tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
סנטינו פונטנה בתור בויז, מנהל הבמה במועדון הבורלסק של וולפורד במנהטן
רוי דנהאם, מבקרת עיתונות הסוקרת את הקריירה של מידג'
קלי בישופ בתור בנדטה, מנהיגת קונסורציום שידוכים שבסיסו בניו יורק
ג'קי הופמן בתור גיטה, שדכנית בניו יורק
פטריס ג'ונסון שבינס בתור מיס אם, שדכנית בניו יורק
מרסלין הוגו בתור מולי, שדכנית בניו יורק
כריס אייגמן בתור גייב, עורך The Village Voice
מיילו ונטימיליה בתור סילביו, גבר שמידג' פוגשת בפארק ריברסייד ולאחר שהם שוכבים היא מגלה שהוא נשוי
נינה אריאנדה בתור הדי, אשתו של גורדון פורד
פיטר פרידמן בתפקיד ג'ורג' טולודנדו, מפיק התוכנית של גורדון פורד
אלכסנדרה סוצ'ה בתור אסתר מייזל הבוגרת
גיבסון פרייז'ר בתור ד"ר אלי קליין
אלכסנדר ג'מיניאני בתפקיד יאנוש, החבר של זלדה
אוסטין בסיס בתור אלווין, כותב ראשי בתוכנית של גורדון פורד
ג'וש גריסטי בתור ראלף, כותב צוות בתוכנית של גורדון פורד
לוקאס קוונר בתור ססיל, כותב צוות בתוכנית של גורדון פורד
אדי קיי תומאס בתור אדם, כותב צוות בתוכנית של גורדון פורד
מייקל סיריל קרייטון בתפקיד מל, כותב צוות בתוכנית של גורדון פורד
בן רוזנפילד בתור איתן מייזל הבוגר
האנק עזריה בתפקיד דני סטיבנס, קומיקאי וכוכב טלוויזיה
יוצרת הסדרה איימי שרמן-פלדינו שאבה השראה לתוכנית מזיכרונות הילדות שלה מאביה, שהיה קומיקאי סטנד-אפ בניו יורק, ומהערצתה לנשים ראשונות בתחום, כגון ג'ואן ריברס.
ב-6 ביוני 2016 יצאה ההודעה כי אמזון הזמינה פיילוט.
הפרק נכתב על ידי שרמן-פלאדינו, שגם הייתה המפיקה בפועל.
ב-2 במרץ 2017, דווח כי הפיילוט יהיה פרק הבכורה מסדרת אמזון באביב 2017. ב-10 באפריל 2017, הודיעה אמזון שהזמינה עונה שנייה.
ב-20 במאי, שנת 2018, הודיעה אמזון כי חידשה את הסדרה לעונה שלישית.
העונהדירוג הביקורותRotten TomatoesMetacritic195% (78 ביקורות)80 (27 ביקורות)290% (59 ביקורות)85 (24 ביקורות)
העונה הראשונה זכתה בביקורות חיובית מן המבקרים.
באתר הסקירה Rotten Tomatoes, יש לעונה ציון של 95%, עם דירוג ממוצע של 7.63 מתוך 10 המבוסס על 78 ביקורות.
בקונצנזוס הביקורתי נכתב,"גברת מייזל הנפלאה היא תוספת מרנינה לקטלוג של ההפקות המקוריות של אמזון, שמונעת על ידי ביצועים מצחיקים אך נוקבים של רייצ'ל ברוסנהאן." באתר Metacritic יש לסדרה ציון ממוצע משוקלל של 80 מתוך 100, בהתבסס על 27 מבקרים, המציין "ביקורות חיוביות באופן כללי".
פרק הפיילוט של הסדרה היה אחד המוצלחים ביותר של אמזון אי פעם, והשיג רייטינג ממוצע של 4.9 (מתוך 5).
הביקורת בעיתון "הגרדיאן" שיבחה את "השילוב של הדיאלוג הנוקב של [שרמן-פלאדינו] עם הקסם המנצח של ברוסנהאן", בעוד שעל פי הביקורת של The A.V.
Club העיצוב האמנותי "יוצא מן הכלל" וכן ש"זו סדרה אשר בטוחה בעצמה בדיוק כמו הגיבורה שלה—ואיזו גיבורה זו.
מידג' כבר דמות בעלת רבדים, מתמודדת עם קונפליקט, מצחיקה, מקסימה." מבקר מגזין האינטרנט "סלייט" קרא לפיילוט "נוקאאוט".
גם העונה השנייה זכתה לביקורות חיוביות לפרק הבכורה.
באתר Rotten Tomatoes, העונה מחזיקה בציון של 90%, עם דירוג ממוצע של 8.4 מתוך 10 המבוסס על 59 ביקורות.
באתר Metacritic, הממוצע המשוקלל שהוקצע הוא ציון של 85 מתוך 100 בהתבסס על 24 מבקרים, המציין "שבחים אוניברסליים".
דייוויד מולןהתלבושות התקופתיות הטובות ביותר בסדרהדונה זקובסקה, קייטי הארטסו, בן פיליפ, אמנדה סימור, קלייר אקילה ומארי סיפטסעיצוב השיער התקופתי הטוב ביותרקימברלי ספיטרי, קלין סנוגרן, דיאנה סייקס, ולרי גלדסטון, אמילי רוסקו ומתיו ארמנטרוטהאיפור התקופתי הטוב ביותר (ללא פרוסטטות)פטרישיה ריגן, קלאוס לולה, ג'וזף א.
קמפינו, מייקל לאודטי, תומאס סמית' ורוברט באזהמוזיקה והמילים המקוריות הטובות ביותר"Your Personal Trash Man Can" – קרטיס מור ותומס מיזרפיקוח המוזיקה הטוב ביותררובין אורדנגמיקס הסאונד הטוב ביותר בסדרת קומדיה או דרמה (שעה)רון בוכר, מתיו פרייס, סטיוארט לרמן וג'ורג' א.
גברת וילסון היא מיני-סדרה טלוויזיה בריטית מסוגת דרמה.
שעלתה לשידור ב-27 בנובמבר 2018, והסתיימה ב-11 בדצמבר 2018. הסדרה שודרה ברשת "BBC One".
היא הופקה על ידי היוצרים רות וילסון, ניל בלייר, רבקה איטון, רות קנלי-לטס, לוסי ריצ'ר.
הסדרה בכיכובה של רות וילסון, מבוססת על סבתה של וילסון, שבעקבות מות בעלה הופתעה לגלות על חייו המסתוריים והסודיים.
הסדרה עלתה לשידור בארצות הברית ב-31 במרץ 2019.
בשנת 1963, חייה המאושרים של אליסון וילסון מתנפצים כאשר בעלה מת בפתאומיות.
בעלה, אלכסנדר אלק וילסון, הוא הסופר וקצין לשעבר ב-MI6. אליסון מגלה שכל מה שידעה על בעלה במשך 22 שנים שחיו יחדיו במהירות נפרם, ושהיא איננה גברת וילסון היחידה שיש.
אליסון משתדלת להגן על שני בניה כאשר היא מנסה לגלות את עברו של בעלה.
גברת מארוול הוא שמן של מספר דמויות בדיוניות של גיבורות ונבלות-על המופיעות בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
גברת מארוול המקורית הופיעה לראשונה בחוברת Ms.
Marvel #1 מדצמבר 1977 ונוצרה על ידי הכותב ג'רי קונוויי והמאייר ג'ון בוסימה.
דמותה של גברת מארוול נוצרה כגרסה נשית לדמותו של קפטן מארוול, ועד כה חלקו בזהות זו חמש דמויות - קרול דנברס, שרון ונטורה, קרלה סופן, דיידרה ונטוורת' וקמלה קאן.
כיום פועלת קאן כגברת מארוול, בשעה שקרול דנברס מאיישת את תפקיד קפטן מארוול.
את דמותה של גברת מארוול (קמלה קאן) בסדרת הלייב אקשן "מיס מארוול" מגלמת השחקנית אימאן ולאני, שתשוב לגלמה בסרט "המארוולס" שיהווה סרט המשך לסרט "קפטן מארוול".
קרול דנברס, הראשונה להשתמש בשם "גברת מארוול", הופיעה לראשונה בחוברת Marvel Super-Heroes #13 ממרץ 1968 כבכירה נטולת כוחות-על בחיל האוויר של ארצות הברית.
אחרי תקופה קצרה כסוכנת מיוחדת הצטרפה דנברס לסוכנות נאס"א כקצינת אבטחה, שם התיידדה עם ד"ר וולטר לאוסון, הלא הוא קפטן מאר-וול העריק מאימפריית הקרי החוצנית.
קרבתה למאר-וול הובילה לפציעתה וחטיפתה על ידי מפעיליו לשעבר, שביצעו בה שינויים גנטיים.
בתום תקופת שינויי אישיות והתקפי שכחה אימצה דנברס את זהות "גברת מארוול" כמחווה לידידה, והחלה ללחום בפשע באמצעות כוחותיה החדשים.
בהמשך הצטרפה דנברס למרכז האירועים המתרחשים ביקום מארוול, והייתה לחברה בגלגולים שונים של קבוצת האוונג'רס ושומרי הגלקסיה.
במרוצת השנים השתמשה קרול בכינויים בינארי וציפור מלחמה.
החל מיולי 2012 פועלת קרול כקפטן מארוול, אחרי פגישה עם מאר-וול המוחייה במהלך אירועי "אוונג'רס נגד אקס-מן".
שרון ונטורה החלה את דרכה כחברה בקבוצת פעלולני אופנוע, שפתחה רגשות רומנטיים הדדיים כלפי חבר ארבעת המופלאים, בן גרים/הדבר, שהיה חבר באותה התקופה בקבוצת מתאבקים מקצועיים בעלי כוחות-על.
שרון פנתה לברוקר הכוח - נוכל המעניק כוחות-על לפי תשלום - כדי לרכוש כוחות-על ולהצטרף לבן בקבוצתו, וכך נעשתה לגברת מארוול החדשה.
זמן מה לאחר מכן הצטרפה שרון לארבעת המופלאים, ונחשפה לקרני אנרגיה קוסמית ושינתה צורה לכדי דמות ענקית בעלת עור סלעי, בדומה לזו של בן.
מעתה ואילך כונתה שרון "גברת הדבר", והייתה חברה בהמשך בקבוצת ארבעת המפחידים.
שרון נראתה בצורתה האנושית כגברת מארוול כחברה בקבוצת המתאבקים כחלק מחידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה" של שנת 2017. היא הופיעה מאוחר יותר כגברת הדבר בחוברות "ארבעת המופלאים" מ-2018.
