tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
האקלים בצ'יפאטה על פי סיווג האקלים של קפן הוא "Cfa".
אקלים זה מתאפיין בטמפרטורות גבוהות יחסית ובמשקעים המפוזרים באופן שווה לאורך כל השנה.
סוג אקלים זה נמצא בצד המזרחי של היבשות בין קו הרוחב 20–35 ′ N ו-S.
בקיץ אזורים אלה נמצאים במידה רבה בהשפעת זרימת אוויר לחה וימית.
הטמפרטורות גבוהות ויכולות להוביל ללילות חמים ומעיקים.
הקיץ בדרך כלל מעט רטוב יותר מהחורפים, כאשר חלק ניכר מהגשמים נובעים מפעילות סופות רעמים; החודש הקר ביותר בדרך כלל מתון למדי.
הטמפרטורה הממוצעת בשנה בצ'יפטה היא 21.7°C.
החודש החם ביותר, בממוצע, הוא נובמבר עם טמפרטורה ממוצעת של 26.1°C.
החודש הקר ביותר בממוצע הוא יוני, עם טמפרטורה ממוצעת של 17.8°C .
כמות המשקעים הממוצעת בשנה בצ'יפטה היא 1,000.8 מילימטרים.
החודש הגשום ביותר בממוצע הוא פברואר עם 225.4 מילימטרים.
החודש היבש ביותר הוא יוני עם ממוצע של 0 מילימטרים.
מבחינת ימי הגשם בשנה, בממוצע ישנם 20.8 ימי גשם, כאשר מרביתם הם בחודש מרס עם 9.4 ימי גשם, והחודש היבש ביותר הוא בינואר עם 0.0 ימי גשם.
בעיר, 18 בתי ספר יסודיים, 16 בתי ספר תיכוניים, שלושה בתי ספר על-תיכוניים ומקצועיים ואוניברסיטה אחת.
צ'ארלס יוג'ין "צ'יפ" רוי הוא פוליטיקאי אמריקאי, המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-21 של מדינת טקסס, ברציפות מאז 2019. רוי, חבר המפלגה הרפובליקנית, מייצג האזור השוכן צפונית לסן אנטוניו וחלק משמעותי מעיר הבירה אוסטין.
טרם היבחרו לקונגרס היה יד ימינו של הסנאטור טד קרוז ועוזרו של התובע הכללי של טקסס.
צ'יפ רוי נולד ב-7 באוגוסט 1972 בבת'סדה שבמרילנד, וגדל בלובטסוויל (Lovettsville) שבקהיליית וירג'יניה.
הוריו, דון ורונדה רוי, היו שמרנים תומכי רונלד רייגן שסייעו בעיצוב משנתו הפוליטית של רוי.
באוניברסיטת וירג'יניה השלים ב-1994 לימודי תואר ראשון במסחר, ובשנה העוקבת היה למוסמך אוניברסיטה במערכת מידע.
במשך שלוש שנים עבד כאנליסט עבור בנק השקעות.
מאוחר יותר הוא קיבל תואר שני נוסף במשפטים מבית הספר למשפט של אוניברסיטת טקסס באוסטין.
ראשית דרכו הציבורית נעוצה בעבודתו במטה הבחירות של התובע הכללי של טקסס ג'ון קורנין אל הסנאט של ארצות הברית בבחירות 2002. כשקורנין נבחר לסנאט והתמנה לסגן יושב ראש הוועדה הסנאטוריאלית הרפובליקנית הלאומית כמו גם ועדת המשפט של הסנאט, שימש רוי כמנהל הסגל שלו ויועץ בכיר.
רוי סיפק ייעוץ פוליטי לקורנין ולצוותו בנושאי חקיקה כולל מועמדויות משפטיות, קניין רוחני, פשע, רפורמה במשפט אזרחי ומתן ייעוץ כללי במהלך הדיונים על רפורמת ההגירה של ממשל ג'ורג' ווקר בוש.
רוי עבד עבור קורנין עד 2009. הוא שב לטקסס מגבעת הקפיטול כדי לעבוד כתובע פדרלי במחוז המזרחי של טקסס.
כעבור שישה חודשים, התפטר רוי מתפקידו כתובע פלילי מטעם הממשלה הפדרלית של ארצות הברית, והחל לעבוד כסופר צללים עבור הספר "Fed Up!" מאת ריק פרי, אז מושל טקסס.
ב-1 באפריל 2011 הכריז פרי על רוי כבחירתו לניהול משרד היחסים המדינתיים-פדרליים של טקסס, שתפקידיו כוללים שדלנות בארגונים פדרליים עבור מוסדות בטקסס (כגון מענקים לאוניברסיטאות).
כאשר טד קרוז נבחר לסנאט האמריקאי ב-2012, מונה רוי לראש הסגל של קרוז.
בספטמבר 2014, כאשר קרוז שקל להתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ב-2016, הועבר רוי מתפקידו כראש הסגל לאסטרטג פוליטי בכיר.
במהלך שלב ועדת הגישוש הנשיאותית של קרוז, נקלעו השניים לוויכוח על טקטיקות ואסטרטגיה פוליטיות שהתלהטו עד לכדי עזיבתו של רוי את משרדו של קרוז.
לאחר שקן פקסטון נבחר בבחירות 2014 לתובע הכללי של טקסס, מונה רוי לסגן הראשון של התובע הכללי.
ב-10 במרץ 2016, יממה לאחר התפטרותו מלשכת התובע הכללי של טקסס, התמנה רוי למנכ"ל ועדת הפעולה הפוליטית "Trusted Leadership", שהעניקה תמיכה למסע הבחירות הנשיאותי של טד קרוז בבחירות לנשיאות באותה השנה.
ב-6 במרץ 2018 נבחר רוי למועמד המפלגה הרפובליקנית לייצוג מחוז הקונגרס ה-21 של טקסס בבית הנבחרים של ארצות הברית.
ביום בחירות 2018 נבחר אל הקונגרס ה-116 אחרי שגבר על מועמד המפלגה הדמוקרטית ג'וזף קופסר עם 50.2% מקולות הבוחרים.
ב-21 באוגוסט 2025 הודיע רוי כי בבחירות 2026 יתמודד לתפקיד התובע הכללי של טקסס.
צ'יפ ריס היה שחקן פוקר אמריקאי.
בשנת 1991 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
ריס למד כלכלה בדארטמות' קולג', ושיחק בקבוצת הפוטבול.
באותה התקופה שיחק פוקר נגד פרופסורים וסטודנטים אחרים.
בסיום לימודיו התקבל לבית ספר למשפטים באוניברסיטת סטנפורד, אך החליט לוותר על הלימודים ולשחק פוקר בצורה מקצוענית.
ריס היה שותף לכתיבת פרק ה-Stud בספר "Super/System" של דויל ברונסון ב-1979. בספר מציין ברונסון שריס אחד משחקני הפוקר הצעירים הטובים ביותר בעולם, ושחקן ה-Stud הטוב ביותר שהוא שיחק נגדו.
ב-1978 ריס זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר Stud Split, בו הרוויח כ-19 אלף דולר.
ב-1982 ניצח בטורניר לימיט Stud וזכה בכ-92 אלף דולר.
ב-2006 ניצח בטורניר ה-50 אלף דולר , שלימים נקרא אליפות שחקני הפוקר, וזכה בצמיד השלישי שלו ובכ-1.8 מיליון דולר.
ריס זכה בסך של כ-4 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-2.2 מיליון דולר בסבב אליפות העולם.
ב-1991 נבחר להיכל התהילה של הפוקר והיה לאדם החי הצעיר ביותר בהיכל התהילה.
ב-2007 נקבע טורניר ה-50 אלף דולר (ולימים שונה למשחקים מעורבים) באליפות העולם כאליפות שחקני הפוקר, ושמותיהם של הזוכים בטורניר החל מ-2006, השנה בה זכה ריס עצמו בטורניר, נחרטו על גביע מיוחד על שמו, ה-"Chip Reese Memorial Trophy".
צ'יפ ודייל: יחידת הצלה הוא סרט קולנוע אמריקאי בשילוב הנפשה ממוחשבת ולייב אקשן, מסוגת הרפתקאות וקומדיה, שמבוסס על סדרה בעלת אותו שם של Disney Television Animation מאת אלן זאסלוב וטד סטונס.
הסרט בוים על ידי עקיבא שפר, הופק על ידי דייוויד הוברמן וטוד ליברמן ונכתב על ידי דן גראגור ודאג מאנד.
הסרט הופק על ידי החברות אולפני וולט דיסני ו-Mandeville Films.
הסרט עלה לשידור ב-20 במאי 2022 בשירות הסטרימינג דיסני+.
בישראל, הסרט יצא לאקרנים עם דיבוב בעברית ב-16 ביוני של אותה השנה יחד עם השקת דיסני+, אם כי היה זמין בשירות יום לפני כן.
בערוץ דיסני ישראל הסרט שודר ב-23 בפברואר 2024 בהקרנת בכורה.
הסרט זכה בפרס אמי לבידור בפריים-טיים לסרט טלוויזיה יוצא מן הכלל לשנת 2022.
30 שנה לאחר שסדרת הטלוויזיה "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל" הסתיימה, צ'יפ עובד כאיש מכירות ודייל עבר "ניתוח הנפשה ממוחשבת" ומקווה לשחזר את ימי הזוהר.
כאשר חברם לצוות לשעבר מונטריי ג'ק נעלם במסתוריות, מוכרחים צ'יפ ודייל לאחד את שאר החבורה על מנת להציל את חבריהם ולשפר מחדש את חברותיהם.
ג'ון מולייני/דני לשמן - צ'יפ, המנהיג והמייסד של יחידת ההצלה.
מייסון גלומברג - צ'יפ הקטן
אנדי סמברג/דן קיזלר - דייל, המייסד של יחידת ההצלה וחברו בר המזל של צ'יפ.
ג'ולייט דוננפלד/אליענה מגון - דייל הקטן
סת' רוגן/יובל גרבש - בוב הגמד, עוזרו של סוויט פיט.
