tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הסרט יצא בקנדה לאקרנים ב-8 ביוני 2012 והוקרן בבתי קולנוע מובחרים בארצות הברית ב-17 באוגוסט 2012 על ידי eOne Films.
זהו הסרט המבוסס על תסריט מקורי של קרוננברג מאז eXistenZ משנת 1999.
מנהל כספים מיליארדר המתעסק בספקולציות של המטבע, אריק פקר, בן ה-28, נוסע באטיות במנהטן, בין הפקקים, בלימוזינה המפוארת והמתקדמת שלו, אל המספרה המועדפת עליו.
מבקרים שונים דנים במשמעות החיים ובטריוויה חסרת השלכות.
הפקקים נגרמים בשל ביקורו של נשיא ארצות הברית והלווייתו של המוזיקאי האהוב על אריק, אמן ראפ שאת המוזיקה שלו הוא מנגן באחת משתי המעליות הפרטיות שלו.
למרות הפסדים הרסניים במהלך היום, פקר מפנטז לקנות את הקפלה של רוטקו.
הוא פוגש את אשתו אליז במונית שלה, לקפה, בחנות ספרים וגם מחוץ לתיאטרון.
היא מסרבת לסקס איתו ופקר מקיים יחסי מין עם שתי נשים אחרות.
כאשר יום של סחר לקוי הורס חלק גדול מעושרו, אשתו לוקחת את זה כסיבה להיפרדות ממנו.
הם מנופפים בחולדות ומכריזים, "רוח רפאים רודפת את העולם: רוח הקפיטליזם".
הם מרססים את הלימוזינה של פאקר ובהמשך מכניסים אותו לתוך פאי.
פקר לומד שמתנקש עומד להרוג אותו, אך נראה לא מעורר עניין מוזר במי האדם יכול להיות.
ברכבו מבצע הרופא את הבדיקה הרפואית היומית שלו.
אריק דואג לממצא של הרופא שיש לו ערמונית לא סימטרית.
כאשר ספקולציות המטבע מוחקות את מרבית הונו, עולמו של אריק מתחיל להתפורר.
בסופו של דבר הוא הורג את שומר ראשו.
ביעד, אצל הספר, שהכיר את אביו, הוא גוזר את שערו של אריק בצד אחד.
נהג הלימוזינה והספר מדברים על הקריירה שלהם בנהיגת מוניות והספר מעניק לאריק את אקדחו מכיוון שזרק את אקדחו של שומר הראש.
אריק הולך בדרך של הרס עצמי נוסף, מבקר את הרוצח הפוטנציאלי שלו, העובד לשעבר ריצ'רד Sheets, aka בנו לוין.
נראה שאריק מוכן להתאבד, אך במקום זאת יורה לעצמו בכוונה בידו.
Sheets / לוין, שמרגיש אדיב במערכת הקפיטליסטית, מסביר כי הטעות של אריק בהשערות חיפשה סימטריה ודפוסים מושלמים בשוק המטבעות: הוא היה צריך לחפש את הצדדים - גופו עם הערמונית הא-סימטרית שלו אמר לו את זה.
כאשר סדינים מכוון את האקדח לראשו של אריק, נראה שאריק התגבר על הפחד שלו מפני המוות ומחכה לו.
רוברט פטינסון - אריק פקר
שרה גאדון אליז פקר, אשתו של אריק
פול ג'יאמטי - בנו לוין
קווין דורנד טורבל, שומר ראשו של אריק
עבדול איולה איברהים חמאדו, נהגו של אריק
ז'ולייט בינוש דידי פנצ'ר, יועצתו של אריק, שמנהל איתה רומן
אמילי המפשיר - ג'יין מלמן, ראש המימון של אריק
בוב ביינבורו ד"ר אינגרם, רופאו של אריק
סמנתה מורטון - ויה קינסקי, ראש התיאוריה של אריק
ג'יי ברושל - שינר, ראש ביטחון הסייבר והטכנולוגיה ושותפו של אריק
קוסמוקורס הייתה חברה רוסית שנוסדה בשנת 2014 במסגרת קרן סקולקובו, שעיקר פעילותה היה פיתוח תיירות חלל.
מנכ"ל החברה היה פאבל פושקין.
מושל מחוז חברובסק, מיכאיל דגטיארב, נמנה עם התומכים בחברה ואף טען כי לחברה פוטנציאל ממשי לשלוח אדם לחלל בשנת 2021 ובכך להיות המיזם הפרטי הראשון ברוסיה לעשות זאת, ברם הקשיים הכלכליים שנבעו מהשפעות מגפת הקורונה ברוסיה פגעו גם בהכנסותיה והחברה נסגרה באפריל 2021.
החברה נוסדה על ידי פאבל פושקין, בוגר מכון התעופה במוסקבה ועובד לשעבר במרכז חרוניצ'וב.
בשנת 2016 הוערך עלות הפרויקט כולו בכ-150 מיליון דולר עד 200 מיליון דולר.
בשנים 2015–2016 הושג אישור מסוכנות החלל הפדרלית על מפרט טכני לבניית חללית.
בשנת 2016 הוסכם על תנאי ההסכם, בספטמבר 2017 קיבלה החברה רישיון לביצוע פעילויות חלל.
בתחילה תוכנן שיגור ראשון מקפוסטין יאר בשנת 2020. בשנת 2018 נקבעו מועדי השיגור לשנת 2023 (שיגור חללית אב-טיפוס) ו-2025 (שיגור תיירים).
טילי ניסוי וקפסולות תוכננו לשנת 2022. עד 2030 החברה תכננה להגיע ל-115 שיגורים בשנה עם צפי ל-700 תיירים.
במרץ 2019 חתמה החברה על הסכם עם מחוז ניז'ני נובגורוד, שבעתיד עשוי להוביל לבניית נמל החלל הפרטי הראשון ברוסיה.
במקרה של תיאום מוצלח עם רוסקוסמוס, בנייתו מתוכננת לשנים 2020–2025.
נציגי החברה הציעו כי יוכלו לתת את האפשרות לטוס לחלל לאסטרונאוטים מקצועיים שעדיין לא היו להם ניסיון כזה ואמרו כי לקוחותיהם יוכלו לקחת את חיות המחמד שלהם איתם לטיסת חלל והיו להם שלל תוכניות לפיתוח תיירות החלל.
כולל תוכניות בשנת 2023 לטיסות קפסולה אוטונומיות.
באפריל 2021 הודיע פושקין על סגירת החברה.
קוסמות קטנות היא סדרת טלוויזיה קנדית בהנפשה ממוחשבת לילדים, מסוגת פנטזיה וקומדיה, שהופקה על ידי Nelvana Enterprises, Spin Master Entertainment ו-Atomic Cartoons עבור ערוץ Treehouse TV.
הסדרה נוצרה על ידי ג'ניפר דודג' ואיירין וייבל, ובוימה על ידי ג'ייסון גרו (עונה ראשונה) ואיאן פרידמן (עונה שנייה).
בהשראת הסדרה הופק מרצ'נדייזינג הכולל בובות, תחפושות, מצעים ומשחקי מחשב, אשר הופץ, בין היתר, בישראל.
הסדרה עוקבת אחר שלוש קוסמות צעירות, הייזל, לוונדר ופוזי, אשר בכל פרק יוצאות להרפתקה קסומה עם האישיות וכוחות הקסם הייחודיים שלהן.
הייזל צ'ארמינג (Hazel Charming) – קוסמת צעירה.
לוונדר (Lavender) – קוסמת צעירה.
פוזי (Posie) – קוסמת צעירה.
מתרגשת בקלות ורואה את היופי בכל דבר.
Charming) – אבא של הייזל.
Charming) – אמא של הייזל.
סאוון (Seven) – חתולה של הייזל.
פלייר (Flare) – דרקונה של לוונדר.
טרבל (Treble) – ינשופה של פוזי.
הנסיך צפרדעי (Prince Ferg) – נסיך שהפך לצפרדע.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתהייזלאדיסון הולישחר קדושלוונדראלכסה טורינגטוןקטי כהן (2015–2016)אלונה אלכסנדר (2017)פוזימטילדה גילברטאליענה מגוןמר צ'ארמינגאנדרו סביסטוןערן מורגברת צ'ארמינגליזט אס טי.
לואישרון שחלהנסיך צפרדעיגייג' מונרוקובי ליקורמן (2016–2017)
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי דניאל מגון, ברק ברויטמן, סער בדישי ומונה מור, שגם ביצעה את שיר הפתיחה של הסדרה.
קוסמוס היה מועדון כדורגל רוסי מסנט פטרבורג שהתמודד באליפות העיר ובשיאו התמודד בליגה הסובייטית השנייה.
נחשב לאחד המועדונים הוותיקים ברוסיה, שהוקם עוד ב־1899.
1992 – "קוסמוס-קירובץ" (פרשה מהאליפות בתחילת ספטמבר 1993)
המועדון נוסד בשנת 1899 כ"חוג חובבי הספורט יקטרינגוף" («Екатерингофский кружок любителей спорта»).
מאז 1 ביולי 1911, בשם "חוג פוטילובסקי של ספורטאים חובבים" ("פוטילובסקי"), הוא נתמך על ידי מפעל קירוב (עד 1922 – מפעל פוטילובסקי, ב־1922-1934 – מפעל קראסני פוטילובץ, כיום – מפעל קירוב).
בשנת 1914 הצטרף לליגת הכדורגל הפטרבורגית.
הוא שיחק באליפות ברית המועצות עד 1947. בשנת 1941 הועברו השחקנים הטובים ביותר מקבוצת אוונגרד לנינגרד, שבסיסה היה במפעל קירוב, לנבחרת האיגודים המקצועיים הלאומיים, שנוצרה על בסיס קבוצת זניט לנינגרד.
בשנת 1989 הוקם מחדש בשם "קירובץ" והתמודד בליגה השנייה.
מאמן הקבוצה היה אלכסנדר פיודורוב.
בשנת 1990 הקבוצה הייתה בין מוליכות טבלת הליגה השנייה, אך בסיבוב השני המצב הכלכלי הפך להיות מאוד רע, והקבוצה סיימה את העונה באמצע הטבלה.
נבחרת העיר שיחקה באליפות העיר (בשנת 1989 היא תפסה את המקום הראשון, בשנת 1990 – במקום השני).
בשנה שלאחר מכן, מפעל קירוב כבר לא יכול היה לתמוך בקבוצה.
"קירובץ" עברה לבעלות מועצת נפת קירוב שבראשה עמד ויטאלי מוטקו.
ספונסר הקבוצה הייתה חברת "קוסמוס" המקומית.