במהלך אירועי "שלטון אפל" של סוף העשור הראשון של המאה ה-21, נבל-העל נורמן אוסבורן זוכה לאהדת הקהל העולמי ומוכר כמושיע כדור הארץ, אחרי שחיסל את מלכת גזע הסקרול משני-הצורה וסיים את פלישתם לכדור הארץ.
אוסבורן ניצל את מעמדו החדש כדי להחליף את סוכנות הביון S.H.I.E.L.D בארגון H.A.M.M.E.R החדש בניהולו, ואיגד סביבו קבוצת אוונג'רס חדשה המורכבת מנבלי-על מחופשים לגיבורים - האוונג'רס האפלים.
לתפקיד "גברת מארוול" של הקבוצה הצטרפה קרלה סופן, נבלת-על ואויבתה המושבעת של קרול דנברס, הידועה בכינוי מונסטון.
סופן הופיעה לראשונה בחוברת Captain America #192 מדצמבר 1975 כמתלמדתו של הנבל דוקטור פאוסטוס, וצברה כוחות-על באמצעות התמזגות עם אבן חן חייזרית ("אבן הירח").
עם כניסתה לתפקיד גברת מארוול כיכבה סופן ב-10 חוברות של הרצת חוברות "גברת מארוול" השנייה, בשעה שדנברס פעלה כ"ציפור מלחמה".
סופן וחברי האוונג'רס האפלים נעצרו ונכלאו אחרי כישלון המצור על אסגרד ומפלתו של אוסבורן.
עם בריחתו של אוסבורן מהכלא הוקם מחדש ארגון H.A.M.M.E.R, תוך תמיכה מצד ארגוני הידרה, A.I.M והיד.
אוסבורן הקים קבוצה חדשה של האוונג'רס האפלים, אליה נבלת-העל סופריה כגברת מארוול.
עם זאת, סופריה מעולם לא אימצה באופן רשמי את זהות גברת מארוול, והשתמשה בכינוי זה לזמן קצר עד לתבוסתם המחודשת של האוונג'רס האפלים.
קמלה קאן, מתבגרת מוסלמית-אמריקאית ממוצא פקיסטני, הופיעה לראשונה ללא שם בהופעת קמע בחוברות "קפטן מארוול" בכיכובה של דנברס.
בהמשך כיכבה הדמות כממשיכת דרכה של דנברס כגברת מארוול, אחרי שהפצת ערפילי טריגן על פני כדור הארץ עוררו גנים בלתי אנושיים בגופה.
קמלה, מעריצה נלהבת של קרול דנברס ושאר חבריה גיבורי-העל, הושפעה מאלילתה והחלה להשתמש בכוחותיה למלחמה בפשע בג'רזי סיטי.
בהמשך השתלבה הדמות בחוברות "האוונג'רס" השונות, והיא כיום חברה בקבוצת האלופים הצעירה ובקבוצת סוכני אטלס החשאית של ג'ימי וו.
Marvel Vol.2 (קרול דנברס וקרלה סופן, מאי 2006-אפריל 2010, 50 גליונות)
Marvel Vol.1 (קמלה קאן, מאי 2019 ואילך)
"גברת שרה השכנה" הוא שיר שכתב והלחין יובל בנאי וביצעה להקת הפופ רוק משינה.
השיר יצא לאור כסינגל בשנת 1993.
השיר נכלל באלבום "שיא הרגש"' שבו כתב והלחין שלומי ברכה את כל השירים מלבד "נגעה בשמיים" ו"גברת שרה השכנה", שכתב והלחין יובל בנאי.
השיר בתוכנו ולחנו מבוסס על שירו של בוב דילן "Hurricane", המתאר את סיפורו של המתאגרף רובין "הוריקן" קרטר, שהורשע בזדון ברצח משולש עם אדם נוסף.
קרטר שוחרר מהכלא לאחר 19 שנים, לאחר שהוברר כי לא זכה להליך משפטי הוגן, והשופט שהביא לשחרורו קבע שבהרשעתו היה מניע גזעני.
כמו כן מבוסס השיר על שכנה שהייתה ליובל בנאי.
חלק מעיבוד השיר מבוסס על "Sister Golden Hair" של להקת "אמריקה".
בגרסה של משינה, שרה היא לכאורה עדת ראייה לרצח.
אבנר התאילנדי וחיים הצעיר נעצרים בחשד לרצח.
חיים הצעיר מתחיל להישבר ושרה מזהה את שניהם במסדר זיהוי כשני הרוצחים.
בזכות עדות זו נשלחים שניהם למאסר עולם.
בבית השלישי של השיר מסופר כי אקדח הרצח נמצא במטבח של שרה.
שרה אינה יודעת שיעקב השכן מן הקומה מעל, נהג להציץ לביתה מבעד לתריס, והיה עד לרצח שביצעה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי של רשת ג' לשנת תנש"ג (1993) דורג השיר במקום ה-17.
השיר גם הופיע באלבום האוסף של הלהקה, "עסקי הרוקנ'רול".
Fletcher) היא מיני-סדרה קומית אמריקאית המבוססת על רומן באותו שם משנת 2017 שכתב טום פרוטה.
הסדרה עלתה לשידור ב-27 באוקטובר 2019 ברשת HBO וכללה 7 פרקים.
הסדרה עלתה לשידור במקור ב-27 באוקטובר 2019. בישראל שודרה הסדרה ב-YesHOT ו-סלקום tv.
עבודת הבימוי של שבעת הפרקים חולקה בין ארבע במאיות, שביימו בנפרד את פרקי הסדרה.
הסדרה עוסקת באיב, גרושה בשנות הארבעים לחייה, אשר בנה היחיד ברנדן יצא זה עתה ללמוד בקולג'.
איב מגלה את עולם הפורנו והאוננות.
הסדרה עוקבת גם אחר קורותיו של בנה בקולג'.
איב פלטשר (מקי) (קתרין האן) - בשנות הארבעים לחייה, מנהלת בית אבות.
חזרה לשם נעוריה בפרק האחרון.
ברנדן פלטשר (ג'קסון וייט) בנה של איב.
יש לו אח נוסף אוטיסט מנישואיו השניים של אביו.
ג'וליאן (אוון טיג) - למד בתיכון עם ברנדן והיה מושא להצקותיו.
משתתף בסדנת כתיבה יוצרת עם איב.
מרגו (ג'ן ריצ'רדס) - טרנסג'נדר ית מלמדת בסדנת כתיבה יוצרת, שבה משתתפים איב וג'וליאן.
זאק (קמרון בויס) - שותפו של ברנדן לחדר במעונות
קרטיס (איפדנסי ראשאד) - משתתף בסדנת הכתיבה
רוי (ביל ריימונד) - קשיש שהתגורר בבית האבות.
ג'ו (דומיניק לומברדוזי) - בנו של רוי.
אמנדה (קאתי קרשאו) - חברה ועמיתה לעבודה של איב.
טד (ג'וש המילטון) - הגרוש של איב ואביו של ברנדן
קול (ג'סמין קפאס ג'ונס) - לומדת בקולג' של ברנדן
ג'יין''' (קייסי וילסון) - חברה של איב
גברת מארוול היא דמות בדיונית של גיבורת-על, המופיעה בחוברות הקומיקס ביקום מארוול קומיקס.
הדמות, שנוצרה על ידי הכותבים ג'י וילו וילסון, סאנה אמנאט וסטיבן ואקר והמאייר אדריאן אלפונה, הופיעה לראשונה ללא שם בהופעת קמע בחוברת Captain Marvel Vol.7 #14 מיולי 2013. הופעתה המלאה של הדמות אירעה בחוברת All-New Marvel NOW!
Point One #1.NOW מינואר 2014, בעלילה שנכתבה על ידי וילסון ואוירה על ידי אלפונה.
קמלה קאן היא גברת מארוול החמישית ביקום מארוול, ונחשבת לממשיכת דרכה המובהקת של גברת מארוול הראשונה ואלילתה, קרול דנברס.
קמלה היא נערה מוסלמית-אמריקאית ממוצא פקיסטני, שזכתה לכוחות-על עקב התפרצות גנים בלתי אנושיים בגופה לאחר אירועי "אינסופיות" של שנת 2013. האוגדן הראשון של חוברות "גברת מארוול" בכיכובה זכה בשנת 2015 בפרס הוגו לסיפור הגרפי הטוב ביותר.
את דמותה של קמלה קאן ב מגלמת השחקנית אימאן ולאני , בסדרת הלייב-אקשן "גברת מארוול" בשירות הסטרימינג דיסני+, וגילמה דמות זאת בשנית בסרט גיבורות-העל "המארוולס".
בנובמבר 2013 הכריזה חברת מארוול קומיקס כי קמלה קאן, מתבגרת מוסלמית-אמריקאית מג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, תככב כ"גברת מארוול" בהרצת חוברות חדשה שתיכתב על ידי ג'י וילו וילסון ותאויר על ידי המאייר אדריאן אלפונה.
הרצה זו היא סדרת החוברות הראשונה של מארוול קומיקס בה מככבת דמות מוסלמית בתפקיד הראשי, אך היא אינה הדמות המוסלמית הראשונה בקומיקס, כאשר קדמו לה דמויותיהן של אם ודאסט מחוברות האקס-מן ודמותו של הגרין לנטרן סיימון באז מחברת DC קומיקס בין היתר.
הרעיון ליצירת דמותה של קמלה החל בשיחה בין העורכים סאנה אמנאט וסטיבן ואקר, במהלכה סיפרה אמנאט לואקר סיפורים מילדותה כבת למשפחת מהגרים פקיסטנית בארצות הברית.
השניים שיתפו את וילסון ברעיון, והיא הביעה התלהבות בקידום הפרויקט.
לפי אמנאט, סדרת הקומיקס הגיעה מתוך "רצון לחקור את [חיי] התפוצה המוסלמית-אמריקאית בפרספקטיבה אותנטית.
וילסון שקלה תחילה ליצור את הדמות כנערה ערבית מדירבורן, מישיגן, אך החליטה לבסוף לכתוב את הדמות כילידת ג'רזי סיטי ממוצא דרום אסייתי.
באשר לעיצוב דמותה של קמלה, אמנאט ביקשה כי העיצוב ישקף את מורשתו של קפטן מארוול, אך גם את סיפורה ועברה האישי.
היא אמרה כי עיצוב תלבושתה של קמלה הושפע מסגנון הלבוש שלוואר קמיז, הנפוץ בדרום אסיה, וכי צוות היוצרים רצה שהתלבושת תשקף את זהותה התרבותית של קמלה.