רוגן דיבב בסרט גם את פומבה מגרסת הלייב-אקשן של "מלך האריות" (בעברית: רובי מוסקוביץ'), את מאסטר מנטיס מהסרט "קונג פו פנדה" ואת ב.ו.ב מהסרט "מפלצות נגד חייזרים".
קיקי ליין/נעמה שטרית - אלי סטקלר, שוטרת מתחילה ומעריצה של הסדרה "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל".
ויל ארנט/גדי לוי - סוויט פיט, גרסה מבוגרת של פיטר פן והנבל הראשי של הסרט.
אריק באנה/צביקה פורמן - מונטרי ג'ק, עכבר אוסטרלי אוהב גבינה וחבר ביחידת ההצלה של צ'יפ ודייל.
טרס מקניל/מונה מור - גאדג'ט האקוורנץ', עכברה יפה וחכמה וחברה ביחידת ההצלה של צ'יפ ודייל.
לאחר אירועי הסדרה התחתנה עם זיפר ויש להם ילדים.
דניס הייסברג/אליעזר וייס - זיפר, חבר ביחידת ההצלה של צ'יפ ודייל.
לאחר אירועי הסדרה התחתן עם גאדג'ט ויש להם ילדים, בסרט הוא מדבר, לאחר שבסדרה הוא משמיע קולות זמזום.
ג'יי קיי סימונס/שמחה ברבירו - קפטן פוטי, בלש מאנימציה בפלסטלינה, חבר טוב של יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל, מאוחר יותר הוא מתגלה כאויב.
כריס פרנל/אלי לולאי - דייב בולינארי, הסוכן של דייל.
טים רובינסון/אורי זלצמן - סוניק מכוער, הגרסה הראשונה והמקורית של סוניק הקיפוד מסוניק – הסרט.
מככב בתוכנית טלוויזיה על ה-FBI.
פלולה בורג/ערן מור - די ג'יי הרזוגנארץ', די ג'יי דמוי נחש המעריץ את צ'יפ ודייל.
קיגן-מייקל קי/גלעד קלטר - ביורנסון מוכר הגבינה, איש דמוי השף השוודי מהחבובות ועוזרו של סוויט פיט.
דאבון מקדונלד - ג'ימי, דוב קוטב ועוזרו של סוויט פיט.
כמו כן ישנם אזכורים בסרט לזיכיונות נוספים כמו: שרק, לוני טונס, אלווין והצ'יפמאנקס, ביוויס ובאטהד, גארפילד, עידן הקרח, משפחת סופר-על, ריק ומורטי, משפחת סימפסון, גברת דאוטפייר, מהיר ועצבני, סרט לגו וכו'.
שמותיהם של יוגי דב וסקווידוויד הופיעו בשדרת הכוכבים של הוליווד בסרט.
ג'וני בראבו ודאג ופורקצ'ופ הטלוויזיה "החיים על פי דאג" הופיעו בכרזות.
הביגפוט מ"גופי: הסרט" הופיע בהופעת אורח.
ב-31 בינואר 2014, הכריזה חברת וולט דיסני על סרט לייב אקשן המבוסס על סדרת ההנפשה "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל" של The Disney Afternoon יחד עם אפקטים של הנפשה ממוחשבת, בדומה לסרט "אלווין והצ'יפמאנקס" של פוקס המאה ה-20. רוברט הוגן נבחר לביים את הסרט.
במאי 2019, עקיבא שפר נבחר לביים את הסרט, והחליף את הוגן.
דן גראגור ודאג מאנד יכתבו את התסריט, וישכתבו את התסריט של בארי שוורץ.
דייוויד הוברמן וטוד ליברמן יפיקו את הסרט.
הסרט יופק באולפני וולט דיסני ו-Mandeville Films.
בנובמבר 2020, הוכרז שקורי בארטון ידבב שוב את זיפר כמו שדיבב בסדרה.
אף על פי שאמרו שבארטון ידבב גם את דמותו של דייל, בדצמבר 2020 הוכרז כי אנדי סמברג ידבב את הדמות.
באותו יום, נודע כי ג'ון מולייני ידבב את צ'יפ וסת' רוגן יהיה בתפקיד אורח בסרט.
צילומי הסרט החלו ב-16 במרץ 2021 בלוס אנג'לס ולארי פונג צילם את הסרט.
הסרט עלה לשידור בשירות הסטרימינג דיסני+.
הטריילר הרשמי הראשון של הסרט פורסם לראשונה ביוטיוב ב-15 בפברואר 2022. הטריילר זכה לתגובות מעורבות בעיקר בהתייחסות לקולם החדש של צ'יפ ודייל בסרט, שבניגוד לשאר הופעותיהם שבהם היה להם קול גבוה והצייצני, בסרט קולם היה קולם הרגיל של המדבבים עצמם.
במאגר ביקורות הקולנוע "Rotten Tomatoes", עומד שיעור הדעות החיוביות על 80%, עם דירוג של 6.9/10, בשקלול 135 ביקורות.
סיכום הביקורות הוא: "לפעמים יש ריבוטים שנופלים אל הקרשים, אבל "צ'יפ ודייל: יחידת הצלה" קיבל רפיון אל סרט מצחיק ומהיר שאף פעם (כמעט) אינו נכשל".
באתר "Metacritic" מקבל עומד דירוג הסרט על 66/100 בשקלול 25 ביקורות, המוגדרות כאהובות בדרך כלל.
פרנק שק מאתר "הוליווד ריפורטר" נתן לסרט ביקורת חיובית וציין כי הסרט הצליח היכן שהסרט "ספייס ג'אם: אגדה חדשה" נכשל.
כמו כן, הוא אמר "זה הסרט הכי מצחיק של השנה עד עכשיו, לא משנה אם זה הנפשה או לייב-אקשן.
או במקרה הזה, לאחר כי הסרט מערבב בין שני הדברים באופן מתוחכם בחכמה רבה מאז הסרט "מי הפליל את רוג'ר רביט"".
טד ג'ונס, היוצר המקורי של הסדרה "יחידת ההצלה של צ'יפ ודייל" שיבח את הסרט וקרא לו "פנטסטי".
צ'יפיו סיגלה (באיטלקית: Scipio Sighele; 24 ביוני 1868, ברשה – 21 באוקטובר 1913, פירנצה) היה פסיכולוג, סוציולוג וקרימינולוג איטלקי.
צ'יפיו סיגלה נולד בברשה, למשפחה של עורכי דין ילידי טרנטינו-אלטו אדיג'ה.
בשנים שלאחר איחוד איטליה, שימש אביו שופט במשרד התובע המלכותי בפלרמו.
מוריו האקדמיים היו חסידיו של הקרימינולוג צ'זארה לומברוזו, וסיגלה השלים את לימודיו במשפטים ברומא ב-1890. חיבורו, La folla delinquente, הקנה לו פרסום רב, תורגם מיד לצרפתית ולאחר מכן נהיה לרב-מכר בין-לאומי.
סיגלה המשיך לעסוק ולפרסם חיבורים בתחום הפסיכולוגיה של הקולקטיב, ענף של פסיכולוגיה חברתית, ונחשב לאחד מחלוציו.
סיגלה לימד משפט פלילי באוניברסיטת פיזה.
בעקבות פרשת רצח מורי, בה הורשעו אח ואחות כשותפים למעשה הפשע, פרסם סיגלה את חיבורו La coppia criminale, המוקדש לתופעת הפסיכוזה-המשותפת בהקשר הקרימינלי.
סיגלה נמנה עם המפלגה האיטלקית הלאומנית בטרנטינו (אזור מוצאו), נשפט על כך פעמיים על ידי השלטונות האוסטרו-הונגריים ב-1900 וב-1908, ולבסוף (ביוני 1912) נאלץ לעזוב את הווילה שלו שליד אגם גארדה וגורש.
מכאן ואילך לימד את הקורסים שלו בפסיכולוגיה קולקטיבית ובסוציולוגיה פלילית במכון ללימודים גבוהים של האוניברסיטה החופשית של בריסל.
רבות מיצירותיו הופיעו גם במהדורות-תרגום בשפות זרות.
פעילותו כפסיכולוג וסוציולוג הושפעה מאוד מצ'זארה לומברוזו, בן תקופתו.
סיגלה ניתח את המנגנונים הפנימיים של תופעת ההמון, וביקש להדגים כיצד נטייתו של ההמון להתנהגות עדרית קולקטיבית מאפשרת ומוציאה אל הפועל עמדות פליליות ביסודן.
סיגלה היה בין החלוצים בסוג כזה של מחקר.
הוא הצביע על האופן שבו היחיד, כשהוא משתלב ונטמע כחלק אינטגרלי של עדר ההמון, מאבד את השליטה העצמית הרציונלית שלו ומאפשר לטבעו האכזר ולאינסטינקטים הפליליים שלו לבוא לידי ביטוי.
במהלך השנים, התרחק מעמדותיו של לומברוזו, והכחיש את הסבריו האנתרופולוגיים של לומברוזו לתופעת הפשיעה.
עם זאת, הוא המשיך בפעילותו כקרימינולוג.
עבודותיו השפיעו על גוסטב לה בון, וגם בצרפת נשענו על תגליותיו אמיל זולא, אמיל דורקהיים ומקס נורדאו ובתחומים שונים (ספרותיים, סוציולוגיים, פוליטיים וכדומה).
צ'ינצ'ינה (בספרדית: Chinchiná) היא עיר במחוז קלדס בקולומביה.
העיר נוסדה ב־2 באפריל 1857. בין השנים 1921–1946 חוותה העיר תנופת פיתוח ובה נבנו תחנות כוח לחשמל (השנייה מביניהן הידרואלקטרית), תחנת רכבת, פארקים ועוד.
בשנת 1973 נבנה בעיר מפעל מתקדם לייצור קפה.
חלק מהעיר נפגע בשנת 1985 עקב מפולת שארעה באזור וגרמה לכ־3,000 הרוגים.
צ'ינצ'ינה ממוקמת בדרום־מערב מחוז קלדס, סמוך לגבול עם מחוז ריסרלדה.
היא נמצאת כ־12 קילומטרים מדרום־מערב לבירת המחוז, מניסלס וכ־16 קילומטרים מצפון־מזרח לפריירה, בירת מחוז ריסרלדה.
