tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קבוצת הכדורגל של הכפר, מועדון כדורגל ג'בל מוכאבר, הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית בעונת 2009/10. בעונת 2015/16 ירדה לליגה השנייה לאחר 10 שנים בליגת העל.
ג'בל ברקל ואתרי אזור נפאטה הם אתר מורשת עולמית המורכב מחמישה אתרים היסטוריים השוכנים בעמק הנילוס בצפון סודאן, כ-400 ק"מ צפונית לח'רטום, בירת סודאן.
האתרים נמצאים משני צידי הנילוס, בסמוך ל"מפל הרביעי", והמרחק בין שני הקיצוניים שבהם הוא כ-40 ק"מ.
נפאטה הייתה עיר ששכנה על הגדה המערבית של הנילוס בסמוך לעיר המודרנית קוריימה.
חפירות במקום גילו יישוב אנושי כבר באלף ה-3 לפנה"ס.
העיר הוקמה על ידי פרעה תחותמס השלישי לרגלי ההר הקדוש ג'בל ברקל בשנת 1450 לפנה"ס לערך.
בתקופה הקמתה של נפאטה ייצבה מצרים העתיקה את שלטונה באזור ויושבו בו מנהלנים, אנשי דת, חיילים, סוחרים ובעלי מלאכה.
השפה המצרית הייתה בשימוש נרחב בפעולות יום יום, והאליטה המקומית אימצה את התרבות המצרית ובנתה מקדשים לאלי מצרים, כדוגמת מקדשו של אל השמש אמון לרגלי ההר הקדוש ג'בל ברקל.
עד המאה ה-11 לפנה"ס נחלשה סמכות המצרים בכוש והשלטון במצרים עצמה פוצל.
פיצול זה אפשר לנובים להקים את ממלכת כוש שנזכרה ברשומות כממלכה עצמאית וחזקה השולטת מהעיר נפאטה.
נפאטה הייתה לבירת ממלכת כוש כבר במאה ה-9 לפנה"ס ובמאה ה-8 לפנה"ס כבר נחשבה לעיר מפותחת ועשירה.
בשנת 750 לפנה"ס ניצל המלך קאשה את המשבר שפקד את מצרים ופלש למצרים העילית.
יורשיו המשיכו במדיניות ההתפשטות צפונה, וכבשו לבסוף את כל עמק הנילוס.
ממלכת כוש שלטה במצרים העילית משך כמאה שנים ובמצרים כולה משך 57 שנה.
המלך הכושי האחרון אשר ניסה להשתלט על מצרים היה טנטמני אשר הובס על ידי אשורבניפל מלך אשור בשנת 664 לפנה"ס.
לאחר מכן, ובעוד מצרים התחתית נשלטת כולה על ידי אשור, נטשו מלכי נפאטה את שאיפות ההתפשטות שלהם, והחלו להתמקד בפיתוח ממלכתם שלהם.
תקופה זו נחשבת לשיאה של ממלכת כוש ושל נפאטה בירתה.
כלכלת הממלכה התבססה על כריית זהב ומסחר בו וייתכן שגם על סחר בנחושת.
מצרים הייתה לשותף מסחרי חשוב של הכושים וייתכן שסחרו גם עם ממלכות נוספות במרכז אפריקה.
במשך כל התקופה הזו המשיכה ממלכת כוש ושמרה על התרבות והדת המצרים, והאל החשוב ביותר בפנתאון המקומי, היה ונותר האל המצרי אמון.
בתחילת המאה ה-3 לפנה"ס החלה נפאטה שוקעת בגלל החלשות בקשרים הכלכליים עם מצרים, שכבר לא הייתה אוטונומית וריכזה את קשריה עם העולם היווני.
מרואה, הבירה הכלכלית של ממלכת כוש, ששכנה כ-200 ק"מ דרומית-מזרחית לנפאטה, תפסה את מקומה של נפאטה.
עושרה של מרואה בברזל הביא לבסוף לסופה של נפאטה והיא ננטשה בשנת 270 לפנה"ס לערך.
ג'בל ברקל הוא הר טבעי בגובה של 287 מטר הנישא בבדידותו כ-100 מטר מעל למישור המדברי המקיף אותו.
אורכו 300 מטר ורוחבו 250 מטר, פסגתו שטוחה ומדרונותיו תלולים למדי.
מאז העת העתיקה ועד ההווה נודע לג'בל ברקל תפקיד חשוב בחיי הדת והפולקלור של תושבי האזור, והמצרים הקדמונים ראו בו התגשמות אלוהית.
לכן, אף שהוא הר טבעי, הוא נחשב לאתר מורשת עולמית תרבותי.
ארכאולוגים שמו את לבם לדמיון הקיים, בזוויות מסוימות, בין צוק בולט בראש ההר לבין ההדג'ט, הכתר המסורתי של הפרעונים, או לאוראוס, נחש הקוברה שניצב על כתרם של הפרעונים (Uraeus).
משטיפסו החוקרים על ההר הם גילו כי על הצוק הוקמה אסטלה שנשאה את שמו של פרעה תחותמס השלישי ושל מלכים נוביים מאוחרים יותר, ובה נראות עדיין גומחות אליהן חוברו משטחים עשויים זהב.
זהב זה החזיר את קרני השמש ושימש כמגדלור על ההר.
עוד נראה כי ההר שימש כנקודת ציון לסוחרים בין מצרים למרכז אפריקה, וסימן את מעברות הנילוס הסמוכות למקום.
לרגליו של ההר, בצידו הפונה אל הנילוס, התגלו 13 מקדשים, וכן ארמונות, בניני ממשל, פירמידות וקברים.
בניגוד למקדשים שנבנו מאבן, עשויים חלק מהארמונות והמבנים האחרים מלבנות בוץ מיובשות.
החפירות הארכאולוגיות במקום טרם הגיעו אל השכבות התחתונות ביותר של האתרים.
המקדש לכבודו של האל אמון נבנה לרגלי ההר על ידי תחותמס השלישי, והורחב לאחר מכן בידי שליטים מאוחרים.
ניתן להשוותו למקדש אמון בכרנך, אם כי ממדיו צנועים יותר.
אורכו בשיאו הגיע ל-150 מטר בכיוון מזרח-מערב, וחזיתו המזרחית השתרעה לרוחב של יותר מ-40 מטר.
החזית הובילה לחצר ראשונה מוקפת אכסדרה שבה ניצבו שמונה עמודים משני צדדיה ולרוחבה נמתחו שלוש שורות שבכל אחת מהן היו שישה עמודים (501 בתרשים).
כל העמודים עוטרו בסגנון מצרי.
החצר הובילה לחצר שנייה (502 בתרשים) שבמרכזה ניצב מזבח.
מעליו ניצב גג שנתמך בארבע שורות בנות שבעה עמודים כל אחת.
בצידה האחורי של חצר זו ניצב אולם משני שבו 18 עמודים מעוטרים בדוגמאות גומא.
שער נוסף הוביל לאולם השלישי שהיה תחילתו של המתחם המקודש עצמו (503 בתרשים).
זהו חלקו העתיק ביותר של המתחם ובמקור השתרעה חצר במקום, אך בתקופת הממלכה החדשה נוסף לה גג שנתמך בעשרה עמודים.
דבר זה הפך את החצר לאולם ונראה שזה היה חשוך כיאה למקום קדוש.
בצידו הצפוני של האולם השלישי השתרעה קפלה קטנה ובקצהו המערבי היה קבוע מעבר אל האולם הרביעי הקטן יותר (506 בתרשים).
זה נפתח בשלושת צדדיו לשתי קפלות נוספות (מצפון ומדרום), ולקפלה שלישת ואחרונה בצידו המערבי שהייתה קודש הקודשים.
אל המקדש הובילה דרך קדושה שלצידה ניצבו פסלי ספינקס, אריות ופסלי ענק בדמות שליטי ממלכת כוש.
המצרים שהתקיפו את נפאטה במאה ה-7 לפנה"ס הפילו את הפסלים האלה אל הקרקע וחיבלו בהם.
שדה הפירמידות דרומית-מערבית לג'בל ברקל שימש כנקרופוליס של מלכי נפאטה.
פירמידות אלה שגובהן אינו עולה על 30 מטר קטנות בהרבה מאלה שבמצרים, והקברים לא טמונים במעמקיהן אלא הן משמשות כמאוזוליאום והקברים שוכנים בהיפוגאום מתחתן.
סמוך לפירמידות הוקם מקדש קטן, וסך הכל נתגלו ונחקרו במקום כ-30 קברים.
קורו שוכנת כ-10 ק"מ מדרום לג'בל ברקל על הגדה השמאלית של הנילוס.
במקום בית קברות שהיה בשימוש בין המאה ה-9 למאה ה-7 לפנה"ס והוא כולל מספר קברים מלכותיים בצורת פירמידות או תילים פשוטים.
רק חלק קטן מהקברים זוהו ובאתר שכן גם מקום יישוב אך לא ברור מתי הוקם.
נורי שוכנת כ-15 ק"מ צפונית-מזרחית לג'בל ברקל, על הגדה הימנית של הנילוס.
במקום 82 קברים, רובם בצורת פירמידות.
לא ברור מדוע בחרו השליטים הכושיתים באתר זה שהיה מרוחק מהעיר.
הקבר המוקדם בנורי הוא של המלך תהרקה משנת 664 לפנה"ס והמאוחר ביותר הוא משנת 310 לפנה"ס לערך.
אף שהאתר סבל מפגעי הזמן רוב הקברים זוהו.
סנאם על הגדה המזרחית של הנילוס שוכנת על גבעה, וכללה רובע מגורים שלא נחקר ומספר מבנים חשובים כולל מקדש לאל אמון שהשתרע על פני שטח של כ-2550 מ"ר.
עוד נמצא במקום מבנה גדול באורך של 256 מטר וברוחב של 45 מטר.
זה כונה בשם "האוצר" אך ייעודו המדויק אינו ידוע.
רוב המבנים נבנו בתקופתו של המלך תהרקה במחצית הראשונה של המאה ה-7 לפנה"ס.
במקום בית קברות גדול ובו 1,550 קברים "פשוטים".
האתר בזומה הוא הדרומי בין האתרים ושוכן כ-25 ק"מ דרומית לג'בל ברקל, על הגדה המערבית של הנילוס.
בית הקברות נחקר לראשונה באופן מעמיק החל בשנת 2004, ובמקום 29 תילי קבורה שרק שלושה מהם נחקרו.
התילים במקום מתחלקים לשלושה סוגים - הראשון מורכב מגבעות מכוסות אבנים בקוטר של 25 ל-53 מטר ובגובה של 6 ל-13.5 מטר; השני עשוי מאבנים ומחול וקוטרו אינו עולה על 31 מטר; והשלישי פשוט יותר - קוטרו נע בין 9 ל-20 מטר והוא כמעט שטוח ומגיע לגובה של מטר בודד.
