tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כעבור שנתיים אושרו תנאי חוזה אגיון בהסכם בייג'ינג, שסימן את נהר אוסורי כגבול בין רוסיה לסין.
חוזה אייגון, יחד עם הסכם פקינג, קבעו את הגבולות המודרניים של מזרח רוסיה.
כמו כן התכחשה ממלכת כארתלי-קאחתי לתלות כלשהי בממלכת פרס (שהייתה כפופה לה במשך מאות שנים) או מדינה אחרת.
על פי ההסכם כל מלך גאורגי חדש שימונה היה צריך לקבל את אישור הצאר הרוסי לפני הכתרתו.
בסעיפים 1, 2, 4, 6 ו-7 מוגדרת קיסרית רוסיה כשליט העליון היחיד של ממלכת כארתלי-קאחתי.
רוסיה התחייבה לשמור על הריבונות הפנימית של כארתלי-קאחתי ועל שלמותה הטריטוריאלית.
כמו כן רוסיה התחיבה לראות באויבי ממלכת כארתלי-קאחתי כאילו היו אויביה של רוסיה.
הגאורגים מצדם התחייבו שמאותה עת כל מלך גאורגי שימונה ישבע אמונים לצאר הרוסי, יתמוך באימפריה הרוסית במלחמותיה ולא יקיים יחסים דיפלומטיים עם מדינות אחרות ללא הסכמת הרוסים מראש.
את הסכמתם של הגאורגים לקבל עליהם חסות רוסית ניתן להבין על רקע הצורך בהגנה מפני פלישות מדרום, מצד הע'ותמנים והפרסים.
ייתכן שהברית עם רוסיה נתפסה כדרך היחידה להרתיע או להתנגד לתוקפנות הפרסית והעות'מאנית, תוך יצירת קשר למערב אירופה.
הסכמי חסות דומים נחתמו קודם לכן עם שליטים עות'מאניים ופרסים, שבעקבותיהם התאסלמו לעיתים קרובות והתגוררו בבירותיהם.
לפיכך, לא היה מדובר בחידוש משמעותי במדיניות הגאורגית של "קנית" שלום ושקט תמורת הכרה בעליונותו של שכן חזק.
אף על פי שמבחינה התרבות הנוצרית אורתודוקסית הייתה רוסיה שונה.
בהקדמה ובסעיף 8 של האמנה הוכר הקשר של הנצרות האורתודוקסית של הגאורגים לרוסים, שחיזק את הקשר בין השניים.
ראש הכנסייה הגאורגית, קתוליקוס של גאורגיה וראש הכנסייה הגאורגית ל"סינוד הקדוש" של הכנסייה האורתודוקסית הרוסית.
הפרימוס של הקתוליקוס של גאורגיה, הפך לארכיבישוף הקבוע השמיני של רוסיה וחבר בסינוד הקדוש של רוסיה.
סעיפים נוספים קובעים כי בין הארצות יהיה גבול פתוח לתנועת סחורות, נוסעים ומהגרים, ומבטיחים שרוסיה תימנע מלהתערב בענייני הפנים של כארתלי-קאחתי, בכלל זה בענייני מיסוי.
החוזה לא הגשים את התקוות שתלו בו הגאורגים.
עוד בימיו של המלך ארקלה השני סבלה גאורגיה מפלישות הרסניות של הפרסים, ורוסיה לא התערבה להגנתה אלא באיחור ובאופן חלקי.
בינואר 1801, בעקבות סכסוכים בין בני שושלת בגרטיוני על השלטון בכארתלי-קאחתי, הכריז הצאר פאבל הראשון, יורשה של קתרינה, על סיפוח כארתלי-קאחתי לרוסיה באופן חד-צדדי, בניגוד לחוזה גאורגייבסק.
פאבל מת זמן קצר לאחר מכן, ויורשו אלכסנדר הראשון, ששקל לבטל את המהלך, אישר מחדש את הסיפוח ב-12 בספטמבר 1801. יורש העצר האחרון של כארתלי-קאחתי, דוד בגרטיוני, הוגלה לסנקט פטרבורג ב-1803.
חוזה גונזלס (בספרדית: José Gabriel Gonzáles; נולד ב-1978 גטבורג) הוא מוזיקאי אינדי פולק/אינדי שוודי ממוצא ארגנטינאי.
הוריו נמלטו מארגנטינה ב-1978, במהלך המלחמה המלוכלכת (התנכלות קשה ורצחנית מצד המדינה כלפי אנשי שמאל), ונקלטו בשוודיה כפליטים.
בילדותו האזין גונזלס למוזיקת פופ ופולק לטיניים, והאמן המועדף עליו היה סילביו רודריגז.
הלהקה הראשונה בה ניגן הייתה להקת הארדקור פאנק שנקראה "Back Against the Wall".
לאחר מכן, בין השנים 1993–1998, שימש גונזלס כבאסיסט בלהקת הארדקור בשם "Renascence".
מ-1997 ועד 1998, ניגן גונזלס בגיטרה בלהקת אימו-רוק שנקראה "Only if you call me Jonathan".
בשנת 2003, הוציא גונזלס באירופה את אלבום הבכורה שלו, Veneer.
האלבום יצא בשנת 2005 גם בבריטניה ובארצות הברית.
הצליל הייחודי שלו מזוהה עם גיטרה קלאסית ולחן עדין.
אלבומו השני, In Our Nature, יצא ב-25 בספטמבר 2007, וביסס את מעמדו כיוצר פולק חשוב.
אלבומו השלישי, Vestiges & Claws, יצא ב-17 בפברואר 2015, ואלבומו הרביעי, Local Valley, יצא ב-17 בספטמבר 2021.
גונזלס הופיע בישראל פעמים רבות.
באוקטובר 2008 הופיע לראשונה במועדון הבארבי בתל אביב, בפברואר 2014 חזר לאותו המקום להופעה עם להקתו Junip, במאי 2017 הגיע לשלושה ערבים ברציפות במועדון הבארבי.
במאי 2022 הופיע בבית האופרה הישראלית בתל אביב, ובמועדון בארבי בתל אביב.
חוזה אחיד או חוזה סטנדרטי הוא חוזה בעל ניסוח אחיד שמיועד להתקשרויות רבות.
לרוב החוזה נוסח בידי צד אחד או לבקשתו כדי לשמש בהתקשרויות בינו לבין לקוחותיו.
החוזה מוצג לרוב ללקוח כמוצר מוגמר שלא ניתן להתמקח עליו.
החוזים האחידים חוסכים עלויות ניסוח חוזים במיוחד לכל עסקה ועסקה, אך לעיתים מתאפיינים בניצול חוסר הניסיון והידע של הלקוח.
מדינות שונות בעולם, וישראל בראשן, חוקקו חוקים שמגנים על הלקוחות וקובעים רגולציה על חוזים אחידים ועל התנאים המותרים בהם.
חוזה אחיד מוגדר בחוק החוזים האחידים:
חוזה אחיד חייב לעמוד במספר תנאים:
חוזה- יש להוכיח כי ההסכם הוא חוזה אכיף.
זאת יש לעשות על פי המבחנים הקבועים בפרק א' לחוק החוזים:.
ניסוח בידי צד אחד לחוזה– תנאי החוזה צריכים להיות מנוסחים על ידי אחד מן הצדדים לחוזה.
לפי לשון החוק הקובעת כי : " 'תנאי' - תניה בחוזה אחיד, לרבות תניה המאוזכרת בו וכן כל תניה אחרת שהיא חלק מההתקשרות, ולמעט תניה שספק ולקוח הסכימו עליה במיוחד לצורך חוזה מסוים", אנו מבינים שסעיפים בחוזה שנוהל לגביהם משא ומתן לא יחסו תחת הגנותיו של חוק החוזים האחידים.
ככל שבחוזה יהיו יותר סעיפים שלגביהם נוהל משא ומתן, ושלגביהם הגיעו הצדדים להבנות הנותנות ביטוי לאינטרסים של שניהם - כך ניטה פחות להגיד שהחוזה הוא חוזה אחיד.
בסיס לחוזים רבים- החוזה העומד לדיון צריך להיות כזה שהוכן על מנת לשמש, באותה צורה, להתקשרות על אנשים רבים.
עם אנשים שאינם מסוימים- אותם אנשים אשר החוזה הנדון מיועד להתקשרות עימם צריכים להיות אנשים שאינם ספציפיים או מזוהים, כלומר- לא קהל של אנשים מסוימים מאוד, אלא קהל רחב יותר של אנשים, שלא ניתן לזהותם במדויק.
החוק מונה בסעיף 23 תנאים שבהתקיימם החוזה לא יחסה תחת הגנותיו של חוק החוזים האחידים:
תנאי הנוגע לתמורה הכספית שישלם הלקוח - התמורה הכספית צריכה שתהיה ברורה ומפורשת, ולא חישוב מסובך כלשהו.
שהרי אם חוק החוזים האחידים נועד להגן על לקוחות אשר חסרים בידע ובמומחיות למול ספק החוזה, אזי גם תמורה שאיננה נקובה ומפורשת היא דבר הפוגע בלקוחות וראוי שיעניק את הגנותיו של חוק החוזים האחידים ללקוח.
תנאי התואם תנאים שנקבעו או אושרו בחיקוק - אנו מניחים שאם תנאי כזה מצוי בחוק, אשר יכול להיות חלק מחקיקה ראשית או משנית, הוא מאוזן כנדרש על ידי המחוקק.
תנאי התואם תנאים שנקבעו בהסכם בינלאומי שישראל צד לו.
חוזה שהוא הסכם קיבוצי לפי חוק הסכמים קיבוציים.
בחוזה אחיד יש בפנינו מצב של חוסר איזון בין הצדדים לחוזה.
ספק החוזה יהיה בדרך כלל שחקן חוזר ומומחה בעולם החוזים, המכיר את החוק על בוריו.
כמו כן, ספק החוזה מעמיד בפני הלקוח את החוזה על בסיס take it or leave it, ללא אפשרות למשא ומתן אמיתי על תנאי החוזה ולנתינת ביטוי לאינטרסים של הלקוח.
לעומת זאת, הלקוח לרוב אינו מומחה, ואינו בקי בעולם החוזים ומקבל חוזה כמוצר מוגמר.
בנוסף לכך, בגלל מורכבותם של רוב החוזים האחידים, הלקוחות אף אינם טורחים לקוראם.
גם אם יטרח הלקוח ויקרא את החוזה, סביר להניח שלא יבין ממנו הרבה, כתוצאה מניסוחו המסורבל והמתוחכם.
