tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עוד באותה השנה התאחד דאגלס עם הבמאי דייוויד וינטרס וביחד הם יצרו את הגרסה המוזיקלית לסיפור "המקרה המוזר של ד"ר ג'קיל ומר הייד", אשר הופיעה בתור תוכנית טלוויזיה ואף הועמדה לשלושה פרסי אמי.
דאגלס שב לתפקיד הבמאי בשנת 1975, כדי לביים את הסרט "פוזה" – מערבון בו כיכב דאגלס לצד ברוס דרן, דייוויד צ'רני ועוד.
בשנת 1978 שיחק דאגלס בסרט האימה "הזעם" בבימויו של בריאן דה פלמה.
בשנת 1980, הוא כיכב בסרט "ספירה לאחור" כששיחק את מפקד נושאת המטוסים USS Nimitz, העוברת בזמן לים לפני המתקפה על פרל הארבור ב-1941. סרט זה הופק על ידי בנו של דאגלס, פיטר דאגלס.
בשנת 1982 כיכב בסרט "האיש מהנהר המושלג", סרט אוסטרלי בבימוי של ג'ורג טי מילר, שזכה לביקורות משבחות ופרסים רבים.
בשנת 1986 התאחד דאגלס עם חברו הוותיק ברט לנקסטר, ושניהם הופיעו יחד בקומדיית הפשע "קשוחים שכאלה", עם צוות שחקנים שכלל בין היתר את צ'ארלס דרנינג ואלי וולך.
סרט זה היה לשיתוף הפעולה האחרון בין השניים, אשר סיכם שותפות של יותר מ-40 שנה של יצירת קולנוע משובח.
בשנת 1986 אירח דאגלס יחד עם אנג'לה לאנסברי את האירוע לרגל 100 שנים לפסל החירות, בו השתתפו המקהלה הפילהרמונית של ניו יורק אותה ניהל באותה התקופה זובין מהטה.
בשנת 1988 כיכב דאגלס בעיבוד הטלוויזיוני של הסיפור "משפט הקופים", לצד ג'ייסון רוברדס וז'אן סימונס.
הסדרה זכתה בשני פרסי אמי.
בשנות התשעים המשיך דאגלס להשתתף בתוכניות טלוויזיה שונות.
בהם היה סרט הטלוויזיה "הסוד" משנת 1992, המספר את סיפורם של סבא ונכד אשר נאבקים בדיסלקסיה.
בסרט שיחק דאגלס לצד ברוס בוקסלייטנר.
עוד באותה שנה גילם דאגלס את דודו של מייקל ג'יי פוקס בקומדיה "תאוות בצע".
דאגלס השתתף בסרטון לשיר של דון הנלי "גן לאללה" בתור שטן.
בשנת 1995 הוענק לדאגלס פרס אוסקר לשם כבוד, הפרס הוענק לו על ידי הבמאי והמפיק סטיבן ספילברג במהלך טקס האוסקר ה-67.
בשנת 1996, לאחר שסבל משבץ מוחי שפגע ביכולתו לדבר, דאגלס לא חדל מעשית סרטים.
הוא עבר טיפולי קול במשך שנים ובשנת 1999 השתתף בסרט "יהלומים", בו גילם לוחם זקן אשר מחלים משבץ מוחי.
בסרט זה שיתף פעולה עם חברתו הוותיקה משנות לימודי המשחק שלו, לורן באקול.
בשנת 2003, יצרו מייקל וג'ואל דאגלס בניו של קירק דאגלס את הסרט "הכל עובר במשפחה".
בני משפחה שונים כמו קירק ואשתו, אימם של הבנים, דיאנה דיל, כיכבו כמשפחה בסרט.
הופעתו האחרונה של דאגלס בסרט עלילתי הייתה בסרט "אשליה" משנת 2004, בבימויו של מייקל גורז'אן.
הסרט עוסק באחרית חייו של במאי קולנוע גוסס שנאלץ לצפות בפרקים מחייו של בן אותו סירב להכיר.
הופעת המסך האחרונה של דאגלס הייתה בסרט טלוויזיה "הרציחות בבניין האמפייר סטייט" אשר יצא בשנת 2008. במרץ 2009 ערך דאגלס מופע יחיד אוטוביוגרפי אותו העלה בקבוצת התיאטרון במרכז קולבר סיטי קליפורניה.
ארבע מן ההופעות אותן ערך צולמו והפכו לסרט תיעודי עליו אשר הוקרן לראשונה בינואר 2010, כעשור טרם פטירתו.
דאגלס הופיע בטקס גלובוס הזהב של שנת 2018, בגיל 101 יחד עם כלתו קתרין זיטה-ג'ונס.
הופעה זו הייתה נדירה שכן הוא לא הרבה להיראות בפומבי בעשור האחרון בחייו.
הוא העניק בטקס את פרס התסריט הטוב ביותר.
לאחר שהשתתף בסרט "העסקה" משנת 1988, תיאר דאגלס את עצמו: "אני כנראה השחקן הכי לא אהוב בהוליווד.
ואני מרגיש די נוח עם זה.
נולדתי אגרסיבי, אני מניח שאמות אגרסיבי".
עמיתים לעבודה ומקורבים לדאגלס ציינו תכונות דומות, חברו הטוב ברט לנקסטר אמר פעם, "קירק יהיה הראשון שיגיד לך שהוא אדם קשה מאוד.
אישיותו הסוערת של דאגלס מיוחסת לילדותו הקשה, המוזנחת והענייה שעברה יחד עם אב אלכוהוליסט ותוקפני לצד 6 אחיות.
לדברי דאגלס, "היה הרבה זעם נורא בתוכי, זעם שפחדתי לחשוף מכיוון שהיה כל כך הרבה יותר מזה, וכל כך חזק יותר, באבא שלי".
עם כל האגרסיביות של דאגלס, הוא היה אדם שנון וחוש ההומור שלו ניכר לעיתים קרובות.
דאגלס ואשתו הראשונה, דיאנה דיל, נישאו ב-2 בנובמבר 1943. לזוג נולדו שני בנים, השחקן מייקל דאגלס והמפיק ג'ואל דאגלס.
הזוג התגרש לאחר 8 שנות נישואים בשנת 1951. לאחר שהתגרש פגש דאגלס בפריז את המפיקה אן ביידנס.
היא ברחה מהנאצים אשר הגיעו לביתה שבגרמניה, ושרדה בכך שהעמידה את כישוריה הרב לשוניים בעבודה באולפני הקולנוע, היא עסקה בתרגומי סרטים ובין היתר גם לעברית.
דאגלס שהגיע לפריז עקב צילומי הסרט "תאווה לחיים", התחבב על המפיקה הצעירה והשניים נישאו ב-29 במאי 1954. בשנת 2014 חגגו בני הזוג 60 שנה לנישואיהם באחוזת גרייסטון בבוורלי הילס.
לשניים נולדו שני בנים, פיטר, מפיק קולנוע, ואריק, שחקן קולנוע אשר נפטר ממנת יתר ב-6 ביולי 2004. בשנת 2017 הוציאו בני הזוג ספר ששמו "קירק ואנה: מכתבי אהבה, צחוק וחיים בהוליווד", אשר חשף מכתבים אינטימיים אותם חלקו במהלך השנים.
לאורך נישואיהם היו לדאגלס מערכות יחסים שונות עם נשים אחרות כולל כמה מכוכבות הקולנוע הגדולות בהוליווד, אם כי לעולם לא הסתיר את בגידותיו מאשתו שקיבלה אותן והסבירה, "כאירופית הבנתי שזה לא מציאותי לצפות לנאמנות מוחלטת בנישואים".
אן דאגלס-ביידנס נפטרה ב-29 באפריל 2021 בביתה בבוורלי הילס.
בפברואר 1991 עבר דאגלס תאונת מסוק ונפצע באורח קשה כשהמסוק התנגש במטוס מעל לשדה התעופה של סנטה פאולה בקליפורניה.
שני אנשים נוספים נפצעו ושניים נהרגו.
חוויה זו של חיים ומוות עוררה בדאגלס את חיפוש היהדות בה גדל וההתקרבות אליה.
מה שהוביל אותו לאחר מחקר רב, לחבק את היהדות בה גדל ולהוקיר אותה.
הוא תיעד את המסע הרוחני הזה בספרו, "טיפוס על ההר: חיפושיי אחר משמעות" שיצא לאור בשנת 1997. באוטוביוגרפיה הקודמת שלו, נזכר כי "שנים אחורה ניסיתי לשכוח שאני יהודי, אך בהמשך הקריירה התחלתי להתמודד על המשמעות של להיות יהודי" נושא זה נהפך לנושא משמעותי בחייו.
בריאיון שנתן בשנת 2000, הסביר דאגלס את השינוי שחווה:
דאגלס ציין כי הנושא העומד בבסיסם של חלק מסרטיו, כולל "הלהטוטן" (1953), "הטל צל ענק" (1966) ו"זיכרון אהבה" (1982), הוא על יהודי שלא חושב על עצמו כאחד אך בסופו של דבר מוצא את יהדותו, בדיוק כמו סיפורו של דאגלס עצמו.
הסרט "הלהטוטן" הוא הסרט ההוליוודי הראשון שצולם בישראל.
מדינת ישראל שקמה כ-5 שנים לפני צילומי הסרט הייתה מדינה ענייה וחסרת משאבים באותה התקופה ועל זה דאגלס מספר בספרו: "העוני היה קיצוני, ואוכל כמעט שלא היה", אך הוא סיפר שבסופו של דבר נפלא להיות ברוב כיהודי בין יהודים.
אף על פי שלילדיו לא היו אמהות יהודיות, דאגלס הצהיר כי הם "היו מודעים תרבותית" למורשתם היהודית וכי הוא מעולם לא ניסה להשפיע על החלטותיהם הדתיות.
אשתו של דאגלס, אן ביידנס, התגיירה בשנת 2004, רגע לפני שהשניים חידשו את נדר הנישואין שלהם.
דאגלס עצמו חגג את טקס בר המצווה שלו בשנת 1999, בגיל 83.
דאגלס ואשתו תרמו במהלך השנים לאוכלוסיות רבות סכומי כסף שהגיעו עד לכדי 80 מיליון דולר לאורך השנים.
ביניהן תרם לבית הספר התיכון בו למד.
בספטמבר 2001, הוא סייע לממן את המחזמר של בית הספר התיכון בו למד, אמטוריו באמסטרדם ניו יורק.