אתר קבורה זה היה פעיל לאחר שקיעתה של נפאטה, בין המאה ה-4 לפנה"ס ועד לבוא הנצרות לאזור במאה ה-6.
ג'בל מע'רה הוא הר בצפון סיני הנמצא מצפון לכביש ניצנה – אסמאעיליה, בקטע שבין ג'בל ליבני ובין ביר גפגפה.
ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח.
בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר ואבן חול.
בהר מצוי מכתש הדומה במבנהו למכתשי הנגב.
שיאו של ההר מתנשא לגובה 735 מטר.
המשקעים היורדים במפנהו הצפון מערבי של ההר מרובים מאלו שבמפנהו הדרום מזרחי ועל-כן, מערכת הנחלים שבמפנהו הצפוני מסועפת יותר מבמפנים האחרים.
בין השנים 1970 ו-1976 נערכו באזור חפירות ארכאולוגיות בראשות עופר בר-יוסף וג'יימס פיליפס ונתגלו בהם ממצאים מתקופת האבן.
בביר מע'ארה הנמצאת במכתש, נתגלו שרידי תחנה-מצודה עתיקה ויש הסוברים כי הדבר מעיד על קיום דרך נבטית מאדום אל פלוסיון שעברה באזור.
מנשה הראל מזהה את ג'בל מע'רה עם האתר המקראי חצר-אדר.
הבולט שבהם הוא הפחם שנתגלה בשכבת היורה.
רזרבות הפחם במקום נאמדו ב-50 מיליון טון.
ב-1964 הקימה מצרים במקום מכרה משוכלל שתפוקתו יועדה למפעל הפלדה בחילואן.
עד כיבוש המקום ב-1967 במלחמת ששת הימים היה קצב ההפקה השנתי 10,000 טון בשנה.
בזמן השלטון הישראלי (עד 1980) לא היה המכרה פעיל.
לאחר חזרת השלטון המצרי הופעל שוב המכרה ב-1995 אך נסגר שוב וב-2014 התקבלה החלטה להפעילו מחדש.
אדמת בקעת ג'בל מע'רה הנמצאת במכתש ניתנת לשימוש חקלאי ועשירה יחסית במקורות מים הטובים לשתייה ולחקלאות והבדווים במקום מגדלים בה דורה ואבטיחים.
ג'בל חלאל (מכונה לעיתים גם הלאל או הילאל, בערבית: جبل الحلال) הוא הר בצפון סיני הנמצא כ-30 קילומטרים מערבית לקוסיימה.
כמו הרי הנגב המרכזי והרי צפון סיני, ההר הוא תוצאה של מערכת קימוט שכיוונה הכללי הוא: דרום מערב – צפון מזרח.
שיאו של ההר מתנשא לגובה 892 מטר.
מפנהו הצפוני של ההר מתנקז לוואדי אל-עריש למעבר הנקרא מעבר הדייקה (א-דייג'ה בערבית פירושו מיצר).
הבדווים באזור הם ממטות השבטים תראבין ותיאהא.
באזור ההר נמצאים מספר עצי ערער אדום שגילם נאמד ב-865 שנה והצמח אזובית סיני שהוא אנדמי לאזור ההר וטווח התפוצה שלו הוא 25 קילומטרים רבועים בלבד.
מספר חוקרים הציעו לזהות את ג'בל חלאל כהר סיני המקראי.
מיקום ההר מתאים לדעתם לתאוריות של "המסלול הצפוני" של יציאת מצרים.
בחירתו נבעה מסמיכותו היחסית לעין קודיראת ולעין קדיס שחלק מהחוקרים זיהו עם קדש ברנע המקראית.
מושל סיני הבריטי בשנות ה-30 של המאה ה-20, מייג'ור קלוד ג'רוויס התבסס גם על שם ההר שפירושו בערבית: "מותר" ובהקשר של הקרבת קורבנות "קדוש וחוקי".
גם יוחנן אהרוני הציע לזהות את הר סיני בג'בל חלאל.
גם הרבי מליובאוויטש זיהה את המקום כהר סיני (וכן סבר כשיטת 'המסלול הצפוני' הנ"ל).
הביקורת על זיהויו כהר סיני טוענת כי הממצאים הארכאולוגיים שנתגלו באזור ההר הם מתקופת האבן ומהתקופה הרומית-ביזנטית ושתי תקופות אלו אינן תואמות את התיארוך המקובל ליציאת מצרים.
ב-25 בנובמבר 1975 התרסק על ההר מטוס חיל האוויר הישראלי מסוג C-130 הרקולס שהשתייך לטייסת 131 וכל 20 החיילים ואנשי הצוות שהיו עליו נספו.
במהלך מבצע רמון לפינוי סיני הוקם בהר אתר שליטה זמני, ששימש את כוחות צה"ל בעת פריסתם בקו אל-עריש – ראס מוחמד (1980–1982).
ב-2005 התפרסמו ידיעות כי אזור ההר היה מקום מסתור לאנשי ארגונים הקשורים לאל-קאעידה שביצעו פיגועי טרור בטאבה ובראס א-שטן באוקטובר 2004 ופיגועים בשארם א-שייח' ב-2005.
גבל מוסא הוא הר בצפונה של מרוקו, והוא מתנשא לגובה של 845 מטר.
ג'בל מוסא שוכן במרחק של קילומטר בודד מדרום לחופי מצר גיברלטר, סמוך לאי פרחיל, והוא נראה היטב מגיברלטר ומספרד בצידו האחר של מצר הים.
בעת העתיקה סימנו שני צוקים משני צדדיו של מצר גיברלטר את גבולו של העולם הידוע.
שני הצוקים נודעו בכינוי עמודי הרקולס.
בעוד שהצוק הצפוני בצידו האירופי של המצר מזוהה בדרך כלל עם צוק גיברלטר שבגיברלטר, על תואר הצוק הדרומי ביבשת אפריקה מתחרים ג'בל מוסא והר אצ'ו שבעיר הספרדית האוטונומית סאוטה.
ג'בל האשם א-טריף הוא הר במזרח חצי האי סיני.
ההר מרוחק מגבול ישראל-מצרים כ-20 קילומטר, צפונית מערבית לאילת, כקילומטר אחד מדרום לכביש נח'ל-טאבה.
גובהו של ההר הוא 874 מטר מעל פני הים.
ההר מכונה בעברית הר השם על ידי העיתונאי החוקר שמחה יעקובוביץ' שטען שהוא הר סיני המקראי.
טיעונים לזיהויו כהר סיני המקראי
בסרטו של ג'יימס קמרון "פענוח יציאת מצרים" נטען כי חשם א-טריף הוא המועמד הטוב ביותר כזיהוי להר סיני המקראי, מכמה סיבות:
על ההר ישנו שסע המשקיף על אמפיתיאטרון טבעי, אשר ממנו דובר יכול להיראות ולהישמע למרחק רב, כפי שהיה צריך משה לאחר שהעם ביקשו שיקרא להם את שמונה הדיברות האחרונים (את שני הדיברות הראשונים שמעו ישראל מפי אלהים).
מיקום הר סיני מצוין בתורה שלוש פעמים, בכל פעם במרחק ממקום מסוים.
מיקום "הר השם" מאמת, לכאורה, את המרחקים הללו.
על ההר נמצא זכר למעיין קדום.
ההר ממוקם על הציר המשוער שבו הלכו בני ישראל.
סמוך להר התגלה מקבץ של מקדשים פתוחים הכוללים ציורי אבנים עתיקים שהשתמרו במצב טוב, בדומה לציורים דומים שנתגלו במקדש הנמרים המצוי בנגב, כ-45 קילומטרים צפונית-מזרחית להר.
חרף זאת לא ניתנה רשות לחפירות ארכאולוגיות על ידי הצבא המצרי, ושומרים מגבילים את הגישה אל ההר.
גַּ'בֶּל הָארוּן הוא הר בדרום-מערב ירדן הסמוך לעיר ולאתר הקדום פטרה, על-פי מסורות שונות בהר זה נקבר אהרון הכהן.
ההר מתנשא לגובה של 1,350 מטרים מעל פני הים ופסגתו מהווה תצפית מצוינת על סביבתו.
ההר תלול וסלעי בתחתיתו, כשבהמשכו כלפי מעלה מתגלה מישור מסוים ובאמצעו מזדקר גוש סלעי ענק.
מבנהו הכולל הקנה לו את הכינוי הור ההר, שמזוהה עם דפוסים טופוגרפיים דומים בסביבותיה של ארץ ישראל.
ג'בל הארון זוהה כמקום קבורתו של אהרן הכהן כבר בעת העתיקה.
זיהוי זה נזכר לראשונה בספר קדמוניות היהודים (ד, ד) ולאחר מכן באונומסטיקון של אוסביוס (עמ' 176).
שבטים בדואים המתגוררים באזור זיהו את המקום כהור ההר ובנו בו מצבה ומבנה מקורה שבראשו כיפה בפסגתו של ההר.
בצד המבנה מדרגות המגיעות אל הגג, שמשמש נקודת תצפית על הסביבה.
בתוך המבנה אף נמצא ספר מבקרים שבו יכולים פוקדי המקום לכתוב את רשמיהם.
ג'בל הארון מושך אליו מטיילים ישראלים ואחרים הבאים להתפלל ולתייר במקום.
בדצמבר 2019 חודשה הגישה ליהודים לקבר.
בשל מיקומו וגובהו הלא נוחים של ההר לא קיימת אליו גישה בכלי רכב, וזו מתבצעת באמצעות חמורים היוצאים מאתר הסלע האדום (פטרה) כשכל כיוון אורך כשעתיים וחצי.
בחלקו העליון של ההר, הסמוך לקבר, עולים רגלית במאות מדרגות החצובות בסלע עד ההגעה אל אתר הקבר עצמו.
יש המבקרים את ההנחה כי ג'בל הארון הוא אכן מקום קבורתו של אהרון הכהן, שני קווי הביקורת המרכזיים הם:
חישוב מיקום שגוי: הטיעון המרכזי הוא כי לפי תיאורי התנ"ך על מסעות בני ישראל אין כל אסמכתא כי ג'בל הארון הוא הור-ההר; כמו כן יש אף הטוענים כי מיקומו של ג'בל הארון סותר לגמרי את תוואי מסעם של בני ישראל.
