tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים מעצי בוסאקו היוו מטרות מחקר ואזכורים בספרות האקדמית והפופולרית.
ב-1768 עורר בוטנאי אנגלי פולמוס בן 200 שנה לגבי מקורם של הברושים ביער בגואה.
בסוף שנות ה-90 ביקר הסופר המומחה ביינות יו ג'ונסון בבוסאקו ותיאר עוזרד טסמני שראה בו כ"לבטח העוזרד המפואר שבאירופה כולה".
מאוחר יותר ההיסטוריון והמומחה לעצים תומאס פקנהם הכניס אחד מאורני בוניה שביער בספרו - "העצים המפורסמים בעולם".
היער היה בעבר בית לנזירים הכרמליטים היחפים.
הם בנו בו מנזר, קפלות קטנות ואת החומות מסביב וטיפלו בעצים עד לפירוק המנזרים בשנת 1834.
בשלהי המאה ה-19 חלק גדול מן המנזר לשעבר נהרס כדי לפנות את השטח לבניית ארמון אקסטרווגנטי נאו-מנואלי.
הארמון נועד להיות מקום נופש למשפחת המלוכה הפורטוגזית, אבל אחרי רצח המלך קרלוש בשנת 1908 וההפיכה שהתחוללה לאחר מכן, הוא נהפך לבית מלון מפואר, ארמון בוסאקו.
הסופר ז'וזה סאראמאגו אמר ש"אין לתאר את היער בוסאקו.
יער בוסאקו נמצא בקצה הצפון-מערבי של הרי בוסאקו במחוז המרכז של פורטוגל ומכסה שטח של 1050 דונם כשהוא מוקף בחומה שהיקפה הוא מעל 5 ק"מ.
נמצא במרחק של 32 ק"מ מן העיר קוימברה, עיר אוניברסיטאית עתיקה ובירת פורטוגל לשעבר.
היישוב הקרוב ביותר הוא לוזו, עיירת נופש ידועה במעינותיה המינרליים.
המיקרואקלים מתאפיין בטמפרטורות נוחות, ערפילי בוקר תדירים ומשקעים כמעט כפולים לעומת הממוצע האזורי.
אזור היער בוסאקו יושב לראשונה במאה השישית על ידי נזירים ממנזר בנדיקטיני קרוב (במרחק 5 ק"מ) ואקאריסה.
בערך בשנת 1094 השתלטו על המנזר הבישופים של קוימברה ובשנת 1628 העניקו אותו כמתנה למסדר הכרמליטים היחפים.
נזירים אלה בנו בתוך זמן קצר את מנזרם - Convento de Santa Cruz do Buçaco
("מנזר הצלב הקדוש מבוסאקו"), גידרו את יער בחומה ובנו את הראשון משערי החומה - שער קוימברה - Portas de Coimbra.
באותה תקופה הוציא האפיפיור שני בולות: אחת משנת 1622 שאסרה על נשים להיכנס ליער והשנייה, משנת 1643 שאיימה בנידוי את כל מי שהעז להזיק לעצים.
את מילות שתי הבולות חרטו על לוחיות אבן שהוצמדו לקיר החיצוני של "שער קוימברה".
בסוף המאה ה-17 לאורך Via Sacra ("ויה סאקרה", הדרך הקדושה), נסלל שביל תלול ומתפתל שהוביל מן המנזר אל הנקודה הגבוהה ביותר של היער Cruz Alta (הצלב הגבוה), נבנו קאפלות קטנות המסמלות את תחנות הוויה דולורוזה, של הפסיון של ישו ("תחנות הצלב").
אורך השביל והמרחקים בין הקאפלות נמדדו בקפידה על מנת לתאר את מסע הייסורים של ישו מהר הזיתים לגולגולתא.
בספטמבר 1810 שלוות המקום הופרעה על ידי קרב בוסאקו.
ארתור ולסלי, לימים הדוכס מוולינגטון, עמד בראש צבא אנגלי-פורטוגזי של למעלה מ-56,000 לוחמים קבע עמדה הגנתית בהרי בוסאקו והצליח לעצור את התקדמותם של הצרפתים בפיקודו של המרשל אנדרה מסנה לתוך פורטוגל.
ולינגטון לן במנזר בוסאקו בימים שקדמו לקרב.
עץ זית שבו קשר את סוסו עומד עדיין על תלו ונקרא "עץ הזית של ולינגטון".
זמן קצר אחרי סגירת המנזרים בפורטוגל בשנת 1834 עברו הבעלות על יער וניהולו למנהל הכללי של יערי הממלכה.
המקום ידע מספר תמורות: שטח היער הורחב מ-900 דונם ל-1050, בתים מוזנחים שופצו ושוקמו, נשתלו מינים חדשים של עצים אקזוטיים, נבנה מעלה מדרגות משתפלות המובילות אל המנזר ועוצבו מחדש למה שנקרא "פונטה פריה" - Fronte Fria - "הבאר הקר".
מדרגות אלה מהוות אחת האטרקציות האדריכליות הבולטות של היער.
בשנת 1888 הוחרב חלק גדול מבניין המנזר כדי לאפשר את בנייתו של ארמון נאו-מנואליני מפואר.
הארמון נועד תחילה להוות מקום מנוחה למשפחה המלכותית הפורטוגזית, אבל אחרי הרצח בליסבון של המלך קרלוש וההפיכה ב-5 באוקטובר 1910 הוא נהפך למלון יוקרתי, ארמון בוסאקו.
ב-19 בינואר 2013 הוכתה פורטוגל על ידי ציקלון בשם גונג.
נפלו אלפי עצים ומיליון בתים נשארו ללא חשמל.
מעל 40% מהיער סבל מנזקים.
נפגעו גם הכנסיות והמנזרים שבו.
מתוך 86 עצים מפורסמים של היער נפלו עשרה, ביניהם הברוש שנודע כ"ארז סאו ז'וזה" שנשתל בשנת 1643, ו-6 נפגעו בצורה משמעותית.
ליער בוסאקו אחד האוספים הדנדרולוגיים היפים ביותר באירופה.
מעל 200 מינים של עצים ושיחים, ביניהם עצים בני מאות שנים ואקזוטיים
שהובאו לכאן על ידי הימאים הפורטוגזים בעידן התגליות.
ההיסטוריה המוקדמת של הארבורטום אינה ידועה, אולם כרוניקנים כרמליטים מציינים כי הייעור התחיל הרבה לפני הקמת מנזרם ב-1628.
העץ הנפוץ ביותר ביער בוסאקו הוא הברוש המקסיקני, מין הידוע גם כארז בוסאקו או הארז מגואה.
הוא צוין לראשונה על ידי המלומדת הפורטוגזית ברנרדה דה לסרדה באוסף שיריה "Soledades de Buçaco" שפורסם בשנת 1634. בשנת 1768 הבוטנאי האנגלי פיליפ מילר עורר פולמוס ארוך בן מאתיים שנה סביב טענתו כי עץ זה הובא מגואה.
בשנת 1993 טענה זו הופרכה על ידי מאמר שפורסם על ידי האיגוד הבינלאומי לסיווג הצמחים שבו הוכח שהעץ הגיע לפורטוגל ממקסיקו.
אחרי עשור נוסף פורסם מחקר מבוסס על מבחני DNA .
ממצאיו הראו שהמקסיקו הוא מקור סביר יותר מהודו של העץ הזה אולם הנתונים התומכים בכך "אינם חזקים מאוד" .
מפת היער שהוצאה על ידי קרן Mata de Buçaco מציינת ביער 86 "עצמן מיוחדים", אחד מהם האלון מהרי טסמניה הגדל קרוב לבית המלון.
הסופר המומחה ביינות יו ג'ונסון העריך בספרו "יו ג'ונסון בגן" שבאופן ודאי מדובר בעץ המפואר ביותר באירופה".
חוקר אוסטרלי שמדד את העץ הסיק כי קוטרו הוא גדול יותר מזה של כל עץ אקליפטוס הגדל בפורטוגל.
עם העצים הראויים לציון נמנים
עץ הזית שבו קישר ולינגטון את סוסו, אורן הבוניה - המתואר בספרו של תומאס פייקנהם "עצי העולם הידועים ביותר" (2002) וכמה מדגמים מיוחדים של ארזים, גינקגו ושל סקוויה
על הקמליות של יער בוסאקו נכתב במאמר שהוצג בכנס הבינלאומי לקמליות בפונטוודרה.
המאמר "בוסאקו ווויליאר ד'אליין: תולדות הקמליומניה בפורטוגל" תיאר 30 זנים שהובאו בשנת 1894 ליער בוסאקו מן העיר פורטו.
עבודת דוקטור משנת 2011 - "מגוון בעלי החוליות בהרי בוסאקו ובאזורים הסובבים" תיעד את המחקרים שנערכו בהרי בוסאקו וזיהתה ביער בוסאקו 56 מיני יונקים, ציפורים, עטלפים ודו-חיים.
אטרקציות ויעדי תיירות ביער בוסאקו
המנזר הכרמליטי - ממנו נשארו הקלויסטרים, קפלה וכמה כוכים מכוסי השעם של נזירים (1646).
באחד מהם לן ב-1810 הגנרל וילינגטון.
ויה סקרה - הוסדרה על ידי הבישוף של קואימברה בשנת 1693. כולל תחנות עם קפלות המסמלות את תחנות הפסיון של ישו
המלון Bussaco Palace Hotel - הוזמן ב-1888 על ידי המלך קרלוש אך הוא להספיק לראותו, אף על פי שבנייתו הסתיימה ב-1907. הוא תוכנן על ידי האדריכל לואיג'י מריני בסגנון אקסרווגנטי נאו-מנואלי
המלך מנואל השני ביקר בו פעם אחת לזמן קצר לפני שיצא לגלות בשנת 1910. נטען שהיה לו כאן את רומן קצר עם שחקנית התיאטרון הצרפתייה גבי דליס.
המלון המפורסם בייניו הפך למוקד משיכה לאנשי חברה ויש אומרים, פקדו בו מרגלים בימי מלחמת העולם השנייה.
כיום הוא אחד מבתי המלון הגדולים בפורטוגל.
שער קואימברה- (Portas de Coimbra) בו רואים את הבולות של האפיפיור לגבי הגנת העצים והאיסור על כניסת הנשים
שער המדרגות (Portas dos Degraus) - מדרגות המובילות ללוזו.