גובה העיר הממוצע הוא 1,378 מטרים מעל פני הים עקב מיקומה בין הרי האנדים.
הר הגעש נוואדו דל רואיס, ההר החמישי בגובהו בקולומביה, ממוקם כ־33 קילומטרים מהעיר.
האוקיינוס השקט מרוחק כ־200 קילומטרים מהעיר.
עקב מיקומה הגאוגרפי של קולומביה, האקלים בעיר הוא אקלים משווני טרופי (Af לפי שיטת קפן).
בעיר שוררת טמפרטורה ממוצעת של 20 מעלות צלזיוס.
אוכלוסיית העיר הגיעה אל מעל ל־60,000 תושבים בשנת 1995 אך ירדה מאז.
העיר מחוברת לרשת הכבישים הלאומית והמקשרת אותה עם כל חלקי המדינה.
בשתי הערים הגדולות הקרובות אל צ'ינצ'ינה ממוקמים נמלי תעופה.
מנמל התעופה מטקנה בפריירה יוצאות, פרט לטיסות פנים־ארציות, גם טיסות לנמל התעופה הבין־לאומי טוקומן בפנמה סיטי ולנמל התעופה הבין־לאומי מיאמי במיאמי.
מנמל התעופה לה נוביה במניסלס יוצאות טיסות פנים־ארציות, ביניהן גם לנמל התעופה הבין־לאומי אל דוראדו בבוגוטה, בירת קולומביה.
בקרבת העיר ממוקמת אכסניות רבות.
כארבעה קילומטרים מצפון לה ממוקמת מסלול גולף.
בעיר ממוקמים גם מספר מפעלים.
בעיר קיימים מועדוני כדורגל, כדורגל אולמות, טניס, כדורסל ועוד.
נמצאים בה מספר מגרשי ספורט.
חובבי ספורט אתגרי נמשכים לעיר עקב הימצאותם של מתקנים להחלקה ולכושר גופני.
צ'יפ ודייל: החיים בפארק היא סדרת טלוויזיה בסטרימינג מונפשת המבוססת על הדמויות המצוירות צ'יפ ודייל.
הסדרה עלתה לראשונה בדיסני+ ב-28 ביולי 2021, והיא מופקת על ידי חברת וולט דיסני צרפת ו-Xilam Animation.
שלא כמו איטרציות אחרות של הדמויות, הסדרה היא לא מילולית, בדומה לתוכניות אחרות שהפיק Xilam.
ב-15 ביוני 2022, הוכרז שהסדרה חודשה לעונה שנייה שתשודר ב-24 במאי 2023. בארצות הברית, הוא הוקרן בבכורה בערוץ דיסני ב-9 בינואר 2023, ובדיסני XD ב-14 בינואר 2023 בטלוויזיה ליניארית.
בישראל העונה הראשונה שודרה לראשונה ב-12 במרץ 2023 והסתיימה ב-21 ביולי 2023 והעונה השנייה שודרה לראשונה ב-28 בינואר 2024 והסתיימה ב-16 באוגוסט 2024.
שני סנאים בהרפתקה מטורפת בפארק וכל פעם קורה משהו חדש ואפילו מוזר יותר, ואפילו יש להם כמה חברים.
סינדי לי דלונג - הגורים של פלוטו
סילבן קארוסו - דונלד דאק
דייוויד גסמן - ביגל בויז, בוץ
עונהמספר פרקיםתקופת שידור מקוריתתקופת שידור בישראלשידור ראשוןשידור אחרוןשידור ראשוןשידור אחרון11228 ביולי 202113 באוקטובר 202112 במרץ 202321 ביולי 202321824 במאי 202322 במאי 202428 בינואר 202416 באוגוסט 2024
בצובר הביקורות Rotten Tomatoes, לסדרה יש דירוג של 80% על סמך ביקורות של 5 מבקרים.
קריסטי פוצ'קו מ- IGN דירג את הסדרה ב-8 כוכבים מתוך 10 ומצא שהיא פרשנות מרעננת של צ'יפ ודייל, תוך שהוא משבח את האנימציה ומחמיא להומור של התוכנית.
אשלי מולטון מ- Common Sense Media דירגה את צ'יפ ודייל: החיים בפארק 3 כוכבים מתוך 5 כוכבים, מצאה נוכחות נעימה של מסרים חיוביים ומודלים לחיקוי, תוך ציטוט של חברות וסקרנות, ומצאה את הסדרה מבדרת על פני ההומור שלה.
ג'נה אנדרסון מ-Comicbook.com דירגה את הסדרה ב-3 כוכבים מתוך 5 כוכבים, שיבחה את סגנון האנימציה והחמיאה לביצועים של השחקנים המדובבים, אך ציינה שהסדרה פשוטה מדי מבחינה נרטיבית.
צ'יפונדו אמפאסי הוא כדורגלן מלאווי המשחק בעמדת החלוץ באקדמיית שאמואל בזמביה ובנבחרת מלאווי.
אמפאסי, יליד מלאווי, משחק באקדמיית שאמואל שבזמביה.
ב-14 ביוני 2023 ערך אמפאסי את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מלאווי, בתיקו 1-1 נגד נבחרת מוזמביק במשחק ידידות.
צ'יפולאטה היא סוג של נקניקייה טריה, שנוצרה כנראה בצרפת.
נקניקיות בשם זה מופיעות במהדורת 1903 של אוגוסט אסקופייה "המדריך הקולינרי" ( Le guide culinaire).
צ'יפולאטות מוכנות לרוב כנקניקייה דקה וקצרה יחסית.
צ'יפולאטות עשויות בדרך כלל מבשר חזיר טחון גס מתובל במלח ובפלפל שחור יחד עם עשבי תיבול ותבלינים - על פי המתכון המסוים - כגון מרווה, טימין, פלפלוני שרי או אגוז מוסקט.
המילה היא צרפתית וכנראה נובעת מהמילה האיטלקית , שפירושה בעצם "עשוי עם בצל" ולפי מקורות מסוימים אולי התייחס לתבשיל בצל עם נקניקיות.
לעיתים קרובות הן מופיעות כחלק מארוחת חג המולד עטופות בקותלי חזיר.
המאכל garniture à la chipolata מורכב מבצל, נקניקיות צ'יפולאטה, ערמונים, בשר חזיר מומלח, ולפעמים גזר ברוטב דמי גלאס או מדיירה.
בשווייץ, האיות האיטלקי (ברבים: cipollate) נפוץ יותר.
הנקניקייה מכילה בדרך כלל גם בשר עגל וחלב, בנוסף לבשר חזיר.
מטוגנות או צלויות ומוגשות לרוב לילדים.
צ'יפופו היא סדרת ספרי ילדים מאת תמר בורנשטיין-לזר העוסקת בקורותיו של צ'יפופו, קוף, בלש, המטייל ברחבי העולם, ועוזר לילדים במהלך מסעותיו.
צ'יפופו הוא בן דודו של קופיקו.
על פי ספרי קופיקו, צ'יפופו, כמו בן דודו קופיקו, נולד במקום הדמיוני חונטוזה במדינת ימפפוזה באפריקה.
בראיונות מאוחרים יותר אמרה המחברת כי שניהם הגיעו מכוכב הקופים אי שם בחלל.
בכל ספר, צ'יפופו מטייל למדינה שונה בעולם ופותר בה תעלומות פשע, בדרך כלל הוא מתחבר לילדים העוזרים לו בפתרון התעלומה.
הילדים שהוא נפגש איתם הם בדרך כלל בני המקום שאליו הוא מגיע במסעותיו, אך לפעמים הם ישראלים (יוסי ורותי) בעיקר בספרים הראשונים בסדרה או אפילו בלשים בעצמם כמו לקסי הבלש החוקר מסדרת הספרים הנוספת של תמר בורנשטיין לזר "לקסי הבלש חוקר".
כדי להתקרב לפושעים בספרים צ'יפופו מרבה להשתמש בתחפושות כגון מצחצח נעליים או גברת מגונדרת, ואף פעם הפושעים לא מצליחים לזהות אותו בתוך התחפושת.
למרות המוצא והקשר המשפחתי בין שני הקופים צ'יפופו וקופיקו, מסופר בסדרות הספרים על מעט מפגשים שלהם מאז שהם הגיעו לעין גנים בפתח תקווה בפעם הראשונה.
מאז צ'יפופו מסתובב בכל העולם וכמעט לא מגיע לישראל בעוד שקופיקו נשאר לגור בישראל.
בשונה מבן דודו קופיקו, צ'יפופו לא מבצע תעלולים לכל אדם, אלא תעלולים המכוונים בעיקר נגד פושעים שהוא פוגש במהלך מסעותיו.
הסדרה צ'יפופו דומה לסדרת קופיקו אך יש לה ערכים נוספים שהיא מנסה להנחיל לקורא, ביניהם: אחווה בין כל הילדים ללא הבדל דת גזע ומין, ידיעת והכרת הגאוגרפיה של העולם והתרבויות השונות שנמצאות בו.
הספר הראשון שהתפרסם בסדרה הוא "הרפתקאות צ'יפופו במצרים" במקור בכתיב "הרפתקות צ'פופו במצרים".
סדרת הספרים נקראה גם "מסע ההרפתקאות של צ'יפופו ברחבי תבל".
הסדרה הודפסה בגרסאות שונות לאורך השנים.
במהדורה שיצאה לאור בשנת 2024 ישנם שלושה ספרים:
בשנת 1963 יצא עיבוד המבוסס על הרפתקאות צ'יפופו במצרים להצגה בתיאטרון "תליל" בעיבוד של שלמה בר שביט לסיפור מאת תמר בורנשטיין לזר.
צ'יפיוקה סונגה הוא כדורגלן זמבי המשחק בעמדת הקיצוני בהפועל פתח תקווה.
סונגה התחיל את הקריירה שלו בקבוצת לוסקה דינמוס ובגיל 18 הצטרף לזסקו יונייטד.
ב-15 בספטמבר 2023 חתם בסקציה נס ציונה מהליגה הלאומית.
6 ימים לאחר מכן ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0–1 נגד הפועל עכו.
ב-28 בספטמבר הבקיע צמד בהפסד 2–5 להפועל רמת השרון.
