tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אף על פי שהצהירה על נאמנותה לריטנהאוס, וויאט נותן לג'סיקה לברוח.
ב"נס חג המולד" נחשף שג'סיקה שיקרה על היותה בהריון.
וויאט מבין שאם ג'סיקה תמות כמו שהיה בציר הזמן המקורי, הן יצליחו להציל את רופוס.
פלין מחליק משם ונוסע חזרה לשנת 2012, שם הוא הורג את ג'סיקה בלילה בו היא מתה במקור.
מותה של ג'סיקה בשנת 2012 מחזיר את רופוס לחיים ויוצר ציר זמן חלופי לכולם חוץ מוויאט, לוסי, ג'ייה ואמה, שעדיין זוכרים מה קרה כשג'סיקה עוד הייתה קיימת.
וויאט מבין שפלין היה הרוצח של ג'סיקה לאורך כל הדרך והרצח שלה נועד להציל את וויאט והצוות, לכן גם פלין שיקר לגבי רוצחה של ג'סיקה בעונה הראשונה.
איימי פרסטון (ביילי נובל) היא אחותה הצעירה של לוסי בציר הזמן המקורי.
בעקבות משימת הינדנבורג, איימי נמחקת מהקיום מפני שקרול פרסטון מעולם לא התחתנה עם הנרי וואלאס.
מאוחר יותר התגלה כי אמה מחקה בכוונה את איימי מההיסטוריה בהוראת ריטנהאוס והיא טוענת שלעולם לא ניתן לשחזר את איימי.
ב"נס חג המולד" אמה מציעה לשחזר את איימי בעוד היומן העתידי של לוסי מציע לוסי סיכוי להבין זאת לבד.
עם זאת, לוסי מחליטה שהסיכונים גדולים מדי ומקבלת שאיימי איננה.
בהמשך היא קוראת לאחת מבנותיה ושל וויאט על שם אחותה.
נוח (דניאל די טומאסו) הוא ארוסה של לוסי בציר הזמן שהשתנה, אם כי היא לא מכירה אותו.
לאחר מסיבת האירוסים שלהם, לוסי אומרת לנו שהיא זקוקה לחופש לחיפוש נפש.
כשהוא מבין שהיא מרגישה לא בנוח איתו, הוא מתחיל לתהות אם לוסי היא אותה אישה שהוא אוהב.
מכיוון שנח הוא רופא, לוסי קוראת לו לטפל בפצע הירי של רופוס כשחזרה ממשימתם בשיקגו בשנת 1931, אך היא נפרדה ממנו תוך זמן קצר מבלי לחשוף את האמת על מסעותיה.
לאחר שפלין הורג את ג'סיקה בשנת 2012 ומשקם את ציר הזמן המקורי, קובע רופוס כי מבחינתו לוסי וויאט עדיין ביחד, כלומר לוסי מעולם לא התארסה לנוח.
קארל (צ'אד רוק) הוא העוזר הראשי של פלין.
בעקבות משימת שיקגו בשנת 1931, קארל עוזב את הצוות של פלין.
הסוכן המיוחד פטריק רמזי (הקטור הוגו) הוא המפקח על הסוכנת כריסטופר בביטחון פנים.
במקור המשימה להפטר את וויאט מתפקידיו, רמזי מאפשר לו להישאר בצוות סירת ההצלה בהתעקשותם של לוסי ורופוס לפני שהוא ממשיך לפקח על המלחמה של ספינת האם.
דייב באומגרדנר (ויקטור זינק ג'וניור) הוא חייל שעבד לצד וויאט בכוח דלתא.
מכונה "באם-בם", הוא הובא בתחילה למייסון תעשיות כדי להחליף את וויאט לפני משימת אלמו של צוות ההצלה, אך בעקבות המשימה הזו, לוסי ורופוס משכנעים את הסוכנת כריסטופר להשאיר את וויאט בקבוצה.
לאחר שוויאט נעצר על גניבת סירת ההצלה, דייב לוקח על עצמו את תפקידו בצוות.
הוא נהרג על ידי קרל במהלך קרב יריות תוך שהוא מגן על לוסי ורופוס בשנת 1927 בפריז.
הסוכן המיוחד ג'ייק נוויל (ג'ים ביבר) הוא סוכן NSA שנשלח להשתלט על פרויקט מכונת הזמן מהסוכנת כריסטופר, אך למעשה נמצא עם ריטנהאוס.
הוא מנסה לחסל את קיומו של פלין על ידי הריגת אמו בשנת 1962, אך לוסי ורופוס דופקים את פעיל שלו וגונבים את סירת ההצלה.
לאחר שקיבל מספיק ראיות מהארכיונים הסודיים של מייסון ואיתן קאהיל, הסוכן כריסטופר עוצר את הסוכן נוויל ומחזיר לעצמו את השליטה.
מישל כריסטופר (מארסי טי האוס) היא אשתה של הסוכנת כריסטופר.
טייניקולגראוס (שם מדעי: Tanycolagreus; מיוונית: "צייד ארוך-גף") הוא סוג דינוזאור טורף ממשפחת הצלורידים שבקבוצת התרופודים אשר חי בסוף היורה באמריקה הצפונית.
חלק מהחוקרים רואים בו סוג ללא מקור בקבוצת הטירנוזאורים ואחרים משייכים אותו למשפחה סטוקסוזאוריים.
דינוזאור זה התגלה בתצורת מוריסון של מחוז אולבני, ויומינג ב-1995 כשלד חלקי של תרופוד קטן יחסית.
הוא נחשב למאובן של צלורוס או של אורניתולסט אך מחקרים מ-2001 הוכיחו שמדובר היה במין חדש, אשר היה שייך אולי למשפחת הצלורידים ולקבוצת הטירנוזאורים.
המאובנים שנמצאו כללו עצמות גפיים, לסתות ועוד כמה איברים בקטעים חלקיים מהם משוער שאורך היצור הגיע, יחד עם הזנב, ל-3.3-4 מטרים ולמשקל 120 ק"ג.
הוא היה תרופוד בעל חרטום קצר ושטוח ולסת עם שיניים מחודדות שהיו בעלי דמיון לאלה של הטירנוזאורים.
הרגליים האחוריות היו חזקות ותמכו בגוף בעוד הזרועות הקדמיות עזרו לתפוס טרף עם הטפרים.
יצור זה חי בסביבת ויומינג של סוף היורה לצד הסטגוזאורוס, הדיפלודוקוס, האותניליה והדריוזאורוס וייתכן שהיה צד את הפרטים האיטיים או הפגיעים שלהם.
דינוזאור זה הופיע במשחק Jurassic World: Alive.
טֶיְימֶיְי, קיסרית יפן (ביפנית: 貞明皇后; 25 ביוני 1884 – 17 במאי 1951) בילדותה נודעה בתור סדאקו קוּג'וֹ, הייתה רעייתו של יושיהיטו, קיסר יפן ואמו של הירוהיטו, קיסר יפן.
תוארה המלוכני, טֶיְימֶיְי, משמע "קביעות נאורה".
סדאקו קוג'ו הייתה ילידת משפחת אצולה יפנית, גדלה בטוקיו ונודעה כנערה חכמה מאוד בעלת אינטליגנציה גבוהה.
הקיסר לעתיד טאישו היה חולה בדלקת קרום המוח משהיה בן שלושה שבועות ודבר זה השפיע על בריאותו ועל יכולתו הנפשית, וכללה הפרעת דיבור וקשיי הליכה, למשך שארית חייו.
בשל בעיותיו הבריאותיות, לעיתים קרובות הוא לא היה מסוגל להמשיך בלימודיו והיה סטודנט חלש בתחומים הדורשים חשיבה גבוהה יותר.
בגלל יכולתו הנפשית המופחתת של טאישו, אביו, מוצוהיטו, קיסר יפן, רצה אישה אינטליגנטית, רהוטה ומכובדת עבור בנו, והוא מצא את התכונות הללו בסדאקו קוג'ו.
היא נודעה בכך שתרמה סכומים גדולים מארנקה הממלכתי לבית החולים לצרעת המיסיונרי קישיון וגם לאנשים העובדים בפיתוח רפואי נגד צרעת כדי לעודד אותם להמשיך את שירותם לחולים.
בשנת 1931, כתוצאה ממעשיה המיטיבים, הוקמה החברה למניעת צרעת מתוך הכספים אשר תרמה.
ביום הולדתה ב-25 ביוני הוקם יום מניעת הצרעת הלאומי ויוזם קמפיין חינוכי למניעת צרעת ברחבי האימפריה היפנית.
היא השתתפה בפגישות מנהלי מחלקות רפואיות לטיפול בצרעת היפנית והשתתפה בדיונים הנוגעים למצבם של חולי הצרעת, ולמצבים ומינים של המחלה.
הקיסר טאישו נפטר מהתקף לב ב-25 בדצמבר 1926, בגיל 47 ובנו הירוהיטו ירש אותו כקיסר.
לאחר מות בעלה, תוארה של סדאקו הפך ל"קיסרית קוטאיג'ו" (Kōtaigō) שפירושה "אלמנתו של הקיסר לשעבר".
הקיסרית התנגדה בתוקף למעורבות יפן במלחמת העולם השנייה, היא פעלה החל משנת 1943 ביחד עם בנה, טאקאהיטו, נסיך יפן, בניסיון להפיל את ראש ממשלת יפן המיליטנטי, הידקי טוג'ו אשר לאחר המלחמה אכן הואשם בפשעי מלחמה והוצא להורג.
הקיסרית נפטרה בשנת 1951 בגיל 66.
טיינגונג 3 ("הארמון השמיימי" באנגלית: Tiangong) הייתה תוכנית לשיגור לחלל של מעבדת ניסויים סינית כחלק מתוכנית טיינגונג.
סוכנות החלל הסינית תכננה לשגרה בשנת 2015, שנתיים לאחר התכנון לשגר את מעבדת הניסויים טיינגונג 2 (ששוגרה לבסוף רק ב-15 בספטמבר 2016).
יעדיהן של טיינגונג 2 ו-3 אוחדו, ולכן לא בוצע שיגורה של טיינגונג 3 כלל.
קדמה לתוכנית זו טיינגונג 1, אשר שוגרה בספטמבר 2011. טיינגונג 3 עתידה הייתה לשרת לפחות כעשור, ומטרתה הייתה לבסס נוכחות סינית קבועה בחלל, ובפרט להוות תחנת ניסויים באסטרונומיה, מיקרו-כבידה, וטכנולוגיות חלל.
המודול הראשון, טיאנחה (天和, , מילולית: "הרמוניה שמיימית") שוגר ב-29 באפריל 2021.
