לבאר הכוח...
ספר 101 וטריקס - הדרקון הרעיל
טום ואלנה לא יכולים לתת לקוסם הרשע יזרין להגיע לבאר הכוח - אם ישתה את מימיו, הקסם האפל שלו לא יודע גבול.
אבל נשיכה קטלנית של וטריקס הדרקון הרעל עשויה להיות סוף מסעות החיה שלהם לנצח!
ספר 102 סטריטור - דרקון השלד
באר הכוח נשמרת על ידי הדרקון סטריטור.
כדי למנוע מהקוסם הרשע יזרין לשתות בבאר ולהפוך לבלתי מנוצחים, טום ואלנה חייבים להילחם באויב הקטלני הזה.
אבל איך הם יכולים לעצור חיה בלתי ניתנת להורג?
ספר 103 זולוק - הרוח המכונפת
כשאירועים על טבעיים מתחילים להתרחש באוונטיה זה יכול להיות רק דבר אחד - משהו קורה באי הרוחות המפחיד, והקוסם האפל מאלוול אשם.
טום ואלנה חייבים לנסוע לאי ולהתמודד תחילה עם הנשר זולוק הרוח המכונפת!
ספר 104 סקאליקס - האימה המצלפת
סקאליקס הוא אומלל, שמתהלך בביצות של אי הרוחות, כנראה זה גם מה שגרם לו להיות קשוח במיוחד לטום אבל יכול להיות שמאלוול עומד מאחורי זה?
ספר 105 אוקירה - המגרסה הדו-פרצופית
חיה גדולה לובשת שריון עור עשוי בצורה גרועה וטוניקה ענקית, אוקירה תופסת את מבצר המתים בצפון האי הרוחות.
כאשר הוא נפל בשליטתו של מאלוול, הוא מוזג עם קאטו כדי ליצור את המגרסה הדו-פרצופית.
הנשק החתימה של אוקירה הוא שרשרת שאיתה מלוול קשר אותו, אסימון המפתח שלו הופך לחוליה של השרשרת שלו שזוהרת בזהב תוסס בניגוד לשאר החוליות האפורות והעמומות (מרמז שהוא השתמש בשרשרת כנשק לפני שהוקסם).
המגרסה היא אחת משתי החיות הטובות שנלחמו באי הרוחות לצד זולוק.
רייקר הוא כלב גיהנום מפלצתי שאכלס את הרי השרד של האי הרוחות.
רייקאר, חיית רפאים גדולה, יכולה לנשום אש לוהטת מפיה שנוצרה על ידי איבר עמוק בגופו, חם מספיק כדי להמיס דרך אבן אחרת שלא ניתן יהיה להמיס אותו.
כלב האש החביא את אסימון המפתח שלו, טופר מעוקל, באחד הסלעים הגדולים בהרי השרד, מכיוון שרק נשימתו היוקדת יכלה להמיס את סלעי ביתו.
אז אם טום ואלנה לא יכולים לשבור את הסלע, איך הם יוכלו לשוב הביתה וחשוב מכך להציל את אוונטיה?
ספר 107 גרימון - האימה הנושכת
הקוסם האפל מלוול משתמש בקסם עתיק כדי לזמן ארבע חיות מהעולם התחתון!
ראשית, טום ואלנה חייבים להתמודד עם גרימון, חיה שיכולה לפלס את דרכה באדמה מוצקה...
ספר 108 סקראר - שואב הלילה
השני מחיות העולם התחתון הנוראי של מלוול הגיע לתקוף את אוונטיה.
הגיע הזמן של טום ואלנה להילחם בסקראר, חיה שהלהבות הקסומות שלה הופכות אותה לאויב מפחיד...
ספר 109 טרנטיקס - עכביש העצם
טום ואלנה חייבים ללכת בנתיב הצל כדי למצוא ולהביס את חית העולם הקטלני השלישית.
איך הם יעצרו את העכביש הענק טרנטיקס מלהרעיל את הנהר היקר של אוונטיה?
ספר 110 לידיה - סוער הצל
טום ואלנה חייבים להיכנס לעולם התחתון הקטלני כדי להתמודד עם אחרון החיות המפלצתיות של מאלוול.
לידיה סוער הצל היא יצור מפחיד עם זנב כמו שוט חזק!
+ השיקוי (חלק ו') שם הספר: מספרו בסדר הספרים: כוח החיה: המרכיב של השיקוי:קומודו מלך הלטאות31לפרק את הזנב שלה מהגוףקקטוס שחורמורו מפלצת החולדות32להפוך אנשים לרעיםטבעת אדומהפנג העטלף השטני33להפוך אנשים לעיווריםתכשיט אדוםמורק איש הביצה34לשלוט בגוף של אנשיםענפיםטרה קללת היער35להפוך אנשים לעציםפרח לבן עם 7 עלי כותרתוספיק מלכת הצרעות36לשלוט בצרעותעוקץ עצום
הסדרה נוצרה על ידי מספר רב מאוד של סופרי צללים, אשר השתמשו כולם בשם העט "אדם בליד".
הספרים זכו להצלחה ניכרת עם יציאתם בארצות הברית, ועד 2019 כבר פורסמו 130 ספרים, כאשר באמריקה כמות העותקים שנמכרו עמדה על 20 מיליון.
לאחר פרסום הסדרה גם בבריטניה נמצא כי קהל הקוראים העיקרי מורכב מילדים בנים בני 7 ומעלה.
מערכת הספריות הבריטית דיווחה כי ספרי הסדרה ממוקמים בצמרת הספרים המושאלים ביותר במדינה.
לסדרה גם סדרת ספין אוף בשם "Sea Quast" שפורסמה בארצות הברית.
בנוסף, קיים לסדרה גם משחק וידאו.
קתרין פלט, שכתבה את אחד מספרי הסדרה, תיארה אותה כ"גאונית...
נרניה פוגשת את פוקימון באמצעות פוטר".
"השר משה מונטיפיורי" הוא שיר שנכתב על ידי המשורר הישראלי חיים חפר והולחן על ידי המוזיקאי הישראלי דובי זלצר בשנת 1971. במטרה להשלים את הפסקול לסרט "אני ירושלמי".
השיר בוצע על ידי יהורם גאון.
השיר נכלל בסרט התיעודי-מוזיקלי "אני ירושלמי" שכתב וביים יהורם גאון בשנת 1971. הוא נכלל גם באלבומו "המיטב", אשר יצא לאור בשנת 2004, וגם באלבומו "לך ירושלים" שיצא לאור בשנת 2007.
השיר בוצע על ידי אומנים נוספים, וביניהם ניתן לכלול את ביצועו של משה להב אשר התפרסם בשנת 2017 ונכלל באלבום "איזה רוח" ואת ביצועו של שלמה זיכל, מתמודד בעונה השנייה של תוכנית המוזיקה "בית ספר למוסיקה", בשנת 2013.
השיר מתאר את סוף חייו של משה מונטיפיורי, בסוף המאה ה-19, שנפטר לאחר שהגיע לגיל מאה המופלג.
מונטיפיורי היה נדבן ושדלן יהודי מבריטניה, שהקדיש את חייו לסיוע ליהודים בארצות שונות.
ידוע גם בתואר "השר משה מונטיפיורי", שר במשמעותו העברית המקורית - כתואר כבוד לאיש ציבור נכבד ורם מעלה, וכן כתרגום לתואר האצולה "סר" שהוענק לו על ידי המלכה ויקטוריה בשנת 1837.
בשיר מתוארים המלאכים בבואם לקחת את משה מונטיפיורי בכל עשור, החל מגיל 80 ועד גיל 101, אך בכל פעם הוא דוחה מחדש את בואם כדי לעזור ליהודים נוספים בעולם.
בשיר מתוארים אירועים היסטוריים שונים וביניהם עלילת הדם בדמשק בשנת 1840 והפוגרומים ברוסיה, שבמהלכם עזר השר משה מונטיפיורי ליהודים.
השיר זכה לפרסום רב בביצוע יהורם גאון.
הוא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של הגל הקל (כיום רשת ב') ב-9 במרץ 1971 וצעד במשך שמונה שבועות עד ל-24 במאי של אותה השנה.
בשיאו הגיע למקום הרביעי במצעד, ב-26 באפריל 1971. גם במצעד השבועי של גלי צה"ל הגיע השיר למקום הרביעי.
השריה היא דרך הכנה של מזון בנוזל.
השריה יכולה לבוא כשלב מוקדם של הכנת בשרים ועופות לבישול או צלייה או כהכנה יחידה למזונות מסוימים.
הבשרים מושרים בנוזל הנקרא מָרִינָדָה, מִשְׁרָה או תַּחְמִיץ.
ריכוך – המרינדה מכילה חומרים התוקפים את הג'לטין שבבשר ומרככים אותו.
חומרים אלה יכולים להיות יין, חומץ, סויה, מיצי לימון, אננס ופפאיה או חומרים סינתטיים כגון סלפטר.
קיצור זמן בישול – לדוגמה בבישול קטניות.
מתן טעם – ריכוך הבשרים מאפשר לטעמים לחדור עמוק יותר ולכן מוסיפים למרינדה חומרי טעם בנוסף לחומרים המרככים.