עם זאת, מנכ"ל החברה, יורי גפצ'וק, שהה מספר חודשים בארצות הברית, מבלי לתמוך בפועל בקבוצה.
באמצע אוגוסט 1993 "קוסמוס", תחת המאמן, מיכאיל ברגובסקי, חדלה להתקיים.
בשנת 1999, קירובץ התמודדה בליגת הכדורגל החובבנית של רוסיה, באזור צפון-מערב.
מאז 1999 – קבוצת הכדורגל של בית הספר לספורט של נפת קירוב "קירובץ" לוקחת חלק באליפות סנקט פטרבורג בקרב בתי הספר לספורט.
הקבוצה שיחקה באצטדיונים שונים לאורך השנים, החל מאצטדיון לנין (כיום - "פטרובסקי"), "קורבל", אצטדיון קירוב ובהיכל הספורט זניט סנקט פטרבורג.
קוסמוס 1408 היה לוויין מודיעין אותות שהופעל על ידי ברית המועצות.
הוא שוגר למסלול נמוך סביב כדור הארץ ב־16 בספטמבר 1982 והחליף את הלווין קוסמוס 1378. ב־15 בנובמבר 2021, הוא הושמד בניסוי של נשק אנטי-לווייני רוסי, שגרם לפיזור פסולת חלל בגובה בין מעל כדור הארץ.
האיום של התנגשות פוטנציאלית עם פסולת אילץ את הצוות של תחנת החלל הבינלאומית לתפוס מחסה בקפסולות המילוט שלהם.
הלוויין היה חלק ממערכת צלינה-D של לווייני מעקב צבאיים למטרת מודיעין אלקטרוני.
הוא פותח על ידי לשכת העיצוב יוז'נויה, במסה של כ־2,200 ק"ג, עם אורך חיים צפוי של כ־6 חודשים.
הוא החליף את הלווין קוסמוס 1378 במערכת צלינה.
הוא שוגר על גבי רכב השיגור ציקלון-3 ב־16 בספטמבר 1982, מאתר 32/2 בקוסמודרום פלסצק.
ב-15 בנובמבר 2021, הלוויין הושמד בניסוי צבאי שיצר ענן של פסולת חלל שאיים על תחנת החלל הבינלאומית.
שבעת אנשי הצוות על סיפון התחנה (4 אמריקאים, 2 רוסים וגרמני) תפסו מחסה בקפסולות המילוט כדי שיוכלו לחזור במהירות לכדור הארץ אם פסולת תפגע בתחנה.
הלוויין היה במסלול בגובה ממש מעל לגובה המסלול של תחנת החלל, והפסולת חלפה ליד תחנת החלל הבינלאומית כל 93 דקות.
הפסולת גם מהווה סיכון ללוויינים אחרים במסלול נמוך של כדור הארץ.
מחלקת המדינה של ארצות הברית האשימה לאחר מכן את רוסיה בכך שכיוונה את קוסמוס 1408 במהלך הניסוי נשק נגד לוויינים, תוך שימוש בטיל קרקעי נגד הלוויין שלהם שאבד, ואמרה שזה "מסוכן וחסר אחריות".
למחרת, סרגיי שויגו, שר ההגנה הרוסי, הודה כי ההריסות נובעות מניסוי טיל רוסי, אך טען כי היא אינה מהווה איום על פעילות חלל כלשהי.
דובר מחלקת המדינה האמריקאית, נד פרייס, אמר שהאירוע יצר כ־1,500 חלקי פסולת שניתן לעקוב אחריהם באמצעות מכ"מים קרקעיים ועוד מאות אלפים שקשה יותר לעקוב אחריהם.
הפסולת צפויה להמשיך במסלול במשך כמה שנים, אולי עשרות שנים.
הפסולת סובבת בגבהים שבין ; עד 17 בנובמבר טווח זה גדל ל .
טיל A-235 ("נודול") שוגר מקוסמודרום פלסצק.
המערכת עוברת בדיקות מאז 2014, אך זה היה הלוויין הראשון שהיא השמידה.
אמנת החלל החיצון, שרוסיה אישרה, אוסרת על סוגים מסוימים של פעילויות צבאיות בחלל, אך לא טילים נגד לוויינים המשתמשים בראשי נפץ קונבנציונליים.
בשנת 1985 ארצות הברית ביצעה ניסוי בטיל ASM-135 ASAT נגד לוויינים מאותה מטרה.
בשנת 2007 בוצע ניסוי טילים נגד לוויינים סיני, שאף הוא גרר ביקורת דומה.
מבצע קרח שרוף היה ניסוי בטיל נגד לוויינים של ארצות הברית מ־2008.
משימת שאקטי היה ניסוי הודי בטילים נגד לוויינים משנת 2019.
קוסמוס-2506 היא לוויין צבאי רוסי ששוגר מקוסמודרום פלסצק ב־23 ביוני 2015, 16:44 UTC.
לוויין זה הוא הרכיב השלישי של מערכת "פרסונה" ששוגרה לחלל.
קוסמוס-2506 פותח על ידי מרכז הטילים והחלל פרוגרס בפקודת כוחות האוויר והחלל הרוסים.
יש להניח שהחללית היא מכשיר סיור אופטי.
קוסמוס-2506 מצויד במתקני העברת נתונים בלייזר, המאפשרים להשתמש בלוויין הממסר Olymp-K להעברת נתונים מבצעית לכדור הארץ.
ההנחה היא שבשל היעדר רכיבים למערכת האופטית, זה יהיה המכשיר האחרון מסדרת "פרסונה".
לוויין הסיור האופטי הבא יהיה מסדרת פרסונה המעודכנת או מסדרה אחרת לגמרי.
קוסמוס הוא משגר לוויינים וחלליות רב־שלבי בעל מנוע דלק נוזלי, אשר שימש את ברית המועצות ורוסיה לשיגור לוויינים.
פיתוח המשגר החל במהלך שנות ה-60 של המאה ה-20 במשרד בראשות מיכאיל יאנגל בדניפרופטרובסק.
הבסיס לתכנון היה טיל בליסטי חד-שלבי מדגם R-12U.
לצורך השיגור בקפוסטין יאר נבנה אתר שיגור חדש.
השיגור המוצלח הראשון בוצע ב-16 במרץ 1962 כאשר שוגר לוויין "קוסמוס 1".
לפני זה בוצעו מספר שיגורים כושלים.
על בסיס הדגם הראשון פותחו מספר דגמים נוספים שהיו בשימוש עד לשנת 1967. בהמשך פותחו דגמים נוספים על בסיס טיל R-14U.
ממספר סיבות תכוון וייצור בהדרגה עברו לעיר אומסק.
השיגור האחרון של משגר מדגם זה בוצע בשנת 2010.
בסך הכול בוצעו כ-600 שיגורים ששלחו לחלל כ-1000 לוויינים.
בנוסף לכך היו דגמים לטיסות בתת-מסלול.
קוסמודרקו (שם מדעי: Kosmodraco; מיוונית: "דרקון מעוטר") הוא סוג של זוחל קדום בן לסדרת הכוריסטודרה אשר חי במשך תחילת הפלאוקן של אמריקה הצפונית לפני 61 עד 56 מיליון שנה.
הוא דמה במראהו מעט לתנין אך היה פרימיטיבי יותר.
זוחל זה התגלה בממצאי מאובנים בין 1964 ל-1968 בידי משלחת של אוניברסיטת פרינסטון בתצורות פולקט בנצ' (Polecat Bench Formation) שבמונטנה וכן בויומינג וצפון דקוטה.
הסוג תואר ב-2022 בידי החוקר קייס דורן בורנשטיין (Chase Doran Brownstein).
הקוסמודרקו היה זוחל אמפיבי גדול באורך של 3 עד 5 מטרים, מה שהופך אותו לאחד מהגדולים שבזוחלים באזור חיותו (לצד הבוריאלוסוכוס), כאשר הגולגולת הגיעה לאורך 431 מ"מ.
בצורתו הוא דמה מעט לזה של גוויאל מודרני ואולי מעט לזה של דגי תנין, כשמבנה הלסתות היה צר, בעל שיניים שקועות לצידי הלסת והלסת הייתה בעלת פנים שטוח יחסית.
Kosmodraco dakotensis - אשר התגלה בשנות ה-60 אך סווג כמין של Simoedosaurus שמוצאו אסייתי בעיקרו.
שמו נקרא על שם צפון דקוטה.
Kosmodraco magnicornis - אשר התגלה ב-2022. נקרא עקב קשקשיו הבולטים שדמו ל"קרן גדולה" (magnum + cornum).
קוסמוס הוא שם שקיבלו לוויינים מתוצרת ברית המועצות ורוסיה.
שם זה קיבלו לוויינים מתוכניות שונות, בעיקר לווייני ריגול מסיבות ביטחוניות אך גם לווייני ניסוי של תוכניות שונות, ניסוי של חלליות מאוישות, לווייני ניסוי טכנולוגי ולוויינים ששיגורם לא עבר בהצלחה.
הלוויין הראשון שקיבל שם "קוסמוס" היה "קוסמוס 1" ששוגר ב-16 במרץ 1962. זה היה לוויין מסדרה DS-1 והוא קיבל את השם בדיעבד.
שיטה זו נמשכה גם ברוסיה.
בסך הכול שוגרו כ-2500 לוויינים שקיבלו שם "קוסמוס".
השיגורים בוצעו מקוסמודרום בייקונור, קוסמודרום פלסצק, קפוסטין יאר.
סוג משגר נבחר בהתאם למשקל הלוויינים.
חלק מהלוונים היו בעלי יחידת חזרה שהביאה לכדור הארץ חומר מודיעיני שנאסף.
בשנת 2009 לוויין "קוסמוס 2251" שיצאה משימוש התנגש עם לוויין אמריקאי וזו הייתה תנגשרות ראשונה של לוויינים בחלל.
שיגורים של תוכנית ונרה שכשלו
שיגורים לא מאוישים של חללית מדגם "ווסחוד"
שיגורים של תוכנית לונה שכשלו
שיגורים לא מאוישים של חללית של חללית מדגם "סויוז"
קוסמוס 557 - שיגור לא מוצלח של תחנת החלל סאליוט
קוסמוס 1408 - לאחר סיום פעילות כלוויין מודיעין אותות הושמד במסגרת ניסוי נשק נגד לוויינים
קוסמים נגד חייזרים היא תוכנית טלוויזיה בריטית שהופקה על ידי BBC Cymru Wales ו-FremantleMedia Enterprises עבור CBBC ונוצרה על ידי ראסל טי דייוויס (שכתב בסדרה דוקטור הו) ופיל פורד.