הדמות אינה לובשת חיג'אב, מכיוון שרוב הצעירות הפקיסטניות-אמריקאיות לא לובשות חיג'אב.
קלי סו דקוניק, כותבת חוברות "קפטן מארוול" בכיכובה של דנברס, שתלה את דמותה של קמלה ברקע החוברת Captain Marvel Vol.7 #14 בסצנה בה קפטן מארוול מגנה על אזרחים מהנבל יון-רוג.
בתחילת דרכה קמלה מעריצה את דנברס, וכאשר היא מקבלת כוחות-על, היא מנסה לחקות את אלילתה.
לפי וילסון, "קפטן מארוול מייצגת אידיאל שקמלה משתוקקת להגיע אליו.
היא חזקה, יפהפייה, ולא נושאת את המטען הרגשי הכרוך בלהיות פקיסטנית ושונה".
סדרת החוברות הראשונה בעלילותיה של קמלה קאן נמשכה 19 חוברות, שפורסמו בין פברואר 2014-אוקטובר 2015. סדרת החוברות עסקה במאבקיה של קאן עם נבלי-על שונים, לצד התמודדותה עם משפחתה המגוננת וחובותיה הדתיות.
אמנאט הדגישה כי "ככל שהאסלאם הוא חלק בזהותה של קמלה, הקומיקס לא מטיף לדת או לאמונה האיסלאמית.
הוא מתעסק בתוויות הנכפות עליך, ואיך הן יוצרות את העצמי.
זה אתגר שכולנו חווינו בצורה כלשהי, ולא ייחודי לקמלה כי היא מוסלמית.
הדת היא אחת מהדרכים הרבות בהן היא מגדירה את עצמה".
חמש החוברות הראשונות בסדרה עובדו לפורמט אודיו.
במרץ 2015 הוכרז כי קמלה תצטרף לקבוצת האוונג'רס הראשית כחלק מחידוש הכותרים "מארוול החדשה והשונה", המתרחש אחרי אירוע הקרוסאובר "מלחמות סודיות".
Marvel אותחלה גם היא לכרך חוברות שני, שארך 38 חוברות שפורסמו בין נובמבר 2015 לפברואר 2019. לפי אמנאט, סדרת החוברות השנייה מסמלת תקופה נוספת בחייה של קמלה, שהשלימה את "תקופת האימונים" בכרך הראשון ומוצאת את עצמה חברה בקבוצת האוונג'רס שהעריצה כילדה.
בתום אירועי "מלחמת אזרחים 2" של שנת 2016 פרשו קמלה, ספיידרמן (מיילס מוראלס) ונובה (סם אלכסנדר) מקבוצת האוונג'רס, והקימו את קבוצת האלופים יחד עם סייקלופס מזמן העבר, אמדאוס צ'ו וויו ויז'ן.
קמלה משמשת כמנהיגת הקבוצה, שכיכבה עד כה בשתי סדרות רצות.
בנובמבר 2016 הודיעה חברת מארוול קומיקס על הצטרפותה של קמלה לקבוצת הלוחמים הסודיים החדשה בסדרת חוברות שתפורסם החל ממאי 2017, תיכתב על ידי מתיו רוזנברג ותאוייר על ידי חאווייר גארון.
הקבוצה מוקמת כתגובה להשלכות לאירועי "הבלתי אנושיים נגד אקס-מן", וחברים בה הגיבורים הבלתי-אנושיים קווייק, קארנאק, מון-גירל, הדינוזאור השטני ואינפרנו.
הקבוצה התפרקה בינואר 2018, אחרי 12 חוברות בכיכובה.
בנובמבר 2017 כיכבה קמלה לצד דנברס בחוברת בסדרת האנתולוגיה המוגבלת Generations, המצוותת בין גיבורי-על ותיקים וממשיכיהם המודרניים.
בחוברת זו חקרה וילסון את יחסי המנטור-תלמידה של דנברס וקמלה כחלק מתהליך ההתבגרות של הגיבורה הצעירה, הנחשפת לחולשותיה ופגמיה של אלילתה.
בנוסף, באוקטובר 2017 יצא ספר כתוב בן 128 עמודים בשם Ms.
Marvel: Fists of Fury, המתעסק בבריונות שחווה קמלה על בסיס מוצאה ומגדרה.
עם עזיבתה של וילסון במרץ 2019 אותחלה סדרת חוברות "גברת מארוול" לכדי The Magnificent Ms.
Marvel בכתיבתו של סלדין אחמד.
וילסון תכננה את עזיבתה במשך שנה, ואמרה שציפתה במקור לכתוב רק 10 חוברות קומיקס אודות קמלה.
אחמד אמר שסדרת החוברות החדשה תתאפיין בהיקף עלילתי רחב יותר, אך תשמר את האופי האינטימי של הסדרות הקודמות.
ביולי 2020 הכריזה חברת מארוול כי הדמות עתידה לככב ברומן גרפי מקורי, שייכתב בשיתוף פעולה עם חברת Scholastic ויכוון לקהל קוראים צעיר.
קמלה קאן נולדה וגדלה בג'רזי סיטי.
הוריה ואחיה הגדול, אמיר, היגרו לארצות הברית מהעיר קאראצ'י, פקיסטן, אליה משפחתה עברה אחרי חלוקת הודו.
את ילדותה בילתה קמלה עם שני חבריה הטובים, גם הם בני מהגרים – נאקיה, מוסלמית אדוקה, וברונו, בן למשפחה איטלקית קשת יום שמשפחת קאן התנדבה לשלם את הוצאותיו.
קמלה הייתה גאה במוצאה, אך הרגישה שונה מחבריה ללימודים והתמודדה עם הצקות והקנטות על תחומי העניין שלה והוריה המחמירים.
קמלה מצאה נחמה בדמות משחקי וידאו, פאנפיקשן, מדיה חברתית והערצת גיבורי-על, בראשם קרול דנברס, גברת מארוול לשעבר שאימצה את הכינוי "קפטן מארוול".
בדרכה חזרה ממסיבה, אליה הלכה בניגוד לרצונם של הוריה ועזבה אחרי הקנטות רבות, נעטפה קמלה בידי ענן ערפילי טריגן שהוטל על ג'רזי סיטי כחלק מהפצת ערפילי טריגן על פני כדור הארץ.
קמלה נעטפה בפקעת טריגן, בה חוותה חיזיון בו נשאלה בידי שלושת גיבוריה האהובים ביותר – דנברס, איירון מן וקפטן אמריקה – מה היא רוצה לעשות עם חייה.
אחרי שענתה שהיא הייתה רוצה להיות כמו קפטן מארוול התעוררה קמלה מהחיזיון, וגילתה שהיא שינתה צורה לדמותה של דנברס הצעירה כגברת מארוול.
קמלה המופתעת התקשתה להשתלט על כוחותיה החדשים, וכעבור זמן מה למדה שהיא יכולה לשנות את צורת גופה לכל צורה בה תחפוץ.
קמלה שבה לדמותה המקורית, וגילתה שהיא חסינה מפציעות פיזיות באמצעות שינוי גופה לצורתו המקורית כאשר הגנה על ברונו משוד בחנות המכולת השכונתית.
ברונו שיתף את קמלה בכך שהפושע היה אחיו הצעיר, שהסתבך עם נבל מסתורי בשם "הממציא" ואולץ לעבוד עבורו.
קמלה וברונו עבדו יחד על פיתוח כוחותיה ותלבושתה, והיא נשבעה להגן על ג'רזי סיטי מפני הממציא.
אחרי היתקלויות שונות עם עושי דברו התעמתה קמלה עם הממציא – תוצאה של ניסוי משובש לשיבוטו של תומאס אדיסון, שבינתו התמזגה עם DNA מתוכי המחמד של המדען האחראי לכדי יצור כלאיים מרושע.
קמלה חמקה בסיועו של וולברין, שחיפש אחר תלמידה נעדרת מבית הספר לצעירים מחוננים ע"ש צ'ארלס אקסבייר.
התלמידה העידה לשניים שהממציא השתמש בה ובאחרים כסוללת כוח, ו-וולברין יידע את המלכה מדוזה בדבר קיומה של קמלה, שזכתה לליוויו וסיועו של הכלב הבלתי-אנושי לוקג'ו.
אחרי קרב מול רובוטים של הממציא שוגרה קמלה הפצועה לאטילאן החדשה, ממלכת הבלתי אנושיים, שם למדה את מקור כוחותיה ומוצאה הבלתי-אנושי.
בחקירותיה את תוכניתו של הממציא מצאה קמלה בני נוער שונים, שנלכדו לכאורה ונוצלו כסוללות כוח למכונות שונות.
אחרי שהתאוששה באטילאן החדשה חדרה קמלה למאורתו של הממציא, שם גילתה שהנערים הלכודים מסייעים לממציא מרצונם החופשי ולא זקוקים להצלה.
הממציא ניצל את תחושת חוסר-הערך של המתבגרים הצעירים, ושכנע אותם שייעודם היחיד הוא הפעלת מכונותיו.
קמלה הצליחה לשנות את השקפתם של הנערים, אך הובסה בקרב נגד אחד מהרובוטים של הממציא, והבינה שעליה לוותר על מאבק חזיתי – היא יצרה קשר עם ברונו, שהזעיק את המשטרה למקום, והם עצרו את הממציא ושחררו את בני הערובה.
קמלה החלה להעביר זמן רב באטילאן החדשה בלימוד וחקר כוחותיה ומורשתה הבלתי אנושית במקביל לפעילותיה בניו ג'רזי, שעוררו את חששותיה של מדוזה.
בארוחה משפחתית נפגשה קמלה עם קמראן, בנם של ידידי המשפחה ובן גילה של קמלה.
קמלה וקמראן נעשו קרובים זה לזה, אך נתקלו בטיול זוגי בטרוריסטית בלתי אנושית בשם קאבום, חברה בארגון רדיקלי שנועד להפיל את המלכה מדוזה מכסה ולהשתלט על בני האדם.
קמלה הזועמת הביסה את קאבום באלימות, ונחרדה לאחר מעשה כאשר הטרוריסטית נזקקה לסיוע רפואי.
מאוחר יותר גילה קמראן לקמלה שגם הוא בלתי אנושי שכוחותיו הופעלו בידי פצצת טריגן, ושהוא מסוגל לשנות את צורת גופו בין צורה אנושית לבין דמות עשויה אנרגיה ביו-קינטית כחולה, אותה הוא יכול להעביר לחפצים ולפוצץ אותם.