הרחקת ריחות לא נעימים – רלוונטי בעיקר לדגים המושרים במיץ לימון או חלב כדי להרחיק ריחות ים או ריחות של הקפאה.
הפגת מרירות – השריית זיתים או פירות הדר לא קלופים במים לפני הכנתם כדי להפיג את מרירותם.
השריה לפני הגשה – ישנם מאכלים שאינם דורשים בישול, אלא השריה קלה בלבד כגון סלטים או סביצ'ה שמשרים כמה דקות לפני ההגשה לשם ספיגת טעמים.
השרייק האגדי הוא האנטי גיבור, "ספק מפלצת ספק מלאך-כפרה", בקאנטוס של היפריון, סדרת ספרים מסוגת המדע הבדיוני פרי עטו של דן סימונס.
שמו ניתן לו על שום מנהגו לשפד את קורבנותיו על "עץ הכאב", בדומה לציפור בעלת אותו השם (חנקן בעברית) הנוהגת לצוד חיות קטנות ולשפד את החלקים שלא אכלה על קוצים.
השרייק מופיע בכל כרכי האפוס ודמותו אפופת מסתורין וסוד; יעודו האמיתי מתגלה רק בכרך השני, אך גם אז הוא נותר לוט בערפל ובר-שינוי.
למעשה, הסבר זה משתנה משמעותית בשני הכרכים האחרונים (אנדימיון ועליית אנדימיון).
לכאורה, פועל השרייק באופן עצמאי, אך הוא מצטייר גם כמשרתם של כוח עליון או ישות לא ידועים.
בשני הכרכים הראשונים, הוא קיים רק באזור הסובב את קברי הזמן בכוכב היפריון, ובשני הכרכים האחרונים, הוא כבר אינו כבול למיקום זה.
גובהו של השרייק כשלושה מטרים, ועל-פי התיאורים גופו מורכב מסכינים, קוצים, להבים וקצוות חדים, אצבעותיו דמויות איזמלים ואגודליו עשויים להבים מעוקלים וארוכים.
השרייק הוא למעשה מכונת-הרג דוקרנית ענקית.
משקלו כטון, הגם שנראה שביכולתו לשנות את צפיפותו כראות עיניו.
אף שמראהו מתכתי ("כספית מעל כרום"), הוא מתואר גם כמכונה "אורגנית", דמוי-אדם באופן כללי, אך בעל ארבע זרועות עם "מפרקים משונים" ועיני אודם נוקבות ומרובות-פאות.
על פי כל התיאורים, השרייק מבעית למראה.
הוא עצום בגודלו, מכוסה להבים ומכשירי חיתוך למיניהם, קשה לעקוב אחר גופו הכספיתי והתזזיתי, יצור בלהות שיצא מסיוט הזוי.
כשהוא נפצע בקרב, השרייק יכול לאבד כמות נכבדה של כבלים הנדמים לקרביים, אך הדבר אינו גורע כלל מיכולותיו.
השרייק מתקשר רק דרך כאב ומוות.
לאורך הספרים נראה שהוא מסוגל לנוע בזמן, לנוע מהר בהרבה ממהירות האור ולהתקיים במקביל במקומות רבים אם רצונו בכך.
בשלב מסוים שוער שהוא אסיר בשדות האנטי-אנטרופים בקברי הזמן של היפריון ("גאויות הזמן"), אך כשהללו החלו לדעוך, אזור פעילותו הלך והתרחב עד שבסופו של דבר הוא נצפה בכוכבי לכת אחרים בגלקסיה.
בהעדיפו לבתרם בעודם בחיים, השרייק בדרך כלל "צץ" ליד קורבנותיו וקורץ לעברם לפני שהוא הורגם בהרף עין של דם וקריעת איברים; לעיתים הוא מותיר את קורבנותיו בחיים ומעבירם לגיהנום בו הם משופדים על "עץ הקוצים" המלאכותי המצוי בעתידו הרחוק של היפריון.
"עץ הקוצים" מופיע בתיאורים כרחב ממדים באופן בלתי נתפש, וניזון מההתעוותויות, הצרחות והייסורים של אינספור קורבנות האדם שלו, מכל הגילאים והמינים.
לכל אורך הסיפור, השרייק מוכיח את מיומנויותיו בקרב פנים אל פנים; הוא בעצמו מכונת חיתוך ענקית המסוגלת לתמרן אפילו את הזמן.
בין השאר, השרייק הוא היחיד שמסוגל לכרות את הצלב הטפילי של ה"טכנו ליבה", רשת האינטליגנציה המלאכותית שפותחה על ידי בני האדם והגיעה לכדי מודעות עצמית.
אפוף מסתורין, מושא לאימה, שנאה ואפילו סגידה (על ידי חברי "כנסיית הכפרה האחרונה", "כת השרייק" בפי כל), מקורותיו של השרייק אינם ידועים, ממש כייעודו ויכולותיו.
הועלתה סברה לפיה השרייק הוא למעשה יצירת מחשב-אלוהי מן העתיד הרחוק, התבונה המוחלטת, או הת"מ, שהייתה התוצאה הסופית של אינספור שנות מחקר ומאמץ של ה-"טכנו-ליבה".
אולם, הת"מ לא הייתה ה"אל" היחיד שנוצר - האנושות ויצורים תבוניים אחרים יצרו בסופו של דבר את האל שלהם.
הת"מ והאל האנושי ככל הנראה נאבקו ביניהם עד שחלקו האמפתי של האל האנושי ברח אחורנית בזמן.
או-אז, הת"מ בראה את השרייק ושלחה אותו גם-כן אל העבר כדי ליצור סבל על ידי שיפוד אנשים על "עץ הקוצים" שלו, בתקווה שכאשר מספיק סבל אנושי יצטבר ויישמר על "עץ הקוצים", האל האנושי יצא ממחבואו ויגיב לכל הכאב המשודר מעץ השרייק.
תוצאות ניסיון זה אינן מפורטות בהרחבה בספרים.
על-פי הסבר אחר המופיע ב"עליית אנדימיון", לשרייק ישנו קשר לפלג מה"טכנו-ליבה" הנקרא המרטשים, התוכנות המקוריות שתוכנתו לספק לחץ אבולוציוני על יצורי ההיפר-חיים.
מניעי המרטשים לא ברורים - הגם שבשני הכרכים המאוחרים, כאשר הקשר למרטשים מתגלה, השרייק פועל כמגינה של הגיבורה אַאניאה כנגד מתנקשי הליבה.
אישיותו האמיתית של השרייק היא, ככל הנראה, נגזרת של אויבו הגדול, פדהמן קסד, הלוחם שמביס אותו בסופו של דבר.
ישנה חוסר בהירות סביב השאלה האם עובדה זו נכונה גם לגבי לגיונות השרייקים המתקיימים בזמן הקרב האחרון של קסד, אי שם בעתיד הרחוק, או שמא רק ביחס לשרייק האגדי המקורי.
חיל השריון הגרמני במלחמת העולם השנייה היה הזרוע החשובה ביותר של כוחות היבשה הגרמניים במהלך המלחמה.
עוצבות השריון, שפעלו בשיתוף פעולה הדוק עם הארטילריה, חיל הרגלים והלופטוואפה, היוו את חוד החנית של הצבא הגרמני, ומילאו תפקיד מרכזי במסגרת טקטיקת הבליצקריג, שהצבא הגרמני הפעיל בהצלחה רבה בשלבים הראשונים של המלחמה.
עוצבות השריון הגרמניות (דיוויזיות הפאנצר והפאנצרגרנדיר) מילאו תפקיד מכריע בשורת הניצחונות של גרמניה הנאצית בשנים הראשונות של המלחמה (1939–1942), ובכיבוש כמעט כל שטח יבשת אירופה על ידי הצבא הגרמני, אף על פי שהיוו פחות מ-20 אחוז מיחידות צבא היבשה הגרמני.
בשלבים המאוחרים יותר של המלחמה, חיקו צבאות בעלות הברית את הגרמנים, הקימו עוצבות משוריינות רבות עוצמה על בסיס הדגם הגרמני ולמדו כיצד להתמודד עם טקטיקת ה"בליצקריג" הגרמנית.
עם זאת, שמרו הגרמנים על עליונות בתחום לוחמת התנועה ולוחמת השריון – לפחות ברמה הטקטית – לאורך כל המלחמה, וכוחות השריון שלהם גרמו אבדות כבדות לכוחות השריון של צבאות בעלות הברית גם בשלבים המאוחרים של המלחמה, כאשר האחרונים נהנו מעדיפות מספרית גדולה.
טקטיקת השריון הגרמנית הייתה חדשנית לתקופתה.
הגרמנים היו הראשונים שהבינו את הפוטנציאל המלא הטמון בלוחמת השריון והקימו עוצבות שריון עצמאיות גדולות.
עוצבות אלה אורגנו בתחילה במסגרת דיוויזיות ולאחר מכן במסגרת קורפוסים ואף ארמיות שריון.
הם הפעילו מגוון רחב של כלי רכב קרביים משוריינים: טנקים, משחיתי טנקים, תותחים מתנייעים, תותחי סער, נושאי גייסות משוריינים ותותחי נ"מ מתנייעים.