זיהוי מבני לא מספק: הטיעון המרכזי הוא כי אין די במבנהו הצורני של ההר כדי להוכיח את זיהויו כהור ההר, המחזיקים בדעה זו טוענים כי קיימים מבנים טופוגרפיים דומים במקומות נוספים ועל כן יש להטיל ספק בקביעה אודות מהימנות זיהויו של ג'בל הארון כל עוד לא נבדקו שאר המקומות.
טיעון נוסף המועלה על ידי מצדדי עמדה זו, הוא שברבות העיתים עשויים להתרחש שינויים גאולוגיים בהרים (כגון שחיקה ובליה) עד כדי יצירת מבנים התואמים את תצורת הור ההר, מה שמעלה את התמיהה האם ג'בל הארון אינו אחד ממקרים אלו.
ג'בל יעלק הוא רכס הרים בצפון סיני.
הפסגה הגבוהה ביותר ברכס היא ראס אבו קרון (תרגום: ראש אבי קרניים, בשל צורתה המסועפת).
ומתנשאת לגובה של 1,094 מטר מעל פני הים.
זוהי הפסגה הגבוהה ביותר בצפון סיני.
מקור השם אינו ידוע והבדואים מבטאים אותו יעלג.
ההר הוא חלקה המערבי של מערכת הקימוט בצפון סיני שכיוונה הכללי הוא: דרום־מערב – צפון־מזרח.
בדומה לרכסי מרכז הנגב, בנוי ההר מסלעי גיר.
רכס ג'בל יעלק תחום מצפון בכביש אבו עגילה - ביר גפגפה.
ממזרח בכביש ג'בל לבני - ביר חסנה.
מדרום בכביש ביר חסנה - ביר תמדה וממערב, בכביש ביר תמדה - ביר גפגפה.
בזמן השלטון הישראלי בסיני, בשנים 1967–1980, היה ממוקם על ההר ממסר תקשורת (שהותקף במלחמת יום הכיפורים) ובסיס של חיל המודיעין הישראלי.
בסיס המודיעין נקרא "אפרת" והיווה בסיס למערך מרחף באמצעות בלון איסוף נתונים.
ג'בל ליבּני הוא הר בצפון סיני שגובהו 463 מטר מעל פני הים.
בשם ההר מכונה גם צומת כבישים הנמצא מדרום מערב להר וגם אזור הצומת בו שכנו בעבר מחנות צבא מצריים ושדה התעופה ג'בל ליבּני, המצוי כ-14 קילומטר צפונית לצומת.
לא ידוע מקור שמו של ההר ויש המזהים במקום את "לבנה", תחנה במסעי בני ישראל בסיני ביציאת מצרים.
על פי ספרו של ירוחם כהן ' באור היום ובמחשך ',יחידות צה"ל במבצע חורב עברו את ג'בל ליבני והגיעו עד לביר חמה ולביר חסנה "..כח הפשיטה יכול היה להמשיך בדרכו ולהגיע לתעלת סואץ ללא כל הפרעה מצד הצבא המצרי ".(ע' 238)
במלחמת סיני, נחשב האזור לנקודת מפתח.
במלחמת ששת הימים היה בג'בל ליבני שדה תעופה קדמי משני של חיל האוויר המצרי, ששימש לפריסה בחרום והיו מצויים בו מטוסים מיושנים יחסית.
בגל התקיפה הראשון של חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד ביצע זוג מטוסי מיראז' 3 של טייסת 117 יעפי צליפה בלבד במטוסים ומתקנים.
בגל התקיפה השני השדה היה ספק מושמד ולכן הוחלט בחיל האוויר הישראלי להפציצו במבנה אחד נוסף בלבד; מבנה של שלושה מטוסי אוראגן מטייסת 107. לאחר תקיפה זו נחשב שדה זה למושבת.
לאחר כיבוש השדה נמצאו בו אלפי רקטות שהתאימו למטוסי חיל האוויר הישראלי ושימשו אותו לתקיפת שדות תעופה בירדן וסוריה.
בזירה הקרקעית נחשב אזור ג'בל ליבני כאזור מפתח שבו עשוי להתפתח קרב שריון בשריון בהיקף נרחב.
הכוחות המצריים שנפרשו באזור זה השתייכו לדיוויזיה המצרית השלישית (חי"ר), שנפרשה בקו השני המצרי מג'בל לבני בצפון ועד ביר חסנה בדרום, ולדיוויזיה המצרית הרביעית (שריון).
צה"ל תקף את המערך המצרי על פי תוכנית "נחשונים" של פיקוד הדרום.
בצהרי 6 ביוני 1967, לאחר שנהדפה התקפת הנגד המצרית בביר לחפן, החלה נסיגת כוחות מצריים ממרחב ג'בל ליבני, נסיגה שהואצה בשעות אחר הצהריים לאחר פקודת נסיגה כללית שהוציא שר ההגנה המצרי עאמר.
באותו יום נכבשו המחנות שבאזור ג'בל ליבני על ידי כוחות צה"ל לאחר שיחידות מאוגדה 31 ניהלו במקום קרב שריון בשריון מול יחידות מצריות.
ג'בל שַׁמס הוא הגבוה בהרי עומאן.
פסגתו מגיעה לרום של כ-3,000 מטרים.
ההר ממוקם ברכס ג'בל אח'דר שבהרי חג'ר כ-100 קילומטרים ממפרץ עומאן, וכ-240 קילומטרים ממסקט, בירת עומאן.
ההר הוא הגבוה בהרי דרום מזרח חצי האי ערב.
בשל גובהו, על אף מיקומו בלב המדבר, הטמפרטורות בראש ההר בחודשי הקיץ מגיעות ל-20 מעלות צלזיוס, ובחודשי החורף עומדת הטמפרטורה בראש ההר על 0 מעלות צלזיוס.
מסיבה זו, ובשל נופיו המרשימים, מהווה ההר אתר תיירות פופולרי בקרב תושבי עומאן.
באוגוסט 2011 הכריז הסולטאן קאבוס בן סעיד אאל סעיד על ההר, כחלק מאזור ג'בל אח'דר, כעל שמורת טבע.
ג'בל עתקה הוא הר במזרח מצרים הנמצא ממערב לעיר סואץ ולמפרץ אדביה שבצפון מפרץ סואץ.
שיאו של ההר הוא בגובה 871 מטר מעל פני הים והוא בולט במצוקיו הגבוהים הנראים מאזור דרום תעלת סואץ.
ההר הוא אחד ממספר גושי הרים הנמצאים בצפון מזרח מדבר לוב שבמצרים.
משמעות השם היא "ההר הענק".
הצבא המצרי הקים סמוך לפסגת ההר תחנות מכ"ם שתפקידן העיקרי היה כיסוי שטחים בחצי האי סיני שהוחזקו בסוף שנות ה-60 ובשנות ה-70 על ידי ישראל.
במלחמת יום הכיפורים הותקפו אתרים על ההר על ידי ישראל.
תחילה, במסגרת מבצע פונטיאק ולקראת סיום הלחימה, במהלך כיתור הארמייה השלישית של מצרים, נכבשו חלקים נכבדים מההר על ידי לוחמי "סיירת שקד" בפשיטה מוסקת.
לאחר מכן פרץ חיל ההנדסה הישראלי דרך עפר אל מרומי ההר.
ההר מורכב משכבות עבות של אבן גיר ימית משובצת בצור ומשכבות מעטות של חרסית שמקורה בסחיפה.
שכבות אלו הן מתקופת האאוקן.
מצפון להר עובר כביש סואץ - קהיר ומעברו הצפוני נמצאות גבעות עוויביד (שיאן בג'בל עוויביד שגובהו 524 מטר) וצפונה להן, גבעות ג'בל ג'ניפה.
מדרום לו, לאורך חופו המערבי של מפרץ סואץ, בולט רכס ג'בל גללה אל-בחריה.
מדרום מערב להר נמצא רכס נמוך יותר ובו ג'בל קהיליה וג'בל תרקיה המתנשאים לגובה של כ-550 מטר מעל פני הים.
בין ג'בל עתקה ובין רכסים אלו מפריד ואדי חגול ובו עובר כביש המחבר את כביש החוף של מפרץ סואץ עם כביש סואץ - קהיר.
מעבר זה הוא בעל חשיבות אסטרטגית והיה אחת הסיבות לכיבוש פסגת ההר על ידי צה"ל במלחמת יום הכיפורים.
חלק מהנוסעים וחוקרי המקרא בני המאה ה-19 וראשית המאה ה-20, שתמכו בתאורית המסלול הדרומי של יציאת מצרים, הציעו לזהות את ג'בל עתקה כבעל צפון המופיע כנקודת ציון לפי החירות - אחת מתחנות בני ישראל.
בזמן השלטון הבריטי על מצרים הוקם לרגלי ההר בסיס צבאי שנשא את השם עתקה (Ataka).
לבסיס זה הובאו בדצמבר 1945 קצינים וחיילים בריטיים ופליטים הולנדיים, בדרכם מאינדונזיה לאנגליה ולהולנד, לאחר שנשבו או שהיו תחת השלטון היפני בזמן מלחמת העולם השנייה ומאוחר יותר, היו נתונים לרדיפות של קבוצות ג'אוויות ששאפו לעצמאות.
בין החיילים הבריטיים שהובאו מצפון מצריים לקליטת השבויים והפליטים הייתה קבוצת חילות ארצישראליות מה-ATS.
הצבא המצרי הקים על ההר מספר תחנות מכ"ם.
תחנות אלו היו פעילות כבר במלחמת ההתשה.
בשורת מתקפות של חיל האוויר הישראלי שהחלה ב-20 ביולי 1969 ונמשכה כשבוע נפגעו שלוש תחנות מכ"ם על ההר.
בלילה שבין 10 ו-11 באוקטובר 1973, כחלק מחזית הדרום במלחמת יום הכיפורים, ביצע צה"ל את מבצע פונטיאק ובו ערך כוח קטן, שכלל 22 לוחמים, פשיטה מוסקת על ג'בל עתקה.
הכוח כלל תותחנים מיחידה מוסקת ואנשי מילואים מסיירת מטכ"ל בפיקוד עמוס ירון, והיה חמוש בשני תותחים מסוג M102 יבילי אוויר בקליבר 105 מ"מ.
הכוח הוטס על ידי שני מסוקי יסעור מטייסת דורסי הלילה והגיע להר מכיוון דרום (דרך ראס סודר).
כוח התותחנים ביצע ירי של כ-90 פגזים אל עבר מפקדת הארמייה השלישית המצרית בג'בל ג'פרא ואל עבר מתקני קשר על צומת בכביש סואץ-קהיר.
לקראת סיום המלחמה, פקד המטכ"ל הישראלי לכבוש את כל ג'בל עתקה, שהיה ידוע כבסיס לוחמה אלקטרונית של הצבא המצרי.
