tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2006 הוציאה סלייר את האלבום Christ Illusion ("אשליית ישו"), הכולל את השיר Skeleton Christ, המביע סלידה מהדת הנוצרית, הסולחת לרוצחים ואנסים כל עוד הם מוכנים לקבל על עצמם את דתו של ישו.
שיר נוסף מהאלבום הוא Cult ("פולחן"), שיר שנאה לכל הדתות באשר הן, ובראש ובראשונה לדת הנוצרית, אשר מוצגת כדת מחרחרת מלחמה.
בניגוד לכל אלה, עומד השיר Sign of the Cross ("סימן הצלב") של איירון מיידן מהאלבום X-factor משנת 1995. הדובר בשיר הוא אדם הניצב מול 11 אנשים ש"באו לשטוף את חטאיו", ואשר אחד מהם מחזיק בידו צלב.
הדובר מספר כי אמונתו עומדת למבחן ותוהה מדוע האל מגן עליו, על אף שהוא לא ראוי לזה.
ככל הנראה, השיר עוסק ביהודה איש קריות, אשר בגד בישו והסגיר אותו, ו-11 האנשים העומדים מולו הם 11 השליחים.
לורד בליאל והשנאה לזרים בשוודיה
להקת הבלאק מטאל השוודית לורד בליאל שחררה ב-2003 שיר בשם Purify Sweden ("טהרו את שוודיה").
בשיר קוראת הלהקה לשרוף ולהרוס מסגדים, כנסיות ומקדשים בודהיסטים שונים ברחבי שוודיה עד אשר "הדתות ימחקו מזכרונם של כל ילידי שוודיה".
הלהקה עצמה אינה נחשבת לאנטישמית או גזענית ואינה שייכת לזרם ה-NSBM וטענה שהשיר הוא כנגד הדתות באופן כללי.
בשנת 1985 הוציאה להקת ההבי מטאל הגרמנית Helloween את אלבום הבכורה שלה, Walls of Jericho ("חומות יריחו").
על עטיפת האלבום נראית מפלצת אימתנית מחריבה את חומות יריחו.
בהתחשב בסיפור המקראי, המתאר את בני ישראל כובשים את יריחו מידי תושביה המקומיים, פרשנות מתקבלת על הדעת היא, שהמפלצת שעל העטיפה מסמלת את מדינת ישראל (טענה זו הוכחשה בידי חברי הלהקה).
השם "Judas" בנצרות מכוון אך ורק כלפי יהודה איש קריות סמל הרוע והבוגדנות בנצרות ולא כלפי השבט "יהודה" (Judah) כמו שנהוג לחשוב.
ע"פ הלהקה השיר אינו מדבר על היהודים אלה מתאר את הממשלות העולמיות ומשווה את השליטים לבוגדניים כמו יהודה איש קריות.
להלן מלות הפזמון של השיר :
הילחמו למען חופש, הילחמו למען זכויות
אני רואה את הבגידה בעיניים שלכם
יהודה - שולט ביד ברזל
יהודה - אני לא ישו המשיח
להקת הת'רש מטאל הברזילאית ספולטורה הצטלמה והתראיינה בתחילת דרכה תוך הבעת דעות אנטישמיות.
אחר כמה שנים, אמר מנהיג הלהקה, מקס קאבלרה, באחד הראיונות: "היינו אז מאוד צעירים, ועשינו המון דברים בשביל למשוך תשומת לב.
מובן שאלו לא דעותינו האמיתיות, אנחנו לא תומכים בשנאה ובגזענות כלפי אף אדם, אנו מתנצלים בפני היהודים או הישראלים שנפגעו".
בשנת 1993 הוציאה ספולטורה את האלבום Chaos A.D., הכולל את השיר Territory ("שטח").
השיר עוסק בתעמולה של השלטון ובהסתה לגזענות.
אמנם השיר אינו מזכיר שמות או אירועים ספציפיים, אך הקליפ לשיר צולם בישראל ומציג את הסכסוך הישראלי-פלסטיני, כמו שחברי הלהקה רואים אותו: בקליפ נראים טנקים ישראליים, גדרות תיל, שוטרי משמר הגבול מסיירים בירושלים ודגלי ישראל מונפים.
כל הישראלים הנראים בקליפ הם שוטרי מג"ב חמושים או חרדים.
הערבים, לעומת זאת, מוצגים כאנשים נחמדים המארחים את חברי הלהקה באוהל ומגישים להם קפה.
בקליפ נראים נופיהם של ירושלים ומדבר יהודה.
עם זאת ספולטורה הכחישו שהם נגד מדיניותה של מדינת ישראל והשיר למעשה אינו מדבר על הפוליטיקה הישראלית אלא עוסק בנוראיות של הסכסוך בין שני הצדדים.
בנוסף לכך יש פרשנות שאפילו אומרת כי האיש המושחת שמשקר לעולם המוזכר בשיר הוא יאסר ערפאת.
השיר נוגן בהופעה בישראל של סולפליי (להקתו של סולן ספולטורה מקס קבאלרה) וזכה לאהדת הקהל.
להקה נוספת אשר הואשמה באנטישמיות, ואף גרוע מכך, בנאציזם, היא סלייר.
האשמה זו באה בשל לוגו הנשר המוזהב המסמל את הלהקה, אשר מזכיר את סמל הרייך השלישי, וכן בשל מדבקת צלב הקרס המודבקת בין סמלים רבים אחרים על אחת מהגיטרות של גיטריסט הלהקה, ג'ף הנמן.
בשנת 1986 סלייר הוציאה את האלבום Reign In Blood ("שלטון בדם"), הכולל את השיר "Angel of Death" ("מלאך המוות"), המתאר את ניסויי הזוועה שערך הרופא הנאצי יוזף מנגלה באסירי מחנה ההשמדה אושוויץ.
השיר "מלאך המוות" הואשם כפרו-נאצי על ידי אנשים רבים שהקשיבו למילים הפותחות את השיר: Auschwitz, the meaning of pain, The way that I want you to die ("אושוויץ, משמעות הכאב - הדרך בה אני רוצה שתמות").
למרות זאת, השיר אינו מכיל רמז ולו חצי רמז לתמיכה במעשיו של מנגלה, כי אם להפך - השיר מגנה אותם.
ההאשמה כי סלייר תומכים בנאצים התערערה לאחר שחברי הלהקה תרמו 10,000 דולר למרכז לחקר השואה ע"ש צייד הנאצים שמעון ויזנטל.
חברי הלהקה הדגישו פעמים רבות שהם לא נאו-נאצים, וכי אין להם שום דבר נגד יהודים.
הם טוענים שהתעסקותם האובססיבית בנושא השואה נועדה לתרום לתדמית המפחידה והמרושעת ותו לא.
מאמץ נוסף שהלהקה עשתה כדי להוכיח שאינה נאצית, היה שבאחת מהופעותיהם ביקשה מהלהקה הישראלית בצפר לחמם אותם, אשר נענתה לבקשה עקב היות חברי הלהקה מעריצים של סלייר.
בשנים האחרונות הצליחו חברי הלהקה להסיר מעל עצמם כמעט כליל את כתם הנאציזם שדבק בלהקה.
כמו כן, המפיק ריק רובין ששימש את הלהקה לאורך שנים הוא ממוצא יהודי.
הסגנונות המוזיקליים המאפיינים את תרבות הנאו-נאצים הם פולק מטאל, בלאק מטאל וסוגים של פאנק רוק (Punk rock) כגון ולא ת'ראש מטאל.
"טעם הניצחון" של נוקטורנל מורטום
השיר "טעם הניצחון" The taste of victory של להקת הפגאן NSBM (בלאק מטאל נאציונל-סוציאליסטי או בקיצור נאצי) האוקראינית Nokturnal mortum מתוך האלבום Weltanschauung (שפירושו "אמונה" בגרמנית) מדבר על מלחמת העולם השנייה.
ובעצם מדבר על מלחמת אחים בין הסלאבים לגרמנים, וכביכול מכבד את שני הצדדים שנלחמו במלחמה הזאת "כחיילי הגזע הארי הלבן".
השיר מאשים את היהודים בניצול האירופאים הסלאבים, והסתה ל"מלחמת אחים ארית".
מדובר בעיוות היסטורי מוחלט מאחר שלפי האידאולוגיה הנאצית על גרמניה לכבוש את הסלאבים ולהעביד אותם מאחר שלפי היטלר הסלאבים הם עם של עבדים ולא חלק מהגזע הארי כפי שהלהקה מתארת.
הלהקה מדברת על המלחמה בזמן שמתחילת השיר עד בערך מחציתו ישנו שימוש בצלילי רקע של מלחמה כגון מכונות ירי, טנקים, וצעקות של חיילים.
בבית זה לדוגמה נוקטורנל מורטום מתייחסים אל היהודים:
מה גרם לגרמנים ללכת כנגד הסלאבים?
מי גרם לרוסיה לרקב את אוקראינה?"
מי שאב כוח מהעולם כערפד?
מי מרגיש עצמו כאדון כיום?
בשנת 1990 הוציאה קריאייטור את האלבום Coma of Souls, אשר כולל את השיר האנטי-נאצי People of the Lie.
השיר נכתב זמן קצר לאחר נפילת חומת ברלין כמחאה על התחושה ששטף של קיצוניות ימנית ונאציזם זרם ממזרח גרמניה.
עדות נוספת לעקרונותיה של קריאייטור אפשר לראות במקרה שהיה בהופעה משותפת של קריאייטור עם להקת הדת' מטאל מורביד אנג'ל.
מילה זיהה כי אחד הצופים בקהל לובש חולצה עם הדפס של צלב קרס, וסירב להתחיל בהופעה עד שאותו צופה יורחק מהמקום.
בשנת 2001 הוציאה קריאייטור את האלבום Violent Revolution.
האלבום כולל את השיר Second Awakening ("התעוררות שנייה"), המתאר את סבלם של היהודים בגולה, את נאמנותם לדתם ולאלוהים ואת הגאולה בדמותה של ההתעוררות הלאומית המחודשת.
השיר מדגיש את הפן הרוחני של הציונות – הוא מציג את הגלות כ"מות הנשמה" ואת השיבה למולדת כ"התעוררות הנשמה".
להלן מילות הפזמון של השיר:
האלבום Primo Victoria של סבטון משנת 2005 כולל את השיר Counterstrike, העוסק במלחמת ששת הימים.