הסדרה מתמקדת במעלליו של הקוסם בן ה-16 טום קלארק (סקוט הרן) וחברו המחונן בני שרווד (פרסל אסקוט) במאבקם נגד הנֵקרוס – גזע חייזרים שהגיע לכדור הארץ במטרה לצוד קוסמים.
מבחינה הפקתית, הסדרה נוצרה כדי למלא את הפער בלוח הזמנים שהותיר הספין-אוף של דוקטור הו "הרפתקאות שרה ג'יין" לאחר ביטולו עקב מותה של השחקנית הראשית אליזבת סליידן.
הסדרה אינה קשורה באופן קאנוני לדוקטור הו, למרות היותו מופק על ידי אותו צוות.
שתי עונות הוזמנו במקור על ידי ה-BBC בסוף 2011. התוכנית עלתה לראשונה לשידור ב-29 באוקטובר 2012 עם עונה ראשונה של 12 פרקים (6 פרקים של שני חלקים).
עונה 2, המורכבת מ-14 פרקים (7 פרקים של שני חלקים) שודרה בין 28 באוקטובר ל-10 בדצמבר 2013, בעוד שעונה שלישית ואחרונה בת 10 פרקים (5 פרקים של שני חלקים) שודרה בין 27 באוקטובר ל-25 בנובמבר 2014.
היוצר והמפיק בפועל ראסל טי דייוויס הצהיר כי התוכנית יכולה "להיות בקלות משודרת למשך עשר שנים".
בינואר 2015 פורסם שהסדרה הוכנסה להקפאה עקב מגבלות תקציב.
קוסמים נגד חייזרים היא סדרת הרפתקאות, פנטזיה ומדע, המשלבת בין שני עולמות שונים.
הסדרה הראשונה מתמקדת בטום קלארק, קוסם בן 16, וחברו הטוב בני שרווד כשהם נתקלים בכוחות של גזע חייזרים בשם נֵקרוס שפלשו לכדור הארץ כדי לצוד קוסמים ולצרוך את ה"קסם" שהם מחזיקים בו.
העונה השנייה ממשיכה לתאר את הקרב בין שני הצדדים ומתמקדת יותר ביצורים ומיקומים "קסומים" ובתוכנית של ג'תרו וקות' להפיל את בני המלוכה של הנקרוס.
בעונה השלישית, דרכיהם של טום ובני נפרדות כאשר בני מקבל הזדמנות לעבוד עם מכון MIT בארצות הברית.
הנקרוס חוזרים לגלקסיה של כדור הארץ, כאשר וארג, שמשמש כעת כמלך של האימפריה, מתכוון לנקום בטום על שהפך את אחותו לקסי לאדם ושלח אותה לכדור הארץ.
הוא נעזר באשתו ליידי ליזרה, שהיא בעצמה קוסמת שרוצה לקחת את ה"קסם" של כדור הארץ לעצמה על מנת להשתלט על היקום.
תומאס רוברט "טום" קלארק (סקוט הרן) - קוסם מתבגר וחובב כדורגל שמגן על מין הקוסמים ועל כדור הארץ מפני חייזרי הנקרוס.
הוא הבן של מייקל והלן והנכד של אורסולה וסימאון.
בנג'מין קלוד "בני" שרווד (פרסל אסקוט) - חברו הטוב והלא קוסם של טום, שהידע הרב שלו במדע מסייע לטום נגד הנקרוס.
בעונה 3 בני עוזב ללמוד במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
אורסולה קרואו (אנט באדלנד) - סבתו של טום, אשתו של סימאון, וחמותו של מייקל.
המורה של טום לענייני הקוסמות.
מייקל קלארק (מייקל היגס) - אביו האלמן של טום וחתנהּ של אורסולה.
רנדל מון (דן סטארקי) - מין שדון שחי בבית קרואו.
מבין רבות בענייני קוסמות ושיקויים.
וארג (ג'פרסון הול (עונות 1 ו-2), כריסטיאן פיליפס (עונה 3)) - יורש העצר והמלך (לשעבר הנסיך) של הנקרוס.
בנו של מלך נקרוס, אחיה הגדול של לקסי ובעלה של ליידי ליזרה, הנלחם בקוסמים בכוח רב.
כמו אביו, הוא תובעני ונחוש למצוא את כל הקסם שבכדור הארץ בכל מחיר.
לקסי (גוונדולין כריסטי, עונות 1 ו-2) - נסיכת הנקרוס ובת 17. בתו של מלך נקרוס ואחותו הצעירה של וארג, שהכישורים האסטרטגיים והמחקר המעמיק על תרבות כדור הארץ עוזרים לבני משפחתה בקרבותיהם נגד הקוסמים.
מפתחת מערכת יחסים עם טום.
לאחר שטום הפך אותה לאדם (על מנת להציל את חייה) ושלח אותה לכדור הארץ, לקסי חיה חיים שלווים עם בנה, בני ג'וניור.
מלך הנקרוס (טים רוז וקולו של בריאן בלסד, עונות 1 ו-2) - מלך הנקרוס ואביהם של וארג ולקסי.
מרותק לספינת החלל של המשפחה בשל משקלו הרב.
אחראי על המשימה למצוא את כל הקסם שנמצא בכדור הארץ.
פרש מהמלוכה כדי להימנע מהתנקשות בחייו.
הטכנאי ג'תרו 15 (טום בל) - טכנאי נקרוס, המסייע לווארג וללקסי במזימותיהם נגד הקוסמים בזמן שהוא עובד בחשאי עבור אמו, הקנצלרית קוט, כחלק מתוכניתם להפיל את משפחת המלוכה.
ליידי ליזרה (אלכס צ'יילדס, עונה 3) - אשתו של וארג.
בסתר מכשפת נקרוס שמתכננת לגנוב לעצמה את הקסם שבכדור הארץ ולהשתמש בו כדי לכבוש את היקום.
קוסמוס 2 , תרגום: חלל) היה משגר שהיה מבוסס של הטיל הבליסטי R-12U.
מטרת המשגר הייתה להביא למסלול לוויינים במשקל עד 450 ק"ג.
בתחילת 1957 במשרד תכנון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) החלו עבודות בהתאמת טיל בליסטי R-12U שהיה מיוצר במקום למשגר לוויינים.
התכנון הראשוני הסתיים לקראת אפריל 1960 ובהחלטת השלטונות הוחלט להמשיך בתכנון ובניית 10 יחידות.
לצורכי שיגור בקפוסטין יאר הוקם כן שיגור תת-קרקעי דומה לכני שיגור של טילים בליסטיים.
הגרסה הראשונה של המשגר קיבלה שם "קוסמוס" 63S1. לעומת טיל בליסטי בוצע הוספה של שלב שני, מערכת בקרה ומערכות תומכות.
השיגור הראשון בוצע ב-27 באוקטובר 1961 והסתיים בכשל.
השלב השני ביחד עם החללית נפלו כ-385 ק"מ ממקום השיגור.
בהמשך בוצעו שיגורים נוספים בהם בוצעו שיפורים במבנה המשגר.
בסך הכול מדגם זה בוצעו 37 שיגורים.
כמחצית בוצוע בכן תת-קרקעי ויתר מכן שיגור מס' 86.
לאור הצלחות הפרויקט הוחלט להקים בקוסמודרום פלסצק כן שיגור מס' 133 מותאם למשגרים מדגם זה.
בשנת 1964 כל התכנון ותוכניות ייצור הועברו למפעל "פוליוט" שקיבל אחריות על המשגר מדגם "קוסמוס 2" 11К63 המותאם לשיגור מכן שיגור קרקעי.
מדגם זה בוצעו 128 שיגורים של חלליות מסדרות קוסמוס ואינטרקוסמוס.
השיגור האחרון בוצע בשנת 1977. בהמשך בסדרה זו נוצלו משגרים שפותחו על בסיס טיל בליסטי "R-14".
קוסמוס 3M , תרגום: חלל) היה משגר שהיה מבוסס של הטיל הבליסטי R-14U.
מטרת המשגר הייתה להביא למסלול לוויינים במשקל עד 1550 ק"ג.
במשרד תכנון "יוז'ני" בעיר דנייפרופטרובסק (אז בתחומי ברית המועצות כיום באוקראינה) החלו עבודות בהתאמת טיל בליסיטי R-14U שתוכנן והיה מיוצר במקום למשגר לוויינים.
התכנון הראשוני התקדם עד סתיו 1962. באותה תקופה למשרד הגיעו הזמנות חדשות לתכנון טילים בליסטיים ולא היה יכולתו להמשיך בפרויקט זה.
לכן הוחלט להעביר את הפרויקט להמשך תכנון ב"מערכות המידע הלווייניות רשטניוב".
המשגרים הראשונים הורכבו במפעל בקרסנויארסק עד לשנת 1966. בהמשך הייצור עבר למפעל "פוליוט".
בגרסה "קוסמוס 1" נוצרו 8 יחידות שרובם שוגרו בהצלחה.
בהמשך נבנו גרסאות חדשות - תחילה "קוסמוס 3".
בדיקות הסתיימו הבשנת 1966 החלו שיגורים מכן שיגור מס' 41 בקוסמודרום בייקונור.
עד לשנת 1968 בוצעו 6 שיגורים, מהם 6 היו מוצלחים.
במקביל ב"פוליוט" בוצע תכנון של גרסת "קוסמוס 3M".
השיגור הראשון בוצע בשנת 1967 מקוסמודרום פלסצק.
התכנון היה מוצלח ובשנת 1967 מתכננים קיבלו פרס ברית המועצות.
בסך הכול בוצעו כ-420 שיגורים מקוסמודרום פלסצק ומקפוסטין יאר.
בנוסף ללוויינים רוסים וסובייטים בוצעו שיגורים מסחריים עבור מדינות שונות.
השיגורים נמשכו עד לשנת 2013.
קוסמולוגיית חור שחור, או יקום מסוג שוורצשילד, היא תאוריה מתמטית ופיזיקלית, המתבססת על תורת היחסות הכללית של אלברט איינשטיין ומציעה פתרון מתמטי לבעיית הכיוון של הזמן (או חץ הזמן).
בבסיס התאוריה עומדת תורת היחסות הכללית של איינשטיין, שמציגה את המרחב-זמן שבה החומר קובע את עקמומיות המרחב-זמן, ועקמומיות מרחב-הזמן העקום מכתיבה את תנועת החומר:
הפתרון שמציע קרל שוורצשילד מציג מצב בו כמות חומר סופית הנדחסת למרחב קטן בצורה אינסופית (למעשה, הדרישה איננה לאינסוף, אלא למעבר של רדיוס שוורצשילד) יוצר חור שחור במרחב הזמן עצמו.