בשנת 2012 הוא תרם כ-5 מיליון דולרים למכללת סנט לורנס, בה למד את שיעורי המשחק שלו.
המכללה השתמשה בתרומה לקרן המלגות שלה.
במהלך השנים תרם דאגלס לבתי ספר, למוסדות רפואיים ולעמותות בדרום קליפורניה.
בין היתר תרם למעלה מ-400 גני שעשועים המפוזרים ברחבי לוס אנג'לס.
הזוג הקים את מרכז אן דאגלס לנשים חסרות בית בלוס אנג'לס אשר עזר למאות נשים לשפר את חייהן.
בקולבר סיטי הם פתחו את תיאטרון קירק דאגלס בשנת 2004. השניים הקימו את מרכז היולדות על שם אן דאגלס במרכז היהדות הקונסרבטיבית בווסטווד.
במרץ 2015 תרמו קירק ואשתו 2.3 מיליון דולר לבית החולים לילדים בלוס אנג'לס.
מאז תחילת שנות התשעים תרמו קירק ואן דאגלס באופן קבוע למכון מחקר אשר מפתח תרופות ואמצעי עזר לחולים במחלת אלצהיימר בוודלנד הילס, בדצמבר 2015, לקראת חגיגות ה-99 של קירק, תרמו השניים כ-15 מיליון דולר נוספים למקום, כדי לעזור ולהרחיב את המקום עם ביתן חדש הנקרא על שם דאגלס.
לאורך השנים תרמו השניים למכון למעלה מ-50 מיליון דולרים.
דאגלס תרם כמה גני שעשועים ברחבי ירושלים, ותרם את אודיטוריום דאגלס בישיבת "אש התורה" השוכנת מול הכותל המערבי.
לאחר שנפטר הוריש דאגלס את כל הונו העומד על כ-61 מיליון דולר לצדקה.
בין היתר כ-50 מיליון הועברו למרכז הצדקה אשר הקים עם אשתו, ושאר הכסף חולק בין אוניברסיטת סנט לורנס, בית כנסת סיני, בית חולים לילדים בלוס אנג'לס ועוד.
לאורך חייהם של הזוג דאגלס, השניים ביקרו בלמעלה מ-40 מדינות על חשבונם, כדי לשמש שגרירים של רצון טוב עבור סוכנות ההסברה של ארצות הברית.
בשנת 1980 ביקר דאגלס במצרים, שם ניפגש עם נשיא מצרים אנואר סאדאת.
בזכות פעולתו הוענקה לדאגלס בשנת 1981 מדליית החירות הנשיאותית, שהיא האות הגבוה ביותר בחברה האמריקאית.
בטקס אמר הנשיא ג'ימי קרטר, שהעניק לדאגלס את המדליה, כי דאגלס "עשה זאת בדרך של הקרבה, כמעט ללא תרועה ומבלי שתבע לעצמו קרדיט אישי או שבחים."
דאגלס היה חבר כל חייו במפלגה הדמוקרטית.
לאורך השנים כתב מכתבים לפוליטיקאים אשר היו לו לחברים, אותם מכתבים פורסמו לבסוף בספר זיכרונותיו שיצא לאור בשנת 2007, ובו כתב לנשיא ג'ימי קרטר כי "ישראל היא הדמוקרטיה היחידה המצליחה במזרח התיכון, והייתה צריכה לסבול מלחמות רבות, כנגד כל הסיכויים היא הצליחה באופן אדיר.
אם ישראל מפסידה במלחמה אחת, אין יותר ישראל".
דאגלס נהג לערוך בלוג אינטרנטי מעת לעת.
במקור התארח בתוכנית "המרחב שלי", בה הציג פוסטים משלו.
נכון לשנת 2018, דאגלס היה הבלוגר המבוגר ביותר בעולם.
ב-28 בינואר 1996 לקה דאגלס בשבץ מוחי שפגע ביכולת הדיבור שלו.
הרופאים אמרו לאשתו כי אלא אם כן יחול שיפור משמעותי, אובדן יכולת הדיבור שלו ככל הנראה קבוע.
לאחר משטר טיפולים יום-יומי בדיבור שנמשך לאורך מספר חודשים, יכולת הדיבור שלו חזרה לאט לאט, אף על פי שנותרה מוגבלת.
חודשיים לאחר המקרה זכה דאגלס בפרס אוסקר לשם כבוד בו הודה לקהל בשפתו.
על חוויה זו כתב בספרו "משבר המזל שלי" משנת 2002, בו קיווה שיהיה "מדריך הפעלה" עבור אחרים כיצד להתמודד עם שבץ.
ב-5 בפברואר 2020, בגיל 103, קירק דאגלס נפטר בביתו שבבוורלי הילס, קליפורניה מוקף במשפחתו.
הלווייתו נערכה בבית העלמין בפארק הזיכרון ווסטווד וילג' ב-7 בפברואר 2020.
ב-1949, הועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "אלוף"
ב-1951, הועמד לפרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק, על תפקידו בסרט "סיפור בלשי"
ב-1952, הועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "הרע והיפה"
ב-1952, הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "הרע והיפה"
ב-1956, הועמד לפרס האוסקר לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "בתאווה לחיים"
ב-1956, זכה בפרס חוג מבקרי הקולנוע של ניו יורק, על תפקידו בסרט "בתאווה לחיים"
ב-1957, זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר, על תפקידו בסרט "בתאווה לחיים"
ב-1957, זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל סאן סאביטין הבין-לאומי לסרטים, על תפקידו בסרט "ויקינגים"
ב-1963, הועמד לפרס באפט"א לקולנוע, על תפקידו בסרט "הבודד הוא הגאה"
ב-1968, זכה בפרס גלובוס הזהב לשם כבוד, על תרומתו לעולם הקולנוע
ב-1958, זכה לתואר כבוד לאומנות מאוניברסיטת לוארנס
ב-1975, הועמד לפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין, על תפקידו בסרט "פוזה"
ב-1980, זכה בפרס סזאר לשם כבוד, על פועלו בעולם הסרטים ותרומתו לקולנוע
ב-1981, זכה במדליית החירות הנשיאותית, שהיא האות הגבוה ביותר בחברה האמריקאית, מהנשיא ג'ימי קרטר
ב-1983, זכה בפרס ג'פרסון לשירות הציבור
ב-1984, נכנס דאגלס להיכל התהילה של סרטי המערבונים במוזיאון הקאובוי והמורשת המערבית, באוקלהומה
ב-1986, הועמד לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה "עמוס"
ב-1986, הועמד לפרס אמי על השחקן הטוב ביותר בסרט טלוויזיה "עמוס"
ב-1988, זכה בפרס על מפעל חיים של מועצת ביקורת הקולנוע האמריקנית
ב-1990, זכה בפרס ליגון הכבוד הצרפתי עבור יצירת אמנות משובחת לאורך השנים
ב-1991, זכה בפרס על מפעל חיים של ה-AFI
ב-1992, הועמד לפרס אמי על השחקן הטוב ביותר בסדרת דרמה, "סיפורי הקריפטה"
ב-1994, זכה בפרס הכבוד השנתי של מרכז קנדי, על פועלו באומנויות הבמה בוושינגטון ובאמריקה
ב-1996, זכה בפרס אוסקר לשם כבוד, על 50 שנות קריירה קולנועית ותרומתו לעולם הקולנוע
ב-1997, זכה בפרס על מפעל חיים של פסטיבל הסרטים של הוליווד
ב-1998, זכה בפרס על מפעל חיים של גלידת שחקני המסך
ב-2001, זכה בפרס דוב הזהב לשם כבוד, של פסטיבל הסרטים הבין-לאומי בברלין
ב-2002, זכה במדליה הלאומית לאומנויות, שהיא האות הגבוה ביותר לאומנים בארצות הברית, מהנשיא בוש
ב-2002, הועמד לפרס אמי על שחקן המשנה הטוב ביותר בסדרת דרמה, "ננגע על ידי מלאך"
ב-2004, נחנך "רחוב קירק דאגלס" הנמצא בקליפורניה
ב-2009, זכה בפרס על מפעל חיים של באפט"א
דאגלס זכה לאות כבוד משלל מדינות שונות הכוללת את צרפת, איטליה, פורטוגל, גרמניה וישראל.
בעקבות תרומתו הרבה של דאגלס לקולנוע ההוליוודי, זכה לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, דאגלס הוא בין האנשים הבודדים שכוכבם נגנב ואחר כך הוחלף מחדש.
הגיבורים הצעירים של התנ"ך, 1999
טיפוס על ההר: חיפושיי אחר משמעות, 2001
בואו נודה בזה: 90 שנות חיים, אהבה ולמידה, 2007
אני ספרטקוס!: יצירת סרטים ושבירת הרשימה השחורה, 2012
החיים עשויים להיות פסוקים: הרהורים על אהבה, אובדן ועל מה שבאמת חשוב, 2014
אהבתה המוזרה של מרתה אייברס – 1946
איש צעיר עם חצוצרה – 1950
סיפור שלוש אהבות – 1953
תאווה לחיים (חיי וינסנט ואן גוך) – 1956
רכבת אחרונה מגאן היל – 1959
שבועיים בעיר זרה – 1962
הנימיץ אינה עונה – 1980
האיש מסנואי ריבר – 1982
קִירְקֵה (ביוונית עתיקה: Κίρκη) היא אלה-קוסמת במיתולוגיה היוונית, המתמחה ברקיחת סמים ומשחות.
היא נחשבת בתם של הליוס ופרסה , בתו של אוקיינוס ואחותה של פסיפאה.
על פי גרסה אחרת בתה של הקטה, אלת הקסמים.
באודיסיאה, לאחר שנמלטו בעור שיניהם מהקיקלופים ומהלסטריגונים אוכלי-האדם, אודיסאוס ואנשיו הנותרים מגיעים לאי של קירקה, אייאה.
אודיסאוס שולח מחצית מאנשיו אל ביתהּ, והיא מזמינה אותם פנימה.
כולם למעט אורילוכוס החשדן נענים להזמנתה, והיא מטילה עליהם כישוף והופכת אותם לחזירים.
לשמע סיפורו של אורילוכוס יוצא אודיסאוס אל ביתה של קירקה כדי להציל את אנשיו.
הרמס, המחופש לגבר צעיר, מספק לו עשב כקמע, שיגן עליו מכשפיה, מנחה אותו כיצד לנהוג עמה, ומייעץ לו לאיים להרוג אותה ובכך להכניע אותה.