6 ימים של אש יום אחד של מנוחהJune 67 taught them respectיוני 67 לימד אותם כבודControl Jerusalemשלטו על ירושלים3 עמים נפלו ב-6 ימי מלחמהTraitorous neighboursשכנים בוגדנייםReceived as deservedקיבלו כראוי להםUnder the sun in the dust of the warמתחת לשמש באבק המלחמהאומה אחת עומדת חזק מבעבר
שיר זה לא מקרי, שכן סבטון ידועה בעמדותיה הפרו-ישראליות, ואף הופיעה בארץ מספר פעמים.
בשנת 1994 הוציאה להקת הדום/דת' מטאל הישראלית Salem את האלבום Kaddish ("קדיש"), המוקדש כולו לנושא השואה.
התמונות בחוברת המלים המצורפת לאלבום הן תמונות אשר צולמו בגטאות ובמחנות ההשמדה, חלקן תמונות זוועה.
הדובר בשיר הנושא הוא ניצול השואה המתאבל על קרוביו שנרצחו.
בשיר, אשר נכתב כולו (בדומה לשאר שירי הלהקה) באנגלית), זועק הדובר משפט אחד בעברית: "אלוהים, איפה טעינו?
השיר הכי מפורסם מהאלבום הוא השיר היחיד שנכתב בעברית, העיירה בוערת.
מילותיו של שיר זה נכתבו בשנת 1938 על ידי המשורר היהודי מרדכי גבירטיג בעקבות פוגרום פטישיק, ומדבר על שריפתה של עיירה יהודית.
סיילם לקחו את שירו של גבירטיג, שהולחן כבר בעבר והושר ביידיש ובעברית בשנות ה-50, ועיבדו אותו לגרסת מטאל.
התמונה המוצגת ברקע למלים של "העיירה בוערת" היא התמונה המפורסמת של בית הכנסת הבוער בגטו ורשה בעת חיסול הגטו בידי הנאצים.
לשיר "העיירה בוערת" צורף וידאו קליפ המורכב מסרטונים שצולמו במחנות השמדה.
פרסום השיר והקליפ עוררו מהומה בישראל על רקע הדרך הבלתי רגילה שבה בחרו חברי הלהקה להנציח את זכר השואה ואף נערך על כך דיון בכנסת.
ב-1986 כתבה להקת הת'ראש מטאל סלייר (Slayer) את השיר "Angel of Death" העוסק במעלליו האכזריים של הרופא הנאצי יוזף מנגלה במחנה ההשמדה אושוויץ-בירקנאו.
המילים בשיר מפרטות את הניתוחים הניסיוניים של מנגלה על מטופליו במחנה הריכוז אושוויץ במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין המבחנים שמוזכרים ב"Angel of Death" הם ניתוחים ניסיוניים המבוצעים ללא הרדמה, עירוי דם בין תאומים, ניסור של גופי אדם, מבחן עמידות לבידוד, מבחן עמידות לגז רעיל, הזרקת חיידקים קטלניים, ניתוחים להתאמה מגדרית והסרת איברים וגפיים.
"Angel of Death" עורר זעם בקרב ניצולי השואה ומשפחותיהם וכן בקרב הציבור הכללי.
חברי הלהקה הכחישו סימפתיה כלפי הנאצים וטענו שמדובר בעניין אינטלקטואלי וכן דרך ליצור תדמית מפחידה וקודרת ללהקה.
השיר March Of The Innocence של להקת ההבי מטאל הגרמנית Grave Digger עוסק באומץ של קורבנות השואה הצועדים אל מותם במחנות ההשמדה ותאי הגזים של הנאצים, הבוחרים למות על קידוש השם ולא לוותר על אמונתם הדתית וזהותם, גם אם זה יעלה בחייהם.
סולן הלהקה, כריס בולטנדאל, אמר בריאיון לתקשורת הישראלית שהשואה היא זוועה ורגע השפל של האנושות והשיר March Of The Innocence עוסק ב...
האלבום Attero Dominatus של סבטון כולל את השיר Rise of Evil ("עליית הרשע"), המתאר את עליית הנאציזם לשלטון בגרמניה ואת תחילת רדיפת היהודים עד לערב מלחמת העולם.
השיר מתאר את ההשתלשלות ההיסטורית של האירועים, החל מהתמרמרות העם הגרמני על ההשפלה של חוזה ורסאי, דרך עליית הנאצים, שריפת הספרים, ליל הבדולח ועד לשליחת היהודים אל מחנה הריכוז דכאו.
השיר מסתיים במספר שאלות רטוריות העולות לקראת פרוץ המלחמה, כאשר האחרונה היא: "מי יעצור את הטירוף הזה...אף אדם!
אף ארץ!" לשיר מצורף קליפ המורכב מסרטונים שונים שצולמו בתחילת ימי המשטר הנאצי.
בשנת 2010 הוציאה להקת הוא מטאל האמריקאית Disturbed אלבום חדש בו נמצא השיר "Never Again" בו סולנה היהודי של הלהקה דייוויד דריימן שר על השואה, על משפחתו שנרצחה בידי הנאצים והתנגדותו למכחישי השואה.
השיר מדגיש את גבורתו של העם היהודי ששרד את השואה בעוד שהנאצים נעלמו מן העולם.
בשיר מתאר דייוויד את גאוותו בעמו ששרד ומצהיר שלעולם השואה לא תחזור Never Again.
הן מבחינת המלים והן מבחינת המנגינה, השיר כתוב בנימה רגועה ואופטימית, ומעביר מסר של תקווה לעתיד טוב יותר שעומד בפתח, עם שחרורם של עמי מזרח אירופה מעול הדיקטטורה הסובייטית.
השיר גם מציג את האפשרות לפגוש סוף-סוף את האנשים שמעבר לחומה: "האם אי פעם חשבת שנוכל להיות כל-כך קרובים, כמו אחים?" השיר "Wind of Change" התפרסם בעולם והיה לאחת מקלאסיקות הרוק הידועות והאהובות ביותר.
באותה שנה הוציאה גם איירון מיידן שיר לכבוד המאורע – Mother Russia ("אמא רוסיה"), מתוך האלבום No Prayer for the Dying.
הדובר בשיר פונה אל "אמא רוסיה" בגוף שני.
הוא מהלל את ההיסטוריה המפוארת של רוסיה, מזכיר את אקלימה הקר והמושלג, את הצארים ואת השירה המלכותית, אך בשורה האחרונה הוא אומר: "את יכולה להיות שמחה, כעת עמך חופשי".
מטאל, פיגועי התאומים והמלחמה בטרור
מספר להקות מטאל הגיבו ביצירתן לפיגועי 11 בספטמבר, לסכסוך הישראלי-פלסטיני (בייחוד האינתיפאדה השנייה) ולמלחמה בטרור שפרצו במילניום החדש.
להקת הת'רש מטאל האמריקאית מגאדת' ידועה בהתמקדותה בתחומים פוליטיים רבים.
אחד השירים הפוליטיים המפורסמים של מגהדת' הוא Youthanasia, המדבר על הילדים ה"נתלים לייבוש" בשולי החברה.
שיר פוליטי נוסף של מגאדת' הוא Holy Wars ("מלחמות קדושות"), מתוך האלבום Rust in Peace, אשר יצא בשנת 1990. השיר מספר על הסכסוך הקתולי-פרוטסטנטי בצפון אירלנד, עם התייחסות לסכסוך היהודי ערבי במזרח התיכון.
להקת המטאל גותי ההולנדית "After Forever" ממעטת לעסוק בפוליטיקה בשיריה.
אך באלבום Decipher משנת 2001 מופיע שיר בשם Forlorn Hope (בתרגום חופשי: "תקווה חסרת סיכוי") המתייחס להתפרצות גל הטרור של האינתיפאדה השנייה שהרס כל תקווה להסכם שלום ושבירת מעגל הדמים.
השיר מתאר את יאסר ערפאת (מבלי לנקוב בשמו) ואת הפלסטינים כמי שאחראים לחידוש מעגל האלימות בשם הג'יהאד (מוזכר שהמחבלים מחפשים פרס מאללה בעולם הבא) ואילו ישראל מתוארת כמי שאיננה מוכנה להבליג על כך ("לא נהסס להתחיל בהתקפה, אם תחתרו תחת ההסכם").
באמצע השיר מופיעה הקלטה של קטע מנאומו של יצחק רבין בטקס החתימה על הסכם העקרונות בראשית תהליך אוסלו, בה הוא קורא לשלום ופיוס בין העמים ולהפסקת שפיכות הדמים.
לשיר מצורף קליפ המורכב מתמונות שונות מהאינתיפאדה.
יש לציין, כי הלהקה אינה נוקטת עמדה של צד כלשהו בסכסוך.
הן השיר והן הקליפ מציגים את שני צדדי הסכסוך, את השכול בשני הצדדים ואת הזעם של שניהם.
בתחילת הקליפ מוצגת כתובת הקדמה בה נכתב: "קליפ זה מוקדש למסר של שלום, הבנה ואהבה".
הקליפ מסתיים בציטוט של רבין: "הגיע הזמן כעת לא רק לחלום על עתיד טוב יותר - אלא להגשים אותו".
שירם של סיילם משנת 1998, "Flames" ("להבות") מהאלבום "A Moment of Silence" היה בין הראשונים לעסוק בפיגועי ההתאבדות, כאשר היה עדיין מדובר בתופעה חדשה יחסית בישראל.
בשנת 2002, בשיאה של האינתיפאדה השנייה, הוציאה Salem אלבום בשם Collective Demise ("מוות קולקטיבי"), המוקדש כולו להבעת זעם על הטרור הפלסטיני נגד אזרחי ישראל ולתיאור הטרוריסטים כרוצחים אל-אנושיים, מושחתים, מטורפים וחסרי היגיון.
לשיר Act of War ("פעולה של מלחמה") צורף וידאו קליפ בגווני ספיה, בו נראה מחבל מתאבד יוצא אל המשימה שלו - להתפוצץ באוטובוס.
בתחילת הקליפ מוצגת כתובת הקדמה, בה נכתב באנגלית: "קליפ זה זהו ניסיון להראות לעולם המערבי את האבסורד שבמדיניות המחבלים המתאבדים הנתמכת על ידי הרשויות הפלסטיניות".