שער המלכה (Porta da Rainha) - נבנה עבור המלכה קתרינה מברגאנסה.
כשבוטל ביקורה בשנת 1693 נחסם השער ל-11 שנה.
הצלב הגבוה (Cruz Alta) - מקום תצפית, ממנו רואים לפעמים עד לים
Fonte Fria - מפל הניזון משישה מעיינות.
נשפך לתוך בריכה מוקפת מגנוליות
המוזיאון הצבאי - המוקדש למלחמת חצי האי
האנדרטה לקרב בוסאקו - לזכר ניצחונות של וילינגטון על הצבא הצרפתי על יד בוסאקו ב-27 בספטמבר 1810. הקרב עצר את צעידת הצרפתים אל קואימברה.
הברוש או הארז ממבוסאקו - גובהו 28 מ', נשתל כנראה ב-1644
עמק השרכים - מוביל לאגם קטן, משופע בשרכי ענק שהובאו מכל רחבי תבל.
יער אנשי אל על הוא אנדרטה ביער בן שמן.
האנדרטה מנציחה את שמותיהם של עובדי חברת התעופה אל על ובני משפחותיהם, שנהרגו בקרב או בפעולות איבה.
האנדרטה ממוקמת על מדרגת אדמה בחלקו הצפוני של יער בן שמן, שבה נטועים עצי ברוש ואקליפטוס.
בין עצי החלקה הוצבו בשורות אבנים משופעות, כמעין מצבות.
על גבי כל אבן קבוע לוח מתכת ועליו פרטי אחד הנופלים ונסיבות נפילתו.
באנדרטה מונצחים חללים החל מהרוגי הפלת מטוס אל על בשמי בולגריה בשנת 1955 ואילך, ולרבות טייסים של אל על שנפלו בעת מילוי תפקידם בחיל האוויר.
כיום (2019) מונצחים באנדרטה שמותיהם של 51 נופלים.
מדרגות מעפילות אל החלקה מדרך היער החולפת לידה.
לידן מוצב שלט הנושא את שם האנדרטה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת חברת אל על וקרן קיימת לישראל.
יער ברנווד הוא שטח באנגליה שבממלכה המאוחדת.
הוא היה אחד מכמה יערות בממלכת אנגליה העתיקה.
השטח השמור נוצר על פי ההערכה כשמורת ציד מלכותית למלכים האנגלו-סקסונים במאה ה-10, כאשר הם החזיקו בבעלותם ארמון בבריל הסמוכה, והיה מקום אהוב על אדוארד המודה, שנולד באייסליפ הסמוכה שבאוקספורדשייר.
משנת 1217 לערך ועד המאה ה-17 בוראו עצי היער בצורה הדרגתית.
המלך הנרי השני (מלך בשנים 1154–1189) הכין מפה של היער, המסייעת גם היום לקביעת גבולותיו העתיקים של השטח; מטרת שרטוט המפה הייתה לחלק את שטח היער בין אציליו.
במאה ה-16 נערכה מפה נוספת של היער, ששטחו צומצם עד מאוד.
המפה נערכה בחסות הכתר, כדי להעריך אילו הכנסות ניתן להפיק ממכירת היער.
בתקופת שלטונו של המלך ג'יימס הראשון (1603–1625) איבד היער את מעמדו המלכותי ונעלם לחלוטין.
כיום השם מתייחס לאזור ששטחו 400 קילומטרים רבועים בבקינגהאמשייר ובאוקספורדשייר, שבו שכן היער בתקופת המלך הנרי השני.
הגבולות המשוערים של האזור נמצאים בשטח שבו זורם נהר אוז הגדול, יובליו פדברי וקליידון והנהר תיים , יובל של נהר התמזה.
יער ברנווד המודרני הקטן בבקינגהאמשייר משתרע על פני קילומטר רבוע בלבד, והוא סמוך לחורשת הל, יער יורק, יער אוקלי ויער שבינגטון.
כחלק משמורת טבע מסוג אתר עם עניין מדעי מיוחד בשם "מקבץ יערות שבינגטון", חיים ביער מגוון רחב של חיות בר, והוא אחד מאתרי הפרפרים החשובים ביותר בבריטניה.
לרשות האחראית על השמורה, נציבות היערנות , הייתה במקור גישה מסחרית בלבד לשמורה.
עד סוף שנות השישים נעשה בשטחה ריסוס אווירי של חומרי הדברה, ולבסוף ננטעו עצי אלון מסחריים.
יער הולי , יער הולטון , יער סטנטון הגדול ויער ווטרפרי , כולם באוקספורדשייר, ויער הם הום-קאם-המגרין בבקינגהאמשייר, גם הם שרידים של יער ברנווד שהם שמורות טבע מסוג "אתר עם עניין מדעי מיוחד".
פארק טבע היסטורי "יער ביטצבסקי" הוא אזור טבע מוגן במיוחד, הפארק השני בגודלו במוסקבה אחרי הפארק הלאומי לוסיני אוסטרוב.
אורכו של הפארק מצפון לדרום הוא 10 ק"מ, ממערב למזרח - 1.5-4 ק"מ.
נקרא על שם נהר הביטצה, שחוצה את קצה היער הדרומי לכיוון מזרח.
לפארק טבע היסטורי "יער ביטצבסקי" יש חשיבות סביבתית, אקולוגית, חינוכית, היסטורית ותרבותית כמתחם טבעי-טריטוריאלי בעל ערך גדול ואינטגרלי במיוחד, המאופיין במגוון טבעי גבוה, בנוכחות מיני צמחים ובעלי חיים נדירים ופגיעים בסביבת עיר, וכן תנאים נוחים לבילוי בסביבה טבעית.
הערך העיקרי של פארק טבע היסטורי "יער ביטצבסקי" הוא מיקומו של אזור יער גדול, שדרכו
נכנס אוויר ממחוז מוסקבה למרכז מוסקבה.
יער איימון דה ואלירה (באירית: Éamon de Valera Forest) הוא יער בישראל, ליד נצרת.
היער ניטע בשנת 1966 ונקרא על שם הפוליטיקאי והמדינאי האירי יליד-ארצות הברית איימון דה ואלירה.
נטיעת היער והקדשתו אורגנה על ידי הקהילה היהודית בדבלין, מתוך הכרה בתמיכתו העקבית של דה ואלירה ביהודי אירלנד.
בעת כתיבת החוקה האירית בשנת 1937, שניסוחה היה בפיקוח אישי של דה ואלירה, הוענקה במיוחד הגנה חוקתית ליהודים.
מרכיב זה נחשב כהכרחי לחוקה על ידי דה ואלירה, בשל היחס ליהודים במקומות אחרים באירופה באותה תקופה.
בשנת 1948 ביטל דה ואלירה את החלטת משרד המשפטים האירי שאסר על מאה וחמישים ילדים יהודים להגיע לאירלנד כפליטים.
במהלך הקדשתו של היער לדה ואלירה, הקריא ראש ממשלת ישראל דאז לוי אשכול מסר לכבוד האירוע ולכבוד יחסי אירלנד-ישראל, ואמר כי ליהודים ולאירים "יש כל כך הרבה במשותף".
יער אטאטורק (בטורקית: Atatürk Ormanı) הוא יער נטוע על שמו של מוסטפא כמאל אטאטורק, מייסד הרפובליקה הטורקית, השוכן באזור הדרומי של הר הכרמל בישראל.
היער ניטע על אדמה עקרה על ידי עולים מטורקיה ב-1953.
היער, שהוקם בשנת 1953, ניטע סמוך למושב גבע כרמל, שרוב תושביו הם יהודים יוצאי טורקיה שעלו לישראל.
על מה שהיה הר עקר ניטעו עצים.
טקס הפתיחה נערך בהשתתפות נשיא המדינה יצחק בן צבי ושגרירת טורקיה בישראל שפקט אסטיניאלי, שניהם גם נטעו עץ ביער באותו יום.
על שלט בכניסה ליער כתוב בטורקית:
בתמונות מתועדות נראות נשים טורקיות לוקחות רגע של כבוד מול הלוח שעליו מופיע הציטוט.
לפחות החל משנת 1972, טורקים שביקרו ביער ושתלו עץ יקבלו תעודה.
בצמוד ליער קיים חניון אטאטורק צמוד לכביש 4. במקום בית קפה בשם "אטאטורק" הפועל במקום בכל ימות השבוע.
באתר הוקמה אנדרטה לזכרו של יואל אולצ'ר בן ה-19, אשר נרצח בפיגוע הטרור על בתי הכנסת באיסטנבול ב-15 בנובמבר 2003.
יער אטאטורק, בהיותו בצד הדרומי של פסגת ההר שלא היה חשוף לאש, לא נפגע מהשרפה.
יער אקראי הוא אלגוריתם למידת מכונה נפוץ שהומצא על ידי ליאו בריימן ואדל קאטלר.
הוא משלב את התוצאות של מספר עצי החלטה כדי להגיע לתוצאה יחידה.
קלות השימוש והגמישות שלו גרמו לאימוץ רחב שלו, כיוון שהוא מתאים גם לבעיות סיווג וגם לבעיות רגרסיה.
האלגוריתם של יער אקראי מורכב ממספר עצי החלטה, ומשתמש בלמידת אנסמבל כדי לשפר את הדיוק והאמינות של התחזיות.
להלן הסבר מפורט על כל רכיב:
מכיוון שמודל יער אקראי מורכב ממספר עצי החלטה, חשוב להבין תחילה את עקרונות האלגוריתם של עץ ההחלטה.
עצי החלטה מתחילים בשאלה בסיסית, כמו "האם כדאי לי לגלוש?".
משם ניתן לשאול סדרת שאלות כדי להגיע לתשובה, כמו "האם יש גלים גבוהים?" או "האם הרוח נושבת בכיוון המתאים?".
שאלות אלו מהוות את הצמתים בעץ, והן משמשות לפצל את הנתונים.
כל שאלה עוזרת להגיע להחלטה הסופית, המסומנת על ידי עלה בעץ.
תצפיות שמתאימות לקריטריונים ימשיכו בנתיב "כן" ותצפיות שלא יתאימו ימשיכו בנתיב החלופי.
עצי החלטה מחפשים את הפיצול הטוב ביותר כדי לחלק את סט הנתונים, והם לרוב מתאמנים באמצעות אלגוריתם CART (Classification and Regression Tree).
מדדים כמו מדד ג'יני, , או טעות ריבועית ממוצעת
(MSE) משמשים להערכת איכות הפיצול.