בגלל חוסר איזון מובנה זה, חוקק חוק החוזים האחידים, אשר מוקדש כולו לנושא החוזים האחידים.
בסעיף המטרה של החוק, שהוא גם הסעיף הראשון, כתוב: "חוק זה מטרתו להגן על לקוחות מפני תנאים מקפחים בחוזים אחידים."
כמו כן, חוק זה מקים בית דין מיוחד לחוזים אחידים, אשר בתפקידיו נדון בהמשך.
חוק החוזים האחידים קובע כי: "בית משפט ובית הדין יבטלו או ישנו, בהתאם להוראות חוק זה, תנאי בחוזה אחיד שיש בו - בשים לב למכלול תנאי החוזה ולנסיבות אחרות - משום קיפוח לקוחות או משום יתרון בלתי הוגן של הספק העלול להביא לידי קיפוח לקוחות".
התנאים בחוזה נחלקים לשלושה סוגים:
תנאים שחלה עליהם אחת או יותר מחזקות הקיפוח - חזקות אלה ניתנות לסתירה, אך לאחר הוכחתן, נטל ההוכחה מועבר אל הספק שצריך להראות כי התניה מאוזנת עם סעיפים אחרים בחוזה למרות הקיפוח שבה.
תניית פטור - תנייה הפותרת את הספק מאחריות, באופן מלא או חלקי, או מסייגת בצורה לא סבירה את אחריותו של הספק, מקום שאותה אחריות הייתה מוטלת עליו על פי דין או על פי החוזה לולא אותו תנאי.
תנאי המאפשר לספק לשנות או לבטל את ביצועו של החוזה או את החיובים המהותיים המוטלים עליו עצמו.
תנאי המאפשר לספק להעביר את האחריות המוטלת עליו לצד שלישי כלשהו.
תנאי המאפשר לספק לשנות על דעתו בלבד מחיר או חיובים מהותיים המוטלים על הלקוח.
אלא אם כן השינוי נובע מסיבות שאינן תלויות בספק.
על כן, הצמדה למדד כלשהו שאיננו תלוי בצדדים איננה תניה מקפחת.
אולם הצמדה למדד התלוי בספק, או הצמדה חד כיוונית למדד, כך שרק כשיהיה זה לטובת הספק יוצמד המחיר- זהו מקרה הנופל לחזקת הקיפוח הזו, משום שיש פה שינוי של המחיר על דעתו של הספק בלבד.
כן, תנאי זה נופל גם כן לחזקת הקיפוח שבסעיף 4(11).
תנאי המחייב את הלקוח להזקק באופן לא סביר לאדם כלשהו, או המגביל את יכולתו להקשר או לא להקשר בחוזה עם אדם אחר- זהו סעיף הכולל תנאי מסוג התניית שירות בשירות.
מעבר לכך, ישנן הוראות חוק קוגנטיות האוסרות התניה כזו על גופים ספציפיים, כגון: .
תנאי השולל או מגביל זכות או תרופה המגיעה ללקוח על פי דין או על פי החוזה לולא אותו תנאי.
תנאי המעביר נטל הוכחה למי שנטל זה לא היה עליו לולא אותו תנאי.
תנאי השולל או מגביל את אפשרותו של הלקוח להשמיע טענות מסוימות בערכאות משפטיות או לגשת להליכי משפט אחרים.
וזאת למעט הסכם בוררות- במצב בו החוזה מחייב הסכם בוררות במצב של סכסוך, ומן הסתם שולל את האפשרות להזקק לערכאה אחרת, החוק לא מגדיר תנאי זה כמקפח.
תנאי המחייב התדיינות במקום מסוים או המאפשר לספק באופן בלעדי לבחור את מקום הדיון.
תנאי המחייב בוררות במקרה בו יתעורר סכסוך, שזוהי לכאורה איננה חזקת קיפוח כפי שכתוב לעיל בסעיף 8. אך תנאי כזה יהיה תחת חזקת הקיפוח אם לספק ישנה השפעה גדולה יותר בבחירת הבוררים או מקום הבוררות.
תנאי המצמיד את המחיר למדד כלשהו באופן חד כיווני, בצורה שתשמש את האינטרס של הספק.
תנאי שחלה עליו חזקת הקיפוח החלוטה - לכשיוכח קיומה של חזקת הקיפוח החלוטה, אין היא ניתנת לסתירה על ידי הצד השני.
חזקת הקיפוח הזו היא "תנאי בחוזה אחיד השולל או המגביל את זכות הלקוח פנות לערכאות משפטיות - בטל".
נשאלת השאלה: מהו ההבדל בין סעיף זה לבין ס' 4(8) הקובע חזקת קיפוח הניתנת לסתירה במקרה של "תנאי השולל או מגביל את זכות הלקוח להשמיע טענות מסוימות בערכאות משפטיות, או להיזקק להליכי משפט אחרים"?
התשובה לכך היא שחזקת הקיפוח החלוטה מתייחסת לתנאי השולל לחלוטין אפשרות גישה לערכאות משפטיות.
לעומת חזקת הקיפוח הניתנת לסתירה הנוגעת יותר להגבלת השמעתן של טענות מסוימות בפני הערכאה השיפוטית.
בהצעת חוק דיני ממונות מעוגן שינוי זה ובדברי ההסבר מנומק השינוי כאמור לעיל.
תנאי שאיננו מקפח אך ניתן להוכיח שהוא מקפח - תנאי בחוזה שלא נכנס תחת אחת מחזקות הקיפוח, אין זה אומר שלא ניתן לבטלו.
אולם, במקרה זה, נטל ההוכחה הוא על הטוען לביטול שצריך להראות שהתנאי הוא תנאי מקפח.
הדרך להוכחת הקיפוח היא במענה על השאלה הבאה:האם התנאי מגן על האינטרסים של הספק בצורה מידתית, לגיטימית והגונה, שאיננה מנצלת באופן לא ראוי את חוסר השוויון המובנה שבין הצדדים?
היה והתשובה לשאלה זו מביאה למסקנה כי האינטרס עליו מגן התנאי מוגן בצורה סבירה והגונה, אזי תנאי זה איננו מקפח.
במקרה ומגיעים למסקנה הפוכה, התנאי נחשב למקפח ומבוטל.
אולם, לכל אורך התהליך, חובת ההוכחה מוטלת על הלקוח.
חוק החוזים האחידים מקים את בית הדין לחוזים אחידים.
בית הדין דן בהרכב של שלושה דיינים.
בראש המותב יושב אב בית הדין או ממלא מקומו, הנבחרים מבין שופטי בתי המשפט המחוזיים.
שאר הדיינים נבחרים על ידי שר המשפטים ויהיו לרוב נציגי ארגוני צרכנים, אנשי אקדמיה ועוד.
לבית הדין ישנם שני תפקידים:
ספק יכול להביא את החוזה האחיד אותו הוא הכין לבית הדין, על מנת שיאשרו שחוזהו נטול תניות מקפחות.
המשיבים בהליך זה יהיו היועץ המשפטי לממשלה ולפעמים יצורפו אליו משיבים נוספים אשר לרוב יהיו נציגים של ארגוני הצרכנים אשר יש להם אינטרס בחוזה האחיד המובא לאישור.
חוזה אחיד שאושר על ידי בית הדין חסין מטענות לתנאים מקפחים למשך תקופה של 5 שנים.
אולם, החוק מותיר פתח לטענה לקיפוח במקרים מיוחדים בהם היועץ המשפטי לממשלה מגיש בקשה לביטול למרות אישור החוזה.
כמו כן, על החוזה יצוין כי הוא מאושר על ידי בית הדין לחוזים אחידים.
מה שמהווה גושפנקא לכך שהחוזה מאוזן ותקין.
היועץ המשפטי לממשלה או כל ארגון לקוחות או צרכנים המאושר לכך בחוק יכול להגיש תביעה לבית הדין לחוזים אחידים נגד תנאי מקפח בחוזה אחיד מסוים, ולבקש את ביטולו.
במידה ומצא בית הדין את הטענה בדבר הקיפוח כנכונה, יחשב התנאי כבטל בהתקשרויות שיבוצעו על פי חוזה זה מעתה והלאה או ישונה בצורה שבה לא יהיה מקפח עוד.
כן, יכול בית הדין לקבוע תחולה רטרואקטיבית לביטול או לשינוי, אף כלפי חוזים שנכרתו, אך זאת אך ורק לחוזים שעוד לא בוצעו.
חוזה ברית הידידות בין ממשלת מונגוליה לטיבט הוא חוזה בין שתי המדינות, אשר נחתם בתאריך 2 בפברואר 1913, באורגה (כיום אולן בטור), ואשר מכיר בקיומן העצמאי של שתיהן, ומדגיש את נכונותן של השתיים לנהל קשרי ידידות ביניהן.
נכון להיום, קיימים ספקות לגבי סמכותם של החותמים בשם טיבט לנהל משא ומתן ולחתום על חוזה מסוג זה, ומשום כך קיים ספק האם מסמך זה מהווה חוזה חוקי.
לאחר נפילת שושלת צ'ינג ב-1912, הכריזו טיבט ומונגוליה רשמית על עצמאותן מסין, כשבראש כל מדינה עמד איש דת לאמאיסטי.
שתי המדינות נכשלו בניסיון לקבל הכרה רשמית מהרפובליקה הסינית בעצמאותן.
בחוזה הכריזו מונגוליה וטיבט על הכרה הדדית בעצמאות כל אחת מהן ועל ברית אמונים.
נציגי מונגוליה שחתמו על החוזה היו שר החוץ, דא לאמה ראוודן (Da Lama Ravdan), והגנרל מאנלאיבאטר דאמדינסורן (Manlaibaatar Damdinsüren).
נציגי טיבט שחתמו על המסמך היו אגוון דוריג'ב (Агва́н Лобса́н Доржи́ев), בן לעם הבוריאטי ואזרח האימפריה הרוסית, צ'יג'אמץ (Chijamts), וגנדון-גסלן (Gendun-Galsan), אזרח טיבטי.
קיים ספק רב אם לחוזה יש תוקף חוקי.
הדלאי לאמה ה-13 הכחיש כי אישר לדוריג'ב לשאת ולתת על ברית עם מונגוליה.
חשוב מכך, הן כהן הדת הבכיר והן ממשלת טיבט לא אשררו את החוזה.
ממשלת רוסיה טענה כי כנתין רוסי, לא היה זה אפשרי שדוריג'ב יפעל בשליחות דיפלומטית מטעם הדלאי לאמה.