למחרת התנדב קמראן להסיע את קמלה לבית הספר, למורת רוחם של אמיר וברונו – זה מתוך דאגה לאחותו הקטנה, וזה מתוך קנאה רומנטית.
חששותיהם התגלו כמוצדקים כאשר קמראן חשף את עצמו כחבר בארגון הטרור של קאבום וחטף את קמלה לאטילאן החדשה, שם הוצע לה להצטרף אליהם ולקחת חלק בהפיכה השלטונית הקרבה.
קמלה הצליחה להיחלץ מאטילאן בעזרתו של ברונו, חברה הטוב.
בגידתו של קמראן הותירה את קמלה שבורת-לב, אך היא נאלצה להדחיק את רגשותיה עקב התנגשותו הממשמשת ובאה של יקום מארוול עם יקום האולטימייט.
קמלה הותירה את האחריות לטיפול בהתנגשות לגיבורי-העל הוותיקים על מנת להתמקד בהשלטת סדר וביטחון בג'רזי, והחלה בפינוי התושבים לבית ספרה, שהושם תחת הגנתו של לוקי.
בבואה לבית הוריה נתקלה קמלה בקמראן, שחטף את אמיר כדי לחשוף אותו לערפילי טריגן במטרה לבדוק האם ירש גנים בלתי-אנושיים כמו אחותו הקטנה.
לאחר מכן נפגשה קמלה, להפתעתה, עם קרול דנברס עצמה – שהעניקה לגיבורה הצעירה את ברכתה, אישרה שההתנגשות תחת שליטה והציעה לעזור בהצלת אחיה.
קמלה וקרול הביסו את קמראן וקאבום והצילו את אמיר, שזכה ליכולת ליצור שדות כוח מסביב לגופו.
בפרידתה גילתה קרול לקמלה כי אין דרך לעצור את ההתנגשות הקרבה וקץ היקום, אך הביעה את גאוותה כלפיה ועודדה אותה להיאחז בתקווה ולהמשיך להילחם.
קמלה התייחדה עם משפחתה וחבריה, וחשפה את רגשותיה כלפי ברונו לפני השמדת העולם.
המולטי-יקום שוחזר בסוף אירועי "מלחמות סודיות", וקמלה וסביבתה שבו לחייהם הרגילים ללא זיכרון מהימים האחרונים לפני התנגשות היקומים.
חברת ג'נטריפיקציה מסתורית החלה לעשות שימוש בדמותה של גברת מארוול ללא רשותה, מה שעורר יחס שלילי כלפי גברת מארוול ברחבי ג'רזי סיטי, ולמחלוקות בין קמלה ונאקיה.
החברה המסתורית התגלתה למעשה כשלוחה של ארגון הידרה בהנהגתו של דוקטור פאוסטוס, שהובסו באמצעות המידע הטמון באחסון הענן הפרטי של ברונו.
מתקפת מפלצת שגרתית על ג'רזי סיטי ציוותה בין קמלה לנובה הצעיר, שניסיונות הפלירטוט שלו התפרשו כחוצפה שלא במקומה בעת קרב.
אחרי שהביסו את המפלצת ניסה נובה לטהר את האווירה באמצעות חשיפת זהותו הסודית, אך קמלה דחתה את מחוותו והשניים נפרדו במחשבה שלעולם לא ייפגשו שוב.
נוכחותו הפתאומית של שר מלחמה צ'יטאורי בליברטי סטייט פארק הזעיקה את קמלה ונובה, שנתקלו בגיבורי-על נוספים: איירון מן, קפטן אמריקה, תור, ויז'ן וספיידרמן (מיילס מוראלס), בן גילם של קמלה ונובה.
הגיבורים רדפו אחרי שר המלחמה והביסו אותו במפרץ לונג איילנד, שם איירון מן הציע לגיבורים הצעירים להצטרף לקבוצת האוונג'רס החדשה.
כחברת האוונג'רס פיתחה קמלה חברות עם נובה וספיידרמן, סייעה לחטיבת אחדות האוונג'רס במשבר פלזנט היל והתחברה לנדיה, בתו האובדת של האנק פים והצרעה החדשה.
בתקופה זו תיזזה קמלה בין פעילותה כגיבורת-על לבין חובותיה האזרחיות, בהן ההכנות לחתונתו של אמיר.
היא ניסתה להיעזר בכפילי חימר קסומים כדי ליצור גרסאות נוספות של עצמה, אך איבדה את השליטה בהם וביקשה עזרה מגיבורים נוספים.
בעשותה זאת הבחינה קמלה במתח גובר בין קרול דנברס לאיירון מן, אותו ביטלה כזוטות לטווח הארוך והשתתפה בחתונה של אמיר.
אחרי קרב נגד ישות קוסמית מחריבה הצטרפה קמלה למסיבה במגדל סטארק, בה קהילת גיבורי-העל התוודעה לקיומו של יוליסס, בלתי אנושי המסוגל לראות את העתיד.{{הערה|Civil War II #1, June 2016}}
קמלה הוכתה הלם אחרי שחזיונותיו של יוליסס הביאו למותו של הענק הירוק, ואף על פי כן הייתה בטוחה שמצב לא יתדרדר לאלימות נוספת.
היא צורפה בידי קרול לקבוצת מתנדבים שמונתה לעשות שימוש בכוחותיו של יוליסס כדי לעצור פשעים בטרם התרחשו, ומנגד הבינה בשיחה עם גיסתה החדשה שהשימוש בכוחותיו של יוליסס דומה לאפיון גזעי.
למחרת אחד מחבריה לכיתה של קמלה, ג'וש, נעצר בטענה שהוא היה עתיד לפוצץ את בית הספר.
קמלה החלה לפקפק בנאמנותה לקרול דנברס, ולבטיה התעצמו כאשר ברונו נפצע אנושות בניסיון לחלץ את ג'וש.
תחושת הכישלון של קמלה והתעקשותה של דנברס בדבר השליטה במצב הביאו את קמלה לעימות עם אלילתה לשעבר, ואחרי חילופי דברים קשים ניסתה קמלה למצוא נחמה בזרועותיו של ברונו, שהאשים אותה בפציעותיו והחליט לעבור לגור וללמוד בואקאנדה.
קמלה לקחה חלק בקרבות בין סיעת גיבורי-העל של איירון מן, המתנגדת לשימוש בכוחותיו של יוליסס, לבין קבוצתה של קרול.
קמלה, נובה ומיילס מוראלס עזבו את קבוצת האוונג'רס בתום מאורעות מלחמת האזרחים השנייה, בתחושה שהאוונג'רס לא מסייעים לאנשים הקטנים.
הם הקימו קבוצת גיבורי-על צעירים בשם "האלופים", אליה הצטרפו אמדאוס צ'ו/הענק, סייקלופס מזמן העבר ובתו של ויז'ן, ויו.
הצוות התפרק בקצרה במהלך כיבוש ארצות הברית בידי ארגון הידרה, במהלכו הצטרפה קמלה לקבוצת בלתי-אנושיים מחתרתית שלחמו לשחרור בני מינם ממחנות הריכוז של הידרה.
האלופים התאחדו אחרי תבוסתם של הידרה, וצירפו לשורותיהם את נדיה פים/הצרעה, ריישון לוקאס/פטריוט, חואקין טורס/פלקון, איירון הארט והארבה האדום במקביל לעזיבתו של סייקלופס, שהודיע לקמלה על עזיבתו וביקש ממנה ליידע את שאר חברי הקבוצה.
מתקפה מכוונת על תלמידה בבית ספרה של קמלה הביאה להפעלת מנגנון ההשמדה העצמית של ויו, וכתוצאה מכך לפיצוץ עז שהרס את בית הספר ופצע אנושות תלמידים.
בהיעדרה הועבר חוק האוסר את פעילותם של קטינים מתחת לגיל 21 כגיבורי-על, תוך מתן אפשרות לפעילות תחת פיקוח מצד גיבור-על מנוסה.
החוק כונה "חוק קמלה" כמחווה לגיבורה הרדומה.
קמלה חלמה את ההתרחשויות בתרדמת, ובקימתה זעמה שנעשה שימוש בשמה לחקיקת חוק האוסר את פעילותה.
היא כינסה פגישה סודית של גיבורי-על צעירים, ואחרי מנוסה מסוכני אכיפת החוק הבינה שיש בוגד בקרב חבריה.
הפעלת הגנים הבלתי אנושיים בגופה של קמלה הקנתה לה כוחות-על, שמהווים מעין שינוי צורה מורפוגנטי.
ברמה המולקולרית, קמלה מבצעת סוג מסוים של מסע בזמן עם כל שימוש בכוחותיה; תאי גופה משתנים בהתאם לגרסאות שונות שלה ברחבי ציר הזמן.
בפועל, לקמלה היכולת להגדיל, להקטין, להרחיב ולהקטין את ממדי גופה בשלמותו, מגודלה של אקשן פיגר לגודלו של בניין.
היא אף מסוגלת לשלוט בגודלם של איברי גוף ספציפיים, ומסוגלת להאריך את ידיה, רגליה וצווארה בין היתר.
כוח שינוי הצורה מקנה לקמלה יכולת ריפוי עצמי, המופעלת באמצעות חילוף תאי גוף.
יכולת הריפוי עצמי דורשת מקמלה לא לעשות שימוש בכוחותיה ולהישאר בצורתה המקורית, ומובילה לעייפות ורעב.
ככל שהיא משתמשת ביכולת הריפוי העצמי, כך תאי גופה נעשים פחות גמישים, מה שמונע ממנה לממש את הפוטנציאל הרחב של כוחותיה.
לקמלה האפשרות לשנות את צורתה באופן מלא, אך היא נוטה להשתמש ביכולת זו לעיתים רחוקות בלבד.
טווח שינוי הצורה שלה נע משינויים קוסמטיים של שיערה ובגדיה, עד לכדי חיקוי חפצים דוממים והתחזות לבני אדם, כמו קרול דנברס ורודי רודס.
מנגד, גופה רגיש לפעימות אלקטרומגנטיות, שמחלישות את גמישות גופה.
ההכרזה של חברת מארוול על יצירתה של קמלה הביאה לתגובות שונות.
פטמה פאח'ריי, מייסדת קבוצת האינטרס Muslimah Media Watch'', אמרה כי קמלה עתידה להיות "פתח לחוויה האמריקאית-מוסלמית", ושהיא "מנרמלת את רעיון החוויה האמריקאית כמוסלמית".
ברט וייט מאתר Comic Book Resources ציין שבאמצעות דמותה של קמלה קאן, "מארוול קומיקס מראה רצון להכיל קבוצות שונות באוכלוסייה האמריקאית" שטרם זכו לייצוג.