בעוד שעצי החלטה הם אלגוריתמים נפוצים ללמידה מונחית, הם נוטים לבעיות כמו overall variance והתאמת יתר (overfitting).
עם זאת, כאשר מספר עצי החלטה יוצרים יער אקראי הם מנבאים תוצאות מדויקות יותר, במיוחד כאשר העצים הבודדים אינם מתואמים זה עם זה.
שיטות למידה בקבוצות מורכבות מקבוצה של מסווגים (כמו עצי החלטה) והתוצאות שלהם נאספות כדי לזהות את התוצאה הפופולרית ביותר.
השיטות הידועות ביותר הן שקיות (bagging) וחיזוק (boosting).
בשנת 1996 ליאו בריימן הציג את שיטת ה-bagging.
בשיטה זו דוגמה אקראית של נתונים מסט האימון נבחרת עם החלפה כלומר שנקודות נתונים יכולות להיבחר יותר מפעם אחת.
לאחר יצירת מספר דוגמאות נתונים, המודלים מתאמנים באופן עצמאי, ותלוי בסוג המשימה - רגרסיה או סיווג - ממוצע או רוב התחזיות מניבים הערכה מדויקת יותר.
גישה זו משמשת בדרך כלל להפחתת השונות בנתונים רעשיים.
אלגוריתם יער אקראי הוא הרחבה של שיטת bagging כיוון שהוא משלב גם bagging וגם אקראיות תכונות ליצירת יער של עצי החלטה שאינם מתואמים.
אקראיות תכונות, המכונה גם שיטת התת-מרחב האקראי, יוצרת תת-קבוצה אקראית של תכונות (פיצ'רים), מה שמבטיח מתאם נמוך בין עצי ההחלטה.
זהו הבדל מרכזי בין עצי החלטה לבין יערות אקראיים.
בעוד שעצי החלטה שוקלים את כל הפיצולים האפשריים, יערות אקראיים בוחרים רק תת-קבוצה מהתכונות.
האלגוריתם של יער אקראי כולל שלושה פרמטרים עיקריים שיש להגדיר לפני האימון: גודל הצומת, מספר העצים, ומספר התכונות שנדגמות.
מכאן, ניתן להשתמש ביער האקראי לסיווג או רגרסיה.
אלגוריתם יער אקראי מורכב מאוסף של עצי החלטה, וכל עץ ביער מורכב מדגימה של נתונים שנלקחה מסט האימון עם החלפה, הנקראת דגימת בוטסטרפ.
מתוך דגימת האימון, שליש ממנה נשמר כנתוני בדיקה, הידועים כמדגם out-of-bag (oob).
אינסטנס נוסף של אקראיות מוזרק באמצעות שקיות תכונות, מה שמוסיף גיוון נוסף לנתונים ומפחית את ההתאם בין עצי ההחלטה.
תלוי בסוג הבעיה, קביעת התחזית תשתנה.
למשימת רגרסיה, עצי ההחלטה הבודדים יהיה ממוצע הערכים שהתקבלו בעצים, ולמשימת סיווג הערך השכיח בין העצים יניב את התחזית הסופית.
לבסוף, מדגם ה-oob משמש לאימות מוצלב, מסכם את התחזית.
הפחתת הסיכון להתאמת יתר: עצי החלטה נוטים להתאמת יתר כיוון שהם נוטים להתאים באופן הדוק את כל הדוגמאות בנתוני האימון.
עם זאת, כאשר ישנם מספר רב של עצי החלטה ביער אקראי, המסווג לא יתאים יתר על המידה כיוון שממוצע העצים שאינם מתואמים מפחית את השונות הכללית ואת שגיאת התחזית.
גמישות: כיוון שיער אקראי יכול לטפל גם במשימות רגרסיה וגם במשימות סיווג ברמת דיוק גבוהה, הוא שיטה פופולרית בקרב מדעני נתונים.
שקיות תכונות גם הופכות את יער האקראי לכלי יעיל להערכת ערכים חסרים, כיוון שהוא שומר על דיוק כאשר חלק מהנתונים חסרים.
קלות קביעת חשיבות תכונות: יער אקראי מקל על הערכת חשיבות המשתנים, או תרומתם למודל.
ישנן מספר דרכים להעריך חשיבות תכונות.
חשיבות ג'יני וירידת הממוצע באי-טהור (MDI) משמשות בדרך כלל למדידת מידת הירידה בדיוק המודל כאשר משתנה נתון מוחרג.
עם זאת, חשיבות פירמוטציה, המכונה גם ירידת דיוק ממוצעת (MDA), היא מדד חשיבות נוסף.
MDA מזהה את הירידה הממוצעת בדיוק על ידי פירמוטציה אקראית של ערכי המשתנה במדגמי oob.
תהליך זמן רב: כיוון שאלגוריתמים של יער אקראי יכולים להתמודד עם מערכי נתונים גדולים, הם יכולים לספק תחזיות מדויקות יותר, אך יכולים להיות איטיים בעיבוד נתונים כיוון שהם מחשבים נתונים עבור כל עץ החלטה בנפרד.
דורש יותר משאבים: כיוון שיערות אקראיים מעבדים מערכי נתונים גדולים, הם דורשים יותר משאבים לאחסון הנתונים.
מורכבות: התחזית של עץ החלטה יחיד היא קלה יותר לפירוש בהשוואה ליער שלם.
אלגוריתם יער אקראי יושם במספר תעשיות, מה שמאפשר להן לקבל החלטות עסקיות טובות יותר.
פיננסים: זהו אלגוריתם מועדף על פני אחרים כיוון שהוא מפחית את הזמן שמוקדש לניהול ועיבוד נתונים.
הוא יכול לשמש להערכת לקוחות עם סיכון אשראי גבוה, לגילוי הונאות, ולפתרון בעיות תמחור אופציות.
בריאות: לאלגוריתם יער אקראי יש יישומים בביולוגיה חישובית, מה שמאפשר לרופאים להתמודד עם בעיות כמו סיווג ביטוי גנים, גילוי סמנים ביולוגיים, ואנוטציה של רצפים.
כתוצאה מכך, רופאים יכולים לבצע הערכות סביב תגובות לתרופות ספציפיות.
מסחר אלקטרוני: הוא יכול לשמש למנועי המלצות למטרות מכירה צולבת.
יער אופּי, 1917. ערב הוא ציור שמן על קנבס מאת האמן הבריטי ג'ון נאש, אשר נוצר בשנת 1918 במסגרת יוזמה ממשלתית בריטית לתיעוד חזותי של מלחמת העולם הראשונה.
היצירה נמצאת באוסף מוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון.
הציור מתאר מבט מתוך תעלת לחימה.
בחלקו התחתון של הציור מופיעה דרך קרשים המובילה לעמדה חפורה.
שני חיילי רגלים ניצבים משמאל לפתח העמדה, ואחד מהם עומד על מדרגת הירי ומתבונן לעבר שטח ההפקר.
בצדו הימני של הציור מתוארת חורשה של עצים מרוסקים, שבקרבה מפוזרים לוחות עץ וברזל גלי.
מעל לכל אלה משתרעים שמיים בגוונים משתנים של כחול, עם תצורת עננים דרמטית היוצרת מסגרת לשטח פתוח ובהיר בראש הקומפוזיציה.
הציור הוא חלק מפרויקט שהוזמן בשנת 1918 על ידי ועדת ההנצחה של משרד המידע הבריטי.
מטרת הוועדה הייתה ליצור "גלריית זיכרון גדולה" שתכלול ייצוגים אמנותיים של נושאי לחימה, חזית הבית, והמלחמה בים ובאוויר.
ליבת התכנית הייתה סדרת ציורים אחידה בגודלם, לפי מידות ציור הקרב של פאולו אוצ'לו (הקרב של סן רומנו, 72×125 אינץ') אשר נחשב למתאים מבחינה פורמלית לייצוג קרבות מונומנטליים.
האמנים שנבחרו היו בין המובילים בתנועה האוונגרדית הבריטית, אך המיזם כולו עוצב בהשראת דגם של פטרונות אמנותית מתקופת הרנסאנס.
הכוונה הייתה לייצר יצירות אמנות ולהציבן בהקשר אדריכלי שיבטא אידיאלים לאומיים של גבורה והקרבה.
אולם התצוגה המיועד לא נבנה, והאוסף הועבר לידי מוזיאון המלחמה האימפריאלי.
הציור נכלל ב"תוכנית 2" של משרד המידע הבריטי.
לאחר סיום המלחמה הועבר ניהול הפרויקט למוזיאון המלחמה האימפריאלי.
באוגוסט 1939, עם תחילת תוכנית פינוי חירום של אוספי המוזיאון לקראת מלחמת העולם השנייה, הועברה היצירה למיקום בטוח מחוץ ללונדון.
יער אל קרן היא התנחלות מתוכננת, אשר עתידה לקום בגוש עציון, באזור ג'בל אל-קרן, ולהשתייך למועצה אזורית גוש עציון.
היישוב יחלוש על כביש 60 ומחלף אל-ערוב.
שמו הזמני של היישוב הוא "יער אל קרן", על שם ג'בל אל קרן באזורו הוא עתיד לשכון.
יער גשם טרופי, הידוע גם כיער משווני לח או ג'ונגל, הוא מערכת אקולוגית הנפוצה באזור קו המשווה.
יערות הגשם הטרופיים הם ירוקי עד, וגדלים בהם בעיקר עצים רחבי-עלים ובגובה שונה שצמרותיהם יוצרות כמה רבדים אופקיים.
יערות גשם טרופיים, המשתרעים על שטחים נרחבים סביב קו המשווה, יוצרים את אחת המערכות האקולוגיות המורכבות ביותר על פני כדור הארץ.
יערות גשם טרופיים מהווים רצועה רחבה משני צידי קו המשווה, באזורים החמים והלחים של כדור הארץ.
הם משתרעים על פני שלושה גושים עיקריים.
הגוש הגדול מכולם נמצא באגני האמזונאס, הגוש השני שוכן במערב אפריקה והגוש השלישי נמצא בדרום-מזרח אסיה.
שטחם הכולל של כל יערות הגשם הטרופיים הוא כעשרים מיליון קמ"ר (יותר משמינית מהשטח היבשתי של כדור הארץ).
בנוסף ישנם יערות גשם גם בצפון אוסטרליה ובניו זילנד.