במאמר ב-"Nature" משנת 1972 הציע הפיזיקאי קומר פאריה (Kumar Pathria) שאם נדחוס את כל החומר והאנרגיה ביקום הנראה (כולל חומר אפל) לחור שחור, כמות המוערכת בכ- (כלומר 1 עם 53 אפסים אחריו), נקבל כי רדיוס שוורצשילד גדול יותר מרדיוס היקום הנראה, כ-46.5 מיליארד שנות אור.
למעשה, תאורטית, ניתן לתאר מצב בו היקום הנראה (ואנחנו בתוכו) מצוי בתוך חור שחור עצום, הנמצא בתוך יקום אב גדול בסדרי גודל מהיקום הנראה.
תאורית קוסמולוגיית החור השחור מציעה פתרון לבעיית חץ הזמן, בדמות מצב שבו אם היקום הנראה נמצא בתוך חור שחור עצום, הרי שייתכן כי מרכז החור השחור מצוי בעתיד של כל החומר והאנרגיה המצוי בתוכו, ולכן לזמן יש כיוון ביקום שלנו.
התאוריה מציעה למעשה שביקום האב (מחוץ לקוסמולוגיית החור השחור) לזמן אין חץ התקדמות, וניתן לנוע במימד הזמן כפי שנעים אצלנו בממדי המרחב.
בעוד התאוריה מציעה פתרון מתמטי המבוסס על תורת היחסות הכללית בלבד, היא נחשבת בקרב רוב הקהילה המדעית כתאוריה חלשה ולא רלוונטית, שכן לא ניתן לבצע ניסוי כלשהו שיוכיח לנו (או יפריך לנו) שאנחנו חיים בתוך קוסמולוגיית חור שחור.
בדומה לבעיות המוכרות האחרות עם המתמטיקה של חורים שחורים, הדרך היחידה, תאורטית, לגלות מה נמצא בתוך החור השחור היא להיכנס לתוכו, אך לא ניתן יהיה להעביר את המידע החוצה בפרק זמן סופי (או לחלופין, לפתח תאוריה של כבידה קוונטית, שאין לנו בשלב זה).
באופן מקביל, כדי לדעת האם אנחנו חיים בתוך חור שחור כזה, אנחנו חייבים להביט עליו מבחוץ, אך הדבר אינו אפשרי, שכן לשם כך יש צורך לנוע במהירות גבוהה יותר ממהירות האור.
ישנם מדענים שמנסים להציע ניסוים כאלו, אך נכון ל-2025, לא נמצא ניסוי כזה שעומד במבחן ההוכחה המדעית.
קוסמוס: קווים לתיאורו הפיזי של היקום הוא חיבור רב השפעה על מדע וטבע שנכתב על ידי המדען והחוקר הפרוסי אלכסנדר פון הומבולדט.
מקור הספר כסדרת הרצאות שהעביר הומבולדט באוניברסיטת ברלין בשנים 29–1828, והוא פורסם בחמישה כרכים בין 1845 ל-1862 (החמישי היה לאחר מותו והושלם על סמך רשימותיו של הומבולדט).
בכרך הראשון, הומבולדט מצייר "דיוקן הטבע" כללי, המתאר את הטבע הפיזי של החלל החיצון וכדור הארץ.
בכרך השני הוא מתאר את תולדות המדע.
קוסמוס, שנקרא בהרחבה על ידי אנשי אקדמיה והדיוטות, מיישם את ההשקפה היוונית העתיקה על סדר הקוסמוס (ההרמוניה של היקום) על כדור הארץ, מה שמרמז שחוקים אוניברסליים, כלומר חוקי טבע, חלים גם על הסדר ואי-סדר לכאורה של העולם הארצי ועל ההתבוננות הזו בטבע וכי הדבר יכול להניב מודעות לשלמות ולקוהרנטיות שלו.
הומבולדט אימץ את הסובייקטיביות של המתבונן ו"בכך ניגש בדיוק לאידאולוגיה המתפתחת של המדע, האובייקטיביות שביקשה לטהר את המדע על ידי הסרת הסובייקטיביות כליל".
קוסמוס הושפע ממסעותיו ומלימודיו של הומבולדט, אך בעיקר ממסעו ברחבי אמריקה.
כפי שכתב, "התגלית של אמריקה היא ששתלה את זרע הקוסמוס." בשל כל ניסיונו בתחום, הומבולדט היה כשיר במיוחד למשימה לייצג את היקום בעבודה אחת.
היה לו ידע נרחב בתחומי לימוד רבים, התנסויות מגוונות כמגלה ארצות, ומשאבי העולם המדעי והספרותי שעמדו לרשותו.
קוסמוס היה פופולרי מאוד כשיצא לאור, הכרך הראשון נמכר תוך חודשיים, והיצירה תורגמה לרוב השפות האירופיות.
הומבולדט שקד על ספר זה החל משנת 1834 ורצה לתאר בה "את כל העולם החומרי" ובו סיכום של מחקרים רבים הנוגעים לתחומים כמו קוסמולוגיה, גאוגרפיה, וביולוגיה.
הכרך השני כלל התבוננות "בעולם הפנימי" - בהשפעה שהעולם החיצוני "מטביע ברגשות" הוא כלל היסטוריה של המין האנושי והיסטוריה של המדע.
ברבות השנים הוסיף הומבולדט עוד שלושה כרכים שיועדו לקהל מקצועי יותר.
הומבולדט ראה בעולם את מה שהיוונים הקדמונים כינו קוסמוס - "מערכת מסודרת והרמונית להפליא" - וטבע את המילה המודרנית "קוסמוס" (במובנה הקיים כיום - יקום) שתשמש ככותרת עבודתו הסופית.
כותרת זו אפשרה לו להקיף את השמים והארץ ביחד.
הוא הציג מחדש את המונח קוסמוס כ"המכלול של כל הדברים בשמים ובארץ, האוניברסליות של הנבראים המהווים את העולם המורגש." מטרתו הבסיסית מתוארת בהקדמה לכרך הראשון:
"המטרה החשובה ביותר של כל מדע הפיזיקה היא זו: להכיר באחדות במגוון, להבין את כל ההיבטים הבודדים כפי שהתגלו מגילויי העידנים האחרונים, לשפוט בנפרד תופעות בודדות מבלי לוותר על חלקן, ולתפוס את מהות הטבע תחת העטיפה של המראה החיצוני."
הומבולדט מוסיף עד מהרה כי הקוסמוס מסמל הן את "סדר העולם, והן עיטור של הסדר האוניברסלי הזה." לפיכך, ישנם שני היבטים של הקוסמוס, ה"סדר" ו"הקישוט".
הראשון מתייחס לעובדה הנצפית שהיקום הפיזי, ללא תלות בבני אדם, מפגין חוקיות ודפוסים שאנו יכולים להגדיר כחוקים.
קישוט, לעומת זאת, תלוי בפרשנות אנושית.
בעיני הומבולדט, קוסמוס מסודר ויפה כאחד, דרך המוח האנושי.
הוא יצר תמונה דינמית של היקום שתצמח ותשתנה ללא הרף ככל שתפיסות אנושיות לגבי הטבע ועומק התחושה האנושית לגבי הטבע מתרחבות ומעמיקות.
כדי לייצג את ההיבט הדו-צדדי הזה של קוסמוס, חילק הומבולדט את ספרו לשני חלקים, כאשר הציור הראשון הוא "דיוקן הטבע" כללי.
הומבולדט בוחן תחילה את החלל החיצון - שביל החלב, ערפיליות קוסמיות וכוכבי לכת - ו ואז ממשיך לכדור הארץ ולגאוגרפיה הפיזית שלו; אקלים; הרי געש; יחסים בין צמחים, בעלי חיים ואנושות; התפתחות; והיופי של הטבע.
בחלק השני, על תולדות המדע, שואף הומבולדט לקחת את הקורא למסע פנימי או "סובייקטיבי" דרך המוח.
הומבולדט עוסק ב"הבדל בתחושת ההתרגשות מההתבוננות בטבע בתקופות שונות", כלומר, היחס לתופעות הטבע בקרב משוררים, ציירים וחוקרי טבע לאורך הדורות.
שלושת הכרכים האחרונים מוקדשים לתיאור מפורט יותר של מחקרים מדעיים באסטרונומיה, תכונותיו הפיזיקליות של כדור הארץ ותצורות גאולוגיות.
בסך הכל, העבודה הסופית פעלה בהתאם לתוכנית ההרצאות בברלין.
הספר תורגם לשפות שונות ביניהם לאנגלית - בגלל הביקוש הרב הייתה "מלחמה" בין מתרגמים וכך תוך 4 שנים מהוצאתו תורגם הספר לאנגלית בשלוש הוצאות שונות באנגליה לבדה נמכר הספר ב-40,000 עותקים עד 1849 ועוד אלפים נמכרו בארצות הברית.
הומבולדט כבר היה מפורסם למדי בתקופה זו, בעיקר באירופה ובדרום אמריקה בזכות ספריו רבי ההשפעה, אולם עד לתקופה זו מעט אמריקאים נחשפו לעבודתו של הומבולדט.
קוסמוס שינה זאת באופן משמעותי.
הספר השפיע על אמנים והוגי דעות אמריקאים במשך שני דורות לפחות.
הספר השפיע גם על הנרי דייוויד תורו וסייע לו להגיע לבשלות.
קוסמוס הוא ספר מדע פופולרי שנכתב על ידי האסטרונום והסופר זוכה פרס פוליצר קרל סייגן.
הוא פורסם ב-1980 כיצירה נלווית למיני-סדרה קוסמוס: מסע אישי שהופקה על ידי תחנת הטלוויזיה הציבורית PBS.
הספר פותח במקביל לסדרה ונועד להשלימה.
כל אחד מ-13 הפרקים המאוירים של הספר תואם לאחד מ-13 הפרקים של סדרת הטלוויזיה.
כמה מהרעיונות שנחקרו ב"קוסמוס כוללים" את ההיסטוריה וההתפתחות ההדדית של המדע והציוויליזציה, טבעו של היקום, חקר החלל על ידי בני אדם ורובוטים, פעולתו הפנימית של התא וה-DNA השולט בו, וסכנות והעתיד כמו השלכות של מלחמה גרעינית.
אחת המטרות העיקריות של סייגן הן לספר והן לסדרת הטלוויזיה הייתה להסביר רעיונות מדעיים מורכבים באופן שכל מי שמתעניין בלמידה יוכל להבין.