הטקסט המונגולי של החוזה פורסם על ידי האקדמיה המונגולית למדעים ב-1982.
בכל מקרה, רוב המעצמות האחרות התמידו במדיניותן שלא להכיר בעצמאותן של מונגוליה ושל טיבט, והמשיכו להכיר באופן רשמי בכפיפות של אזורים אלו לרפובליקה הסינית.
האינטרסים של מעצמות המערב (בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) באזורים אלו הובטחו על ידי הסכמים עם שושלת צ'ינג שהרפובליקה הסינית הבטיחה להמשיך ולקיים.
לו היו מעצמות המערב מכירות בעצמאות מונגוליה או טיבט הן היו גורמות למעשה להפרת ההסכמים.
בנוסף, היה חשש בין מעצמות המערב (שוב, בייחוד רוסיה והממלכה המאוחדת) שהכרה בעצמאות מונגוליה או בעצמאות טיבט תספח אזורים אלו לתחום ההשפעה של המעצמה היריבה, מצב שמבחינת המעצמות היה עלול להיות גרוע יותר מאשר המצב שבו אזורים אלו הם בשליטה לכאורה של סין החלשה.
החדשות על חתימת החוזה עוררו חשד עמוק בקרב מנהלי המשא ומתן הבריטים בכנס סימלה, שחששו שרוסיה עלולה לעשות שימוש בחוזה על מנת להשיג יכולת השפעה בניהול העניינים בטיבט.
בסופו של דבר הממשלה הסינית לא חתמה על הסכם אליו הגיעו בכנס סימלה.
הסכם דומה, ההסכם המשולש של קיאחטה שבבוריאטיה נחתם בין מונגוליה, הרפובליקה של סין, ורוסיה ב-25 במאי 1915. ההסכם הבטיח את האוטונומיה המלאה של מונגוליה בענייני פנים, את הזכויות הרוסיות במונגוליה, ובה בעת הכיר באופן רשמי בכפיפות של מונגוליה לסין.
חוזה דבול הוא הסכם שנחתם בשנת 1108 בין בוהמון הראשון מאנטיוכיה לבין אלכסיוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית, לאחר סיום מסע הצלב הראשון.
ההסכם קרוי על שם המבצר הביזנטי בדבול שבמקדוניה.
אף שההסכם לא יושם באופן מיידי, מטרתו הייתה להפוך את נסיכות אנטיוכיה למדינה המשועבדת לאימפריה הביזנטית.
בתחילת מסע הצלב הראשון התכנסו צבאות הצלבנים בקונסטנטינופול והבטיחו כי ישיבו לאימפריה הביזנטית כל שטח שיכבשו.
אולם, בוהמון, בנו של רובר גיסקאר שהיה בעבר אויבו של אלכסיוס, תבע לעצמו את נסיכות אנטיוכיה.
אלכסיוס לא הכיר בעצמאותה של הנסיכות ובוהמון פנה לאירופה בניסיון למצוא לעצמו תמיכה.
הוא פתח במלחמה גלויה כנגד אלכסיוס, אולם עד מהירה הוכנע ונאלץ לשאת ולתת עם אלכסיוס במחנה הקיסר שבדבול, שם נחתם ההסכם.
על פי תנאי ההסכם בוהמון הסכים להפוך וסאל של הקיסר ולהגן על הקיסרות הביזנטית בכל עת שהדבר ידרש.
הוא אף הסכים למינויו של פטריארך יווני.
בתמורה הוא קיבל את התארים סבסטוס ודוכס אנטיוכיה וכן את הזכות להוריש לצאצאיו את רוזנות אדסה.
לאחר חתימת ההסכם שב בוהמון לפוליה ושם מת.
אחיינו, טנקרד, נסיך הגליל, אשר היה עוצר אנטיוכיה, סירב לקבל את תנאי ההסכם.
אנטיוכיה באה תחת שליטת ישירה של הקיסרות הביזנטית באופן זמני בשנת 1137 ורק לאחר 1158 הפכה לווסאל של הקיסרות הביזנטית.
חוזה דבול הוא דוגמה אופיינית לנטייתה של הקיסרות הביזנטית ליישב סכסוכים באמצעים דיפלומטיים ולא באמצעי מלחמה.
הסכם נבע מחוסר האמון ששרר בין הקיסרות הביזנטית לבין שכניה במערב אירופה ותרם לחיזוק חוסר אמון זה.
בשנת 1097 התכנסו צבאות הצלבנים בקונסטנטינופול לאחר מסעם המשותף מזרחה באירופה.
אלכסיוס הראשון אשר ביקש רק את עזרתם של חלק מן האבירים מן המערב כדי לסייע כשכירי חרב במלחמה בסלג'וקים, עצר את הצבאות הצלבנים בעיר ולא התיר להם להמשיך בדרכם לירושלים עד אשר נשבעו כי ישיבו לאימפריה כל שטח שיכבשו בדרכם ואשר היה שייך בעבר לאימפריה הביזנטית.
מנהיגי הכוחות נעתרו בסופו של דבר לדרישה, אולם נשבעו כבודדים ולא כקבוצה.
חלקם, כמו רמון הרביעי, רוזן טולוז, היו כנים בשבועתם, אחרים כמו בוהמון, מעולם לא חשבו לעמוד בהבטחתם.
בתמורה לשבועתם סיפק אלכסיוס לצלבנים ליווי צבאי ומדריכים.
הצלבנים היו ממורמרים מן השיטות הביזנטיות ביחסים בינלאומיים.
כך למשל, העובדה שהאימפריה הביזנטית ניהלה משא ומתן לכניעתה של ניקאה, בעוד הצלבנים מטילים מצור על העיר מתוך תקווה להפילה ולממן בשלל את המשך מסעם.
הצלבנים אשר חשו נבגדים משיטותיו של אלכסיוס, אשר הצליח להשיב לעצמו חלק ניכר מאסיה הקטנה ובה ערים חשובות ואיים, המשיכו בדרכם ללא סיוע ביזנטי.
בשנת 1098, לאחר שאנטיוכיה נפלה לידיהם בעקבות מצור ממושך שבעקבותיו מצאו עצמם הצלבנים במצור בתוך העיר, אלכסיוס עשה דרכו לפגוש בהם, אולם לאחר ששמע מסטפן השני, רוזן בלואה כי המצב חסר תקווה, שב על עקבותיו לקונסטנטינופול.
הצלבנים, אשר עמדו באופן מפתיע במצור, האמינו כי אלכסיוס נטש אותם וראו בביזנטים גורם שלא ניתן לתת בו עוד אמון.
לכן, ראו את שבועתם לאלכסיוס כמבוטלת.
עד לשנת 1100 קמו מספר מדינות צלבניות, בהן נסיכות אנטיוכיה אשר נוסדה על ידי בוהמון בשנת 1098. בוהמון תבע את אנטיוכיה לעצמו, אף שנטען כי יש להשיב את אנטיוכיה לביזנטים, למרות התנהגות אלכסיוס.
מנגד עמד אלכסיוס על תביעתו לחזקה באנטיוכיה.
לאנטיוכיה היה באותה עת נמל חשוב, והיא שימשה מרכז מסחר במזרח התיכון ומאחז של הנצרות האורתודוקסית, שבה ישב פטריארך יווני.
היות שאנטיוכיה נכבשה מידי הקיסרות הביזנטית רק עשרות שנים ספורות קודם לכן, לא הכיר אלכסיוס במעמדה של נסיכות אנטיוכיה והאמין כי על בוהמון לעמוד בשבועתו משנת 1097 ולהשיבה לקיסרות הביזנטית.
לכן, יצא אלכסיוס בניסיון לגרש את בוהמון מאנטיוכיה.
בוהמון ליבה את איבתו של אלכסיוס של הכנסייה האורתודוקסית כאשר בשנת 1100 הוא מינה את ברנרד מוולנס לפטריארך הלטיני של אנטיוכיה וגירש מן הנסיכות את הפטריארך היווני, אשר נמלט לקונסטנטינופול.
זמן קצר אחר כך נלכד בוהמון בידי הדנישמנדים מאנטוליה ונכלא למשך שלוש שנים, תקופה שבה האנטיוכים בחרו בטנקרד כעוצר הכתר.
לאחר שחרורו של בוהמון, יצא בשנת 1104 לעזרת בלדווין השני רוזן אדסה למסע הגנה על נחלותיהם, מסע שנסתיים בתבוסה קשה מידי הסלג'וקים בקרב חרן.
תבוסה זו הביאה לחידוש הלחצים בהם הייתה נתונה נסיכות אנטיוכיה הן מצד הסלג'וקים והן מצד האימפריה הביזנטית.
בוהמון הותיר את טנקרד לשלוט באנטיוכיה ושב מערבה, כשהוא תר באיטליה ובצרפת לתגבור כוחותיו.
הוא זכה לתמיכתם של האפיפיור פסקליס השני ושל פיליפ הראשון, מלך צרפת שהיה לחתנו.
קרובי משפחתו הנורמנים של בוהמון בסיציליה היו בסכסוך עם האימפריה הביזנטית במשך יותר משלושים שנה, ואביו רובר גיסקאר היה אחד מאויביה הבולטים של האימפריה.
בעוד בוהמון שוהה במערב אירופה, שלח אלכסיוס צבא כדי לתפוס את אנטיוכיה ואת ערי קיליקיה.
בשנת 1107, לאחר שארגן צבא חדש לצאת למסע צלב כנגד המוסלמים בסוריה, בוהמון בחר לצאת למלחמה גלויה כנגד אלכסיוס, הוא חצה את הים האדריאטי והטיל מצור על העיר המערבית ביותר באימפריה הביזנטית, היא דורס.
כמו אביו לפניו, בוהמון לא הצליח להתקדם לתוך ליבה של האימפריה הביזנטית.
אלכסיוס בחר שלא להתעמת בקרב מול בוהמון והמצור על דורס כשל, בחלקו עקב מגפה שפשטה בכוחות.
עד מהירה מצא עצמו בוהמון מבודד מול חומות דורס, כאשר דרך המילוט בים נחסמה על ידי כוחות הרפובליקה של ונציה והאפיפיור הודיע על הפסקת תמיכתו בו.
בחודש ספטמבר 1108 ביקש אלכסיוס מבוהמון כי ישא ויתן עמו במחנה הקיסרי שישב בדיאבוליס (היא דבול).
לבוהמון לא נותרה כל ברירה אלא לקבל את ההזמנה, משהבין כי אבד כל סיכוי שיצליח לזכות בעימות צבאי מול כוחות האימפריה.