חגורת הצומח שמשני צידי קו המשווה לא עברה תקופת קרח, כמו אלו שהשמידו חבלי יער רבים בצפון כדור הארץ, וזאת אחת הסיבות שהרכב יער הגשם הטרופי מגוון מאוד מבחינת ריבוי המינים ליחידת שטח.
סיבה נוספת היא התנאים האופטימליים של שפע גשמים וטמפרטורות גבוהות, שהביאו להתפתחות הצמחייה העשירה ביותר בעולם.
כמות המשקעים השנתית באזורים אלו היא למעלה מ-3,000 מ"מ, וזו מתפזרת על פני כל השנה.
גשם יורד כל יום בשעות הצהריים, והפוגות בגשמים שאורכן ימים אחדים מתרחשות לעיתים רחוקות בלבד.
הטמפרטורה יציבה מאוד ונעה בין 20 ל-30 מעלות צלזיוס, כמוה גם לחות האוויר הגבוהה, המגיעה ל-90 אחוזים.
יערות העד תורמים במידה ניכרת ליצירת האקלים המשווני הלח: המים שמתנדפים מצמחיית היער העצומה, בהשפעת השמש הטרופית, שבים אליה כגשמים והדבר חוזר ונשנה ללא הפסקה.
קיים מבנה ברור של מפלסים בגבהים השונים של יער הגשם הטרופי: מפלס-העל ומתחתיו שני מפלסים עליונים של עצים ושני מפלסים נוספים הקרובים לפני הקרקע.
מפלסים אלה הן גומחות אקולוגיות שונות זו מזו, המשתלבות בסביבתן ומהוות מקום חיות למגוון עשיר של בעלי חיים.
בשל התופעה המעניינת שבגבהים שונים של אותו עץ מתקיימים תנאי טמפרטורה, אור ולחות השונים זה מזה, ניתן למצוא עצים מאותו מין שהם בעלי מקצב פעילות שונה ותכונות מורפולוגיות שונות.
מפלס העל, הקרוי מפלס א', הוא קבוצה של עצים ענקיים, שמיתמרים עד לגובה של 40–50 מטר ויש שיגיעו אף לגובה של 60 מטר ויותר.
עצים אלה, שיוצרים חופה בלתי רציפה המתנשאת מעל היער, הם היחידים שיכולים לצמוח גם לרוחב.
צמיחת הענפים הצדדיים מתחילה אצלם בגובה רב, סמוך לראש הגזע ולצמרת העץ.
זוהי אחת התוצאות של התחרות הקשה על האור, המתקיימת בין מיני העצים המרובים.
הוא גם זה החשוף למרבית קרינת השמש.
אולם מאחר שנוף העצים אינו רציף, הוא מאפשר לרבע מכמות קרני השמש לחדור למפלס הנוף שמתחתיו, זה קרוי מפלס ב'.
מפלס ב', שגובהו הממוצע כ-25 מטר, הוא קבוצה של עצים מוארכים שעלוותם מרוכזת בקודקודם, כיוון שהם גדלים בצפיפות רבה ועליהם להיאבק על כל פיסת מקום וקרן אור.
עם המינים המופיעים במפלס זה נמנים גם מיני עצים המשתייכים למפלס א' ונאלצים להמתין לעיתים עשרות שנים עד שעצים אחרים מהמפלס שמעליהם ימותו ואז יוכלו הם לפרוץ אל על ולתפוס את מקומם.
מפלס ג' הוא מפלס צפוף מאוד של עצים שגובהם הממוצע כ-12 מטר.
זהו מפלס רצוף ואטום במיוחד.
המפלס הזה מקבל פחות מעשירית מקרינת השמש.
בשני המפלסים הנמוכים ממנו גדלים עצים צעירים, עצים נמוכים, שיחים מטפסים וצמחים עשבוניים, שביכולתם לנבוט ולהתקיים בעוצמת הארה נמוכה ביותר.
מפלס ד' הוא מפלס של עצים נמוכים ושיחים שגובהם הממוצע כחמישה מטרים ובכללם גם עצי שרך, דקלים ועצים צעירים אחרים.
עוצמת הקרינה המגיעה אליהם היא כחמישה אחוזים מסך קרינת האור הכללית.
מפלס ה' הוא המפלס הנמוך ביותר.
זהו מפלס פני הקרקע המכוסה בצורה בלתי רציפה בצמחים עשבוניים, בשרכים ובנבטי עצים.
כל אלה יכולים לעיתים לתפוס את מקומו של צמח שמת ולעלות מעט מעלה.
המפלס התחתון מקבל כאחוז בלבד מסך קרני האור ובדרך כלל הוא דל בכסות צמחית משום שמעט צמחים מסוגלים לגדול ולהתקיים בתנאים שכאלה.
שכבת הקרקע ביער הגשם הטרופי נקראת לטוסול, והיא רדודה יחסית ליערות מחטניים וליערות נשירים.
עקב הלחות והחום השוררים באזור המשווני, יונקים העצים את המים ואת חומרי המזון המומסים בהם במהירות רבה.
בתהליך פירוק כה מהיר אין סיכוי להצטברות כה רבה של רקבובית, וכמות הגשם הגדולה, השוטפת את הקרקע הרדודה והדלה, מותירה מצע דל שעליו צריך העץ להתקיים.
שכבת הקרקע הרדודה היא האחראית לכך שהבליה ביערות הגשם הטרופיים שנכרתים היא כה מהירה והרסנית, מכיוון שלאחר שהעצים נכרתים, נשטפת האדמה הדקה ומותירה רק מצע סלע שומם.
שורשי העצים ביער הגשם הטרופי הם השומרים למעשה על שכבת הקרקע שעליו הוא מתקיים.
חרף דקותן של האדמה ופסולת העלים, הן שוקקות חיים והרבה מצורות החיים שניתן למצוא שם, אינן מצויות בשום מקום אחר, וחלקן ייחודיות ומותאמות לחיים בחוסר אור.
ניתן למצוא שם תולעים ונחשים המתחפרים בקרקע, דו-חיים במחילותיהם, עכבישים, המשחרים לטרפם בין העלים, וגם חלזונות, אקריות, ציקדות ושאר מיני חיפושיות.
בשל דקות הקרקע, מתגלה בעיה טיפוסית לכל עץ ועץ, שנאלצים להצמיח גזעים לגובה של עשרות מטרים.
עצים שכאלה זקוקים לבסיס איתן שהקרקע הרדודה אינה מסוגלת לעגן.
בשכבת קרקע שכזו מערכת השורשים אינה עמוקה והעץ נאלץ לעבות את בסיס הגזע - הדק יחסית לגובהו - ולתמוך בו.
על כן עצים רבים מצמיחים חוטרים המתפצלים בבסיס הגזע, בגובה של מטר או שניים מן הקרקע, לשורשי-קביים שננעצים באדמה וחודרים לתוכה על מנת לתמוך בגזע המרכזי.
כך נוצר לגזע בסיס משולש של קביים תומכים.
התופעה הזו רווחת בין מינים שונים של דקלים ממפלסים ג' ו-ד'.
תופעה אחרת של תמיכות נוצרת בעזרת שורשי לוחות, שהם צימוח עילי של חלקי השורש האופקי העליון, הממלאים את הנפח המשולש שבין הגזע לשורשים ויוצרים עוגני גזע גדולים.
שורשי הלוחות אופייניים לעצים הגבוהים ביער כמו אלה הצומחים במפלסים א' ו-ב'.
סמוך לגזעים בעלי שורשי לוחות כמעט שלא מתבססים צמחים אחרים.
יש ובבסיסי העצים נותרים פתחים קטנים המשמשים משכן לציפורים, זוחלים, פרוקי-רגליים ויונקים כגון עטלפים ומכרסמים.
לא רק שורשים פורצים מתוך הגזע ביער הגשם הטרופי, אלא גם ניצנים שמתפתחים לפרחים (ביערות אחרים, הפרחים ואחרי כן הפירות, מתפתחים רק בקצות הענפים הצעירים).
כעבור זמן מה מתפתחים הפרחים לפירות ואז קרויה התופעה קאוליקרפיה.
ניצני העצים ביער הגשם הטרופי הם קטנים וחסרים את המעטה העבה כמו בניצנים המתפתחים ביערות אחרים משום שאינם חשופים לפגעי מזג האוויר בעונה הקרה.
לא כל הצמחים ביער הגשם הטרופי משקיעים משאבים כה רבים, כדוגמת העצים החפצים להגיע אל האור.
שתיים מצורות חיים אלה המתקיימות ומצויות בשפע על העצים הם המטפסים (הליאנות) והאפיפיטים.
כסות העצים ביער הגשם הטרופי עשויה לעלות על 400 אחוזים ואינה מאפשרת לאור לחדור מבעד לעלווה הצפופה ולכן רק מחצית האחוז מעוצמת האור (ללא עננות) מגיעה אל קרקעית היער.
וכך, בניגוד למה שנהוג לחשוב, קרקעית היער האפלולית אינה צפופה ואף עבירה למסיירים בה (על גדות הנהרות ישנו מעטה סמיך של צומח עד שהיער נראה בגללם בלתי חדיר).
למעשה, גדלים על הקרקעית רק מינים מועטים של צמחי צל ונבטי עצים.
שתי דרכים עומדות לפני הצמח כדי להגיע אל האור.
האחת היא לפתח גזע שאורכו כארבעים מטר ויותר ולנסות להיות הגבוה בעצים מסביב, והשנייה היא להיצמד לצמח שכבר בנה גזע שכזה.
ביער הגשם הטרופי, על לחותו הגבוהה, עושים זאת האפיפיטים והמטפסים, אשר מגיעים כמעט לכל גזע, ענף או גבעול חשוף ונמצאים על כל עץ שיוכלו לטפס ולהשתרג עליו.
למעלה מתשעים אחוז ממיני המטפסים בעולם חיים ביער הגשם הטרופי.
אורכם הממוצע אמנם מגיע לכ-75 מטרים, אך הם עשויים להגיע אף לאורך של כ-250 מטרים.
המטפסים משתרגים בין קומות היער השונות ומקשרים ביניהן כמערכת כלי דם בגוף של בעל חיים, המחברת ומקשרת בין כל איבריו.
הדרך שבה הצמחים האלה מצליחים להעביר מים ומינרלי מזון מהשורשים לנצרים, וחומרי מזון מהנצרים לשורשים, נחשבת לפלא פיזיולוגי.