הוא הבדיל בין דמויתיהן של דאסט ואם לבין קמלה, שמככבת בסדרה עצמאית ויורשת את תואר "גברת מארוול" המפורסם.
חוסיין ראשיד, דוקטור לשפות ותרבות המזרח הקרוב באוניברסיטת הרווארד, כתב בטור דעה לבלוג ה-CNN ש"לדמותה של קמלה קאן הזדמנות להציע משהו חדש לייצוגם של מוסלמים בתרבות הפופולרית.
היא נולדה בארצות הברית כחלק מהדור שאחרי 9/11, והיא בת נוער" – בניגוד לדמויות מוסלמיות אחרות שקדמו לה.
מועז קאן, כתב בעיתון הגרדיאן, השווה בין קמלה לפעילת זכויות האדם מלאלה יוספזאי, והמליץ לתעשיית הבידור ללכת בדרכה של חברת מארוול.
לעומתם, ד"ר לאון מוסאבי מאוניברסיטת ליברפול הביע את חששו מכך שסדרת הקומיקס תקבע את רעיון ההורים המוסלמיים המגבילים, ושכוח שינוי-הצורה של קמלה מזכיר סטריאוטיפיים אנטי-מוסלמיים, כמו מושג התקייה.
הסאטיריקן סטיבן קולבר ציין, כפרודיה על תגובות מצד הפלג הפוליטי הימני בארצות הברית, ש"מוסלמי לא יכול להיות גיבור-על – הוא ברשימת האין-טיסה".
הקומיקאי קונאן או'בריאן התבדח בטוויטר וקישר בין דתה של קמלה לבין פוליגמיה, אך הסיר את הציוץ אחרי ביקורת ציבורית.
שנהפרסקטגוריהמועמדיםתוצאה2015פרס הוגוהסיפור הגרפי הטוב ביותרMs.
Marvel Volume 1: No Normalפרס אייזנרהסדרה החדשה הטובה ביותרMs.
Marvel מאת ג'י וילו וילסון ואדריאן אלפונהrowspan="7" הכותב/ת הטוב/ה ביותרג'י וילו וילסון, Ms.
Marvelהאמנ/ית הטוב/ה ביותראדריאן אלפונה, Ms.
Marvelמאייר/ת העטיפה הטוב/ה ביותרג'יימי מקלבי ומתיו וילסון, Ms.
Marvel ו-The Wicked + The Divineמאייר/ת האותיות הטוב/ה ביותרג'ו קאראמגנה, Ms.
Marvel ו-Daredevilפרס הארוויהסדרה החדשה הטובה ביותרMs.
Marvel, מארוול קומיקסהכותב/ת הטוב/ה ביותרג'י וילו וילסון, Ms.
Marvel, מארוול קומיקספרס ג'ו שוסטרהאמנ/ית המצטיינ/תאדריאן אלפונה, Ms.
Marvelפרס דוויין מקדאפי לגיוון בקומיקסMs.
Marvel מאת ג'י וילו וילסון ואדריאן אלפונה2016פסטיבל הקומיקס הבינלאומי באנגולםפרס לסדרהפרס אייזנרהכותב/ת הטוב/ה ביותרג'י וילו וילסון, Ms.
Marvelrowspan="2" פרס הארוויג'י וילו וילסון, Ms.
Marvel, מארוול קומיקספרס דרגון קוןהקומיקס הטוב ביותרMs.
Marvelrowspan="3" פרס דוויין מקדאפי לגיוון בקומיקסMs.
Marvel מאת ג'י וילו וילסון ואדריאן אלפונה2019פרס הספרים האמריקאיג'י וילו וילסון (כותבת), ניקו לאון (מאייר), Ms.
בינואר 2015 החלו להופיע מודעות על אוטובוסים בסן פרנסיסקו, שהשוו בין האסלאם לנאציזם.
בתגובה, אמני רחוב כיסו את המודעות בציורי גרפיטי בדמותה של קמלה קאן, לצד כיתובים אנטי-גזעניים שונים.
ג'י וילו וילסון העניקה את ברכתה לעוסקים במלאכה.
במהלך טקס ב לציון חודש ההיסטוריה הנשית (מרץ 2016), סאנה אמנאט הציגה בפני הנשיא ברק אובמה עותק של אוגדן חוברות "גברת מארוול".
בדברי הפתיחה אמר אובמה לאמנאט ש"גברת מארוול היא אמנם יצירה שלך, אך אני חושב שעבור הרבה נערים ונערות, סאנה היא גיבורת-על אמיתית".
באוקטובר 2016 הופיעה קמלה באיור מחווה לכרזה "!We Can Do It" על שער השבועון "וילג' ווייס".
בשבועון עצמו צורף מאמר המתמקד בווילסון, תוך דגש על הגיוון התרבותי הגובר בעולם הקומיקס.
במרץ 2018 הוסיף מילון מריאם-ובסטר 850 מילים למילון, בהן המילה Embiggen.
המילה הופיעה לראשונה בעונתה השביעית של "משפחת סימפסון", אך נעשתה לפופולרית עקב השימוש בה בחוברות "גברת מארוול" כאמרת הכנף של הדמות.
גברת פלפלת (בנורווגית: Teskjekjerringa, "גברת כפית") היא סדרת ספרי ילדים שנכתבה על ידי המחבר והמלחין הנורווגי אלף פרויסן.
הספר הראשון בסדרת הספרים יצא לאור לראשונה בשוודיה בשנת 1956.
הדמות הראשית, גברת פלפלת, היא אישה מבוגרת קטנה אשר גרה בבקתה באזור כפרי מיוער בנורווגיה יחד עם בעלה.
בעלה מתואר כאדם זועף ורטנוני, בעוד שגברת פלפלת מתוארת כאישה חברותית, לבבית וממוקדת במציאת פתרונות.
לגברת פלפלת יש סוד - מעת לעת היא מתכווצת לגודל של כפית, אף על פי כן, היא תמיד מצליחה להתמודד עם המצבים המסובכים אליהם היא נקלעת, לפחות באופן חלקי, בעיקר משום שכאשר היא מתכווצת היא מסוגלת גם לתקשר עם כל בעלי החיים.
גברת פלפלת תמיד חוזרת לבסוף לגודלה המקורי לאחר זמן מה.
בין השנים 1956 עד 1972 יצאו בסך הכל 8 ספרים בסדרה המקורית.
שמונה הספרים פורסמו במקור בשוודיה.
את הספרים המקוריים אייר המאייר הנורווגי בורגילד רוד .
בין השנים 1989 עד 1992 המאייר השוודי ביורן ברג אייר ארבעה ספרי איורים של גברת פלפלת:
שנת ההוצאה המקורית שם הספר תחת ההוצאה המקורית בשוודית תרגום חופשי לעברית 1989 Teskedgumman plockar bär גברת פלפלת קוטפת פירות יער 1990 Teskedgumman och älgen גברת פלפלת והאייל הקורא 1991 Teskedgumman och den gömda skatten גברת פלפלת והאוצר הנסתר 1992 Teskedgumman på basar גברת פלפלת בשוק
הספר הראשון בסדרת הספרים ראה אור באנגלית כבר בשנת 1959. לאורך השנים סדרת הספרים תורגמה ל-23 שפות שונות.
בשנת 2010 יצאה גרסה מחודשת של אוסף מספרי הסדרה (תחת השם "Den store Teskjekjerringboka", "הספר הגדול של גברת פלפלת") עם איורים מאת המאיירת הנורווגית אניין קוואלה .
בשנת 1973 נוצר העיבוד הטלוויזיוני הראשון לסדרת הספרים אשר הופק עבור הטלוויזיה השוודית בו בירגיטה אנדרסון גילמה את דמותה של גברת פלפלת.
הסדרה נחשבת לאחת מסדרות הילדים השוודית הפופולריות ביותר בכל הזמנים.
בשנים 1983 עד 1984 הופקה ביפן סדרת טלוויזיה מצוירת לילדים, בת 130 פרקים, שהתבססה על סדרת הספרים של פרויסן.
הסדרה נקראה במקור "סופון אובאסאן" ("スプーンおばさん"; "דודה כפית") ושודרה במקור בערוץ היפני NHK.
בישראל הסדרה שודרה במקור בטלוויזיה החינוכית ב-1986 ובערוץ ג'וניור בראשית העשור השני של המאה ה-21.
פנלופי "פופי" פאף, או גברת פאף היא דמות בדיונית המופיעה בסדרת הטלוויזיה בובספוג מכנסמרובע ובשלושת סרטי הסדרה.
גברת פאף מופיעה לראשונה בעונה אחת בפרק "בית הספר לשייט".
גברת פאף היא בעלת בית ספר לשייט בביקיני בוטום, שבו היא משמשת גם כמורה לנהיגה.
היא המורה לנהיגה של בובספוג, היא שונאת אותו מכיוון שהוא נכשל שוב ושוב במבחני הנהיגה, ומבצע עבירות תנועה הגורמות מספר פעמים לגברת פאף להיכנס לכלא או להיפצע ולהגיע לבית החולים.
באחד מפרקי הסדרה, לגברת פאף נמאס כל כך מבובספוג עד כדי כך שהיא מעניקה לו רישיון נהיגה, רק כדי שהוא ייצא מחייה.
בן זוגה של גברת פאף מוזכר בסדרה כדג אבו נפחא אשר נהפך למנורה.
אחר כך, גברת פאף היא בת זוגו של מר קראב.
בהמשך הסדרה, בעונה 14, גברת פאף עוזבת את מר קראב ומתחילה לצאת עם לארי הלובסטר.
במספר פרקים ישנן רמיזות לעברה המפוקפק של גברת פאף.
כך, מה שעלה בגורלו של בעלה לא מוזכר, אף שלפי תיאוריות מעריצים הוא מצא את דרכו לעיר הצדפים, ויצא ממנה בשלום לאחר בובספוג: הסרט.
בשני פרקים נוספים, גברת פאף התבטאה לגבי האפשרות שתידרדר נפשית להזיות, ואומרת כי "מוטב שלא תחזור על עברה".
בפרק בו גברת פאף גונבת את סירתו של בובספוג, היא אומרת "אני מקווה שאני זוכרת איך עושים את זה", ומפריחה בלון ומקפלת אותו בצורת כלב.
בטרם היא ניגשת לגנוב את סירתו, היא מתלבטת אם עליה לעבור לעיר חדשה וליצור זהות חדשה, אך אז מכריזה "no, not again", אמירה שממנה נובע כי גברת פאף למעשה משתמשת בזהות בדויה, והגיעה לביקיני בוטום ממקום אחר.