שלבים בהתפתחות השריון הגרמני, 1920–1939
באורח אירוני יצרה מפלת גרמניה במלחמת העולם הראשונה אווירה, שבה נקל היה לתאוריות חדשות להתפתח בצבא המובס יותר מאשר בצבאות בעלות הברית המנצחות.
לזכותו נזקף חלק ניכר מהצלחת דיוויזיות הפאנצר (שריון) במלחמת העולם השנייה.
הוא כתב: "נראה לי, שעתיד הלוחמה כולה הוא בהפעלת צבאות ניידים, קטנים יחסית אך בעלי איכות גבוהה, אשר ייעשו יעילים יותר על ידי תוספת מטוסים..."
הסוגיה העיקרית שעמדה על הפרק הייתה פיתוחה של טקטיקת לוחמה משולבת, שבסופו של דבר תעצב את יחידות השריון הגרמניות.
אחת מדמויות המפתח בפיתוח תורת הלחימה הגרמנית החדשה, הבליצקריג, ובהקמת גייסות השריון היה היינץ גודריאן.
במשך שנים החל גודריאן להציג את רעיונותיו על אודות לוחמה ניידת לפני הממונים עליו, בעוד האגפים השמרניים יותר של הצבא הגרמני - בדיוק כמו המקבילים להם בבריטניה - מתייחסים לרעיון הטנק בספקנות.
הצעד העיקרי הראשון בדרך למיכון הצבא הגרמני ולהקמת גייסות שריון היה מינויו של אוברסט אוסוולד לוץ, חסיד הלוחמה הניידת, למפקח על גיסות התובלה (Inspektion der Kraftfahrtruppen) ב-31 באוקטובר 1931, יחד עם גודריאן כראש מטהו.
תחת השגחתם התאמנו קצינים גרמנים בחשאי בבית הספר לשריון בקאזאן בברית המועצות, ובנובמבר 1933 הם הקימו את פיקוד אימון הכוחות המשוריינים (Kraftlehrkommando Zossen); ב-1934 הוקם פיקוד השריון של כוחות היבשה של הוורמאכט, בפיקודם של לוץ וגודריאן.
תחת השגחתם הוקמו דיוויזיות השריון הראשונות.
בינתיים הוחל בייצורו של טנק קל חדש, הפאנצר סימן 2, החמוש בתותח 20 מ"מ, כאמצעי ביניים עד להספקתם של הדגמים המשופרים בכמויות מספיקות.
הגורם החיוני השני בהתפתחות זרוע השריון הגרמנית היה צמיחתו של אדולף היטלר כמנהיג גרמניה.
חיל השריון הגרמני היה בדיוק הכלי אשר לו נזקק לשם אכיפת מדיניותו התוקפנית - והוא הבין זאת עד מהרה.
זמן קצר לאחר כניסת היטלר לתפקידו הציג לפניו גודריאן תמרון מוצלח של כוחות ממונעים, ביניהם טנקים קלים, משוריינים, אופנועים ותותחים נגד-טנקים.
התוצאות הרשימו את הפיהרר, והשריון הגרמני זכה באהדתו.
עם הרחבתו של הצבא הוקמה בפברואר 1935 בחשאי בריגדת הפאנצר הראשונה, שצוידה בטנקים פאנצר סימן 1 - טנק אימונים, סדרת הייצור הראשונה של הטנק הגרמני, עם כניסתם ההדרגתית לשירות.
תארים אלו שימשו בפומבי רק משהחלה גרמניה בחימוש הגלוי.
באוקטובר אותה שנה הוקמו 3 דיוויזיות הפאנצר הראשונות רשמית: הראשונה בפיקודו של מקסימיליאן פון וייכס, השנייה בפיקודו של היינץ גודריאן (הוחלף במרץ 1938 על ידי רודולף וייל), והשלישית בפיקודו של ארנסט פסמן.
המטרות הוגשמו להקמת זרוע השריון הגרמנית - הפאנצר וואפה (Panzerwaffe) - כזרוע נפרדת בוורמאכט אשר לה פיקוד עצמאי, יחד עם ריכוז הטנקים במסגרות דיוויזיוניות המסוגלות לפעול באופן עצמאי ולהביא להכרעות אסטרטגיות.
האימונים של דיוויזיות הפאנצר החלו כמעט מייד - למרות מחסור בטנקים - והגיעו לשיא בפברואר-מרץ 1936, כאשר כל יחידות הפאנצרים הועמדו בכוננות במהלך כיבושו מחדש של הריינלנד.
החל מאוקטובר 1936 הפאנצר וואפה היה מעורב במלחמת האזרחים הספרדית, ששימשה כר ניסויים בקנה מידה קטן לטקטיקת הבליצקריג.
תחת פיקודו של וילהלם פון תומה, הקבוצה הראשונה (מסופחת ללגיון הקונדור) של צוותים גרמנים, יחד עם 32 טנקי פאנצר סימן 1 ומספר טנקי פיקוד נשלחו לספרד.
בניגוד לטייסי הלופטוואפה, הצוותים הגרמנים שימשו כיועצים, מדריכים, ומכונאים ולא לקחו חלק פעיל בקרבות.
הצבא הגרמני רכש ניסיון רב ערך בלוחמה משוריינת במלחמת האזרחים בספרד, והסיק מספר לקחים מהקרבות: פותחו שיטות לתיאום שיתוף הפעולה בין הטנקים לחיל האוויר; שריון הפאנצר סימן 1 היה דק מדי וחימושו דל; ניסיון קרבי גדול יותר נדרש לפני שדיוויזיות הפאנצר יוכנסו לקרב.
כחלק מתוכנית ההתרחבות של הצבא הגרמני, הוחלט ב-1936 על הקמת 4 "דיוויזיות קלות" (leichte Division) - שיתפשו חלק מהתפקידים העיקרים של חיל הפרשים הוותיק - במקום דיוויזיות פאנצר נוספות.
לדעת גודריאן, היה במהלך זה עיכוב משמעותי בהתפתחות זרוע השריון.
דיוויזיות קלות אלו הורכבו משילוב של שריון וחי"ר ממונע, היו ניידות יותר מדיוויזיות חי"ר ממונעות, ובעלות יכולות סיור עדיפות.
אולם הן כללו רק פלוגת שריון בודדת, וכפי שנתברר במערכה בפולין, חסרו כוח אש מספק.
בתום המערכה הן מוזגו ליצירת דיוויזיות פאנצר נוספות.
בספטמבר 1937 נערכו התמרונים רחבי ההיקף הראשונים שכללו יחידות פאנצר, ובאוקטובר הוקמו עוד ארבעה רגימנטים ושני גדודי פאנצר.
בנוסף, הוסבו לראשונה 4 דיוויזיות חיל רגלים לדיוויזיות ממונעות.
במרץ 1938 הוביל גודריאן את דיוויזיית הפאנצר ה-2 במהלך האנשלוס, ואף שלא נורתה ירייה אחת, הוא צבר ניסיון אישי לגבי היכולות והמגבלות של מערכי השריון החדשים הללו.
הדיוויזיה שלו הצליחה לכסות כ-700 ק"מ בתוך יומיים בלבד, אך זו איבדה 30 אחוזים מטנקיה עקב תקלות טכניות.
הפתרון שנמצא לבעיה זו היה פשוט ביסודו - יחידות תחזוקה ותיקון לטנקים הוקמו וסופחו לכל דיוויזיית פאנצר, והפאנצר וואפה פיתח תורת לוחמה שאפשרה מידה מסוימת של אבדות בקרב או עקב תקלות טכניות.
כמו כן פותחה תוכנית מהירה ואפקטיבית לתיקון טנקים.
תפיסת טנקים ומפעלי הטנקים הצ'כים לאחר סיפוח צ'כיה אפשר את הרחבת כוח השריון, ובנובמבר 1938 הוקמו ארבע בריגדות טנקים, ארבעה רגימנטים, ושלושה גדודים נוספים.
כתוצאה, שתי דיוויזיות פאנצר נוספות הוקמו - הרביעית והחמישית.
שלב חשוב נוסף בהתפתחות גייסות השריון הגרמנים התרחש בין אוקטובר לדצמבר 1938, עם הקמת אגף הפיקוח על גייסות השריון, הפרשים והכוחות הממונעים בהובלת אדולף פון של, ומינויו של גודריאן לראש הגייסות הניידים - תפקיד חדש, שאפשר לו גישה ישירה להיטלר במידת הצורך.
שני המשרדים עבדו בשיתוף פעולה שהותיר תוצאות מרשימות.
אגף הפיקוח בראשותו של אדולף פון של עבד בין היתר על הקמתם של יחידות חדשות וארגונם, אימונים, פיתוחם של רכבים ותותחים נגד-טנקים, ורכישת דלק.
גודריאן, לו היה צוות מצומצם ושמשרדו היה כפוף ישירות למפקד הצבא, היה אחראי על פיתוח דוקטרינות וטקטיקות, כתיבת מדריכי שדה, ובנוסף שימש יועץ טכני לסגל הפיקוד הצבאי.