קריידל אוף פילת' ופיגועי 11 בספטמבר
בשנת 2003 הוציאה להקת הבלאק מטאל הבריטית Cradle of Filth את האלבום Nymphetamine.
האלבום כולל את השיר Nemesis (נמסיס – אלת הנקמה במיתולוגיה היוונית), המתאר את זעמו של הדובר על פיגועי 11 בספטמבר, ואת שנאתו למבצעי הטבח.
הדובר בשיר שכל את בתו בטבח, והוא קורא לנקמה באויבי תרבות המערב.
להקת אפיקה מתייחסת גם היא לטרור ולפיגועי 11 בספטמבר.
בשיר Facade of Reality (The Embrace that Smothers - Part V) יש ביקורת על אלה המנצלים את הדת להרע לאחרים ולתת רישיון לרצח בשם האלוהים.
השיר מציג גם את נקודת המבט של המחבלים המתאבדים, שתשוקתם למות "מות קדושים" חזקה מתשוקת המערב לחיות, ולשמחבלים לא אכפת מהעצב שהם גורמים לקורבנות ולמשפחותיהם.
השיר מתייחס בבירור לטרור אסלאמי ולפיגועי 11 בספטמבר וש בו סמפלים (דברי אומר) של טוני בלייר שמדבר על פיגועי 11 בספטמבר ואומר שהטרור הוא הרוע החדש בעולם.
השיר Seif Al Din "The Embrace That Smothers - Part VI" מתייחס גם הוא לטרור שמבוצע בשם האסלאם ולכן שזה ניצול לרעה של מאמינים עיוורים לבצע מעשי רשע, בשם "סייף אל-דין".
להקת המטאל המתקדם האמריקאית dream theater הוציאה בשנת 2005 את אלבומה השמיני octavarium, השיר השביעי באלבום, sacrificed sons מוקדש לקורבנות מתקפת הטרור של ה-11 בספטמבר.
בשיר, קורבנות המתקפה מתוארים כגיבורים חפים מפשע שנתפסו בהפתעה.
בשיר מושמעת ביקורת קשה על האסלאם, ונאמר שהמתקפה בוצעה בהשראת האמונה המוסלמית (faith inspired) ושכתבי הקודש הטעו אותם.
בתחילת השיר נשמע ביקורת על החגיגות שהתרחשו בשטח הרשות הפלסטינית בזמן הפיגועים, בקטע בו הושמעו דיווחי חדשות מוקלטים מאותו היום, יש דיווח שבו נאמר : "אלפי פלסטינים חוגגים ברחובות וקוראים 'אללה הוא טוב!'"
אחד משירי הרוק והמטאל המפורסמים ביותר בנושא המלחמה בטרור הוא השיר Megalomaniac ("בעל שיגעון גדלות") של להקת הניו מטאל/רוק אלטרנטיבי האמריקאית אינקיובס, אשר יצא בשנת 2004. אלא שבעוד שמספר להקות מטאל בחרו לגנות בחריפות את הטרור האסלאמי, הרי שאינקיובס בחרו לגנות בשירם דווקא את נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש.
בשיר, אשר כתוב בגוף שני, הדובר פונה אל בוש (מבלי לנקוב בשמו), מאשים אותו בשיגעון גדלות, לועג לו על כך ובפזמון הוא קורא !Step down, step down ("התפטר, התפטר!").
בתחילת השיר הדובר אומר לנמען, כי לו היה פוגש בו, היה כורת לו את שתי הכנפיים.
הכוונה היא לכנפיים דמיוניות, אשר בעל שיגעון הגדלות הצמיח לעצמו.
בקליפ המצורף לשיר נראה היטלר ממריא לשמים בעזרת שתי כנפיים אשר צמחו לו בגבו.
לאחר מכן נראה שחקן המגלם את בוש, נואם בפני קהל מפגינים עוין ומנופף בתינוק (כמנהג הפוליטיקאים).
"בוש" גובה לממדים עצומים, ממריא למעלה על גבי מכל נפט שמתיז נפט לכל הכיוונים עד בשלב מסוים ראשו הופך לראש של נץ, אשר טורף אנשים.
בסוף הקליפ "בוש" מורה באצבעו ואז מתרחש פיצוץ אטומי – קטע אשר מביע זעקה על העובדה כי מנהיגים יכולים בהינף אצבע לגרום למותם של מיליונים.
השיר Megalomaniac, ביחד עם הקליפ המצורף לו, הוא אחד השירים הבוטים ביותר שנכתבו כנגד ההתקפה האמריקאית על עיראק, שכן הוא תוקף ישירות ובאופן אישי את ג'ורג' בוש, מאשים אותו בשיגעון גדלות ובכך שהוא יצא למלחמה בשביל להשתלט על הנפט בעיראק, ומרחיק לכת בכך שהוא אף משווה אותו להיטלר.
אף-על-פי-כן, הקליפ שודר במשך זמן רב ב-MTV וזכה לחשיפה נרחבת.
באותה שנה הוציאה להקת האינדסטריאל מטאל האמריקאית מיניסטרי את האלבום Houses of the Molé ("בתיה של החפרפרת"), המוקדש כולו להבעת ביקורת נוקבת נגד נשיא ארצות הברית, ג'ורג' ווקר בוש.
כל שמות השירים מתחילים באות W, מלבד השיר הראשון, שנקרא .No W, כנראה מתוך כוונה ללעוג לג'ורג' בוש הבן, שכינויו הרווח הוא "W".
קטע זה כולל מספר סימפולים סאטיריים של קטעים מתוך נאומיו של הנשיא בוש, בעיקר כאלו שנגעו במלחמתו בטרור.
בשיר אחר באלבום, Wrong, פונה הדובר אל הנמען, בוש, ואומר לו: "אתה טועה בכל פעם מחדש, מה גורם לך לחשוב שזו זכותך האלוהית לרצוח אנשים בקרב מיותר, אתה כמו אנס שמביט בקורבן - דמוקרטיה".
האלבום מהווה חלק מטרילוגיית אלבומים שתעסוק בנושא; האלבום השני Rio Grande Blood ("נהר גדול של דם") הכיל שיר בשם "מר סכנה", הכינוי אותו העניק הוגו צ'אווס לבוש.
Lamb Of God ומלחמת עיראק
להקת הגרוב מטאל האמריקאית Lamb of God הוציאה בשנת 2004 את האלבום Ashes of the Wake אשר מוחה על מלחמת עיראק והפלישה האמריקאית לאפגניסטן.
בשנת 2005 הוציאה קריאייטור את האלבום Enemy of God ("אויב האל"), המוקדש ברובו לנושא הטרור ולהוקעת הדת והאמונה באלוהים באשר הן.
באחד הראיונות, הסביר סולן הלהקה, מילה פטרוזה (אשר כותב את מלות כל השירים), כי הטרוריסטים המוסלמים רואים ב"כופרים" שכמותו את אויבי האל; ואם האל שלהם מצווה עליהם לרצוח ולהתאבד, אז הרי שהוא גאה להיות אויבו.
גולת הכותרת של האלבום היא שיר הזעם Suicide Terrorist ("מחבל מתאבד"), המוקיע את תופעת טרור ההתאבדות.
האלבום Attero Dominatus של סבטון משנת 2005 מכיל את השיר In the Name of God ("בשם האל"), אשר, עוסק בטרור אסלאמי.
השיר כתוב בגוף שני (הדובר פונה אל המחבלים), ומציג את הטרוריסטים המוסלמים כרוצחים פחדנים, הרוצחים נשים וילדים בשמו של האל ואחר כך בורחים ומתחבאים.
המלים "הילחם כשאתה בוחר להילחם, התחבא במערה כשאתה ניצוד" מרמזות לבן לאדן, אשר, ככל הנראה, התחבא במערה מאז פיגועי 11 בספטמבר, עד שחוסל במבצע חנית נפטון.
בסוף השיר הדובר מבטיח למחבלים נקמה על מעשיהם: "נהרוס את ביתכם".
גאד פורביד: חללי המלחמה כשחקני פוטבול
להקת המטאלקור האמריקאית גאד פורביד הוציאה בשנת 2005 את האלבום IV:Constitution of Treason ("חוקת הבגידה"), המציג ביקורת על ההתנהלות של הממשל האמריקאי אחרי התקפות הטרור ב-11 בספטמבר והיציאה למלחמה באפגניסטן ועיראק.
בקליפ לשיר To the Fallen Hero ("לגיבור שנפל") מהאלבום, מוצגת נבחרת פוטבול של תיכון אמריקאי בתור חיילים אשר נפלו במלחמה.
הקליפ מתחיל כאשר הנבחרת עולה למשחק ולקראת סוף השיר המשחק נהפך לטקס אזכרה לשחקנים של הנבחרת שנהרגו בעת שירותם הצבאי (כנראה בעיראק או אפגניסטן).
בשנת 2006 הוציאה סלייר אלבום פוליטי במיוחד בשם Christ Illusion ("אשליית ישו"), אשר כמעט כל השירים בו הם שירים פוליטיים עם מסרים בוטים במגוון נושאים, רובם קשורים בפיגועי 11 בספטמבר ובמלחמה בטרור: השיר Flesh Storm דן בבולמוס התקשורתי של זוועות מלחמה, ככל הנראה הכוונה היא למלחמות באפגניסטן ובעיראק.
השיר Eyes Of The Insane ("עיני המטורף") עוסק בחייל אשר נרדף על ידי פניהם של האנשים שהרג, ואילו השיר Conference הוא שיר שנאה נגד ממשלת ארצות הברית.
על עטיפת האלבום מופיע ציור של ישו, כשזרועותיו חתוכות והוא עומד בתוך ים של דם מלא בגופות, ועל חזהו מקועקעת המילה "ג'יהאד".
כתובת זו מרמזת על אחד השירים הבולטים באלבום, Jihad – "ג'יהאד".
השיר כתוב בגוף ראשון, כאשר הדובר הוא "לוחם" ג'יהאד נלהב, הפונה אל קורבנו הגוסס ומתאר בגאווה כיצד הוא רוצח אותו בעינויים למען אלוהים.
בשלב מסוים הוא פונה אל "המאמינים" וקורא להם להצטרף אל המלחמה הקדושה בכופרים.
בסוף השיר הדובר אומר למאמינים כי האויב הוא "The Great Satan" – "השטן הגדול" – מטפורה מוכרת לארצות הברית.