בשנת 1981 הוא קיבל את פרס הוגו לספר העיון הטוב ביותר.
ההצלחה חסרת התקדים של קוסמוס הביאה לעלייה דרמטית בנראות של ספרות בנושאי מדע.
הצלחת הספר גם הזניקה את הקריירה הספרותית של סייגן.
ב-2013 יצאה לאור מהדורה חדשה של קוסמוס, עם הקדמה מאת אן דרויאן ומסה מאת ניל דה-גראס טייסון.
קוסקו (בספרדית: Cusco או Cuzco, בקצ'ואה: Qusqu) היא אחת הערים המרכזיות בפרו.
העיר הייתה בירת אימפריית האינקה והיא העיר העתיקה ביותר באמריקה הדרומית.
ב-1983 הוכרזה כאתר מורשת עולמית על ידי אונסק"ו.
קוסקו שוכנת בגובה רב של כ-3,400 מטר, עובדה המשפיעה על האקלים הקריר של העיר.
שמה הילידי של העיר הוא קוסק.
השם שימש במחוזות הדרומיים בהם דוברה שפת קצ'ואה, אך מקורו משפת האימארה.
המילה נגזרת מהביטוי qusqu wanka ('סלע הינשוף'), הקשור למיתוס ייסוד עירם של האחים - אָיַיר.
על פי האגדה נוסדה קוסקו על ידי בן האינקה הראשון, מאנקו קאפאק, בראשית המאה ה-12, אך לפי עדויות ארכאולוגיות, העיר הייתה מיושבת מאות שנים לפני עליית האינקה, ושכנו בה תרבויות אחרות.
היא נכבשה בידי אנשי האינקה רק בשנת 1438, בתקופת האינקה התשיעי פאצ'אקוטי.
בתקופה זו כבשו אנשי האינקה את מרבית שטחם של האנדים המרכזיים.
פאצ'אקוטי פיתח את העיר ונתן לה צורה המזכירה פומה.
הוא הקים בה רשת של תעלות מים, וכן טרסות ומקדשים מרהיבים לכל אורכה.
מאז ועד הגיעם של הספרדים הייתה קוסקו בירה משגשגת של האימפריה.
ואיינה קאפאק הסאפה אינקה ה-11 היה האחרון שזכה לשלוט באימפריה המאוחדת.
במותו הוא הוריש את האזור לשני בניו.
את החלק הצפוני הוריש לאטוואלפה ואת החלק הדרומי, שבו שוכנת קוסקו, לוואסקאר.
עד מהרה פרצה בין השניים מלחמת אחים שבה הביסו כוחותיו של אטוואלפה את כוחותיו של ואסקאר.
ב-1532 החלה משלחת ספרדית בפיקודו של פרנסיסקו פיסארו את כיבוש פרו.
המשלחת פגשה את אטוואלפה, שסיים את כיבוש חלקה הדרומי של האימפריה, בעיירה קחאמרקה.
אטוואלפה הגיע לפגישה בליווי משלחת גדולה, אך לא חמושה ולאחר שסירב לקבל עליו את הנצרות וזרק את ספר התנ"ך שהוגש לו לקרקע, הספרדים זינקו מהמארב, טבחו בלוחמי האינקה ולקחו את אטוואלפה עצמו בשבי.
כדי לקנות את חירותו, הציע אטוואלפה לתת את מרבית אוצרות האימפריה, וכך פורקו חצרות הזהב והכסף של האינקה.
למרות זאת, בעקבות לחץ משאר מפקדי המשלחת ושמועה לא מבוססת שאטוואלפה פקד על צבאו להתקדם לעבר הספרדים ולתקוף אותם, הוציא פיסארו את אטוואלפה להורג.
במשך החודשים שלאחר מכן צעדו הספרדים בשביל ההררי הקשה, חצו את נהר האפורימק ולחמו בכוחותיו של אטוואלפה.
נתיני האימפריה המקומיים שהיו נאמנים לוואסקאר וראו בצבאותיו של אטוואלפה צבא כובש, סייעו בידיהם של הספרדים ואף ראו בהם משחררים.
עם סיום הקרבות וכיבוש העיר קוסקו הכתיר פיסארו את מאנקו אינקה יופאנקי כיורשו של ואסקאר ושליט האינקה תחת השלטון הספרדי.
אולם הלה, שסבל מהתעללות של בני משפחת פיסארו, נמלט, גייס צבא גדול והטיל מצור על העיר במשך 10 חודשים עד שהגיעה משלחת חילוץ.
עד המאה ה-16 הפכה קוסקו לעיירה קולוניאלית ספרדית ומעט נותר ממורשת האינקה.
רוב בנייניה הקודמים נהרסו ופינו את מקומם לכנסיות ובתים קולוניאליים בסגנון ספרדי.
רעידת האדמה ב-1950 פגעה ברבים מהמבנים העתיקים בעיר.
אולם, עד היום אפשר למצוא ברחובותיה יסודות וחומות מתקופה קדומה יותר, שהופכת את הביקור בעיר לחוויה בנבכי הזמן.
בשל המבנים הקולוניאליים והעתיקים בעיר, קרבתה לעיר האינקה העתיקה מאצ'ו פיצ'ו (כ-70 ק"מ מהעיר), לעיר העתיקה צ'וקקיראו ובסיס יציאה לטרקים שונים (גיחות לטיולים כמו רפטינג בנהר אפורימק, טיולים בפסגות הרי האנדים או בחלק מיובליו וג'ונגל האמזונאס ועוד), קוסקו הפכה לאחת הערים המתוירות בדרום אמריקה.
מרכזה של העיר קוסקו הוא כיכר פלאסה דה ארמאס (Plaza de Armas) בלב העיר, השוכן במקום בו עמד בעבר ארמונו של מלך האינקה.
לצד הכיכר נמצאת הקתדרלה של קוסקו, אשר נבנתה במאות ה-15 וה-16 בסגנון בארוקי, וכנסייה נוספת בשם לה קומפניה (La Compania de Jesus).
מקומות מרכזיים נוספים הם רובע האמנים סן בלאס (San Blas), מוזיאון האינקה (Museo Inka) והמוזיאון לאמנות פרה-קולומביאנית (Museo de Arte Precolombino).
בעיר עובר הנהר ואטאניי הנשפך בהמשך לאורובמבה.
הספורט הפופולרי בקוסקו הוא כדורגל ובעיר משחקות שלוש קבוצות: סיינסיאנו , דפורטיבו גרסילסו וקוסקו.
העיר מקושרת לנמל התעופה הבינ-לאומי אלחנדרו ולסקו אסטטה.
קוסקוס הוא מאכל צפון אפריקאי העשוי מגרגרי סולת העוברים התפחה על ידי מים בתהליך של אידוי.
הקוסקוס מוגש עם מרק כלשהו שבסיסו ירקות שונים, לרוב בתוספת בשר או דגים (בשר כבש, בשר בקר, בשר עוף או דגים שונים).
סוגי קוסקוס שונים נבדלים בגודל גרגרי הסולת (דק, בינוני ועבה) אותו קובעים בעזרת מסננות מתאימות ובסוג התיבול של גרגרי הסולת בתהליך האידוי עצמו, או בסופו.
שיטת ההכנה המסורתית מבוססת על שימוש בסיר אידוי המכונה "קוסקוסייר".
זהו סיר קומתיים שבתחתיתו מתבשל מרק, לרוב מרק ירקות בתוספת חומוס ולעיתים בתוספת בשר עוף, בשר בקר, בשר כבש, ובחלקו העליון גרגירי הסולת, מונחים מעל תחתית מחוררת.
גרגרי הסולת סופחים את אדי המים שבמרק, ותופחים.
נהוג להגיש את הקוסקוס בתוספת מרק בשר וירקות, יחד, באותה צלחת, או בנפרד.
בגרסתו הצמחונית ניתן למצוא אותו עם תוספות של סלט טרי פיקנטי (טבולה) או תוספות כמו צימוקים, סוכר, שקדים וכדומה (שלחלקן תפקיד בספיחת נוזלים מיותרים בקוסקוס).
היא מקובלת בעיקר במרוקו, ובה תוספת חלב, חמאה ושמנת.
בלוב, בדרום-תוניסיה ובמרוקו מגישים את הקוסקוס לעיתים עם תבשיל הנקרא טביחה או דְבִּיך, המבושל בנפרד, ולו גרסאות שונות.
בצלחת אישית עורמים את הקוסקוס בצורת "גבעה" קטנה ומעליה שמים את כל מרכיבי ה"טביחה"; בצידי הצלחת ישנן שתי תוספות קבועות: צ'ירשי- סלט תפו"א ודלעת פיקנטי, ומסייר - מגוון ירקות שורש מוחמצים ביתיים.
בדרום איטליה מוגש הקוסקוס בגרסה מקומית, הכוללת בין השאר דגים ופירות ים.
ככל הנראה הגיע הקוסקוס לדרום איטליה בימי הביניים עם הכובשים הערבים.
ארוחות קוסקוס נחשבות לארוחות חגיגיות בקרב יהודי צפון אפריקה מלוב ועד תוניס, ולכן הן מוגשות בדרך כלל בערבי שבת וחגים, ולעיתים גם בארוחת צהריים בימי שישי, ובקהילות מסוימות כמו קהילת יהודי לוב, מקובל, לפי מסורת, להגישו בימי שישי בצהריים ובארוחת הערב של ימי שלישי.
מסורת זו הגיעה לישראל עם עולי תפוצות אלו, וישנן מסעדות וחדרי אוכל מוסדיים שתפריטם כולל קוסקוס, המגישים מנה זו בימי שלישי ושישי.
בקהילות לוב ובחלק מקהילות תוניס נהגו להוסיף לקוסקוס גרגירי רימון בחודש תשרי.
הסיבה שבגללה אוכלים בתוניס את הקוסקוס דווקא בימי שלישי היא משום שזהו היום החופשי של המאפיות במדינה, והקוסקוס, בהיותו עשיר בפחמימות, משמש כתחליף ללחם.
ארגון אונסק"ו הכריז על הקוסקוס כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
קוספליי (מאנגלית: Cosplay, הלחם של "costume" + "play"; בעברית: משחק תחפושות) הוא מנהג בו אנשים מתחפשים לדמות מסדרות אנימציה (בעיקר אנימה), מקומיקסים, ממאנגות, ממשחקי מחשב, מסדרות טלוויזיה ופנטזיה, ומספרים פופולריים.
תחפושות קוספליי ניתן לקנות בחנויות ייעודיות או להזמין דרך האינטרנט, אך מקובל מאוד להכין את התחפושת לבד.