השרכים יוצרים מעין סלים תלויים ברחבי היער אשר לוכדים בתוכם עלים, פירות וזלזלים הנופלים מלמעלה ואלה נאספים לערמות ביניהם.
במשך הזמן מתפרקים השיירים ונוצרת רקבובית המשמשת להזנת מיני צומח ושאר יצורים ומספקת להם מרחב מחיה נוסף.
מלבד מטפסים ניתן למצוא על העצים מינים רבים של אפיפיטים.
אלה הם צמחים הגדלים על צמחים אחרים, מבלי לצרוך מהם חומרים מזינים כפי שעושים טפילים.
האפיפיטים יוצרים תנאים ייחודיים למגוון רחב של בעלי חיים, לכן השפעתם ביער הגשם הטרופי גדולה למדי.
הצמח הנושא אותם משמש מעין מצע לאפיפיט, אשר שורשיו כלל אינם נתונים בקרקע.
האפיפיטים קולטים את המים ואת מינרלי המזון, המומסים בהם והחיוניים לגידולם, מהאוויר הלח.
יש הטוענים שנוכחותם מועילה לעץ, כי הם מקטינים את הלחות סביבם ובכך פוגעים בעקיפין בפטריות המזיקות.
השגת האור מפצה על הריחוק מן הקרקע ועל הקושי היחסי בהשגת נוזלים.
שורשיהם נועדו בעיקר לאחיזה בענף ולחלקם יש צורה של שושנת עלים גדולה, שבתוכה מצטברים מי גשמים, כך שהצמח קולט את המים מבסיס העלים.
ישנם אפיפיטים ממשפחת הברומליים, שקיבולת המים של שושנת עליהם מגיעה לחמישה ליטרים.
שושנת עלים לוכדת פסולת צמחית ויוצרת ערימת דשן לחה במרכז הצמח.
במים האלה מתקיימים דו-חיים וחרקים, החיים רק בגומחה זו של בריכת הגשם הזעירה.
בתוך הבריכה יכולות קרפדות עצים להשלים את כל מחזור חייהן הרחק מעל האדמה כשכל מזונן הוא יתושים הדוגרים גם הם במאגר המים התלוי.
הפרשותיהם של יצורים אלה ושיירי מזונם הם מינרלים חיוניים לאפיפיטים ואלה נקלטים על ידם בתיווכם של המים.
עבור הסחלבים שמלבלבים בחופת היער בשל שפע האור יש לשורשים שני תפקידים: האחד, להיאחז בחוזקה למצע ולהיצמד אליו והשני הוא לינוק את הלחות מן האוויר באמצעות חללים המצויים בקצות שורשים תלויים וארוכים.
כהגנה מפני התייבשות, משמרים הסחלבים את הנוזלים בפקעות כדוריות.
צורת חיים הדומה לזו של האפיפיטים הם הפיקוסים החונקים.
אלה הם צמחים המתחילים כאפיפיטים אך במהלך התבססותם על העץ הנושא אותם הם שולחים שורשים המגיעים וחודרים לקרקע ואחר מתחילים להשתרג על צמח המצע שלהם עד שמוחצים אותו ואז הם הופכים לעצים עצמאיים.
רוב המינים, מתוך מאות מיני פיקוסים, מתחילים את מחזור חייהם כאפיפיטים והופכים כעבור זמן לפיקוסים חונקים.
חלקו העליון הירוק של יער הגשם הטרופי הוא אזור מיוחד במינו.
לשכבה שטופת-שמש זו יש מאפיינים ייחודיים, וחיים בה יצורים שאינם יורדים לעולם אל פני הקרקע.
צמרות העצים שמשתרגות אלה באלה יוצרות מבנה סבוך ומורכב של צמחייה, שבתוכו נוצרות "דרכים" שבהן בעלי החיים יכולים לנוע.
הן מציעות שפע נדיב של קליפת עץ, עלים, פרחים ופירות לבעלי החיים.
על כן, חופת היער היא אחד האזורים המיושבים והמגוונים ביותר של יער הגשם הטרופי.
מספר העופות השוכנים שם הוא אדיר.
העופות ניזונים מצוף הפרחים, מהפירות ומהזחלים הניזונים מהם.
לעיתים הם מלווים את להקות הקופים על מנת ללקט את החרקים שהוטרדו ממקומם עקב קולות הנפץ הרעשניים של הקופים, העוברים בינות לענפים.
ניתן למצוא שם גם יונקים קטנים הניזונים מצמחים או מבעלי חיים אחרים, דוגמת לטאות.
בעלי החיים בחופת היער משליכים את שאריות המזון למטה, ושם בעלי חיים אחרים נאבקים עליהן.
ביער הגשם הטרופי יש אמנם עונות שנה, אך אלה אינן מובחנות זו מזו כמו עונות השנה באזורים הממוזגים ולכן הצמחייה הגדלה בו אינה תלויה בשינויים אלה כמו ביערות אחרים.
מידות החום וקרינת האור הבאות מן השמש הן יציבות במשך השנה כולה בסמוך לקו המשווה, והעונות מתבטאות בשינוי בכמות המשקעים בלבד, כשההשפעה היחידה שיש לכך היא האטה בקצב הפריחה והבשלת הפירות בחודשים היבשים יותר.
בעצים בני אותו מין ואפילו בענפיו של אותו העץ, ייתכנו דרגות שונות של התפתחות בעלים, בענפים ובפרחים.
ביער הנמצא באזור בעל עונתיות ותנאי אקלים משתנים, מתקיימת מחזוריות אחת ליער כולו.
ביער הגשם הטרופי, הצמחים והעצים בוחרים למעשה באיזה שלב יימצאו, אם בשלכת, בפריחה או בחניטת הפרי, כך שבכל תקופה מזמני השנה ניתן למצוא ביער את כל השלבים מתקיימים זה לצד זה.
לעומת יערות אחרים שבהם שולטים במספרם העופות והחרקים, הרי שביער הגשם הטרופי הם נאלצים לחלוק את משכנם עם מספר רב של יונקים, זוחלים, דו-חיים ופרוקי-רגליים שונים.
חברת השיא של יער גשם טרופי רוחשת שפע של צורות חיים: כמחצית ויותר מכלל מיני היצורים המוכרים למדע מצויים ביער זה.
בניגוד ליערות אחרים שבהם יש מיני עצים שליטים, ביער הגשם הטרופי אין שליטה של מין אחד או כמה מינים אלא הוא ערב-רב של צמחים, וכמעט כל משפחה המיוצגת במקומות אחרים על ידי צמחים עשבוניים או שיחים, מיוצגת בו על ידי עצים.
המבנה הייחודי של כסות הירק הסמיכה והנפח שהיא תופסת בשכבת האוויר של היער, מספקים הגנה טובה למערכות החיים שבתוך היער ובחלל היער כמעט שאין תנודות במשתני מזג האוויר עד כי קיים הבדל ממשי בין תנאי האקלים שמחוץ ליער לבין תנאי האקלים שבתוכו.
צמחיית יער הגשם הטרופי ירוקת-עד בשל התנאים הסביבתיים הקיימים באזור המשווני.
היער זוכה לשפע של אור וחום מן השמש ואלה, לצד כמויות הגשם הגדולות, מאפשרים תהליכי חיים הנמשכים ברציפות לאורך כל השנה, כמו בתוך חממת ענק.
כמו כן, תהליך התחדשותם של העלים הוא תהליך קבוע.
הצמחייה, שכל שאר היצורים החיים תלויים בה לקיומם, נעשית כל כך פרועה עד כי היא יוצרת מאות מקומות חיות זעירים כגדולים, המספקים את התנאים הנחוצים להתפתחותם של מאות אלפי יצורים שונים, ואכן סגולתם של יערות הגשם הטרופיים שהם עשירים מאוד ביצורים וצורת היער נותרת יציבה באופן תמידי.
כמו ביערות אחרים גם ביער הגשם הטרופי העץ משמש יחידה חיונית מאוד עבור היצורים החיים בתוכו וסביבו.
ביער רגיל הוא שווה-ערך לבית דירות גדול אצל האדם.
באזור הטרופי, כל אחד ואחד מעצי הענק ביער הגשם יכול להיחשב כמטרופולין.
כמו כן בעלי החיים ניזונים מין הפירות והזנים השונים של המזון העשיר ביערות הגשם
יער האמזונאס (בפורטוגזית: Floresta Amazonica) הוא יער הגשם הטרופי הגדול בעולם, אשר מצוי באזור הטרופי של אמריקה הדרומית.
יער האמזונאס מכסה קרוב ל-7,769,994 קמ"ר (אף על פי שגבולותיו המדויקים שנויים במחלוקת), ומשתרע על פני תשע מדינות: ברזיל שבה כ-60% משטחו הכולל, קולומביה, פרו, ונצואלה, אקוודור, בוליביה, גיאנה, סורינאם, וגיאנה הצרפתית.
היער קרוי על שם נהר האמזונאס הזורם בו ומגוון המינים בו הוא הגדול בעולם.
בשנת 2011, לאחר תהליך בחירה שנמשך ארבע שנים, נבחר היער והנהר הזורם בו לאחד משבעת פלאי עולם הטבע.
ביער מתגוררים שבטי אינדיאנים שונים המתקיימים מציד חיות, דגים וחרקים המשמשים להם כמזון, בונים לעצמם בקתות ומכינים את בגדיהם מצמחים, עורות ונוצות.
האזור משמש בית לכ-2.5 מיליון מינים של חרקים, ולמעלה מ-400 מיני יונקים, ביניהם היגואר והפומה, בנוסף לכך יש בו 1,300 מינים של עופות, אחד מכל חמישה עופות בעולם חי ביער האמזונאס.
5,500 מינים של דגים, בנהר הזורם ביער.
למעלה מ-1,000 מינים שונים של דו-חיים ו-400 מיני נחשים.
גם הצמחייה בו עשירה במיוחד: מספר העצים המשוער ביער מגיע ל-400 מיליארד, והם מורכבים מ-16,000 מינים שונים.
מגוון מיני הצמחים הוא מהגבוהים בעולם; מומחים מעריכים כי קמ"ר אחד יכול להכיל מעל 75,000 מיני עצים ו-150,000 מיני צמחייה גבוהה.
קמ"ר אחד ביער האמזונאס יכול להכיל כ-90,000 טון של צמחייה חיה, ולכן היער מהווה את אוסף מיני הצמחים ובעלי החיים הגדול בעולם.