השיר Amona של סיילם, להקה שהרבתה לעסוק בכאב העם היהודי, מתאר את המאבק בעמונה מנקודת מבטם של מתנגדי ההתנתקות, כמחאה על ההתנתקות, חולשתו של השלטון המתנכל לאזרחיו וכמאבק עקרוני כנגד התנתקויות נוספות ומסירת שטחים נוספים לאויב.
שלטון חסר חוט-שדרה מגלה סימני פחד מן האויב חלק את הארץ, עקור את לב האומה מלחמה הוכרזה על ידי המדינה על אזרחיה זוהי עמדתנו האחרונה: פנינו מועדות היישר אל עמונה!
בהמשך השיר מתקומם הדובר על האל שנטש את העם הנבחר בגלל חרון אפו, ועל בתי המשפט שאפשרו ל"גירוש" לעבור ובכך יצרו תקדים מסוכן.
לעומת זאת, הסולן זאב טננבוים סייג את המסר העולה מהשיר:
"להבדיל ממה שאולי זה נשמע, התרעומת של השיר "Amona" היא לא כנגד פינוי היישוב, ולא דן האם היו צריכים לפנות אותם או לא צריך לפנות אותם.
התרעומת שמביע השיר היא כנגד הצורה הברוטאלית בה נעשה פינוי היישוב.
עמונה לא הייתה התנחלות או מאחז בלתי חוקי, אלא יישוב שקיבל את כל האישורים מהמדינה להתקיים, ואף יותר מכך, מי ששלח את אותם מתיישבים לגור במקומות האלה כמו עמונה, לאורך כל 40 השנים האחרונות הייתה המדינה."
על עצמו העיד שפעם היה ימני אך דעותיו התמתנו והוא אף תומך בפינוי יישובים, אך לא בצורה ברוטאלית כמו שנעשה בעמונה.
השיר של מטאליקה מדבר על חוסר צדק ועל כך שהכסף שולט באזרחים ובמערכת הצדק.
בעטיפת האלבום נראית אלת הצדק היוונית, חבולה, עיניה מכוסות, ידיה קשורות וממאזני הצדק שלה נופלים דולרים.
שיר הנושא של האלבום מוחה על שחיתות האדם וטוען שהכסף מחליף את המוסר וגורם לחוסר הצדק בעולם.
עם זאת, השיר אינו אנטי-קפיטליסטי או סוציאליסטי, אלא בא להעביר ביקורת על אובדן המוסר והצדק.
פוליטיקה והשפה האנגלית הוא מאמר מאת ג'ורג' אורוול שפורסם בשנת 1946. זהו אחד מהמאמרים הידועים ביותר של אורוול, וניתן לגלות בו רבות ממחשבותיו על פוליטיקה ושפה.
חלק מרעיונות אלו היוו את הרקע לרומן 1984. המושג "שיחדש", מושג שנטבע על ידי אורוול ומתאר את השפה הפוליטית שהמשטר הטוטליטרי העתידי כופה על נתיניו, שואב את מקורותיו היישר ממאמר זה.
אורוול בוחן מספר דוגמאות לשימוש גרוע באנגלית, וטוען ששתי תכונות משותפות לכולן: "האחת היא השימוש בדימויים מיושנים; השנייה היא חוסר הדיוק".
הוא עובר לסקירה משעשעת של דוגמאות ל"כמה מהתחבולות השונות שבאמצעותן נהוג להתחמק ממלאכת ייצור הפרוזה": מטפורות גוססות, 'אופרטורים' או איברים מלאכותיים של הפועל, סגנון יומרני, מילים חסרות משמעות.
אורוול מדגים איך התחבולות האלה משמשות על מנת "לגרום לשקרים להישמע אמיתיים ולרצח להיראות מכובד, ולהקנות חזות מוצקה לְאוויר".
הוא מסיים את המאמר במספר עצות וכללים כיצד להימנע מכתיבה בסגנון הרווח.
אתר האינטרנט פוליטינט אפשר לגולשים להציע הפניות לתכנים שהם מייצרים בבלוגים, יומני רשת, דיונים בפורומים פוליטיים ובאלבומי תמונות באינטרנט.
מערכת פוליטינט עברה על ההפניות ואם היא מצאה אותן כמתאימות, הן התפרסמו באתר.
לצדה של כל הפנייה הופיע דירוג הגולשים, כדי שניתן יהיה להבחין מיד בהפניות המומלצות.
פוליטינט, שהוקם בידי עמיחי יעקבי, עיתונאי מחשבים ומומחה תוכן, ויריב חבוט, מייסד אתר הבלוגים "ישראבלוג", היה אתר עצמאי ונטול עמדה פוליטית שהוקם במטרה ללוות את מסע בחירות 2006, כפי שהתבטא על ידי הגולשים ברשת.
חברי מפלגות רבים פרסמו בפוליטינט מידע ממקור ראשון ומזווית אישית על התרחשויות חמות והתפתחויות הקמפיינים.
בין הכותבים באתר נמנו עיתונאים ופוליטיקאים כאורי אבנרי, לוי יצחק הירושלמי, דניאל בלוך, רומן ברונפמן, דב חנין ורבים אחרים שכתבו יומן דעות אישי באינטרנט.
האתר הביא את דבריהם כפי שנכתבו מבלי שיהיו כפופים לשיקולי עריכה ופוליטיקה מערכתית פנימית.
לצדם כתבו בפוליטינט גם בלוגרים וגולשים מעורבים ופעילים פוליטיים מכל קצות הקשת.
באתר הופיעה רשימה של הנושאים הבוערים שעל סדר היום, שהתעדכנה באופן אוטומטי מתוך תוכני הגולשים.
לאחר הבחירות המשיך האתר לשמש את הכותבים לריכוז השיח הפוליטי ברשת הישראלית.
אתר פוליטינט נסגר בסוף 2009.
פּוֹלִיטְבִּיוּרוֹ הוא מונח המהווה קיצור של "פוליטיצ'סקויה ביורו" .
בשם זה כונה הגוף המבצע במספר מפלגות קומוניסטיות, בהווה ובעבר, כשהבולטת בהן הייתה הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות.
כיום מצוי פוליטביורו בחמש מדינות: סין, קוריאה הצפונית, לאוס, וייטנאם וקובה.
במדינות בעלות משטר מרקסיסטי-לניניסטי, המפלגה נתפסת כמייצגת העם ומגינתו, ולכן בידיה הכוח המוחלט לשלוט במדינה.
חברי הפוליטביורו, הגוף המבצע במפלגה, מחזיקים בידיהם כוח ביצועי רב, בדומה לממשלה במדינות דמוקרטיות פרלמנטריות.
בברית המועצות, לדוגמה, מזכ"ל המפלגה הקומוניסטית לא היה בעל תיק בממשלה.
חברי מפלגה נאמנים וותיקים הם שמונו כחברים בפוליטביורו והחזיקו בתיקים הביצועיים.
במקרים אחרים, היה המזכ"ל מקבל לידיו גם תיק בכיר בפוליטביורו, לאחר שנים של הנהגת המפלגה.
מיכאיל גורבצ'וב, למשל, לא היה בתחילה נשיא ברית המועצות.
תואר זה ניתן כתואר כבוד לשר החוץ לשעבר אנדריי גרומיקו.
סטלין היה מנהיג המפלגה הקומוניסטית למעלה מעשור שנים בטרם נטל לעצמו באופן רשמי את תפקיד ראש ממשלת ברית המועצות במהלך מלחמת העולם השנייה.
דה יורה, קונגרס המפלגה היה בוחר את הוועד המרכזי, וזה בחר את המזכיר הכללי של המפלגה ואת חברי הפוליטביורו.
דה פקטו, הבחירות במדינות קומוניסטיות התבצעו בסדר הפוך: מזכ"ל המפלגה היה ממנה את הפוליטביורו ואת הוועד המרכזי בעצמו.
בזמנים אחרים הושפע הרכב הפוליטביורו גם על ידי גורמים אחרים: סיעות ומאבקי כוח במפלגה, מידת כוחו של המזכ"ל, מידת האהדה בקרב חברי המפלגה או הסכמים בין קבוצות כוח בה.
גורם חשוב יותר לגבי חברי הנהגה במדינות הקומינטרן היה מידת האהדה שרחשה להם מוסקבה.
מידת הרצון של ברית המועצות לקדם או להדיח מנהיגים בגוש הקומוניסטי (במיוחד בשנות ה-30 וה-40) הייתה מכריעה במיוחד.
הקו שהוכתב ממוסקבה היה נתון לשינויים, לעיתים חדים למדי, מה שדרש מהמנהיגים להתיישר במהירות עם ההכתבות החדשות.
בין השנים 1952–1966 נודע הפוליטביורו של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בשם "פרזידיום" (נשיאות).
בכל תקופת קיומה של ברית המועצות מונתה רק אישה אחת (יקטרינה פורצבה) כחברה בפוליטביורו.
אומנם בשנת 1990 מינה מיכאיל גורבצ'וב אישה למוסד זה, אך זמן קצר אחר כך התפרקה ברית המועצות.
פוליוויניל כלוריד , הידוע בראשי התיבות PVC, הוא אחד משלושת הפולימרים התרמופלסטיים הסינתטיים הנפוצים ביותר בעולם.
PVC מיוצר בפלמור רדיקלי של כלורואתילן השייך למשפחת המונומרים הווינילים (בעלי קשר כפול).
ייצורו המסחרי החל בשנת 1936.
פוליוויניל כלורידי התגלה במקרה לפחות פעמיים במאה ה-19. בתחילה בשנת 1835 על ידי אנרי ויקטור רניו וב-1872 על ידי יוג'ין באומן.
בשני המקרים הופיע הפולימר כמוצק לבן בתוך מבחנות שהכילו ויניל כלוריד ושנחשפו לאור השמש.
בשנת 1920, ניסו הכימאי הרוסי איוון אוסטרומילנסקי והכימאי הגרמני פריץ קלאטה לרתום את ה־PVC לשימוש מסחרי אולם נתקלו בקשיים בעיבוד החומר הפריך והשביר.
בשנת 1926 פיתח ואלדו סימון מחברת גודריץ' שיטה להגמשת החומר על ידי ערבובו עם תוספים שונים.