את העונה סיים עם 8 שערים ב-29 משחקים, אולם נס ציונה ירדה לליגה א' בסיום העונה וסונגה עזב את המועדון.
ב-28 ביולי 2024 חתם בהפועל פתח תקווה.בסיום עונת 2024/2025 העפיל עם הקבוצה לליגת העל.
ב-11 בספטמבר 2024 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת זמביה בתיקו 0–0 נגד .
צ'יפולטי (בספרדית: Club Cipolletti) הוא מועדון כדורגל ארגנטינאי.
המועדון נוסד בשנת 1926 בעיר צ'יפולטי.
בעבר הקבוצה שיחקה מספר עונות במסגרת ארצית בכירה וכיום משחקת בליגה השלישית.
למועדון יש סקציות בענפי ספורט נוספים לרבות כדורסל.
המועדון הוקם בשנת 1926. המועדון שיחק בליגה אזורית ו-28 פעמים היה אלוף פרובינציית ריו נגרו (בפעם האחרונה בשנת 2018).
בשנת 1973 המועדון לראשונה שיחק במסגרת ארצית בכירה.
בהמשך הוא שיחזר הישג זה עוד 5 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 1985).
במסגרת ליגת המשנה הארגנטינאית קבוצת המועדון שיחקה במשך 10 עונות.
רוב הזמן היא משחקת במסגרת הליגה השלישית.
באליפות אזורית קבוצת "צ'יפולטי" ניצחה 28 פעמים (בפעם האחרונה בשנת 2018).
אצטדיון הקבוצה החל לפעול בשנת 1964 והוא כולל 11 אלף מקומות.
צ'יפמבל או ציפמבל או ציפמבלה (Chipembele Emerald) היא אחת מאבני האמרלד הגדולות והאיכותיות ביותר שהתגלו אי פעם.
האבן, שמשקלה 7,525 קרט (1.505 ק"ג), התגלתה בשנת 2021 במכרה קאגם (Kagem) שבזמביה, ונחשבת לאבן נדירה במיוחד בשל גודלה, שקיפותה הגבוהה, צבעה העשיר והיעדר תכלילים בה.
האבן נוצרה בתנאים גאולוגיים כמעט מושלמים, שאפשרו ליסודות כמו בריליום, כרום וונדיום להתגבש יחד לכדי גביש אחיד.
האבן נרכשה על ידי אשד-ג'מסטאר הישראלית, אשר נכנסה בזכותה לספר השיאים של גינס כבעלת אבן האמרלד הלא-מלוטשת הגדולה בעולם.
האבן מוצגת בחלל התצוגה של אשלי תכשיטים שבבעלות אשד, במגדל יהלום בבורסת היהלומים הישראלית ברמת גן.
האבן קיבלה את שמה כהוקרה לקרנפים, מין המצוי בסכנת הכחדה, כחלק ממסורת החברה לקרוא לאבנים נדירות על שם חיות בר אפריקאיות.
אנה אילונה סטלר (בהונגרית: Staller Ilona Anna; נולדה ב-26 בנובמבר 1951), הידועה בשם הבמה צ'יצ'ולינה, היא פוליטיקאית ושחקנית פורנוגרפיה, איטלקייה ממוצא הונגרי.
סטלר נולדה ב-1951 בבודפשט שבהונגריה.
אביה החורג היה פקיד במשרד הפנים, אמה הייתה מיילדת.
בשנת 1964, כשמלאו לה 13 החלה לעבוד בסוכנות דוגמנות הונגרית בשם M.T.I.
בנעוריה סייעה לרשויות הונגריה הקומוניסטית במסירת מידע על דיפלומטים אמריקנים שהתאכסנו במלון היוקרתי בבודפשט שבו עבדה כחדרנית.
התפרסמה לראשונה בתחילת שנות ה-70 באיטליה, לאחר שנישאה כדי לקבל אזרחות איטלקית.
היא השתתפה בתוכנית רדיו שנקראה "?Voulez vous coucher avec moi" (צרפתית: "התרצה לשכב איתי?") בתחנת הרדיו "Radio Luna" (רדיו לונה).
הופיעה בתוכנית תחת השם צ'יצ'ולינה (La Cicciolina, באיטלקית: "שמנמונת קטנה").
הכינוי דבק בה, והיא כינתה את הדובון שלה "צ'יצ'ולינו" ואת מעריציה "צ'יצ'וליני" (צורת רבים באיטלקית).
בשנת 1979 נבחרה להנהגת ה"ליסטה דל סולה" (Lista del Sole), מפלגת הירוקים הראשונה באיטליה.
ב-1985 עברה למפלגה הרדיקלית האיטלקית (Partitio Radicale) ויצאה במאבק ציבורי נגד שימוש באנרגיה גרעינית וחברות איטליה בנאט"ו, בעד זכויות האדם ונגד רעב בעולם כולו.
בשנת 1987 נבחרה כחברה בפרלמנט האיטלקי, כנציגת מחוז לאציו.
היא זכתה ל-20,000 קולות יותר מכל חבר אחר במפלגה הרדיקלית פרט למנהיג המפלגה.
בסוף הכהונה הראשונה לא נבחרה שוב, וב-1991 השתתפה ביסוד תנועה פוליטית חדשה בשם "Partito dell'Amore" (מפלגת האהבה) יחד עם שחקנית הפורנו האיטלקייה מואנה פוזי.
המפלגה לא זכתה להצלחה ואיש מחבריה לא נבחר לפרלמנט באותה שנה.
בשנת 1990, ערב פרוץ מלחמת המפרץ הצהירה בתקשורת כי היא "עומדת לרשותו של רודן עיראק, סדאם חוסיין, לצורך קיום יחסי מין, כדי להשיג שלום במזרח התיכון".
היא חזרה על ההצעה גם בשנת 2003 ערב מלחמת עיראק, וב-2006 הפנתה הצעה דומה לאוסאמה בן לאדן.
במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה ב-2022 חזרה ברביעית על ההצעה והפנתה אותה לולדימיר פוטין.
היא מתנגדת לאנרגיה גרעינית ותומכת בליברליזם מיני, בין היתר למען הכרה בזכות לקיים יחסי מין בבתי כלא.
היא מתנגדת לאלימות על כל צורותיה, ובכלל זה עונש מוות ושימוש בבעלי חיים לפרווה או לניסויים.
סטלר תומכת בלגליזציה של סמים ומתנגדת לצנזורה מכל סוג שהוא.
היא מעודדת מתן חינוך מיני בבתי ספר ומסירת מידע אובייקטיבי על מחלת האיידס.
היא תומכת בצמצום השימוש ברכב מנועי ובהטלת מסים לשם כך.
בחודש ינואר 2002 החלה להתעניין באפשרות להיבחר לפרלמנט בהונגריה, ארץ מולדתה, כנציגת רובע קבניה בבודפשט, אך לא הצליחה לאסוף את מספר החתימות הדרוש לצורך התמודדות לא-מפלגתית.
באותה שנה התמודדה בבחירות המקומיות במונצה, איטליה, אך זכתה למספר זעום של קולות.
בשנת 2004 הכריזה כי תתמודד בבחירות לראשות העיר מילאנו בשנת 2006, אך לא השתתפה בהן בסופו של דבר.
בשנת 1991 נישאה לפסל האמריקאי ג'ף קונס.
הזוג זכה לתשומת לב תקשורתית כאשר קונס יצר פסלים וציורים המתארים את בני הזוג בעת קיום יחסי מין, והוצגו, למשל, במוזיאון גוגנהיים בילבאו.
בשנת 1992 נולד בנם לודוויג.
סטלר עזבה את ארצות הברית עם בנה והמשמורת עליו נידונה בתהליך משפטי ארוך.
למרות שהופיעה במספר סרטים החל מראשית שנות השבעים, הצטלמה לראשונה תחת שמה האמיתי בשנת 1975 לסרט פורנו רך בשם "La Liceale", שבו הופיעה בתפקיד בת כיתתה הלסבית של השחקנית האיטלקייה גלוריה גווידה.
בשנת 1983 הופיעה לראשונה בסרט פורנוגרפי, "הטלפון האדום".
בשנת 1987 התפרסם ספרה האוטוביוגרפי "וידויה האירוטיים של צ'יצ'ולינה".
באותה שנה הופיע סרטה "Carne bollente" שנודע בארצות הברית בשם "The Rise and Fall of the Roman Empress" ("עלייתה ונפילתה של הקיסרית הרומית"), שבו הופיעה לצדו של ג'ון הולמס.
הסרט עורר דיון ציבורי כאשר התברר שהולמס השתתף בסרט למרות שנמצא כי הוא נושא את נגיף ה-HIV (הולמס נפטר מאיידס אחרי תום הצילומים).
בשנת 1994 הופיעה בפעם האחרונה בסרט פורנוגרפי.
הופיעה בעירום בגרסאות מקומיות של המגזין פלייבוי במדינות שונות.
בשנת 1994 הופיעה בסרט הקאלט הברזילאי "Replikator" ובשנת 1996 בטלנובלה הברזילאית "Xica da Silva".
צ'יצ'ולינה הופיעה פעמים אחדות בישראל, ובין השאר ב ב-1987 והתארחה בתוכניתו של דודו טופז בשנת 2000. על הופעתה בתוכנית זו שכללה ריקוד בעל אופי מיני וחשיפת שדיה אל מול מצלמות הטלוויזיה בשידור ישיר, הוגשה תלונה לנציב תלונות הציבור של הרשות השנייה, בטענה שהופעתה בתוכנית הייתה וולגרית ולא התאימה לשעת השידור.
"שידורי קשת", ענתה כי צ'יצ'ולינה חרגה מההסכם שנערך איתה לגבי הופעתה, והפתיעה גם את טופז עצמו.
"קשת" נקנסה בשל כך בביטול 2.5 דקות פרסומת (שערכן 45,000 דולר).
סטלר ניסתה לקדם גם קריירה בתחום המוזיקה, הגם ששיריה עוסקים באופן כמעט בלעדי בנושא המין.
מטרתה הייתה להביא את הפורנוגרפיה גם לתחום המוזיקה, התוצאה, שירים בעלי מילים בוטות ולחן פשוט וילדותי, נתפסת בדרך כלל כקומית יותר מאשר פורנוגרפית.