בוהמון הסכים להפוך לווסאל של הקיסר ושל יורשו של הקיסר, יוחנן השני;
בוהמון הסכים לסייע בהגנה על הקיסרות הביזנטית, כל אימת שיתבקש לעשות זאת, והסכים לתשלום שנתי של 200 כיכר בתמורה לשירותיו;
הקיסרות העניקה לבוהמון את התארים סבסטוס ודוכס אנטיוכיה;
הוענקה לו השליטה הפאודלית באנטיוכיה ובחלב (אף שחלב לא הייתה בשליטתו, או בשליטת הקיסרות.
אולם ההבנה הייתה כי ינסה לכבוש את העיר);
בוהמון הסכים להשיב את עיר הנמל לטקיה ושטחים נוספים בקיליקיה לשליטת אלכסיוס;
בוהמון הסכים למינוי פטריארך יווני באנטיוכיה.
תנאי ההסכם סוכמו בהתאם למונחים המערביים המוכרים לבוהמון, כך שהוא ראה עצמו כווסאל פאודלי של אלכסיוס, על כל החובות שמעמדו מטיל עליו בהתאם למקובל באירופה המערבית: הוא התחייב להעמיד סיוע צבאי לקיסר במלחמותיו, כנגד כל אויבי הקיסר, בין באירופה או באסיה.
אנה קומננה מתארת את מהלך המשא ומתן בתיאורים חוזרים ונשנים, בהם בוהמון מצביע על שגיאותיו ומהלל את נדיבותו של אלכסיוס והאימפריה.
משא ומתן שהיה כרוך ככל הנראה בהשפלתו של בוהמון.
מנגד, אין ספק שתעודה של אנה קומננה בא להלל את אביה הקיסר ואת תנאי ההסכם וייתכן שאינו מדויק לחלוטין.
ההסכמות אליהן הגיעו הצדדים בעל פה, תועדו בכתב בשני עותקים, האחד ניתן לאלכסיוס והשני לבוהמון.
על ההסכם חתמו עדים משני הצדדים.
ההסכם נכתב בלטינית, או יוונית, או בשתי השפות גם יחד.
אף לא אחד משני העותקים שרד עד ימינו.
לא ידוע כיצד התקבל ההסכם באירופה המערבית והוא כמעט ולא הוזכר בהיסטוריה הכתובה של אותה העת.
בוהמון מעולם לא שב לאנטיוכיה לאחר חתימת חוזה דבול (אלא פנה לאיטליה ושם מת בשנת 1111) ותניות ההסכם אשר נוסחו בזהירות כה רבה לא יושמו.
אחיינו של בוהמון, טנקרד, סירב לכבד את החוזה.
לדידו, אנטיוכיה הייתה שייכת לו מכוח זכות הכיבוש.
טנקרד לא מצא כל סיבה להעביר את השליטה במקום לידי כוח אחר אשר לא היה מעורב במסע הצלב ואשר מנקודת ראות הצלבנים, אף פעל להכשלתו.
הצלבנים חשו שאלכסיוס גרם לבוהמון לחתום על החוזה במעשה מרמה, התנהגות שעלתה בקנה אחד עם תפיסתם את דמותו של אלכסיוס בעת מסע הצלב.
על פי החוזה לא הייתה לטנקרד חזקה חוקית באנטיוכיה ואלכסיוס ציפה כי בוהמון ידיח את טנקרד, או יכפה עליו בדרך כלשהי לכבד את ההסכם.
תחת זאת, הפטריארכים היוונים, אשר מונו לאנטיוכיה בקונסטנטינופול, לא יכלו למלא את משרתם במקום.
שאלת מעמדה של אנטיוכיה והערים הקיליקיות שבסמוך לה, המשיכה להטריד את האימפריה הביזנטית במשך שנים ארוכות לאחר חתימת ההסכם.
אף שחוזה דבול מעולם לא יושם, הוא סיפק את הבסיס החוקי למשא ומתן שניהלו הביזנטים עם הצלבנים במשך 30 השנים שלאחר חתימתו, וכן לטענות הביזנטיות באשר לאנטיוכיה בעת מלכותם של יוחנן השני קומננוס ומנואל הראשון, קיסרי האימפריה הביזנטית.
למטרה זו הגיע יוחנן השני עם צבאו לאנטיוכיה בשנת 1137, והטיל עליה מצור.
תושבי אנטיוכיה ניסו לשאת ולתת עם צבא המצור, אולם יוחנן דרש כניעה ללא תנאי.
לאחר שביקש וקיבל את רשותו של פולק מאנז'ו, מלך ירושלים, נכנע ריימונד, נסיך אנטיוכיה לביזנטים.
הסכם הכניעה, בו נשבע ריימונד אמונים ליוחנן השני, מבוסס באופן מפורש על חוזה דבול ואף מרחיק לכת ממנו.
ריימונד הבטיח לקיסר זכות כניסה חופשית לאנטיוכיה, וכן להעבירה לשליטת הביזנטים מיד לאחר שיכבוש את הערים חלב, שייזר, חומס וחמאת מידי המוסלמים.
על פי ההסכם, הערים הנכבשות תועברנה לידי ריימונד.
חוזה אנטוניו באוטיסטה הוא שחקן בייסבול מקצועי לשעבר, ממוצא דומיניקני (2004–2018).
היה ידוע בעיקר בזכות יכולתו לחבוט חבטות הום ראן רבות יותר מכל שחקני הליגה האחרים, והוביל בקטגוריה זו בשנים 2010–2011. בהגנה, היה באוטיסטה בשדה הימני, ובבסיס השלישי.
באוטיסטה הוא מבעלי מניות המיעוט בקבוצת ההוקי קרח בליגת ה-NHL, וגאס גולדן נייטס.
בשנת 2004 שיחק לראשונה במייג'ור ליג בייסבול.
במקור שיחק בקבוצת הבולטימור אוריולס, אך לאחר מכן שיחק באותה שנה בטמפה ביי רייס ובקנזס סיטי רויאלס.
טכנית נחשב כשחקן ניו יורק מטס למשך יום אחד, עד שנשלח לפיטסבורג פיירטס.
בעקבות זאת, הוא הפך לשחקן הראשון בהיסטוריה ששיחק בחמש קבוצות בעונת הבכורה במייג'ור ליג.
בעונת 2006 שיחק לראשונה באופן קבוע בשביל הפיירטס.
את העונה סיים עם 51 נקודות ו-16 הום ראנס, עם ממוצע חבטות של 235.
בעונת 2007 רשם באוטיסטה נתונים דומים, כאשר חבט 254. עם 15 הום ראנס ו-63 נקודות.
בעונת 2008, ב-21 באוגוסט, נסחר לטורונטו בלו ג'ייז בתמורה לשחקן רובינסון דיאז.
באוטיסטה חבט בממוצע 214. עם שלוש הום ראנים ו-10 RBI ב-21 משחקים עבור טורונטו לאחר הטרייד.
את עונת 2009 החל באוטיסטה על הספסל, עד לאמצע העונה בה החל להופיע.
האימונים של טורונטו שיפרו את מצבו של באוטיסטה, והחל במספר משחקים רצופים בהם השיג חבטות מוצלחות, וכן ארבעה משחקים רצופים בהם חבט הום ראנס.
את העונה סיים עם 13 הום ראנס (10 רק בחודש ספטמבר) ו-79 חבטות מוצלחות, עם ממוצע של .235.
את עונת 2010 החל כשחקן קבוע, הפעם בשדה הימני.
את ההום ראן הראשון שלו חבט ב-11 באפריל נגד הבולטימור אוריולס.
ב-17 במאי נבחר לשחקן השבוע של הליגה, עם 4 הום ראנס, 20 חבטות מוצלחות וממוצע של .444. ב-22 ביוני חבט את ההום ראן העשרים שלו, שיא אישי תוך חודשיים של משחק בלבד.
ב-4 ביולי נבחר לראשונה לשחק במשחק האול סטאר באנהיים.
הוא חבט "בתוך-הפארק-הום-ראן" ב-7 ביולי נגד המינסוטה טווינס, ה-28 של הטורונטו בלו ג'ייז והראשונה מאז 2005. כמו כן, השתתף ב"הום ראן דרבי" של אותה השנה.
ב-27 ביולי חבט את ההום ראן ה-30 שלו, ואז גראנד סלאם נגד הקליבלנד אינדיאנס, להום ראן ה-31 שלו.
עם 11 חבטות הום ראן ביוני ו-12 במאי נהיה לבלו ג'יי השלישי לחבוט מעל 10 הום ראנס בחודשיים.
את ההום ראן ה-35 שלו חבט נגד הבוסטון רד סוקס ב-10 באוגוסט, וכך שבר את שיאו של קרלוס דלגדו של לחבוט הום ראן ב-11 סדרות ברצף.
ב-26 באוגוסט חבט את ההום ראן ה-100 בקריירה שלו, נגד הדטרויט טייגרס.
את העונה סיים עם 54 הום ראנס, זכה במקום הרביעי ב-MVP של האמריקן ליג, וכן בשחקן הערכי ביותר בבלו ג'ייז, וכן בשחקן המתקדם ביותר בעונה, וב"סילבר סלגר".
בסוף העונה הוכרז כי באוטיסטה זכה גם בפרס "ג'ון קרוטי".
בעונה זכה למקום הראשון בהום ראנס, במקום השני בהליכות שנעשו כדי למנוע ממנו לחבוט (100), ובשלישי בחבטות שהכניסו נקודות (124).
בשנת 2011 הוכרז שבאוטיסטה חתם על 5 שנים כבלו ג'יי, תמורת 64 מיליון דולר.
ב-15 במאי חבט שלוש חבטות הום ראן במשחק, שיא אישי.
כמו כן, היה השחקן המהיר ביותר להגיע ל-20 הום ראנס בליגה, תוך 44 משחקים בלבד, ב-28 במאי.
למשחקי האולסטאר נבחר בלמעלה משבעה מיליון קולות, שיא במייג'ור ליג.
כן הופיע בהום ראן דרבי, בו חבט 4 הום ראנס.
ב-5 באוגוסט חזר לשדה הימני.
ב-20 באוגוסט קיבל שלוש הליכות מהאוקלנד אתלטיקס, ובכך שבר את שיאו מהעונה שעברה עם 102 הליכות.
את העונה סיים עם 43 הום ראנס ו-132 הליכות.
כן, בעונה זו שבר את רוב השיאים שקבע קרלוס דלגדו בשנים קודמות.