על ידי כך הפך את החומר לידידותי לעיבוד, ותוך זמן קצר נכנס ה-PVC לייצור בקנה מידה מסחרי.
PVC הוא בעל ערך רב בתעשייה הכימית ורבים השימושים בו.
כמחצית מה־PVC המיוצר בעולם מיועד לשימוש בענף הבנייה שם הוא מחליף את חומרי הבנייה המסורתיים (כגון טיט, בטון ועץ).
PVC קשיח משמש לייצור מגוון מוצרים: ציפויים פנימיים וחיצוניים לבניינים, כרטיסים מגנטיים ככרטיסי אשראי או תחבורה ציבורית, מסגרות לחלונות, תקליטים (מכאן השם "תקליטי ויניל"), צינורות, אביזרי אינסטלציה ועוד.
ניתן לרכך PVC באמצעות הוספת חומרים מגמישים כגון פתלאטים.
בצורתו הרכה משמש ה־PVC לייצור בדים, ריפודים, צינורות גמישים, ציפוי רצפות, בידוד לחוטי חשמל, ציפויים לגגות, ניילון נצמד ועוד.
ישנם מומחים הסבורים כי ל־PVC, כחומר סינתטי העלול לפלוט פתלאטים, השפעות מזיקות על בריאות האדם, אך אלו לא הוכחו במחקר.
לעומת זאת, משנות ה־70 של המאה ה-20 ידוע היטב כי המונומרים (אבני הבניין) מהם מסונתז ה־PVC רעילים מאוד ומסרטנים בבני אדם.
רבים ממוצרי הפלסטיק בסביבת האדם עשויים PVC.
לאחרונה, מתרבים המחקרים המראים כי פלסטיק מסוג זה שהתיישן (כגון במוצצים, בקבוקים ושקיות) מתחיל להתפרק ולפלוט מולקולות מסרטנות.
אחד הרעלים המשתחררים מהתפרקות ה-PVC הוא דיאוקסין, הידוע כחומר מסרטן במיוחד.
גורם מרכזי במיחזור פסולת פוליוויניל כלוריד הוא טוהר החומר הממוחזר.
ברוב החומרים, PVC הוא אחד המרכיבים.
כדי לייצר מוצרים חדשים מ- PVC ממוחזר, יש צורך להפריד אותו מחומרים אחרים.
שיטות מיחזור מסוף המאה ה-20 אינן מספיקות ויקרות מכיוון שיש לבצע את הפרדה לכל מוצר בנפרד.
VinyLoop הוא תהליך מיחזור המפריד בין PVC לחומרים אחרים באמצעות תהליך של פירוק, סינון והפרדה של חומרים לא רצוים.
משתמשים בממיס בלולאה סגורה לשטוף ולהרחיק חומרים נספחים (Elution) ולטהר את ה-PVC מהפסולת.
VinyLoop מאפשר למחזר PVC שבדרך כלל היו שורפים או מטמינים.
האנרגיה הדרושה למיחזור באמצעות VinyLoop, נמוכה ב-46 אחוזים בהשוואה ליצור PVC חדש.
פוליוויניל פלואוריד (המוכר כ- PVF) הוא פולימר אשר נמצא בשימוש במוצרים כגון מעילי גשם, לוחות סולריים, מיתרים לכלי נגינה וציפויים פנימיים להנמכת טמפרטורה בכלי תעופה.
PVF הוא פלואורפולימר תרמו פלסטי בעל התבנית המולקולרית החוזרת:
הוא דומה מאוד במבנהו ל-PVC.
ל-PVF חדירות נמוכה בפני ממסים נדיפים, הוא נשרף מאוד לאט ובעל עמידות מצוינת בפני בליה.
ל-PVF עמידות בפני רוב הכימיקלים למעט קטון ואסטרים.
ה-PVF זמין בצורת סרט במגוון של צבעים ותצורות לשימושי קצה שונים וגם בצורת שרף לציפויים מיוחדים.
אין ל-PVF עמידות תרמית מספקת לשימוש בתבנית דימוי.
פוליטיקה השוואתית היא תחום מחקר במדע המדינה, העוסק בלמידה על ידי השוואה ומיון בין צורות שלטון וממשל ומערכות פוליטיות במדינות שונות.
הפוליטיקה ההשוואתית בנויה על 3 מגמות:
מחקר פרטני של מדינות – כל מדינה בפני עצמה.
יצירת מאגר של ידע עמוק על כל מדינה, שניתן להשתמש בו לצורכי השוואות.
השוואה מערכתית בין מדינות – בדיקת נושא מסוים לרוחב.
הגדרת ההבדלים בין המדינות ומתן הסבר להבדלים אלו.
מתודולוגיה השוואתית – פיתוח שפה וכלים משותפים לכל החוקרים בתחום הפוליטי.
פוליטיקה השוואתית נוטה להתמקד בתהליכים ומבנים פנים-מדינתיים.
כמו כן, היא משווה בין מערכות פוליטיות, מערכות פוליטיות תת-מדינתיות (אזוריות או מקומיות), ויחידות על-לאומיות (כגון ארגונים בינלאומיים ומרכיביהם).
על מנת לערוך בדיקת פוליטיקה השוואתית בארצות אחרות, ישנו צורך בהבנת הרקע שלהן מבחינת היסטורית, חוקית, תרבותית ודמוגרפית.
ללא שימוש בשיטת המחקר ההשוואתית, לא ניתן להגיע להכללות תקפות בנוגע לממשל ופוליטיקה - הניתוח ההשוואתי מאפשר לבדוק ולגזור את מהימנותן של הכללות אלו; כמו כן, הוא מאפשר להבין את היתרונות והחסרונות של מבנים ותהליכים פוליטיים במדינה נתונה ולייבא ממדינות אחרות.
המחקר ההשוואתי אינו מספק תשובות בנושאים ערכיים (חירות, שוויון וכדומה).
נהוג למנות שלוש תקופות עיקריות בחקר הפוליטיקה ההשוואתית:
תקופה ראשונה: התקופה המסורתית שבין מלחמת העולם הראשונה ומלחמת העולם השנייה.
התמקדות במוסדות הפורמליים של המדינה, ובעיקר במדינות הדמוקרטיות.
הפוליטיקה נחשבה למשהו מצומצם, פורמלי, מכיוון שהתמקדו בממשלה, בחוקים וביחס בין רשויות השלטון.
משפט חוקתי היה התחום הבולט במחקר ומוסדות המדינה נתפסו כשחקנים העיקריים.
תקופה שנייה: לאחר סיום מלחמת העולם השנייה.
מזוהה עם גבריאל אלמונד האמריקני, אשר יצא כנגד המחקר של מדינות דמוקרטיות בלבד והסתכלות רק על מוסדות.
תקופה זו מאופיינת בהרחבת עולם המושגים והמחקר של הפוליטיקה ההשוואתי, וכן הרחבת התחום הגאוגרפי של הפוליטיקה ההשוואתית גם למדינות בעולם השלישי.
התפתחה התפיסה לפיה הפוליטיקה רחבה הרבה יותר מהפוליטיקה החוקית-פורמלית המתקיימת במוסדות.
התפתחו תאוריות כגון הקשר בין התפתחות כלכלית ויציבות דמוקרטית.
במקום גישה מוסדית-חוקית הם פיתחו גישה רציונלית פונקציונלית.
תקופה שלישית: קמה בשנות השמונים של המאה ה-20 כביקורת על התקופה השנייה.
המגמה מבוססת על מחקרים שטוענים כי זו הייתה טעות לזנוח את המוסדות הפורמליים של המדינה, וכי יש לבצע סינתזה בין שתי התקופות.
המוסדות חוזרים להחקר, אך כחלק ממערכת פוליטית ריאלית כוללת.
בתקופה זו נצפתה עלייה של מחקרים השוואתיים המתמקדים באזורים גאוגרפיים שונים.
הפוליטיקה ההשוואתית כבר לא מעוניינת בגורמים היוצרים פוליטיקה מסוג מסוים, אלא בהשפעות של פוליטיקה מסוג מסוים: כגון מתי דמוקרטיות יציבות, מהן השלכות סוג המשטר וכדומה.
בין החוקרים הבינלאומיים המרכזיים בתחום גבריאל אלמונד, ארנד ליפהרט, סימור מרטין ליפסט, סמואל הנטינגטון, רוברט א.
דאהל, ברינגטון מור, רנדולף ל.
חוקרים ומומחים ישראלים לפוליטיקה השוואתית כוללים את: משה הלינגר, נעמי חזן, אברהם דיסקין, גד ברזילי, משה מאור ועוד.
פוליטיקה 2.0 היא מונח המתייחס לשינויים שחלו התנהלות הפוליטית בעקבות השימוש בפלטפורמות וב 2.0. פוליטיקאים משתמשים בכלי וב 2.0, כגון פייסבוק, טוויטר, יוטיוב, בלוגים וכו' במטרה לקדם את מעמדם, ליצור קשר עם המצביעים, לגייס כספים ועוד.
הפלטפורמה מאפשרת לפוליטיקאים להתבטא בצורה חופשית ומגוונת, לכוון את מאמצי הקמפיין לקהל מטרה מסוים, להעביר מסר בעלות זולה יחסית, באופן מתמיד ועדכני.
השינוי בקרב הבוחרים בא לידי ביטוי בעובדה שהמדיה המקוונת יוצרת אינטראקטיביות ותקשורת דו-סטרית בין התומכים לבין המועמד, מאפשרת לבוחרים לתקשר בינם לבין עצמם, ולמעשה ליצור מעין קהילה שיש בידה כלים לפעילות ולהתארגנות, אשר לא היו קיימים במדיה המסורתית.
הכלים החדשים מאפשרים לקהל גדול ליצור תכנים ולשתף אותם, הם נגישים, זולים, ומתעדכנים באופן תדיר.
נשיא ארצות הברית לשעבר, ברק אובמה, הרבה להשתמש במדיה המקוונת.
בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית בשנת 2008 עשה אובמה שימוש רחב באינטרנט וברשתות החברתיות, במקביל לשימוש בכלי התקשורת המסורתיים.
לגולשים היה חלק גדול בקמפיין האינטרנטי של הנשיא, כדוגמת הקליפ "התאהבתי באובמה" אשר אמנם אינו פרי יוזמתו, אך קיבל סיקור מכלים חברתיים רבים.