בכנסים מסוימים, כגון כנסי הארוקון וכאמ"י של ארגון אנימה מנגה ישראל (אמא"י) ופסטיבל אייקון, מתקיימות תחרויות קוספליי.
תחרויות אלה נמדדות על פי כמות ההשקעה, איכות התוצר העצמי, הדמיון בין הקוספליי לדמות, וההופעה על הבמה (סקיט).
קוספליי הכולל מוטיבים מתרבות יפן מיוחס לתרבות האוטאקו ולמעריצים, למרות שבמקור הוא מארצות הברית.
קוספליירים מצויים במיוחד במפגשים ובכנסים של אנימה ומאנגה, משחקי וידאו, קומיקס, מדע בדיוני כגון קומיק-קון ואף בזרמים מסוימים במוזיקה, כגון ווקאלויד.
הקוספליי השפיע גם על תעשיית הפרסום, שם קוספליירים מקצועיים העובדים בתחום יכולים לקבל שכר תמורת הכנת תחפושת וגם תמורת הופעתם בתחפושת למען קידום של מותג, לרוב אחרי שהפכו את התחביב לעבודה ולקריירה מקצועית.
תעשיית האנימה ביפן הפכה לבית לקוספליירים מקצועיים מאז העלייה של קומיקט (comiket) וה"טוקיו גיים שואו" .
התופעה שכיחה מאוד ביפן, אך קיימת גם בארצות אחרות.
לרוב, על הקוספלייר לבחור תמונת רפרנס (תמונת מקור של הדמות, המציגה את הדמות בזוויות שונות) ועל פיה יחליט כיצד להכין את הקוספליי.
שיער - לרוב יהיה שימוש בפאות ולעיתים צביעת השיער ושינוי התספורת.
איפור - להידמות ככל האפשר לדמות המחופשת.
קיימת מחלוקת בקהילת הקוספליי העולמית סביב "צביעת העור" בצבע שונה (המינוח לכך הוא "Blackfacing" או "Whitewashing").
פרופס (אביזרים) - יצירה או קניית אביזרים שיש לדמות.
ביגוד/שריונות - שימוש במגוון רחב של בדים וחומרים מיוחדים שדרכם אפשר ליצור את מה שהדמות לובשת.
הנעלה - ניתן לרכוש, ליצור או לצפות נעל קיימת כדי שהקוספלייר יגיע לתוצאות הרצויות.
כיום ניתן לרכוש קוספליי דרך אתרים כגון eBay, Aliexpress וכדומה או להזמין מקוספליירים שעושים קוספליי בהזמנה אישית.
קוספליירים רבים מעלים הופעות קצרות כאשר הם לבושים בתחפושת שיצרו.
לרוב הדבר נכלל כחלק מתחרויות קוספליי, ועליו להכין מאפיינים עיקריים של הדמות והסדרה.
הסקיטים לרוב מוגבלים עד למספר דקות בודדות, ומכילים אפקטים שונים כמו החלפת תלבושות, זיקוקים וקונפטי, אקרובטיקה, שירה, ריקוד, לחימה, מונולוגים, דיאלוגים.
ישנם מספר סוגי תחרויות/עליות לבמה בתחום זה:
תחרות קוספליי - תחרות בה המתמודדים נשפטים על פי כמות ההשקעה, איכות התוצר העצמי, הדמיון בין הקוספליי לדמות וההופעה על הבמה.2) תחרות סקיטים - תחרות בה המתמודדים נשפטים אך ורק עבור ההופעה על הבמה.
ווקאון - תחום לא תחרותי, בו הקוספליירים עולים לבמה להציג את הקוספליי על גביי במת אירוע.
תוכניות מציאות - במרוצת השנים התבצעו מספר תחרויות קוספליי בתוכניות טלוויזיה, כגון "Heroes of Cosplay".
הנאה: הרבה אנשים נהנים מההכנה של התחפושת והתהליך היצירתי שלה.
לצד ההכנה עצמה, חלק מהחומרים הנדרשים ליצירת תחפושת קוספליי אינם תמיד בנמצא ודורשים מאמץ בהשגה, שלצידו תמורה המגולמת בהשלמת התהליך היצירתי.
שיתוף: אנשים רוצים לשתף את הסביבה עם ההערצה שלהם לדמות, ההזדהותם איתה, או עם התכונות החיוביות שלה.
הערצה של הדמות: אנשים שמעריצים את הדמות ומרגישים דומים לדמות באישיות ובתכונות, ורוצים להרגיש כמוה, וכדי להידמות יותר לדמות שמעריצים.
לעיתים, דמויות שונות משתייכות למגדר השונה מזה של הקוספלייר, ואף על פי כן, אין זה מונע מהם להתחפש לדמות הרצויה.
ג'נדר בנדר – הקוספלייר משנה את מגדר הדמות המקורית ומעצב לעצמו קוספליי שמתואם למגדר הרצוי.
זאת, תוך כדי הקפדה על פרטים מקוריים מהדמות כמו צבעי הלבוש שלה.
קרוספליי – הקוספליירים מתחפשים לדמות מהמין השני, מבלי לבצע כל שינוי באמצעות התאמה פיזית של גופם לגוף הדמות.
התחפשות של חובבים בישראל לדמויות מהיצירות האהובות עליהם התקיימה עוד בסוף המאה העשרים, אך היא לא נתפסה כפרקטיקה מרכזית או מקובלת עד להתפתחות קהילת חובבי התרבות היפנית הפופולרית (אוטאקו).
הקוספליי כפרקטיקה מקובלת צמח במפגשי האוטקו הראשונים בתחילת שנות ה-2000.
כיום מונה הקהילה בישראל מאות רבות של קוספליירים פעילים ואלפי חובבים של התחום הבאים לצפות בתחרויות.
בישראל מתקיימות תחרויות קוספליי נושאות פרסים, שהבולטות ביניהם הן: בכנסים הארוקון וכאמ"י של אמא"י (ארגון מאנגה ואנימה ישראל) ובכנסים אייקון ועולמות של האגודה הישראלית למדע בדיוני ופנטזיה.
תחת פעילותו של ארגון אמא"י פועל בישראל צוות Amai's Cosplay Committee, או בשמו המקוצר ACC.
מטרתו לקדם את תחום הקוספליי בישראל ולשלוח זוכים בתחרויות קוספליי ישראליות לתחרויות בין-לאומיות.
אך צוות הקוספליי הסגלי של הארוקון הוא זה שמוביל את הרשמת ישראל לתחרות World Cosplay Summit) WCS) העולמית (תחרות קוספליי עם נציגויות של מעלה ל-35 מדינות המתקיים בנגויה, יפן מידי אוגוסט).
קוסקאם (געז ቍስቋም) הוא מתחם מבוצר השוכן בגובה של 2,250 מטר מעל פני הים, בצפון-מערבה של העיר גונדר שבצפון אתיופיה.
המתחם מרוחק כחצי קילומטר ממרחצאות פאסילידס וכ-2.46 ק"מ מפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי של השושלת הגונדרית.
המתחם הוקם באמצע המאה ה-18 על ידי הקיסרית מאנטאוואב.
לאחר שהניחה לענייני האימפריה בעקבות רצח נכדה, הקיסר יואס הראשון, בידי ראס מיכאל סהול, היא פרשה לקוסקאם והתבודדה בו עד מותה ב-1773.
מתחם זה הוכרז בשנת 1979, יחד עם מרחצאות פאסילידס ופאסיל גמב, כאתר מורשת עולמית.
כיום שוכן במקום מנזר, ומדי חודש נובמבר, נחוג באתר חג קוסקאם.
לפי הכרוניקה הקיסרית של הקיסר ייאסו השני, במקום בו שוכן המתחם בקוסקאם, שכן מבנה שהוקם על ידי הקיסר פאסילידס או הקיסר בקפה.
מגלה הארצות הסקוטי ג'יימס ברוס (James Bruce) ביקר בגונדר בשנת 1770 ונקשר בקשרים טובים עם הקיסרית ועם בני משפחתה.
הוא אף התגורר בקוסקאם, וכך כתב אודות המקום:
תיאוריו של ברוס אינם תואמים את הממצאים בשטח כיום, וספק אם שיקפו באופן מדויק את אופיו של האתר במאה ה-18. קוסקאם עשוי משני מתחמים הגובלים זה בזה, דהיינו, שאינם קונצנטריים.
היקפם של השניים גם יחד אינו עולה חצי קילומטר, והשער שהיה בשימוש בזמנה של הקיסרית (8) פונה צפונה ולא לכיוונה של גונדר.
בחומת המתחם היו קבועים שבעה מגדלים קטנים דמויי מלחיות.
המתחם המעוגל הוא הציבורי, ובמרכזו ניצב המבנה העגול של כנסיית דברה סאהאי מריאם, היינו "מרים של הר השמש" (2).
מבנה זה נבנה מחדש ב-1953, לאחר שקודמו נשרף ב-1888, יחד עם האתר כולו, על ידי צבא המהדייה.
המבנה המקורי, עגול גם הוא, נבנה מאבן ומסיד, וגגו שהיה עשוי מעץ נח על עמודים, גם הם מעץ.
שמונה דלתות בצורת קשתות הובילו אל הכנסייה, ובקירותיה נקבעו שמונה חלונות.
הגג כוסה בבדי משי אדומים, והונחו עליו 380 מראות שהקרינו את אור השמש עד לגונדר.
המזבח בקודש הקודשים, שבו הונח התבות המוקדש למרים אם האלוהים, עוטר בזהב, בספיר ובשנהב, והוצבו עליו ארבעה צלבים עשויים מזהב.
התקרה כוסתה בעיטורי ארד וב-24 צלבים מוזהבים, וצלב נוסף גדול יותר.
ליד הדלת המזרחית הקימה מאנטאוואב שני קברים, עבורה ועבור בנה.
בכנסייה אכן שוכנו אוצרות רבים שהוענקו לה במתנה, ואלה נמנו בכרוניקות של הקיסרים בדיוק רב.
כל שנותר ממבנה זה לפני הקמת המבנה החדש, היה פודיום בן שלוש מדרגות, שורת קשתות הרוסות בצורת חצי מעגל ושרידים של האזור הקדוש.
סביר שהרכוש הרב והעשיר ששכן בכנסייה נגנב ממנה זמן קצר לאחר מות הקיסרית ולפני שהאתר חרב לחלוטין בידי הפולשים מצפון.
למבנה הנוכחי שתי קומות - האחת משמשת בקודש ובשנייה נמצאים חדרי הנזירים.
גג המבנה המחודד נח על ארקדה עגולה.