במאי 2021 צפויה לעגון חללית אספקה בלתי-מאוישת מסוג טיאנז'ואו ("ספינה שמיימית") במודול טיאנחה, וביוני 2021 ישוגרו שלושה טייקונאוטים על סיפון חללית שנג'ואו ("מעבורת שמיימית") – ויעגנו במודול.
במהלך 2021 וב-2022 מתוכננות שמונה משימות נוספות, האמורות להביא את יתר הרכיבים הנדרשים להרכבה מלאה של טיינגונג 3.
מבנה התחנה יהיה עשוי משלושה מודולים זהים, וכן תהיה אפשרות לחבר לתחנה טלסקופ חלל.
כמו תחנת החלל הבין-לאומית, גם לטיינגונג 3 יש את תופעת המעברים בהם נראית התחנה כנקדות אור בהירה על פני השמיים.
מכיוון שתחנת החלל סובבת את כדור הארץ בגובה רב מעל לפני השטח, היא נותרת באור השמש גם לאחר השקיעה בכדור הארץ מהנקודה בה צופים בתחנה.
טְייֵנְצִ'י (במנדרינית: 明熹, משמעות מילולית: "פתיחות שמיימית"; 23 בדצמבר 1605 – 30 בספטמבר 1627) היה קיסר סין ה-16 משושלת מינג.
בכור בניו של הקיסר טַאיצַ'אנְגּ ואחיו הבכור של הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן, אחרון הקיסרים של שושלת מינג.
תקופת שלטונו, בין 1620 ל-1627, עמדה בסימן עלייה בשחיתות שלטונית ובסמכותם של פקידים בממשל, שימוש נרחב בגִ'ין-יִיוֵיי, המשטרה החשאית, בכדי להשקיט כל התקוממות, והתחזקותם של המאנצ'ו, תושבי מנצ'וריה, בהנהגתו של נוּרהַאצְ'י.
טיינצ'י מת ב-1627, בגיל 21, ומכיוון שבנו היחיד נהרג בפיצוץ, היה זה אחיו שירש אותו ונשא את התואר הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן.
הוא נקבר באתר דֶאלִינְג, שבקברי שושלת מינג.
ג'וּ יוּאוּ-גְּ'יַאו כפי שנודע בשמו הפרטי, נולד ב-23 בדצמבר 1605, בשנת 33 לשלטון סבו, וָאן-לִי, קיסר סין.
אביו, הקיסר טַאיצַ'אנְגּ, נפטר פחות מחודש מאז שירש את הכתר, ועל כן היה זה ג'ו יואו-ג'יאו שירש אותו בגיל 15 והוכתר כקיסר סין תחת השם המלכותי "טְייֵנְצִ'י".
כישוריו האקדמיים היו ירודים עד לכדי היותו אנאלפבית לחלוטין.
הוא גדל בחצר הקיסרית מלאת התככים של סבו ולא זכה לתשומת לב כיוון שהיה לכאורה השני בתור לסדר הירושה, רק לאחר אביו.
בזמנו הפרטי נהג לעבוד בנגרות.
טיינצ'י הפקיד חלק נרחב מסמכויות השלטון בידי המיילדת והמטפלת בו, ובידי סריס שהיה לעוזר של אמו.
הסריס, װֵײ גּ'ונְגּ-שְׂײֵן, נעזר בגִ'ין-יִיוֵיי, המשטרה החשאית, בכדי להטיל מורא על כל המעורבים בחצר הקיסרית ולהסדיר את סמכותו.
לאחר 4 שנים בשלטון, קבוצה של רפורמים ניסתה להציג מחדש ערכים קונפוציאנים לממשל אך בתגובה וויי הורה לענות אותם למוות יחד עם כ-700 מתומכיהם.
בשנה השישית למלכותו של טיינצ'י, אירע בעיר האסורה פיצוץ מוזר ומסתורי ביותר, שנחשב לאזהרה מפני היות טיינצ'י שליט איום.
בשנה שקדמה לפיצוץ המסתורי הזה הופיעו תופעות טבע קיצוניות רבות, הכוללות בצורת קשה.
ימים לפני הפיצוץ, תושבים העידו כי ראו עננים צבעוניים ושחורים ושמעו סוגי מוזיקה בלתי מוסברים.
באותו יום של הפיצוץ, נטען מצידם של תושבים כי נראה כדור ברק בבייג'ינג.
נסיך הכתר של טיינצ'י ובנו היחיד מת בפיצוץ זה, וכך גם יותר מ-20,000 אנשים אחרים.
"שלטון הטרור" שהנהיג וויי נמשך כעת ללא הפרעה עד למותו של הקיסר טיינצ'י בסוף ספטמבר 1627. יורשו, הקיסר צ'ונְגְגֶ'ן, הגלה את וויי ג'ונג-שיאן למחוז אַנחְווֵי, שם התאבד האחרון.
הנזק שנגרם למערכת השלטונית בתקופת קיסרותו של טיינצ'י היה בלתי הפיך.
הסכמתו השקטה של הקיסר לסבלם העצום של בני עמו שכנעה רבים כי שושלת מינג איבדה את מנדט השמיים, מה שהוביל רבים לפנות לתמיכת המאנצ'ו, בהנהגת נוּרהַאצְ'י, שהחל במלחמת מינג–צ'ינג.
טיינולופוס (שם מדעי: Teinolophos; פירוש השם: "רכס שיניים מורחב") הוא סוג יונק נכחד מקבוצת יונקי הביב שהתקיים במשך הקרטיקון התחתון שלפני 120 עד 113 מיליון שנה מזמננו באוסטרליה.
סוג זה תואר ב-1999 והוא נחשב למונוטיפי במשפחה Teinolophidae, בו נכלל מין יחיד - Teinolophos trusleri, הקרוי על שם האמן פיטר טרוסלר.
הממצאים שלו התגלו בתצורות וונטאגי שבדרום ויקטוריה.
היה זה יונק בעל צורה בסיסית דומה מעט לסינאפסידים שהיה קרוב בעיקר לסטרופודון ואולי היה בעל דמיון רחוק לברווזן מודרני.
אצל היונק הקדום היו שיניים חותכות בעלי שחיקה מאוד מהירה וטוחנות גבוהות, אשר התאימו לקדמת פני הלסת והיו גבוהות יותר משאר הלסת (מה שנתן למין את שמו).
גודל שיניים אלה היה כשישית מגודל היונק וכנראה ששימשו לאכילת חרקים וטרף דומה.
ליונק זה היו אוזניים פרימיטיביות, כאשר היה חיבוק סחוס דק בין האף לסנטר.
ככל הנראה הטיינולופוס היה אחד מהסוגים הבסיסיים ביותר בקבוצתו ומספר חוקרים אף רואים בו אב קדמון של היונקים מקבוצת התריה לבין יונקי הביב האחרים.
הרברט בוטרוס חאורי הידוע בכינויו כטייני טים, היה זמר אמריקאי, נגן יוקולילי וארכיונאי מוזיקלי.
חאורי נולד במנהטן, ניו יורק ב-12 באפריל 1932. לאימו טילי, יהודיה-פולניה שעבדה בביגוד, והייתה ביתו של רב, ולאביו, בוטרוס חאורי, עובד בטקסטיל מביירות, שאביו היה כומר קתולי מרוני.
כבר בגיל צעיר התגלה חאורי כמוזיקאי מוכשר.
בגיל חמש, אביו הביא לו גרמופון ותקליט של "Beautiful Ohio" של הנרי בר.
הוא ישב במשך שעות והקשיב לתקליט.
בגיל שש, הוא התחיל ללמד את עצמו לנגן בגיטרה.
קצת לפני גיל העשרה, הוא התחיל לפתח תשוקה לתקליטים, במיוחד כאלו מ-1900 עד לשנות השלושים של המאה ה-20. הוא בילה שעות בזמנו הפנוי בספרייה הציבורית של ניו יורק, בקריאה על ההיסטוריה של תעשיית הפונוגרף.
הוא חקר תווים מוזיקליים, לפעמים הוא צילם עותקים שלהם כדי לקחת הביתה וללמוד, תחביב שהוא המשיך בכל חייו.
הוא למד בתיכון החינוכי של ג'ורג' וושינגטון שבגבעות וושינגטון, מנהטן.
כבר בגיל 11 למד חאורי לנגן בכינור וביצע מופעים בביתו מול הוריו.
מאוחר יותר הוא למד לנגן במנדולינה וביוקולילי - והפך למזוהה עם כלי זה.
בשנת 1945 עבר חאורי ניתוח להוצאת התוספתן; לאחר החלמתו, הוא בקושי יצא מחדרו למעט הגעה לבית הספר, שבו הוא תואר כתלמיד ממוצע.
הוא נשר מהלימודים לאחר כיתה י.
בריאיון שנערך בשנת 1968 ב-The Tonight Show תיאר חאורי כיצד גילה את יכולות השירה בקול גבוה: "הקשבתי לרדיו ושרתי; בעודי שר, אמרתי 'בחיי, זה מוזר', אני יכול לשיר גם בקול גבוה".
בריאיון שנערך ב-1969 הוא אמר שכשהקשיב לרודי ואלי שר בפלצטו הוא חווה "מעין התגלות - לא ידעתי שהיה לי פלצטו גבוה".
הוא תיאר זאת כחוויה דתית.
בתחילת שנות החמישים, הוא קיבל עבודה כשליח במשרד של המטרו-גולדווין מאייר בניו יורק, שם הוא הוקסם אפילו יותר מתעשיית הבידור.
הוא נכנס לתחרות כישרונות מקומית שם הוא שר את "You Are My Sunshine" בקול הפלצטו החדש שגילה.
הוא התחיל להופיע במועודני ריקודים תחת שמות בדויים.
וכדי להתבלט משאר קהל המבצעים, הוא לבש תלבושת פרועה.
לאחר שראה פוסטר ישן של רודולף ולטינו עם שיער ארוך, הוא התחיל לגדל שיער עד לגובה הכתפיים שלו והוא שם מייקאפ לבן על הפנים.
אמו לא הבינה את השינוי בהופעתו של בנה, והתכוונה לקחת אותו לפסיכיאטר בבית החולים בליווי.
בשנת 1959, הוא עזב את כל שמות הבמה שלו והופיע עם השם "Larry Love, the Singing Canary" (לארי האוהב, הקנרית המזמרת) במוזיאון "Hubert" ובמופע חי בקרקס הפרעושים בכיכר טיימס.