על פי מספר מקורות ברבע הראשון של 2007, אובמה גייס 32 מיליון דולר, כאשר שליש מהם ברשת.
פוליטיקאים רבים מנסים לחקות את הצלחתו של אובמה ולנהל קמפיין בחירות בעזרת פלטפורמת וב 2.0.
המפלגות הישראליות משקיעות כסף רב בקמפיינים באינטרנט.
עם זאת, סקר שערך TheMarker בשנת 2008, גילה כי בישראל האינטרנט עדיין משמש בעיקר ככלי לאיסוף מידע על מפלגות ועל מועמדים לראשות הממשלה ולא מקום לנקיטת עמדה או למעורבות.
בנוסף, מחקר שמתבסס על נתונים שנאספו בין השנים 2013 עד 2015 מצא כי מפלגות גדולות מפיקות יותר ערך מפרסום ברשתות החברתיות מאשר מפלגות קטנות, למשל הן נהנות מיותר עוקבים והפוסטים של חברי המפלגה זוכים בממוצע ליותר מעורבות מצד הקהל.
מחקר נוסף מצא שאתרי אינטרנט של חברי כנסת הם כלי לפרסונליזציה, ודרך משמעותית להבליט את האישיות והמצע של חבר הכנסת על חשבון המפלגה לה הוא שייך.
נשיא המדינה לשעבר, שמעון פרס, עשה גם הוא שימוש בפוליטיקה 2.0, והשיק עמוד פייסבוק פעיל.
לקראת ההשקה פנה בית הנשיא למוזיקאי נוי אלוש, כדי להפיק קליפ אינטרנטי שיתפרסם בכל הרשתות החברתיות בו יופיע פרס ויציע לגולשים להיות חבריו בפייסבוק.
את הקליפ "Be my Friends for peace" חשף בית הנשיא באולפני פייסבוק ביום ההשקה ב-06.03.12.
פוליטיקה ארגונית מהווה את כל הפעילויות המבוצעות בתוך ארגון או על ידי ארגון על מנת להשיג השפעה ועוצמה.
השפעה ועוצמה הם משאבים המקדמים יעדים ואינטרסים של פרטים בארגון או של הארגון כולו במצבי אי הסכמה או חוסר ודאות.
ככלל, ככל שיש לארגון פחות משאבים, מטרות מנוגדות ומספר רב של בעלי עוצמה, יש בו יותר פוליטיקה.
על פי מקס ובר: עוצמה זו היכולת של אדם להשיג את מטרותיו ורצונותיו על ידי שימוש בסנקציות.
על פי בירשטד (Bierstedt): עוצמה זו היכולת של אדם להפעיל סנקציות ועל ידי כך לגרום לכניעה.
על פי דאהל: עוצמה מייצגת את יכולתו של צד א' לגרום לצד ב' לעשות כרצונו של צד א', מבלי שצד ב' התכוון לכך מלכתחילה.
עוצמה תוך ארגונית: יחסים בין ממונים לכפופים להם או בין קבוצות מסוימות בארגון.
עוצמה בין ארגונית: היכולת של קבוצת אנשים או יחידים להגשים מטרות ויעדים קיבוציים ולהשפיע על הסביבה שבה הם פועלים.
היבט של יחסים: בחינת יחסי הגומלין בין הצדדים המעורבים במערכת היחסים (לפחות שניים) ולא תכונה של פרט בודד או קבוצת פרטים.
היבט של תלות: תלות תתקיים כאשר תוצאות של שחקן אחד תלויות בתוצאות של שחקן אחר והיא מה שהופך חליפין לחלק אינטגרלי של כל מערכת יחסים חברתית.
היבט של סנקציות: סנקציות הן תגמולים ועונשים (למשל שביתה) שנעשה בהן שימוש על ידי הצדדים כדי ליצור מניפולציה על התרשמות האחרים באשר לאלטרנטיבה וערכים.
אין צורך ליישם סנקציות כדי להשפיע, איום לבדו מספיק.
הגדרה: כל מה שנותן לבעל עוצמה בארגונים את הכוח ואפשרות להשפיע על הרושם של אחרים ובכך להשיג את מטרותיו.
בסיס פיזי - למשל צבא, שמהווה מקור העוצמה של מדינה מסוימת בתור ארגון
בסיס כלכלי - כסף - מדינה שיש לה הרבה כסף היא מעצמה חזקה
בסיס ערכי - דת, אידאולוגיה
בסיס אינפורמטיבי - למשל מומחים
בסיס כריזמטי - מתוקף אישיות
הגדרה: מקורות שדרכם משיגים שליטה על בסיסי עוצמה.
דוגמאות: מתוקף התפקיד או עמדה מרכזית בארגון, מאפיינים אישיים או מומחיות.
קבוצות עבודה - קבוצות המובדלות לפי מחלקה / תעסוקה / היררכיה.
קבוצות אינטרס - קבוצות של שחקנים המודעים לאחדות המטרות מעבר לתלות ההדדית בביצוע העבודה, כלומר הראייה היא אסטרטגית מעבר לעבודה היום-יומית אלא לגיבוש והשגת מטרות עתידיות, למשל בעלי מניות.
קואליציות - התארגנות של קבוצות אינטרס המחויבות להשגת מטרה משותפת.
חיזוי אלו קואליציות ייבנו בארגון - לפי הקצאת המשאבים.
הגדלת כמות המשאבים, למשל הגדלת כמות השרים בממשלה.
טיפול במטרות מנוגדות למשל טיפול בבעיית הכמות מול האיכות.
הפחתת החשיבות הנתפסת של הנושאים שעומדים על סדר היום.
למשל לפני מיזוג משנים את המבנה של החברה כך שלא ידברו על המיזוג.
חלוקתן של החלטות חשובות לתת-החלטות וכך ההחלטות פחות משמעותיות.
עוצמה היא היכולת או הפוטנציאל שיש לאדם אחד להשפיע על התנהגות אדם אחר ולגרום לו לפעול בהתאם למניעיו שלו (של הראשון).
ההיבט החשוב ביותר של עוצמה הוא מידת התלות - ככל שאדם ב' תלוי יותר באדם א', כך עוצמתו של א' תהיה גדולה יותר.
מידת התלות נקבעת לפי מספר האלטרנטיבות העומדות בפני אדם ב' ומה מידת חשיבותן ביחס לאלטרנטיבה (אחת או יותר) שמציע לו אדם א'.
בסיסי העוצמה בארגון מהווים את המקורות עליהם נשען גורם מסוים כדי להשיג כוח או השפעה על האחר.
ניתן להגדיר מספר בסיסים כאלה:
בסיס כפייתי - בסיס שנשען על הפחדה ואיומים.
בארגון, אדם יכול להשיג עוצמה באופן זה אם ביכולתו לפגוע בתפקידו או מעמדו של אדם ב', לאיים בהשעייתו או למקמו בתפקיד שאדם ב' מוצא כלא הולם עבורו.
בסיס מתגמל - בצד המנוגד לבסיס הכפייתי, ישנו הבסיס המתגמל.
אדם יכול להשיג עוצמה על ידי מתן או הבטחת תגמולים לאדם אחר.
תגמולים יכולים להיות כל דבר שהצד השני יכול לחשוק בו, החל ממשאבים חומריים- מזומנים, רכוש, אשראי ועד שבחים, קידום, מתן משימות מעניינות, יחס חיובי מצד הקולגות, מידע חשוב ועוד.
בסיס לגיטימי - כאן ישנו שימוש של אדם בכוח המוענק לו על בסיס תפקידו הפורמלי בארגון.
בסיס זה יכול לכלול גם את הבסיסים הכפייתי והמתגמל, שכן עמדה או תפקיד מסוים בארגון יכולים להעניק לאדם את הכוח לאיים או לחלופין לתגמל אדם אחר שנמצא בעמדה נחותה יותר.
בסיס אינפורמטיבי - ההשפעה מתבססת על ידע, מומחיות, מיומנות, כישורים מיוחדים, ניסיון וכדומה.
ככל שהעולם נהיה יותר טכנולוגי, המומחיות קיבלה עוצמה רבה יותר, במיוחד כאשר התלות בשירות הניתן מן המומחה גדולה.
בסיס כריזמטי - בסיס זה נשען על תכונות אופי מושכות שניתן לייחס לאדם כלשהו, כגון חוכמה, גבורה, תושייה ועוד.
תכונות אלו, בין אם אמיתיות או מדומות, יכולות להביא להערצה כלפי האדם אליו הן מיוחסות ומכאן לרצון לציית ולפעול בהתאם לרצונותיו של אדם זה.
בסיס ערכי - משאבים סמליים כגון כתבי קודש, חוקה וכדומה, מאפשרים להניע לציות לדרישות בעקבות אמונה בתקופתם והזדהות עם אלה המייצגים אותם.
כיצד מתרגמים עובדים את בסיסי העוצמה שלהם לפעולות ממשיות?
מחקרים שתשאלו עובדים בשאלה זו מצאו מספר טקטיקות ליישום בסיסי עוצמה:
שכנוע - באמצעות שימוש בעובדות, ממצאים או כל מידע זמין כלשהו, ניתן להציג טיעונים ולהביא לשכנוע של אחרים ברעיון.
חברותיות - התנהגות חברותית, שימוש בחנופה, הצגת רצון טוב או התנהגות בצניעות לפני הצגת בקשה/דרישה מהצד השני.
קואליציה - השגת תמיכה וגיבוי מאנשים אחרים בארגון מגבירה את העוצמה בעת הצגת הבקשה.
מיקוח - שימוש במשא ומתן לשם מיקוח על התועלות שיכול כל צד להרוויח.
אסרטיביות - שימוש בגישה ישירה ואף תוקפנית שכוללת דרישה לציות, תזכורות חוזרות, מתן הוראה לצד השני לבצע את מה שנדרש וציון העובדה שחוקים דורשים ציות.
סמכות גבוהה - השגת התמיכה של אדם בעמדה גבוהה יותר בארגון לשם גיבוי ותמיכה בעת הצגת הבקשה.
סנקציות - שימוש בתגמולים ועונשים שנגזרים מכלי הארגון, כגון הבטחה להעלאה בשכר, איום בפגיעה בהערכת הביצועים של אדם מסוים או בעיכוב הקידום שהובטח לו וכדומה.
המחקרים הראו שהעובדים לא משתמשים בכל הטקטיקות במידה שווה.