המערכה בברית המועצות - 1941
בתחילת המלחמה יחידת האם של דיוויזיות הפאנצר הייתה קורפוס ממונע, כחלק מארמיות הצבא.
במטרה לרכז את יחידות השריון שלהם, סופחו דיוויזיות הפאנצרים מ-1941 ואילך בקורפוסי שריון שהיו חלק מארמיות שריון.
מבנה דיוויזיות הפאנצר השתנה לכל אורכה של המלחמה, בין אם כתוצאה מלקחים בקרב, מחסור בציוד או עקב אבדות, מה שמנע את הקמתם של יחידות עם מבנה וכוח זהה, ובכך נמנעה אחידות.
המבנה הבסיסי לדיוויזיות הפאנצר ב-1939 כלל בריגדת טנקים, המורכבת משתי רגימנטים (בני שתי גדודים כל אחת), בריגדת רובאים ממונעת (שהובלה על ידי משאיות), גדוד אופנועים, גדוד תותחים נגד-טנקים, גדוד סיור, רגימנט ארטילרי ממונע, גדוד הנדסה קרבית, גדוד קשר דיוויזיוני ויחידות אספקה ושירותים.
הכללתן של יחידות ארטילריה ממונעות - אף שנדרשו רכבים רבים לשם ניידותן - היה רעיון מתקדם מאוד לתקופה.
סדר הכוחות בכל אחת מחמש דיוויזיות הפאנצר ב-1 בספטמבר 1939 נע בין 10,000 ל-12,000 חיילים, נוסף לכ-3,600 רכבים, מתוכם בערך 300 טנקים.
בסיסן של דיוויזיות הפאנצר היו בריגדת הטנקים ובריגדת הרובאים הממונעת.
בתחילה כללה בריגדת הטנקים שני רגימנטים בני שתי גדודי טנקים כל אחת, כאשר כל גדוד מורכב משלוש פלוגות טנקים קלות ואחת בינונית.
אי יכולתה של התעשייה הגרמנית לייצר טנקים במידה מספקת, בעיקר את דגמי הפאנצר 3 והפאנצר 4 - שתוכננו כטנקים העיקרים של עוצבות השריון לאותה תקופה - מנע אחידות בציודן של פלוגות השריון.
בריגדת הרובאים הממונעת כללה תחילה רגימנט רובאים ממונעת, וגדוד אופנועים.
הארגון מחדש של עשר דיוויזיות הפאנצר הקיימות ב-1940, בנוסף להחלטת ה-OKH להקים עשר דיוויזיות נוספות היו תוצאות של לקחי הצבא הגרמני במערכה בצרפת.
כתוצאה, כל דיוויזיית פאנצר כללה כעת רק רגימנט טנקים אחד; רגימנט הרובאים הורחב לשני רגימנטים; ורגימנט הארטילריה הורחב לכדי שלושה גדודים.
האבדות הכבדות של השנים 1941–1942 בחזית המזרחית הביאו לארגון מחדש בדיוויזיות שיועדו לקחת חלק במתקפת הקיץ ב-1942, בעיקר במספר גדודי הטנקים ברגימנט.
נוסף לכך, גדוד הסיור התמזג עם גדוד האופנועים ליצירת גדוד סיור דיוויזיוני, וגדוד נגד מטוסים - אשר כלל שלוש סוללות של תותחי 88 מ"מ ו-20 מ"מ - סופח לרגימנט הארטילריה.
כמו כן, ב-1942 שונה המונח חי"ר ממונע לפאנצרגרנדירים.
בעקבות התבוסה המתחוורת בסטלינגרד ומינויו של גודריאן לתפקיד המפקח הכללי של גייסות השריון בינואר 1943, הוחל בארגון מחדש.
השינוי העיקרי כלל החזרת רגימנט הטנקים בן שני הגדודים.
אולם, מאחר שגדוד בודד מכל רגימנט טנקים החל להצטייד מחדש בטנקי הפנתר שזה עתה נכנסו לשירות, רגימנטים רבים נותרו עם גדוד אחד בלבד למשך מספר חודשים.
הרצון להגדיל ככל האפשר את מספר הדיוויזיות הניידות בצבא הגרמני והמספר המוגבל של כלי הרכב המשוריינים שעמדו לרשותו, אילצו את הפיקוד הגרמני להקטין בהדרגה את מספר כלי הרכב המשוריינים בדיוויזיה, ובשלבים המאוחרים של המלחמה דיוויזיית פאנצר ממוצעת כללה פחות מ-100 טנקים ותותחי סער.
דיוויזיות הפאנצר היו המרכיב העיקרי בטקטיקת הבליצקריג אשר צידדה בריכוז הכוחות, בחירת המיקום המכריע בו תבוצענה התקיפה, וביצוע תמרונים מהירים.
לפי הדוקטרינה הגרמנית, ההיבט החשוב ביותר בקרב הוא ההתקפה, ודיוויזיות הפאנצר תוכננו כך שיובילו את חוד החנית של הצבא.
לפיכך יחידות הטנקים היו חלק חשוב בתוך דיוויזיות הפאנצר מאחר שהן נחשבו לנשק מכריע.
אחד ההסברים לאופן שבו הצליחו דיוויזיות הפאנצר פעמים כה רבות לגבור על יריבים עדיפים, טמונה בשיטת הפיקוד הייחודית של משימות קרב (Auftragstaktik), שהייתה בליבן של עקרונות הגמישות בה דגלו המפקדים הגרמנים.
שיטה זו הייתה בעצם מקובלת בכל ענפי הצבא הגרמני, אולם יושמה באופן היעיל ביותר ביחידות הניידות.
בפועל, ניתן למפקד השדה יעד, ברם הוא קיבל חופש פעולה בדרך להשגתו ונדרש להתאים או לשנות את תוכניות הקרב שלו בהתאם למצב ששרר בשדה הקרב.
כתוצאה מכך, היו יחידות השריון מסוגלות להגיב באופן מיידי להתפתחויות בלתי צפויות בשטח, ולא נדרשו לבזבז זמן בהמתנה לפקודות מדרג גבוה.
המרכיב המשמעותי הנוסף שנתן לדיוויזיות הפאנצר יתרון גדול על יריביהם, היה פיתוחה והכנסתה של מערכת הקשר יעילה, בה צוידו כל כלי הרכב המשוריינים - הודות לגודריאן, קצין קשר בעברו - שלא הייתה לה מקבילה באף צבא אחר בראשית מלחמת העולם השנייה.
מערכת הקשר העניקה לצבא הגרמני יתרון מכריע בפיקוד, שליטה ותקשורת על הצבאות היריבים.
בנוסף, היא אפשרה ליחידות הפאנצר להזעיק במקרה הצורך סיוע אווירי של מפציצים ומטוסי תקיפה (דוגמת מפציץ הצלילה שטוקה), ששימשו כארטילריה ניידת והעניקו סיוע אש שדיוויזיות הפאנצר חסרו לעיתים, ולפעול בתיאום הדוק עם הלופטוואפה.
ייצור שריון של גרמניה הנאצית
הנתונים המובאים בטבלה מתייחסים למספר הכולל של השלדות שיוצרו, ושימשו בין היתר לכלים ייעודיים שונים.
130 דיוויזיית הפאנצר להר 1945-1944 החזית המערבית דיוויזיית הפאנצר הולשטיין פברואר 1945 החזית המזרחית באפריל שאריות הדיוויזיה מוזגו לדיוויזיית הפאנצרגרנדיר ה-18 ודיוויזיית פאנצר שלזיה.
דיוויזיית הפאנצר יוטרבורג פברואר 1945 התמזגה לדיוויזיית הפאנצר ה-16 במרץ.
דיוויזיית הפאנצר מונכברג מרץ 1945 דיוויזיית הפאנצר נורווגיה 1944-1943 שימשה להקמתה מחדש של דיוויזיית הפאנצר ה-25 באוגוסט 1944. שארית הדיוויזיה שונתה לבריגדת הפאנצר נורווגיה.
דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהאלה 1945-1944 החזית המזרחית הושמדה בינואר 1945 ליד בודפשט.
הוקמה מחדש במרץ 45 כדיוויזיית פאנצר פלדהרנהלה 1. דיוויזיית הפאנצר פלדהרנהלה 2 1945 החזית המזרחית הוקמה במרץ 1945 משאריות דיוויזיית הפאנצר ה-13. דיוויזיית הפאנצר קלאוזביץ אפריל 1945 החזית המערבית הורכבה משאריות של דיוויזיית פאנצר הולשטיין, הנוער ההיטלראי ויחידות אחרות בחודש האחרון למלחמה.
דיוויזיית הפאנצר קמפף 1939 המערכה בפולין הוקמה באוגוסט 1939. בנובמבר 39 שונה שמה לבריגדת הפאנצר ה-4 והיא סופחה לדיוויזיית הפאנצר ה-10. דיוויזיית הפאנצר שלזיה פברואר 1945 החזית המזרחית תוכננה תחילה להיקרא דיוויזיית פאנצר דובאריץ.
The Sheriff of Hollywood Hills הייתה מיני סדרת טלוויזיה ללימוד אנגלית של הטלוויזיה הלימודית בת שלושה פרקים.