הפלורה ביער האמזונאס גדולה מאוד וכוללת מיני צמחים רבים, ככל הנראה מעל 430 אלף מיני צמחים שונים בריכוז גבוה בהרבה מכל מקום אחר.
ביניהם צמחי פירות מאכל רבים כמו אגוז ברזילאי, בלזה, עצי פיקוס, בוטן, שעונית, קאנה, אנונה, אננס ועוד ברומליים, וצמחים רבים מהמשפחות: סחלביים, פואתיים, אלתיים, עריים, לופיים, עצי דקל ועוד רבים.
חלק מהצמחים הם מטפסים, אחרים צמחים טפילים החונקים את הצמח המארח וצמחים רבים נתלים כאפיפיטים.
יש גם מספר צמחים טורפים באזור.
צמחים שונים אלה תרים אחר אור השמש ועם תחרות רבה כל כך רוב העצים מגיעים לחופה ומייצרים עלים רבים לקליטת אור מרבית בעוד קרקע היער הופכת לשוממה ומתה.
רק כאשר עץ גדול נופל ומת מתחילים זרעים רדודים להתעורר ולנוע במהירות מעלה.
באזורים מוצפים ביער ישנם צמחי מים כמו ויקטוריה מלכותית שרוחבה עד 2 מטרים, נימפיאה או איכהורניה.
סמוך לחופים ניתן למצוא גם עצים מנגרובים שונים.
בדומה לצמחים הפאונה ביער כוללת מינים רבים שאינם מצויים באף מקום אחר.
ביער מצויים יונקים גדולים מעטים והגדול שבהם הוא טפיר ברזילאי שמגיע למשקל 270 ק"ג, החי על הקרקע וניזון מצמחייה קרקעית ומפירות.
יונקים נוספים החיים על הקרקע כוללים מיני פקאריים, איילי מזאמה, אגוטיים, פאקות וארמדיליים.
הללו עלולים להיטרף בידי טורפי היער כמו היגואר, הפומה, האוצלוט, זאב היער ושועל קטן-אוזן.
על העצים ישנם מינים המתמחים בטיפוס כמו דובי נמלים, עצלנאים, פרימטים שונים, מכרסמים כמו סנאיים, אוגריים, חולדות קוצניות וסמרניים, מיני ראקוניים, חוטמנים בהם: חוטמן חום וחוטמן אדום סמורים כמו הטאירה וכן אופוסומיים – הכיסאים היחידים ביבשת.
כמו כן יש הרבה עטלפים שחלקם ציידים כמו עטלף הבולדוג או ערפד חקיין ואילו הערפדים האמיתיים ניזונים מדם שהם מוצצים.
מבין הזוחלים והדו-חיים ישנו מגוון גדול של דמויי איגואנות, אילניתיים וקרפדיים, מיני חנקיים וצפעוני גומה קטלניים כמו גומצן אימתן.
על הקרקע חיים טגואיים, דנדרובטיים, תולעניים וצב אדום רגליים.
ישנם ביער גם הרבה חסרי חוליות כמו עכבישי טרנטולה עצומים וטורפים, עקרבים, מקלונאים, גמלי שלמה ונמלי גדוד הטורפות כל יצור העובר בדרכם.
מבין העופות ישנו מגוון גדול היכול לעופף לצמרות וכולל מיני תוכאים, דמויי-טירן שונים, טנגריים, הוקיים, טוקניים, נקראים שונים וקוליבריים יונקי צוף.
ביער ישנם עופות דורסים והגדול שבהם הוא ההרפיה שיכולה לטרוף עצלנים ודומים לה עיט גואני מצויץ ועיט נצי אורמטי.
ביער ישנם גם קונדוריים, בזי יערות, קרקרים, עקב שחור, ינשופיים ועוד.
יערות רבים מוצפים דרך קבע ובהם מצויים דגים שונים כמו אמנוניים, דגי עלה, שפמנונאים והפיראניה התוקפנית, טריגוני נהרות, צלופח חשמלי היכול לנשום אוויר וגרומי לשון כמו הארפאימה, תחש האמזונאס, והקפיבארה.
ביער שוחים גם להקות של דולפין נהרות אמזוני ושל לוטרות ענק.
מבין זוחלי המים ישנם הבסיליסק הרץ על המים, צבים כמו המטמטא, צב אראו הכבד וגם הנחש הגדול בעולם – האנקונדה – שהוא טורף-העל במים לצד הקיימנים ותנין האורינוקו.
לאמזונאס חשיבות סביבתית בקנה מידה עולמי, מכיוון שנוסף על היותו אזור מחייתם של מינים רבים מן החי והצומח, יערותיו אוגרים בתוכם כ-90 מיליארד טונות של פחמן דו-חמצני ובעלי תפקידים שונים באקלים האזורי והעולמי.
רישוי לכריתת עצים ביער האמזונאס דורש תוכנית ניהול יער בר-קיימא עם מחזור גידול של לפחות 25 שנה.
מרבית בעלי היערות מכינים תוכנית ניהול בת-קיימא על פי תקינה בינלאומית בלתי תלויה.
מרבית ההרס ביער נגרם משרפות שנועדו לפינוי שטחים חקלאיים.
הציפייה לסלילת דרך סנטרם–קויבה הביאה לאזור עבריינים רבים שעוסקים בהשתלטות על קרקעות בשיטות של אלימות ורמייה מתוך ציפייה לעלייה בערך הקרקע עם סלילת הדרך.
אלו רצחו מספר פעילים ובהם הנזירה הברזילאית דורותי סטאנג, בת 73, שהייתה מהפעילות הבולטות נגד כריתת יערות הגשם, וסייעה לאוכלוסייה המקומית לפתח חקלאות בת קיימא ולהתנגד לגזלני הקרקע.
חברות שמספקות את הדרישה העולמית לעץ פרצו דרכים וכרתו עצים.
שרפות ענק בוערות ביער האמזונאס חודשים רבים בכל שנה.
את השריפות מציתים איכרים המנסים "לכבוש" שטחי עיבוד חדשים.
האיכרים מציתים את שרידי היער והשרפות מתפשטות על פני אלפי קמ"ר ובוערות עד שהגשמים העונתיים מכבים את האש.
בוקרים שורפים שטחים כדי להאיץ צמיחה של עשב טרי, וחוואים מכשירים שטחי ענק לגידול סויה לייצוא לאירופים החוששים מהסויה שמייצאת ארצות הברית, אשר עברה שינוי גנטי.
בעצים שנשרפים לא נעשה כלל שימוש.
אחת התמונות המפורסמות של יער האמזונס צולמה ממעבורת החלל קולומביה, בטיסה שהסתיימה בהתרסקות באטמוספירה ב-2003 – בתמונה מופיעה שרפה ביערות האמזונס, שסביבתה נקייה מעננים.
מחקר שפורסם בשנת 2022 בכתב העת Nature הראה שבמשך 30 שנים של תצפית, נמצאו בלמעלה מ־75% משטחי היער ראיות לאובדן חוסן של היער.
ז'איר בולסונארו, נשיא ברזיל בשנים 2019–2022, הנהיג מדיניות פעילה של בירוא יערות האמזונס והקצאת חלקים משטחי היער לחברות לשימושים חקלאיים.
על פי חוקר הסביבה פאולו ארטקסו כ־20% מיערות האמזונס בוראו עד שנת 2022. בקמפיין הבחירות של ברזיל לשנת 2022 נושא שימור האמזונס היה חלק מהשיח הציבורי, וזכה המועמד לואיז אינסיו דה סילבה שהציג אג'נדה לשימור היער.
עם כניסתו לתפקיד, החלה הממשלה במספר מהלכים לשימור חלקים מהיער שמתאימים לכך.
ה-INPE, המרכז הלאומי הברזילאי לחקר החלל, פרסם כי היו לפחות 72,843 שרפות בין ה-1 בינואר ל-20 באוגוסט 2019, עלייה של 83% מהתקופה המקבילה אשתקד, והמספר הגבוה ביותר של שרפות מאז ש-INPE התחיל לאסוף נתונים ב-2013 על ידי ניטור לוויינים.
ז'איר בולסונארו, נשיא ברזיל, אישר שימוש בצבא ברזיל לכיבוי השרפות לאחר לחץ בינלאומי.
מאז שנכנס לתפקידו, בולסונארו קיצץ את תקציב הסוכנות הממשלתית להגנה על הסביבה והקשיח את הקריטריונים להטלת קנסות על גופים מזהמים.
פעולות אלו אִפשרו לחקלאים להצית שרפות, במטרה ליצור לעצמם שטח עבודה חקלאי, הרבה ממנו נועד לגידול בקר, מה שהוביל לקריאות להנמיך את צריכת הבשר ולא לייבא בשר מברזיל.
ברזיל מייצרת כ-20% מאספקת בשר הבקר העולמי.
בתגובה, ארגון ה-ACA לשימור האמזונאס התחיל לאסוף תרומות במטרה לממן את האימון והציוד הדרוש לכיבוי שרפות.
יער גשם הוא יער המאופיין בכמות גשמים רבה.
בין הגאוגרפים מקובלות הגדרות שונות של המושג, ולפיהן כמות המשקעים המינימלית ביער גשם היא בין 1,750 ל-6,000 מילימטרים לשנה.
המונסון הוא אחד הגורמים המשמעותיים ביותר התורמים ליצירת יערות הגשם בעולם.
תנאים הכרחיים נוספים להתפתחות יער גשם הם אקלים טרופי, המאופיין בחום גבוה ובלחות גבוהה, ונהרות גדולים העשירים במים החוצים את האזור או נמצאים בקרבתו.
רוב שטחי יערות הגשם הם מישוריים.
יערות הגשם הם מקום המחיה לכשני שלישים ממיני הזוחלים והצמחים על פני כדור הארץ.
ישנן הערכות כי מאות מיליוני צמחים, חרקים ומיקרואורגניזמים החיים ביערות הגשם עדיין לא התגלו.
יער הגשם הוא גם מקור לתרופות נדירות רבות, ולכן יש כאלו הקוראים ליערות הגשם "בית המרקחת" הגדול בעולם.
בנוסף לכך, חוקרים מאמינים כי בין 40% ל-75% מכלל היצורים בעולם אנדמיים ליערות הגשם.
מעבר לכך, יערות הגשם אחראיים לכ-28% מכלל ייצור החמצן בעולם.
יערות הגשם מכסים בין 6%–7% משטח היבשה בעולם.