הטקטיקה הפופולרית ביותר היא שכנוע, גם כאשר הדרישה מופנית כלפי אנשים בדרג נמוך יותר וגם כלפי דרג גבוה יותר של סמכות.
הדרך הטבעית להשיג השפעה היא להיות בעל עוצמה.
לכן, אלו שרוצים כוח ינסו בדרך כלל לבנות לעצמם בסיס עוצמה אישי.
אולם, במקרים רבים, ניסיון זה עלול להיות מסוכן, יקר או בלתי אפשרי ולכן פתרון אפשרי עבור אדם זה היא ליצור קואליציה.
קואליציה ארגונית היא קבוצה לא רשמית של אנשים שחוברים יחדיו כדי להשיג מטרה מסוימת.
הלוגיקה של קואליציות היא שיש כוח בגודל הקבוצה.
אם האנשים כבודדים אינם בעלי עוצמה מספקת להשגת מטרתם, חבירה יחדיו תאפשר להם לשלב משאבים ולהעצים את כוחם.
קואליציות בארגון מחפשות בדרך כלל להרחיב את עצמן במטרה לגבש הסכמה בנושאים מסוימים.
מטרה זו קלה יותר להשגה בארגונים אשר מעריכים ותומכים בשיתוף פעולה, מחויבות וקבלת החלטות משותפת.
בארגונים היררכיים, למשל, ישנה פחות משמעות לגודל הקואליציה.
בנוסף, סביר יותר שיקומו קואליציות בארגונים בהם ישנה תלות הדדית במטלות ובחלוקת המשאבים בין תתי היחידות ופחות בארגונים בהם היחידות עצמאיות ויש שפע משאבים.
היבט נוסף שמשפיע על הקמת קואליציות הוא אופי העבודה המתבצעת.
ככל שהעבודה שגרתית יותר, כך גדלה החליפיות של העובדים זה בזה ולכן גם התלות ההדדית.
כדי לקזז את התלות הזו, העובדים יכולים להקים קואליציה.
קואליציות נדונו עד כה בעיקר מנקודת מבטם של העובדים בארגון.
אולם קואליציות יכולות להיווצר על ידי בעלי עניין שונים בארגון, ביניהם אף מנהלים בדרגות שונות.
יש לציין כי מרבית המשתתפים בארגון משתייכים בעת ובעונה אחת למספר קבוצות של בעלי עניין, על כן הם נוטים לתמוך לפרקים בקבוצה אחת ולפרקים בקבוצה היריבה לה כדי להפיק את מרב התועלת ממהלכים פוליטיים אלה.
נציג מספר סוגי קואליציות אפשריות, מחולקות לקואליציות פנימיות הכוללות את בעלי העניין הלוקחים חלק פעיל, מלא וקבוע בפעילות הארגונית השוטפת וקואליציות חיצוניות הכוללות את שאר הגורמים בסביבה הארגונית העשויים להשפיע על הארגון ומהלכיו.
צמרת הארגון: הרובד הניהולי הבכיר ביותר בכל ארגון מרכז בידיו את מרבית הסמכויות.
לכן, צמרת הארגון מחזיקה העוצמה הרבה ביותר.
עוצמה זו נשענת בעיקר על השליטה במשאבי הארגון השונים, שמאפשרת לקבל החלטות בנוגע לאופן הקצאתם בארגון.
עוצמה נוספת נובעת מכך שצמרת הארגון אחראית על מינוי (והדחת) בעלי התפקידים הבכירים בארגון.
בנוסף, צמרת הארגון מרכזת את מרב המידע על מהלכיו, אנשיו, תוצריו וביצועו של הארגון ושל יחסי הגומלין שלו עם הסביבה.
מידע זה מקנה לה עוצמה רבה בארגון, שכן ראש הארגון יכול להשפיע יותר מכל אדם אחר על מרבית הפעולות הארגוניות החשובות.
מנהלי ביניים: מנהלי מחלקות, אגפים, סניפים וכדומה.
במציאות הניהולית ישנם אינטרסים משותפים לשכבת מנהלים בדרג ניהולי אחד (מנהלי חטיבות) אשר אינם עולים בקנה מידה אחד עם האינטרסים של מנהלים בדרג אחר (מנהלי עבודה).
לכן נוצרו "קואליציות מעמדיות" הכוללות בעלי ברית המשתייכים ליחידות משנה שונות בארגון.
כל מנהל סניף מנסה לקדם אינטרסים עבור היחידה שלו.
קואליציות אלה נאבקות להשיג כספים, כוח אדם, הרחבת מגוון המוצרים או השירותים שבאחריותם ובעיקר להגדלת סמכויותיהם ועצמאותם בארגון.
מבצעים מן השורה: השכבה הגדולה ביותר בארגון.
בדרך כלל חסרי סמכויות ניהוליות ולא שולטים על משאבים חיוניים לארגון ולכן כוחם במספרם: היכולת שלהם להתלכד ולהוציא מתוכם מנהיגים, או לגרום להשבתת הפעולות הארגוניות, מקנה להם עוצמה בלתי מבוטלת בכל ארגון.
מאחר שרבים מהם בעלי מיומנויות, ידע טכני, ניסיון וכו', הם מהווים איום סמוי על הממונים התלויים בעבודתם.
הם חותרים להגדיל את שכרם, להטיב תנאי עבודתם וכדומה.
בשל ההבדלים הרבים בעיסוקים, ההשכלה, ההכשרה ובמאפיינים האישיים- הם לעיתים קרובות מפולגים ביניהם לתתי קבוצות המייצגות אינטרסים שונים ואפילו מנוגדים.
מומחים מקצועיים: בעלי מקצוע, חלקם בכירים, חסרי סמכויות ניהוליות רשמיות בארגון.
מומחיותם מציבה אותם בעמדות קרובות ביותר למקבלי ההחלטות.
הם משתדלים להגביר את תלותם של מנהלי הביצוע בהם ולהרחיב את תחומי השפעתם.
בעלי הארגון: בארגונים בהם זכויות הארגון מרוכזות בידי מספר קטן של אנשים, השפעתם על החלטותיו ופעולותיו של הארגון רבה למדי.
כאשר הבעלים עצמם מעורבים בפעולות הארגון (נשיאים, מנכ"לים וכדומה) גדלה עוצמתם בארגון.
הם מנסים להפעיל השפעה באמצעות הצבעות באסיפות בעלי המניות, בתמיכה בחוקים ותקנות, בהסתייעות ובקשרים אישיים להעברת מסרים מגמתיים ובהפעלת לחץ על ראשי הארגון ומנהלים שונים.
ספקים וקבלנים: רבים מהם קשורים בחוזים ארוכי טווח עם ארגונים שונים, לעיתים באופן בלעדי.
לרבים מהם יש התמחויות ייחודיות וחלקם משיגים שליטה על משאבים חיוניים לארגון.
לכן הם מסוגלים לקבוע מחירים, זמני אספקה, תקני איכות ועוד.
ספקים גדולים ובלעדיים עשויים לצבור עוצמה רבה המאפשרת להם לכפות תנאים קשים על ארגונים רבים התלויים בתוצרתם.
לקוחות: התחרות של ארגונים עסקיים, פוליטיים ואחרים על כיסו, קולו ונאמנותו של הלקוח מקנה לשכבה רחבה זו עוצמה ממשית.
עוצמת הלקוחות גדולה יותר ככל שמספרם קטן יותר והיקף העסקאות עמם גדול יותר.
הממשל: השפעה יומיומית שנובעת מתקנות, חוקים, צווים וכדומה.
לזרועות הממשל יכולת לווסת משאבים חיוניים, להתערב בפעולות של מועצת מנהלים ועוד.
ככל שהמשטר של מדינה מסוימת מושתת על פיקוח ממלכתי והתערבות ממשלתית, כן ההשפעה של גורמי הממשל רחבה ומעמיקה.
ממשל מרוכז הוא בעל השפעה רבה יותר ממשל מבוזר.
גורמי הממשל הם בעלי ההשפעה הרבה ביותר מבין כל מרכיבי הקואליציה החיצונית.
הציבור: הציבור מאוגד בעמותות ואגודות שונות.
הם נוהגים לפעול בקבוצות לחץ לשינוי עמדות לטובת האינטרסים שלהם.
אגודות להגנה על הצרכן, לשמירה על איכות הסביבה וכדומה.
לקידום מטרותיהן, התאגדויות אלו מפעילות אמצעים שונים כגון עצומות, הפגנות, שביתות והכרזות פומביות.
עוצמתן נשענת על משאבים כספיים ואנושיים, תמיכת מנהיגים וקשרים עם אמצעי תקשורת.
כל המשתתפים שייכים לסביבה הפנימית.
כל המשתתפים נוטלים חלק פעיל בפעילות הארגונית השוטפת.
כל המשתתפים שייכים לסביבה חיצונית.
כל שאר הגורמים בסביבה הפועלים כדי להשפיע על הארגון.
למשל התאגדות סטודנטים נגד הבחינה הפסיכומטרית.
בעלים - בעלי זכויות משפטיות, השקעות קטנות יותר, רווח גדול יותר, תפקוד תקין.
ספקים וקבלנים - מחיר נמוך יותר, זמני אספקה ארוכים יותר, איכות, תנאי תשלום נוחים.
הלוואות, ערבויות ואשראי מול הבנקים בתנאים נוחים יותר
ארגונים אחרים - מתחרים, מיזוגים
לקוחות - מחיר (חרם צרכנים), אופנה, איכות המוצר או השירות
שלטונות - עמידה בתקנות, עמידה בחוקים, צווים, מיסוי תקין
כלל הציבור - תרומה לחברה, איכות הסביבה, אגודות צרכנים
פוליטיזציה של המדע, במובן הצר ביותר, מתרחשת כאשר גורמי ממשל מממנים מחקרים מדעיים, אולם השימוש הרווח במושג זה, נועד לתאר ביצוע של מניפולציה בנתונים מדעיים עבור רווח פוליטי.
פוליטיזציה של המדע מתרחשת כאשר גורמים של הממשל, קבוצות אינטרס או עסקנים משתמשים באמצעים כלכליים או חוקיים על מנת להשפיע על ממצאי מחקר מדעי, או על האופן בו המחקר מוצג או מתפרש.