רמז נוסף להחלפת הזהות ניתן בפרק ובו נחשפים מיטלטליה הרבים של גברת פאף, וביניהם תיק מסמכים הנושא את הכותרת "גברת פאף", וכן עיתון עם כתבה שהכותרת שלה היא "deranged boat teacher makes gataway distract authorities with balloon animals" ("מורת שייט מופרעת נמלטת מהרשויות באמצעות בלונים בצורת חיות"), ועליה תמונתה.
גברת תפתחי זה אני הוא סרט מתיחות שעלה לאקרנים בשנת 1992.
סרט המתיחות האחרון בבימויו ובכיכובו של יהודה בארקן.
הסרט כולל כמה מהמתיחות הקלאסיות והזכורות ביותר בז'אנר, בובה מתנפחת המנסה לעצור טרמפים, בוץ מיוחד להגברת האון הגברי, כלב פודל משתין על דוכני ירקות בשוק הכרמל, ועוד מתיחות.
חלק מהסרט צולם בשוק הכרמל בתל אביב.
את שיר הנושא של הסרט כתב הפזמונאי אילן גולדהירש וביצע הזמר איתן מסורי.
גברת כותבת מכתב (בהולנדית: Schrijvende vrouw in het geel; בצרפתית: Dame écrivant; באנגלית: A Lady Writing) הוא ציור שמן על בד מאת האמן ההולנדי יאן ורמיר אשר צויר סביב שנת 1665. הוא שייך לאוסף הגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון ונחשב לאחת מיצירות המופת של האמן מתקופתו הבשלה.
הציור מתאר אישה צעירה הלבושה במעיל צהוב מעוטר בפרווה לבנה, הכותבת מכתב ליד שולחן המכוסה שטיח מזרחי.
לצדה נראית תיבת דיו מגולפת וגיליון נייר נוסף.
הדמות עונדת עגילי פנינה, פונה אל הצופה במבט ישיר ובעל הבעה שקטה אך עוצמתית.
התאורה מגיעה מן הצד השמאלי של הציור, מדגישה את פניה וידה הכותבת, ומעניקה למרקמים - הבד, הפרווה, העור והנייר - מראה חי ונגיש.
מבט הישיר של הדמות לעבר הצופה חריג ביצירתו של ורמיר, שבה נשים לרוב שקועות בפעולות שגרתיות ומתעלמות מהנוכחות החיצונית.
בציור זה, הדמות מפנה לפתע את מבטה מהנייר ויוצרת קשר עין ישיר עם המתבונן.
פעולה זו יוצרת תחושת קרבה מיידית אך גם תחושת חדירה לרגע פרטי, כאילו הצופה נכנס בשקט לחדר מבלי שהוזמן ונתפס ברגע לא־צפוי.
חוקרים ואוצרים התייחסו לאפקט זה כאל הפרת פרטיות חזותית, שבה הציור הופך את הצופה מאובזר חיצוני לגורם פעיל.
בבלוגים ובניתוחים מודרניים של היצירה נטען כי תחושת ההפרעה מועצמת גם משום שיד הדמות ממשיכה להחזיק את הנוצה, כאילו נעצרה באמצע תנועה, בעוד עיניה נעוצות בצופה באופן ישיר, בוחן ולעיתים אף שיפוטי.
במונחים אמנותיים, ניתן לראות במבט זה אסטרטגיה של שבר "הקיר הרביעי", שבה הדמות המצוירת פונה ישירות אל מחוץ למסגרת הציור.
בכך יוצר ורמיר לא רק רגע של אינטימיות, אלא גם מרחב של אי־נוחות שקטה – כאילו הפעולה המתרחשת בציור לא נועדה לצפייה, והצופה מגורש ברמז עדין אך נוכח.
ורמיר יצר סדרת ציורים שבהם נשים עוסקות בקריאה או כתיבת מכתבים, בהם אישה כותבת מכתב ובמבטח משרתה.
בניגוד לאותה יצירה, גברת כותבת מכתב מתמקדת בדמות אחת בלבד, ללא מלווה או רקע מורכב.
בכך מדגיש ורמיר את האינטימיות של פעולת הכתיבה ואת מעמדן התרבותי של נשים מהמעמד הבורגני ההולנד.
הציור "גברת כותבת מכתב" מספק הצצה לתהליך העבודה של ורמיר, כפי שנחשף באמצעות מחקר טכני שכלל סריקות אינפרה־אדום וניתוח שכבות הצבע.
החוקרים זיהו רישום תת־ציורי ברור, שבו הונחו קווי מתאר ראשוניים של הדמות, הרהיטים והחפצים.
הרישום בוצע ככל הנראה בעזרת חומר כהה, אשר סייע לאמן לבנות את הקומפוזיציה הראשונית.
במהלך הציור, ורמיר ערך מספר שינויים קומפוזיציוניים.
לדוגמה, מיקומן של הידיים שונה מעט מהמתווה המקורי, וחלק מן הקווים בגבול בין השולחן לרקע הוזזו או טושטשו.
כמו כן זוהו שינויים במיקום גיליון הנייר המשני ובחפצים שעל השולחן.
שינויים אלו מצביעים על כך שוורמיר לא פעל על פי תוכנית סופית קבועה מראש, אלא התאים את המבנה החזותי בהתאם להתקדמות העבודה.
הממצאים מלמדים על גישה מדורגת וזהירה בבניית התמונה: מהנחת תשתית טונאלית אחידה, דרך הוספת אור וצל, ועד עיבוד סופי של פרטים זעירים.
בנוסף, ניכר שוורמיר הקדיש תשומת לב מיוחדת להצללות, ריכוך קווי מתאר, ולתחושת עומק הנוצרת מאיזון מדויק בין הרקע החשוך לאובייקטים המוארים בקדמת הציור.
בכמה פרסומים הועלתה השערה כי הדמות המצוירת ב"גברת כותבת מכתב" עשויה להיות אחת מבנותיו של ורמיר.
הסברה מבוססת על הדמיון הפיזי בינה לבין דמויות נשיות אחרות המופיעות בציוריו, ובייחוד בגיל הפנים, קווי הלסת וההבעה.
עם זאת, אין תיעוד היסטורי המאמת את הקשר הזה, והוא נותר בגדר השערה בלבד במסגרת פרשנויות מודרניות.
ורמיר יצר את הקומפוזיציה תוך שימוש מדויק בתאורה רכה, איזון צבעים מרוסן (צהוב, לבן, חום ושחור) וריאליזם מרקמי המדגיש את טקסטורת הבד, עיטורי הפרווה, השטיח והרהיטים.
התאורה נשפכת מן הצד השמאלי של הציור באור אחיד אך עדין, אשר שוטף את פניה של הדמות ומבליט את ידה האוחזת בנוצה.
אור זה אינו רק כלי חזותי, אלא מרכיב רגשי מרכזי המעורר תחושת רוגע וריכוז.
הטיפול בפרטים הקטנים - כגון עגילי הפנינה, הקופסה המעוטרת ותנועת היד – מצביע על שליטה טכנית גבוהה ועל תשומת לב למרקם ולקומפוזיציה כאחד.
הבחירה להציג את הדמות כשהיא ממוקמת במרכז התמונה, על רקע כהה וללא אלמנטים מיותרים, מדגישה את פשטות הסצנה ואת עומקה הפנימי.
במחקרים טכניים שנעשו באמצעות אינפרה־אדום נחשף כי ורמיר ערך שינויים קומפוזיציוניים תוך כדי העבודה: קווי מתאר של ידיים ושולחן שונו, חפצים הוזזו מעט, דבר המעיד על תהליך עבודה מתפתח – כזה שבו הצורה המדויקת נבנית בהדרגה, מתוך תצפית קפדנית ולא מתוכנית נוקשה מראש.
כל אלה משתלבים ליצירת קומפוזיציה מהודקת, הרמונית ובעלת ריכוז חזותי גבוה, המזוהה עם סגנונו המאוחר של ורמיר.
השוואות ליצירות אחרות עם אותן מאפיינים ססגוניים
המאפיינים הסגנוניים של גברת כותבת מכתב - קומפוזיציה מאוזנת, תאורה רכה מהצד, צבעוניות מצומצמת (צהוב, לבן, חום ושחור) ועושר מרקמים – מופיעים גם ביצירות נוספות מתקופתו הבשלה של ורמיר.
בין אלו ניתן למנות את אישה עם שרשרת פנינים, שבה מוצגת דמות בודדת העומדת מול מראה, מוארת באור צד רך, על רקע נקי.
בציור זה, כמו ביצירה הנוכחית, יש שימוש מוקפד במרקמים של בד, פרווה ועץ, תוך הקפדה על איזון ויזואלי ושקט פנימי.
דוגמה נוספת היא היצירה אישה מחזיקה מאזניים , שבה ניכרת סימטריה מדויקת, אור טבעי מדוד, והיעדר אלמנטים מיותרים.
גם כאן הדמות ממוקדת בעצמה, והקומפוזיציה מייצרת אווירה של מדיטציה חזותית.
בציור אישה עם קנקן מים, ורמיר מציג שוב דמות בודדת הפועלת באור טבעי נשפך, תוך שימוש דומה בצבעי לבן וצהוב ורקע פשוט.
השוואה בין ציורים אלה ל-"גברת כותבת מכתב" מדגישה את עקביותו הסגנונית של ורמיר - הדגש על אינטימיות חזותית, שליטה מוקפדת באור, קומפוזיציה קפואה אך חיה, ויכולת להטעין סצנות שקטות במשמעות צורנית מרוכזת.
היצירה נמסרה לגלריה הלאומית לאמנות בוושינגטון בשנת 1962 כתרומה מידי מר וגברת הרברט ל.
היא הושאלה לתערוכות רבות, בהן תערוכה רטרוספקטיבית שהתקיימה במוזיאון פול גטי בלוס אנג'לס.
בשנת 2008 הוצג הציור במוזיאון נורטון סימון כתערוכה עצמאית שכללה יצירה אחת בלבד - מקרה נדיר בעולם האמנות.
מטרת התצוגה הייתה להעניק לצופה חוויית התבוננות ממוקדת ועמוקה ביצירה אחת, ללא הפרעה או השוואה ליצירות נוספות.
מהלך זה הדגיש את הערך האסתטי, הרגשי והקומפוזיציוני של היצירה ובלט כמחווה יוצאת דופן לייחודה של עבודתו של ורמיר.