שירה המפורסם ביותר הוא "Muscolo Rosso", ("שריר אדום") שיר הלל לפין.
השיר לא אושר לפרסום באיטליה בגלל תכניו הפרובוקטיביים, אך הפך ללהיט במדינות אחרות ובהן צרפת, ככל הנראה בשל העובדה שהשומעים לא הבינו את המילים.
השיר זכה לעניין בעידן האינטרנט, אז נחשפו אליו דוברי איטלקית רבים שלא יכלו להאזין לו קודם לכן.
תקליטיה של סטלר נחשבים כיום לפריטי אספנים נדירים ונסחרים בסכומים גבוהים באינטרנט.
ארמנדו אנתוני "צ'יק" קוריאה היה פסנתרן ג'אז אמריקאי פורה ומשפיע, שהחל לפעול בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קוריאה היה שותף ליצירת זרם הפיוז'ן-ג'אז כנגן בלהקתו של מיילס דייוויס בסוף שנות ה-60. במהלך שנות ה-70 הקים קוריאה את להקת הפיוז'ן Return to Forever, הנחשבת אחת הלהקות המשפיעות ביותר בסצנת הפיוז'ן של שנות ה-70, לצד הלהקות Weather Report ו-Mahavishnu Orchestra.
קוריאה תואר כאחד מפסנתרני הג'אז החשובים והמרכזיים בעידן שאחרי ג'ון קולטריין (לצדו נהוג לציין את הרבי הנקוק, מק'קוי טיינר וקית' ג'ארט), וארבע מיצירותיו - "Spain", "500 Miles High", "La Fiesta" ו-"Windows" - נחשבות סטנדרטי ג'אז.
קוריאה הוציא 76 אלבומי סולו.
הראשון שבהם, "Tones for Joan's Bones", הוקלט ב-1966 והופץ ב-1968. לצד זאת הוציא עוד 9 אלבומים עם ההרכב "Return to Forever", עוד 5 אלבומים עם ההרכב "Circle", ו-22 אלבומי הופעה כאמן מוביל.
במקביל לעבודת הסולו שלו, קוריאה הרבה לשתף פעולה עם אמנים שונים לאורך הקריירה שלו, והיה שותף בעשרות אלבומים של אמנים אחרים.
ארמנדו קוריאה נולד בעיר צ'לסי, מסצ'וסטס, להורים אנה וארמנדו ג'יי קוריאה בשנת 1941. סבו היה מהגר איטלקי ממחוז קטנזארו שבחבל קלבריה בדרום איטליה.
אביו, חצוצרן שההוביל להקת דיקסילנד ג'אז בבוסטון בשנות השלושים והארבעים, חשף את קוריאה לפסנתר לראשונה בגיל 4.
ביתו של קוריאה היה מוזיקלי מאוד, ואת ילדותו בילה לצלילי מוזיקת ג'אז, מה שהשפיע מאוחר יותר על יצירותיו.
הוא הושפע בגיל צעיר ממוזיקת בי בופ, ובפרט מאמנים כדיזי גילספי, צ'ארלי פארקר, באד פאוול, הוראס סילבר ולסטר יאנג.
כאשר היה בן שמונה החל ללמוד נגינה במערכת תופים ובכלי הקשה, עבודה שהשפיעה רבות על נגינתו בפסנתר.
באותה תקופה סיגל לעצמו צורת נגינה ייחודית, שהתבטאה מאוחר יותר בכל יצירותיו.
מגיל שמונה למד אצל הפסנתרן סלבטורה סולו, שחשף אותו למוזיקה הקלאסית.
בשיעוריו, עורר סולו בקוריאה עניין רב בקומפוזיציה, הרמוניה ומשקל.
במשך כל חייו עסק קוריאה רבות בחקירה מוזיקלית עצמאית.
לבוש בחליפת הטוקסידו של אביו החל קוריאה להופיע ולנגן כבר בשנות בית הספר התיכון.
עד מהרה הפך לאורח קבוע במועדון ג'אז מקומי, שם ניגן יחד עם הטריו שלו קטעים של הרב פומרוי .
בסופו של דבר עבר לעיר ניו יורק, שם למד מוזיקה באוניברסיטת קולומביה, ולאחר מכן עבר לבית הספר ג'וליארד.
הוא עזב את הלימודים בשניהם לאחר שמצא אותם "מאכזבים", אך המשיך להתגורר בעיר.
לימים הודה כי לימודיו בניו יורק היו "יותר כמו תירוץ לגור בניו יורק - שם כל גיבורי הג'אז שלי נמצאו.
הייתי, אתה יודע, בחור צעיר בפעם הראשונה מחוץ לבית, מחוץ לתיכון וכן הלאה, ולנסוע ללמוד הייתה דרך מקובלת להתרחק מהבית.
מהר מאוד התברר שמה שבאמת רציתי לעשות זה לעבוד עם נגנים, לפגוש נגנים ולנגן".
קוריאה החל את הקריירה המקצועית וסיורי ההופעות שלו בתחילת שנות השישים, לצד מוזיקאים נוספים שהיו בתחילת דרכם בתקופה ההיא, כמו מונגו סנטמריה, וילי בובו, בלו מיטשל, הרבי מאן וסטן גץ.
את אלבום הבכורה שלו, Tones for Joan's Bones, הקליט בשנת 1966 והוא פורסם בשנת 1968.
אולם הפריצה הראשונית שלו הגיע שנתיים מאוחר יותר באלבומו השני, Now He Sings, Now He Sobs, בו הקליט עם הטריו שלו באותה תקופה, שהורכב מקוריאה על הפסנתר, רוי היינס על התופים, ומירוסלאב ויטוס על הקונטרבס.
לימים, בשנת 1999, יוענק לסינגל "Now He Sings, Now He Sobs", שעל שמו נקרא גם האלבום, פרס היכל התהילה של גראמי.
בשנת 1968, החל קוריאה להקליט ולהופיע עם החצוצרן המוערך מיילס דייוויס.
השניים התיידדו וקוריאה החל להיות חבר צוות קבוע בהקלטות אלבומיו של דייוויס, בהם Filles de Kilimanjaro,In a Silent Way,Bitches Brew ו-On the Corner.
נגינתו של קוריאה מופיעה גם כן ברבים מאלבומי האוסף של דייוויס.
קוריאה היה חבר בלהקתו של דייוויס עד שנת 1970, והופיע עמו עשרות פעמים.
בהופעתם האחרונה השתתפו אמנים ידועים נוספים כקית' ג'ארט, דייב הולנד, איירטו מוריירה וג'ק דז'ונט.
הולנד וקוריאה עזבו במקביל את להקתו של דייוויס והקימו קוורטט ג'אז חופשי בשם Circle , בהשתתפות אנתוני ברקסטון והמתופף בארי אלטשול.
אף שפעלו במשך שנה אחת בלבד, הספיקה הלהקה הצעירה להקליט שלושה אלבומים בחברות התקליטים Blue Note ו-ECM.
באלבומי הלהקה בחן קוריאה גבולות רבים בהקשר של נגינה חופשית, וביצע מספר טכניקות חדשניות וניסיוניות, שהבולטת בהן היא נגינה על מיתריו החשופים של הפסנתר עם הידיים.
בשנת 1971, החליט קוריאה לפרוש לקריירת סולו.
במהלך תקופה זו הקליט קוריאה שני אלבומים בולטים, Piano Improvisations Vol.
2. באלבומים אלו, שזכו להצלחה ניכרת ולשבחי המבקרים, מאלתר קוריאה באופן חופשי לחלוטין וללא יד עורך על הפסנתר לבדו.
במעשה כמעט תקדימי, פתח קוריאה ז'אנר חדש שילווה אותו לאורך הקריירה שלו.
לימים הקליט אלבומים נוספים בעלי אופי דומה, בהם גם שיתופי הפעולה שלו עם הרבי הנקוק עם האלבומים CoreaHancock ו-An Evening with Herbie Hancock & Chick Corea: In Concert.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 הקימו קוריאה ודייוויס הרכב ג'אז פיוז'ן בהובלתו של קוריאה, בשם "Return to Forever".
ההרכב הפך עד מהרה לאחד מהבולטים בז'אנר, והועמד בשורה אחת עם הרכבים כמו Weather Report ותזמורת מאהאווישנו.
הלהקה נקראה על שם האלבום שלהם בשנת 1972, Return to Forever.
באלבום זה, וגם בתקליט הבא, אופיינה הקבוצה בהשפעה עיקרית ומוחצת של מוזיקה לטינית וג'אז לטיני.
רק בשלב מאוחר יותר יחלו להשתלב גם השפעות מוזיקת הרוק על שירי הלהקה.
בגלגולה המקורי כללה הקבוצה את קוריאה כפסנתרן מוביל, פלורה פורים כזמרת, סטנלי קלארק כבסיסט, איירטו מוריירה כמתופף וג'ו פארל כסקסופוניסט וחלילן.
בהרכב זה הובילה הלהקה מהלכים מוזיקליים חדשניים, שהופיעו בעיקר באלבומם Light as a Feather משנת 1973. באותו אלבום התפרסמו שניים משיריו הידועים ביותר של קוריאה כמוביל הרכב - "Spain" ו-"500 Miles High", שניהם הפכו לסטנדרטים מהידועים ביותר בשנות השבעים.
לאורך כל שנות השבעים התחלפו רבים מחברי הלהקה.
בין החברים שהצטרפו לקוריאה במסגרת "Return to Forever" נמנים סטיב גאד, אל דימיולה, גייל מורן (שהייתה גם אשתו של קוריאה), ארל קלוג ופרנק גמבל.
הגלגול הסופי של ההרכב כלל את קוריאה, קלארק, פארל ומורן.
הקבוצה בהרכבה הסופי הקליטה אלבום בודד, Musicmagic.
בשנת 1978, לאחר שהוציאו אלבום הופעה בשם Return to Forever Live: The Complete Concert שהוקלט במהלך סיבוב ההופעות האחרון שלהם, פרש קוריאה מהלהקה ובכך פירק אותה באופן רשמי.