הפעולה הוטלה על שתי יחידות מובחרות של צה"ל: "סיירת מטכ"ל" ו"סיירת שקד" שהצליחו בפשיטה מוסקת במסוקי יסעור לכבוש את פסגת ההר ואת חלקו הצפון מזרחי.
הפשיטה כללה את כל הלוחמים "מסיירת שקד", שהיו בפיקודו של משה ספקטור וכוח מוסק נוסף מסיירת מטכ"ל בפיקוד מוקי בצר.
ל"סיירת שקד", שהשתלטה על חלק מההר היה פצוע אחד, סגן רון גפני, שעלה על מוקש.
בהיעדר דרך אל ראש ההר, במשך רוב זמן שהות צה"ל בגדה המערבית של תעלת סואץ, הוצנחה מהאוויר אספקה לכוחות אלו.
מאוחר יותר הוכשר על ידי גדוד חימוש 784 מעין רכבל מאולתר אל הכוח שעל ההר.
במקביל, החל חיל ההנדסה הישראלי לפרוץ דרך עפר אל מרומי ההר, אולם פריצת הדרך נתקלה בקשיים רבים והושלמה רק בסמוך לפינוי ההר על ידי כוחות צה"ל, בהתאם למתווה הסכם הפרדת הכוחות בין ישראל למצרים.
המצרים ניסו מספר פעמים לתקוף את כוחות צה"ל מכיוון ואדי חגול שבדרום אולם נהדפו על ידי הכוח הישראלי.
אזור ג'בל עתקה, שפינויו התרחש בסוף ינואר 1974, היה יחד עם נמל אל-אדביה ומבואות העיר סואץ, האזורים הראשונים שפינה צה"ל לאחר סיום מלחמת יום הכיפורים.
בספרו, "גילוי אליהו", מתאר ס.
יזהר את ההר, לאחר שעלה עליו באמצעות מסוק לקראת סיום המלחמה ושהה עליו כיממה.
הוא מכנה אותו "ההר הנישפה", בהמשך הערב מצטרף יזהר ללוחמים שהדליקו מדורה בתוך מערה בהר.
הוא יוצא בלילה מהמערה ומתאר את השמים הנגלים לעיניו.
נפת ג'בלה היא נפה הנמצאת בדרום-מערב מחוז לטקיה בסוריה.
על פי מפקד האוכלוסין של 2004 מנתה האוכלוסייה 196,171 איש.
העיר המרכזית בנפה היא העיר ג'בלה.
נפת ג'בלה מחולקת ל-6 תת-נפות ("נאחיות"; האוכלוסייה נכון לשנת 2004):
נאחיית עין אל-שרקייה (ناحية عين الشرقية) - 16,800 איש.
נאחיית אל-קווטיליביה (ناحية القطيلبية) - 32,582 איש.
נאחיית עין שיקאק (ناحية عين شقاق) - 16,031 איש.
נאחיית דלייה (ناحية دالية) - 13,608 איש.
נאחיית בית ישואות (ناحية بيت ياشوط) - 10,086 איש.
ג'בל קתרינה הוא ההר הגבוה במצרים.
גובהו הוא 2,629 מטר מעל פני הים.
ההר נמצא בחלקו הדרומי של גוש ההר הגבוה בחצי האי סיני, במחוז דרום סיני.
ההר נמצא מדרום לעיירה סנטה קתרינה הסמוכה למנזר סנטה קתרינה ומדרום להר ג'בל מוסא.
ההר הוא בעל שתי פסגות הסמוכות אחת אל השנייה.
מההר יש תצפית לכל מרחבי דרום סיני.
ההר נקרא על שם קתרינה מאלכסנדריה, מרטירית נוצרית מהתקופה הרומית, שעל פי האמונה הנוצרית נישאה גופתה אל פסגת ההר על ידי מלאכים.
על שמה גם קרוי מנזר סנטה קתרינה הנמצא מצפון להר.
ג'בל קתרינה הוא הורסט גדול שהתרומם בתנועה אנכית לאורכו של העתק ואדי סבעיה שברמת קתרינה בתקופת הנאוגן.
רמת קתרינה מורכבת מסלעים געשיים שונים שנוצרו בתקופות שונות בעידן הפרקמבריון.
סלעים אלו כוללים בין היתר: טוף, אגלומרט, פצצות געשיות ושפכי לבה.
הסלעים הגעשיים באזור זה עברו תהליכי סדיקה ובלייה נרחבים ועל כן יש דרדרות קרקע נרחבות באזור ההר.
תכונה זו מביאה לחלחול רב של המים ובכך משפיעה על משטר המים באזור.
הגשמים מעטים ונדירים יחסית באזור ההר הגבוה בסיני, אך בפסגות יורד לעיתים שלג.
בחורף, בסמוך לפסגת ההר, הטמפרטורה המרבית הממוצעת עומדת על 5° צלזיוס והטמפרטורה המזערית הממוצעת היא 3°- צלזיוס.
טמפרטורות שמתחת לאפס מעלות אינן נדירות בהר בתקופת החורף.
בקיץ, עומדת הטמפרטורה המרבית הממוצעת על 23° והטמפרטורה המזערית הממוצעת היא 12°.
המשרע היומי הממוצע בין הטמפרטורות הוא כ-10°.
השלג היורד בפסגות ההר בכל שנה מחלחל ברובו בגלל אופי המסלע ואינו מוסיף לכמות המים הזמינה.
על כן, הצומח בהר מאפיין צמחייה עמידה ליובש.
בין הצמחים המצויים באזור ההר: לענת המדבר (בעיקר בוואדיות), סילון קוצני וגפוף קוצני.
במדרונות מוכי הרוח צומח מתלולן הערבות וליד משטחי סלעיים צומח בן חרצית גזור.
בוואדי שאק מוסא היורד מן ההר מצוי ריכוז של הפרח בכור אביב סיני.
על פי המסורת הנוצרית, הומתה קתרינה הקדושה על ידי הרומים באלכסנדריה, בתחילת המאה השלישית, לאחר עינויים מאחר שסירבה לחזור בה מאמונתה הנוצרית.
שנים רבות לאחר מכן, כך אומרת המסורת הנוצרית, נשאו מלאכים את גופתה והניחו אותה על ראש ההר.
באותה עת חלם אחד מנזירי "מנזר הסנה" (שמו הקדום של מנזר סנטה קתרינה) כי על ראש ההר מצוי אוצר.
הוא עלה על ההר ומצא את הגופה.
מאז נקרא המנזר על שם קתרינה.
בכנסיית המנזר מצויה תיבת כסף שלטענת הנזירים מצויים בה גולגולתה וכף ידה השמאלית של קתרינה הקדושה.
על ראש ההר נבנתה על ידי הנזירים קפלה אליה עולים מפעם לפעם נזירים ועולי רגל.
סביב הקפלה מצויות חריתות בסלע וכתובות רבות של עולי רגל מתקופות שונות.
קיימת דרך גמלים המגיעה מצפון, מדיר אל ארבעין (מנזר נטוש המוקף בוסתן ענק) דרך ואדי אל ארבעין (כיום חסום למעבר), או דרך ואדי ג'רג'ניה.
קיימת גם דרך לרכב, שנסללה על ידי צה"ל, המגיעה מדרום, מואדי רֻתִיג.
הדרך עוברת דרך ג'בל צוביר (Jabal Zubayr) - הפסגה השנייה בגובהה בסיני (2,634 מטר), המרוחקת כמה מאות מטרים מצפון לפסגת ג'בל קתרינה ונחשבת כחלק מההר כפול הפסגות.
מההר קיימת תצפית לכל מרחבי דרום סיני: בצפון - עד מצוק א-תיה, במערב - עד מפרץ סואץ ואף להר ג'בל ע'ריב שבצדו המערבי של המפרץ, בדרום - גוש ג'בל אום שומר ובמזרח - מפרץ אילת, האי טיראן ופסגות ההרים שבערב הסעודית.
גַ֫'בְּלֶה היא עיר בסוריה, השוכנת על חוף הים התיכון, כ־25 ק"מ מצפון לבניאס וכ־25 ק"מ מדרום ללטקיה.
גבלה הייתה מיושבת כבר מהאלף ה־2 לפנה"ס לפחות.
העיר הייתה חלק מהממלכה האוגרתית – כנראה העיר גבעל (באוגריתית: 𐎂𐎁𐎓𐎍) שהוזכרה בכתבי אוגרית.
בעת העתיקה גבלה הייתה עיר רומית חשובה, והיא נזכרה בתיאור פיניקיה אצל סטראבון ופליניוס הזקן.
אחד השרידים מתקופה זאת הוא תיאטרון, שבו מקום לכ־7,000 צופים.
ליד החופים נמצאו שרידים יותר עתיקים, מתקופת הברזל או מהתקופה הפיניקית.
במרחק של פחות מקילומטר אחד מן העיר שוכן תל ג'יבלה (Gibala), הידוע כיום כתל טווייני, עיר שהייתה מיושבת מהאלף ה־3 לפנה"ס ועד התקופה הפרסית.
בעיר נמצאים מסגד הסולטן אבראהים בן אדהם , מיסטיקן סופי שוויתר על כתרו והקדיש עצמו לתפילות למשך שארית חייו, וגם קברו.
בימי הביניים הייתה ג'בלה חלק מנסיכות אנטיוכיה, אחת המדינות הצלבניות, עד שנכבשה על ידי צלאח א־דין בשנת 1189 במהלך מסע הצלב השלישי.
אחד מתושביה המפורסמים של העיר הוא הוגו מג'בלה , בישוף העיר, שדיווח לאפיפיור אאוגניוס השלישי על נפילת אדסה והיה ראשון הדוברים על הכומר יוחנן.
בג'בלה גדל עז א־דין אל־קסאם, שעל שמו נקראים הפלג הצבאי של חמאס – "גדודי עז א־דין אל־קסאם" וכן רקטות הקסאם, הנורות לעבר יישובים ישראליים סביב רצועת עזה.
גם המשורר אדוניס נולד וגדל בג'בלה.
ב־23 במאי 2016 ביצע ארגון הטרור המדינה האסלאמית ארבעה פיגועי התאבדות בתוך ג'בלה, שעד לאירוע זה נותרה מחוץ להשפעה ההרסנית של מלחמת האזרחים בסוריה.
בפיגועים נהרגו למעלה ממאה אנשים.
הם כוונו ככל הנראה נגד העלווים הרבים המתגוררים שם.
מרבית תושבי ג'בלה מתפרנסים מחקלאות, בעיקר מגידול עצי תפוז, לימון וזיתים.
כמו כן קיימות חממות רבות לגידול ירקות באזורים הכפריים.