ישנם שני סוגים שונים של יערות גשם, המפוזרים בעולם במקומות שונים: יער גשם טרופי ויער גשם ממוזג.
יערות גשם טרופיים ניתנים לאפיון בשתי מילים: חמים ורטובים.
בכל החודשים בשנה ביערות גשם טרופיים יש מעל ל-18°C.
כמות המשקעים השנתית נעה לרוב בין 168 ס"מ ל-200 ס"מ, ויכולה אף לעבור 1,000 ס"מ.
רבים מיערות הגשם בעולם מקושרים עם אזורי המונסון, אשר ידוע גם כאזור ההתכנסות הבין-טרופי.
יערות גשם טרופיים נוכחים בדרום-מזרח אסיה (ממיאנמר עד לפיליפינים, מלזיה, אינדונזיה, פפואה גינאה החדשה, וצפון מזרח אוסטרליה), סרי לנקה, אפריקה שמדרום לסהרה מקמרון עד קונגו (יערות קונגו), דרום אמריקה (יער האמזונאס), מרכז אמריקה (חצי האי יוקטן), ורבים מהאיים באוקייאנוס השקט, כגון הוואי.
יערות גשם טרופיים נקראו "הריאות של כדור-הארץ", בגלל תרומתם הרבה ליצור החמצן בכדור הארץ.
יערות גשם ממוזגים נמצאים בחופים של אזורים ממוזגים – באזור החוף המערבי של צפון אמריקה, באירופה, במזרח אסיה ובדרום אוסטרליה וניו זילנד.
יער ונסן הוא פארק בסגנון אנגלי הנמצא במזרח העיר פריז שבצרפת.
הפארק קרוי על שם העיר ונסן ונמצא דרומית לה.
יער ונסן מהווה חלק מהרובע השנים-עשר של פריז, אך אינו נכלל בחישובים סטטיסטיים של שטחי העיר וצפיפות האוכלוסין בה.
שטחו של הפארק 9.95 קמ"ר (פי שלושה מגודלו של הסנטרל פארק בניו יורק ופי ארבעה מגודלו של הייד פארק בלונדון).
אזור היער שימש בימי הביניים פארק מלכותי, בו נהגו מלכי צרפת לצוד.
לאחר המהפכה הצרפתית הפך היער לאזור אימונים של הצבא הצרפתי.
בשנת 1860 הפך נפוליאון השלישי את היער לפארק ציבורי, כחלק מתוכנית אוסמן לשיפוצי פריז.
היער היה משויך מוניציפלית בחלקו לעיר ונסן ובחלקו לעיר נוז'אן-סור-מארן עד לשנת 1929 אז סופח רשמית לרובע ה-12 של פריז.
ב-6 במאי 1931 נפתחה ביער ונסן התערוכה הקולוניאלית של פריז, בו הוצגו במשך שישה חודשים המשאבים והתרבויות של האימפריה הצרפתית.
בתערוכה ביקרו כשישה מיליון אנשים שראו העתקים של מקדשי אנגקור וארמונות מרוקו, עבודות משי, יצירות אמנות וריקודי עמים.
גן חיות שנכלל בתערוכה היה לבסיס של גן החיות שהוקם ביער ונסן בשנת 1934.
בין השנים 1969–1980 שכנה ביער ונסן אוניברסיטה VIII של פריז, אוניברסיטה רדיקלית שהוקמה עקבות מהומות הסטודנטים של 1968.
בקצהו הצפוני של יער ונסן נמצאת טירת ונסן, בית שני של מלכי צרפת במאה ה-14. כיום עוברת הטירה שיפוצים ופרט לחצר הטירה אינה פתוחה לקהל.
בדרום מערב הפארק נמצא מבצר שהוקם על ידי לואי פיליפ, מלך צרפת.
במערב יער ונסן, על שטח של 145 דונם, נמצא גן חיות הידוע בפילים האסייתיים שלו ובמונולית בגובה של 65 מטר בו מתגורר עדר של מופלון.
בפינה הדרום מזרחית של יער ונסן נמצא החל משנת 1936 גן בוטני, על שטח של 120 דונם.
הגן ידוע במיוחד באוסף עצי התפוח, האגס והלילך שלו.
ביער ונסן ארבעה אגמים המוזנים על ידי נהר מארן.
במערב, בקרבת גן החיות, אגם דאומסניל בשטח 120 דונם עם שני איים באמצעו, בצפון מזרח אגם בשטח 60 דונם ושלושה איים בתוכו, בדרום מערב אגם בשטח עשרה דונם ובצפון מערב עוד אגם.
יער חרובית הוא יער נטוע של קק"ל, הקרוי על שם עצי החרוב שבו, שנמצא דרומית לכביש 383 בין כפר מנחם לגפן בחבל עדולם, שטחו כ-8,000 דונם, והוא משתרע בין גבהים של 110 עד 180 מטרים מעל פני הים.
קצהו הדרומי של היער גובל בנחל האלה ומעבר לו נמצא תל צפית, המזוהה עם גת המקראית.
דרומית-מערבית ליער נמצאת תחנות הכוח "צפית", של חברת החשמל ותחנת הכוח דליה.
ביער עצי אורן, אקליפטוס, שקד וחרוב.
בין החורשות נטועים עצי פרי, ובשטח היער טראסות חקלאיות נטושות, ואתרים היסטוריים כגון חורבת שימרה וחורבת דמדומית.
ביער חרובית הוכשרו דרכי נגישות לנכים.
בקצה הצפון-מערבי של היער (סמוך לפניה מכביש 383) נמצא "פארק הלוחם" ששטחו 300 דונם, ובו מתקנים ושבילי טיול נגישים עם כיסא גלגלים.
מצפון ליער שוכן אתר הנצחה קטן לחללי חיל התקשוב.
היער חביב על רוכבי אופניים ובו שבילי אופניים וסינגלים באורך כולל של כ-13 ק"מ.
שנים רבות עורכת תנועת הצופים את אחד ממחנות הקיץ שלה ביער חרובית.
היער היה אחד משלושת מרכזי הייעור הגדולים של הקק"ל בשנים 1955–1959 והועסקו בו רבים מיושבי מעברת חרובית.
בכניסה ליער חרובית מכביש 383 יש שתי כניסות ל"דרך חרובית".
ביער יש שביל מעגלי באורך 9 ק"מ העובר בין השבילים המסומנים בצבעים אדום, ירוק וכחול.
השביל מתאים לריצה ולרכיבה באופניים.
אחרי הכניסה ליער מכביש 383 יש שולחנות פיקניק וחניון.
יער ירושלים הוא יער אורנים וברושים השוכן בהרי ירושלים בתחום העיר ירושלים, מקיפות אותו השכונות יפה נוף, בית וגן, קריית יובל, עין כרם, הר נוף, גבעת שאול ומושב בית זית.
בשטח היער נמצא הגן הארכאולוגי מצפה כרם.
היער ניטע בין השנים 1956 ל-1958 על ידי הקרן הקיימת לישראל במימון של תורמים פרטיים.
ביער ניטעו כמיליון עצים, בעיקר עצי אורן, וכ-5,000 ארזי הלבנון.
פיתוח ירושלים על חשבון שטח היער
בשיאו השתרע היער על פני כארבעת אלפים דונמים, אך במהלך השנים הצטמצם בעקבות התרחבות השכונות סביבו וכיום שטחו כאלף ומאתיים דונמים.
עיריית ירושלים ביצעה מספר פרויקטים שהעמידו בסיכון את המשך קיומו של היער, והובעה לכך התנגדות ניכרת מצד ארגוני סביבה ותושבי העיר.
בסוף שנות התשעים התארגנו ארגונים של חובבי טבע, איכות הסביבה והתושבים למאבק על עתיד היער ושימורו.
כיום היער מוגדר על ידי קק"ל כ"יער קהילתי".
בין השאר הוקמו בשטח היער:
תחנת משנה של חברת החשמל שהוקמה בסוף שנות ה-70, בין בית הכרם לגבעת שאול.
הקמה והרחבת השכונות הר חוצבים, קריית מטרסדורף וסנהדריה המורחבת על חשבון שטחי היער בצפון ירושלים בשנות ה-70.
הקמה והרחבת השכונות גבעת שאול והר נוף החל משנת 1980.
כביש עוקף בית הכרם (דרך מרדכי איש-שלום) בסוף שנות ה-80.
הקמת קמפוס המכללות הצבאיות מעל עין כרם.
סלילת כביש גישה חדש לשכונת הר נוף.
הצמחייה ביער מורכבת בעיקר מעצי אורן למיניהם וכן מעצי ברוש, ארז, שיטה, חרוב, שקד, ועוד.
בינות לעצים אפשר למצוא צמחים מטפסים כקיסוס.
על הקרקע ובפינות הסלעים צומחים שרכים ופורחות כלניות ורקפות.
בין עצי היער שוכנים מיני עופות רבים וכן חסרי חוליות למיניהם ומגוון של זוחלים כנחשים, לטאות וצבי יבשה המהלכים לאיטם.
עכבישי משפך הטווים בקוריהם את רשת הציד על שיחי הסירה הקוצנית ושבלולי יבשה מסוגים שונים המחפשים מסתור מפני החום, אף הם תושבים שכיחים ביער.
סמוך לירידה מעין כרם זורם מעיין קטן הנקרא "עין סוף".
המעיין נמצא בתוך מערה בסלע.
עומק המים הוא כ-2 מטרים ושטח המעיין כתשעה מטרים רבועים.
בשטח היער ובסמוך להר הרצל והר הזיכרון שוכן מוזיאון יד ושם.
במרכז היער בין יד ושם לשכונת עין כרם נמצא מרכז נופש, "בית הארחה ע"ש חיים ציפורי" הכולל בית מלון ואכסנית נוער, וכן את תיכון הניסויי ארגנטינה.
המקום ידוע יותר בשם "מרכז ציפורי".
חורשת הנשיאים (Grove of Nations) נמצאת בצידו המזרחי של יער ירושלים, בשיפולי הר הרצל, וניטעים בה עצים, בדרך כלל עצי זית, בידי נשיאים וראשי ממשלות של מדינות מרחבי העולם המבקרים בישראל.
החורשה נחנכה ב-4 בפברואר 2005 בידי נשיא גרמניה הורסט קלר.
נכון ליוני 2009 מצויים בחורשה 25 עצים שניטעו על ידי מנהיגי מדינות שונות.
יער החיים הוא חלק מיער ירושלים.