כמו כן, זכה שוב ב"סילבר סלגר" וב"האנק אארון".
באותה השנה הוכרז שיהיה שחקן האריזה של משחק הווידאו "MLB 12 The Show".
עד ל-18 במאי, חבט 10 הום ראנס בלבד, עם הום ראן אחד במשחק הראשון והשאר רק מסוף אפריל.
במשחק נגד המילווקי ברוארס, חבט באוטיסטה את ההום ראן השני מבין סט שלושה הום ראנס ברצף, בין עמיתיו לקבוצה קולבי רסמוס ואדווין אנכרנסיון, הפעם הראשונה מאז 2005 שהבלו ג'ייז חבטו רצף כזה.
כנגד כל הסיכויים נבחר בסופו של דבר למשחק האול סטאר, עובר את אדווין אנכרנסיון כדי להגיע בפעם השלישית ברציפות למשחק ובפעם השנייה ברציפות כמתחיל (starter).
כמו כן, נבחר על ידי רובינסון קנו להשתתף בהום ראן דרבי בפעם השנייה ברציפות, יחד עם פרינס פילדר, מט קמפ, מרק טרמבו ואחרים.
בדרבי חבט באוטיסטה 20 הום ראנס, ואף הגיע לגמר בו הפסיד לפילדר שחבט 28. במשחק נגד הניו יורק יאנקיז ב-16 ביולי, פצע את ידו השמאלית.
יחד עם ברט לורי, שנפצע באותו המשחק, הושם באוטיסטה על דף הפצועים (disabled list) ל-15 ימים לפחות.
באוטיסטה חזר ב-24 באוגוסט לשחק אך נפצע לאחר שני משחקים והושם על דף הפצועים מחדש ב-26 באוגוסט עם אותה פציעה.
לאחר נסיעה לקליבלנד למען בדיקה נוספת, הוכרז כי באוטיסטה לא יחזור לעונת 2012 וכי יעבור ניתוח מסיים בספטמבר.
ב-2012 התחיל רק ב-92 משחקים, ובשניים מהם הוצא מוקדם עקב פציעתו.
את העונה סיים עם 27 הום ראנס וממוצע של 241. בלבד.
ב-2013 הוכרז שבאוטיסטה יהיה שוב שחקן האריזה של משחק הווידאו "MLB 13 The Show".
באוטיסטה חבט את ההום ראן ה־200 שלו במשחק נגד הרד סוקס ב-29 ביוני.
הוא נבחר לאולסטאר הרביעי שלו ברציפות.
כאשר נבחר, באותו קטע של העונה, הוא חבט עם ממוצע של 264. עם 20 הום ראנס.
הוא סיים את העונה מוקדם בפעם השנייה ברציפות כאשר נפצע בעצם הירך ב-4 בספטמבר.
באוטיסטה סיים את העונה עם ממוצע חבטות של 259. ו־28 הום ראנס.
חוזה ארמנדו סאיובו (נולד ב-3 במרץ 1973) הוא ספורטאי אנגולי המתחרה במשחקים הפאראלימפיים במסגרת המשלחת האנגולית.
הוא אלוף פאראלימפי בריצות הקצרות ל-100, 200 ו-400 מטרים, והספורטאי האנגולי היחיד שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
ארמנדו סאיובו התחרה לראשונה במשחקים ב, והצליח לזכות בשלוש מדליות זהב פאראלימפיות, לראשונה בתולדות המשלחת הלאומית.
במרוץ ל-100 מטר (קטגוריה T11) הוא קבע שיא עולם של 11.37 שניות במקצה המוקדם, ובמקצה הגמר ניצח עם תוצאה של 11.41 שניות.
בתחרות ל-200 מטרים שבר שיא עולם נוסף במקצה המוקדם כשסיים אותו בזמן של 23.04 שניות.
במקצה הגמר ניפץ ארמנדו סאיובו את שיאו שלו וקטף מדליית זהב נוספת עם תוצאה של 22.73 שניות.
במרוץ ל-400 מטרים קבע סאיובו שיא עולם שלישי במקצה המוקדם כשעצר את השעון על 50.03 שניות.
במקצה הגמר הוא לא הצליח לשחזר את התוצאה, אך זכה במדליית זהב שלישית במשחקים כשניצח במירוץ בזמן של 51.10 שניות.
ב שב ארמנדו להתחרות בשלושת המרוצים בהם זכה במשחקים הקודמים.
אך הפסיד בשלושתם לאצן הברזילאי לוקאס פראדו.
ארמנדו סאיובו השתתף במשחקים בבייג'ינג גם במרוץ השליחים 4X100 עם נבחרתו ואף העפיל עימה למקצה הגמר, בו סיימה הרביעייה האנגולית אחרונה בזמן של 45.40 שניות.
ב זכה סאיובו ארמנדו במדליית הזהב במירוץ ל-400 מטרים, עם שיא אישי של 50.75 שניות, לפני פראדו הברזילאי שסיים עם 51.44 שניות וגוטייה מאקודה הצרפתי שזכה במדליית הארד עם 52.45 שניות, ובמדליית הארד במקצה ל-200 מטרים עם 23.10 שניות.
תכנות לפי חוזה היא שיטת עיצוב תוכנה, המתבססת על הגדרת מפרטים פורמליים, מדויקים וניתנים לאימות עבור ממשקים של רכיבי תוכנה.
בשיטת עבודה זו, רכיבי התוכנה הם טיפוסי נתונים אבסטרקטיים, הדורשים קיום של תנאים מוקדמים (preconditions), תנאים מאוחרים (postconditions), וקבועים (invariants).
מפרטים אלו נקראים "חוזים", כמטפורה לתנאים ולמחויבויות הקיימים במסגרת חוזה עסקי.
על פי שיטה זו, רכיבי התוכנה משתפים פעולה זה עם זה על בסיס "מחויבויות" ו"רווחים" הדדיים.
בדומה לעולם העסקי, מוגדרים "ספק" ו"לקוח" המסכימים ביניהם על "חוזה" המגדיר דברים כמו:
הספק חייב לספק מוצר או שירות מסוים ("המחויבות"), וזכותו לצפות כי הלקוח שילם עבור המוצר ("הרווח").
הלקוח חייב לשלם עבור המוצר ("המחויבות"), וזכותו לקבל את המוצר ("הרווח").
שני הצדדים חייבים לעמוד במחויבויות מסוימות, כדוגמת תקנות וחוקים, התקפים על פני כל החוזים.
באופן דומה, בתכנות מונחה-עצמים, אם שגרה במחלקה מספקת פונקציונליות מסוימת, היא יכולה:
לצפות שתנאי מסוים ימולא כאשר מודול לקוח כלשהו קורא לה: זהו התנאי המוקדם שנדרש על ידי השגרה – המחייב את הלקוח, והוא מהווה רווח עבור הספק (המתודה עצמה), בכך שהוא משחרר אותה מהצורך לטפל במקרים שחורגים מעבר לתנאי המוקדם.
להבטיח שמשהו יתקיים בזמן היציאה: התנאי המאוחר של המתודה – זוהי ההתחייבות של הספק, והרווח עבור הלקוח (הרווח העיקרי שיוצא לו מקריאה למתודה זו).
לשמר מצב מסוים: ההנחה היא שתנאי כלשהו מתקיים בזמן הכניסה למתודה, ומובטח שהוא מתקיים גם ביציאה ממנה – זהו הקבוע של המחלקה.
החוזה הוא פורמליזציה של מחויבויות ורווחים אלו.
ניתן לסכם גישה זו על ידי "שלוש שאלות" שהמתכנת צריך לחזור ולשאול את עצמו לגבי החוזה:
שפות תכנות רבות מספקות תמיכה מובנית לבדיקת טענות נכונות (assertions), המאפשרות לבדוק את העמידה בתנאים של החוזה.
עם זאת, גישת ה"תכנות לפי חוזה" רואה בחוזים חשיבות מכרעת לתקינות התוכנה, כך שהם אמורים להיות חלק כבר בתהליך התכנון.
למעשה, התומכים בתכנות לפי חוזים, כותבים את ה-assertions לפני המימוש העיקרי של התוכנה.
רעיון ה"חוזה" יורד עד לרמת המתודה/פרוצדורה.
החוזה עבור מתודה מסוימת יתאר בדרך כלל את הפרטים הבאים:
ערכים וטיפוסי נתונים חוקיים ולא חוקיים עבור הקלטים, והמשמעויות שלהם.
ערכים וטיפוסי נתונים של הפלטים (ערך מוחזר), והמשמעויות שלהם.
שגיאות ותנאים שבהם יכולות להתרחש חריגות, והמשמעויות שלהם.
הבטחות לגבי ביצועים (במקרים נדירים יותר), כגון: זמן ריצה, שימוש בזיכרון, ושטח דיסק.
בשימוש בירושה, המחלקה היורשת מורשית להרפות את התנאים המוקדמים (אבל לא להקשות אותם), והיא רשאית להקשיח את התנאים המאוחרים (אבל לא להחליש אותם).
כל היחסים בין מחלקות הם בין מחלקות "לקוח" לבין מחלקות "ספק".
מחלקת לקוח מחויבת לבצע את הקריאות לשירותים של הספק כך שהמצב של הספק לא יופר על ידי קריאת הלקוח.
עם זאת, הספק מחויב לספק "מצב החזרה" ונתונים שאינם מפרים את דרישות המצב של הלקוח.
לדוגמה, חוצץ הנתונים (buffer) של הספק יכול לדרוש שהנתונים אכן ימצאו בחוצץ בזמן קריאה לשירות מחיקה של נתונים.
בהמשך, הספק מבטיח ללקוח שכאשר שירות המחיקה מסיים את העבודה, הנתונים אכן ימחקו מהחוצץ.
חוזים אחרים מגדירים את "קבועי המחלקה".
קבוע המחלקה מבטיח (למחלקה המקומית) כי בסיום הריצה של כל אחד מהשירותים, המצב של המחלקה יישמר במסגרת טווח מוגדר מראש של מצבים.
כאשר משתמשים בחוזים, הספק לא אמור לנסות לוודא שתנאי החוזה מתממשים; הרעיון הכללי הוא שבמקרה של חריגה מתנאי החוזה, הקוד אמור "להכשל חזק", ווידוא החוזה אמור להיות רק "רשת הביטחון".
ה"כישלון החזק" בשיטת התכנות לפי חוזים מקל על ניפוי שגיאות כאשר ההתנהגות הצפויה של כל שגרה מפורטת בצורה ברורה.