בעת הופעתו שם, הוא חתם הסכם עם מנהל ששלח אותו לאודישנים באזור גריניץ' וילג' בניו יורק, שם הוא ביצע הופעת חובבנים ללא תשלום, הוא ניגן ביוקילילי ושר בקול הפלצטו שלו את השיר "Tiptoe Through the Tulips" שאיתו הפך למזוהה אחר כך.
בשנת 1963, הוא זכה להופיע בפעם הראשונה בתשלום, במועדון להט"ב בגריניץ' ווילג', הוא ניגן 6 שעות בלילה ו-6 פעמים בשבוע תמורת 96$ לחודש.
במשך שנתיים הוא הופיע כ"Dary Dover" ואחרי זה כ"Sir Timothy Timms".
אחרי שהוזמן לשחק בדמות של "ננס", ג'ורג' קינג, מנהלו, חייב אותו להשתמש בשם הבמה "טייני טים" (טים הפצפון), שאחר כך הפך לשם הבמה שלו.
טייני טים הופיע בסרט Jack Smith's Normal Love (1963), וגם בסרט הדוקומנטרי You Are What You Eat (1968) שם הוא שר את השיר "Be My Baby" בקול הפלצטו שלו;
הוא גם שר את השיר "I Got You Babe" של סוני ושר כשטים שר את החלקים של שר בקול הפלצטו שלו, ביחד עם אלינור בארושיאן.
הביצוע של "I Got You Baby" הוביל להופעה של טים בפרימירה של הפרק של Rowan and Martin's Laugh-In, תוכנית קומדיה אמריקאית פופולרית.
כשטים נכנס לתוכנית הוא הגיע עם שקית קניות, שממנה הוא הוציא את היוקילילי שלו, והתחיל לשיר "A-Tisket, A-Tasket" ו-"On the Good Ship Lollipop".
בהופעתו השלישית בתוכנית, טייני טים נכנס והפריח נשיקות לקהל, ומשם התחיל לשיר את השיר "Tiptoe Through the Tulips".
בשנת 1968, האלבום הראשון שלו "God Bless Tiny Tim" יצא לאור.
באלבום היה את השיר Tiptoe Through the Tulips", שהפך ללהיט אחרי שיצא כסינגל.
For All My Little Friends (1969) היה אוסף של שירי ילדים ששר טייני טים, והוא זכה בפרס גראמי.
ב־28 בספטמבר 1996 הקליט טייני טים ראיון במונטגיו בוקמיל.
זמן קצר אחר כך הוא סבל מהתקף לב ואושפז בבית החולים הקרוב "המחוז הרפואי פרנקלין" למשך שלושה שבועות.
הרופאים הציעו לו לא להופיע יותר עקב מצבו הבריאותי, אך הוא החליט להתעלם מהעצה.
ב־30 בנובמבר 1996 הוא הופיע במועדון הנשים של מיניאפוליס.
רגע לפני ההופעה הוא הודיע לאשתו שהוא לא הרגיש טוב, אך הוא לא רצה לאכזב את הקהל.
בזמן שהוא ביצע את השיר "Tiptoe Through the Tulips" אשתו שאלה אותו אם הוא מרגיש טוב, והוא אמר שהוא לא.
היא עזרה לו לחזור לשולחן שלהם ששם הוא התמוטט, ולא חזר להכרה.
הוא הועבר לבית החולים הקרוב, המרכז הרפואי של מחוז הנפין, ולאחר ניסיות החייאה חוזרים, הוא הוכרז כמת בשעה 23:20.
בפרק הראשון של סדרת הטלוויזיה בובספוג מכנסמרובע, "דרוש עובד", מתנגן השיר "Livin' In the sunlight, Lovin' in the Moonlight" בביצועו של טייני טים.
באחד הפרקים של סדרת הטלוויזיה סאות' פארק הופיע טייני טים כנגן יוקולילי הגר בגיהנום.
בסרט האימה הרוע שבפנים מתנגן השיר "Tiptoe Through the Tulips" בביצועו של טייני טים, שהיה הביצוע האחרון שלו לפני מותו בעת הופעתו האחרונה עם אותו הביצוע.
קבוצת טיימקס היא יצרנית שעונים אמריקאית שנוסדה ב-1854 בשם "חברת השעונים ווטרברי" (Waterbury Clock Company).
ב-1944 הגיעה החברה למצב של חדלות פירעון, אך הפכה ל"תאגיד טיימקס".
ב-2008 נרכשה החברה על ידי "קבוצת טיימקס B.V.", ומאז נקראת "קבוצת טיימקס USA".
ב-1941 רכש תומאס אולסן את "חברת השעונים ווטרברי" ושינה את שמה ל"טיימקס", בהשראת שמות המגזין טיים וחברת מוצרי ההיגיינה קלינקס.
ב-1854 הקימה חברת ייצור הנחושת "בנדיקט אנד ברנהאם" את "חברת השעונים ווטרברי" (Waterbury Clock Company), במטרה לייצר שעונים שמנגנוניהם עשויים נחושת.
חברת השעונים ווטרברי אוגדה רשמית כחברה עצמאית ב-27 במרץ 1857, עם הון עצמי של 60,000 דול אמריקאי.
באותה תקופה ייצרה תעשיית השעונים האמריקאית מיליוני שעונים על ידי חברות רבות ששכנו בעמק נהר נוגטוק שבמדינת קונטיקט, מה שהקנה לאזור את הכינוי "שווייץ של אמריקה".
חברת השעונים ווטרברי הפכה לאחת היצרניות הגדולות הן בהקשר של מכירות לשוק המקומי והן בהקשר של ייצוא, בעיקר לאירופה.
חברת שעוני היד אינגרסול (Ingersoll Watch Company) קמה במקור במטרה לייצר חלופות זולות לשעונים האירופאיים.
ב-1887 הציגה החברה שעון כיס גדול שפותח על ידי ארצ'יבלד בנטיין.
השעון כונה "ג'מבו", על שם הפיל המפורסם שהוצג על ידי פי.
ה"ג'מבו" נמכר בתחילה בעיר ניו יורק על בסיס נסיוני, ותפס את תשומת לבו של רוברט ה' אינגרסול, איש מכירות שהפך ליזם שיווק.
עם תחילת המאה ה-19 ייצרה חברת השעונים ווטרברי מיליוני שעוני כיס עבור חברת השעונים אינגרסול, בה היו שותפים רוברט ואחיו צ'ארלס.
שעונים אלה הפכו פופולריים כל כך, שזכו לכינוי "השעונים שהפכו את הדולר למפורסם".
ב-1877 הוצג לחברת "בנדיקט את ברנהאם" אב-טיפוס חדשני לשעון כיס זול שהורכב מ-58 חלקים, ושרובו היה עשוי מנחושת רקועה.
החברה השמישה מיד את החלק הלא מנוצל במפעל שלה, וב-1878 החלה לייצר את שעון ה"לונג וינד" (Long Wind) בקצב של 200 יחידות ליום.
במהרה הזדקקה החטיבה לשטח ייצור נוסף, ולכן הקימה"בנדיקט אנד ברנהאם" חברת אחות לחברת השעונים ווטרברי, שנקראה "חברת שעוני היד ווטרברי" (Waterbury Watch Company) והוקמה ב-1880 עם הון ראשוני של 400,000 דולר במטרה לייצר ולמכור שעונים זולים ומוצרים דומים אחרים.
החברה החדשה הצליחה כבר בימיה הראשונים, העסיקה מאות נשים בשל "אצבעותיהן הדקות" ויכולתן "לעבוד בעדינות", ועד 1888 הפכה ליצרנית השעונים הגדולה בעולם, מבחינת כמות השעונים שייצרה.
למרות הצלחתה הרבה, הגיעה החברה במהרה לפשיטת רגל, עקב טכניקת מכירה קלוקלת במסגרתה רבים ממי שמכרו את מוצריה השתמשו בהם כלוס לידרים, תוך התעלמות מההשלכות על עתידה של החברה, ובכך גרמו למוצריה להיתפש כזולים ונחותים.
בניסיון אחרון להציל את החברה, היא החלה לייצר שעונים יוקרתיים יותר, מה שיצר עומס רב יותר על כוח העבודה שלה שהיה עמוס גם כך, והתקשה לעקוב אחר המורכבות של השעונים החדשים בהם נעשה שימוש במאות חלקים.
ב-1898 הוכרה החברה כחברת השעונים של ניו אינגלנד, והסניף הלונדוני שלה נמכר.
החברה המשיכה להתמקד בשעונים יוקרתיים, עד שהגיעה לכינוס נכסים, והפסיקה לפעול ביולי 1912. חברתם של רוברט ה' אינגרסול ואחיו קנתה את המפעל וב-1914 החלה לייצר בו שעונים.
מלחמת העולם הראשונה יצרה צורך בעיצובים חדשים לשעונים; תותחנים, לדוגמה, נזקקו לדרך פשוטה לחשב ולקרוא זמן, ועדיין לירות בתותחים.
חברת השעונים ווטרברי ענתה על הצורך בשינוי שערכה לשעון הכיס מדגם "מידג'ט" של אינגרסול, שיועד לנשים.
הם הוסיפו זיזים לרצועת קנבס, העבירו את הכתר למיקום בשעה 3, והוסיפו חומר זרחני למחוגים והמספרים כך שניתן יהיה לקרוא אותם גם בחשכה, וכך יצרו את אחד משעוני היד הראשונים.
ב-1922 רכשה חברת השעונים ווטרברי את חברת שעוני היד אינגרסול, שפשטה רגל שנה קודם לכן עקב המיתון שנותר בעקבות המלחמה, תמורת 1.5 מיליון דולר.
ווטרברי עצמה לא הצליחה לעמוד בדרישות האיכות שלהם התחייבה אינגרסול באירופה, בשל המיתון, ולכן מכרה ב-1930 את אינגרסול, שבסיסה היה בלונדון, לחבר המנהלים שלה, מה שהפך את החברה לחברה בבעלות בריטית.
שעונים תחת השם "אינגרסול" המשיכו להימכר בארצות הברית על ידי ווטרברי עד שנות ה-50', בעוד אינגרסול עצמה ייצרה את שעוניה לשוק האירופאי ולשווקים נוספים באופן עצמאי.
לאחר המשבר הכלכלי הגדול של 1929, וקשיים כלכליים בעטיו, הצליחה חברת השעונים ווטרברי לחזור למעמדה הקודם.
ב-1930 נחתם הסכם שיתוף פעולה עם וולט דיסני במסגרתו ייצרה החברה את שעוני מיקי מאוס המפורסמים שלה תחת המותג "אינגרסול".