במהלך שנות ה-70, במקביל לעבודתו עם "Return to Forever", החל קוריאה לבצע שיתופי פעולה עם אמני ג'אז שונים, שרבים מהם זכו לשבחי המבקרים ולמעמד של קלאסיקות.
בשנת 1972 הקליט יחד עם הוויברפוניסט גארי ברטון אלבום משותף ראשון של השניים, מתוך שלושה, בשם Crystal Silence.
האלבום הכיל אך ורק את נגינתם של קוריאה וברטון, ז'אנר שיחזור על עצמו גם בשיתופי פעולה אחרים של קוריאה.
האלבום זכה לביקורות מהללות ממבקרים שונים וחידוש שנעשה לו כמעט 30 שנה לאחר מכן, בשם The New Crystal Silence, זכה בשנת 2009 בפרס גראמי.
בסוף שנות ה-70 התפרסם קוריאה עם שיתוף הפעולה יוצא הדופן שלו עם הרבי הנקוק.
באלבומיהם מנגנים השניים כל אחד על פסנתר כנף ומבצעים דואטים זה לשירו של זה, וכן יצירות של מלחינים אחרים כמו בלה בארטוק ואחרים.
השימוש של השניים בפסנתר כנף ולא בפסנתר אלקטרוני, כמו הפנדר רודס שהיה פופולרי באותה תקופה, היה נועז, שכן מרבית אמני הפיוז'ן ג'אז באותה עת נהגו לנגן על הכלי החשמלי.
גם קוריאה פרסם שירים רבים בהם הוא מנגן על פסנתר חשמלי, אך כדרכו גם בכלי האלקטרוני נהג לנגן בצורה מיוחדת ובלעדית - נגינתו מאופיינת באפנון חלק מהתווים ושימוש באפנון ליצירת בסיס לשירים שלמים.
בתחילת שנות ה-80 הוציא קוריאה קונצ'רטו לפסנתר עם יצירות קלאסיות שכתב מאז היותו ילד ובו אוסף של 20 קטעי פסנתר קלאסיים עם השפעות נוספות.
קונצ'רטו זה יצא כאלבום בשם "Corea Concerto".
ב-1985 הקים קוריאה הרכב ג'אז בשם "The Chick Corea Elektric Band" (מורכב מכלים אלקטרוניים בלבד).
ההרכב נוצר כחלק מעסקה שחתם קוריאה עם חברת התקליטים "GRP Records", וכלל מספר נגנים צעירים ומוכשרים: דייב וקל (תופים), ג'ון פטיטוצ'י (גיטרה בס) וסקוט הנדרסון (גיטרה חשמלית).
בהמשך הצטרפו גם אריק מריינטל (סקסופון) ופרנק גמבל (גיטרה) במקום הנדרסון.
ב-1989, כחלק מהעסקה עם חברת התקליטים, הקים יחד עם וקל ופטיטוצ'י את הטריו "Chick Corea Akoustic band", שהיה דומה בסגנונו למקבילו, אך הכיל אך ורק כלים אקוסטיים.
בסופו של דבר התפרסמו כ-10 אלבומים תחת הלייבל, שמונה כחלק מההרכב האלקטרוני ושניים כחלק מההרכב האקוסטי.
ההרכב האקוסטי היה הראשון של קוריאה מזה זמן מה בו ניגן במסגרת טריו קלאסי - תופים, קונטרבס ופסנתר כנף.
ההרכב סימן התחלה של תקופה אקוסטית חדשה בקריירה של קוריאה, ואת רוב הקלטותיו מאז אותה תקופה ביצע על פסנתר אקוסטי.
ב-1992 הקים חברת תקליטים פרטית ראשונה בשם Stretch Records, שלימים הפיק במסגרתה כמה מאלבומיו הבאים וכן אלבומים של אמנים נוספים ובכך אפשר חשיפה ופיתוח קריירה של אמנים צעירים רבים אשר עבדו עמו במרוצת השנים.
בשנות ה-90 ניגן קוריאה עם מספר אמנים כמו בובי מקפרין, גארי ברטון, אל ג'ריאו ואחרים והוציא אלבומים נוספים, בהם גם במסגרת המשך העבודה עם Chick Corea Elektric Band.
בסביבות 1997 הקים הרכב שישייה אקוסטית בשם "Origin", שגם הוא הורכב, נוסף לקוריאה (פסנתר), מכישרונות צעירים חדשים: אבישי כהן (קונטרבס), אדם קרוז שהוחלף לאחר מכן בג'ף בלרד (תופים), בוב שפרד (מגוון כלי נשיפה), סטיב וילסון (מגוון כלי נשיפה) וסטיב דייוויס (טרומבון).
כמו Chick Corea Elektric Band, מאוחר יותר צומצמה שישיית Origin להרכב טריו בשם "Chick Corea New Trio", שכלל את אבישי כהן וג'ף בלרד, וב-2001 יצא אלבום הבכורה והיחיד של הטריו החדש, "Past, Present & Futures".
בשנת 1998 לקח חלק באלבום המשותף Like Minds, בו ניגן עם נגנים רבים ששיתף עמם פעולה בעבר, בהם גארי ברטון, דייב הולנד, רוי היינס ופט מתיני.
בסוף שנות התשעים התעמק קוריאה יותר במוזיקה הקלאסית, ופרסם יצירות קלאסיות שונות שהבולטת בהן היא עיבוד ליצירתו המוכרת ביותר, "Spain", לתזמורת סימפונית מלאה.
הוא ביצע את העיבוד בשנת 1999 בשיתוף התזמורת הפילהרמונית של לונדון.
בשנת 2001 הקליט קוריאה אלבום חדש עם להקתו Chick Corea New בשם Past, Present & Futures.
יחד עמו בטריו ניגנו הבסיסט הישראלי אבישי כהן והמתופף ג'ף באלארד.
האלבום בן אחד עשר השירים כולל גרסת כיסוי בודדת ("Jitterbug Waltz" של פאטס וולר).
שאר שירי האלבום הן יצירות פרי עטו של קוריאה, וכללות הרבה אלתורי ג'אז חופשי ומאפיינים אוונגרדיים.
בשנת 2004 הקליט קוריאה לראשונה יצירה משלו בה הוא אינו מנגן על פסנתר.
הייתה זו יצירה לרביעיית מיתרים שבוצעה לראשונה בפסטיבל Summerfest שבוויסקונסין.
בשנת 2006 פרסם קוריאה את האלבום Ultimate Adventure, שזיכה אותו בפרס גראמי נוסף על אלבום הג'אז הטוב ביותר של השנה.
בשנת 2008 התאחדו חברי ההרכב השלישי של Return to Forever (אל דימיולה, סטנלי קלארק, לני וויט וקוריאה) לסיבוב הופעות ברחבי העולם.
האיחוד זכה לשבחים וסחף מעריצים רבים מן העבר.
במקביל לסיבוב ההופעות פורסם אלבום אוסף הכולל כמעט את כל הקלטות הלהקה על כל גלגוליה, כולל קטעים מהאלבומים Return to Forever ו-Light as a Feather, שהוקלטו עם חברי ההרכב הראשוני.
במאי 2009 יצאה קלטת DVD של הופעתו של קוריאה בפסטיבל הג'אז במונטרה, והייתה לקלטת ה-DVD הראשונה שהכילה הופעה מצולמת ומוקלטת של קוריאה.
קוריאה חגג את יום הולדתו ה-75 בשנת 2016 בנגינה משותפת עם למעלה מ-20 קבוצות במשך שישה שבועות על במה מיוחדת במועדון בלו נוט בניו יורק.
בראיון לרגל החגיגה אמר: "אני נוהג להתעלם מהמספרים המרכיבים את 'הגיל'.
נראה שזו הדרך הטובה ביותר להתנהל.
תמיד רק התרכזתי בליהנות כמה שאוכל בהרפתקת המוזיקה".
קוריאה התחתן עם הזמרת והפסנתרנית גייל מורן בשנת 1972. באותה תקופה כבר היו לו שני ילדים, תדיאוס וליאנה, מאשתו הראשונה, ג'ואני; נישואיו הראשונים הסתיימו בגירושין.
בשנת 1968, נחשף קוריאה לראשונה לספרו של ל.
רון האברד "דיאנטיקה", שהשפיע עליו עמוקות.
בתחילת שנות השבעים התראיין ואמר: "באתי במגע עם הכתיבה של ל.
רון האברד ב-1968 בספר 'דיאנטיקה' וזה קצת פקח את דעתי וגרם לי להבין שהפוטנציאל שלי לתקשורת הוא הרבה יותר גדול ממה שחשבתי".
קוריאה אמר שסיינטולוגיה הפכה להשפעה עמוקה על הכיוון המוזיקלי שלו בתחילת שנות השבעים: "לא רציתי יותר לספק את עצמי.
רציתי באמת להתחבר לעולם ולגרום למוזיקה שלי להיות משהו".
הוא גם חשף את שותפו סטנלי קלארק לסיינטולוגיה, ויחד עמו, ביצע את האלבום Space Jazz: The Soundtrack of the Book Battlefield Earth משנת 1982 כמחווה לספרו של האברד Battlefield Earth.
האלבום התקבל בתגובות קשות, שסלדו מהתחברותו של קוריאה לסיינטולוגיה, שמוגדרת במקומות רבים ככת.
לאחר מכן, ב-1993, הודר קוריאה מהופעה משותפת שלו ושל אמנים נוספים בעיר שטוטגרט, גרמניה.
מארגני ההופעה לא כללו את קוריאה לאחר שממשלת מדינת באדן-וירטמברג הודיעה כי תבדוק את הסובסידיות שלה לאירועים בהשתתפות חברי כת הסיינטולוגיה.
בסוף שנת 2020 התגלה אצל קוריאה גידול סרטני נדיר שהיה כבר בשלבים מתקדמים.
הוא נפטר בגיל 79 ב-9 בפברואר 2021 בביתו שבפלורידה.
המוות הגיע במפתיע, שכן רק שבועות אחדים קודם לכן היה פעיל ואף יצא להופעות שונות.
בטקסט שכתב ימים לפני מותו, פנה אל קהל מאזיניו: "אני רוצה להודות לכל אלה שתמכו בי לאורך המסע ושמרו את אש המוזיקה שלי בוערת.