אודיסאוס נוהג לפי עצתו של הרמס, ולאחר שקירקה מחזירה לאנשיו את דמותם האנושית, הוא חי בביתה חיי תענוגות במשך שנה שלמה.
כשהוא יוצא שוב לדרכו, קירקה מייעצת לו לפנות אל טירסיאס שבשאול על-מנת שינבא לו מה יעלה בסופו, ומסבירה לו במפורט איך יעשה את דרכו בים לביתו באיתקה.
לפי היגינוס, סקילה, בתו של אל הנהר קרטאייס, הייתה אהובתו של אל הים גלאוקוס אבל גם קירקה הייתה מאוהבת בו.
קירקה היא המקור לשמו של הפרק החמישה עשר ביוליסס, ספרו של ג'יימס ג'ויס – קירקי.
פרק זה הוא הארוך בספר, 174 עמודים.
הפרק כתוב כולו במבנה של מחזה, רב שיח בין דמויות רבות.
את קירקה מייצגת בפרק בלה כהן, מאדאם דבלינאית ממוצא יהודי.
ברומן "וזרח השמש", מאת ארנסט המינגוויי מספר מייק על הכינוי שניתן לברט אשלי, הדמות הנשית הראשית [עמוד 169 בתרגום של יואב כ"ץ]: "הוא קורא לה קירקה [...] הוא אומר שהיא הופכת גברים לחזירים.
קירקה מאוזכרת בקצרה בסדרת ספרי "הארי פוטר", שם היא מופיעה כאחת המכשפות המפורסמות המופיעות על קלפי האיסוף המגיעים עם צפרדעי השוקולד – ממתק מוכר בעולם הקוסמים.
בספר השני בסדרת פרסי ג'קסון והאולימפיים בתור מנהלת ספא מדומה על אי טרופי המכנה את עצמה קיקי, והיא הופכת את פרסי לחזיר ים (במקום לחזיר אמיתי, שכן אלו תופסים יותר מדי מקום).
כמו כן, מוזכרת הדמות במספר ספרים נוספים.
ביקום DC קומיקס, סירסי היא יריבתה המושבעת של וונדר וומן ובת בריתה של אלת הכישוף הקטה.
ביקום מארוול קומיקס, גיבורת-העל סירסי מבוססת על קירקה והיא בת לגזע הנצחיים האלמותי.
בסדרה כדברא נקראת הדמות הראשית "קירקי" על שמה של קירקה.
האסטרואיד 34 קירקה שהתגלה ב-1855 על ידי ז'אן שקורנאק נקרא על שמה.
הספר "קירקה" מאת מדלין מילר מציג את סיפור חייה של קירקה על ידי סיפור בגוף ראשון מפיה של קירקה עצמה.
הספר תורגם לעברית בהוצאת הכורסא ויצא בעברית בשנת 2022.
באלבום הקונספט "EPIC: the musical" מופיעה בסאגה השלישית והופכת את כל הצוות לחזירים.
קירסטן קרולין דנסט היא שחקנית קולנוע ודוגמנית אמריקאית.
היא ביצעה את הופעת הבכורה שלה בסרטו של וודי אלן "סיפורי ניו יורק" (1989), ולאחר מכן זכתה להכרה על תפקידה בתור הערפדית קלאודיה בסרט האימה "ראיון עם הערפד" (1994), שזיכה אותה במועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
בסוף שנות ה-90, דנסט עברה לככב בסרטי נוער, כולל הסאטירות "דיק" ו"יופי מקומי" וסרט הדרמה "חמש ילדות יפות" (כולם ב-1999).
בשנת 2000 היא כיכבה בתפקיד הראשי בסרט "מעודדות צמודות" שהפך במהרה לקאלט.
היא זכתה לתשומת לב רחבה נוספת עבור תפקידה כמרי ג'יין ווטסון בסרט גיבורי העל "ספיידרמן" (2002) ובהמשכיו "ספיידרמן 2" (2004) ו"ספיידרמן 3" (2007).
הקריירה שלה התקדמה עם תפקיד ראשי בטרגיקומדיה של קמרון קרואו "אליזבט טאון" (2005), ובתור הדמות הראשית בסרטה של סופיה קופולה "מארי אנטואנט" (2006).
בשנת 2011, דנסט כיכבה בדרמה האפוקליפטית "מלנכוליה" של הבמאי לארס פון טרייר, שזיכתה אותה בפרס פסטיבל קאן לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2015 היא גילמה את דמותה של פגי בלומקוויסט (אנ') בעונה השנייה של סדרת הפשע "פארגו", שזיכתה אותה במועמדות לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב.
תפקידה הטלוויזיוני הבא של דנסט היה בסדרת הקומדיה השחורה "איך להפוך לאלוהים" (2019) ברשת שואוטיים, עבורו קיבלה מועמדות שלישית לפרס גלובוס הזהב.
היא קיבלה מועמדות רביעית לפרס ומועמדות ראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר עבור הופעתה בדרמה הפסיכולוגית של ג'יין קמפיון "כוחו של הכלב" (2021).
דנסט נולדה בפוינט פלזנט, ניו ג'רזי שבארצות הברית.
אביה של דנסט עבד עבור חברת המניות סימנס כמנהל שירותי רפואה, ואמה הייתה דיילת בחברת התעופה הגרמנית לופטהנזה.
היא גם הייתה אמנית ובעלת גלריה.
לדנסט, אח צעיר בשם כריסטיאן.
אביה של דאנסט הוא גרמני, במקור מהמבורג, ואמה אמריקאית ממוצא גרמני ושוודי.
עד גיל אחת עשרה, דנסט התגוררה בעיירה בריק (אנ'), ניו ג'רזי, ולמדה בבית הספר ראני בטינטון פולס (אנ').
ב-1993 היא עברה ללוס אנג'לס עם אמה ואחיה, לאחר שהוריה נפרדו.
היא החלה לשחק בזמן שלמדה בתיכון נוטרדאם (אנ'), והמשיכה לעשות זאת לאחר שסיימה את לימודיה בשנת 2000. בשנות העשרה שלה היא התקשתה להתמודד עם תהילתה העולה, ובמשך תקופה האשימה את אמה שדחפה אותה לשחק בילדותה.
עם זאת, היא אמרה מאוחר יותר כי לאמה "תמיד היו הכוונות הטובות ביותר".
כשנשאלה אם יש לה חרטות על ילדותה, אמרה דאנסט, "טוב, זו לא דרך טבעית להתבגר, אבל זו הדרך שבה גדלתי ולא הייתי משנה אותה.
יש לי את הדברים שלי לעבוד.
אני לא חושבת שמישהו יכול לשבת ולומר, 'החיים שלי דפוקים יותר משלך'.
לכל אחד יש את הבעיות שלו".
דנסט החלה את הקריירה שלה בגיל שלוש כאשר הופיעה בפרסומות טלוויזיה.
היא הוחתמה בפורד מודלס ובסוכנות הדוגמנות עלית.
הופעתה הראשונה בטלוויזיה הייתה בשנת 1988, בתוכנית הטלוויזיה "סאטרדיי נייט לייב", בה גילמה את דמות נכדתו של הנשיא, ג'ורג' הרברט ווקר בוש, לצידו של דיינה קארווי.
כעבור שנה הופיעה בתפקיד משני בסרטו של וודי אלן, "סיפורי ניו יורק".
בשנת 1990 גילמה תפקיד קטן נוסף בסרטו של בריאן דה פלמה "מדורת ההבלים" המבוססת על הרומן באותו שם (אנ') מאת טום וולף, בה גילמה את בתו של טום הנקס.
בשנת 1993 השתתפה במספר פרקים בסדרות הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא" ו"אחיות".
פריצתה הגדולה הגיעה בשנת 1994, בסרט "ראיון עם הערפד", המבוסס על ספרה של אן רייס ובו שיחקה לצד בראד פיט.
על משחקה בסרט קיבלה דנסט שבחים רבים, ואף מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע.
בעקבות הסרט זכתה דנסט להופיע במספר תפקידים ראשיים נוספים, כמו ב"נשים קטנות" וב"ג'ומנג'י".
לאחר מכן השתתפה דנסט במספר סרטים פחות מפורסמים, כ"אמא לילה", "לב אמיתי", ו"מגדל האימה".
בשנת 1997 השתתפה בסדרה האנתולוגית של ABC "אקדח" בהפקתו של רוברט אלטמן, והופיעה במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "ER", וכמו כן דיבבה את קולה של אנסטסיה הצעירה בסרט באותו שם.
באותה שנה השתתפה בנוסף בסרטו של בארי לוינסון "לכשכש בכלב".
בשנת 1999, לאחר שסירבה להשתתף בסרט "אמריקן ביוטי", השתתפה דנסט במספר סרטים נוספים, "חמש ילדות יפות", "יופי מקומי", "חשבון השטן" ו"דיק".
לאחר סיום לימודיה בשנת 2000, המשיכה דנסט להופיע בסרטים פחות ידועים, אם כי בתפקידים ראשיים.
בין היתר שיחקה באותה שנה ב"הכל נשכח", "העורב 3", "עמוקות" ו"בלוז לעיר המזל".
באותה שנה הופיעה בתפקיד ראשי בשובר הקופות "מעודדות צמודות", וכעבור שנה בתפקידים ראשיים במספר סרטים מצליחים נוספים - "להתגבר", "את מטורפת...
אתה חתיך" לצד ג'יי הרננדז ו"המיאו של החתול".
בשנת 2002, גילמה דנסט את אחד מתפקידיה המוכרים ביותר, מרי ג'יין ווטסון בסרט "ספיידרמן".
הסרט היה לאחד הסרטים בעל ההכנסות הגבוהות ביותר אי פעם, ודנסט זכתה לשבחים על משחקה.
בשנת 2003 שיחקה בסרטים "לוויטי" ו"חיוך של מונה ליזה", ובשנת 2004 בשניים מהסרטים המצליחים ביותר של אותה שנה - "ספיידרמן 2" ו"שמש נצחית בראש צלול".
משחקה ב"שמש נצחית בראש צלול" נחשב לאחד הטובים ביותר שלה, ומספר סקרים אף בחרו בה כאחת השחקניות הטובות של השנה.
בנוסף הופיעה דנסט באותה שנה בסרט,"וימבלדון - אהבה בלבן".
בשנת 2005 כיכבה דנסט בסרט "אליזבט טאון" לצידו של אורלנדו בלום, ובשנת 2006 גילמה את דמותה של מארי אנטואנט בסרט "מארי אנטואנט".