השעונים הושקו ביוני 1933, בתערוכה העולמית של שיקגו, והפכו במהרה לקו המוצרים הראשון של החברה שהרוויח למעלה ממיליון דולר, והציל אותה מהתרסקות כלכלית.
הסכם זה בין דיסני לווטרברי היה אחד הראשונים מסוגו בעולם, במסגרתו חברה מסחרית מייצרת מוצרים ממותגים במיתוג של חברת בידור.
תומאס אולסן, בעליה של חברת "פרד אולסן שילוח", ברח לנורווגיה ב-1940, יחד עם יואקים למקול ומשפחותיהם, מאימת הפלישה הנאצית.
השניים הגיעו בסופו של דבר לארצות הברית, וחיפשו הזדמנויות להשקעות שיסייעו במאמץ המלחמתי.
ב-1941 רכשו השניים מניות שליטה בחברת השעונים ווטרברי, ואולסן הפך ליושב ראש החברה.
אולסן מינה את למקול, שלמד מינהל עסקים והנדסה במכון הטכנולוגי של מסצ'סטס, לנשיא, והחברה הפכה תחת ניהולו ליצרנית הגדולה ביותר של נתיכי מדידת זמן מדויקים לתעשיות הביטחוניות בארצות הברית.
ב-1942 השניים בנו מפעל בטון במידלברי, קונטיקט, הסמוכה תוך 88 יום, במטרה לייצר בו מכשירי מדידת זמן בכמויות גדולות.
באוגוסט 1943 העניק תת-מזכיר המלחמה לחברת השעונים ווטברי פרס על מצוינות בייצור מוצרים למאמץ המלחמתי עבור נתיך אנגלו-אמריקאי.
במקביל הצביעו בעלי המניות של החברה לטובת שינוי שמה ל"תאגיד הזמן של ארצות הברית" (United States Time Corporation).
בשנות החמישים, לאחר מלחמת קוריאה, החלו המכירות לרדת עקב ירידת ההזמנות מהתעשיות הביטחוניות, ונשיא התאגיד למקול היה משוכנע ששעון זול יהווה הצלחה מסחרית אם הוא יהיה מדויק ועמיד.
הוא היה סבור שניתן יהיה לייצר שעון זול בשילוב של אוטומציה, טכניקות ייצור מדויקות ששימשו לנתיכי מדידת הזמן, ועיצוב פשוט יותר מזה של השעונים השווייצרים היקרים יותר.
על מנת להשיג עמידות, השתמשה החברה בסגסוגת חדשה שנקראה "ארמלוי", שפותחה במהלך המלחמה.
ארמלוי שימשה ליצירת מיסבים בעלי עמידות גבוהה לשחיקה, והחלפת האבנים היקרות ששימשו ביצירת המנגנון.
המצאות וחידושים אלה הביאו להשקת המותג "טיימקס" ב-1950, אם כי השם שימש בתחילה לאצוות שעונים מוגבלת שנשלחה ב-1945 כסדרת ניסוי של שעונים שיועדו לאחיות רחמניות.
ב-1 בפברואר 1959 רכש תאגיד השעונים של ארצות הברית את חברת השעונים הגרמנית "לאקו" מפורצהיים, במטרה להשיג את טכנולוגיית השעונים החשמליים שפיתחה.
בנוסף רכשה החברה את חברת "דורווה" הגרמנית שהתמחתה בייצור מנגנונים לשעונים.
ב-1965 מכרה טיימקס את דורווה ליצרנית המנגנונים השווייצרית ETA SA.
הסיסמה: היצרן הגדול בעולם של שעוני יד ונתיכי מדידת זמן מכניים
החל מסוף שנות ה-50, עם פריחת תעשיית הטילים האמריקאית, ייצרה החברה רכיבים מכניים לטילים, ביניהם נתיכים, גירוסקופים, מדי תאוצה, תת-מערכות של מערכת ההנחיה ושאר רכיבים ממוזערים הדורשים דיוק.
החברה קידמה את מכירותיה תחת הסיסמה "היצרן הגדול ביותר בעולם של שעוני יד ונתיכי מדידת זמן מכניים".
נוסף על כך ייצרה החברה חלקי חימוש ותיקנה, התקינה והפעילה מחדש ציוד ייצור בבעלות ממשלתית.
שיאה של תקופת התחמושת של החברה היה במלחמת וייטנאם בשנות ה-60 וה-70, במסגרתה הפעילה החברה את מפעל התחמושת הצבאי בג'ולייט , כמו גם מפעלים ומתקני אחסון פרטיים.
הסיסמה: "חוטף מכות וממשיך לתקתק"
ג'ון קמרון סווייזי נחשב בזמנו לאיש החדשות האמין ביותר בארצות הברית, ולמקול החליט לגייס אותו להגיש סדרה של "מבחני עינויים" בטלוויזיה, בהם נעשה שימוש בסיסמה שטבע ראס אלבן "טיימקס - חוטף מכות וממשיך לתקתק" ("Timex – Takes a Licking and keeps on Ticking").
את הפרסומות פיתחו הירשון-גארפילד כסדרת מבחנים שהוצעו על ידי אנשי המכירות של תאגיד הזמן של ארצות הברית.
הם כללו צוללנים, גולשים, דולפין, מדיח כלים, פטיש אוויר, מערבל צבע, ופרופלור של מנוע סירה, שכל אחד מהם הוצג כשהוא "מתעלל" בשעון טיימקס.
השעונים הפכו פופולריים בקרב הצרכנים, וזאת למרות התנגדות בעלי חנויות התכשיטים שמכרו את השעונים, עקב רווח נמוך של 50%.
טיימקס פתחה ערוצי הפצה חדשים שכללו סופרמרקטים, דוכני סיגרים, בתי מרקחת, ועוד ערוצי מכירות המוניים.
ב-1962 החזיקה טיימקס במקום הראשון בנתח השוק בארצות הברית, ואחד מכל שלושה שעונים שנמכרו היה שעון טיימקס.
בהמשך החלה החברה לחדור לשווקים מחוץ לארצות הברית, ופתחה משרדי מכירות בקנדה, מקסיקו, צרפת, בריטניה, גרמניה ופורטוגל, ובמקביל יצרה קשר עם מפיצים מקומיים בכ-20 מדינות נוספות.
החברה בנתה מפעלים בארצות הברית, אירופה ואסיה.
בשנת 1948 יצר אדווין ה' לנד , אחד ממייסדי תאגיד פולארויד קשר עם תאגיד הזמן של ארצות הברית במטרה למצוא יצרן עבור המצלמות של התאגיד.
החברות יצרו ביניהן קשר חזק, וב-1950 הפך תאגיד הזמן של ארצות הברית ליצרן הבלעדי של כל מצלמות פולארויד עד לשנות ה-70. בתקופה זו יוצרו למעלה מ-44 מיליון מצלמות.
ב-1 ביולי 1969 שונה שם "תאגיד הזמן של ארצות הברית" ל"תאגיד טיימקס".
בשנות ה-70 וה-80 התמוטטה תעשיית השעונים ושעוני היד האמריקאית עם הגעתם של שעונים מכניים זולים מהמזרח הרחוק, כמו גם פיתוח שעוני הקוורץ הדיגיטליים הראשונים על ידי חברות יפניות חלוצות.
ב-1973 פרש למקול מבלי שהכשיר לעצמו יורש, וב-1975 סיימה פולארויד את התקשרותה עם טיימקס, מה שהביא לפיטורם של 2,000 עובדים.
התפתחותן המהירה של טכנולוגיות חדשות כמו שעונים דיגיטליים אלקטרוניים ושעוני קוורץ אנלוגיים הפכה את טכנולוגיות ייצור השעונים המכניים של טיימקס למיושנת.
טיימקס החלה לסגור ולמכור את שלוחותיה ומפעליה בעולם, וצמצמה את מצבת עובדיה מ-30,000 ל-6,000 בלבד.
אל שוק השעונים החלו להיכנס שחקנים חדשים ואגרסיביים, ביניהן חברות יפניות, יצרניות זולות שבסיסן בהונג-קונג, וחברות אמריקאיות גדולות כמו ג'ילט, טקסס אינסטרומנטס ונשיונל סמיקונדקטור.
באותה תקופה פגה תקופת ההסכם המסחרי עם חברת דיסני, וג'ון קמרון סוייזי פרש מתפקידו כדובר החברה.
החברה החלה לבנות שורת הסכמי ייצור עם חברות כמו IBM, הוגין-סוודה (חברה לייצור קופות רושמות) וג'נרל אלקטריק.
החברה נכנסה לתחום לתחום המחשבים הביתיים יחד עם חברת "סינקלייר ריסרץ'" , והחברה המשותפת נקראה "טיימקס סינקלייר" , ומכרה מחשבים דוגמת ה"טיימקס סינקלייר 1000" ויורשיו שהתבססו על סינקלייר ZX81 וספקטרום סינקלייר.
מכירות מחשבי החברה צנחו לאור מלחמת מחירים עם חברת קומודור מכונות עסקיות, וב-1984 בחרה החברה להפסיק להתחרות בשוק המחשבים הביתיים.
באמצע שנות השמונים החליטה טיימקס לנטוש את התחומים הנוספים בתחום מוצרי הצריכה, וחזרה להתמקד בתחום השעונים.
איכות ועיצוב הפכו לתנאים בסיסיים להצלחה בשוק הייצור ההמוני.
לטיימקס היה מוניטין יציב של חברה שמייצרת שעונים עמידים, והיא הגבירה את מאמציה לשיפור איכותם.
בין השיפורים שהוצגו, היא הגדילה את חיי הסוללה של השעונים, דאגה לעמידות גבוהה יותר של ציפוי הזהב, הגדילה את רמת הדיוק של השעונים ואת רמת ההגנה מפני מים.
החברה פיתחה מנגנון קוורץ אנלוגי חדש שהכיל פחות רכיבים, מה שהקטין את זמן ועלות הייצור.
החברה העסיקה ספורטאים מובילים שסייעו בעיצוב שעוני ספורט שהותאמו לסוגי ספורט ספציפיים, מה שהוביל ב-1986 ליצירת הטיימקס איירונמן בגרסתו הראשונה, שנקרא על שם תחרות טריאתלון איש הברזל של הוואי, אותה מימנה טיימקס החל מ-1984. השעון הפך לדגם הנמכר ביותר של החברה בתקופה שלאחר השעונים המכניים.
כבר בשנתו הראשונה של הדגם היה האיירונמן לשעון הנמכר ביותר בארצות הברית, והיה לשעון הספורט הנמכר ביותר בעולם לאורך כל העשור הבא.