מיני-סדרה זו שודרה החל משנת 1974, ובשידורים חוזרים רבים עד לאמצע שנות השמונים.
המיני-סדרה התמקדה בהוראת התחביר הנכון של משפטים בעלי שני פעלים.
כל אחד משלושת פרקי המיני-סדרה, התמקד בקבוצה אחרת של פעלים, ובדרך השילוב שלהם במשפט רב-פועלי.
הפרק הראשון עוסק בפעלים, שהפועל הבא אחריהם באותו משפט, מקבל ing בסופו.
הפרק השני עוסק בפעלים, שהפועל הבא אחריהם באותו משפט, יופיע בצורת שם הפועל (עם המילית to לפניו).
הפרק השלישי עוסק בתת-קבוצה של פעלים, שבהם עוסק הפרק השני: to want, to like (would like), & to expect.
עלילתה התרחשה בשנת 1937, ותיארה צוות צילום של סרט קולנוע, שעלילתו מתרחשת במערב הפרוע.
בסרט היו ארבע דמויות: שריף גודמן (אירווינג קפלן), בורטן בדמן (צ'ארלס ברנשטיין), מיס דינגדונג (אליס גולמבו) ודפיוטי דוליטל (בריין פיין).
מלבד דמויות המערבון ודמויות שחקניהן, הסדרה התמקדה גם בדמות במאי הסרט (סטיבן ביק) ומעט בדמות התפאורן.
התסריט נכתב בידי לו גולן והמפיק היה סטיב כהן.
במאי הסדרה היה סטיבן ביק, שגם שיחק את דמות במאי הסרט, שבסדרה.
מנגינת הפתיחה והסיום של כל פרק הייתה יאקטי סאקס.
השרימפס הנוצצים הוא סרט קומדיה צרפתי משנת 2019 שנכתב ובוים על ידי סדריק לה גאלו ומקסים גובר.
הסרט מתאר את סיפורם האמיתי של שחקניה הגאים של קבוצת הכדורמים "השרימפס הנוצצים" לקראת השתתפותם בתחרות המשחקים הגאים.
התסריט נכתב, בין השאר, בהשראת ניסיונו האישי של לה גאלו, החבר בקבוצה מאז 2012.
מתיאס לה גוף הוא סגן אלוף העולם בשחייה.
לאחר שהעיר הערות הומופוביות במהלך ראיון טלוויזיוני, כתנאי להשתתפותו באליפות העולם, נכפה עליו לאמן במשך שלושה חודשים את קבוצת הכדורמים הגאה "השרימפס הנוצצים", לקראת השתתפותם בתחרות המשחקים הגאים בקרואטיה.
הסרט זכה לתגובות חיוביות למדי, עם דירוג ממוצע של 3.5 באתר האינטרנט AlloCiné.
קרוליין וייה, מבקרת העיתון היומי הצרפתי , כתבה כי הסרט .
פייר ואואסר, מבקר של , כתב כי .
על פי המגזין סלייט, הסרט הוא "הזדמנות מוחמצת", עם כמה קלישאות על הומוסקסואלים ("הומואים חושבים רק על דבר אחד - סקס; והם יכולים להפוך למלכות דראג ...
כל הלסביות [הן] גבריות, תוקפניות, מוגבלות, ומספקות תירוץ טוב לגברים להעיר הערות סקסיסטיות"), טרנספוביה וחוסר עקביות בהומופוביה של מתיאס.
עם זאת, הוא מברך על כך שהסרט כולל מגוון רחב של דמויות מעניינות, ומציג פורטרטים שונים של גברים הומוסקסואלים.
דעה דומה הביע גם ברונו דרייסאו מה-, שכתב כי "הפתיחות לא עובדת אם היא לא דואגת לטפל בליקויים החמורים ביותר שיש בקומדיה המיינסטרימית, בפרט שיסוי מיעוטים זה כנגד זה, תוך הצפה בקלישאות".
לעומת זאת, ה-CinéSéries השתכנע למדי כי הסרט הוא "אודה אמיתית לסובלנות" וכי הוא מציג "שיעור משמח על אנושיות".
השריף קאלי במערב הפרוע היא סדרת אנימציה אמריקאית-קנדית לילדים.
הסדרה שודרה לראשונה בארצות הברית ב-13 בדצמבר 2013 בערוץ דיסני, ובישראל בשנת 2014 בערוץ דיסני ג'וניור.
לסדרה יש 2 עונות המכילות 45 פרקים באורך 22 דקות.
בכל פרק השריף קאלי, הסגן פק וטובי שומרים על העיר הקטנה שלהם במערב הפרוע ומלמדים את תושבי העיר איך להסתדר אחד עם השני.
שם הדמותשם המדבב/ת בעבריתהשריף קאליטליה ברקאיהסגן פקגילן שחףטובילורן סבירדוד ארנב / סטינקיגלעד קלטרדוקטור / דןגדי לויאלההדר שחף-מעייןפריסילהשירלי לילומר דילו / אוסוולדאלי לולאידאסטי / טראביסדן קיזלרטיאוסער בדישידמויות שונותספיר דרמון
ערך זה על השריון הבריטי במערכה על ארץ ישראל מתייחס למעורבות של יחידות השריון הבריטי במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ובמיוחד לסיוע שהגישו יחידות אלו במהלך קרב עזה השני וקרב עזה השלישי.
לאחר פתיחת מלחמת העולם הראשונה נוצר קפאון בחזית המערבית באירופה וראשי הצבא הבריטי חיפשו פתרון שיאפשר להם פריצת דרך וניצחון.
אחד הפתרונות שנבחרו היה שילוב טנקים בקו החזית ולאחר בחינת מספר חלופות הוחלט על בניית טנק מערכה מדגם סימן 1 מתוצרת חברת ויליאם פוסטר.
ראשוני הטנקים השתתפו ב-1916 בקרב על הסום ובעקבות הבעיות שנתגלו בתפעולם והלקחים שנלמדו, פותחו גרסאות מתקדמות שלהם (סימן 3, 4 ו-5) וחלקם השתתף בקרבות בהמשך המלחמה.
חימוש הטנקים נעשה לפי 2 מודלים:
טנקים מסוג "זכר" שצוידו ב-2 תותחים ימיים הוצ'קיס 57 מ"מ וב-3 מקלעי הוצ'קיס 8 מ"מ.
טנקים מסוג "נקבה" שצוידו ב-4 מקלעי ויקרס 7.7 מ"מ ומקלע הוצ'קיס אחד.
הטנקים הבריטים במערכה על ארץ ישראל
כחלק מההכנות לקרב עזה הראשון ביקש מפקד הכוחות הבריטים גנרל ארצ'יבלד מארי תגבור כוחותיו בטנקים.
בקשתו מולאה בחלקה ובדצמבר 1916 הפליגה אוניית משא בשם "אוריפידס" מנמל אבנמות' (Avonmouth) שבאנגליה ועל סיפונה 8 טנקים מדגם סימן 1 (ששופצו במפעל הטנקים בעיר בווינגטון (Bovington)) ופלוגה של כ-250 חיילים (22 קצינים ו-226 בד"א) בפיקודו של מייג'ור נורמן ה.
8 הטנקים שהגיעו נחלקו ל-4 "זכרים" ו-4 "נקבות".
טנקים אלו ששימשו לפני כן לאימונים באנגליה ולכן מצבם המכני לא היה טוב.
הטנקים נפרקו במצרים והועברו למשך חודש לעיירה גילבן (כ-10 ק"מ מצפון לקנטרה) שם נערכו אימונים והדגמות בפני מפקדי הצבא.
במהלך פברואר 1917 הועברו הטנקים, על גבי רכבת משא, לחאן יוניס ולדיר אל בלח כדי לקחת חלק בקרב עזה הראשון.
כל הטנקים הראשונים של צבא בריטניה נקראו HMLS (שפרושו His Majasty Land Ship כלומר "ספינת היבשה של הוד מעלתו").
בנוסף ניתן לכל טנק שם משלו:
לארבעת טנקים ה"זכרים" ניתנו השמות הבאים:
"סיר ארצ'יבלד" - לכבודו של גנרל ארצ'יבלד מארי.
"אולה לוק אוי" - שמו הספרותי של מייג'ור גנרל ארנסט סוינטון .
"פינצ'ר" - על שם משחתת שליוותה את אוניית המסע בדרכה למצרים.
"OTAZEL" - קיצור למשפט באנגלית Hot as Hell (חם כמו גיהנום - לסמל את החום הרב בתוך הטנק)
לארבעת הטנקים ה"נקבות" ניתנו השמות הבאים:
"נאטי" (Nutty) - על שם מפקד היחידה.
"קיה אורה" - שמשמעו במאורית "שתהיה בריא".
מטרתו של מארי הייתה לשתף את הטנקים שהגיעו בקרב עזה הראשון ב-16 במרץ 1917 ולכן הם הוזעקו משטח האימונים שבקרבת תעלת סואץ אולם הפלוגה הייתה עדיין בשלבי התארגנות ולא מוכנה לקרב.