במאי 2007 יצא הסרט "ספיידרמן 3", בו גילמה פעם נוספת את דמותה של מרי ג'יין.
באוקטובר 2006 הודיעה דנסט כי בכוונתה לקחת הפסקה ממשחק, וזאת על מנת להתחיל בלימודי אמנות.
במאי 2011 זכתה דנסט בפרס השחקנית הטובה ביותר של פסטיבל קאן על תפקידה בסרט הדרמה "מלנכוליה".
בשנת 2012 הופיעה דנסט בסרט "הפוכים" לצידו של ג'ים סטרג'ס, בסרט "בדרכים" שמבוסס על ספרו באותו שם של ג'ק קרואק ובסרט הקומי "הרווקה".
בשנת 2013, השתתפה בסרטה של סופיה קופולה "בלינג רינג" בהופעת קמע בתפקיד עצמה ובסרטו של אדם מקיי "חדשות בהפרעה".
בשנת 2014 כיכבה בסרט "שני פנים לינואר" והתארחה בפרק בסדרה "קוסמוס: מסע לחלל".
בשנת 2015 הופיעה בעונה השנייה של הסדרה "פארגו", בתפקיד של פגי בלומקוויסט.
על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית ראשית בסדרת דרמה.
בשנת 2016 שיחקה בדרמה עטורת השבחים "מאחורי המספרים" לצידן של טראג'י פ.
בשנת 2017 שיחקה בסרטה של סופיה קופולה "הפיתוי", ושיחקה בפרק של הסדרה האנתולוגית "מראה שחורה".
בשנת 2018 גילמה את אגאתה כריסטי בפרק של סדרת המערכונים "היסטוריה שתויה" של ערוץ קומדי סנטרל.
בשנת 2019 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה "איך להפוך לאלוהים", קומדיה שחורה של רשת Showtime.
בסדרה היא גילמה את קריסטל סטאבס, ומשמשת גם כמפיקה בפועל של הסדרה.
דנסט זכתה לשבחים עבור תפקידה, ואף הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית.
בשנת 2021 כיכבה דנסט בסרטה של ג'יין קמפיון "כוחו של הכלב" לצידו של בן זוגה ג'סי פלמונס.
בספטמבר 2024, פורסם כי דנסט לוהקה לצד צ'נינג טייטום לסרט "Roofman", בבימויו של דרק סיאנפרנס.
הסרט מבוסס על סיפורו האמיתי של ג'פרי מנצ'סטר, שודד סדרתי שפרץ ליותר מ-60 סניפי מקדונלד'ס דרך גגותיהם.
דמותה של דנסט היא עובדת בטויס אר אס המתקשה לסגור את החודש ולפרנס את בנותיה, די ולינדזי.
ג'פרי מנצ'סטר, שמסתתר בחנות, מתאהב בה כשהוא צופה בה, והשניים יוצרים קשר רגשי עד שהיא מגלה את זהותו האמיתית.
במאי 2025 פורסם כי מייקי מדיסון ודנסט יככבו בסרט "Reptilia" של הבמאי אלחנדרו לנדס אצ'באריה.
בשנת 2007 ביימה וכתבה את הסרט הקצר "Welcome".
בשנת 2010 ביימה את סרטה השני, גם הוא סרט קצר בשם "Bastard", אותו גם כתבה.
בספטמבר 2008, השתתפה במופע סטנד-אפ שכל רווחיו הוקדשו לקרן מחקר למחלת הסרטן.
ב-5 בדצמבר 2009, היא השתתפה בטלטון במקסיקו למען גיוס כספים לשיקום ילדים חולי סרטן.
באוקטובר 2023, דנסט, יחד עם שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בשנת 2001, דנסט רכשה בית בשכונת טולוקה לייק (אנ') בלוס אנג'לס, ומכרה אותו בספטמבר 2019 תמורת 4.5 מיליון דולר.
בשנת 2010, היא מכרה נכס בשכונת הוליווד הילס (אנ') בלוס אנג'לס, תמורת 1.4 מיליון דולר.
דנסט הייתה הבעלים של דירה בדאונטאון מנהטן, ניו יורק שאותה פרסמה למכירה ב-2017.
בתחילת 2008, סבלה דנסט מדיכאון קליני, וטופלה בבית החולים ביוטה.
בשנת 2011, התאזרחה כגרמנית (מאביה הגרמני), זאת בנוסף לאזרחות האמריקאית שלה (מלידה).
דנסט יצאה עם השחקן היהודי-אמריקאי, ג'ייק ג'ילנהול בין השנים 2002–2004. בשנת 2012, החלה לצאת עם השחקן גארט הדלונד, איתו שיחקה בסרט "בדרכים" (2012).
הזוג התארס באוגוסט 2015 ונפרד באפריל 2016. לאחר מכן באותה שנה, החלה בזוגיות עם עמיתה לסדרה "פארגו", השחקן ג'סי פלמונס, וב-2017 הם התארסו.
ב-3 במאי 2018 נולד בנם הראשון, אניס, ובמרץ 2021, נולד בנם השני, ג'יימס.
דנסט ופלמונס נישאו ביולי 2022 באתר נופש באוצ'ו ריוס (אנ'), ג'מייקה.
ב-31 באוגוסט 2014, לצידן של מפורסמות נוספות, דלפו לאינטרנט תמונות עירום של דנסט כחלק מהפריצה ההמונית לחשבונות iCloud של ידוענים.
מועמדת פרס האקדמיה האירופית לקולנוע לשחקנית הטובה ביותר (2011)2012הרווקהריגן קרופורדבדרכיםקמיל מוריארטיהפוכיםעדן2013בלינג רינגעצמהחדשות בהפרעהטרוסיאוס2014שני פנים לינוארקולט מקפרלנד2016ספיישל חצותשרה טומליןמאחורי המספריםויויאן מיטשל2017הפיתויאדווינה מורווודשוקתרזה2021כוחו של הכלברוז גורדוןמועמדת פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר (2022)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסרט קולנוע (2022)
מועמדת פרס גילדת שחקני המסך לשחקנית המשנה הטובה ביותר (אנ') (2022) 2024 הקרב על אמריקהלי סמית'2025גנב על הגגלי ויינסקוטRhubarbThe Entertainment System Is DownReptiliaקדם הפקה
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2016)
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית ראשית במיני-סדרה או בסרט (אנ') (2016)2017מראה שחורהעובדת של קליסטרפרק: "USS Callister"2018היסטוריה שתויהאגתה כריסטיפרק: "Drunk Mystery"2019איך להפוך לאלוהים (אנ')קריסטל סטאבסתפקיד ראשי; 10 פרקים
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת קומדיה או סדרה מוזיקלית (2020)
קירק ג'יימס היינריך הוא כדורסלן עבר אמריקאי ששיחק בעמדת הרכז.
היינריך החל את הקריירה שלו בתיכון של סיאוקס סיטי.
במכללות שיחק באוניברסיטת קנזס והוביל אותה לפיינל פור טורניר המכללות בשנים 2002 ו-2003. בדראפט 2003 נבחר שביעי על ידי שיקגו בולס.
בעונת 2004–2005 הוביל את שיקגו יחד עם בן גורדון לפלייאוף ראשון מאז 1998.
שחקן השנה של שיקגו בולס (2004).
מדליית ארד באליפות העולם ביפן (עבור ארצות הברית) (2006)
מר כדורסל של מדינת איווה לשנת 1999
נקודות למשחק אחד: 34 (פעמיים)
כדורים חוזרים התקפיים למשחק אחד: 4 (נגד בוסטון ב-13/3/07)
כדורים חוזרים הגנתיים למשחק אחד: 12 (פעמיים)
כדורים חוזרים למשחק אחד: 13 (פעמיים)
חסימות למשחק אחד: 3 (נגד פילדלפיה ב-6/3/04)
זריקות מהשדה שנקלעו למשחק אחד: 13 (נגד ניו יורק ב-19/4/05)
זריקות לשלוש שנקלעו למשחק אחד: 6 (5 פעמים)
זריקות חופשיות שנקלעו למשחק אחד: 17 (נגד אורלנדו ב-17/4/06)
זריקות חופשיות למשחק אחד: 22 (נגד אורלנדו ב-17/4/06)
בעונת הרוקי שלו עזר לקהילה בחלוקת מנות חמות ואסף תרומות כדי לפתוח מתנ"ס בשיקגו לילדים נזקקים.
לפני החימום של כל משחק הוא מבקר אצל ילדים נזקקים או חולים, תומך בהם, מצטלם איתם ומחלק חתימות.
קירסירים היו פרשים כבדים שהיו נפוצים במספר צבאות אירופה מסוף המאה ה-16 עד סוף המאה ה-19.
קירסירים נחשבו לפרשים כבדים ושירתו בהם החיילים הגבוהים והחזקים בצבא, שגם סוסיהם היו בין הטובים בצבא.
בשדה הקרב, הקירסירים נועדו לשבור מערכי אויב גדולים והם נלחמו בשורות צפופות בדומה לפרשים כבדים מחילות אחרים.
בהדרגה ממחצית המאה ה-19 חשיבותם בשדה הקרב פחתה עם עליית הדיוק וכוח האש של כלי הנשק, אך בדומה לסוגי יחידות אחרים, צבאות רבים שימרו את הכינוי "קירסירים" במספר יחידות וסגנון הלבוש הייחודי השתמר אף הוא למטרות ייצוגיות ולטקסים.
השימוש המתועד הראשון בקירסירים היה באוסטריה אצל מקסימיליאן הראשון שגייס גדודים בני 100 חיילים בשנת 1484 לשורות צבאו.
הצרפתים אימצו את הקירסירים בשנת 1666 וב-1705 מספר הגדודים של הקירסירים באימפריה האוסטרית הגיע לעשרים.
בעקבות הצלחתם בקרבות, גם המדינות האחרות גייסו כוחות קירסירים משל עצמן.
הקירסירים הראשונים היו דומים בחימושם לאבירים מימי הביניים, וההבדל העיקרי ביניהם היה תוספת של זוג אקדחים, ביטול הרומח ואימוץ החרב הישרה והכבדה לקרב פנים מול פנים.
הקירסירים המשיכו לעטות שריון גוף הרבה אחרי שיתר חילות הצבא זנחו אותו בגלל התגברות כח האש של כלי הירי.