הוא משתרע על המורדות הצפוניים של הר הרצל והר הזיכרון, מדרום לחלקת גדולי האומה, בית העלמין הצבאי ויד ושם, וממשיך עד למורדות הדרומיים של רחוב שמריהו לוין.
ממזרח, במקומו הרם, נתחם היער על ידי רחבה ובה הוצב הפסל 'מחווה לירושלים', המהווה מיצב סביבתי גדול ממדים, אשר שש קשתותיו הן הד להרים הנשקפים דרכו.
ממערב, במקומו הנמוך, נתחם הוא על ידי השכונה הציורית עין כרם, אליה מוביל שביל החוצה את היער במרכזו בין מורדותיו המיוערים.
שם היער, שניטע על ידי הקרן הקיימת לישראל בשנות ה-50 כחלק מיער ירושלים, מסמל את החיים ויש הרואים בכך ניגוד ליד ושם הסמוך לו, שהוקם לזכר קורבנות השואה והגבורה.
הטרסות הרבות על פני צלע ההר אינן פרי יצירתה של הקרן הקיימת לישראל והן מעידות כי בעבר שימש האזור כשטח חקלאי.
כעת משמשות הטרסות יחד עם בריכות המים הזעירות, מעשה ידי אדם, כבית גידול טבעי חשוב ליונקים כמו תנים, קיפודים, דורבנים, ארנבים, צבאים ושועלים, ולמכרסמים קטנים יותר כקוצנים ויערונים.
הוקם בשנת 2003 בתור תחליף של גן האומות בהר הרצל שבו היו נוטעים ראשי מדינות ופמליות זרותו.
שביל הארז באורך כ-4 ק"מ הוא מסלול הליכה מעגלי.
הטיול נמשך כשעתיים-שלוש, ודרגת הקושי שלו בינונית
ירידה בצד נחל רבידה וליד חוות סוסים שמגיעה לחניון שן הפיל
דרך יד ושם – יפה נוף
כביש חד-סיטרי מהר הרצל ויד ושם למרכז ציפורי ולשכונת יפה נוף.
דרך יד ושם – עין כרם
מסלול שמתחיל מול הכניסה ליד ושם מהחניון ע"ש חסיד אומות העולם ראול ולנברג.
הירידה לשכונת עין כרם דרך נחל עין כרם.
יער הזורע הוא יער בישראל שמשתרע על שטח של כ- ומהווה חלק מפארק רמות מנשה ששטחו כ 84,000 דונם.
יער הזורע נמצא מדרום ליקנעם.
מספר העצים ביער נאמד בעשרים מיליון.
בתחילה נטעה הקרן הקיימת לישראל ביער עצים מחטניים כמו עץ האורן שהוא עץ עמיד הצומח במהירות.
משנות השמונים של המאה העשרים החלה לטעת עצים רחבי עלים בין עצי האורן.
מייסדי קיבוץ הזורע החלו את נטיעת היערות עם הקרן הקיימת במקום בשנות ה-30 של המאה ה-20, זאת לאחר שיער הקיבוצים הסמוך החל להינטע בשנות העשרים של המאה העשרים, זאת בשיתוף הקרן הקיימת.
ענף היעור היה הבסיס הכלכלי להיאחזות שלהם בקרקע.
ביער נטועים עצי אורן, אקליפטוס, ברוש, חרוב ועוד.
בוקיצה שעירה הוא עץ נדיר הצומח באופן טבעי בנחל גחר הנמצא ביער.
יער הזורע הוא מוותיקי היערות הנטועים בארץ.
בעבר היה האזור של רמות מנשה מכוסה ביערות של אלון התבור אך רוב היער העתיק נכחד ושרידים מעטים נמצאים באזור קיבוץ גלעד.
יער הזורע בפרט ויערות מנשה בכלל משמשים לטיול ולנופש ודרכים רבות חוצות את היער.
הכניסות ליער נמצאות בין קיבוץ הזורע לבין משמר העמק.
בסביבה מספר חניוני נופש כמו הר גחר שהוא החניון המרכזי של יער הזורע וחניוני נחל השופט וכן חורשת המ"מים וחניון גלעד.
הקרן הקיימת התקינה במקום שולחנות, מתקני פיקניק, מתקני נופש פעיל, מי שתייה ושירותים.
ביער הזורע מתקיים מדי שנה מחנה קיץ של הצופים, שאותו מאבטחים צופי אש.
כמו כן, ביער עובר שביל רמות מנשה.
יער יתיר הוא יער נטוע הנמצא בחבל יתיר, כ-30 ק"מ צפונית-מזרחית לבאר שבע.
זהו היער הנטוע הגדול בישראל, ולדברי קק"ל היער הגדול בעולם שניטע על ידי אדם באזור מדברי למחצה..
ממזרח תוחמים אותו היישובים הר עמשא ובית יתיר ומצפון ליבנה (שני) ועשהאל.
שטחו של היער הוא כ-29,000 דונם, והעצים הראשונים בו ניטעו על ידי יערני הקרן הקיימת לישראל בשנת 1964, שהמשיכו להרחיבו עד לגודלו הנוכחי.
היער נקרא על שם עיר הלווים הכלולה בשטחו, יתיר, הכתובה במקרא: .
ביער יתיר וסביבותיו ישנו מגוון רחב של אתרים ארכאולוגיים, המתוארכים החל מן התקופה הישראלית (תל ערד, חרבת יתיר) ועד תקופת בית שני (חרבת ענים, סוסיא).
ביער עצמו ישנן גתות ומתקנים חקלאיים שונים המעידים על אורח חיי התושבים בתקופות השונות.
היער כולל כמיליון עצים, רובם עצי מחט – אורן ירושלמי וברוש מצוי.
בנוסף מצויים ביער עצים רחבי עלים (אלה אטלנטית, אשל, שיזף מצוי, חרוב מצוי, אלת הבוטנה – הפיסטוק), עצי בוסתן (זית, תאנה), אקליפטוסים ושיטים, כרמים ליין ושיחים שונים כמו רותם המדבר ושיח אברהם מצוי.
בחודשים נובמבר עד דצמבר פורחת החלמונית הגדולה.
בחודשים פברואר עד מרץ פורחים הכלנית, הפרג, הנרקיס והצבעוני.
ניתן לראות בין עצי האורנים גם רקפת מצויה.
ביער יש מגוון רחב של בעלי חיים: יונקים – תן זהוב, שועל מצוי, צבי ארץ-ישראלי, קרקל, ארנבת מצויה, צבוע מפוספס, גירית מצויה, דורבן מצוי, נמייה מצויה, דלק הסלעים, סמור משויש, זאב אפור וחזיר בר.
עופות – ינשוף עצים, ינשוף שדות, תנשמת, אוח, דיה, חיוויאי, עקב עיטי, בז אדום, בז מצוי, שחרור, עורבני, כרוון מצוי, חוברה, עיט שמש, עיט זהוב, חוחית, ירקון, חוגלה ושרקרק מצוי.
היער ממוקם באזור גבוה יחסית (בין 400 ל-850 מטרים מעל גובה פני הים), באזור ספר המדבר בארץ ישראל, בו ממוצע הגשמים הרב-שנתי עומד על כ-250 מ"מ.
על פי אתר "מרכז המדע למחקר ופיתוח המדבר על שם ניומן" בין השנים 2000–2003 נמדדו כמות משקעים שבין 306–341 מ"מ גשם.
לעיתים אף יורד שלג באזור.
הקרקע באזור מורכבת מסלעי גיר קשים וסלעי קירטון רכים.
באזור שוכן גם "מאגר יתיר", מאגר מים בנפח 650,000 מ"ק, שהוקם במטרה לסייע בהשקיית הכרמים והמטעים של יישובי חבל יתיר בעונת הקיץ.
ביער מתקיימת פעילות מחקרית בראשות פרופסור דן יקיר ממכון ויצמן למדע, בשיתוף חוקרים ממוסדות נוספים.
מטרת המחקר – הבנת קשרי הגומלין שבין היער לסביבתו.
המחקר הוא חלק מרשת FLUXNET, פרויקט מחקר של נאס"א, החוקר את הקליטה והפליטה של פחמן דו-חמצני, אדי מים ואת האנרגיה בין יערות לסביבתם ברחבי העולם.
יער המגינים הוא יער של הקרן הקיימת לישראל המשתרע על שטח של כ-3,500 דונם, בין היישובים כרמי יוסף וכפר בן-נון מצפון ובקוע ונחשון מדרום.
היער משתרע על פני מספר גבעות בגבהים הנעים בין 170 ל-260 מטרים מעל פני הים.
במקום עצי אורן, חרוב, ברוש וזית ואתרים ארכאולוגיים דוגמת בורות מים, בארות, מערות, קברים וגתות.
במקום התגלה סלע שעליו רשום הכיתוב "תחום גזר" בעברית והמילה "אלקיוס" (יוחנן) ביוונית.
הכיתוב, ככל הנראה מהמאה ה-2 לפנה"ס, מנציח את שמו של בעל הקרקעות בסביבה.
דרך אספלט מעגלית באורך של 4.6 ק"מ נסללה ביער בשיתוף איגוד האופניים בישראל, משרד התחבורה והרשות הלאומית לבטיחות בדרכים, והיא משמשת, בין היתר, כאתר אימונים מקובל בקרב רוכבי אופני כביש.
מהדרך יוצאים שבילים ודרכי עפר, וכן "סינגלים" רבים, ואלה פופולריים בקרב רוכבי אופני הרים ואופנועי שטח.
ביער שוכן בית הקברות של כרמי יוסף.
בתוך היער אפשר למצוא את כתובות תחום גזר מס' 5, 7, 8 ו-12.
ברחבי היער פזורים עשרות אתרי הנצחה ושלטי הנצחה לחיילים שנהרגו במערכות ישראל, וכן אתרי הנצחה יחידתיים.
חלק מהאתרים הם ממלכתיים וחלקם פרטיים.
אנדרטאות ביער (רשימה לא מלאה):
אתר זיכרון לראש הממשלה השני משה שרת, הממוקם במצפה בקוע
אנדרטת משבר לתקווה - מנציחה את זכרם של 436 ניצולי שואה, אנשי הגח"ל, שהגיעו ארצה ללא משפחה ונהרגו בקרבות מלחמת העצמאות (נצר אחרון).
בקרבת האנדרטה שוכן אתר הנצחה לזכרו של רב-סרן אסף אסולין, אשר נהרג במבצע חומת מגן