זהו הבדל בולט לעומת שיטה דומה הנקראת defensive programming ("תכנות מתגונן"), בה הספק אחראי על ההחלטה מה לעשות כאשר אחד מהתנאים המוקדמים מופר.
בדרך כלל, הספק זורק חריגה (exception) על מנת להודיע ללקוח שאחד מהתנאים המוקדמים אינו מתקיים.
בשני המקרים - "תכנות לפי חוזה" ו"תכנות מתגונן" - הלקוח אמור להחליט כיצד הוא מגיב למצב כזה.
תכנות לפי חוזה מקל על עבודת הספק.
תכנות לפי חוזה מסייע גם בשימוש חוזר (reuse) בקוד, מאחר שהחוזה עבור כל יחידת קוד מתועד במלואו.
החוזים של מודול מסוים יכולים להחשב כסוג של דוקומנטציה של ההתנהגות עבור מודול זה.
תנאי החוזה לעולם לא אמורים להיות מופרים בזמן הריצה של תוכנה נקייה מבאגים.
לפיכך, החוזים נבדקים בדרך כלל רק ב-debug mode, בזמן הפיתוח של התוכנה.
מאוחר יותר, בשחרור התוכנה, מבטלים את בדיקות החוזה על מנת לשפר את הביצועים.
בשפות תכנות רבות, חוזים ממומשים עם בדיקות נכונות (asserts).
כברירת מחדל, בדיקות אלה לא עוברות הידור ב-release mode ב-++C/C, ומבוטלות באופן דומה ב-C#/Java.
זה מבטל את עלויות זמן הריצה של שימוש בחוזים בגרסת ה-release.
תכנות לפי חוזה אינו מחליף שיטות רגילות לבדיקות תוכנה כדוגמת בדיקות יחידה, בדיקות אינטגרציה ובדיקות מערכת.
ליתר דיוק, השיטה משלימה לבדיקות תוכנה חיצוניות על ידי הוספת בדיקות-עצמיות פנימיות שניתן להפעיל הן עבור בדיקות נפרדות והן בתוכנה המוגמרת בזמן שלב הבדיקות.
היתרון בבדיקות עצמיות פנימיות הוא בכך שהן יכולות לגלות שגיאות לפני שהן מופיעות בצורה של תוצאות שגויות הנראות ללקוח.
זה מוביל לגילוי שגיאות מוקדם וספציפי יותר.
חוות תנינאים (או חוות תנינים) היא חווה חקלאית, בה מגדלים תנינאים כגון תנינים, גוויאלים, אליגטורים וקיימנים, מסוג אחד או יותר.
לחוות מספר מטרות: מסחר, שימור, חינוך ובידור.
רוב חוות התנינאים הן מיזם מסחרי, בו גידול התנינאים נועד לקצירת עורם לתעשיית העורות ומכירת בשרם למאכל.
כיום רוב עורות התנינאים מגיעים מחוות שכאלה ולא מציד, ובכך עיקר תרומתן לשימור התנינאים.
בנוסף, חוות התנינאים משמשות לשימור, חינוך ובידור: גרעיני הרבייה מסייעים להגדלת אוכלוסיות התנינאים בטבע, מרכזי המבקרים מאפשרים ללמוד על אורחות חייהם וחשיבותם האקולוגית של התנינאים, וכאטרקציה תיירותית בה ניתן לצפות במופעי האכלתם, האבקות עימם, ועוד.
כמו כן, הגישה הנוחה לתנינאים שבחוות מסייעת למחקר אודותיהם.
התנינאים אינם ניתנים לביות או לאילוף, ובשל אופיים הפראי והיותם טורפי-על, מהווים חיה מסוכנת בהגיעם לבגרות.
משום כך, הטיפול בהם מחייב הישמעות קפדנית להוראות בטיחות במטרה למנוע מקרי פציעה ומוות.
בחלק מהחוות מצויים תנינאים שתקפו בני אדם אשר הוגלו אליהן כתחליף להמתתם.
לרוב מדובר בתנינאים גדולים ומרשימים במיוחד, המהווים אטרקציה תיירותית בחווה.
החוות מוקמות על ידי איסוף תנינאים מהטבע (גרעין הרבייה הראשוני) ואיסוף ביצים והדגרתן.
חלק מהחוות ('Farms') מבוססות בעיקר על הרבייה הטבעית של התנינאים שבתוכן, בעוד שבחוות אחרות ('Ranches') נוהגים לתגבר באופן שוטף את הרבייה הטבעית בביצים שנאספות מהטבע.
כאשר איסוף הביצים נעשה באופן מפוקח ובר-קיימא, הוא מסייע לשמר את אוכלוסיית התנינאים בטבע, ואינו פוגע בה.
על מנת לרענן את המגוון הגנטי של תנינאי החווה, מצטרפים לחווה תנינאים חדשים אחת לתקופה (אידיאלית, מאזורים שונים ומבודדים).
שיעורי הרבייה של התנינאים בשבייה גבוהים, והם משלימים מחזורי הטלה ובקיעה מדי שנה.
פעולות איסוף ביצים ותפיסת תנינאים מנוטרות ומבוקרות על ידי רשויות מקומיות ועולמיות, שכן לפי אמנות שונות (כאמנת CITES) רוב התנינאים הם חיות מוגנות האסורים לציד.
יחד עם זאת, ציד בלתי-חוקי של תנינאים ומכירתם לחוות תנינאים עדיין קיים.
חלק מהתנינאים בחוות (בעיקר מהחוות שנועדו לשימור ביולוגי ומשמשות כגרעין רבייה) מוחזרים לטבע כדרך לביסוס אוכלוסיות בריאות, מגוונות גנטית ומרובות פרטים, המגנות על המינים השונים מפני הכחדה.
בישראל ידועות 3 חוות תנינאים:
חוות התנינים בחמת גדר, אטרקציה תיירותית בה תנינאים משלושה מינים: תנין היאור, אליגטור אמריקני, וגוויאל הודי.
החווה נוסדה כאטרקציה תיירותית, והסבה את ייעודה לקצירת עור התנינים לתעשיית האופנה לאחר אירועי האינתיפאדה השנייה.
בעקבות איסור שהטיל המשרד להגנת הסביבה על הריגת תנינים בשבי, נסגרה החווה – אך לא נמצא פתרון ללמעלה מ-1,000 תנינים שחיים בה ומתרבים מדי שנה.
באוגוסט 2025 סגר המנהל האזרחי את החווה, ופקחיו ירו למוות ב-262 תנינים.
בחווה גדלים כ-2,000 תניני יאור, רובם צעירים.
החווה כוללת תנין יאור בוגר באורך של למעלה מ-5 מטר ומציעה סיורים מודרכים, בהם ניתן ללטף תנינים קטנים וצעירים.
חוות האליגטורים סנט אוגוסטין (St.
Augustine Alligator Farm Zoological Park) שבפלורידה, ארצות הברית, שהוקמה כאטרקציית תיירות ובהמשך התרחבה לגן חיות המתמחה בתנינאים.
בנק התנינים של מדרס (Madras Crocodile Bank, ) היא חוות תנינאים הודית המתמחה בחינוך, מחקר ושימור מיני תנינאים וזוחלים.
בתחילה התמקדה בשימור תנין הביצות, תנין הים וגוויאל הודי, ובהמשך התרחבה ל-14 מיני תנינאים מרחבי העולם (בהם תנין היאור), צבים, נחשים וזוחלים אחרים.
בחווה כ-2,500 פרטים, והיא כוללת גן חיות, מרכז מידע ותחנות מחקר.
חוות התנינים של סמוט פרקן (Samutprakarn Crocodile Farm and Zoo) שבסמוט פרקן, תאילנד, המהווה גם גן חיות, ישנן תצוגות של אומני לחימה המנסים לרקד ליד מלתעות התנינים מבלי להינשך, פעלול המסתיים במוות, לעיתים.
כמו כן, נרשמו במקום מקרי התאבדות בקפיצה לכלוב.
חוות התנינים Crocosaurus Cove שבאוסטרליה, האטרקצייה המרכזית היא צלילה בגליל שקוף מזכוכית משוריינת, המאפשרת צפייה תת-מימית בהאכלתו של תנין ים באורך של למעלה מ-5 מטר.
חוז'לה (בפולנית: Chorzele) היא עיירה במחוז פשאסניש שבפרובינציית מזוביה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
חוז'לה נזכרת לראשונה בשנת 1472, ובשנת 1542 הוענקו לה זכויות עיר.
בחלוקת פולין בשנת 1795 נכללה העיירה בשטח פרוסיה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
חיבור העיירה למסילת הברזל בסוף המאה ה-19 האיץ את התפתחותה.
עם זאת, בשנת 1898 פגעה בה שרפה גדולה, שבלמה התפתחות זאת.
תחילת התיישבות היהודים בעיירה הייתה במאה ה-18, ובמחצית השנייה של המאה ה-19 התקיימה במקום קהילה עצמאית, עם נציגות בולטת לחסידים.
בשנת 1900 הוקם בעיירה חוג ציוני ראשון.
במהלך הכיבוש הגרמני של העיירה במהלך מלחמת העולם הראשונה, נערכו ביהודיה פרעות בידי איכרים מהסביבה.
עם כניסת החיילים הפולנים לעיירה, ביצעו אלו מעשי התעללות, ביזה ורצח ביהודיה.
בין מלחמות העולם התגברה הפעילות הציונית בעיירה, לצד פעילות של אגודת ישראל, ונוסד בה בית ספר עברי.
בתקופה זו נמנו בעיירה 928 יהודים, קרוב למחצית מתושביה.
בשנות השלושים של המאה ה-20 סבלו יהודי העיירה מהתנכלויות אנטישמיות גוברות והולכות מצד שכניהם הפולנים, תוך חרם על עסקי היהודים בעיירה.
עוד טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה עברו רבים מיהודי העיירה לוורשה ולערי הסביבה, בעקבות המתיחות בגבול עם גרמניה, ששכן במרחק של קילומטר וחצי מהעיירה.
ב-1 בספטמבר 1939, היום הראשון למלחמת העולם השנייה, נכנסו הגרמנים לעיירה, ומצאו אותה כמעט ריקה מיהודים.
בזמן זה בזזו הפולנים המקומיים את בתי היהודים ביישוב.
ב-8 בספטמבר רצחו הגרמנים בין 41 ל-85 יהודים מהעיירה בבית הכנסת המקומי.
מאות יהודים נוספים מהעיירה נרצחו בפשאסניש.