עם הזמן, גם הקירסירים החלו לוותר על חלק מהשריון והחל מהמאה ה-17 נשארו עם הקיראס וקסדה בלבד.
במהלך המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19 הקירסירים היו נפוצים ברוב צבאות אירופה והופיעו לסירוגין לבושי שריון חזה או בלעדיו, במלחמות הנפוליאוניות קירסירים היו הפרשים הכבדים של הצבאות השונים, ובתפקיד זה שימשו לניפוץ מערכי החי"ר של האויב.
בקרב ווטרלו, קירסירים צרפתים הם שביצעו את ההסתערות הכושלת במרכז שדה הקרב בפיקודו של מישל נה, אשר האמין שחיל הרגלים הבריטי נסוג והוא מפוזר.
אלא שהבריטים יצרו ריבועים וההסתערות נשברה ונכשלה במחיר גבוה לצד הצרפתי.
עם התגברות כוח האש, הקירסירים התפתחו בסוף המאה ה-19 לסוגי פרשים אחרים, היות שלא היה עוד טעם בלבישת שריון מתכת כבד.
קירק לי האמט הוא הגיטריסט המוביל של להקת הת'ראש מטאל האמריקאית מטאליקה.
האמט נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, לאב אירי ולאם פיליפינית.
כשמשפחתו עברה לאיסט ביי, הוא למד בתיכון "דה אנזה" באל סוברנטה, קליפורניה.
כילד ונער, התעניין האמט באוסף הנרחב של אחיו הגדול ריק, אשר כלל: גיטרות, גיטרות בס ותקליטי רוק כבד הכוללים את: לד זפלין, בלאק סבאת', סטטוס קוו, הרולינג סטונז, ג'ימי הנדריקס ו-UFO.
הוא החל לנגן בגיל 15, לאחר צפייה בסרט על ג'ימי הנדריקס.
ההשפעה הגדולה ביותר עליו הייתה נגינתו של ג'ימי הנדריקס, אך הוא עצמו טען פעמים רבות כי נגינתו הושפעה ביותר מאולי ג'ון רות' ומייקל שנקר והזרם האירופאי של אותה התקופה.
ניכרת בו גם השפעה של מורהו, בשלב מסוים, ג'ו סטריאני.
בצעירותו עבד בברגר קינג כדי לחסוך כסף לקניית מגבר מחברת " Marshall".
ב-1982 היה ממקימי להקת הת'רש מטאל אקסודוס, והצטרף למטאליקה ב-1983 כשהחליף את דייב מאסטיין זמן קצר לפני תחילת הקלטת אלבומם הראשון.
האמט כתב והקליט עם הלהקה את כל אלבומי הסטודיו והלייב מלבד האלבום הראשון, Kill 'Em All שהיה שותף להקלטתו, אך הוא התבסס בו על הסולואים והריפים שדייב מאסטיין כתב.
למרות היותו גיטריסט מוביל, האמט תרם וכתב ריפים שונים מאמצע שנות השמונים, ובעיקר בעידן ה-Load ו-ReLoad (אמצע עד סוף שנות ה-90).
הריף המפורסם ביותר שהאמט כתב הוא Enter Sandman, אותו כתב באמצע הלילה בחדר מלון בזמן מסע הופעות.
האמט מבוקר עקב היותו משתמש כמעט כפייתי בפדאל ה־wah המפורסם בסולואים שלו.
בתגובה אמר האמט שפדאל ה־wah הוא נדבך נוסף באישיות שלו כגיטריסט.
בשנת 2007 חברת הגיטרות האמריקאית ESP הציעה למכירה דגם בשם KH-20 במהדורה מוגבלת של 41 גיטרות שמבוססות על הדגם שקירק האמט מנגן עליו, אך בעלות מספר שינויים מיוחדים, לציון 20 שנים של שותפות בין החברה לנגן המפורסם.
היה נשוי שלוש שנים לרבקה עד 1990.
האמט חובב גלישה וקריאת ספרי קומיקס, את חיבתו לספרי קומיקס וסרטי אימה ניתן לראות בגיטרות המיוחדות שלו, אשר בהן מצוירות דמויות קומיקס ומפלצות.
בתחילת דרכו ניגן האמט על Flying V של חברת הגיטרות האמריקאית גיבסון.
לקראת סוף שנות ה-80 החל האמט לנגן על גיטרת קאסטום של חברת הגיטרות ESP שנבנתה על פי דרישותיו על בסיס הדגם M-II, דגם שלאחר מספר שנים החל להמכר לקהל הרחב וידוע כ-ESP KH-2. בנוסף, האמט משתמש בפיקאפים האקטיביים EMG-81 בפוזיציית הגשר והצוואר בכל הגיטרות שלו.
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP (גיטרת ההופעות העיקרית שלו)
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP "מומיה" שעליה צביעה של הפוסטר של הסרט המומיה המקורי - גיטרה יחידה מסוגה שכן האמט רכש את הזכויות על הפוסטר
גיטרת קאסטום KH-2 Ouija של חברת ESP
גיטרת קאסטום KH-3 של חברת ESP עם פיקאפים תוצרת EMG בעלת גוף Les Paul
גיטרת לס פול קאסטום של חברת גיבסון שנת 1968
גיטרת Flying V של חברת גיבסון שנת 1974 - הגיטרה איתה הקליט את ארבעת האלבומים הראשונים של מטאליקה.
ב-1989 החליף את הפיקאפים של הגיטרה ל-EMG81
גיטרת קאסטום KH-2 של חברת ESP "אשת המומיה"
גיטרת גיבסון לס פול שנחתמה על ידי גארי מור.
קירק החליף לגיטרה זו את הפיקאפים ל-EMG81
גיטרת KH-1 של חברת ESP בה השתמש האמט בשנות השמונים
האמט, ביחד עם ג'יימס הטפילד נחשב לתומך נלהב של חברת המגברים מסה בוגי ומשתמש בדגמים שונים של החברה.
בתחילת דרכו ניגן על מגברי מרשל מדגמי TSL ו-DSL.
כיום בהופעות האמט מנגן על מגברי רקטיפייר (Rectifier) של חברת מסה בוגי ועל מגבר הסיגנצ'ור שלו מחברת ראנדל.
קירק סמואל פני הוא כדורסלן עבר ניו זילנדי.
בעונת 1999/00 שיחק פני באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון האמריקאית, איתה הגיע לפיינל פור המכללות, ובנוסף הספיק לשחק במדי נבחרת ניו זילנד באולימפיאדת סידני.
הוא המשיך את לימודיו במכללה וזכה לשחק בקבוצה גם בעונות 2000/01, 2001/02 וב-2002/03. בהמשך העונה הוזמן לשחק במדי נבחרת ניו זילנד באליפות העולם שנערכה בשנת 2001 באינדיאנפוליס, ארצות הברית והגיע עם נבחרתו למקום הרביעי.
בעונת 2002/03 הגיע עם ויסקונסין לשמינית גמר אליפות המכללות, והציג ממוצעים של 16.2 נקודות למשחק 6 ריבאונדים ו-3 אסיסטים למשחק.
בעונת 2003/04 חתם במיאמי היט בה שיחק 2 משחקים לפני שנחתך מהסגל.
בכך הפך פני לניו זילנדי השני בתולדות ה־NBA (אחרי שון מרקס).
לאחר מכן עבר לשחק בספרד בקבוצת גראן קנריה, שבה חתם לעונה אחת, עונת 2003/04, והציג ממוצעים של 10.2 נקודות למשחק ו-2 ריבאונדים למשחק.
למרות העונה הבינונית שהציג בספרד הוזמן פני לשחק במדי נבחרת ניו זילנד באליפות העולם שנערכה באתונה באותה השנה.
פני שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA האמריקאית עם קבוצת אשוויל בעונת 2004/05 וזכה איתה באליפות.
בעקבות הצלחתו, הוא חתם בליגת ה-NBA בקבוצת הלוס אנג'לס קליפרס, שבה השתתף ב-4 משחקים והציג ממוצעים בינוניים.
בעונת 2005/06 חתם פני בקבוצת מכבי תל אביב הישראלית, במטרה לעזור לה לזכות בגביע היורוליג בפעם השלישית ברציפות, אך הוא זכה לדקות משחק מועטות גם במסגרת ליגת העל וגם במסגרת שלבי היורוליג, שבהם התבסס פני כמחליף שנכנס למספר דקות כדי לקלוע שלשות שיעזרו להגדיל את היתרון לטובת קבוצתו.
הוא הגיע עם מכבי תל אביב לגמר היורוליג שם הפסידו לצסק"א מוסקבה.
לאחר סיום עונת 2005/06 עזב פני את מכבי תל אביב וחתם בז'לגיריס קובנה מליטא.
באמצע עונת 2006/07, לאחר שז'לגיריס הודחה מהיורוליג שוחרר מהקבוצה וחתם באלבה ברלין עד לסיום העונה.
החל מעונת 2007/08 הוא שיחק במדי ניו זילנד ברייקרס בליגת העל האוסטרלית בכדורסל.
ב-2009–2010 שיחק בליגת הפיתוח של ה-NBA עם ממוצעים של למעלה מ-20 נק'.
באליפות העולם בכדורסל 2010 קלע ב-31 דק' 24 נקודות, קלע 2 ריבאונדים ומסר 2 אסיסטים.
פני הוא אחיו של רוד פני, שחקן רוגבי מקצועני.
יש לו בת בשם אוליביה.
קירסטן מלפריד פלגסטד (בנורווגית: Kirsten Malfrid Flagstad; 12 ביולי 1895 - 7 בדצמבר 1962) הייתה זמרת אופרה נורווגית, שנחשבת לאחת מזמרות הסופרן הווגנריאניות הגדולות ביותר במאה ה-20. הופעתה הבימתית הצטיינה בביטוי רגשי מאופק ויפי הצליל הצרוף של קולה, לצד לכידות הקו והגוון, זיכו אותה בהוקרה ובהתפעלות.
פלגסטד נולדה בהאמאר למשפחה מוזיקלית; אביה היה המנצח מיכאל פלגסטד ואמה הפסנתרנית מארי פלגסטד יונסרוד.
את לימודי המוזיקה שלה החלה באוסלו והופעתה הבימתית הראשונה נערכה בתיאטרון הלאומי באוסלו, בתפקיד "נורי" ב"ארץ השפלה" (Tiefland) של אז'ן ד'אלבר בשנת 1913.
אחרי הכשרה נוספת בסטוקהולם, החלה קריירה באופרה ואופרטה בנורווגיה.