בקריפטה המקורית נמצא ארון קבורה ובו שלושה שלדים, ולפי המסורת, הלא מדויקת בעליל, אלה הם לא אחרים מהקיסרית עצמה, בנה ייאסו השני ונכדה יואס הראשון.
בניגוד למסורת זו, ציינה הכרוניקה הקיסרית עצמה, כי ייאסו השני נקבר בכנסיית "תקלה היימנות באדבבאי", וכי בקוסקאם נקברה אחת אסתר, מבנות השושלת המלכותית בשנים מאוחרות יותר.
נוסף על בית השער (1), שוכנים במתחם הציבורי שני מבנים נוספים - מדרום לכנסייה ניצב חדר מלבושים קטן נושא כיפה (4); וצפונית-מזרחית לה ניצב בית אב המנזר (3).
מבנה קטן זה בן שתי קומות נושא גם הוא כיפה וגרם מדרגות חיצוני הוליך אליו.
המעבר בין שני המתחמים התבצע דרך גרם המדרגות של בית אב המנזר.
במתחם הקיסרי והגדול יותר נצבים כיום בעיקר שרידיהם של שלושת מבני הקבע ששכנו באתר - ארמונה של הקיסרית (6), בית תפילה פרטי קטן ועגול הניצב על גבי 12 קשתות (5) ואולם קבלות פנים (7).
בין בניין זה לארמון ולבית התפילה נראים שרידים של חומה, שיכול ויצרה מתחם משני, אישי יותר, כדברי ברוס.
הארמון התנשא לגובה של שתי קומות ובקומתו הראשונה שכנו שבעה חדרים.
המשקופים עוטרו באבן גיר מקומית אדומה ואפורה.
עדיין ניתן לזהות במקום שרידים של גומחות בצורת קשתות, ועיטורים צלבים שנחרטו בקירות.
נראה כי לבניין הייתה צמודה גם מרפסת בקומת הקרקע.
לאולם קבלת הפנים בן שתי הקומות, היו צמודים בצדו המזרחי שני מגדלים בסגנון גונדרי - האחד עגול והאחר רבוע, ובקומה השנייה נראים עקבותיה של מרפסת עץ שתלתה ביניהם.
בכל קומה אולם בודד, והקיר הדרומי של הקומה הראשונה עוטר בתבליטי צלבים, בדמותו של פיל, ובדמויות של שני אריות - האחד תוקף שור והאחר נראה כשדמות אדם רכובה על גבו.
קוסמס אינדיקופלאוסטס (Cosmas Indicopleustes, ביוונית: Κοσμᾶς Ἰνδικοπλεύστης) היה ימאי-סוחר וגאוגרף יווני, שמוצאו באלכסנדריה.
חי במחצית הראשונה של המאה השישית לספירה ונחשב לאחד מהיוצרים הרבים שאפיינו את העידן היוסטיניאני.
נודע בעיקר בזכות חיבורו 'הטופוגרפיה הנוצרית', בו טען, בניגוד לדעה הרווחת בתקופתו, שהעולם איננו עגול, אלא שטוח כסדקית.
טענתו זו היא אחת העדויות היחידות שעשויות לבסס את מיתוס הארץ השטוחה השגוי, על פיו אנשים בימי הביניים חשבו שהעולם איננו עגול.
ייתכן שלשם העט 'קוסמס אינדיקופלאוסטס' אין קשר לשמו האמיתי של מחבר ה'טופוגרפיה הנוצרית'.
משמעות הכינוי אינדיקופלאוסטס - "זה אשר הפליג להודו" - הולמת את היותו נוסע-חוקר, אך אין עדות ברורה לכך שאכן ביקר בהודו.
החוקר הגרמני אייזק פוס (Isaac Voss) מהמאה ה-17 טען שגם השם הפרטי, קוסמס, אינו אלא כינוי אשר נבע מעיסוקו בקוסמולוגיה.
לא ידוע לנו רבות על קוסמס, ובמיוחד לא על ראשית חייו.
מרבית המידע אודותיו לקוח מהעבודות שהוא עצמו כתב, ועל כן לא ניתן להסתמך עליהן כמקורות אמינים לחלוטין.
מוצאו באלכסנדריה (באותה עת חלק מהאימפריה הביזנטית), אך לא ידוע אם נולד בה.
קוסמס היה נוצרי אדוק, אשר הזדהה עם רעיונות הכת הנסטוריאנים, וברבות הימים הפך לנזיר.
כתביו נוצרו במטרה דתית להפצת הרעיונות הנוצריים-נסטוריאנים, והתבססו רבות על כתבי הקודש.
על כן רבים בתקופתו לאחריה לא ראו את משנתו כמחקרית ולרב התעלמו ממנה או התנגדו לה.
במסגרת מסעותיו המסחריים-מחקריים ביקר קוסמס בסרי לנקה, קיסרות אקסום (אתיופיה ואריתריאה של ימינו), איי סוקוטרה (באוקיינוס ההודי, סמוך לתימן) וב'שלושת המפרצים' (כפי שכונה בפיו): רומא, חצי-האי ערב ופרס.
במסעות אלו אסף מידע לכתיבת ספריו מפי אנשים שפגש.
את 'הטופוגרפיה הנוצרית', הגדול והחשוב בספריו, כתב קוסמס לדבריו כעשרים וחמש שנים לאחר שביקר באתיופיה, עקב הימלטות הספינה בה שט לכיוון הודו מסופה.
בביקור זה שהה בעיר אדול (Adule), בשנה בה המלך האקסומי כלב אלה-אצבחה (kaleb ella atsbeha) יצא למלחמה בערב הסעודית.
על פי תיעוד זה ניתן לתארך את כתיבת הטופוגרפיה בין השנים 547 ל־550 לספירה.
כמו כן, לפי תיאוריו ניתן להבין שקוסמס היה מבוגר למדי בזמן כתיבת הספר, וסבל ממצב בריאותי ירוד.
שלושה ספרים המיוחסים לקוסמס ידועים לנו: 'גאוגרפיה' ו'אסטרונומיה' שאינם מצויים בידינו, ו'הטופוגרפיה הנוצרית' ששרדה במספר כתבי יד שאינם זהים לחלוטין.
העתיק בהם נכתב במאה ה-9 לספה"נ בקונסטנטינופול ונשמר בספריית הוותיקן.
הוא כולל את עשרת הספרים הראשונים בלבד.
הבא אחריו נכתב במאה ה-11 לסה"נ באזור קפדוקיה, טורקיה.
כתב יד זה כולל את שנים-עשר הספרים במלואם, והוא נקרא 'vaticanus graecus 699'.
ה'טופוגרפיה נוצרית' הוא החיבור הגדול והחשוב של קוסמס וזה אשר הביא לפרסומו.
חיבור זה כולל שנים-עשר ספרים המשלבים מידע קוסמולוגי וגאוגרפי, בהם מתאר קוסמס את העולם לתפיסתו תוך הסברת רעיונותיו הדתיים.
ככל הנראה נכתבה ה'טופוגרפיה נוצרית' בשני חלקים.
חמשת הספרים הראשונים פורסמו תחילה כקובץ העומד בפני עצמו ולאחר ביקורות ושאלות רבות שהעלו נוצרים שקראו את הספר, ראה קוסמס לנכון לפרסם כתבים נוספים בתגובה.
חמשת הספרים הבאים התרכזו בפתרון בעיות במשנתו ומתן הסברים נרחבים ומפורטים יותר.
ייתכן שהשתמש קוסמס בתמונות פרי עטו להמחשת תיאוריו.
אלו מופיעות בגרסאות דומות במרבית כתבי-היד שבידנו.
קוסמס מתאר אזורים שונים בהודו, כמו האיים המלדיביים וסרי לנקה (נקראה אז סיילדיבה), לה ייחס תשומת לב רבה.
תיאורו של קוסמס הוא האזכור הראשון שאנו מכירים לנוצרים שחיו בסרי לנקה.
קבוצת נוצרים קטנה זו הפעילה כנסייה נוצרית-פרסית.
כמו כן מדווח קוסמס על מסחר בין מזרח אפריקה וסביבות הודו.
אף על פי שלקוסמס לא הייתה השכלה נרחבת (ואולי דווקא בשל כך), מזכיר קוסמס בספרו כותבים רבים אותם הכיר וצטט ב'טופוגרפיה הנוצרית', בעיקר סופרים יווניים אך גם סורים, ארמנים, ולטינים.
ביניהם: ארטוס (Aratus) קלאומדס, אפורוס, ארטוסתנס, אאודוקסוס מקנידוס, יוספוס פלביוס, אוסביוס, ליסימכוס, כאירמון, מנתון, אפולוניוס מולון ועוד.
קוסמס מקדיש גם חלק ניכר מהספר השנים-עשר של 'הטופוגרפיה הנוצרית' לניסיון להוכיח שסופרים בני העולם העתיק העידו על עתיקות וממצאים שונים המחזקים את הכתוב בתורת משה ובמיוחד את התכנות מעמד הר סיני.
קוסמס מבסס את תפיסת העולם שלו על פי הכתוב בתנ"ך, ובמיוחד על שני מקורות בו:
1. בראשית א' – 'בראשית ברא ה' את השמיים ואת הארץ' – מלמד, על פי קוסמס, כי העולם מורכב מהקיים בשמיים ובארץ בלבד, ואין דבר הנמצא מעבר להם.
2. שמות כה' – הנחיות מפורטות לבניית בית המקדש שמעביר אלוהים למשה.
לתפיסתו של קוסמס תיאורים אלו של בית המקדש תואמים בדיוק לאלו של העולם בו אנו חיים.
קוסמס ניסה לסתור את טענתו המקובלת של האסטרונום המפורסם תלמי שהעולם הוא כדור וכינה סברה זו "רעיון פאגאני".
לפי תיאוריו של קוסמס העולם שטוח, מרובע ומוקף אוקיינוסים מכל עבר.
בספרו הוא מפרט שהעולם הנראה לעין וגן העדן הנסתר נמצאים בתוך קופסה.
גן העדן נמצא מעל השמיים ואלוהים - בחלקו העליון.
בתחתית הקופסה ישנם האוקיינוסים והארץ, באופן בו מקיפים האוקיינוסים את הארץ מכל צדדיה.
הארץ היא מלבנית (ולא עגולה), ואורכו של המלבן כפול בדיוק מרוחבו.
השמש נעה בסיבוב ללא הפוגה באמצעות מלאכים הדוחפים אותה.
הלילה מתקיים בזמן שהשמש נמצאת בצפון, בצדו השני של הר גדול בעל צורת קונוס המסתיר אותה.