במרכז העיר עובדים בעיקר במסחר, וישנם גם כמה מפעלים קטנים לייצור כותנה ומיץ תפוזים.
ג'בל סנין הוא ההר השלישי בגובהו בלבנון, ומתנשא לגובה של 2,628 מטרים.
ההר הוא חלק מרכס הלבנון.
השם סנין מקורו בשם אל הירח האכדי - "סין", והמילה אור - "נין".
חוקר ארץ ישראל, יהוסף שוורץ, סבר כי ניתן לזהות את ההר עם הר שיאון המקראי.
באזור הר סנין נמצאים שרידי מקדש רומי המוקדש למרס - אל המלחמה.
המקום שימש גם כאתר מנוחה ותענוגות לקונסולים הרומיים.
בעבר ההר היה מכוסה ברובו בכמות גדולה של עצי ארזים אולם בשל כריתה נרחבת של עצים מצד הפיניקים והרומאים כמעט שלא נותרה צמחייה על ההר.
בשל כמויות השלג הרבות והעובדה שאינו מיוער הוקם כ-9 קילומטר מצפון לפסגת ההר אתר הסקי הגדול ביותר בלבנון.
שם אתר הסקי הוא מזאר כפרדביאן .
הנוף הנשקף מפסגת ההר צופה מצד אחד על בקעת הלבנון והרי מול הלבנון במזרח ובמבט למערב על ביירות וקו החוף הלבנוני.
בראשית המאה ה-20 החזיק על ההר הצבא הצרפתי מוצב תצפית שכונה "החדר הצרפתי".
אזור זה נשלט בעבר על ידי המיעוט הנוצרי בלבנון וישראל עשתה בו שימוש מודיעיני בתקופות שונות.
בשנת 2010 טען צבא לבנון כי גילה מתקני ריגול ישראליים על פסגת ההר הצופים לעבר ביירות.
מועדון כדורגל ג'בל מוכאבר היא קבוצת כדורגל משכונת ג'בל מוכאבר במזרח ירושלים, המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
ג'בל מוכאבר היא אחת משתי קבוצות ממזרח ירושלים המשתתפות בליגת העל הפלסטינית, השנייה היא קבוצת הילאל אל-קודס.
המועדון הוקם בשנת 1976, כקבוצת חובבים ששיחקה בליגה המקומית במזרח ירושלים.
בעונת 2009/10 הייתה אלופת הליגה של הגדה המערבית.
בעונה זו גם שברה הקבוצה את שיא ההעברות בכדורגל הפלסטיני עד אז, כשרכשה את הכוכב העזתי איסמעיל לאמור תמורת 30 אלף דולר.
החל מעונת 11–2010, מתקיימת הליגה במתכונת מקצוענית, הקבוצה החלה לגייס תקציב ולהחתים שחקנים ומאמנים מקצועיים.
לקבוצה הצטרף עלי חטיב תושב שפרעם, שבעבר שיחק בהפועל חיפה.
בעונת 2015/16 ירדה לליגה השנייה לאחר 10 שנים בליגת העל.
אך העפילה חזרה לליגת העל בסוף עונת 2016/17.
הקבוצה משחקת באצטדיון פייסל חוסייני הנמצא סמוך לכביש 60 בתחומי הכפר א-ראם צפונית לירושלים, מצדה השני של חומת ההפרדה, מאחר ששאר קבוצות ליגת העל הפלסטינית אינם מורשות להיכנס לישראל.
האצטדיון נקרא על שם המנהיג הפלסטיני פייסל חוסייני ונחנך באוקטובר 2008.
ליגת העל הפלסטינית מסונפת להתאחדות לכדורגל של אסיה , ולכן קבוצות אשר מסיימות במקומות הראשונים זוכות להשתתף במפעלים הקבוצתיים של ההתאחדות.
ג'בל מוכאבר השתתפה בתחרות גביע הנשיא של ההתאחדות (AFC Champions League) בשנת 2016.
ג'בל חופרה היא גבעת חול מתצורת חצבה הנמצאת שני קילומטרים מזרחית למושב עין יהב, על גבול ירדן–ישראל.
הגבעה נמצאת בגובה של 70 מטר מתחת לפני הים.
היא מתנשאת מעל נחל הערבה ומושב עין יהב שנמצאים ממערב לה.
מהגבעה ניתן לראות את הרי אדום במזרח וממערב את עין יהב ונחל הערבה.
מגבעה זו ירו הפדאיון על עין יהב בשנות השישים של המאה ה-20.
בשנות השבעים נתפסה גבעה זו על ידי צה"ל, בהוראת שר הביטחון משה דיין, אירוע שהתקיים בסמוך לספטמבר השחור, בו גירש מלך ירדן את אש"ף לדרום לבנון.
ישראל עזרה לממלכה על ידי העלאת טנקים לקו עמדות אל מול הצבא הסורי שהתקדם דרומה לכיוון ירדן כל זאת בחסות ארצות הברית.
לאחר חתימת הסכם השלום עם ירדן ב-1994 עבר השטח שנתפס מזרחית לנחל ערבה לישראל ושטחים אחרים נמסרו במקומו.
במקום הוקמה סוכת תצפית עם הסברים על האזור.
ג'בל נוקם הוא הר גבוה השוכן ממזרח לעיר צנעא, בירת תימן.
בראש ההר נמצאו שרידים של בית כנסת ויישוב יהודי עתיק.
בראש ההר נמצאו שרידים של בית כנסת יהודי עתיק, וחורבות שהיו פעם יישוב יהודי עתיק, עד שגורשו ממנו היהודים במאה ה-12 לעיר צנעא שנמצאת בעמק.
החורבות היו נקראים בפי ערביי המקום: "קַצְר סַאם אִבְּן נֻח" (=ארמון/מבצר שם בן נוח), או "יַאזַל" (=אוּזָל, שמה העתיק של צנעא, המוזכר בתורה (בראשית י,כז), שם רס"ג מתרגם "אוזל" כ"צנעא").
מסורת בפי יהודי תימן היא כי בעיר זו התגוררו היהודים לפני שירדו לעיר התחתית בתקופת האסלאם.
קיומה של העיר היהודית נתמך בשתי עדויות של חכמים מתימן מהדור האחרון שביקרו בה, ומצאו שרידים.
אלו דברי הרב יוסף קאפח:
וכן כתב בשמו הרב אהרן קאפח, ביתר פירוט.
גם הרב יחיא אלאביץ' ביקר בעיר זו, ומצא שם שופר ארוך ומסולסל אותו לקח, ובו תקע בבית הכנסת שלו בראש השנה את התרועה הגדולה לאחר תפילת מוסף.
מממצא זה הוכיח הרב יחיא אלאביץ' ששופר הקודו הוא שופר שנהגו בתקיעתו בתימן עוד מלפני תקופת הרמב"ם, שדעתו היא להכשיר למצווה שופר של איל בלבד, ובזה יהודי תימן לא קיבלו את דעתו.
בדורות האחרונים, הוקם בית כלא לאסירים ה"שפוטים על עבירות חמורות" במבצר שבראש ההר, ונקרא "אלקלעה".
ג'בל שעאנבי הוא הר בתוניסיה, הגבוה ביותר במדינה.
גובהו 1,544 מ' מעל פני הים, והוא מהווה חלק מרכס הרי האטלס הדרומיים.
הוא ניצב מעל העיר קסרין שבמערב תוניסיה.
פסגתו מכוסה כולה בעצי אורן ולעיתים בחורף היא מתכסה בשלג.
ההר הוא חלק מהפארק הלאומי שעאנבי.
ג'בל שעאנבי הוא הר בודד שנכלל ברכס הרי האטלס במרכז מערב תוניסיה, 17 ק"מ צפונית מערבית לעיר קסרין ומספר קילומטרים מזרחית מהגבול עם אלג'יריה.
ניתן להגיע אל פסגתו באמצעות מסלול המתאים לרכבי שטח לגובה של 1,300 מ'.
למעלה מגובה זה אינו נגיש לרכבים, אך בטיול של כשעתיים ניתן להגיע ברגל אל הפסגה.
בשנת 1956, עם עצמאות תוניסיה מצרפת, הציבו פעילים פוליטיים תוניסאים סהר מתכת על ראש ההר, כדי לסמן את ניצחון ההתנגדות העממית.
מאז דצמבר 2012, מהווה ההר מקום מסתור לקבוצות טרור אסלאמיסטיות.
על כן, מדי כמה חודשים נערך מבצע צבאי של הכוחות המזוינים של תוניסיה כנגד הטרוריסטים.
כבר בשנת 1977 הוכרז ההר על ידי אונסק"ו כשמורה ביוספרית.
שטח השמורה הכולל הוא 43,723 דונם, עם שטח ליבה של 6,723 דונם.
בתוך השמורה חיים כ-8,000 אנשים, רובם חקלאים המגדלים בעלי חיים, דגנים, כוורות דבורים, מטעים ועוד.
אזור הליבה של ההר, הכולל את פסגתו, הוכרז כפארק הלאומי שעאנבי בשנת 1980 כדי להגן על הסביבה הטבעית האקולוגית של האזור.
ג'בלפור היא עיר השוכנת על גדות נהר נרמדה במדינת מאדהיה פרדש שבהודו.
על פי מפקד האוכלוסין של 2011, זוהי העיר השלישית בגודלה במדינה וה-37 בהודו כולה.
ג'בלפור הוא מרכז מנהלי, תעשייתי ועסקי חשוב במאדהיה פראדש.
בנוסף על כך, בית המשפט העליון ומשרדים חשובים אחרים של מאדהיה פראדש ממוקמים בג'בלפור.
מקובל להסיק שמשחק הסנוקר הומצא בשנת 1875 על ידי חיילים בריטים ששהו בעיר.
ג'בלפור היא בירת מחוז ג'בלפור (המחוז השני באוכלוסייתו במדינה).
האימפריה המאורית שלטה באזור בשנים 322 עד 185 לפנה"ס.
כשהאימפריה נפלה, ג'בלפור הפכה לעיר-מדינה בהמשך נשלטה על ידי ממלכת הגופטה (בשנים 320–550).
הר צלמון הוא הר בשומרון.
פסגתו מצויה ברום של 810 מטר מעל פני הים.
הוא סמוך להר גריזים מדרום.
על פסגת ההר שוכן היישוב יצהר.
ההר הוא הרביעי בגובהו בצפון השומרון, אחרי הר עיבל, רכס הר גריזים ורכס גדעונים.
על ההר נמצאת שמורת סלמאן אל פארסי.
לפי המסורת המוסלמית, ההר נקרא על שם סלמאן הפרסי, שקברו מצוי סמוך לפסגת ההר.