פעולה זו עשויה להשפיע לרעה על החופש האקדמי, על החופש המדעי , על מוסדות המדע ואף על הדמוקרטיה.
פוליטיזציה של המדע אינה אפשרית ללא שיתוף פעולה של מדענים.
כאשר עולה הצורך לקבל הכרעה, המדע עשוי להציע מידה של ודאות באשר להחלטה או לפעולה שיש לקבל, אך פעמים רבות הוא לא יכול להציע ערבות מוחלטת.
ארגונים וגורמים בעלי עניין, מנצלים עובדה זו על מנת למשוך יותר תשומת לב לגישות עליהן ערערו ראיות מדעיות, ובמקום להדגיש את המסקנות הסבירות ביותר מבחינה מדעית, הם טוענים כי אפילו המסקנות הסבירות ביותר אינן וודאיות.
כלי התקשורת, המשרתים לעיתים את בעלי האינטרס, שואפים לאזן בין הגישה שנתמכת בראיות מדעיות לבין הגישה שאינה נתמכת בראיות מדעיות, ובכך יוצרים תודעה כוזבת.
לדוגמה: הקמפיין התקשורתי 'למדו את המחלוקת' של תנועת התכנון התבוני, המבקש לזרוע ספקות בהסברים אבולוציוניים וללמד גם את תיאורית התכנון התבוני.
בנוסף, נעשה שימוש בטכניקה רטורית המנסה להעביר את נטל ההוכחה לצד השני.
לוביסטים של תעשיית הסיגריות נלחמים ברגולציות באמצעות הטענה שהראיות נגד עישון אינן חד משמעיות.
הפיזיקאי, ויליאם הפר טוען כי על הציבור להטיל ספק במדענים שאינם מוכנים לחשוף את המתודולוגיה או את הממצאים שלהם לביקורת.
טרופים ליסנקו היה אגרונום סובייטי (1898 – 1976) שעסק בפיתוח שיטות להשבחת יבולים חקלאיים תוך שהוא מתכחש לתגליות בתחום הגנטיקה.
התיאוריות שלו, שזכו לכינוי ליסנקואיזם התפשטו בברית המועצות ובסין, והיוו גורם משמעותי בהתפתחות תקופות של רעב קשה שהרג מיליונים.
יש המכנים אותו "המדען הקטלני ביותר בהיסטוריה האנושית".
ליסנקו דחה באופן מוחלט את רעיונות הגנטיקה המנדליאנית, ולעומת זאת אימץ רעיונות של תורשה סביבתית.
באותה מידה הוא שלל את רעיונות האבולוציה של דרווין.
במקום רעיון והברירה הטבעית דרך מגוון מנגנונים גדול הפועלים דרך תורשה גנטית, טען ליסנקו כי הצמחים מסוגלים לפתח תכונות חדשות באמצעות 'כוח רצון' והסתגלות איטית.
הניסויים שלו היו מתוכננים ברשלנות, הוא מעולם לא ניתח תוצאות שליליות ולא עסק בניתוחים סטטיסטיים, וכנראה גם סילף חלק מהתוצאות.
עמיתיו החוקרים היו סקפטיים, וניסו לחזור על הניסויים שלו - ללא הצלחה.
הם ניסו להתנגד ולהוקיע אותו כשרלטן, אבל ליסנקו לא התמודד עם עמיתיו המדענים בשדה המדעי הבנוי על שאלות, ניסויים והוכחות, אלא פנה לקבל תמיכה ציבורית ופוליטית.
העיתונות הסובייטית אכן היללה אותו כמי שבא מרקע עממי פשוט, לא אחד מאותם אנשי האליטות שבאקדמיה, והנה הוא זה שמראה איך להפיק יבולים כפולים כדי לפתור את בעיית הרעב.
הוא קודם במהירות בהיררכיה של המנגנון הסובייטי.
באמצע שנות ה-30 כבר היה מקורב לסטלין וזכה לתמיכתו.
ב-1938 התמנה לנשיא האקדמיה ע"ש לנין למדעי החקלאות, וב 1940 מונה למנהל המכון לגנטיקה באקדמיה הסובייטית הלאומית למדעים.
מהמקום המכובד הזה המשיך ליסנקו לפתח את תיאורית התורשה הסביבתית שלו כשהוא יוצא נגד כל מה שהיה ידוע כבר באותה תקופה במערב על תורשה ואבולוציה.
גם אם פרטים ספציפיים ברעיונות שלו היו קיימים אצל מדענים אחרים, הרי שההנמקות שלו נטו להסתמך על אידאולוגיה מרקסיסטית–לניניסטית ולא על ניסויים.
הוא קידם "ביולוגיה חדשה" בה אין תורשה גנטית דרך מרכיב ייעודי בתא, אלא שינויים סביבתיים הגורמים באופן מיידי לשינויים ברי תורשה בכל התאים של האורגניזם.
מעשית הוא שלל את קיומם של הגנים.
לדבריו, אם רק נחשוף את הגידולים החקלאיים לתנאים הסביבתיים הנדרשים באופן הנכון, ניתן יהיה לשנות אותם באופן כמעט אינסופי.
ניסויים של השתלות חלקי צמחים היוו חלק נכבד מהניסיון להוכיח שאין משמעות לתאי המין, אלא התכונות יכולות לעבור מכל חלק מושתל של החיה או הצמח.
מכאן נגזרו רעיונות פרקטיים: למשל, ליסנקו הורה לאיכרים להגדיל את צפיפות הזריעה כי לפי התיאוריה שלו צמחים מאותו סוג לעולם לא יתחרו זה בזה על משאבים.
הוא אסר על שימוש בדשנים.
הוא הבטיח גידול של פרי הדר בסיביר.
כל אלו הגיעו בחסות משטר ריכוזי, ותחת שאיפתו של סטלין להביא ל"מודרניזציה" של החקלאות הסובייטית.
במקום חוות פרטיות הוקמו חוות המנוהלות על ידי המדינה שיוכלו ליישם באופן נרחב את השיטות החדשות.
ההמשך היה כישלון נרחב של הגידולים ורעב קשה שהרג מיליונים.
שיא התמותה מרעב היה בשנים 1932-1933. השיטה של ליסנקו יושמה לגידולי החיטה, שעורה, תפוחי אדמה, סלק וכו'.
סין הקומוניסטית אימצה גם היא את השיטות בשנות ה – 50 ואלה גרמו לרעב אפילו המוני יותר.
אחרי מלחמת העולם השנייה, התמיכה הפוליטית של השלטון בתיאוריות הביולוגיות שלו פעלה גם לחיסול פיסי של ההתנגדות המדעית.
מאות מדענים בתחומי הביולוגיה והחקלאות פוטרו ממשרתם, חלקם גם נשפטו על התנגדותם ל"ליסנקואיזם" שזוהה עם האידאולוגיה של השלטון [ראה סיפורו של ניקולאי ואווילוב במסגרת].
המחקר הגנטי בברית המועצות שעד אז עמד בסטנדרטים בינלאומיים גבוהים הוכחד למעשה.
מחוץ לברית המועצות הייתה ביקורת קשה.
מדען בריטי מתאר את ליסנקו כבור בנושאים כמו גנטיקה ופיזיולוגיה של צמחים.
ליסנקו מצידו תיעב את המדע המערבי ותוך שימוש במונחים אידאולוגיים של התקופה תיאר את המדע המערבי כ"מכשיר בשירות הדיכוי האימפריאליסטי".
המוות של סטלין ב-1953 החליש מעט את השפעתו של ליסנקו.
ב-1955 כתבו מדענים מתחומים שונים תזכיר בן 22 עמודים לוועד המרכזי של המפלגה הקומוניסטית, בו הביעו הסתייגות ודאגה מהליסנקואיזם.
המסמך ידוע היום בכינוי "מכתב ה – 300 ".
כתוצאה מהמכתב התפטר ליסנקו מנשיאות האקדמיה לחקלאות, אבל חזר להשפעה באופן זמני ב-1958 בתמיכתו של חרושצ'וב.
רק עם החלפתו של זה ב-1964 איבד ליסנקו באופן סופי את אחיזתו בעמדות כוח מדעיות בברית המועצות.
מעניין לציין כי קטעים מתוך מכתב ה – 300 התפרסמו בעיתון פרבדה רק ב-1989, ורשימת החותמים נחשפה רק ב-2005.
בשנות החמישים של המאה העשרים, הקונצנזוס המדעי גרס כי עישון גורם לסרטן ריאות, אולם תעשיית הטבק נאבקה בממצאים אלו – גם בזירה הציבורית וגם בזירה המדעית.
חברות הטבק מימנו צוותי חשיבה וקבוצות לחץ, פצחו בקמפיינים להרגעת הציבור, הפיצו פרסומות בכתבי עת רפואיים, והציעו הסברים אחרים לסרטן הריאות, כגון זיהום אוויר, אזבסט וציפורי מחמד.
במטרה לדחות את הרגולציות, הן קראו לקיים מחקרים נוספים בטענה כי אין ודאות גמורה.
לוביסטים ניסו לפגוע במהימנות המדענים המעורבים על ידי יצירת ספק והפעלת מניפולציות של הדיון בסוגיה.
הם הכפישו את המדענים המעורבים, חלקו על הממצאים שלהם, ויצרו מחלוקת לכאורה על ידי קידום טענות שסתרו את המחקר מדעי.
"ספק הוא המוצר שלנו", התגאה תזכיר תעשייה ידוע לשמצה בשנת 1969. ספק זה הגן על תעשיית הטבק מהתדיינות משפטית ורגולציה במשך עשרות שנים.
ממשל בוש נחשב בקרב הקהילה המדעית לממשל מאוד לא ידידותי למדע.
באפריל 2009, שלושה חודשים לאחר השבעתו לכהונת נשיאותו הראשונה, נאם ברק אובמה באקדמיה הלאומית למדעים ואמר: "ראינו איך היושרה המדעית התערערה, ואיך המחקר המדעי עבר פוליטיזציה במטרה לקדם אג'נדות אידאולוגיות".
במהלך כהונתו של ג'ורג' בוש, ארגונים מדעיים רבים הביעו את חששם כי האידאולוגיה הפוליטית מאיימת על הסמכות המדעית.
בשנת 2004, איגוד המדענים המודאגים פרסם דו"ח בשם 'יושרה מדעית בקביעת מדיניות – חקירת השימוש לרעה במדע בממשל בוש'.