קוסמס היה נוצרי אדוק מאוד ורעיונותיו וכתיבתו הושפעו בעיקר מהשקפתו הדתית.
הוא הרבה להתעמק בכתבי הקודש והסתמך עליהם כביסוס לתפיסת העולם הקוסמית שלו.
כמו כן, התערב בזרמים דתיים והושפע מהפוליטיקה שלהם.
בולטים בעיקר בכתביו העיסוק וההתנגדות לרעיונות פאגאניים, או א-נוצריים מחד, וניסיון שילוב רעיונות אורתודוקסים ונסטוריאנים בהם האמין גם יחד מאידך.
את כל אלו שזר קוסמס עם הידיעות שליקט במסעותיו ופילוסופיות אחרות בהן נתקל, כמו הפילוסופיה ההודית, אותן צירף לתמונת עולם אחת.
קוסמס מציין במפורש שבכתביו מצויים דברים שלמד מכתבי הקודש הנוצריים וממורו הבישוף אבא הראשון (Aba I או מר-אבא Mar Aba) שהיה פטריארך כנסיית המזרח בין השנים 522–540 לספירה.
בישוף זה היה מבולטי מפיצי הרעיונות של נֶסְטוֹריוֹס ומורו תאודורוס ממופסואסטיה.
סביר שהרבה מרעיונותיו הקוסמולוגיים מקורם בכת זו.
ככל הנראה עזר קוסמס לתומאס מאדסה לתרגם את נאומיו של אבא באלכסנדריה.
ייתכן שמכיוון שהוקעה הכת הנסטריאנית באלכסנדריה, עקב התנגדותו של הפטריארך שלה קירילוס האלכסנדרוני לרעיון הכת שישו היה בשר-ודם ומרים אינה אם האלוהים, חשש קוסמס מהתנכלות בעירו והעדיף שלא לחשוף את זהותו ככותב הספר 'הטופוגרפיה הנוצרית'.
קּוּסְקוּסִיִּים (שם מדעי: Phalangeridae) היא משפחה של יונקי כיס החיים באוסטרליה, גינאה החדשה, ניו זילנד וכמה מינים גם באיי אינדונזיה.
הקוסקוסים הם יונקי כיס באורך 34–70 ס"מ ומשקלם עד 10 ק"ג, אצל המין הגדול ביותר - קוסקוס דובי סולאווסי.
הם בעלי גוף עגלגל עם זנב ארוך ופרווה כהה ולעיתים מנומרת בצבעים בהירים.
הם מזכירים הכלאה של קוף וקנגורו אך לא קרובים לשניהם.
הקוסקוסים הם שוכני עצים ברובם הפעילים ביערות גשם וערבות אקליפטוס.
רובם אוכלי עלים או אוכלי פירות וחלקם מגוונים בחרקים או בביצים.
חלק ממינים אלה הפכו למינים פולשים בידי האדם.
למשל המין פוסום זנב-מברשת מצוי שפלש לניו זילנד, ושם הוא מאיים על מיני בעלי חיים ילידים.
סוג: קוסקוס (Phalanger) - בו 13 מינים
סוג: קוסקוס גמדי (Strigocuscus) - בו 2 מינים
סוג: קוסקוס נמרי (Spilocuscus) - בו 6 מינים
סוג: קוסקוס דובי (Ailurops) - בו 2 מינים
סוג: פוסום זנב-מברשת (Trichosurus) - בו 5 מינים
קוסקוס דובי (שם מדעי: Ailurops) הוא סוג של יונקי כיס ממשפחת הקוסקוסיים החיים בטבע בכמה איים באינדונזיה ומצויים מעט צפונה מרוב הכיסאים..
סוג זה משויך לתת-משפחה משלו נפרדת משאר הקוסקוסיים.
קוסקוסים אלה הם הגדולים שבבני הקבוצה דמויי-קוסקוס, כשהגדול שביניהם קוסקוס דובי סולאווסי מהאי סולאווסי יכול להגיע לאורך 120 ס"מ ולמשקל 7–10 ק"ג.
כפי שהשם מרמז הראש שלהם מזכיר מעט דוב והוא בעל חוטם גדול ועיניים הפונות קדימה.
הקוסקוס מותאם לחיים בצמרות העצים שביערות הגשם בזכות כפות רגליו החזקות, טפריו הגדולות וזנבו השרירי.
הקוסקוסים נמצאים בסכנת הכחדה בטבע עקב נדירותם ועקב הפגיעה ביערות בהם הם חיים.
המין קוסקוס דובי טלאוד כמעט נכחד בטבע.
קוסקוס דובי סולאווסי (Ailurops ursinus)
קוסקוס נמרי (שם מדעי: Spilocuscus) הוא סוג של חיית כיס ממשפחת הקוסקוסיים החיים באי גינאה החדשה ובקווינסלנד שבאוסטרליה.
יונקים אלה הם מבין המינים הגדולים ביותר בדמויי-הקוסקוס המודרניים ומגיעים לאורך 35–65 סנטימטרים ולמשקל 1.5-6 קילוגרמים, אך קטנים יותר מהסוג קוסקוס דובי.
הם מותאמים לחיים ביערות הגשם ונתלים על ענפים ברגליהם ובזנבם.
הם מזכירים באורח חייהם קופים, אך מדובר באבולוציה מתכנסת עקב אורח חיים דומה.
הם ניזונים בעיקר מפירות, וחלקם בסכנת הכחדה עקב כריתת יערות הגשם.
קוסקינונודון (שם מדעי: Koskinonodon; לעיתים מכונה גם אנסכיסמה - Anaschisma) הוא סוג נכחד של דו-חיים מסדרת הטמנוספונדילים, אשר חי בטריאס העליון לפני 208–227 מיליון שנה.
המאובנים שלו התגלו בתצורת צ'ינלה באריזונה, ובעוד תצורות באזור של דרום-מערב ארצות הברית.
הוא סווג לראשונה ב-1929 ואז נקרא בשם Buettneria.
עם זאת ב-2007 שם זה הועבר לסוג של חרגול מיערות קונגו, תוך נתינת השם הנוכחי במקום.
חוקר בשם לוקאס עתר לארגון ICZN על החלפת השם וציין את האזכור הרחב של הדו-חיים כדי להחזיר את השם, ואולם העתירה נדחתה.
הקוסקינונודון היה דו-חי גדול באורך שלושה מטרים, אשר דמה למטופוזאורוס האירופאי.
הייתה לו גולגולת ארוכה ורחבה באורך 65 ס"מ עם פתחי עיניים רחבים שבלטו קדימה, לסתת שנטו כלפי מעלה ובתוכם מעל 100 שיניים בכל צד לסת.
דבר זה עזר מאוד ליצור ללכוד טרף קטן, לו ארב מתחת למים.
השיניים גם היו מעוקלות מעט ובנוסף היו שיניים מעט גדולות יותר על החך להם חריצים עמוקים, אשר עזרו ללכידת הטרף.
הגפיים היו קצרות מאוד, אך הזנב היה עבה ושרירי וסיפק כוח להאיץ.
היצור חי בביצות הקדומות של ארצות הברית וחיפש במים טרף של דו-חיים אחרים, דגים או חסרי חוליות ואפילו פיטוזאורים קטנים.
מבנה הלסתות עזר לו לחטוף טרף והוא גם ידע לשחות מתחת למים למשך זמן רב.
ככל הנראה הוא נכחד בהכחדת הטריאס, אשר גרמה לייבוש ביצות מסיבי, שינויי אקלים, החמצת אוקיינוסים ועוד.
קוסקוס או פלנגר (שם מדעי: Phalanger) הוא סוג של כיסאי דמוי למור במשפחת הקוסקוסיים ובו 13 מינים שחיים ברחבי מלנזיה.
הסוג הוגדר בשנת 1780, על ידי גוטליב סטור (Gottlieb Conrad Christian Storr), והוא הסוג בעל מספר המינים הגדול ביותר במשפחה.
משמעות השם המדעי של הסוג היא עכביש, ומתייחסת לתופעת הסינדקטיליה ברגליו האחוריות.
אף שהתופעה אופיינית לכלל הקנגוראים ואינה ייחודית לקוסקוס, היא צוינה דווקא בשמו המדעי מכיוון שהוא היה הכיסאי הראשון שתואר מדעית על ידי זואולוגים מערביים ובו הם נתקלו בתופעה המוזרה.
השם קוסקוס מקורו בשם מקומי במספר איים באינדונזיה.
הסוג קוסקוס קטן מהסוגים קוסקוס דובי וקוסקוס נמרי וגדול מהסוג קוסקוס גמדי.
מיני הקוסקוס חולקים את התכונות הבאות: מבנה גוף גוצי, שמנמן וגמיש וראש קצר ומחודד דמוי אגס.
האוזניים קצרצרות והעיניים גדולות ומותאמות לראיית לילה.
הפרווה שלהם קצרה, עבה וצמרירית, וצבעה משתנה ממין למין וכולל שחור, לבן, חום, אפור, צהוב, אדמדם או מנומר.
הזנב ארוך, דק ושרירי, וחציו השני חשוף משיער ומחוספס עם משטח אחיזה שמאפשר לו ללפות ענפים בחוזקה ולהשתמש בו כרגל חמישית.
כמעט כל הקוסקוסים חיים על איים במלנזיה.
רוב המינים חיים בגינאה החדשה ובאיי מאלוקו (פפואה ואינדונזיה), ומינים בודדים מצויים גם באוסטרליה או באיי שלמה.
הם ממלאים תפקיד אקולוגי דומה ללמורים וקופים בעולם הישן.
בתי הגידול של הקוסקוסים הם יער גשם טרופי, יער גדותיים או יער עננים, בשפלות, חופים או מדרונות הרריים גבוהים.
רבים מהמינים הסתגלו לחיים בקרבת מגורי אדם.
הקוסקוסים פעילים לרוב בשעות הלילה, וניזונים מפירות, עלים, חרקים וביצים.
להוציא מין אחד, כל המינים בסוג שוכני עצים מובהקים שיורדים לאדמה לעיתים רחוקות.
לכל הקוסקוסים יכולת טיפוס מצוינת.
תורמים לכך הטפרים המעוקלים והחזקים, כריות ההדבקה בכפות ואצבעות מפוצלות.
התנועה שלהם איטית בדרך כלל.
הקוסקוס הוא מין פוליגמי שמתרבה לרוב לאורך השנה ללא עונה קבועה.
ההיריון של הקוסקוסית נמשך 13 ימים לכל היותר, ולאחריהם היא ממליטה בין גור אחד לשלושה.