לעומת זאת, יש המשערים שהרכס הוא הר צלמון שבאזור שכם, המוזכר בסיפור אבימלך בן גדעון, בו מסופר כי אבימלך עלה להר זה על מנת לכרות עצים כדי להצית שרפה בצריח מגדל שכם.
לפי הסבר זה, השם סלמאן משמר את שמו הקדום של ההר, ובשל זה נוצרה המסורת המוסלמית לגבי זהות הקבר.
ייתכן שהשם צלמון מגיע משום שבשל גובהו וגודלו הרב, ההר מטיל צל גדול על הסביבה.
ויש מסבירים שפירוש המילה "צלמון" הוא צל או חושך.
בדומה להר עיבל ולהר גריזים, ההר הוא הר משאר ובדומה אליהם אף מהווה דוגמה להיפוך תבליט בשל היות שלושתם חלק מקער שכם.
ההר מתנשא 250 מטר מעל סביבתו, שכוללת את ההרים הנמוכים יחסית של קער שכם ממערב, ואת עמק המכמתת ממזרח.
ג'בּל עלבּה הוא שם הר ושם אזור הררי במשולש חלאיב שבצפון אפריקה.
הן מצרים והן סודאן טוענות לחזקתן על השטח, אך בפועל הוא נמצא בשליטה מצרית.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת באזור היא פחות מ-50 מילימטרים, אבל כמות המשקעים האורוגרפיים ג'בל עלבה ובסביבותיו מגיעה ל-400 מילימטרים באזורים הגבוהים.
תופעה זו נובעת מקרבתו של חוף הים האדום (כ־15–30 ק"מ מזרחית להרים אלה) ומהטופוגרפיה של קו המים, המתעקל מעט מזרחה באזור זה, ומאופיין ברצועת חוף שטוחה למדי ורחבה באופן יוצא דופן הפונה אל הים לאורך 20–25 ק"מ, דבר המאפשר את צבירת הלחות המגיעה עם רוחות צפון-מזרחיות מן הים.
התופעה מגיעה לשיאהּ בצפון מזרח האזור, בו שוכן ג'בל עלבּה, מה שמסביר את העובדה שבג'בל עלבּה יש כמות משקעים גבוהה יותר מהרי חוף אחרים ברכס, גם כאלה שהם גבוהים יותר.
הצחיחות גוברת בהדרגה כלפי דרום מערבו של האזור.
פסגת ג'בל עלבּה היא "נווה מדבר של ערפל" אשר חלק גדול מכמות המשקעים המצטברת בה מופיע בצורה של טל, ערפל ועננים, דבר המקיים מערכת אקולוגית ייחודית שאיננה מתקיימת בשום מקום אחר במצרים.
ג'בל עלבּה הוא "נקודה חמה של מגוון ביולוגי", עם מגוון ביולוגי שאין שני לו בשום סביבה יבשתית אחרת במצרים גופא.
הלחות הגבוהה מאוד באופן יחסי מקיים עולם צומח מגוון המונה כ-458 מיני צמחים – כמעט 25% מכל מיני הצמחים שתועדו במצרים.
מינים אפרו-טרופיים רבים מגיעים לגבול תפוצתם הצפוני בג'בל עלבּה, והכיסוי הצפוף של עצי שיטה ושיחים אחרים מהווה חופת היער הפתוח הטבעי היחידה במצרים.
באזור הערפל הגבוה יותר, מינים של עצי שיטה, מורינגה ודרקונית ג'בל עלבה (), מסדרת אספרגאים) מהווים את חופת היער הפתוח, עם שרכים, טחבים וסוקולנטים בתת-היער.
ההר קולט לחות מרוחות הנושבות מכיוון צפון-מזרח, דבר הגורם לכך שהמדרונות הצפוניים והצפוניים-מזרחיים לחים יותר מהמדרונות המערביים והדרומיים.
סוואנות של עצי שיטה וצאלון מתקיימות במדרונות הנמוכים ולאורך אפיקי הנחלים.
ההר מהווה בית לאוכלוסייה הגדולה ביותר השורדת של דרקונית ג'בל עלבה במצרים ובסודן.
41 מיני עופות מקננים בג'בל עלבּה ובסביבתו.
החוויאי הלהטוּטן (Terathopius ecaudatus), התורית הזנבנית (Oena capensis), התחמס הנובּי (Caprimulgus nubicus), צופית הסינריס הזוהרת (Cinnyris habessinicus), סבכי השיטים (Curruca leucomelaena), חנקן חום ורוד טלאים (Rhodophoneus cruentus), לונכורה אפריקאית, ודרור הפז (Passer luteus) הם מינים אפרו-טרופיים המגיעים לגבול של תפוצתם הצפוני בג'בל עלבה.
הפארק הלאומי ג'בל עלבה הוכרז על ידי ראש ממשלת מצרים אחמד נזיף ב-1986, משתרע על פני 35,612 קמ"ר, וכולל את רוב שטחו של משולש חלאיב (למעט פינתו בקצהו המערבי), וכן אזור בשטח דומה הנמצא מצפונו בצמוד אליו.
ייתכן שבפארק קיימת האוכלוסייה השורדת האחרונה של הערוד הנובי.
עם זאת, קיים ספק אם אוכלוסייה זו איננה מעורבת עם מין אחר.
ב-16 בדצמבר 2014 נורה למוות נמר זכר בוגר על ידי קבוצת רועים לאחר שתקף את הגמל שלהם בוואדי שאלאל, באזור חלאיב בקצה הדרומי מזרחי של מצרים.
זו הייתה התצפית הראשונה של נמר במצרים מאז שנות ה-50.
ג'בל עין עינא הוא ההר השני בגובהו באזור השומרון, אחרי הר עיבל, וגובהו כ-900 מטרים מעל גובה פני הים.
ההר ממוקם מערבית לקוסרה, מזרחית לתלפית וצפונית לג'אלוד.
מכיוון שג'בל עין עינא הוא הגבוה שבהרי דרום השומרון, ניתן לצפות ממנו למרחק בהיקף של 360 מעלות.
ההר צופה מזרחה לעבר הרי הגלעד, בקעת הירדן ורכס הר סרטבה, צפונה על רכס הר כביר, טמון, גדיר ובזק, וכן על רכס גריזים ועיבל וג'בל סלמאן, מערבה לעבר אזור כפר תפוח, מעלה לבונה ומישור החוף, ודרומה לעבר הר בעל חצור.
בשלוחה הדרומית של ההר נמצאת ח'רבת עין עינא, ובה ממצאים מתקופת הברזל ומתקופת בית המקדש השני, וכן מקווה טהרה.
בשלוחה הצפונית נמצא עין קוסרא, ובו נביעה של מים בתוך מבנה בטון קטן.
ב-2026 הוקם על ראש ההר מאחז בשם "עין לציון".
ב-11 בינואר לפנות בוקר עלה מחבל מהכפר קוסרה לכיוון המאחז מצויד בסכין.
הוא זוהה ונתפס על ידי כוח צה"ל שהיה בקרבת מקום, והועבר לחקירה.
גִ'דַּה היא עיר נמל במחוז מכה שבמערב ערב הסעודית, העיר שוכנת על חוף ים סוף, כ-845 ק"מ דרום-מערבית לבירה ריאד וכ-70 ק"מ מערבית לעיר מכה.
לפי מפקד האוכלוסין האחרון משנת 2022 אוכלוסיית העיר מנתה כ-3.71 מיליון בני אדם, מה שהופך אותה לעיר הגדולה ביותר במחוז ולשנייה בגודלה בממלכה כולה.
העיר נוסדה במאה השישית לפני הספירה ככפר דייגים.
גדולתה החלה בשנת 647, אז הפך אותה הח'ליף עות'מאן בן עפאן לעיר נמל, לשירותם של העולים לרגל למכה.
ג'דה נחשבת למרכז כלכלי ותיירותי חשוב, הרבה בזכות קרבתה לים האדום ולערים הקדושות לאסלאם מכה ואל-מדינה, בנוסף לכך ג'דה נחשבת לעיר ה-100 בגודלה בעולם, והיא מחולקת מבחינה אדמיניסטרטיבית ל-137 מחוזות פנימיים.
קבוצות הכדורגל של העיר הן אל-איתיחאד ואל-אהלי ג'דה.
נמל התעופה הבינלאומי המלך עבד אל-עזיז נמצא בפרברי העיר.
אוניברסיטת המלך עבדאללה למדע וטכנולוגיה, שהיא אחת מהאוניברסיטאות הטכניות הטובות במדינה, שוכנת בסמוך לעיר.
על פי המסורת המוסלמית, אדם הראשון נקבר בהר ערפאת הנשקף מעל מכה או במכה עצמה ואילו חוה נקברה בג'דה.
המסורת המקומית מראה את קברה של חוה אמנו בג'דה.
לפי המסורת היהודית, קברה של חוה בחברון, יחד עם קברי האבות במערת המכפלה.
ג'דה נקראת על שם חוה אמנו, בערבית: אֻמּנא חוה: ג'דה – כינוי לאישה מהאבות הראשונים, 'ג'דוד' בערבית.
ישנן עדויות ארכאולוגיות להתיישבות באזור ג'דה עוד מתקופת האבן.
ההתיישבות הנוכחית נוסדה כהתיישבות דייגים בשנת 522 לפנה"ס.
ג'דה התפרסמה לראשונה בשנת 647 כאשר הח'ליף עות'מאן בן עפאן בנה בה נמל.
קיסרות אקסום כבשה את העיר לזמן קצר.
באותה העת ג'דה כבר שימשה מקום מרכזי שאליו הגיעו עולים לרגל בדרך למכה.
בשנת 969 השושלת הפאטמית כבשה את העיר מידי השושלת האיח'שידית.
הפאטמים פיתחו רשת סחר נרחבת שכללה את אזור הים התיכון, הים האדום ואת האוקיינוס ההודי, והגיעה עד לשושלת סונג שבסין.
בשנת 1177 נכבשה ג'דה על ידי השושלת האיובית.
בתקופה הזו הכלכלה פרחה והשלטון דאג לפתח את הסונה.
בשנת 1254 הפכה ג'דה לחלק מהאימפריה הממלוכית.
בשלהי המאה ה-15 ניסתה האימפריה הפורטוגזית לכבוש את העיר, ללא הצלחה.
בשנת 1517 הפכה ג'דה לחלק מהאימפריה העות'מאנית, תחת תקופת שלטונו של הסולטאן סלים הראשון.
השלטון העות'מאני שיקם את חומות העיר.
איש הצבא העות'מאני הידוע אחמד אל-ג'זאר עשה את תחילת הקריירה שלו בעיר.
במהלך מלחמת העולם הראשונה הכריז השריף חוסיין בן עלי על המרד הערבי כנגד שלטון האימפריה.