קרב עזה השני נערך ב-17 באפריל 1917 ונועד לפרוץ את קוי ההגנה הטורקים מסביב לעזה שחוזקו באופן משמעותי לאחר קרב עזה הראשון.
עיקר נטל הלחימה הוטל על הדיוויזיות של הקורפוס ה-21. כל שמונת הטנקים שותפו בקרב ולפי החלטת מפקדי הצבא הם פוזרו בין הדיוויזיות השונות כדלקמן:
2 טנקים צורפו לדיוויזיה ה-53 שפעלה בגזרה המערבית.
4 טנקים צורפו לדיוויזיה ה-52 שפעלה בגזרה המרכזית מול עזה.
2 טנקים צורפו לדיוויזיה ה-54 שפעלה מול הביצורים של כביש עזה-באר שבע
תוצאות הקרב היוו מפלה קשה לכוחות הבריטים שנאלצו לסגת מקו החזית ללא כל הישגים קרקעיים משמעותיים ולאחר שמנו כ-6,000 נפגעים.
תרומתם של הטנקים לקרב הייתה מינורית ו-3 מהם הושמדו ונשארו בשדה הקרב וזאת לאחר שהטורקים זיהו את עובי השריון ומיקום מכל הדלק כנקודות התורפה של הטנקים וירו עליהם בתותחים בכינון ישיר.
שלושת הטנקים שהושמדו בקרב היו:
"סיר ארצ'יבלד" שפעל באגף המזרחי בגזרתה של הדיוויזיה ה-54 ממזרח לעזה ונפגע בהתקפה על "חירבת סיהאן".
"תינוק מלחמה" (War Baby) שפעל באגף המערבי בגזרתה של הדיוויזיה ה-52 מדרום מזרח לעזה ונפגע בהתקפה על גבעת "המוצב הקדמי" (Outpost Hill).
"נאטי" שפעל באגף המערבי בגזרתה של הדיוויזיה ה-54 ונפגע בהתקפה על "המוצב הקדמי".
בנוסף להשמדת 3 טנקים הללו נפגעו עוד מספר טנקים.
חלק מצוותי הטנקים נהרג, חלקם נפצע וחלקם נשבה.
לקראת קרב עזה השלישי הוחלפו שלושת הטנקים שהושמדו בשלושה טנקים סימן-4 (Mark IV) כדלקמן:
טנק "זכר" שכונה "סר רג'ינלד" על שם מושל מצרים רג'ינלד וינגייט .
טנק "נקבה" שכונה "תינוק מלחמה 2" (War Baby 2).
טנק "נקבה" שכונה "ליידי וינגייט" על שמה של אשתו של מושל מצרים רג'ינלד וינגייט.
הקרב עצמו החל ב-2 בנובמבר 1917 (במקביל לקרב באר שבע) ובניגוד לקרב עזה השני רוכזו הפעם הטנקים כיחידה אחת במסגרת דיוויזיה 52 שפעלה בגזרה המערבית ביותר (במקביל לחוף הים).
הטנקים שהובילו את הדיוויזיה פרצו את גדרות התייל ואפשרו לחיילי הרגלים והפרשים להתקדם לקו המוצבים.
גם במקרה זה נאלצו הכוחות הבריטים לסגת לאחר שהטורקים תגברו את קו החזית שלהם.
כל שמונת הטנקים שהשתתפו במערכה נפגעו אולם הפגיעות היו קלות והצוותים הטכנים הצליחו לתקנם ולהחזירם לכשרות.
מבין צוותי הטנקים נמנו הרוג אחד ושני פצועים.
הטורקים, שחששו להילכד בין הכוחות הבריטים של קורפוס 21 וקורפוס 20 החליטו, מספר ימים לאחר הקרב, לסגת מעזה צפונה.
הטנקים שנשארו בשטח הטורקי סייעו להתבצרות הטורקים בקו לכן הבריטים נאלצו להפגיז אותם במהלך קרב עזה השלישי.
המערכה על עזה הייתה הפעם האחרונה בה הופעלו טנקים בריטים במהלך כיבוש ארץ ישראל.
הערכת מפקדי הצבא הייתה שאופי הקרקע בהמשך הקרבות לא מתאים לטנקים ולכן הם הועמסו על רכבת והוחזרו למצרים.
אין תיעוד מה עלה בגורלם בהמשך.
מכל שלושת הטנקים שהושמדו וננטשו בקרב עזה השני רק המזרחי ביניהם ("סיר ארצ'יבלד") היה בשטח מדינת ישראל.
לאחר הקמת המדינה החלו היסטוריונים לחפש אחר הגבעה בה נפגע הטנק ואחרי שרידי הטנק.
הגבעה אותרה מדרום מערב למושב שובה אולם הטנק או שרידיו לא נתגלו.
השרפה הגדולה ביודנגאסה הייתה אסון שרפה שהתרחש בכ"ד בטבת ה'תע"א, 15 בינואר 1711 ברחוב היהודי (יודנגאסה) בפרנקפורט.
היא נחשבת לאחת מאסונות השרפה החמורים בתולדות העיר.
השרפה פרצה בסביבות השעה שמונה בערב בביתו של רבה של העיר נפתלי כ"ץ, המכונה "בית אייכל".
בית זה, שרוחב חזיתו כ-9.5 מטרים, היה אחד הבתים הגדולים ביודנגאסה והיה ממוקם במרכז הגטו, מול בית הכנסת.
הרוח החזקה, הצפיפות ברחוב והמבנה הצר של היודנגאסה תרמו להתפשטות המהירה של האש.
גם מבנה הבתים, שהיו עשויים עץ ללא קירות אש מספיקים ועם חלקים בולטים לעבר מרכז הרחוב, הקל על התפשטות השרפה.
מתוך חשש לשוד, תושבי היודנגאסה שמרו על שער הגטו סגור זמן רב, עד שתושבי הרבעים הנוצריים של העיר, שחששו מהתפשטות השרפה, פרצו בכוח לשטח הגטו.
למרות זאת, לא ניתן היה לשלוט בשרפה.
לאחר 24 שעות, כל 200 הבתים בגטו, למעט בית אחד, נשרפו כליל.
השרפה לא התפשטה לשכונות הסמוכות מחוץ לגטו הודות לשינוי כיוון הרוח ברגע האחרון.
גם מגדל הנזירים (Mönchsturm), מבנה מבוצר ממערב ליודנגאסה ששימש לאחסון אבק שרפה ותחמושת, ניצל מהשרפה.
במהלך השרפה נספו ארבעה אנשים, וחפצי ערך רבים, כולל 36 ספרי תורה, כתבי יד וספרי דפוס רבים, אבדו.
תושבים רבים איבדו את כל רכושם.
לאחר האסון, תושבי היודנגאסה הורשו לשכור דירות בבתים נוצריים בפרנקפורט עד לשיקום בתיהם.
מי שלא יכל לעמוד בעלות השכירות נאלץ למצוא מחסה בקהילות יהודיות בסביבה, כגון אופנבך אם מיין, האנאו ורודלהיים.
יהודים שחיו בגטו ללא אישור רשמי ("שטטיגקייט") גורשו מהעיר.
לאחר השרפה, המועצה העירונית קבעה תקנות בנייה מחמירות לשיקום היודנגאסה.
תוכניות הבנייה ששרדו מאפשרות כיום לשחזר את מראה היודנגאסה ההיסטורית בדיוק רב.
הרב נפתלי כ"ץ, נכדו של הרב הידוע מהר"ל מפראג, הואשם בגרימת השרפה.
לפי השמועות, הוא האמין כי גילה קמע המגן מפני רוחות אש, דבר שעורר חשדות כי ניסה לבצע טקס מאגיה שחורה שנכשל.
הושם רבי נפתלי כ"ץ במאסר.
חקירה שנערכה זיכתה אותו מאשמה, אך הוא איבד את תמיכת הקהילה היהודית בפרנקפורט, כדי לשלם ערבות של 1,550 גילדן (שווה ערך לכארבע משכורות שנתיות ממוצעות), נזקק לעזרת יהודים מחוץ לעיר שהגיעו ליריד האביב בפרנקפורט.
ב-21 במרץ 1711 שוחרר כ"ץ ועזב את העיר עם משפחתו לפראג.
כמה שנים לאחר מכן המשיך לארץ ישראל, אך נפטר ב-1719 בקונסטנטינופול בדרכו לשם.
הקהילה היהודית בפרנקפורט ציינה את יום השרפה, כ"ד בטבת לפי הלוח העברי, כיום תענית ותשובה.
הנהגת הקהילה הטילה משמעת קפדנית, ואסרה על חברי הקהילה לעסוק בתיאטרון או במשחקים (למעט שחמט) במשך שנים.
הקהילה היהודית בפרנקפורט לא חזרה לעולם לעוצמתה הקודמת עד לסיום קיום הגטו ב-1796.
בשריפה נשרפו רוב חידושי המהר"ם שיף על הש"ס, וכיום נותרו רק על כ-10 מסכתות כשגם הנותר חסר מאוד.
השריר התת-בריחי (TA: Musculus subclavius) הוא שריר עגול הממוקם מתחת לעצם הבריח.
מיקומו מספק הגנה מסוימת על כלי הדם התת-בריחיים במקרה של שבר של עצם הבריח.