כ-130 יהודים שנותרו בעיירה הועסקו בידי הגרמנים בעבודות כפייה, ואולצו להרוס בידיהם את בית הכנסת ובית המדרש בעיירה.
כמו כן, אולצו יהודי העיירה לענוד טלאי צהוב.
יהודים אלו גורשו בהמשך לגטו מקוב מזובייצקי, וגורלם שם היה כגורל יתר יהודי המקום.
חוזה בלבן, היה כינוים של חוזי מכירה בכתב, שחברי התנועה הלגיונרית, במסגרת פעילות הרומניזציה, אילצו יהודים בעלי רכוש לחתום עליהם בתקופת המדינה הלאומית-לגיונרית.
"חוזה בלבן" היה דף נייר עליו הודפסו רק המילים "חוזה מכירה", שמו של בעל הרכוש היהודי ושם העסק והיהודי שאולץ לחתום בתחתית הדף.
היהודים אולצו לחתום על חוזים אלה על ידי הפחדה, מכות ועינויים המופנים כלפיהם וכלפי בני משפחותיהם.
הלגיונרים מילאו את תוכן החוזים לאחר חתימת היהודים, כשהם קובעים את המוטבים, שבדרך כלל היו לגיונרים או אוהדי התנועה או אפילו התנועה הלגיונרית עצמה.
אם נקבע בחוזה תשלום, התשלום שולשל לידי הלגיונרים או לידי מוסדות לגיונריים דוגמת הסיוע הלגיונרי.
חוזים אלה הוגשו לאישור בידי נוטריונים (לעיתים הנוטריונים היו נוכחים בשעת הפעלת הלחץ על היהודים) ונרשמו במשרדים לרישום זכויות במקרקעין.
חוז'וב (בפולנית: Chorzów, נהגה ; בגרמנית: Königshütte, נהגה: , קניגסהיטה; בשלזית: Chorzůw) היא עיר בשלזיה בדרום פולין.
העיר מהווה חלק מרכזי במטרופולין של שלזיה עילית, שבו כשני מיליון תושבים.
היא יושבת על גדות הנהר ראווה .
מבחינה מנהלית חוז'וב היא חלק מפרובינציית שלזיה, מאז 1999. לפני כן השתייכה לתחום השיפוט של פרובינציית קטוביץ.
בשנת 1939 לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה חיו בעיר כ־2,800 יהודים ולאחריה לא נשאר זכר לקהילה היהודית.
בית הכנסת המפואר נהרס עד היסוד ובמקומו נבנה קניון ומרכז בילויים.
בית הקברות גם הוא נהרס.
המצבות שהיו בו נעקרו והועברו לבית הקברות היהודי בעיר ביטום.
כל מתחם בית הקברות היהודי בעיר הפך לפארק לרווחת תושבי העיר.
מילידי העיר התפרסמו, בין היתר:
פרנץ וקסמן – מנצח ומלחין פסקולים יהודי-אמריקאי
קורט אלדר – כימאי גרמני, חתן פרס נובל לכימיה
חנה שיגולה – שחקנית וזמרת שנסון גרמניה, מהבולטות בקולנוע הגרמני החדש
דניאל גולדשמידט – חוקר מדעי היהדות
חוזה ה-JEDI הוא חוזה מחשוב ענן של מחלקת ההגנה של ארצות הברית אשר שוויו מוערך בכ-10 מיליארד דולר אמריקאי.
בין החברות שהתעניינו בחוזה ניתן למנות את אמזון, גוגל, מיקרוסופט, IBM ועוד.
לאחר הפגנות מצד עובדי גוגל, גוגל החליטה לנטוש את ההתמודדות על החוזה היוקרתי בגלל ניגוד עניינים עם ערכיה הארגוניים.
באוגוסט 2019, מספר שבועות לפני ההכרזה על הזוכה בחוזה, הנשיא האמריקאי דאז, דונלד טראמפ, הורה על השהיית החוזה, והטיל על מזכיר ההגנה של ארצות הברית, מארק אספר, לחקור את הטענות בדבר הטיית החוזה לטובת אמזון.
באוקטובר 2019 הוכרז כי החוזה הוענק לחברת מיקרוסופט.
בכלי התקשורת פורסם כי טראמפ סולד ממייסד אמזון, ג'ף בזוס, שהוא גם הבעלים של עיתון הוושינגטון פוסט, עיתון יומי בעל תפוצה רבה, אשר ידוע ביחסו הביקורתי כלפי טראמפ.
בזוס טען כי "טראמפ השתמש בכוחו כדי לדחוק את אמזון מחוץ לחוזה ה-JEDI".
חוות פטריות תקוע בע"מ (הוקמה בשנת 1986) היא חברה פרטית העוסקת בגידול, ייבוא ושיווק זני פטריות אקזוטיות וירקות מיוחדים, חלקם מגידול עצמי בחווה וחלקם מייבוא ומרכש מקומי.
בשנותיה הראשונות, עסקה החווה באופן בלעדי בגידול פטריות אקזוטיות, ועם השנים הרחיבה את היצע מוצריה באמצעות ייבוא מוצרים שהוצגו לראשונה לעולם הקולינריה הישראלי.
חוות תקוע היא ספקית חומרי גלם לכלל רשתות השיווק בישראל, לשווקים הפתוחים ולמבחר מסעדות.
בחוות תקוע מגדלים פטריות שיטאקי ויער טריות והיא היבואנית הבלעדית בישראל של פטריות שי-מג'י, פטריות מלך היער ושינוקי וכן של אנדיב לבן ואדום.
חוות תקוע הוקמה בשנת 1986 על ידי מירה ויגנסברג ואורן קסלר, זוג עולים חדשים שקבעו את מושבם ביישוב תקוע בגוש עציון.
בשנים הראשונות לשהותה בישראל, עסקה מירה במחקר אודות פעילות מערכת החיסון בקרב חולי סרטן באוניברסיטה העברית בירושלים, במסגרת המחקר נחשפה לממצאי מחקר רבים המצביעים על כך שזני פטריות מאכל מסוימות מעצימים את פעילות המערכת החיסונית הטבעית.
באותם ימים, לא גודלו בישראל פטריות אקזוטיות והמעט שהיו זמינות, יובאו כמיובשות.
תובנות אלו הובילו את בני הזוג, קסלר וויגנסברג, להקים את "חוות פטריות תקוע" ולגדל סוגי פטריות שטרם גודלו בישראל.
בראשית הדרך, סיפקה חוות תקוע את תוצרתה למטבחי עילית וירקני בוטיק בלבד.
בחלוף השנים, שיתופי הפעולה של חוות תקוע עם שפים בולטים בישראל הגבירו את הביקוש למוצרים נוספים והיצע החווה התרחב לירקות ופירות מיוחדים כמו אנדיב, שאלוט, ג'ינג'ר, אספרגוס, ליים ועוד.
בנוסף, שוכללו שיטות גידול הפטריות על ידי יישום תנאי גידול ובקרה בסטנדרטים מדעיים.
כמו כן, הוקם בחווה פס ייצור לפטריות מיובשות.
עקב הרחבת היצע המוצרים, שינתה החברה את שמה המסחרי ל"חוות תקוע".
חוות תקוע הייתה הראשונה לגדל בישראל פטריות אקזוטיות כמו שיטאקי ופטריות יער.
כמו כן, חשפה את הקהל הקולינארי הישראלי לראשונה למגוון מוצרים שיובאו על ידה באופן בלעדי.
בין השאר, החווה ייבאה ושיווקה לראשונה בישראל את פטריות "מלך היער".
השם המסחרי המוכר כיום לסוג פטריה זה נטבע על ידי החווה, על בסיס השם המסחרי האנגלי King Oyster.
כמו כן, משווקת החווה לשוק מוצרים ממדינות שונות – פטריות שי-מג'י ושינוקי מהמזרח ואנדיב לבן ואדום מאירופה.
מוצרים אלו מיובאים על ידי החווה באופן בלעדי בארץ.
כמו כן, מייבאת החווה שורש ג'ינג'ר טרי ובצלצלי שאלוט.
החווה מפעילה מערך מכירות והפצה בפריסה ארצית ופועלת מסחרית מול כלל גורמי הקמעונאות בשוק מוצרי הצריכה: רשתות שיווק ולקוחות קמעונאיים פרטיים כמו גם לקוחות סיטונאיים ושוק מוסדי.
החווה משווקת תוצרת ישראלית מגוונת כגון, בין השאר:
שורש כורכום טרי - בעונה
בשנת 2018, זכתה חוות תקוע בפרס 100 המשקים המצליחים בישראל.
חֻזַאמַה חַבַּאיֵבּ היא משוררת, סופרת ומתרגמת פלסטינית, שהתפרסמה בזכות הרומנים, הסיפורים והשירים שכתבה.
חבאיב זכתה במספר פרסים יוקרתיים, בהם פרס מחמוד סיף אל-דין אל-איראני לסיפור קצר, פרס היצירתיות הצעירה בפסטיבל אל-קודס ומדליית נגיב מחפוז לספרות על הרומן "מֻחְ'מַל" (مخمل, קטיפה).
במהלך הקריירה שלה עסקה בהוראה, עיתונאות ותרגום, והתמקדה גם בכתיבה ספרותית.
חַבַּאיִבּ נולדה בכווית, בת למשפחת עקורים פלסטינים.
היא גדלה ולמדה בכווית, ובשנת 1987 סיימה את לימודי התואר הראשון באוניברסיטת כווית בספרות ובשפה אנגלית.
בשנת 1990, בפרוץ מלחמת המפרץ השנייה, עברה להתגורר יחד עם משפחתה לירדן, שם חיה במשך שנים רבות.
מאוחר יותר עברה לאיחוד האמירויות הערביות, שם היא מתגוררת עד היום.
לאחר סיום לימודיה באוניברסיטת כווית, החלה את דרכה העיתונאית בעיתונות הכוויתית, שם פרסמה מאמרים וטקסטים רבים בעיתונים ובכתבי עת.
במקביל, החלה את דרכה הספרותית בכתיבת שירה נרטיבית, ובמסגרתה פרסמה את יצירתה הספרותית הראשונה בתחום זה.
עם השנים, שִׁכְלְלָה את סגנון הכתיבה הספרותית שלה והחלה לכתוב רומנים וסיפורים קצרים.
לאחר שעברה לגור בירדן, עבדה כמורה ומתרגמת, תוך שהיא ממשיכה לעסוק בכתיבה ספרותית.
בנוסף, המשיכה להיות פעילה בתחום העיתונאות והתרגום.