המרד הצליח, והעיר הייתה לחלק מממלכת חג'אז.
לאחר מאבקי כוח רבים בין אבן סעוד לבין חוסיין, הפך בנו של חוסיין, עלי למלך החדש של האזור בדצמבר 1924, אך ברח לבגדאד כשנה לאחר מכן.
בשנת 1926 הפכה ג'דה לחלק מהמחוז של מכה, אשר הפכה לבירת המחוז.
בכך אבד כוחה הפוליטי של ג'דה.
ב-2013 החלה בעיר בנייתו של מגדל ג'דה, שצפוי להיות גבוה יותר מבורג' ח'ליפה, הבניין הגבוה בעולם כיום, ב-180 מטרים, ופי שניים וחצי מבניין אמפייר סטייט.
נכון לשנת 2022 הבנייה הופסקה ולא ברור אם תחודש.
חלקה ההיסטורי של העיר הוכרז כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו ב-2014.
העיר מהווה מרכז מסחר וכלכלה חשוב של ערב הסעודית.
נמל העיר מהווה מרכז תחבורתי וכלכלי גדול.
אונייות רבות עבודות דרך הנמל בדרך לתעלת סואץ.
נמל התעופה הבין-לאומי המלך עבד אל-עזיז הממוקם בקרבת העיר מקושר עם רוב מדינות האזור.
בשנת 2018 עברו דרכו 41 מיליון נוסעים.
עוד בימי הביניים העיר הייתה מרכז חשוב של חוואלה וכיום היו מרכז בנקאי חשוב.
מספר חברות סעודיות לרבות Danube Company מיקמו את מטה הראשי בעיר.
עבור משחקי מונדיאל 2034 מתוכנן לבנות אצטדיון חוף אל-קידיה ואצטדיון מרכז ג'דה בנוסף לאצטדיון עיר הספורט המלך עבדאללה, המכונה גם "היהלום הזוהר" או פשוט "היהלום", הוא אצטדיון רב-שימושי ומתחם ספורט הממוקם 30 קילומטרים מצפון לג'דה.
גֶ'גְ'יָאנְג (; בפין-יין: Zhèjiāng) הוא מחוז במזרח הרפובליקה העממית של סין.
המחוז משתרע על פני 104,873 קמ"ר ועל פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בו כ-64.57 מיליון תושבים.
צפונו של המחוז מהווה חלק מהדלתה של שפך נהר היאנגצה.
זהו שטח מישורי המהווה קרקע חקלאית פורייה כבר אלפי שנים והוא רווי נהרות ותעלות השקיה.
דרומו של המחוז הררי יותר.
חופו של המחוז מפותל ומשונן ולאורכו לא פחות מ-18,000 איים, כשהידוע שבהם הוא פּוּטְווֹשַׁאן (普陀山/Pŭtuóshān), שההר שעליו הוא אחד מארבעת ההרים הקדושים לבודהיזם בסין, והוא רווי מנזרים, חופים וצוקים.
בשנת 2015 פגע במחוז הטייפון צ'אן הום.
לקראת הגעתו למחוז פונו כמיליון תושבים, ונזקיו במחוז נאמדו בכמיליארד דולר.
במחוז נמצאת תחנת הכוח השביעית בגודלה בעולם, תחנת הכוח גוודיין ביילון.
מחוז ג'ג'יאנג מחולק לשתי ערים תת-מחוזיות ותשע נציבויות עירוניות:
"ג'ברווקי" (באנגלית "Jabberwocky"; תורגם לעברית כ"פטעוני" או "גבריקא") הוא משירי האיגיון המפורסמים ביותר.
השיר מופיע בספר "מבעד למראה ומה אליס מצאה שם" מאת לואיס קרול.
לכאורה השיר כתוב באנגלית, אך למעשה הוא מורכב ממילים חסרות-משמעות ברובן, שקרול עצמו המציא.
המפטי דמפטי מפרש במהלך הספר עצמו את הבית הראשון של השיר, אך שאר הבתים אינם מפורשים ורוב המילים נותרות ללא הסבר.
תרגומיהם של אהרן אמיר, אוריאל אופק, רנה ליטוין ועטרה אופק
ארבעה תרגומים מפורסמים לשיר נכתבו על ידי אהרן אמיר, אוריאל אופק, רנה ליטוין ועטרה אופק, שני בתים ראשונים של כל תרגום:
פִּטְעוֹנִיתרגום: אהרן אמיר גֶבֶרִיקָאתרגום: רִנה ליטוין JabberwockyLewis Carrolבְעֵת בָשָק וּשְלֵי פַחְזָר,
And the mome raths outgrabe.לַהֲגוֹנִיתרגום: אוריאל אופקחַנְטָרוֹשִׁיתרגום: עטרה אופקלְעֵת בַּשְׁלִיל אוֹגִים זְרִישִׁים
תרגומו של אהרן אמיר לעברית (אשר קרא לשיר "הפטעוני") שומר על אווירת האיגיון שלו.
אמיר מצליח לשמור על רוח האיגיון מחד, ועל שמץ המשמעות המופיע במילים האנגליות מאידך.
לדוגמה, בשורה השנייה – כאשר מתוארים בעלי החיים המסתובבים "סבסו, מקדו" – מזכיר הדבר את הביטוי האנגלי "Did gyre and gimble", וכן שומר אמיר על מצלול דומה של המילים.
דוגמה נוספת מופיעה בבית מאוחר יותר:
הבס!" וכך שומר אמיר על המצלול ועל הכפילות.
במהדורה חדשה של הספר, שאותו תרגמה רנה ליטוין, תרגום השיר (המכונה שם "גבריקא") יותר "זורם" ובעברית עכשווית.
תרגומה מנסה לשמור על צליל המילים המקוריות.
לדוגמה "Bandersnatch" תורגם כ"בַּנְדֶּרְצְבַט", "galumphing" תורגם כ"גָּלַפְּ", ושם-התואר mimsy הפך "מַסִּים".
שרעילני, תרגום של ראובן קלינמן
'בר-ירבוע', תרגום של זיוה שמיר
להגרני, תרגום של יובל פינטר
השיר מופיע בספר שאותו מוצאת אליס בבית שאליו היא מגיעה לאחר שעברה מבעד למראה.
לאחר קריאתו אומרת אליס כי השיר "נראה יפה למדי" אף כי הוא "קשה למדי להבנה" (זאת מאחר שאליס אינה רוצה להודות שלא הבינה אותו כלל) וכי "הוא ממלא את ראשי ברעיונות, אך איני יודעת בדיוק מה הם!
מישהו הרג משהו, זה לפחות ברור..." בהמשך הספר, מביא המפטי דמפטי את פירושו לבית הראשון.
ג'ברווקי היווה השראה למאות יצירות תרבות, מיצירות סיפורת לפארודיות.
ברוב הפארודיות הכותבים מחליפים את מילות השיר למילים הקשורות לנושא הפארודיה (לדוגמה, פרנק ג'ייקובס ממד מגזין כתב גרסה בה לואיס קרול הוא מבקר טלוויזיה) בעוד שאחרים מתייחסים אל השיר כסוגה פואטית, כמו סונטה או חמשיר, וממציאים מילים ומילון פירושים משל עצמם (למשל שי אזולאי שכתב את "Strunklemiss").
בספרו של קרול "ציד הסנרק" יש מספר התייחסויות לשיר, ועל פי קרול הוא התרחש באותו מקום בו התרחש הקרב המתואר בשיר.
בשנת 1943 פרסמו בני הזוג הנרי קוטנר וק.
מור, תחת שם העט לואיס פאג'ט, סיפור מדע בדיוני קצר בשם "חלכן היה נמזר", בו הבית הראשון בשיר הוא הוראות לעבור לעולם אחר, בו שולטים חוקי היגיון זרים למחשבתנו.
הוראות אלו אינן ניתנות להבנה עבור מי שגדל על ברכי הלוגיקה המקובלת, אך תינוקות וילדים קטנים יכולים להפנים הגיון זר זה, לבצע את הוראות הבית הראשון ובכך להיעלם מעולמנו.
סיפור זה היווה את ההשראה לסרט המדע הבדיוני "המימזי האחרונה", שיצא לאקרנים ב־2007.
בסרט "אליס בארץ הפלאות" של וולט דיסני משנת 1951, חתול צ'שייר שר את הבית הראשון מהשיר כאשר הוא פוגש את אליס בפעם הראשונה.
בהמשך הסרט אליס מגיעה ל-tulgey wood, בו חיים בין היתר ה-mome raths.
בתרגום העברי לסרט הושמטו השיר והאזכורים ממנו.
ב-1971 הבמאי הצ'כי יאן שוונקמאייר יצר סרט קצר תחת אותו השם בו השיר מוקרא בזמן שצעצועים שונים קמים לתחיה.
ב-1977 טרי גיליאם יצר סרט באורך מלא תחת השם "ג'ברווקי" שכולל את הבית הראשון מהשיר בסצנה הראשונה, ועלילתו מבוססת על השיר באופן חלקי.
בספר "גדל, אשר, באך" מאת דאגלס הופשטטר משנת 1979, מופיע לפני כל פרק עיוני פרק ספרותי (בדרך כלל דיאלוג בין אכילס והצב ודמויות דמיוניות נוספות, בהשראת יצירה אחרת של לואיס קרול – "מה שהצב אמר לאכילס").
לפני פרק 12 "נפשות ומחשבות" מופיע הפרק "סוויטה אנגלית צרפתית גרמנית" הכולל את כל בתי השיר ג'ברווקי כשכל בית מופיע בשלוש השפות בזו אחר זו (ובמהדורה העברית של הספר – גם בתרגומה של רנה ליטוין לעברית).
ניתן לשער שהמחבר התכוון להמחיש שגם ג'יבריש ניתן לתרגום ובכך לעורר שאלות בדבר מהותה של השפה והאופן בו הוא נתפסת.
בסדרת ספרי "היקום המוכר" מאת לארי ניבן מופיעה חיה מהונדסת גנטית בשם "חטש במגונו" (Frumious Bandersnatch).
ארתור אדינגטון התייחס לשיר מספר פעמים בכתביו.
כך, למשל, הוא השווה את שיר זה שהעיקר בו הוא המבנה התחבירי ולא המשמעות המדויקת לתורת החבורות, וגם כתב שהתיאור הפיזיקלי של אטומים הוא ג'ברווקי שהוספו לו מספרים, ובשל כך טען לחוסר הידיעה הבסיסית שלנו לגבי טבעו של העולם הפיזיקלי: "שמונה זחלצים קליחים חוגווים ועגים בשבילל החמצן, שבעה בשבילל החנקן.
אם נכניס כמה מספרים, אפילו ג'ברווקי עשוי להפוך למדעי...