במהלך קדחת הקניות שקדמה לחג המולד של 1992, הציגה טיימקס את ה"אינדיגלו" (Indiglo), תאורת הלילה הייחודית של שעוניה.
האינדיגלו זכה לתהילה בשנה שלאחר מכן בפיגוע במגדלי התאומים, במהלכו עובד באחד המשרדים שענד שעון עם תאורת אינדיגלו הצליח להדריך קבוצה של מתפנים לאורך מסע של 40 קומות בגרם מדרגות חשוך לחלוטין.
תקרית זו הגבירה את מכירות החברה באופן משמעותי, והגדילה את נתח השוק שלה בארצות הברית.
ב-1991 רכש תאגיד טיימקס את חברת "קלאנן אינטרנשיונל", יצרנית השעונים של מותג האופנה "Guess", כחלק מאסטרטגיה של ריבוי מותגים.
ב-1993 חזרו טיימקס ודיסני לשתף פעולה והשיקו יחד קו שעונים ממותגים בדמויות החברה, שנקרא "אוסף הקלאסיקות של דיסני".
ב-1994 קיבלה טיימקס את רישיון הייצור לשעוני חברת האופנה נאוטיקה, והציגה את הטיימקס דאטה לינק .
הדאטה לינק היה שעון משולב במחשב כף יד שיכול היה לקבל מידע על אנשי קשר ופגישות יומן מרצף של הבהובים של מסך המחשב, באמצעות תוכנה שפותחה בשיתוף עם מיקרוסופט.
ב-1997 השיקה החברה את קו השעונים "אקספדישן" (Expedition), שעוצב כדי שיתאים לספורט אתגרי.
ב-1998 השיקו טיימקס ומוטורולה את ה-Beepwear, שעון עם איתורית מובנית.
עם תחילת המילניום החדש, חוו תאגיד טיימקס ותאגיד האם שלו, קבוצת טיימקס B.V, צמיחה נוספת.
התאגידים רכשו מותגים נוספים, הציגו מותגים חדשים, והגיעו להסכמי מיתוג שונים.
ב-2000 רכש תאגיד טיימקס את חברת שעוני האופנה הצרפתית אופקס (Opex).
ב-2002 נרכשה טיימקס, באמצעות "קלאנן אינטרנשיונל", את הזכויות לייצור שעוני האופנה של המעצב מארק אקו .
ב-2005 נכנסה טיימקס לשוק היוקרה, כשחברת האם רכשה את "ורטיים" (Vertime SA) השווייצרית, החברה שאחראית לעצב, לייצר ולהפיץ את השעונים השווייצרים ואת התכשיטים של בית האופנה האיטלקי ורסצ'ה ושל בית האופנה ורסוס , אף הוא בבעלות משפחת ורסצ'ה.
ב-2006 הקים תאגיד קבוצת טיימקס את חברת השעונים TX , שייצרה שעוני קוורץ מסובכים יותר מהליין הרגיל שלה.
ב-2007 הוקמה חברת סיקוול AG (Sequel AG) שמטרתה הייתה לעצב, לייצר ולהפיץ את השעונים של מותגי Guess ו-Gc.
עוד ב-2007 רכשה קבוצת טיימקס B.V.
את סטודיו העיצוב האיטלקי של ג'ורג'יו גאלי (Giorgio Galli Design Lab).
קבוצת טיימקס USA בע"מ (2008–הווה)
ב-2008 עברה החברה שינוי מבני, והקימה את החטיבה העסקית של טיימקס כיחידה נפרדת בתוך טיימקס, עם נשיא משלה.
עד אז, ניהלו מנכ"לי טיימקס הן את הקבוצה והן את המותג, מה שהוביל לרווחיות נמוכה בחמש השנים שקדמו למהלך.
חטיבת סיקוול שכללה את המותג Guess גדלה באופן משמעותי, והפכה ליריבתה של טיימקס עצמה כמותג המרוויח ביותר בקבוצה, אך מותג הבית לא הצליח לגדול במכירות עד לאוגוסט 2008. מאז השינוי, הציגה טיימקס שעונים בעלי חיבור ל-GPS, שעונים בעלי יכולת למדידת קצב לב, ומכשירים דומים נוספים.
עוד ב-2008, חתמה קבוצת טיימקס על חזוה ארבע שנתי במסגרתו הפכה טיימקס למודדת הזמן הרשמית הראשונה של מרתון ניו יורק.
במקביל, חברת האם קבוצת טיימקס B.V.
שני מותגי יוקרה תחת חטיבת היוקרה של טיימקס, שעוני סלבטורה פראגמו, וולנטינו טיימלס.
באותה שנה החלה החברה לבנות את מערך הפאנלים הסולאריים הקרקעי השני בגודלו בארצות הברית, במטה הקבוצה במידלברי שבקונטיקט.
ב-5 בפברואר 2009 נחנך המערך, שכלל 800 פאנלים סולאריים, במסיבת עיתונאים במתחם מטה החברה.
כעבור כמה חודשים רכשה קבוצת טיימקס את מותג השעונים "מארק אקו" אותו ייצרה תחת רישיון מאז 2002. ב-2009 התמזגה החטיבה העסקית של קלאנן אינטרנשיונל לתוך החטיבה העסקית של טיימקס, מה שהעביר את המותגים טיימקס, אופקס, TX, נאוטיקה ומארק אקו להיות שייכים כולם לחברה אחת.
(Timex Group B.V.), חברת אחזקות הולנדית, היא תאגיד האם של כמה חברות לייצור שעונים ברחבי העולם, לרבות קבוצת טיימקס ארצות הברית.
בין עסקיה והזיכיונות בהם היא מחזיקה יחידת העסקים של טיימקס (כוללת מותגים כמו טיימקס, טיימקס איינרונמן, אופקס, נאוטיקה, מארק אקו, סיקוול, Guess ו-GC), חטיבת היוקרה של טיימקס (כוללת מותגים כמו ורסצ'ה, ורסוס, סלבטורה פרגאמו, וינבנט ברארד, סי.טי.
סקודריה וטסלר) ואת מעבדת העיצוב של ג'ורג'יו גאלי.
נכון ל-2023 מיוצרים מוצרי הקבוצה במזרח הרחוק ובשווייץ, לעיתים קרובות תוך התבססות על טכנולוגיות אמריקאיות וגרמניות.
הקבוצה פועלת במספר מדינות באירופה, באמריקה הצפונית והדרומית ובאסיה.
רבים משעוני היד של טיימקס שמשווקים במזרח הרחוק מיוצרים על ידי חברת TMX פיליפינס, ששוכנת בעיר לאפו לאפו בפיליפינים.
מייצאת מהמפעל בפיליפינים מיוצרים באמצעות מפעל TMX השייך גם הוא לקבוצה, ושוכן בקוראסאו.
טְייֵנְחְווֵי(בסינית: , בתרגום לעברית: תרשים שמיים) היא סדרת לוויינים סינים מסוג חישה מרחוק.
הלוויין הראשון שוגר בשנת 2012. מאז שוגרו לוויינים נוספים ומתוכננים שיגורים חדשים.
הלוויינים נבנו על ידי תאגיד הטכנולוגיה בתחום החלל של סין.
הם מיועדים למיפוי ובדיקת משאבי טבע לצרכים אזרחיים וצבאיים.
הלוויינים של הדור הראשון צוידו במצלמה בתחום אופטי ובתחום תת אדום.
מצלמה אופטית הייתה ברגישות עד 5 מ' ומצלמה בתת-אדום עד 10 מ'.
חשמל לתפקוד הלוויין סופק מ-2 פאנלים סולאריים.
מדגם זו שוגרו 4 לוויינים.
שיגור לוויינים של הדור השני החל בשנת 2019. הם היו בעלי רגישות עד 3 מ'.
מדור זה שוגרו 4 לוויינים ב-2 זוגות.
בשנת 2021 שוגר זוג לוויינים מדגם מתקדם לצרכים צבאיים.
בשנת 2023 שוגר זוג לוויינים נוסף.
כל הלוויינים פועלים במסלול מסונכרן-שמש גובה של כ-500–600 ק"מ.
מרקו אפריין מאסיס פרננדס (נולד ב-9 באוגוסט 1989), הידוע בכינויו טייני (Tainy), הוא מפיק מוזיקלי ופזמונאי פורטוריקני.
נולד וגדל בסן חואן, פוארטו ריקו.
מאסיס מוביל גל חדש של מוזיקה לטינית במשך יותר משני עשורים, והפיק כמה מלהיטי הרגאטון הגדולים ביותר.
זוכה פרסי גראמי ו-BMI חוזרים ונשנים, טייני הפיק מוזיקה לאינספור אמנים, כולל חלוצי רגאטון כמו דדי יאנקי וויסין וינדל, דון עומר ואחרים.
הוא תרם ללהיטים עולמיים כמו "I Like It" של Cardi B בהשתתפות באד באני ו-ג'יי באלווין.
מאסיס הפיק את האלבום Oasis עם באד באני ו-ג'יי באלווין ששלט במצעדים העולמיים ועזר לטייני למצב את עצמו כמפיק הלטיני מספר אחת במצעד בילבורד במשך 27 שבועות רצופים.
מאסיס גם שיתף פעולה עם באד באני בשיר "Calaíta" שזכה להצלחה עצומה.
הוא הוציא את הלהיט הגלובלי שלו "Adicto" לצד אנואל AA ו-אוזונה אשר הוגדר פלטינה וזהב בשמונה מדינות וצבר למעלה מ-450 מיליון השמעות ו-1.1 מיליארד צפיות ביוטיוב.
טייני הפיק את הלהיט "China" ב-2019 מאת אנואל AA, דדי יאנקי וקארול G בהשתתפות אוזונה וג'יי באלווין שהגיע למקום הראשון ב-6 מדינות והגיע ל-10 הגדולים בתשע אחרות.
לאחר שנפגש עם המפיק נלי (חוסיאס דה לה קרוס) בכנסייה מקומית, השאיל לו קרוס את FL Studio XXL להפקה.
ובמשך שנה עבד עם התוכנה התאמן ולבסוף למד לעבוד איתה.
מאסיס נתן לנלי הדגמה שהכין והוא העביר אותה למפיק לוני (כחלק מצמד המפיקים לוני טונס).
לוני אהב את ההדגמה והזמין את טייני אליו לסטודיו וכשהגיע וניגן להם את אחד הביטים שהכין, צמד המפיקים התלהבו והחתימו את מאסיס בצוות שלהם.