היא עבדה בתיאטרון גטבורג, שוודיה, משנת 1928 עד 1932.
אחרי ששרה באופרטה ובתפקידים ליריים כגון "מרגריט" ב"פאוסט" במשך יותר מעשור, שוכנעה פלגסטד לנסות את כוחה בתפקידים אופראיים כבדים יותר, כמו "טוסקה" ו"אאידה".
בזמן זה הייתה כמעט בת 40 וכבר שקלה אפשרות של פרישה.
בשנת 1932 קיבלה עליה את תפקיד "איזולדה" ומצאה, כמסתבר, את קולה האמיתי.
אלן גולבראנסן (1863–1946), זמרת סופרן נורווגית בביירוית, שכנעה את ויניפרד וגנר להזמין את פלגסטד למבחן קול לפסטיבל ביירוית.
בשנה הראשונה התקבלה פלגסטד לתפקידים קטנים, ואחר ניתן לה תפקיד "זיגלינדה" בהוולקירה.
הופעת הבכורה של פלגסטד במטרופוליטן אופרה בתפקיד זיגלינדה, ששודרה ברחבי אמריקה ב-2 בפברואר 1936, עוררה התלהבות רבה.
כעבור ארבעה ימים שרה פלגסטד את איזולדה ועוד באותו חודש הופיעה בפעם הראשונה בתפקיד "ברונהילדה" בהוולקירה ובדמדומי האלים.
בהמשך אותה עונה שרה את "אלזה" בלוהנגרין, "אליזבת" בטנהויזר וכן, בפעם הראשונה, את "קונדרי" בפרסיפאל.
כמעט בן-לילה הציבה עצמה כזמרת הסופרן הווגנריאנית הראשונה במעלה בתקופתה.
"פידליו" (בשנת 1936 ואחריה) היה תפקידה הלא-וגנריאני היחיד במטרופוליטן לפני מלחמת העולם השנייה.
נאמר עליה, שהצילה את המטרופוליטן אופרה מפשיטת הרגל שאיימה על קיומה.
בשנת 1936 ביצעה את כל שלושת תפקידי ברונהילדה של מחזור הטבעת באופרה של סן פרנסיסקו.
ב-1937 הופיעה לראשונה באופרה הלירית של שיקגו.
בשנים 1936 ו-1937 ביצעה פלגסטד את תפקידי איזולדה, ברונהילדה ו"סנטה" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן בניצוח תומאס ביצ'ם, פריץ ריינר ווילהלם פורטוונגלר.
ההתלהבות שעוררה השתוותה לזו שידעה בניו יורק.
קריאת הקרב שלה בתפקיד ברונהילדה מתוך הוולקירה של וגנר הונצחה על מסך הקולנוע בקטע מן האנתולוגיה המוזיקלית "השידור הגדול", בשנת 1938.
עם זאת, הקריירה שלה במטרופוליטן לא חסרה עליות ומורדות.
פלגסטד הסתבכה בסכסוך מתמשך עם זמר אחר, לאוריץ מלכיור.
מלכיור נעלב מהערה של קירסטן על "תצלומי פרסומת מטופשים", שמלכיור, כך הרגישה, כפה עליה שלא בטובתה.
היא הסתכסכה גם עם אדוארד ג'ונסון אחרי מותו של ארתור בודנסקי, כשהעדיפה כמנצח את המלווה שלה, אדווין מקארתור, על פני אריך ליינסדורף.
עד לעזיבתה את המטרופוליטן, בראשית שנות ה-40', כבר יישרה את ההדורים הן עם מלכיור והן עם ג'ונסון.
מלכיור וג'ונסון, מצדם, לא נקפו אצבע לעזור לפלגסטד כאשר הותקפה אחרי מלחמת העולם השנייה.
מלחמת העולם השנייה והקשיים שצצו אחריה
בשנת 1941, כשאמריקה נכנסה למלחמה, חזרה פלגסטד לנורווגיה להיות עם בעלה ונשארה שם כל תקופת המלחמה.
היא לא שרה בנורווגיה ולא בשום מדינה אחרת שבכיבוש גרמניה בשנות המלחמה, אלא רק, ובהבלטה, בשוודיה ובשווייץ הנייטרליות.
בעלה נעצר אחרי המלחמה על עשיית רווחי מלחמה, משום שמכר ציוד לגרמנים.
הוא היה כבר חולה במחלה קשה ומת זמן קצר לאחר מכן, ונכסיו הוחרמו על ידי המדינה.
אף כי פעולותיה של פלגסטד עצמה בתקופת המלחמה לא היו שנויות במחלוקת, הרי עצם שובה לנורווגיה ונאיביות פוליטית מסוימת מצדה יצרו רגשות שליליים כלפיה, בעיקר בארצות הברית, שם יצא שגריר נורווגיה במערכה אישית חסרת-רחם כנגדה.
גם בעל הטור וולטר וינצ'ל יצא במערכה מכוערת נגד פלגסטד; מלכיור וג'ונסון סירבו שניהם לבוא לעזרתה.
בקונצרט בפילדלפיה השליכו עליה אנשים מן הקהל פצצות סירחון.
במשך ארבע עונות רצופות בקובנט גארדן, משנת 1948 עד 1952, חזרה פלגסטד על כל תפקידי וגנר בקבועים שלה, כולל קונדרי וזיגלינדה.
בתקופה זו גם הופיעה בביצוע בכורה עולמי של "ארבעה שירים אחרונים" מאת ריכרד שטראוס, תחת שרביטו של וילהלם פורטוונגלר באלברט הול.
הופעה אגדית זו ב-22 במאי 1950 הוקלטה של גבי טייפ ומצויה לקניה גם היום, אם כי באיכות צליל ירודה.
פלגסטד סיירה בדרום אמריקה בשנת 1948 וחזרה לסן פרנסיסקו בשנת 1949, אך לא הוזמנה שוב למטרופוליטן עד שרודולף בינג התמנה למנהל.
בעונת 1950–1951, אף כי הייתה כבר בשנות ה-50 לחייה, הוכיחה פלגסטד את כוחה המרשים בתפקידי איזולדה, ברונהילדה ופידליו.
הופעת הפרידה שלה מן המטרופוליטן הייתה ב-1 באפריל 1952, בתפקיד הראשי ב"אלקסטה" של גלוק.
הופעותיה האופראיות האחרונות היו בתפקיג "דידו" של פרסל בתיאטרון מרמייד בלונדון בשנת 1953, הופעה מייצגת, שהוקלטה והופקה על ידי חברתEMT
אחרי פרישתה מן הבימה, המשיכה פלגסטד להופיע בקונצרטים ולהקליט.
משנת 1958 עד 1960 כיהנה כמנהלת כללית באופרה הלאומית של נורווגיה.
מבין הקלטותיה הרבות, "טריסטן ואיזולדה" השלם עם וילהלם פורטוונגלר נחשב למייצג הטוב ביותר של פרשנותה האמנותית הבוגרת.
עם זאת, אומרים שתקליטיה מלפני המלחמה מציגים את קולה במיטבו, רענן, צלול ומבריק.
במהלך הקריירה שלה הקליטה שירים לאין מספר, משל גריג ואחרים, ואלה מעידים על קול, ששימר את יופיו ללא שינוי במשך שנים רבות באורות הבמה.
פלגסטד מתה באוסלו בגיל 67. תמונת דיוקנה מופיעה על שטר הכסף הנורווגי בערך של 100 קרונות.
מוזיאון קירסטן פלגסטד בהאמאר, נורווגיה, מכיל אוסף פרטי של אביזרי אופרה, הנחשב לגדול בעולם.
תלבושותיה מושכות תשומת לב מיוחדת ובהן כמה מוצגים בהשאלה מארכיון המטרופוליטן אופרה.
קירשווסר (גרמנית: Kirschwasser; מילולית: מי דובדבנים) או בקיצור קירש, הוא משקה אלכוהולי צלול מסוג ברנדי המופק על ידי זיקוק כפול של תסס מיץ דובדבנים שחורים.
הדובדבן שממנו מזקקים קירשווסר יכול להיות מתוק או חמוץ, באופן מסורתי משתמשים בדובדבן מורלו חמוץ הנכתש ביחד עם החרצן שלו.
הדובדבן גדל בסביבות היער השחור בדרום גרמניה ולכן מאמינים כי שם מקור המשקה.
כעשרה קילוגרם של דובדבנים נדרשים להכנת בקבוק אחד של קירשווסר.
משקאות אלכוהוליים צלולים מזיקוק של פירות נפוצים בין היתר בדרום גרמניה, מערב אוסטריה ובקנטונים דוברי הגרמנית של שווייץ.
משקאות דומים לקירשווסר מאותם אזורים הם אובסטלר (Obstler) שמזוקק מתפוחים או תערובת של תפוחים ואפרסקים, Zwetschgenwasser משזיפים ו-Himbeergeist מפטל.
משקאות דומים בצרפת ובקנטונים דוברי הצרפתית של שווייץ מכונים בצרפתית "eau de vie" (מי החיים, אותו המונח שבמקור המילים ויסקי ואקוואויט).
משקאות דומים ניתן למצוא גם במדינות אחרות, כדוגמת הסליבוביץ' המופק משזיפים המוכר בכל המדינות שהרכיבו את יוגוסלביה.
בניגוד לליקר דובדבנים, הקירשווסר אינו מתוק כלל, ולקירשווסר איכותי טעם נקי של זיקוק מעודן (בדומה לוודקה פרימיום) עם בת טעם עדינה של דובדבן.
בדרך כלל קירשווסר נשתה נקי, מקורר, בכוסות קטנות מאוד בתור אפריטיף.
לעומת זאת, באופן מסורתי באזורים הכפריים של הארצות דוברות הגרמנית, הוא מוגש בטמפרטורת החדר או מחומם קלות בידיים בתור דיז'סטיף.
קירשווסר הוא מרכיב הכרחי בהכנת פונדו גבינה.
קירשווסר משמש במתכון המקורי של Schwarzwälder Kirschtorte (טורט היער השחור) שמקורו במאה ה-16.
קירשווסר משמש כמרכיב בקוקטיילים "פלורידה", "ליידי פינגר" ו"היער השחור".
קירקוס פלאמיניוס היה קירקוס ברומא העתיקה, באזור שדה מרס, ששימש כאתר משחקים ומרוצים.
הקירקוס היה ממוקם בקצהו הדרומי של שדה מרס, בסמוך לנהר הטיבר.