אם נתרגם לשפה הג'יברית את ישויות היסוד בפיזיקה – בתנאי שכל המספרים – כל התכונות המדידות – נשארים כמות שהם – שום דבר לא ישתנה; זאת יכולה להיות תזכורת לא רעה לאי הידיעה הבסיסית שלנו בדבר טבען של ישויות היסוד הפיזיקליות."
בסרט "אליס בארץ הפלאות" בבימויו של טים ברטון משנת 2010, על אליס להילחם בג'ברווק.
הדמויות גַבְגַב הציפור (Jubjub bird), בַנְדֶרְצְבַט (Bandersnatch) והחרב הַסַרְפִלִית (vorpal sword) מופיעות אף הן בסרט.
בספרו של רוג'ר זילאזני "בסימן התוהו" נלכד גיבור הסיפור, מרלין, בטריפ LSD העשוי באווירת יצירותיו של לואיס קרול.
הוא נתקל בחטש במגונו והורג אותו, ונוטל את החרב הוורפאלית על מנת להילחם בפטעוני.
בפרק השישי בעונה השנייה של הסדרה "פארגו" של היוצר נואה האולי מצטטת הדמות מייק מיליגן שלושה בתים מהשיר בעל-פה.
במשחק הקלפים הפופולרי Hearthstone של חברת Blizzard יש קלף משחק בשם "Shudderwock" שמבוסס על ג'ברווק.
כשהקלף משוחק ניתן לשמוע את הציטוטים "The jaws that bite, the claws that catch" ו-"snicker-snack!" מהשיר עם קולות של החרב הסרפלית (vorpal sword) ברקע.
כמו כן, הציור של הקלף מבוסס כולו על האיור של ג'ון טניאל.
במשחק התפקידים ההמוני "מייפל סטורי" יש בוס בשם Vellum המבוסס על הג'ברווק.
בסרט "Pimpernel Smith" משנת 1941 מצוטט השחקן והבמאי לסלי הווארד את הבית הראשון.
בספר "הארי פוטר והשיטה הרציונלית – הארי פוטר ומשחקי הפרופסור" פרק 33 – "בעיות תיאום, חלק א'" עמוד 237 שורות מהשיר מופיעות בטקס הפתיחה של גנרלי צבא כאוס.
בסרט "היורשים: עלייתה של רד", כאשר רד וקלואי מגיעות לבית ספר, קלואי מנסה להתחבר איתה ואומרת לה שהיא תמיד תהתה איך ארץ הפלאות נראית רד השיבה לה ואמרה לה לבוא לבקר ושהיא תבוא לבקר היא תציג אותה לג'ברווק.
כשקלואי שאלה מה זה רד עקצה אותה וענתה שזאת מפלצת שאוכלת ילדות מעצבנות.
במהלך השנים יצאו תרגומים נוספים לשיר; השיר תורגם לשפות רבות מאוד, ואפילו ליידיש.
תרגומים של השיר לשפות רבות
ג'בראן ע'סאן תווייני היה פוליטיקאי לבנוני והעורך והמוציא לאור של היומון "א-נהאר" בביירות.
תווייני הוא דור שלישי למשפחת עיתונאים.
א-נהאר נוסד על ידי סבו, ג'בראן תווייני גם הוא, בשנת 1933. אביו, ע'סאן תווייני, ניהל את העיתון במשך עשרות שנים.
אמו, נאדיה תווייני, הייתה משוררת לבנונית שכתבה בעיקר בצרפתית.
לתווייני תארים אקדמיים בעיתונאות, יחסים בינלאומיים וניהול, אותם רכש באוניברסיטאות צרפתיות.
דודו הוא מרואן חמאדה, שר התקשורת הדרוזי האנטי-סורי.
תווייני היה במשך שנים רבות מבקר חריף של הסדר הסורי בלבנון.
במרץ 2000 כתב בעיתונו מאמר מערכת שבו קרא לנסיגת צבא סוריה מלבנון.
במרץ 2005 השתתף בהפגנות מהפכת הארזים ונאם את נאומו המפורסם "בשם אלוהים אנחנו, מוסלמים ונוצרים, נשבעים שנישאר מאוחדים עד קץ הזמנים כדי להגן על לבנון שלנו".
בחודש מאי נבחר לפרלמנט הלבנוני למושב השמור לכנסייה האורתודוקסית המזרחית בביירות כחלק מהקואליציה של סעד חרירי, בסיעת פורום קורנת שהוואן.
תווייני נהרג בהתנקשות כשמכונית תופת התפוצצה ב-12 בדצמבר 2005. הוא נטמן בכנסיית סנט דמטריוס לאחר טקס אשכבה שנערך בכנסיית סנט ג'ורג' בביירות.
עשרות אלפי אנשים מילאו את רחובות ביירות ביום ההלוויה (14 בדצמבר).
האבלים האשימו את סוריה במותו וקראו קריאות אנטי-סוריות.
הפרלמנט הלבנוני ערך דקת דומייה בישיבת אבל מיוחדת.
את האחריות להתנקשות קיבלה קבוצה בשם "הנאבקים למען האיחוד והחופש של אלשאם".
בפקס שהגיע למשרדי רויטרס הזהיר הארגון שגורל דומה צפוי לכל המתנגדים ל"ערביזם" בלבנון, ושההתנקשות הצליחה "להשתיק" בוגד, ו"הפכה את א-נהאר [מילולית, בערבית: "יום"] לחשכת הליל".
ההתנקשות בחייו של תווייני אירעה בסמוך לפרסום דו"ח ההתקדמות השני של ועדת האו"ם שחקרה את ההתנקשות ברפיק אל-חרירי, וראש ממשלת לבנון פואד סניורה ביקש ממועצת הביטחון של האו"ם לחקור האם יש מעורבות סורית במותו של תווייני ובמותם של מתנגדים אחרים לסוריה.
לפני מותו פעל תווייני לקיום חקירה בינלאומית של קברי אחים שנתגלו בענג'ר, ליד המקום שהיה מטה המודיעין הסורי בלבנון.
במאמר המערכת האחרון שפרסם האשים תווייני את סוריה בביצוע "פשעים נגד האנושות".
תווייני נרצח בגיל 48. הוא השאיר אחריו אישה ושתי בנות תאומות שאך זה נולדו, וכן שתי בנות מנישואים קודמים.
שייח' ג'בר מועדי היה פוליטיקאי דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת וכיהן כסגן שר התקשורת וסגן שר החקלאות; הדרוזי הראשון שכיהן בממשלה.
ג'בר מועדי נולד בכפר ירכא בגליל, ובשנת 1943 נידון על ידי הבריטים לחמש שנות מאסר על רצח בן כפרו על רקע כבוד המשפחה.
הוא ריצה את עונשו בכלא עכו ונמלט ממנו ב-1947.
מועדי נבחר לכנסת השנייה מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, שהייתה מפלגת לוויין של מפא"י, וכיהן כחבר בוועדת הכספים.
בבחירות לכנסת השלישית התמודד בשנית מטעם הרשימה הדמוקרטית לערביי ישראל, בתחילה לא נבחר אולם בהמשך החליף את סיף-אלדין אל-זועבי.
מכאן חלה ירידה בהשפעתו של מועדי, כשבשנים שלאחר מכן, לא מילא תפקיד באחת מוועדות הכנסת.
מועדי לא נכנס לכנסת הרביעית.
לקראת הבחירות לכנסת החמישית הצטרף למפלגת שיתוף ואחווה, מפלגה שייצגה גם את הציבור הדרוזי, ומטעמה נבחר.
לכנסת השישית נבחר מטעם מפלגת שיתוף ואחווה.
במהלך כהונתו היה שותף להקמת סיעת שיתוף ופיתוח שהייתה איחוד סיעות המיעוטים שיתוף ואחווה וקידמה ופיתוח.
תוך זמן קצר התפרקה הסיעה לשתי סיעות המקור, ומועדי חזר לשיתוף ואחווה.
בהמשך הקדנציה פרש מסיעתו המקורית והקים סיעת יחיד בשם סיעה דרוזית ישראלית, סיעה שהשתתפה בכנסת זו בלבד.
לאחר מלחמת ששת הימים קרא להקים מדינה דרוזית עצמאית ברמת הגולן.
לכנסת השביעית נבחר מטעם קידמה ופיתוח, מפלגת מיעוטים שהייתה קשורה למערך כשהוא חובר לסיף אלדין אל-זועבי.
בכנסת זו כיהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-15 תחת שמעון פרס, והיה לדרוזי הראשון המכהן כסגן שר.
בתקופת כהונתו פותחה והונחה התשתית לפעילותו של משרד התקשורת.
בכנסת השמינית המשיך לכהן כסגן שר התקשורת בממשלה ה-16 ובממשלה ה-17, ובהמשך כיהן גם כסגן שר החקלאות.
לקראת הבחירות לכנסת התשיעית הצטרפה סיעתו לרשימה ערבית מאוחדת שקמה מתוך איחוד רשימות המיעוטים קידמה ופיתוח והרשימה הערבית לבדואים וכפריים.
מועדי לא נבחר לכנסת, אך היה אמור להחליף במהלך הקדנציה את חבר הכנסת חמאד אבו רביעה.
אבו רביעה סירב להתפטר, ובתגובה מועדי הפעיל נגדו מכבש לחצים ואיומים.
בדצמבר 1980, קיבל מאבו רביעה סכום של 60 אלף שקלים תמורת ביטול הסכם הרוטציה.
עם זאת, מועדי עדיין לא התרצה, ואבו רביעה נרצח על ידי בניו של מועדי בינואר 1981. בניו של מועדי הורשעו ברצח ונכלאו, ולאחר כעשר שנים קיבלו חנינה ושוחררו.
מועדי נכנס לכנסת במקום אבו רביעה, והמשיך לכהן בה עד לפיזורה כעבור כחמישה חודשים.
ג'בשית היא עיירה שיעית בדרום לבנון, בנפת א-נבטיה שבמחוז א-נבטיה, כשבעה קילומטרים מהכפר א-נבטיה עצמו, בגובה 500 מטר מעל פני הים.
שטחה כ-6,000 דונם, ומתגוררים בה כ-25 אלף איש.
כלכלת העיר מתבססת על חקלאות, בעיקר של עצי שקד וזית, עצי נוי וטבק.
ג'בשית מוכרת כאחד ממעוזי חזבאללה, וכמה פעילים בולטים בארגון הגיעו ממנה; המפורסם שבהם הוא השייח' עבד אל-כרים עובייד.
ג'בע הוא כפר פלסטיני גדול בצפון השומרון, לרגלי שלוחת חומש, סמוך לפתח בקעת סנור.