אותו ביט שניגן עבור המפיקים הפך לשיר הפתיחה של האלבום Masflow 2.
מאסיס ולוני טונס הפיקו את האלבום Los Benjamins, וטייני הפיק כ-15 מהשירים כשהוא רק בן 17. במהלך הקריירה עבד כמפיק עם ויסין ויאנדל, ג'נט ג'קסון, ג'ניפר לופז, פריס הילטון, ועוד רבים.
בשנת 2019, מאסיס ומנהל המוזיקה לקס בוררו חברו כדי להשיק חברה בשם Neon16 והיא חברת תקליטים המתוארת כ"חממת כישרונות רב-גונית", הם שיתפו פעולה עם אינטרסקופ רקורדס וכרגע בסגל שלהם מופיעים אמנים מוכרים כמו חוטה רוסה, אלברט הייפ, גבי מוראלס וריינאו לצד אומנים צעירים המנסים לפרוץ בתעשיית המוזיקה.
טייני אמר:"ליצור את Neon16 הוא הגשמת חלום.
אני יודע שלקס מרגיש אותו הדבר.
זה נותן לצוות שלנו הזדמנות להמשיך לבנות וגם לשנות את המצב הנוכחי של המוזיקה שלנו."בוררו אמר, "המוטו שלנו הוא 'לא לפחד מכלום, להשפיע על הכל'.
אנחנו רוצים לעבוד עם כישרונות שמוכנים לקחת סיכונים יצירתיים כדי להשפיע לאורך זמן.
טייני הוא ההגדרה של המוטו שלנו, הוא דחף את הצלילים של מוזיקה לטינית מאז תחילת הקריירה האגדית שלו".
בשנת 2020 הוציא מאסיס דרך Neon16 את המיני-אלבום "Neon16 Tape: The Kids that Grew Up on Reggaeton" עם שיתופי פעולה של שון פול, קאלי אוצ'יס ועוד.
כקידום לאלבום יצא הסינגל "Mera" עם דאלקס ואלבארו דיאז.
ב-5 במרץ 2021 יצא הפסקול אותו הפיק לסרט בובספוג הסרט: מבצע הצלה.
ב-29 ביוני 2023, הוציא מאסיס את אלבום הסטודיו הראשון שלו (את "Dynasty" הפיק עבור יאנדל) "DATA", האלבום שואב השראה מהתרבות יפנית כשהדמות עצמה המופיעה בעטיפת האלבום לוקחת השראה מאנימה ושמה "Sena", באלבום ישנם שיתופי פעולה עם מפיקים יפניים.
בין שיתופי הפעולה הבולטים ניתן למנות את באד באני, ויסין ויאנדל, דדי יאנקי, אוזונה, פייד ועוד, בחירת האומנים תוארה על ידי מאסיס כ"שילוב של אומנים שעבדתי איתם בתחילת הדרך שלי כמו ויסין ויאנדל ודדי יאנקי ואנשים מהדור החדש כמו ראו אלחנדרו ויונג מיקו".
השיר הראשון "Lo Siento BB" של באד באני וחולייטה ונגס יצא כבר באוקטובר 2021 והשיר האחרון שבוטלה הוספתו לאלבום אך לבסוף כן נוסף הוא Colmillo ששוחרר באוקטובר 2023.
מאסיס עצמו שבר שיא כשהיה למפיק הראשון שמילא את הצ'וליסאו עם קהל של כ-17 אלף מעריצים.
האלבום DATA הוא הומאז' לאלבומי הרגאטון בשנות ה-90 וה-2000 בהם המפיקים היו אלה שבמרכז האלבום וכל הזמרים המובילים והמתחילים בתעשייה היו מצטרפים לאלבום.
האלבום הגיע למקום ה-106 מתוך 250 ברשימת "האלבומים הטובים ביותר במאה ה-21 עד כה" של הרולינג סטון
מאסיס נולד לאב קוסטה ריקני ולאם דומיניקנית, מריה פרננדס.
אחיו הצעיר, מייקל בריאן מאסיס, גם הוא מפיק תקליטים, העונה לשם הבמה "Mvsis".
ב-21 בפברואר 2025 הודיעו מאסיס ובת זוגו יאסי איילה על הולדת בנם הראשון אקירה, על שם המאנגה המוכרת באותו השם.
מאסיס אישר בראיון שהוא נהג לשמוע את חואן לואיס גוארה בילדותו, ושעם הזמן החל להתעניין ברוק קלאסי וראפ, עם השראה נוספת מאמני ומפיקי R&B כמו Timbaland ו־The Neptunes.
טיינצ'י (בסינית: ) היא מערכת לוויינים בתחום האינטרנט של הדברים סינית.
הלוויינים פועלים במסלול לווייני נמוך ומופעלת על ידי Guodian Gaoke Technology Co., Ltd.
הלוויין הראשון שוגר בשנת 2018.
חברת Guodian Gaoke Technology Ltd הוקמה ב-19 ביוני 2015 על ידי מספר משקיעים פרטיים.
ב-17 ביולי 2017, מהנדס מכונות לו צ'יאנג מהאקדמיה הסינית לטכנולוגיית החלל הצטרף לחברה כבעל מניות חדש וקיבל את תפקיד המנהל.
חודשיים לאחר מכן, ב-25 בספטמבר 2017, הפך לו צ'יאנג ליו"ר מועצת המנהלים של Guodian Gaoke.
בספטמבר 2017, Guodian Gaoke השיקה רשמית את פרויקט "טיינצ'י".
ניסוי טכנולוגיה החל ב-14 בנובמבר 2017 תוך שימוש בלוויין איסוף הנתונים HEAD-1 מבית HEAD Space Technology GmbH ו-Sunchronous.
המודול כלל מערכת הפועלת בטווח גלי הדצימטר שאספה נתוני מיקום מספינות, משאיות וכו' ואחסנה אותם.
כשהלוויין היה מעל בייג'ינג, הנתונים הועברו למרכז הנתונים.
מצד שני, אותות בקרה מלקוחות יכלו להיות משודרים למודול שהעביר אותם למכשירי הקצה שלהם המופצים ברחבי העולם - מה שנקרא מכונה-למכונה או M2M.
במהלך הבדיקות נבדקו האינטראקציה בין החומרה והתוכנה בלוויין ובתחנת הקרקע וכן איסוף ושידור נתונים.
התכנון המקורי היה להציב 36 לוויינים ב-6 מסלולים שונים כדי לספק כיסוי מלא של כדור הארץ.
לאחר שהבדיקות עם מודול הליבה הצליחו, "טיינצ'י 1" שוגר ב-29 באוקטובר 2018. עד 15 בינואר 2020, חמישה לוויינים נוספים שוגרו בארבעה שיגורים.
חשמל למערכות הלוויין מסופק על ידי פאנל סולארי ומצברים.
על מנת להשיג קצב רענון נתונים של 30 דקות לכל נקודה בעולם וכדי להיות מסוגל לשרת 10 מיליון מכשירי קצה, הוחלט שמספר הסופי של לוויינים יהיה 38.
בהמשך ממדים של לווייני המערכת הוגדלו ומשקל של כל לוויין גדל ל-50 ק"ג.
"טיינצ'י 19", הלוויין הראשון של שלב ההרחבה השני, לא יוצר עוד על ידי ASES Spaceflight Technology שבסיסה בשנחאי, אלא על ידי מכון המחקר 513, הידוע גם בשם "מכון שאנדונג לאלקטרוניקה בחלל" (山东航天电子技术研究所 של האקדמיה הסינית של טכנולוגיה בחלל או SISET).
הוא במשקל 39 ק"ג, קל יותר בכ-10 ק"ג מקודמיו, אך הוא יכול לשרת פי חמישה מכשירים בו-זמנית ויש לו פי שניים קצב העברת הנתונים.
זה מביא לצריכת חשמל גדולה יותר, וזו הסיבה שללוויין יש שתי כנפיים קלאסיות מתקפלות של תאים סולאריים, כל אחת עם שני מודולים.
בהשוואה לדגמים הקודמים, ההספק החשמלי הזמין הוכפל.
בנוסף, ללוויין מערכת הנעת יונים, אשר נוסתה לראשונה על לוויין הניסוי Beihang Kongshi Weixing 1 (北航空事卫星一号), ששוגר ב-6 בנובמבר 2020.
טייס חלל הוא אדם שטס לחלל, או שהקריירה שלו היא טיסה לחלל.
ברחבי העולם קיימים שמות תואר שונים לטייסי חלל ממדינות שונות.
כך מתייחסים לטייסי חלל רוסים או סובייטים בתואר קוסמונאוט ; לאמריקאים ולישראלים אסטרונאוט ; לסינים טייקונאוט; ולצרפתים בתואר ספאסיונאוט.
הקריטריון לקבוע מי שהה בתחום החלל משתנה.
בארצות הברית, מי שטס בגובה של מעל 80 קילומטרים מעל האדמה, נחשב לאסטרונאוט, בעוד הפדרציה הבין-לאומית לאווירונאוטיקה מחשיבה רק טיסה מעל לגובה של 100 קילומטרים.
מראשית עידן החלל בשנות השישים ועד 20 בדצמבר 2025, הגיעו לחלל בסה"כ 775 בני אדם, זאת אם מגדירים שהחלל מתחיל בגובה 80 ק"מ.
לפי ההגדרה המחמירה והמקובלת יותר של ה-FAI הסופרת רק את מי שחצה את קו המאה קילומטר מעל פני הים, 730 אנשים הגיעו לחלל מאז ומעולם.
מהם 641 הגיעו למסלול הקפה יציב סביב כדור הארץ או מעבר לו – לירח, ה-89 הנותרים הגיעו אומנם לגובה החלל אך נשארו בגובה זה דקות ספורות בלבד בטרם חזרו.
בשפות שונות טייסי החלל מכונים מנווטי כוכבים או יקום, עם שימוש בסיומת היוונית "נאוט" מהמילה "נאוטיס" (ναύτης) שפירושה "ספן".
באנגלית: למילה "אסטרונאוט" (Astronaut) התחילית היוונית "אסטרון" (ἄστρον) שפירושה "כוכב".
ברוסית: למילה "קוסמונאוט" (Космона́вт) התחילית היוונית "קוסמו" מהמילה "קוסמוס" (κόσμος) שפירושה "יקום".
בסינית: בטקסטים סינים רשמיים, טייס חלל סיני נקרא "האנגטיאן יואן" (航天员) – "כוח-אדם לניווט בחלל".
באמצעי תקשורת דוברי אנגלית, טייס חלל סיני נקרא "טייקונאוט", מהמילה "טייקונג" (太空) שפירושה "החלל החיצון".