גברת צ'יפי היה חתול ספינה שליווה את המשלחת הטרנס-אנטארקטית האימפריאלית של סר ארנסט שקלטון בשנים 1914–1917.
גברת צ'יפי, חתול טאבי מפוספס, היה חתולו של הנגר ובונה הספינות הארי "צ'יפי" מקניש ("צ'יפי" הוא מונח בריטי עממי לנגר).
החתול צורף למשלחת הטרנס-אנטארקטית בראשות ארנסט שקלטון כחתול הספינה על סיפון האנדיורנס.
החתול קיבל את שמו משום שכאשר עלה על הסיפון, הוא עקב אחר מקניש ביתר תשומת לב וגרם לחברי הצוות להתבדח שהוא מתנהג כאילו היה אשתו.
חודש לאחר הפלגת הספינה לאנטארקטיקה, התגלה כי למרות שמו, גברת צ'יפי היה למעשה זכר, אולם השם כבר דבק בו.
הוא תואר כ"מלא אופי" על ידי חברי המשלחת והרשים את הצוות ביכולתו ללכת לאורך מעקות הספינה שרוחבם היה סנטימטרים בודדים, אפילו בים הסוער ביותר.
קורותיו של החתול מתוארים לפרקים ביומני הצוות.
ברשומה מיום 13 בספטמבר 1914, מספר חבר המשלחת תומאס אורד-ליס, כי "דבר יוצא דופן קרה במהלך הלילה.
החתול קפץ למים דרך אחד מפתחי התא והקצין התורן, סגן הדסון, שמע את יללותיו, סובב את הספינה במהירות ומשה אותו מהמים.
הוא בטח היה במים במשך 10 דקות או יותר".
החתול נאסף על ידי הביולוג של הספינה, רוברט קלארק, באמצעות אחת מהרשתות ששימשו אותו לאיסוף דגימות.
לאחר שהאנדיורנס נלכדה בקרח דחוס ורוסקה, החליט שקלטון שגברת צ'יפי וארבעה מכלבי המזחלת שנישאו על הסיפון לא יוכלו להמשיך איתם במסע.
ברשומה שכתב ביומנו ב-29 באוקטובר 1915 הוא תיעד: "היום אחר הצהרים יש לירות בשלושת הכלבים הצעירים של סאלי, בכלב סיריוס של סו, וכן בגברת צ'יפי, חתולתו של הנגר.
לא נוכל להמשיך לטפל בהם תחת התנאים החדשים.
אלכסנדר מקלין, טום קרין והנגר קיבלו את אובדן חבריהם בצורה קשה למדי".
מקניש היה קשור מאוד לגברת צ'יפי ומעולם לא סלח לשקלטון על הריגתו.
מקניש נפטר חסר כל בוולינגטון, ניו זילנד, בספטמבר 1930, ונקבר בקבר לא מסומן בבית הקברות בקארורי.
האגודה האנטארקטית של ניו זילנד הניחה מצבה על הקבר בשנת 1959. בשנת 2004 הוסיפו הוסיפו למצבה פסל ברונזה בגודל טבעי של גברת צ'יפי, שמומן מתרומות הציבור, כמעין אנדרטה לנגר ולחתול האהוב שלו.
בפברואר 2011 הופיעו גברת צ'יפי וחבר המשלחת פרס בלקבורו על בול דואר שהונפק על ידי איי ג'ורג'יה הדרומית ואיי סנדוויץ' הדרומיים.
בשנת 1997 יצא לאור רומן מאת קרוליין אלכסנדר בשם "המשלחת האחרונה של גברת צ'יפי: יומנו המופלא של חתול הקוטב של שקלטון", שפורסם בהוצאת בלומסברי.
הספר מספק תיאור של המשלחת הטרנס-אנטארקטית האימפריאלית של שקלטון, ומכסה את התקופה שבין 15 בינואר 1914 ל-29 באוקטובר 1915, בצורת יומן שנכתב מנקודת מבטו של גברת צ'יפי.
הפרק האחרון מתאר כיצד שקלטון מורה לצוותו, שחנה כעת על קרח הקרח לאחר שספינתם רוסקה, שכדי להבטיח את הישרדותם "יש להדיח כל דבר שאינו יכול לשאת את משקלו או שאינו מועיל למשלחת".
הספר מסתיים כאשר גברת צ'יפי (שברור שאינו מודע להשלכות פקודתו של שקלטון) נח באוהל, מעלה זיכרונות על הרפתקאות העבר, ולאחר שקיבל קערת סרדינים כפינוק, מצפה לסייע בהמשך המשלחת.
ב-2002 גברת צ'יפי הופיע התפקיד במיני-סדרה "שקלטון" של ערוץ 4, בכיכובו של קנת' בראנה, כאשר בכתוביות נכתב כי התפקיד בוצע על ידי "מק".
הציור "גברת צ'יפי" מאת וולף הווארד מציג את החתול שעומדים לירות בו, בעוד שברקע מתוארת הספינה "אנדיורנס" לכודה בקרח וניתן לראות את צוותה משגר סירה קטנה פתוחה למשימת חילוץ.
הציור הוצג בתערוכה בגלריית ווקר לאמנות בשנת 2004.
ברומן "מקרים היסטוריים" (2004) מאת קייט אטקינסון, מופיע חתול בשם גברת צ'יפי "על שם החתול שהייתה על סיפון ספינתו של שקלטון, אנדיורנס".
ב-2015 כתב ראסל הפלווייט אופרה לתלמידי בית ספר יסודי ששמה "חתולו של שקלטון" שהוזמנה על ידי האופרה האנגלית טורינג.
ב-2021 יצא לאור ספר תמונות בשם "גברת צ'יפי החתול" מאת סוזן ברוקר וריימונד מקגראת', בהוצאת סקולסטיק ניו זילנד.
גברת מדגדגת חייל ישן הוא ציור שמן על קנבס מאת הצייר ההולנדי חרארד טר בורך הבן, המתוארך לסביבות שנת 1655. היצירה מצויה כיום באוסף ליידן.
הציור מציג חייל ישן היושב על כיסא, רגליו משולבות וידיו כרוכות סביב בטנו.
כובעו המנוצה מונח ברישול על הרצפה, ואקדחו העטוף בבד מונח על השולחן שלצידו.
בזמן שהוא שרוי בשנתו, מופיעה אשה צעירה המנסה לעוררו בעדינות באמצעות גבעול קש.
מאחוריה עומד שליח חצוצרן, מגרד בראשו בתמיהה, אולי נבוך מכך שהודעתו הדחופה לא נענית בתגובה החלטית.
המוטיב של חייל ישן מוכר היטב באמנות החזותית, והוא טעון במשמעויות פרדוקסליות: השינה הופכת את הלוחם האמיץ והדרוך לדמות מגוחכת ובלתי־יעילה, ולעיתים גם סמל לעצלות או להזנחת תפקידו, בעיקר כאשר שנתו מיוחסת לשכרות או לעישון מופרז.
אחת מהווריאציות ההיתוליות של נושא זה היא דגדוג קל של הישן, אשר שימש מקור לצחוק גס בקרב חבריו - לעיתים תוך נגיעה באיבריו האינטימיים.
ייתכן שטר בורך הושפע ביצירה זו מציירים שפעלו בדורו או לפניו, כדוגמת פייטר קודה, וילם דויסטר ויעקב דאק, שנהגו לכלול חיילים ישנים בסצנות של חדרי שמירה, ולעיתים גם גברים או נשים המתעוררים כתוצאה מדגדוג.
בהמשך המאה ה־17, אולי בהשפעת טר בורך עצמו, התמחה יאקוב אוכטרוולט ביצירות מסוג זה.
בציור מאוסף ליידן, הדמויות מקובצות בצפיפות במרכז וממוקמות קרוב יותר למישור הקדמי, מה שמגביר את תחושת המיידיות והאינטימיות של הסצנה.
כמו כן, נוסף דגש רב יותר על פרטים יוקרתיים, כדוגמת עיטורי הנוצה על כובעו של החייל וסידור החפצים שעל השולחן, המקנים ליצירה מראה מהודר.
הבדלים מובהקים ניכרים גם בדמות האישה: בציור מאוסף ליידן היא לבושה בג'ק סגור וחובשת רדיד על ראשה – מראה צנוע הדומה לזה שביצירה המסר נדחה משנות 1655–1658 לערך.
לעומת זאת, בציור המוצג במוזיאון טאפט היא מוצגת בלבוש חושפני יותר, בשמלת סאטן לבנה הנשפכת סביב רגליה ומבליטה את הבד הנוצץ.
תנוחתה שונתה כך שהיא משתמשת בידה השמאלית לדגדוג, ולא בימנית כפי שמופיע בציור הנוכחי – שינוי המבטל את המחסום הפיזי והחזותי בין הדמויות, ופותח אפשרות למבט מפתה ולמגע ישיר הן עם החייל בתוך הציור והן עם הצופה שמחוצה לו.
גם דמות החצוצרן עברה שינוי משמעותי בין היצירות: בעוד שבציור טאפט הוא מופיע ללא כובע רחב, עם חצוצרה במיקום שונה ותנוחה המדגישה קו תנועה אלגנטי המסתיים ברגלו המתוחה החוצה, הרי שבציור הנוכחי הוא נתפס כשליח מסורבל ואדיש.
שינוי זה ממחיש את מעברו של טר בורך מציורי ז'אנר פשוטים אל עבר עידון צורני ואסתטי, שהפך לסימן היכר ביצירותיו המאוחרות יותר של "חיי החברה הגבוהה".
הציור מצוי במצב שימור טוב יחסית, על אף שחיקה מסוימת באזורים כהים, כגון שיערו של החייל.
בעבר יוחס הציור לקספר נטשר, ואף נרכש כך לאוסף ליידן, אולם עיבודם העדין של פרטי הדמויות והאביזרים מעידים על סגנונו האופייני של טר בורך.
במהלך שימור הציור בשנת 2005 בידי ננסי קריג, הוחלט לשחזר את גבעול הקש שבידי האשה, ככל הנראה בעקבות הסרה לא מכוונת בעבר.
ההחלטה התבססה על תחריט של ויליאם שבלייה משנת 1836.
קיומן של גרסאות כמעט זהות לקומפוזיציה מקשה על שחזור תולדות הבעלות המוקדמות של היצירה, בעיקר משום שתיאורי הקטלוגים העתיקים היו לקוניים.
עם זאת, תחריטו של שבלייה תואם ביותר לציור הנוכחי – הן בפרטים הקטנים כמו שברי מקטרות על הרצפה, והן בפרופורציות – ולכן ניתן לשייך אותו לציור שהיה ברשות ריצ'רד ארטיס.