השריר מחבר בין עצם החזה לעצם הבריח כך שפעולתו מעגנת את עצם הבריח למפרק החזה והבריח ומניעה למטה את העצם.
תחילתו של השריר התת-בריחי במפגש הצלע הראשונה והסחוס הצלעי, בקדמת אחת מרצועות מפרק החזה והבריח.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בפן התחתון של השליש האמצעי של עצם הבריח.
השריר התת-בריחי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב תת-הבריח (Nervus subclavius).
באיורים הבאים מסומנים באדום אזורי אחז של שרירים:
השריר השוקתי האחורי (TA: Musculus tibialis posterior) נמצא עמוק בחלקה האחורי של השוק.
כיווץ השריר מניע את הקרסול לכיוון כפיפה כפית ואת כף הרגל הוא מפנה כלפי פנים (אינוורסיה).
השריר השוקתי האחורי ממוקם במדור האחורי העמוק של השוק.
תחילתו של השריר בפנים האחוריים של השוקית והשוקה (מתחת לקו הסוליה) ובקרום הבין גרמי.
גיד השריר עובר מאחורי הפטישון התיכון ונאחז בגבששת עצם הסירה, בעצם הקוביה ובבסיסי עצמות המסרק השנייה, השלישית והרביעית.
השריר השוקתי האחורי מעוצבב על ידי שורשי העצב המותניים הרביעי והחמישי (L4, L5) דרך עצב השוקה.
השריר החצי קרומי (טרמינולוגיה אנטומיקה – TA: Musculus semimembranosus) הוא אחד משרירי מיתר הברך.
השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך, עמוק יותר מהשריר החצי גידי הצמוד אליו.
כאשר מתכווצים שני השרירים, החצי קרומי והחצי גידי, הם פועלים כמכופפים של הברך או פושטים של מפרק הירך וכאשר הברך כפופה הם יכולים לסובב את השוק פנימה.
לשריר החצי קרומי מבנה נרחב ודק המקנה לו מראה של קרום.
השריר ממוקם בחלקו התיכון של המדור האחורי של הירך.
תחילת השריר בגבששת השת וחלקו המרוחק נאחז בחלק האחורי של העלי התיכון של השוקה.
שריר החצי קרומי-סמיממברנוסוס, נקרא כך על שם הגיד של מקורו הקרומי.
הוא ממוקם בצד האחורי והאמצעי של הירך בקדמת הפמור.
הוא רחב יותר, שטוח יותר ועמוק יותר מהשריר החצי גידי-הסמיטנדינוסוס, שאיתו הוא חולק את נקודות האחז.
השריר חופף את החלק העליון של כלי הדם של הפופליטאל.
הסמיממברנוסוס מתחיל בגיד עבה מהצד הסופר-לטרלי של עצם הישבן-האיסכיום .
הוא עובר מעל ומדיאלית לשריר הדו-ראשי הירך ולשריר החצי-גידי.
גיד המוצא מתרחב לאפונארוזה, המכסה את החלק העליון של המשטח הקדמי של השריר.
מאפונארוזיה זו, נובעים סיבי שריר, ומתכנסים לאפונארוזה נוספת המכסה את החלק התחתון של המשטח האחורי של השריר ומתכווצת לתוך גיד האחז.
האפונורוזה היא רקמת חיבור שטוחה ורחבה, דמוית גיד, המשמשת לחיבור שרירים לעצמות או לשרירים אחרים.
האפונורוזה נפוצה באזורים שבהם יש צורך בפיזור כוחות/וקטרים על פני שטח גדול.
הסמיממברנוסוס מתחבר בפריסה במספר נקודות
הזרוע הישירה נאחזת בחריץ בחלק הפוסטרו-מדיאלי של עצם השוק.
הזרוע הקדמית עוברת קדמית יותר ונאחזת בטיביה עמוק לרצועה העקיפה המדיאלית (medial collateral ligament).
מרכיב רחב מתרחב אל תוך הרצועה הפופליטאלית האלכסונית, אשר עוברת לאורך הקפסולה האחורית של הברך.
רצועה זו נקראת לעיתים גם גיד/התרחבות פופליטאלית אלכסונית, בשל תפקודה [4][5].
החיבור המכוון כלפי מרכיבי הרצועה האלכסונית האחורית תואר כזרוע הקפסולרית.
הרצועה האלכסונית האחורית כולה לא ניתנת להפרדה מהקפסולה.
זרוע מניסקלית קצרה נאחזת ברצועה הכלילית- המניסקוטביאלית של הקרן האחורית של המניסקוס הפנימי.
זרוע מרוחקת מתרחבת גם מעל שריר הפופליטאוס והאפונוירוזה שלו.
זהו מבנה דמוי מחתלת המשתרע מהחלק התחתון של הזרוע הישירה מעל שריר הפופליטאוס.
דווחו חיבורים נוספים לקפסולה האחורית ולמניסקוס הצדדי.
למעשה, נמצא ענף גידי של הסמיממברנוסוס הנאחז בקרן האחורית של המניסקוס הלטרלי ב-43.2% מהברכיים [6].
בורסה-כיס נוזל מפרידה את השריר מראש השוק הפנימי ומראש שריר התאומים בחלקו הפנימי.
הסמיממברנוסוס (semimembranosus) מקבל עצבוב על ידי החלק הטיביאלי של עצב השת (schiatic nerve).
עצב השת מורכב מהחלקים הקדמיים של שורשי עצב גחוניים מ-L4 עד S3. שורשי עצבים אלה הם חלק מרשת העצבים הגדולה יותר – מקלעת הסקרל (sacral plexus).
החלק הטיביאלי של עצב השת אחראי גם על עצבוב החצי גידי (semitendinosus) והראש הארוך של שרירי הדו-ראשי (biceps femoris) .
הסמימברנוסוס עשוי להיות מצומצם או נעדר, או כפול, כשהוא נובע בעיקר מהרצועה הסקרוטוברית (sacrotuberous ligament) וגורם להחלקה של עצם הירך או עצם האדוקטור המגנוס (adductor magnus).
השריר החצי גידי (TA: Musculus semitendinosus) הוא אחד משרירי מיתר הברך.
השריר ממוקם בחלקה האחורי של הירך, עמוק לשריר החצי קרומי הצמוד אליו.
כאשר מתכווצים החצי גידי והחצי קרומי, הם פועלים כמכופפים של הברך או פושטים של מפרק הירך וכאשר הברך כפופה הם יכולים לסובב את השוק פנימה.
שני השלישים המרוחקים של החצי גידי הם גיד.
תחילת השריר בגבששת השת וחלקו המרוחק נאחז בחלקו העליון של הפן התיכון של השוקה.
נקודת האחז של גיד השריר משותפת לגידים נוספים ומכונה "רגל האווז" (pes anserinus).
השריר החצי גידי מעוצבב על ידי שורש העצב החמישי של המותן (L5) ועל ידי שורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2) דרך חטיבת השוקה של עצב השת.
השריר האגסי (TA: Musculus piriformis, בלטינית: בעל צורת אגס) ממוקם בחלקו העמוק של העכוז.
כיווצו של השריר מביא לייצוב של ראש הירך במרחשת ולהנעת הירך לכיוון סיבוב חיצוני ופשיטה וגם להרחקת הירך כאשר היא כפופה.
דרך השריר או בסמוך לו עובר עצב השת.
כאשר השריר מגורה, יפגע גם העצב ויופיעו תסמינים הקשורים לפגיעה בעצב השת.
לשריר האגסי מבנה צר שטוח והוא ממוקם לרוחב העכוז.
מיקומו ומבנהו של השריר הופכים אותו לנקודת ציון חשובה באזור: מיקומם של כלי דם ועצבים היוצאים מהאגן לעומת השריר קובע את שמם, כמו למשל עורק העכוז התחתון (הזנבי) העובר מתחת לשריר ועורק העכוז העליון (הגולגולתי) העובר מעליו.
תחילתו של השריר האגסי בפן הקדמי של עצם העצה וברצועת העצה והגבשוש.
הוא יוצא מהאגן דרך נקב השת הגדול יחד עם כלי דם ועצבים שונים שהעיקרי בהם הוא עצב השת.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקו העליון של תל הירך הגדול שבעצם הירך.
השריר האגסי מעוצבב על ידי ענפים משורשי העצב הראשון והשני של העצה (S1, S2).
השריר הרוּם קוֹצִי (TA: Musculus supraspinatus) הממוקם בחלקה האחורי-עליון של עצם השכם הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף.
שמו של השריר ניתן לו על פי מיקומו על עצם השכם, מעל לקוץ השכם וזאת בדומה לשריר המך הקוצי הממוקם מתחת לקוץ השכם.
השריר פועל על מפרק הזרוע יחד עם שריר הדלתא כמרחיק של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
פגיעה בשלמותו של השריר הרום קוצי היא אחת הממצאים הנפוצים ביותר בדימות רפואי של מפרקי כתף כאובים (שלא אובחנו כשבר או פריקה).