הקירקוס נבנה ביוזמת גאיוס פלאמיניוס בשנת 221 לפנה"ס, ובראשיתו היה מגרש שאורכו כ-500 מטרים, אשר שימש למשחקים.
החל מהמאה השנייה לפנה"ס, נבנו מבנים רבים ואנדרטאות סביב המגרש, אשר הצרו את היקפו, ובמאה השלישית נותרה כיכר שקוטרה כ-300 מטרים.
בין המבנים הסמוכים היה מקדש יונו רג'ינה.
בשנת 2 לפנה"ס הוצף הקירקוס פלאמיניוס, על מנת לאפשר משחק של צייד 36 קרוקודילים על מנת לחגוג את חנוכת פורום אוגוסטוס.
בעוד שהקירקוס מקסימוס שימש כאתר המשחקים המרכזי של רומא, הקירקוס פלאמיניוס שימש למטרות שונות, כגון עצרות עם וימי שוק.
סביב הקירקוס פלאמיניוס לא היו מושבי אבן.
ישנה מחלוקת בין המלומדים האם הקירקוס פלאמיניוס שימש למרוצי מרכבות.
לטענת ולריוס מקסימוס המשחקים הפלביים (Ludi Plebeii) נערכו בו, אולם מקורות אחרים טוענים כי הדבר שגוי.
משחקי הטאורי (ה-Ludi Taurii) לכבוד אלי השאול נערכו בקירקוס פלאמינוס לדברי אנטונינוס פיוס, במסגרתם נערכו מרוצי סוסים.
משחקים אלה נערכו באתר זה בלבד.
בשל חשיבות האתר, נקרא כל האזור שסביבו בשם "קירקוס פלאמיניוס", וכן המבנים שסביבו כונו "סביב הקירקו פלאמיניו" ("in circo Flaminio").
עד שנת 220 לפנה"ס הוקמו סביב האתר שישה מקדשים, ובהם, צפונית לאתר - מקדש עבור האל מרס.
ברומא העתיקה, קירקוס היה מגרש מעגלי תחת כיפת השמיים ששימש כמרכז הבידור להמונים של תקופתו.
שם התקיימו מרוצי סוסים, מרוצי מרכבות וכן שימש הקירקוס כזירת שעשועים ומקום בו נערכו מופעים ואירועים המוניים אחרים.
לשם ביצוע קרבות ימיים או שיחזורם היה מוצף הקירקוס במים.
תחרות הרכיבה, על סממניה והשלכותיה, התאימה למדיום זה, במיוחד על רקע כוחו ההולך וגובר של ההמון, מחוסר העבודה, אשר הצטופף בעיר רומא וזכה במנות גדושות של "לחם ושעשועים".
בדרך זו ביקשו השליטים לחזק את נאמנות ההמון כלפיהם ולאפשר מוצא לפורקן יצרים ושחרור אגרסיות.
תחרויות אלה הבליטו את הדאגה לנוחיות הצופים, לרווחתם ולעונג נפשם, והדגישו את ההבדל העיקרי בין התרבות ההלנית לרומית: הראשונה - התמקדה בשחקנים ובספורטאים, בעוד השנייה - פניה כוונו לקהל הצופים.
הקירקוס היה דומה במבנהו להיפודרום היווני ששימש למטרה דומה.
מסלול המרוצים עצמו היה צר, וחולק לשניים באמצעות "ספינא" - אזור מוגבה שהוקם באמצע המסלול וחצה אותו.
מהרגע שהחל המירוץ יכלו המשתתפים לחסום את דרכם של מתחריהם ובכך לגרום להם להתנגש ב"ספינא".
עם השנים נוספו על ה"ספינא" עמודים, קישוטים, חפצי-אמנות ופסלים, עד שלבסוף לא יכלו הצופים מצדו האחד לראות מה קורה בצד השני של המסלול, מה שהוסיף מתח לאירוע.
בכל אחד מצידי ה"ספינא" היו רחבות סיבוב, שנקראו "מטאי", בהן התרחש חלק גדול מהתאונות.
בכוונה לשפר את המתקן ולשכללו, דאגו הרומאים לסידור מיוחד של מכלאות הזינוק למרכבות.
בשונה מן ה"היפודרומוס" של אולימפיה, שם ביקשו להתגבר על בעיית תזמון הזינוק עד לישורת, שמו הרומאים את הדגש על המרחב: אדני-הזינוק יצרו מבנה דמוי קשת (קמורה ביחס לציר המרכזי), וכך השתווה המרחק מכל מתקן-זינוק עד למרכז היישורת.
לנוחיות הקהל הותקן כן מיוחד מוגבה עליו שבע צלחות, שנקראו גם "ביצים", שבתום כל סיבוב "ירדה" אחת מהן (כעין לוח-תוצאות).
אביזר זה הוצג לראשונה ב-174 לפנה"ס, ובשנת 33 לפנה"ס נוספו גם פסלונים של דולפיני ברונזה שצנחו, בזה אחר זה, לתוך תעלת מים שהותקנה ב"ספינא".
כל קיסר ושליט הוסיף נופך משלו למתקן, תוך שהוא משפרו ומשכללו: יוליוס קיסר ציווה לחצוב בגבעות שסביב הזירה כדי לבנות מדרגות לנוחיות הצופים, ואוגוסטוס הוסיף תא-כבוד מיוחד לאנשי חצרו; כן כוסה ביוזמתו המסלול בשכבת חול המעורבת בגרגרי חצץ אשר נצצו בברק קרני השמש.
בימיו התקיימו 12 מרוצים ליום.
בימי הקיסר גאיוס קליגולה הוכפל מניינם.
ברחבי העולם נמצאו שרידיהם של למעלה מ-60 קירקוסים.
המרהיב מבין קרקסאות רומא היה הקירקוס מקסימוס, שממדיו - אורכו 600 מטרים ורחבו 200, חבקו קהל שיא של כרבע מיליון צופים.
מסלול המירוץ נבנה על גבי הרמה הטבעית הנמוכה של העמק במרכז העיר, וקרקעיתו הרכה והספוגית ריככה את נפילת הרוכבים.
בקיסריה נמצאו שני קירקוסים, האחד הוא הההיפוסטדיום ששימש כהיפודרום ואצטדיון כאחד, והשני הוא הקירקוס שנבנה בימיו של אדריאנוס.
קירקוול היא הבירה של איי אורקני שבממלכה המאוחדת, והגדולה שבערי האיים.
מקור שמה של העיר משם המפרץ בנורדית העתיקה Kirkjuvagr - "מפרץ הכנסייה".
לימים עוות השם ל"קירקוואה" (Kirkvoe) ובהמשך ל"קירקוואאה" (Kirkwaa).
עורכי מפות אנגליים טעו וחשבו שהסיומת "waa" זהה לסיומת הסקוטית "wa" שמשמעה "חומה" ולכן שינו את שם העיר ל"קירקוול" .
העיר מוזכרת לראשונה ב"סאגת האורקניינגה" שנכתבה בשנת 1046. העיר נוסדה על ידי רוגנוולד השני, רוזן אורקני.
בשנת 1486 הפך המלך ג'יימס השלישי מלך סקוטלנד את העיר לעיר מלכותית, ומאז שמה הרשמי של העיר הוא: "The City and Royal Burgh of Kirkwall".
העיר ממוקמת לחופו הצפוני של האי מיינלנד ומתגוררים בה כ-8,500 תושבים.
בעיר ממוקם הנמל המרכזי של האיים, ושירות מעבורות מקשר בין העיר לאברדין וללרוויק וכן לאיים השונים של אורקני.
בלב העיר נצבת קתדרלת מגנוס הקדוש אשר נוסדה על ידי רוגנוולד קאלי לזכרו של מגנוס אלדנסון, רוזן אורקני.
בסמוך לקתדרלה ניצבים שרידי ארמון הרוזן וארמון הבישוף של קירקוול.
מוזיאון בית טנקרנס (Tankerness House Museum) הממוקם במבנה מהמאה ה-16 ומשחזר את החיים בתקופה זו, לצד הצגת ההיסטוריה של איי אורקני ומוצגים מהתקופה הפרה היסטורית, ומהתקופה הפיקטית והויקינגית.
מוזיאון הרדיו של אורקני (Orkney Wireless Museum) המציג את ההיסטוריה של הרדיו והתקשורת.
כמו כן מצויים בעיר שרידי מצודת העיר, אשר נהרסה במהלך המאה ה-17.
בין השנים 1708–1801 הייתה קירקוול מחוז בחירה של בית הנבחרים של בריטניה הגדולה, ובין השנים 1801–1918 מחוז בחירה של בית הנבחרים של הממלכה המאוחדת.
בשנת 1918 שונו גבולות מחוז הבחירה והעיר הפכה לחלק ממחוז הבחירה אורקני ושטלנד.
קירסטן פליפקנס (הולנדית: Kirsten Flipkens; נולדה ב-10 בינואר 1986) היא טניסאית בלגית שדורגה בשיאה 13 בעולם.
ביולי 2013 העפילה לחצי גמר טורניר ווימבלדון.
היא החלה לשחק טניס והצליחה בנערותה כשזכתה בווימבלדון לנוער ובאליפות ארצות הברית הפתוחה לנוער בשנת 2003. בשנה זו החלה פליפקנס את הקריירה המקצועית שלה.
בשנת 2012 הייתה נתונה לסכנת חיים בעקבות קרישת דם בגופה.
בשנה זו השתתפה פליפקנס בעיקר בטורנירים מסבב ה-ITF.
בטורנירים אלה הישגיה הבולטים היו: זכייה בטורניר בגרמניה עם ניצחון על סנדרה זהלובה.
ניצחון טורניר בבלגיה כשבגמר גברה על קרוליין מאס וזכייה בטורניר בצרפת עם ניצחון על סטפני פורטץ.
באליפות אוסטרליה הפתוחה ניצחה בסיבוב הראשון את רוזנה דה לוס ריוס לפני שהפסידה בסיבוב השני לילנה יאנקוביץ'.
בממפיס הפסידה כבר בסיבוב הראשון.
היא הגיעה עד הגמר של טורניר ה-ITF בגרמניה.
באליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב הראשון את סטפני פורץ לפני שהפסידה בסיבוב השני למדורגת 20 דומיניקה ציבולקובה.
בטורניר דן בוש עברה את המוקדמות והפסידה בסיבוב הראשון לקתרינה בונדרנקו.
בווימבלדון השיגה את הישגה הגדול בקריירה עד כה והגיעה עד הסיבוב השלישי לפני שהפסידה למדורגת 1 דינארה סאפינה.