גרסה אחרת, החתומה במשותף על ידי טר בורך ונטשר, דומה מאוד לציור הנוכחי אך כוללת שינויים קלים, כמו קפלים רבים יותר בשמלתה של האשה, רצפת עץ, ודמויות דקיקות יותר – שינויים האופייניים לעיבודים שביצע נטשר ליצירות מורו.
גָּד הוא דמות מקראית, בנו של יעקב מזלפה, שפחת לאה, ולכן היא זו שהעניקה לו את שמו.
מקור שמו מוסבר ב: .
על פי סדר עולם רבה נולד בשנת ב'קצ"ח.
לפי ילקוט שמעוני גד נולד בי' בחשוון.
לפי מדרש תדשא גד נולד בי' בתשרי.
פירוש המילה גד הוא 'מזל' והמילה בגד (בָּא גָד) פירושה: בא המזל.
האל הארמי גד היה מופקד על גורלות ומזלות.
השם "גדיאל" – גדי בצירוף המילה אל מופיע ב.
ברכת יעקב לבנו גד טרם מותו: .
בברכת יעקב לגד הפעולה נגזרת משמו של השבט.
אם יותקף גד, יתגודד לקבוצה ובזה טמון כוחו.
בברכת יעקב לגד ניכר דמיון בתוכן הברכה, בלשונות דומים, ובאמצעי האמנותי לשון נופל על לשון לדן, אשר בורך גם הוא בפעולה אשר נובעת משמו וגם עליו נאמר כי יתקיף את אויביו מאחור.
המילה "עָקֵב" מופיעה בשתי הברכות.
תרגום השבעים שונה במעט בפסוקים אלו: "גד גדוד יגודנו והוא יגוד עקב.
מאשר שמנה לחמו והוא יתן מעדני מלך" (מ"ט יט–כ): האות מ"ם המופיעה בנוסח המסורה במילה "מאשר" נראית שלא במקומה, מלבד העובדה שלשאר השבטים הפניה אינה כוללת אותיות השימוש.
בתרגום השבעים לעומת זאת נכתב "גד...
אשר שמנה..." – כלומר, האות מ"ם שייכת למילה עקבם (כתיב חסר) ובנוסח המסורה היא עברה אל המילה הבאה.
ברכת משה לשבט גד: .
גבורתו של גד מתבטאת בברכת משה.
דימוי כוחו של ה' לאריה הרובץ על טרפו ואינו ירא מאויביו מצוי גם ב.
הגבורה שהיא אחד מאפיוניו של גד באה לידי ביטוי גם בספר צוואת גד א', ב': 'ואהי גיבור בין המשפתים.
ולכן שמרתי בלילה על העדרים והיה כי בא הארי או הזאב או כל חיה רעה אל העדר ואוץ אחריו ואתפשהו ואחזיק בידי ברגלו ואקלעהו כאבן הקלע וככה הרגתיו'.
בברכת משה הטורף הוא גד ואילו בצוואה, החיות מנסות לטרוף את העדר וגד עוצר בעדן.
צאצאיו של גד נזכרים גם במצבת מישע כ"איש גד" אשר התיישבו בארץ עטרות.
בין הגולים בגלות אשור הם מצאצאי גד אשר הוגלו על ידי תגלת פלאסר.
ילקוט שמעוני, ויצא, דורש את מוצאו של אליהו הנביא בגד: אליהו הנביא משל מי?
רב נהוראי אומר מגד היה, מתושבי גלעד.
גג הוא חלק המבנה המשמש ככיסוי עליון שלו, והוא החלק החשוף ביותר לפגעי מזג אוויר וטבע.
תפקידי הגג הם איטום והרחקת המשקעים מהבית, וכן בידוד תרמי של הבית.
פתרונות הקירוי השונים לגג משפיעים באופן מהותי על עיצובו הכולל של הבית.
מבחינה צורנית ניתן להבדיל בין גגות שטוחים לבין גגות משופעים.
גג שטוח מוכר היסטורית זה אלפי שנים בקירוי מפתחים קטנים.
בעולם העתיק הגג נבנה על בסיס ענפים, זרדים, אדמה מהודקת, טיט וסיד.
גג זה דרש תחזוקה שוטפת.
הוא נמצא בשימוש נרחב עד היום בארצות מתפתחות בעולם השלישי.
עם הופעת השימוש בבטון מזוין במאה ה-20 הופיעו באופן נרחב גגות בטון שטוחים במבני ציבור עם מפתחים רחבים, וכן בבתי דירות ובבתי מגורים פרטיים.
הגג השטוח קיבל את פרסומו בסגנון הבינלאומי של שנות ה-1920. הגג השטוח נפוץ מאוד בבנייה למגורים במזרח התיכון וברחבי העולם הערבי.
גגות שטוחים נבנים לרוב מבטון מזוין, ומכוסים בשכבות של חומרי איטום ובידוד.
גג שטוח מרחיב את שטח הפעילות הביתי.
הוא נפוץ בארצות חמות, שבהן הוא משמש לתליית כביסה ולייבוש מזון (בעיקר במשך היום) ולשינה בלילות הקיץ החמים.
גג שטוח מאפשר תוספת בנייה עליו, של חדר או של קומה שלמה.
גג משופע הוא צורת הקירוי הנפוצה ברחבי העולם.
שלד הגג נבנה מקורות עץ, מפלדה או מבטון.
איטום הגג המודרני נעשה באמצעות יריעת איטום המכוסה בלוחות מתכת או ברעפים.
בעבר השתמשו גם בקש או בלוחות עץ.
בידוד הגג נעשה כיום באמצעות צמר זכוכית או צמר סלעים בין הקורות.
גגות רעפים משופעים מתועדים כבר לפני 4,000 שנה והם התפתחו בו בזמן בסין וביוון העתיקה.
מבנהו של גג משופע מאפשר גלישה מהירה של משקעים מעליו.
עיצובו נועד לצורך פינוי השלג שבגג שטוח עלול, באזורים של שלגים כבדים, להצטבר לטונות רבים.
בגגות מודרניים בעיר עוצרים את גלישת השלג כלפי מטה, למדרכות וכדומה, באמצעות מרזב בשולי הגג ותעלות לרבות חוטי חשמל מחוממים הממיסים את השלג.
שלג הוא מבודד מצוין מקור ויש לו תפקיד בבידוד הגג בחורף.
גובה שיפועי הגגות נשען על מסורת בנייה שהתפתחה משיטות קירוי היסטוריות מסורתיות.
הגגות הים תיכוניים הם גגות מתוני שיפוע, והם מתבססים על הקירוי ברעף הרומי-הלניסטי אשר נמצא בשימוש עד היום.
הגגות הצפון-אירופיים התפתחו מקירוי בלוחות אבני צפחה ועץ, אשר דורשים מבנה עץ מסיבי וחפיפה כפולה של הלוחות, וכן שיפוע גבוה למניעת זרימת מים קפילרית.
למרות שכיום מקורים גגות רבים בעולם ברעפי חרס ובטון כמעט זהים, עדיין נשתמרה מורשת העיצוב המקורית של הגג בכל אזור, שנגזרה מטכנולוגיית הבנייה המסורתית לכל אזור.
בישראל של ימי בית שני והמשנה (עד המאה ה-7 לספירה) בניית גגות רעפים הייתה נפוצה מאוד.
מסורת זו נקטעה בארץ עם הכיבוש הערבי במאה ה-7 והיעלמותם של היישובים היהודים הלניסטיים.
הרעפים שבו לארץ ישראל במאה ה-19. הבניין הראשון היה בירושלים בשנת 1851. מרבית האדריכלים כיום תמימי דעים כי בעידן המודרני אין מקום לרעפי חרס בגגות וכי יש לחפותם בחומרים מודרניים.
כיום מקובל לעשות גגות בטון שטוחים בערים כדי לנצל את שטחם לפעילויות שונות.
מקובל לרצפם במרצפות על גבי שכבות הבידוד הטרמי והאיטום אף ולנטוע עליהם גנים.
כיום יש מערכות לנטיעת שיחים בתשתית מיוחדת שעובייה 10–12 סנטימטר בלבד.
עקרונות הבנייה ברעפים כיום דומים לגגות הרעפים שבנו היוונים והרומאים במאה השישית לפני הספירה.
ברוב מדינות העולם המפותח מקורים מרבית בתי המגורים ברעפי חרס או בטון.
הרעף הוא האלמנט החיצוני ביותר במערכת הגג, ועל כן נמצא חשוף לפגעי הטבע: חום וקור, קרינה, קרח, פיח.
מידותיו הקטנות ואופן חיבורו לגג מאפשרים לו לספוג הפרשי חום וקור קיצוניים ללא עיוותים ופגעים במבנה הגג.
עיצובו של הרעף נשאר כמעט ללא שינוי מאז החל ייצורו המודרני התעשייתי, אשר איפשר נעילה מדויקת בין מרכיביו.
הגגאוזים (בגגאוזית: Gagauz וברבים – Gagauzlar, בטורקית: Gagavuz, ברבים – Gagavuzlar, ברומנית: ביחיד găgăuz, ברבים găgăuzi, ברוסית: гагаузы, באוקראינית: Гагаузи) הם עם טורקי.
ריכוזי גגאוזים נוצרים אורתודוקסים מהווים מיעוט אתני ברפובליקת מולדובה, באוקראינה, ברוסיה, בטורקיה, בבולגריה וברומניה.
הגגאוזים היושבים בחבל ההיסטורי מולדובה מונים כ-210,000 נפש ומתרכזים בעיקר בחבל הקרוי גגאוזיה ובמחוז בוג'אק שבדרום בסרביה (היום באוקראינה).
באוקראינה מתרכזים גגאוזים גם באזור אודסה וזפוריז'יה.
הגגאוזים ביוון ובבולגריה מונים כ-20,000 נפש.
הגגאוזים המוסלמים חיים בחלק האירופאי של טורקיה ובמקדוניה.
אבות הגגאוזים באים מהשבטים הנודדים "גוזים" ו"אוזים".
מסמכים ביזנטיים מציינים את העובדה שבמאה ה-11 השבט הנודד "אוזים" חצה את הדנובה ונכנס לחבלי בולגריה, מקדוניה יוון של היום.
לאחר שהנוודים האלה התיישבו קיבלו על עצמם את סגנון החיים הכפרי המקומי ואת הנצרות האורתודוקסית.
עירוב בני השבטים האלה עם טורקים מהשבטים "פצ'נגים", "קומנים" ו"פולובצים" הוא כנראה מקור הגגאוזים של ימינו.