אני מקווה שמי שיש לו מושג בנגינה, כתיבה, הופעה או כל דבר אחר, שישתמש בו, אם לא בשביל עצמיכם, אז בעבור כולנו.
זה לא רק שהעולם צריך עוד אמנים, זה גם פשוט כיף גדול".
קוריאה זכה בלמעלה מעשרים פרסי גראמי במהלך הקריירה והיה מועמד ליותר מ-60 פרסים.
במהלך חייו פרסם שירים רבים שהפכו לסטנדרטים, וזכו לתשבחות ועשרות גרסאות כיסוי.
ב-2010 נבחר בסקר המבקרים של המגזין דאון ביט להיכל התהילה של הג'אז.
במותו ספדו לו אמנים רבים.
כריסטיאן סאנדס כתב עליו "אדריכל שבונה שפה משלו תו אחר תו"; ג'ון מאייר כתב "צ'יק קוריאה היה מוזיקאי האלתור הגדול ביותר שאי פעם ניגנתי איתו.
[...] אם ניגנת תו שגוי, הוא מיד היה משתמש בו ומנגן עליו, באומרו 'לכל תו יש ערך, בין אם אתה רואה את זה ובין אם לא'.
איזה הפסד לאין שיעור בכל כך הרבה מובנים"; יוסוף אסלאם, המוכר בשמו הקודם קט סטיבנס, כתב "יבורך צ'יק קוריאה, אחד האמנים החדשניים וההשראתיים ביותר שאי פעם זכיתי לעבוד איתם.
האמנות המוזיקלית והגאונות שלו היו השכלה עבורי, לא רק הצגה.
עכשיו הוא באמת חזר לנצח".
ג'ייקוב קולייר כתב על קוריאה כי הוא "עצמאי שאין שני לו, אמן במלאכתו, פורץ דרך בכל מובן, ענק עדין.
העולם איבד כוח מוזיקלי עצום היום, אך הוא עשיר באופן אינסופי הודות למורשת שהשאיר קוריאה אחריו.
הניו יורק טיימס כינו אותו "אדריכל של תנועת הפיוז'ן ג'אז-רוק בשנות השבעים, שבילה יותר מחצי מאה כאחד הפסנתרנים המובילים בג'אז".
ג'ון פורדהם, כתב הגרדיאן, ספד לקוריאה וכתב "קוריאה [...] היה מאלתר ג'אז טוב להפליא, מלחין רב-תכליתי וחלוץ פיוז'ן-ג'אז-רוק בשנות השבעים.
הוא נגע בז'אנרים רבים, החל ממוזיקת רוק, כלה במוזיקה לטינית ועד מוזיקה קלאסית, והיה אהוב גם בשל התעניינותו המוחשית בהופעות חיות, תכונה שאפשרה לו להופיע ללא הרף במשך חמישה עשורים מבלי לאבד את החיוך מכיר התודה והמבוהל שאפיין אותו בעת שניגש אל הקהל".
מבקר המוזיקה הישראלי בן שלו כתב כי "צ'יק קוריאה היה קודם כל פסנתרן אדיר, מלא תנופה רכה, שופע רעיונות, מבקש תמיד לגרום לקהל הנאה".
צחי אוברמן כתב על בעיתון דבר: "המוזיקה של צ'יק קוריאה היא תזכורת תמידית לחד פעמיות, לעושר ולצבעוניות שבמפגש אנושי" והוסיף כי "ארמנדו "צ'יק" קוריאה הוא מגדולי המוזיקאים.
הוא חצה תקופות, סגנונות, ניגן לצד הגדולים, העמיד דורות של תלמידים, פרץ וחתר קדימה ולא הפסיק ליצור כל חייו".
בשנת 2017 כתבה מוניקה הרזינג את הספר "Experiencing Chick Corea: A Listener's Companion", שעוקב אחר הקריירה המוזיקלית של קוריאה במשך כ-168 עמודים.
במהלך הקריירה המוזיקלית שלו, הוציא קוריאה כ-81 אלבומי אולפן, 17 אלבומי הופעה ו-9 אלבומי אוסף.
69 אלבומים הוציא כמוביל הרכב או כנגן יחיד, ועוד כ-38 אלבומים הוציא יחד עם אמנים נוספים, בהם סטן גץ, ג'ו הנדרסון, הרבי מאן, ג'ו פארל, מיילס דייוויס, סטנלי קלארק, גארי ברטון, ליונל המפטון, בובי מקפרין, הרבי הנקוק, הירומי, קית' ג'ארט ועוד.
צ'יפריאנו דה רורה (באיטלקית: Cipriano de Rore; 1515/6 - בין 11 בספטמבר ל-20 בספטמבר 1565) היה מלחין ומורה פלמי.
הוא היה מייצג מרכזי של דור המלחינים הפרנקו-פלמים אחרי ז'וסקן דה פרה, שיצאו לחיות ולעבוד באיטליה והיו גורם מעצב בהתפתחות סגנונות הרנסאנס המאוחר שם.
דה רורה היה גם אחד הבולטים ביותר בין מלחיני המדריגל באמצע המאה ה-16.
מחקר עכשווי קבע את מקום הולדתו כרונסה (Ronse), עיר בפלנדריה, ממש על הגבול הלשוני בין האזורים דוברי הצרפתית לאלה הדוברים פלמית, ונראה שנולד למשפחה עשירה.
אין ידע ממשי על ראשית הכשרתו המוזיקלית, אם כי מחקר מסוים מרמז לקשר עם מרגרט מפארמה, שנסעה לנאפולי בשנת 1533 להינשא לבן משפחת מדיצ'י.
ייתכן שדה רורה נלווה אליה והשתלם במוזיקה באיטליה; לחלופין, ייתכן שרכש את הכשרתו המוזיקלית באנטוורפן.
זה מכבר הועלתה טענה, לפיה למד בוונציה אצל אדריאן וילארט ושר שם במקהלת הקתדרלה, אבל קשה למצוא ראיות התומכות בהשערה זו; עם זאת, זמר בתקופה מוקדמת זו בסאן מארקו לא היה מותיר בהכרח ראיות לפועלו.
בשנת 1542 שהה בברשה, שם נשאר כנראה עד 1546; במהלך תקופה זו החל לעשות לו שם כמלחין, בעקבות פרסום ספר מדריגלים ושני ספרי מוטטים, שהתקבלו בהערכה רבה.
בשנת 1547 התקבל לשירותו של ארקולה השני ד'אסטה, דוכס פרארה כמנצח מקהלה.
ז'אק דה ורט היה בין תלמידיו שם, וכמוהו גם לוצאסקו לוצאסקי, ראש וראשון למה שיהיה בהמשך לאחד המוסדות המוזיקליים המתקדמים ביותר באיטליה של שלהי הרנסאנס.
כשארקולה הלך לעולמו בשנת 1559, הציע רורה את שירותי ליורשו, אלפונסו, אבל הדוכס החדש סירב ומינה במקומו את פרנצ'סקו דלה ויולה.
משנת 1560 עד 1563 עבד רורה אצל מרגרט מפארמה בבריסל ואצל בעלה אוטאביו פארנזה בפארמה.
ב-1562 התמנה למנצח מקהלה בקתדרלת סן מרקו בוונציה, אבל התפטר בשנת 1564 וחזר לפארמה, שם מת.
רורה נודע אמנם בעיקר במדריגלים האיטלקיים שלו, אך כתיבתו הייתה פורייה גם בתחום המוזיקה הדתית, הן במיסות והן במוטטים.
נקודת המוצא שלו הייתה במוזיקה של ז'וסקן דה פרה, והוא פיתח רבות מן הטכניקות שלו בעקבות סגנונו של המלחין הוותיק ממנו.
נוסף לחמש מיסות, כתב בסביבות 80 מוטטים, הרבה מזמורי תהילים, מוטטים חילוניים ופסיון על פי יוחנן.
פרסומו המתמשך של רורה בא לו, מכל מקום, מן המדריגלים שחיבר.
הוא היה, ללא עוררין, מחבר המדריגלים בעל ההשפעה הרבה ביותר באמצע המאה ה-16. הוא כתב יותר מ-120 מהם, בסך הכול עשרה ספרים נפרדים, שיצאו לאור בין 1542 ל-1565; מדריגלים אחרים התפרסמו בנפרד.
רובם כתובים לארבעה או חמישה קולות, אחד לשישה ואחר לשמונה; נימת כתיבתו נוטה לכובד ראש, בייחוד בניגוד לאופי הקליל ששיוו ליצירתם כותבי המדריגלים המוקדמים כמו יאקוב ארקאדלט ופיליפ ורדלו.
נוסף לכך התנסה רורה בכרומטיות, שהייתה לאופנה באמצע המאה.
הוא היה קונטרפונקטיסט מחוכם והשתמש בטכניקות קנון, חיקוי ולמעשה בכל משאבי הפוליפוניה כפי שהתפתחו בראשית המאה ה-16 לכתיבת מוזיקה לטקסטים חילוניים.
השפעת סגנונו של רורה ניכרת בעליל בכתיבתם של לאסוס, פלסטרינה, פיליפה דה מונטה ואפילו קלאודיו מונטוורדי, המאוחר בהרבה.
כדברי המוזיקולוג המפורסם אלפרד איינשטיין בספר "המדריגל האיטלקי" (1949):
רורה חיבר גם מוטטים חילוניים בלטינית, צורת "כלאיים" חריגה יחסית באמצע המאה ה-16, המקבילה למדריגל הדתי, ה"מדריגלה ספיריטואלה".
מבחינה סגנונית, המוטטים הללו דומים למדריגלים שלו.
צ'יצ'ן איצה (בשפת המאיה יוקאטקו chich'en itza; מילולית: "בפי באר המים של איצה") היא עיר שנבנתה על ידי תרבות המאיה בתקופה הקדם-קולומביאנית.
כיום זהו אתר ארכאולוגי הממוקם בצפון מרכז חצי האי יוקטן, באזור מקסיקו של ימינו.
צ'יצ'ן איצה הייתה מרכז פעילות אזורי חשוב בצפון אזור ארצות השפלה של מקסיקו החל מהתקופה הקדם-קלאסית של דרום אמריקה ועד לראשית התקופה הקדם-קלאסית המוקדמת.