תאוריות שונות מתייחסות למעברו בחלל הצר בין ראש עצם הזרוע לשיא הכתף כגורם לפגיעותו של השריר ובדרך כלל מייחסים את הפגיעה בשלמותו כמקור לכאבי כתפיים מסוימים, אך ממצאים שונים מטילים ספק בקשר בין ממצאי בדיקות דימות של השריר לתסמינים הקשורים לכתף.
תחילתו של השריר הרום קוצי בגומץ הרום קוצי אשר בעצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר עובר מתחת לקשת שיא הכתף והבריח ומסתיים בחיבור לחלקה העליון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
השריר הרום קוצי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים הרביעי, החמישי והשישי (C4, C5, C6) דרך עצב רום עצם השכם (Nervus suprascapularis).
השריר הַמַּךְ-קוֹצִי (TA: Musculus infraspinatus), הממוקם בחלקה האחורי של עצם השכם, הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף.
השריר מכונה על פי מיקומו על עצם השכם, בגומץ שמתחת לקוץ השכם.
השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון חיצוני של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
תחילתו של השריר המך-קוצי בגומץ המך-קוצי של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז באמצעה של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
השריר המך-קוצי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב רום עצם השכם (Nervus suprascapularis).
השריר התת-שכמי (TA: Musculus subscapularis) ממוקם בין עצם השכם לבין בית החזה.
השריר הוא אחד מארבעת השרירים מסובבי הכתף.
השריר פועל על מפרק הזרוע כמסובב לכיוון פנימי של הזרוע וכמקרב של הזרוע וכן בסינרגיה עם יתר מסובבי הכתף כמייצב של המפרק.
תחילתו של השריר בגומץ התת-שכמי שבעצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בגבשושית הקטנה של עצם הזרוע.
השריר התת-שכמי מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב תת-עצם השכם העליון ודרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervi subscapulares).
השריר כופף האגודל הארוך (TA: Musculus flexor pollicis longus , FPL) ממוקם בשכבה העמוקה של השרירים בקדמת האמה.
השריר מכופף בחוזקה את קצה האגודל וכן מסייע בכיפוף בסיס האגודל, עצם המסרק הראשונה ואף עשוי להשתתף בכיפוף שורש כף היד.
בהשוואה לפרימטים אחרים, השריר כופף האגודל הארוך ייחודי לבני אדם.
תחילתו של השריר כופף האגודל הארוך בחלקה הקדמי של החישור ובקרום הבין גרמי הסמוך לה.
גיד השריר עובר מתחת לחֶבֶק הכופפים של כף היד (Retinaculum musculorum flexorum manus) בהיכנסו לכף היד ונאחז בבסיס הגליל המרוחק של האגודל.
השריר כופף האגודל הארוך מעוצבב על ידי שורש העצב הצווארי השמיני (C8) ושורש העצב החזי הראשון (T1) דרך העצב הבין גרמי הקדמי, ענף של עצב התווך.
השריר העגול הקטן (TA: Musculus teres minor) הוא אחד מהשרירים מסובבי הכתף.
השריר ממוקם בחלקה האחורי התחתון של עצם השכם ומחובר בינה לבין עצם הזרוע.
בהפעלתו מסובב השריר את הזרוע לכיוון חיצוני וכאחד ממסובבי הכתף, שומר השריר על יציבות מפרק הזרוע.
תחילתו של השריר העגול הקטן בחלק העליון של הגבול הצידי (בית השחי) של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בחלקה התחתון של הגבשושית הגדולה של עצם הזרוע.
לעיתים משולבים סיבי השריר העגול הקטן בסיבי השריר המך קוצי.
השריר העגול הקטן מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים החמישי והשישי (C5, C6) דרך עצב השחי (Nervus axillaris).
השריר העגול הגדול (TA: Musculus teres major) הוא אחד השרירים המחברים בין עצם השכם לעצם הזרוע.
השריר ממוקם מתחת לעצם השכם והוא מהווה, יחד עם שריר הגב הרחיב את הדופן האחורי של בית השחי.
כיווץ השריר מביא לסיבוב פנימי של הזרוע ולקירובה לגו.
כאשר הזרוע במנח כיפוף, פועל השריר להנעתה לכיוון פשיטה.
תחילתו של השריר העגול הגדול בצד האחורי של הזווית התחתונה של עצם השכם.
חלקו המרוחק של השריר נאחז בשפה התיכונה של החריץ שבין הגבשושיות של עצם הזרוע.
השריר העגול הגדול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב תת-עצם השכם התחתון (Nervus suprascapularis).
השריר הַכַּפָּן הֶעָגוֹל (בטרמינולוגיה אנטומיקה: Musculus pronator teres) ממוקם בקדמת האמה.
השריר בעל שני הראשים מהווה את הגבול התיכון של גומץ המרפק (השקע בקדמת המרפק).
הכפן העגול פועל יחד עם השריר הכפן המרובע לסיבוב כלפי פנים של האמה (לכיוון בו כף היד פונה לכיוון מטה) וכן כמכופף חלש של האמה.
השריר הכפן העגול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב התווך.
לשריר הכפן העגול שני ראשים המחוברים האחד לעילית העלי התיכונה של עצם הזרוע (הראש הזרועי, Caput humerale musclus pronatoris teretis) והשני לזיז הַוָּוִי של הגומד (הראש הגומדי, Caput ulnare musclus pronatoris teretis).
עצב התווך עובר בין שני ראשי השריר הכפן העגול במעברו מהזרוע אל תוך האמה.
חלקו המרוחק של השריר נאחז במרכז הפן הקדמי של עצם החישור רדיוס Radius.
שריר הַכַּפָּן (פרונאטור) העגול מושך את עצם הרדיוס מעל עצם האולנה ומבצע פרונציה.
השריר הכפן העגול מעוצבב על ידי שורשי העצב הצוואריים השישי והשביעי (C6, C7) דרך עצב התווך Nervus medianus.
העורק המזין את האזור הוא עורק התווך.
היא מצב בו העצב המדיאני Median נצבט Impinged בנקודה שבו הוא עובר בין שני הראשים של שריר הכפן.
שני הראשים של השריר מחוברים על ידי פס פיברוטי, שמהווה את הקשת הגידית של שריר השריר כופף האצבעות השטחי.
פס פיברוטי לא תקין עלול להתפרש מהראש האולנראי של הכפן ולהתחבר לקשת, ובכך להוות נקודת לחץ על העצב המדיאני.
העצב המדיאני גם עלול להידחס בתוך שריר ה-הכפן עקב התעבות שלו, או מתחת לשריר הזרוע הדו ראשי, שחוצה את העצב המדיאני בקדמת המרפק.
הפגיעה בעצב התווך עלולה לגרום בין היתר כאבים חריפים ולתסמינים נוירולוגיים.
אלה יופיעו בקדמת האמה ובצד הרדיאלי של כף היד ובכלל זה באגודל ובשתיים וחצי האצבעות הסמוכות לו.
התסמינים עלולים להיות חריפים, במיוחד בלילה במהלך השינה.
מיבחן טינל חיובי הכולל הקשה באצבעות על אזור העצב, במקרה של היצרות או דלקת בשורש כף היד, המטופל ירגיש מעין "זרם" שחולף משורש כף היד ועד לאצבעות.
הגורם העיקרי להתפתחות תסמונת פרונטור הוא עומס היתר שנוצר על האמה.
עומס מסוג זה נגרם עקב תנועות סיבוביות של האמה וכף היד או בגלל מאמצים חוזרים רבים.
דוגמאות של פעילות גופנית ומקצועות הגורמים לעומסים מסוג זה כוללים: גולף, הרמת משקולות, טניס, סקווש, עבודות הרכבה והברגה, עבודה עם פטיש, הקלדה, עבודה עם עכבר ועוד.
כמובן שגם נזקי חבלה לאזור המרפק על רקע נפילה, פציעת ספורט או תאונה עלולה להוביל לשינויים מבניים ותפקודיים ולגרום להתפתחות תסמונת כפן.
מחלות שונות ובכלל זה דלקת פרקים ניוונית עלולה להוביל להתפתחות שינויים מבניים ותפקודיים ולגרום להתפתחות תסמונת כפן.
גיל - תסמונת פרונטור אינה מתרחשת בקרב ילדים.
כמו בהרבה תסמונות כאב אחרות גם במקרה הזה ישנו מרכיב של שינויים ניווניים המגיעים עם הגיל.
מגדר - נשים נמצאות בקבוצת סיכון להתפתחות תסמונת פרונטור.
על נתונים המתפרסמים נמצא שבהשוואה לגברים סיכוייהן של נשים לסבול מהתופעה גבוהים פי 5. רוב המקרים הללו בקרב נשים מתרחשים בעשור החמישי לחייהן.
מקצוע או עיסוק ספורטיבי המחייב שימוש חוזרני בידיים עלול להוביל להתפתחות עומסי יתר על המרפק והאמה.
עומסים אלו עלולים לגרום היפרטרופיה של שריר הכפן העגול ובכך להוביל להתפתחות הלכידה.
דוגמאות לסוג זה של עומסים כוללים גולף או טניס, אימוני משקולות, סקווש, הברגה ממושכת, עבודה עם פטיש, הקלדה ועוד.