היא המשיכה במומנטום החיובי וניצחה בטורניר ITF בבלגיה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הגיעה עד הסיבוב השלישי והפסידה לקים קלייסטרס שגם ניצחה בטורניר.
בטורניר לוקסמבורג השיגה את רבע הגמר הראשון שלה בסבב ה-WTA והפסידה לבת ארצה ינינה וויקמאייר.
פליפקנס פתחה את השנה בטורניר הוברט.
היא הגיעה עד רבע הגמר והפסידה לשרה אראני.
באליפות אוסטרליה הפתוחה הפסידה בסיבוב הראשון לז'וסטין הנין.
בדובאי ניצחה בסיבוב הראשון את טימאה בשינסקי ובסיבוב השני הפסידה לורה זבונרבה.
באינדיאן וולס הגיעה עד הסיבוב השלישי והפסידה לאלנה דמנטייבה.
באליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב הראשון את אימי מוריטה והפסידה בסיבוב השני למריה שארפובה.
בדן בוש הגיעה עד חצי הגמר כשבשמינית הגמר ניצחה את המדורגת 3 בטורניר, מריה קירילנקו.
בחצי הגמר הפסידה לאנדריאה פטקוביץ'.
בווימבלדון ניצחה בסיבוב הראשון את סטפני דובואה לפני שהפסידה פעם נוספת לבת ארצה שדורגה 15 בטורניר, ינינה וויקמאייר.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידה פליפקנס כבר בסיבוב הראשון לפטי שניידר.
בסיאול ניצחה את בוג'נה יובנובסקי ואת המדורגת 6 בטורניר, ירוסלבה שבדובה לפני שהפסידה למדורגת 1 בטורניר, נדיה פטרובה.
היא סיימה את השנה בטורניר לוקסמבורג והגיעה עד רבע הגמר שם הפסידה לרוברטה וינצ'י.
פליפקנס פתחה את השנה לא טוב והפסידה בסיבוב הראשון של אליפות אוסטרליה הפתוחה לאנסטסיה פבליוצ'נקובה.
באינדיאן וולס הצליחה לעבור את המוקדמות אבל הפסידה בסיבוב הראשון ללוסי הרדצ'קה.
גם במיאמי לא הצליחה והפסידה במוקדמות לג'יימי המפטון.
היא הגיעה לגמר טורניר ITF והפסידה לפטרה סטקובסקה.
היא הגיעה עד חצי הגמר של טורניר פאס שבמרוקו ושם הפסידה לסימונה האלפ.
בשאר עונת החימר לא הצליחה ובאליפות צרפת הפתוחה הפסידה בסיבוב הראשון ללוסי ספרובה.
בטורניר בירגינהאם הגיעה עד הסיבוב השני והפסידה לסבין ליזיקי.
בווימבלדון הפסידה בסיבוב הראשון לפנג שוואי.
משחקה הבא היה באליפות ארצות הברית הפתוחה שם הפסידה בסיבוב הראשון של המוקדמות ליוליה בייגלזמיר.
באוסטרליה הגיעה עד הסיבוב האחרון של המוקדמות והפסידה לג'יימי המפטון.
היא הגיעה לגמר טורניר ITF ברבאט.
היא הגיעה לעוד גמר במוסקבה שם הפסידה לאניקה בק.
היא נחלה הצלחה גדולה כשהשתתפה בטורניר דן בוש, עברה את המוקדמות ונחלה ניצחונות גדולים על: המדורגת 20 בעולם באותה עת רוברטה וינצ'י.
היא גם חוללה סנסציה כשהדיחה בסיבוב הראשון את המדורגת 1 בטורניר ו-5 בעולם, סמנתה סטוסור לפני שהפסידה בחצי הגמר לנדיה פטרובה שגם זכתה בטורניר.
לאחר מכן, היא ניצחה בטורניר ITF בהולנד עם ניצחון בגמר על ארוון רזאי.
היא ניצחה בעוד טורניר מסוג זה בבלגיה עם ניצחון על מירטייל גורגס.
באליפות ארצות הברית הפתוחה עברה את המוקדמות וניצחה גם כן את הסיבוב הראשון לפני שהפסידה לפיינליסטית אותה שנה והמדורגת 1 בעולם באותה תקופה, ויקטוריה אזרנקה.
לאחר מכן זכתה פליפקנס בתואר הראשון שלה, בקוובק.
בסיבוב הראשון ניצחה את המדורגת 1 בטורניר, דומיניקה ציבולקובה.
בחצי הגמר ניצחה את המדורגת 3 בטורניר, מונה בארת'ל.
היא הצליחה גם בטורניר לינץ באוסטריה והגיעה עד חצי הגמר תוך כדי שהיא מנצחת את אנה איבנוביץ', המדורגת 2 בטורניר ומפסידה בחצי הגמר ליוליה גורגס.
היא סיימה את השנה בטורניר לוקסמבורג והפסידה בסיבוב השני לדניאלה האנטוחובה.
היא פתחה את השנה בטורניר אוקלנד והגיעה עד רבע הגמר שם הפסידה לבת ארצה ינינה וויקמאייר.
בהובארט הגיעה עד חצי הגמר והפסידה למונה בארת'ל.
באליפות אוסטרליה הפתוחה השיגה את הישגה הגדול בקריירה באותה העת כשהגיעה עד שמינית הגמר שם הפסידה למריה שארפובה.
היא השתתפה בטורניר ממפיס בו דורגה 1 בטורניר וניצחה את שחר פאר ולסיה טסורנקו לפני שהפסידה ברבע הגמר למגדלנה ריבריקובה.
באינדיאן וולס הגיעה עד הסיבוב השלישי והפסידה לוויקטוריה אזרנקה.
במיאמי הגיעה עד רבע הגמר תוך כדי ניצחון בסיבוב השלישי על המדורגת 7 בעולם, פטרה קביטובה.
ברבע הגמר הייתה קרובה מאוד לניצחון על המדורגת 4 בעולם, אגניישקה רדוונסקה אך לבסוף הפסידה.
במדריד הפסידה בסיבוב השני לירוסלבה שבדובה.
גם ברומא ובבריסל לא הצליחה ובאליפות צרפת הפתוחה ניצחה בסיבוב הראשון את פלאביה פנטה אבל בסיבוב השני הפסידה לפרנצ'סקה סקיאבונה.
בדן בוש הצליחה כשהגיעה עד הגמר והפסידה לסימונה האלפ.
בווימבלדון השיגה את השיגה הגדול בקריירה והגיעה לחצי הגמר.
ברבע הגמר אף ניצחה את אלופת 2011, פטרה קביטובה.
בחצי הגמר הפסידה למריון ברטולי שהמשיכה וזכתה באליפות.
בטורניר טורונטו ניצחה את ונוס ויליאמס ואת קיקי ברטנס לפני שהפסידה למדורגת 1 בעולם, סרינה ויליאמס.
בסינסינטי הפסידה כבר בסיבוב הראשון לאלנה וסנינה.
באליפות ארצות הברית הפתוחה הפסידה בסיבוב הראשון לוונוס ויליאמס.
בקוובק הפסידה לפולונה הרצוג ובטוקיו גם כן לא הצליחה והפסידה כבר בסיבוב השני למגדלנה ריבריקובה.
בטורניר בייג'ינג הפסידה בסיבוב הראשון למדורגת 6 בעולם, שרה אראני.
המאמנת של פליפקנס היא שחקנית העבר ובת ארצה של פליפקנס קים קלייסטרס אשר זכתה ב-4 גראנד סלאמים ודורגה במשך תקופה ארוכה 1 בעולם.
קלייסטרס החלה לאמן את פליפקנס חודש בלבד אחרי פרישתה של קלייסטרס מהטניס המקצועי.
תאריך טורניר משטח יריב בגמר תוצאה 1. 10 בספטמבר 2012 קוובק, קנדה קשה לוסי הרדצ'קה 7-5 6-1
קירסטן אליזבת רוטניק ג'יליברנד היא פוליטיקאית אמריקאית מהמפלגה הדמוקרטית, המכהנת כסנאטורית מטעם מדינת ניו יורק, מאז שנת 2009. קודם לכן כיהנה כחברת בית הנבחרים של ארצות הברית כנציגת המחוז ה-20 של מדינת ניו יורק.
קירסטן ג'יליברנד נולדה באולבני, ניו יורק, כבתם של פולי ודאגלס רוטניק, למשפחה בת שלושה ילדים.
מוצא המשפחה הוא אוסטרי, גרמני, אירי וסקוטי.
שני הוריה היו עורכי דין, ואביה היה שדלן של המפלגה הרפובליקנית.
ג'יליברנד כונתה במהלך נעוריה "טינה", והחלה להשתמש בשם לידתה, קירסטן, מספר שנים לאחר לימודי המשפטים שלה.
בשנת 1984 סיימה תיכון, ונרשמה ללימודים בדארטמות' קולג'.
במהלך לימודיה בקולג', התמחתה במשרדו של הסאנטור הרפובליקני אל ד'מאטו.
לאחר מכן עברה ללמוד משפטים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אותם סיימה בשנת 1991.
בשנת 1991 הצטרפה למשרד עורכי דין מבוסס במנהטן שבין היתר הגן על פיליפ מוריס.
שנה לאחר מכן יצאה לחופשה מהחברה כדי להתמחות בבית המשפט הפדרלי לערעורים של הסבב השני, הממוקם באולבני.
באותה תקופה הושפעה לדבריה מהגברת הראשונה הילרי קלינטון, שעודדה אותה ואת הנשים בכלל, להיות מעורבת בפוליטיקה.
לאחר עבודתה זו החלה לעבוד עבור ממשל קלינטון, כששירתה תחת מזכיר השיכון והפיתוח העירוני אנדרו קואומו (לימים יהיה מושל ניו יורק), כחברה במועצה ייחודית וכן ביוזמות מסוימות במחלקה.
בשנת 1999 החלה ג'יליברנד לעבוד עבור מסע הבחירות לסנאט של הילרי קלינטון.
במסגרת זו פגשה אנשים רבים אשר שימשו מאוחר יותר כאנשי מטה הבחירות שלה עצמה.
היא אף נעשתה לחברה קרובה של קלינטון.
בשנת 2001 חזרה לעבוד בתחום המשפטי והייתה לשותפה במשרד עורכי דין, עד שעזבה אותו לטובת כדי להתמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית בבחירות של 2006.