היא תרגמה ספרים ומאמרים רבים מאנגלית לערבית, ואף כתבה מאמרים בשתי השפות - ערבית ואנגלית.
היצירה הספרותית של חַבַּאיִבּ כוללת רומנים, סיפורים קצרים ושירה.
זאת ועוד, היא גם כותבת מאמרים העוסקים בנושאים תרבותיים, ספרותיים ואומנותיים מגוונים.
סגנון הכתיבה שלה מתאפיין בגיוון והתעמקות בנושאים חברתיים ותרבותיים, והיא מביאה עמה נקודות מבט חדשות ומרעננות על נושאים שונים במציאות הערבית.
חזאמה חבאיב החלה את דרכה הספרותית בכתיבת שירה חופשית.
בשנת 1990 פורסמו הטקסטים השיריים הראשונים שלה במגזין הלונדוני אל-נאקד.
יצירתה השירית הבולטת ביותר היא "תחינה" (استجداء, 2009), שבה הציגה טקסטים מלאי רגשות עזים, החושפים את חרדותיה של האישה בעוצמה ובשפה נוקבת.
"האיש שחוזר על עצמו" (الرجل الذي يتكرر, 1992).
3 ."צורה של היעדרות" (شكل للغياب, 1997): נחשב נקודת מפנה בסגנונה הספרותי.
"לילה מתוק יותר" (ليل أحلى, 2002): זכה לשבחי המבקרים בזכות האמצעים האמנותיים המורכבים שהפגינה בו.
"מקור התשוקה" (أصل الهوى, 2007): עורר סערה בעקבות הטקסטים הנועזים וזכה לשבחים.
2. "לפני שהמלכה נרדמת" (قبل أن تنام الملكة, 2011): חושף את כאב הפליטות הפלסטינית דרך נקודת המבט של אֵם המספרת סיפורים לבִּתָּהּ.
"קטיפה"(مخمل, 2016): הרומן מציג את חיי מחנה הפליטים הפלסטיני ומעמיד במרכזו את האישה הפלסטינית ואת מאבקה לשרוד ולאהוב.
חברה באיגוד הכללי של הסופרים והמשוררים הערבים.
פרס מחמוד סיף אל-דין אל-איראני לסיפור קצר.
פרס פסטיבל ירושלים לשירה צעירה על הסיפור "האיש שחוזר על עצמו".
1994 זכתה חבאיב בפרס ההערכה של אגודת הסופרים על כל מכלול סיפוריה הקצרים.
פרס היצירתיות הצעירה בפסטיבל אל-קודס.
"לפני שהמלכה נרדמת", נבחר לאחד הספרים הטובים של שנת 2012 על ידי העיתון הבריטי "הגרדיאן" (The Guardian) .
2017 - פרס נגיב מחפוז לספרות על הרומן "מֻחְ'מַל" (مخمل, קטיפה).
חוזה טְייֵנְגִ'ין (בסינית: 天津條約, נקרא גם חוזה טיאנצין) היה חוזה שנחתם ביוני 1858 והביא לסיום החלק הראשון של מלחמת האופיום השנייה בין בריטניה וסין.
על החוזה שנחתם בטיינג'ין, סין, חתמו גם צרפת, ארצות הברית ורוסיה, אשר היו שותפות במלחמה.
הבריטים, הצרפתים האמריקאים והרוסים יהיו רשאים להציב נציגים בבייג'ינג (עד אז הייתה העיר סגורה בפני מערביים).
פתיחת 11 נמלים נוספים לסחר מערבי.
אישור לכלי שיט וספינות מלחמה לשייט באופן חופשי בנהר היאנגצה.
אישור לאזרחי המעצמות להיכנס אל תוך סין למטרות טיול, סחר או מיסיונריות.
חיוב הסינים בתשלום קנס של 2 מיליון מטבעות כסף על הוצאות המלחמה של בריטניה, 2 מיליון מטבעות על הפסדי סוחרים נתיני בריטניה ו-2 מיליון מטבעות לצרפת.
חצר הקיסרות הסינית סירבה בתחילה להכיר בהסכם, אך חויבה לכך מאוחר יותר במסגרת ועידת פקין ב-1860.
חוזה טריאנון היה חוזה אשר הסדיר את מעמדה ושטחה של הונגריה אשר הייתה חלק מן האימפריה האוסטרו הונגרית לאחר מלחמת העולם הראשונה.
חוזה זה נחתם ב-4 ביוני 1920, בארמון הטריאנון הגדול שבגנים של ארמון ורסאי, בסמוך לפריז.
ועידת השלום בפריז ב-1919 שהביאה לחתימת הסכם ורסאי, לא הביאה לחתימת הסכם עם הונגריה בשל האירועים הפנימיים בהונגריה – ממשלתו הכושלת של הרוזן מיהאי קארואי, ולאחר מכן השלטון הקומוניסטי בראשות בלה קון, אשר הביא למלחמת אזרחים.
על אף שנחתמו הסכמים עם שאר המעצמות המנוצחות – גרמניה, אוסטריה, בולגריה (למעט טורקיה, אשר חתמה על הסכם סוור רק כעבור חודשים מספר, שכן בנוגע לשטחי הקיסרות המתפוררת נחתמו הסכמים שונים הסותרים זה את זה), הרי שהיה על ההונגרים להמתין להסדרת עניינם עד ליוני 1920.
הצדדים העיקריים לחוזה שנחתם, היו המעצמות המנצחות (ארצות הברית, בריטניה, צרפת ואיטליה), בנות בריתן (ממלכת רומניה, יוגוסלביה (שאז נקראה "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים") וצ'כוסלובקיה) מצד אחד וממלכת הונגריה מן הצד השני.
לרומנים, לעמים היוגוסלבים ולרפובליקה הצ'כו-סלובקית היו דרישות טריטוריאליות מרחיקות לכת מן ההונגרים, ששלטו עד אז על עמים רבים.
בהשוואה לממלכה ההונגרית שתחת שלטון בית הבסבורג, הונגריה שלאחר חוזה טראנון הצטמצמה ב-2/3 הן בשטחה והן באוכלוסייתה.
הונגריה הפסידה את השטחים הבאים:
סלובקיה ו"רותניה הקרפטית" ניתנו לצ'כוסלובקיה.
קרואטיה, סלובניה, חלקו המערבי של מחוז באנאט, ואזור וויבודינה צורפו לממלכה החדשה "ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים" שמאוחר יותר החליפה את שמה לממלכת יוגוסלביה.
אזור הבורגנלנד ניתן לאוסטריה, כפי שהוחלט בחוזה סן ז'רמן.
מחוז שופרון נותר בידי הונגריה, לאחר שהעניין הוכרע במשאל עם שנערך בדצמבר 1921.
על פי הוראות החוזה איבדה הונגריה את המוצא לים, אשר היה בשליטתה באזור קרואטיה משנת 1102. כן איבדה את בוסניה שבה שלטה משנת 1878.
מטרתה העיקרית של מדיניות החוץ ההונגרית בשנים שבין מלחמות העולם, ואף במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה השבת השטחים האבודים לגבולותיה.
בריתו של מיקלוש הורטי, העוצר ההונגרי, עם אדולף היטלר, הצליחה להביא להשבת חלק מן השטחים, אך לאחר המלחמה, בהסכם פריז משנת 1947 שבו גבולותיה של הונגריה לקווים שסומנו בחוזה טריאנון.
בשנת 1910 הייתה האוכלוסייה המדיארית (הונגרית אתנית) בהונגריה כ-45% מאוכלוסייתה.
השטחים שנקרעו מהונגריה בטריאנון היו מיושבים ברובם בבני עמים אחרים, אך גם במדיארים רבים, וכך נוצרה במדינות החדשות, וברומניה, "בעיית מיעוט מדיארי", אשר מבחינתו טרם באה אל פתרונה.
מבחינה כלכלית איבדה הונגריה 61.4% מהשטחים החקלאיים, 88% מן העצים הראויים לעיבוד, 62.2% ממסילות הרכבת, 64.5% מהדרכים הסלולות, 83.1% מתוצרת הברזל שלה, 55.7% ממפעליה התעשייתיים, ו-67% ממוסדותיה הפיננסיים.
התנאים הצבאיים שהושתו על הונגריה היו דומים לאלו שהוטלו על גרמניה בחוזה ורסאי.
הצבא ההונגרי הוגבל ל-35,000 חיילים, ונאסר גיוס החובה.
כן הוטל התנאי כי לא תיסלל בהונגריה מסילת ברזל בעלת יותר מפס אחד.
הונגריה ויתרה על כל הטריטוריות בעולם שהיו שייכות למונרכיה האוסטרו-הונגרית.
אובדן השטחים בעקבות חוזה טריאנון נחשב בהונגריה להשפלה לאומית צורבת שהפכה לטראומה קולקטיבית שגרם לתופעה הנקראת "תסמונת טריאנון".
בשנים שבין מלחמת העולם, המשטר הלאומני של האדמירל מיקלוש הורטי טיפח תרבות הנצחה של אירדנטה והדרישה ההונגרית להשבת שטחים זכתה לתמיכה מצד איטליה הפשיסטית וגרמניה הנאצית בשני הסדרי הבוררות של וינה (1938, 1940).
לאחר תבוסת הונגריה לצד מדינות הציר במלחמת העולם השנייה, הונגריה אולצה להחזיר את השטחים שקיבלה בחסות הנאצים והנצחת האבל על חוזה טריאנון נאסרה לתקופה ארוכה בידי השלטונות הקומוניסטים.
בשנים האחרונות של השלטון הקומוניסטי ועוד יותר מאז נפילת הקומוניזם זיכרון טריאנון חזר לעמוד על סדר היום הציבורי ותחת ממשלתו השנייה של ויקטור אורבן, הוכרז על יום זיכרון לאומי, שמצוין מדי שנה ב-4 ביוני בטקסי הנצחה ברחבי הונגריה.
חוזה ורדן של שנת 843 הוא הסכם במסגרתו שלושת בניו של לואי החסיד, נכדיו של קרל הגדול, חילקו ביניהם את האימפריה הקרולינגית.
ההסכם, שנחתם בוורדן אשר בצפון-מזרח צרפת, הביא לסיומה של מלחמת האזרחים הקרולינגית בת שלוש השנים.
עם מותו של לואי החסיד, ב-840 לספירה, תבע בנו הבכור, לותאר הראשון, בעלות על קיסרות אביו ותמך בהמלכתו של אחיינו פפין השני כמלך אקוויטניה.