בצרפתית: המילה "ספאסיונאוט" נגזרת מהמילה "אספאס" (Espace) שפירושה "חלל".
שיגור אנשים לחלל החל בתקופת המלחמה הקרה וסיבותיו היו מלחמת יוקרה בין המעצמות יותר מאשר צורך מדעי טהור.
שיגור אנשים לחלל תרם בעיקר בפיתוח הטכנולוגיות הנלוות הדרושות למסע שכזה.
מאז משוגרים אנשים לחלל על מנת לבצע ניסויים ביולוגיים ופיזיקליים בתנאים של אפס כבידה (חוסר משקל) כמו גם חקר כדור הארץ, האקלים והשפעות הסביבה של האדם ועוד מחקרים רבים התורמים רבות למדע.
בארצות הברית השתמשו במעבורות חלל רב-פעמיות ואחרי שני אסונות ועלות גבוהה הוחלט לעצור את שיגור המעבורות.
ברוסיה משתמשים בחלליות הסויוז הוותיקות והחד־פעמיות.
בטיחות, יעילות ואמינות יחסית תורמת להמשך השימוש בהן עד היום.
טייסי חלל אמריקאים החלו לטוס בהן מאז 14 במרץ 1995 כאשר נורמן ת'אגארד היה האמריקאי הראשון שטס לחלל בסויוז וכך היום ממשיכים טייסי חלל אמריקאים להשתמש בסויוז וטסים לתחנת החלל הבין-לאומית יחד עם קוסמונאוטים רוסים ואחרים.
שיגור אנשים לחלל היה תמיד תחום מסוכן, וגם כיום אין ערבויות שאנשי צוות החלל ששוגרו יחזרו בשלום.
בארצות הברית ובברית המועצות, נטו טייסי החלל הראשונים להיות בעלי רקע של טייסי ניסוי (טייסי קרב מצטיינים) בצבא.
לפני הטיסה לחלל עוברים טייסי החלל הכשרה ממושכת, הנמשכת למעלה משנתיים.
בתנאים של חוסר כבידה נזקקים האסטרונאוטים למכלול של התאמות בהם מזון שהוכן במיוחד.
מות טייסי חלל בעת מילוי תפקידם
עשרה אסטרונאוטים נוספים נהרגו במהלך אימונים בכדור הארץ.
ברית המועצות שגרה את האישה הראשונה והשנייה לחלל, הקוסמונאוטיות ולנטינה טרשקובה ב-1963 וסבטלנה סביצקאיה ב-1982. האסטרונאוטיות האמריקאיות סאלי רייד ב-1983 וג'ודית רזניק ב-1984 היו הנשים השלישית והרביעית בחלל.
האדם שמחזיק בשיא השהייה הרצופה הארוכה ביותר בחלל הוא הקוסמונאוט ולארי פוליאקוב ששהה בתחנת החלל מיר 437 ימים רצופים בשנים 1994–1995.
האדם שמחזיק בשיא השהייה הארוכה ביותר בחלל במצטבר הוא הקוסמונאוט אולג קונונקו ששהה 1,111 ימים בחלל במהלך 5 משימות נפרדות, האחרונה שבהן הסתיימה בספטמבר 2024.
טייסת היא יחידה בסיסית בחילות האוויר בעולם.
בדרך-כלל מדובר ביחידה המפעילה כלי טיס, אך גם יחידות המפעילות נשק אחר, כגון טילים, ואף יחידות מנהלה שונות, נקראות "טייסת".
בראש טייסת עומד קצין בדרגת סגן-אלוף.
טייסת טיסה מכילה לרוב 12 עד 24 מטוסים או מסוקים, בהתאם לסוג כלי התעופה ולמנהגי החיל המסוים.
במרבית המקרים טייסת מכילה מטוסים, מסוקים או טילים מאותו הדגם.
ביחידות קומנדו SAS של חבר העמים הבריטי טייסת היא מסגרת בסדר גודל של פלגה.
בחיל האוויר הישראלי, טייסת היא יחידת תעופה בפיקוד סא"ל בבסיס טיסה.
כל טייסת נחלקת למספר גפים: גף טיסה, גף טכני וגפים ייעודיים (גף בקרים בטייסת נחשון, גף סיירי אוויר בטייסת הראשונה, גף סיורי ים בטייסת ענקי המדבר וכדומה).
בראש כל אחד מהגפים עומד קצין בדרגת רב-סרן או סרן.
בחיל האוויר הישראלי נהוג לקרוא ליחידות בראשות סא"ל שהן לא טייסות גם בתור טייסות.
בכל בסיס טיסה של חיל האוויר הישראלי קיימים ארבעה סוגי טייסות:
טייסות טיסה – הטייסות המפעילות כלי טיס.
בטייסות אלו משרתים אנשי צוות אוויר (בטייסות של כלי טיס מאוישים) או מפעילים (בטייסות של כלי טיס בלתי מאוישים).
מפקד הטייסת הוא איש צוות אוויר בדרגת סא"ל, ולצדו משרתים סגני מפקד הטייסת: סמ"ט א' וסמ"ט ב' בדרגת רס"ן.
מפקד כל טייסת נבחר ישירות על ידי מפקד חיל האוויר.
לכל טייסת יש כינוי, למשל "טייסת העטלף", ומספר ייחודי, לרוב בן שלוש ספרות (יוצאת מכלל זה היא טייסת 69).
טייסת תעופה – הגוף שאחראי, בין היתר, למתן שירותים לטייסות המבצעיות כגון: מגדל פיקוח, הגנה קרקעית, כיבוי-אש וכיוצא בזה.
מפקד טייסת תעופה (מט"ת) הוא איש צוות אוויר בדרגת סא"ל.
טייסת תחזוקה אווירית – הגוף שאחראי על תחזוקה של כלי הטיס של הבסיס בדרג ב'.
מפקד טייסת תחזוקה אווירית (מטת"א) הוא איש המערך הטכני בדרגת סא"ל.
טייסת מנהלה – הגוף שאחראי על ענייני המנהלה בבסיס כגון: רפואה, כוח אדם, מזון ואפסנאות.
מפקד טייסת מנהלה (מט"מ) הוא קצין משא"ן בדרגת סא"ל.
טייס מיכיל פרווסט (בהולנדית: Tijs Michiel Verwest; נולד ב-17 בינואר 1969), המוכר בשם הבמה טייסטו (Tiësto), הוא תקליטן ומפיק מוזיקלי הולנדי, העוסק בסגנונות אלקטרו-האוס ופרוגרסיב האוס ולשעבר יוצר טראנס ופרוגרסיב טראנס.
פרווסט נולד בעיר ברדה שבצפון בראבנט, הולנד.
הוא החל להתעניין במוזיקה מגיל 12. בהתחלה עבד בתור מלצר בבית אבות.
בין השנים 1985 – 1993 היה תקליטן מקומי בכמה מועדוני לילה בהולנד.
באותה התקופה תקלט תחת שמות במה שונים, כגון Da Joker ו-DJ Limit.
הפריצה שלו ביצירת מוזיקת טראנס הגיעה ב-1997 כאשר החל ליצור מיקסים ורמיקסים לתקליטנים שונים והוציא אותם באוספי טראנס בסדרת Forbidden Paradise series בחברת התקליטים ההולנדית "בייסיק ביט".
טייסטו עזב את חברת התקליטים בעקבות מחלוקת עם ההנהלה - חברת התקליטים דרשה שהאוספים שלו יכללו רק רצועות של אומנים החתומים בחברה.
בעקבות זאת ב-1997 הקים טייסטו יחד עם ארני בלינק את חברת התקליטים "Black Hole Recordings".
חברת התקליטים של טייסטו שבחסותה "Magik Muzik" הוציאו מספר אוספים וקידמו תקליטנים והרכבים רבים, שהמפורסם ביניהם הוא מארק נורמן.
באותה תקופה טייסטו החל להוציא את סדרת האוספים "Magik Series" שכללה 7 דיסקים מהשנים 1997 ועד 2001. לאחר מכן הוציא לאור את סדרת האוספים "In Search of Sunrise" שכללו בה 7 אלבומים.
שם לראשונה הוריד משמו את הכינוי "DJ" והחל לשווק את האלבומים שלו בשם טייסטו (החל מהדיסק הרביעי בסדרה שיצא ב-2005).
ב-1999, הפך לרזידנט של אחד מהמועדונים המובילים באנגליה, "גייטקראשר" אשר נמצא בלידס.
באותה שנה גם ניגן את הסט הארוך ביותר שלו במועדון באמסטרדם, סט בן 12 שעות רצוף.
באותה שנה גם הקים יחד עם התקליטן ההולנדי פרי קורסטן את הצמד "גואריילה" (Gouryella) שהתפרסם בעיקר בזכות סינגל באותו שם וגם בזכות הסינגל "וואלהלה".
שני הסינגלים האלו נחשבים לקלאסיקות של כל הזמנים בטראנס.
ב-2001 עזב טייסטו את הצמד למען קריירת סולו.
ב-2000, הוציא את אלבום האוסף "Summerbreeze".
בין היוצרים באלבום ניתן למצוא שמות שהיו אז אלמוניים, אבל התפרסמו עם הזמן: ארמין ואן ביורן, יוהאן גיילן, פרי קורסטן והתקליטן הישראלי, יהל.
בזכות האוסף הזה טייסטו הצליח לחדור ולהתפרסם גם בארצות הברית, בעיקר בזכות הרמיקס שעשה לשיר Silence של Delerium שנכלל באלבום.
ב-2001, פרסם טייסטו את אלבום הבכורה שלו In My Memory.
האלבום כלל 10 סינגלים, שבמהרה הפכו לסינגלים מובילים בעולם.
ב-10 במאי 2003, היה לתקליטן הראשון שמופיע אי פעם באצטדיון כאשר הופיע מול קהל של 25,000 בליינים באצטדיון חלרדום, אצטדיון הבית של ויטסה ארנהם בעיר ארנהם שבהולנד.
ההופעה יצאה בסרט DVD המתעד את ההופעה בת 6 השעות הנקרא "Tiësto in Concert".
שנה לאחר מכן טייסטו ערך שתי הופעות דומות.
להופעה הראשונה הגיעו 35,000 אנשים אך אלפים נוספים נשארו בחוץ מכיוון שלא היה מקום.
בעקבות הביקוש הרב ערך הופעה נוספת ל-20,000 איש.
גם ההופעות האלו יצאו בדי.וי.די בשם: "Tiësto in Concert 2".
ב-2004, טייסטו הוציא לאור את אלבומו השני "Just Be".
טייסטו הופיע בטקס הפתיחה של אולימפיאדת אתונה שהתקיימה בשנת 2004 באתונה, יוון, והפך ל-DJ הראשון שהופיע בשידור חי באולימפיאדה.
סינגלים שטייסטו הכין במיוחד לאולימפיאדה חוברו יחד ויצאו לאור כאלבום "Parade of the Athletes" מאוחר יותר.
באפריל 2007, טייסטו החל להפעיל את תוכנית הרדיו שלו, "Tiësto's Club Life", ברדיו 538 בהולנד והוציא לאור את אלבומו השלישי, "Elements of Life".
ב-2008, זכה בפרס גראמי על האלבום "Elements of Life".
בקיץ אותה שנה פתח טייסטו ליין מסיבות קבוע במועדון הגדול ביותר בעולם, "פריביליג'", הנמצא באי איביזה שבספרד.
בנוסף לקריירה המוזיקלית המוצלחת שלו השקיע טייסטו גם בתרומה לקהילה.
באפריל 2006 מונה לשגריר הבינלאומי רשמי על כך שהקים ארגון צדקה "Dance4Life" שמתמקד במלחמה נגד הפצת נגיף האיידס.
סניפים של העמותה יושבים כמעט בכל רחבי תבל, בפרט במדינות העולם השלישי.
ב-2011 פתח את חברת התקליטים "Musical Freedom" ובה מככבים אמנים צעירים כמו Firebeatz, Dzeko & Torres, ZAXX ועוד.
כיום טייסטו נחשב לאחד לתקליטני הדאנס המובילים בעולם.
כאשר החלה ההצלחה הגדולה שלו בשנת 2000 היה לתקליטן היחידי שהופיע ללא הופעת תקליטן נוסף באותה מסיבה וללא הופעת חימום.
טייסטו הוכתר כתקליטן הטוב בעולם על ידי DJ Mag הבריטי במשך שלוש שנים ברציפות, עד שנת 2005, בה עקף אותו התקליטן הגרמני פול ואן דייק.
ב-2006 אף ירד למקום השלישי עקב עלייתו של ארמין ואן ביורן.
ב-19 באוקטובר 2013, זכה טייסטו במקום הרביעי ברשימת 100 הדיג'יים הטובים בעולם של המגזין הבריטי "DJ Mag", ב-2014 ירד למקום החמישי וב-2015 שמר על המקום החמישי.
ב-2019, הוציא את השיר "Ritual", ביחד עם ריטה אורה וג'ונאס בלו.
ב-20 בספטמבר 2019, הוא הוציא, בשיתוף פעולה עם מייבל, את הסינגל "God Is a Dancer".
ב-28 באוגוסט 2023 פורסם כי טייסטו היה אמור להופיע בישראל ב-24 בנובמבר של אותה השנה במתחם אקספו תל אביב.
ב-29 באוגוסט הוציא את הסינגל "Both" עם הראפרית ביאה בהשתתפות 21 סבאג'.
ב-4 באפריל 2011, אלבום הקומפילציה של טייסטו, "Club Life: Volume One Las Vegas", יצא לאור.
ב-13 ביוני, אלבום הסטודיו שלו, "Kiss from the Past", פורסם בשם הנוסף של טייסטו, Allure.
האלבום פורסם תחת חברת התקליטים של טייסטו, "Magik Muzik".
ב-15 באוגוסט, הסינגל "Work Hard, Play Hard" פורסם.
ב-25 בספטמבר, הסינגל "Maximal Crazy" פורסם להורדה באתר beatport.
ב-5 במרץ 2012, טייסטו הכריז על הפרק השני בסדרת ה-Club Life שלו, שנקרא "Club Life: Volume Two Miami" והוא יצא לאור ב-24 באפריל 2012.
ב-1 אפריל 2013, טייסטו הכריז בדף הפייסבוק שלו שהוא עובד על הפרק השלישי בסדרת Club Life.
ב-29 באפריל, הוא הכריז בדף הפייסבוק שלו ובדף הטוויטר שלו כי פרק שלוש של Club Life יקרא "Club Life Vol 3 - Stockholm".
טייסטו ידוע בשמות במה שונים, אחד המוכרים הוא Allure, שתחת שם זה פורסמו כמה סינגלים מפורסמים של טייסטו כגון "Pair of Dice", "On The Wire" ועוד וגם האלבום "Kiss from the Past" פורסם תחת שם זה.
שנהפרסקטגוריהעבורתוצאהמקור2024פרס המוזיקה הלטינית של בילבורדאמן הקרוסאובר של השנהטייסטופרס גראמי הלטיניהביצוע הטוב ביותר למוזיקה אלקטרונית לטינית"Bzrp Music Sessions, Vol.
53" (Tiësto Remix) (עם ביסאראפ ושאקירה)
טייסת 119, המכונה גם "טייסת העטלף" היא טייסת מטוסי קרב בחיל האוויר הישראלי.
כיום מפעילה הטייסת מטוסי F-16I ("סופה") מבסיס רמון.
המוטו של הטייסת הוא: "ביום בליל ובערפל - אנחנו טסים גם כשהציפורים הולכות ברגל".
הטייסת הוקמה ב-9 באוגוסט 1956 בבסיס רמת דוד כטייסת לילית המפעילה מטאור.
שלושת מטוסי המטאור הראשונים, מדגם NF-13 דו-מושבי, הגיעו לטייסת ב-5 בספטמבר 1956. את הטייסת הקים יואש צידון (צ'אטו), והוא שנתן לה את סיסמתה - "ביום בליל ובערפל", לזכר שירותו בספינות ההעפלה לפני קום המדינה.
בליל ה-28 באוקטובר 1956, יצא מטוס מטאור בודד ובו הטייס יהואש צידון והנווט אלישיב ברוש) ל"מבצע תרנגול".
המטרה הייתה להפיל מטוס איליושין Il-14 מצרי, שבו היו אמורים לטוס רמטכ"ל צבא מצרים וקצינים בכירים נוספים, לצורך חתימה על הסכם ברית-הגנה עם סוריה וירדן.
מטוס המטאור הצליח להפיל את מטוס התובלה המצרי בדרכו מדמשק לקהיר.
ההפלה התרחשה כ-200 ק"מ מחופי קפריסין.
16 קצינים בכירים של הצבא המצרי שהיו על המטוס נהרגו, אך מאוחר יותר התברר כי הרמטכ"ל המצרי נשאר בדמשק.
כיוון שלרשות הטייסת עמדו שני מטוסים וצוות אוויר מבצעי אחד, היא לא השתתפה באופן פעיל במבצע קדש, שהחל יום לאחר הפלת המטוס המצרי.
ב-12 בפברואר 1958 עברה טייסת "העטלף", על שלושת מטוסי ה-NF-13 שלה, לבסיס תל נוף, ובמרץ צורפו לה שני מטוסים נוספים מדגם זה.
באפריל 1958 קלטה הטייסת את 7 מטוסי הווטור N לקרב אלראות.
מטוסי המטאור - לילה המשיכו לשרת בטייסת לצורך אימון צוותים טייס-נווט.
התקיפה הראשונה של מטוסי הווטור נערכה ב-16 במרץ 1962. שלושה מטוסי ווטור תקפו סוללות ארטילריה סוריות מעל הכנרת, אך מרבית הפצצות לא פגעו במטרות.
באוגוסט 1963, כחצי שנה לפני הגעת מטוסי המיראז'-3C לחיל, נסגרה הטייסת, מטוסי הווטור הועברו לטייסת 110 ("טייסת אבירי הצפון"), ומטוסי המטאור NF הועברו לטייסת 107, עד הוצאתם מן השירות.
במשך השנים 1958–1963 נעשו ניסיונות ליירט את מטוסי האיליושין 28 שצילמו בלילות, מגובה רב, את שטחי מדינת ישראל, במסלול מעוגל, מסוריה דרך מרכז הארץ לסיני.
נראה שזמן ההתרעה לירוט היה ארוך מדי וזמן הנסיקה של הווטורים לגבהים של מעל , שעמד על כ-7 דקות, לא הספיק כדי להגיע למפגש עם המפציצים המצלמים.
במרץ 1964 נפתחה הטייסת מחדש כטייסת מיראז' 3C, ומפקדה הראשון כטייסת שחקים היה רס"ן רפי הר-לב.
טייסת 119 הייתה הטייסת השלישית בחיל האוויר הישראלי שהפעילה את המיראז' 3C, והראשונה שקיבלה שני מטוסי מיראז' 3 מדגם CJR, ששימשו לצילום אוויר, ומטוסים דגם C,B מטייסות 101,117 ומטוסים חדשים מהיצרן.
במלחמת ששת הימים השתתפה הטייסת, בפיקודו של רס"ן רן פקר, בגל התקיפה הראשון של פקודת 'מוקד' ביום 05.06.67, כאשר תקפה שדה התעופה המצרי בע'רדקה, ובימים השלישי והרביעי תקפה בירדן וסוריה בהתאמה.
מהיום השני של המלחמה, פעלה הטייסת בעיקר בחזית הירדנית במשימות תקיפה וליווי.
טייסת 119 נחשבה בתום המלחמה כטייסת הקרב המובילה, כשצברה בסך הכול 19 הפלות אויב בקרבות אוויר.
כמו כן הטייסת הייתה בעלת מספר האבדות הנמוך ביותר: רק שני מטוסי מיראז' הופלו ושני הטייסים שלהם ניצלו.
ב-30 ביולי 1970 (בקרב אוויר שכינויו רימון 20) הפילו מטוסי מיראז' 3C של הטייסת שלושה מטוסי מיג-21 שהוטסו על ידי טייסים רוסים.
שני מיגים נוספים הופלו על ידי מטוסי F-4 פנטום של טייסת 69 ("טייסת הפטישים").
באותה השנה הועברו מטוסי המיראז' של הטייסת לטייסת 101 ("טייסת הקרב הראשונה") ולטייסת 117, ב-29 באוקטובר 1970 הייתה לטייסת השלישית בחיל-האוויר שצוידה במטוסי F-4E II פנטום ("קורנס").
בתחילת שנת 1971 קיבלה הטייסת זוג מטוסי פנטום מדגם RF-4E לאיסוף מודיעין.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על הטייסת סא"ל אליעזר (לייזיק) פריגת.
שמונה ממטוסי הפנטום של הטייסת השתתפו בתקיפת המטכ"ל הסורי.
את התקיפה הובילו סגן מפקד הטייסת, רס"ן ארנון לבושין (לפידות) והנווט אליעזר ליאור.