באתר יש מגוון סגנונות אדריכליים, המשתייכים לסגנונות "מקסיקניים" שנראו במרכז מקסיקו ולסגנונות של בני הפוק מאיה שנמצאו בצפון ארצות השפלה של מקסיקו.
נוכחותם של סגנונות מרכז-מקסיקניים אלו נחשבה בעבר כעדות להגירה ישירה לעיר או אפילו לכיבוש שהגיע מכיוון מרכז מקסיקו, אולם הדעה הרווחת כיום היא שהסיבה לנוכחות סגנונות אלה, שאינם שייכים לבני המאיה, היא בעקבות עירוב תרבותי.
מידע ארכאולוגי, כגון עדות על שרפה של מספר מבנים ומתחמים חשובים, רומז על כך שצ'יצ'ן איצה נחרבה באופן אלים כנראה כתוצאה מפלישה.
בעקבות חורבן צ'יצ'ן איצה, ההגמוניה האזורית ביוקטן עברה למקום שנקרא מאיאפאן.
לפי התאחדות האנתרופולוגים האמריקנית, השרידים של צ'יצ'ן איצה (כגון הפירמידה שבתמונה) הם רכוש פדרלי, והנאמנות על האתר נמצאת בידי המוסד הלאומי להיסטוריה ולאנתרופולוגיה של מקסיקו.
אולם הקרקע שעליה נמצאים השרידים היא רכושה הפרטי של משפחת בארבאצ'אנו.
צ'יצן איצה הוא אתר תיירותי המביא מספר רב של תיירים למקסיקו.
ביולי 2007 נבחרה פירמידת אל קסטיליו שבאתר לאחד משבעת פלאי עולם החדשים.
צ'יצ'אק הייתה בתו של הכגן הכוזרי ביחאר, אשתו של הקיסר הביזנטי קונסטנטינוס החמישי ואמו של הקיסר לאון הרביעי "הכוזרי".
נוכח התפשטות הערבים והתקפותיהם, ביקש השליט הביזנטי, לאון השלישי לכרות ברית עם ממלכת הכוזרים.
לאשרור הברית נשלחה הנסיכה הכוזרית צ'יצ'אק להיות רעייתו של בן הקיסר הביזנטי, קונסטנטינוס, למרות שבני הזוג היו עדיין ילדים.
הנסיכה הכוזרית הוטבלה לנצרות בשם אירנה וילדה לבעלה את מי שעתיד להיות הקיסר לאו הרביעי, שכונה הכוזרי, בגלל מוצאה של אימו.
כשהגיעה צ'יצ'אק, שמשמעות שמה בכוזרית הוא "פרח", לחצר הביזנטית היא הביאה איתה מלבושים מפוארים, בהם שמלת כלולות שמצאה חן בעיני הביזנטים והפכה להיות לבוש אופנתי של הגברים, תחת השם צ'יצ'אקיון.
לאחר הולדת לאו לא נזכרת אמו יותר בכתובים וקונסטנטינוס נשא אישה חדשה, לכן מניחים שהיא מתה בלידת בנה.
צ'יפנדייל הוא פרוור בסידני, והוא מנוהל על ידי עיריית סידני (The City of Sydney).
צ'יפנדייל ממוקם כ-2 ק"מ דרומית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל ברחובות ברודוויי מצפון (בגבול עם הפרוור אולטימו), קליבלנד מדרום (בגבול עם הפרוורים דרלינגטון ורדפרן), אוניברסיטת סידני במערב (בסמוך לפרוורים גליב וקמפרדאון) ותחנת הרכבת סנטרל במזרח, בסמוך לסארי הילס.
צדו המערבי של צ'יפנדייל מוקצה לבנייני מגורים, אך למרות זאת הוא הפרוור הצפוף ביותר (על פי נתוני העיתון סידני מורנינג הראלד) עם הכמות המינימלית של מקום מחיה לאדם מכל פרוורי סידני.
שטר הקניין הראשון באזור ניתן בשנת 1819 לוויליאם צ'יפנדייל, לבניין אחוזה על שטח של 95 אקרים.
הפרוור כיום קרוי על שם אותה אחוזה.
השטח נמכר שוב ושוב (חלק משטח אחוזת צ'יפנדייל המקורית נמצא בפרוור רדפרן מדרום) עד שלבסוף הגיע לידי ויליאם הצ'ינסון ב-1833, בתצורתו הנוכחית.
בצ'יפנדייל מצויה תחנת רכבת היסטורית, שהפכה ב-1989 מתחנת רכבת פעילה לאתר בשימור.
שמה הרשמי הוא תחנת ריג'נט סטריט, אך היא מכונה תחנת בית העלמין (Mortuary Station), שכן בה היו יוצאות רכבות לבית העלמין רוקווד.
בית עלמין זה הוא הגדול ביותר בחצי כדור הארץ הדרומי, וכולל חלקות לקבורה קתולית, אנגליקנית, מוסלמית ויהודית, בין השאר.
כיום מקיף את התחנה הישנה גן מטופח.
בצ'יפנדייל מצויה אחת ממבשלות הבירה העתיקות ביותר בניו סאות' ויילס, קרלטון אנד יונייטד (Carlton & United Breweries) אם כי זו סגורה החל מ-2007, אז האתר נקנה על ידי חברת נדל"ן.
צ'יפנדייל סמוך למספר קמפוסים חשובים, בין השאר אוניברסיטת נוטרדאם אוסטרליה בגבולו הצפוני, ואוניברסיטת הטכנולוגיה של סידני (University of Technology Sydney) ואוניברסיטת סידני בקרבת צדו המערבי.
צ'יקו מנשה (נולד ב-28 בפברואר 1978) הוא עיתונאי ישראלי.
כיהן כמשנה למנהל חטיבת החדשות של תאגיד השידור הישראלי בשנים 2017–2019. כיום מכהן כסגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל.
מנשה נולד וגדל בירושלים, והוא בוגר הגימנסיה העברית בירושלים.
את דרכו בתקשורת החל ככתב חדשות, ולאחר מכן כתב משטרה ארצי עבור רשת ב'.
סיקר את כל תקופת האינתיפאדה השנייה ופרשות פליליות גדולות.
כמו כן, שימש גם ככתב לענייני בריאות ואיכות הסביבה בחדשות ערוץ 2.
במסגרת עבודתו בחדשות ערוץ 2 מנשה חשף לראשונה את פרשות השחיתות של הרב יונה מצגר, בעת ששימש רב ראשי לישראל.
ב-2005 עבר לערוץ 10 בתפקיד הכתב המדיני של הערוץ.
מנשה סיקר את התהליך המדיני בין הישראלים והפלסטינים ואת יחסי הממשל האמריקאי וישראל בהקשר זה, ושימש פרשן מרכזי בנושאים אלו בחדשות ערוץ 10.
בשני מקרים לפחות, חשף מנשה באופן בלעדי אנשים בכירים במשרד החוץ, שהביעו ביקורת יוצאת דופן על ההתנהלות של ממשלת ישראל מול ממשלות ידידותיות.
המקרה הידוע ביותר הוא חשיפת המסמך שכתב הקונסול הכללי דאז בבוסטון, נדב תמיר, על הפגיעה ביחסים עם הממשל האמריקני.
ב-2012 החל לשמש בתפקיד פרשן מדיני בקול ישראל.
ב-2016 מונה לנהל בפועל את רשת ב' של קול ישראל.
ב-2017 מונה למשנה למנהל חטיבת החדשות בתאגיד השידור הישראלי כאן.
ב-25 בדצמבר 2019 הודיע לתאגיד על פרישתו מתפקידו בחטיבת החדשות כדי לכהן בתפקיד סגן נשיא בארגון סטארט-אפ ניישן סנטרל.
ביולי 2020 מונה למנכ"ל משותף בארגון.
צ'יצ'יקסטננגו (בספרדית: Chichicastenango) היא עיירה במחוז אל קיצ'ה (El Quiché) בגואטמלה, אשר ידועה בתרבות ילידי המאיה שנשתמרה באופן חלקי במקום.
צ'יצ'יקסטננגו ממוקמת על רכס הרים בגובה של 1,965 מטרים מעל פני הים, ונמצאת כ-140 קילומטרים צפון-מערבית לבירה גואטמלה סיטי.
העיירה קיבלה את שמה מהקונקיסטאדורים הספרדים אשר כינו אותה Tzitzicaztenanco ("עיר הסרפדים") בשפת הנאוואטל.
צ'יצ'יקסטננגו מפורסמת בזכות השוק הססגוני המתקיים בעיירה בימים ראשון וחמישי, ונחשב לאחד הגדולים במרכז אמריקה.
לשוק מגיעים סוחרים מכל האזור המציגים את מרכולתם המגוונת: החל מבדים, עבודות יד שונות, כלי חרס, גילופים בעץ, מוצרי עור, צמחי מרפא ונרות, ועד לבעלי חיים, ירקות, מצ'טות וכלים אחרים.
השוק הגדול מתפרס על חלקים נרחבים ממרכז העיירה ובסמטאות מסביב לכיכר המרכזית, שם גם ניתן למצוא דוכנים המציעים מזון לקונים בשוק.
השוק גם משמש אטרקציה תיירותית למבקרים בגואטמלה, וניתן להגיע אליו בהסעות אשר יוצאות בבוקר מאנטיגואה או פאנאחצ'ל, לבלות מספר שעות בקניות, ולחזור באותו היום.
סמוך לשוק נמצאת כנסיית תומאס הקדוש (Iglesia de Santo Tomás), שנבנתה בשנת 1545 על שרידי מקדש פרה-קולומביאני, ומשמשת את אנשי הדת המקומיים לביצוע טקסיים מסורתיים עד היום.
כל אחת מ-18 המדרגות המובילות לכנסייה מסמלת את אחד מחודשי לוח השנה של המאיה.
צ'יץ' וצ'ונג הוא שם הבמה של צמד השחקנים ובקומיקאים האמריקאי-קנדי צ'יץ' מארין וטומי צ'ונג, שפעל בעיקר בין 1971-1985, בעידן תנועות היפים ואהבה חופשית.
סרטיהם עסקו בהרפתקאות שעברו כהיפים, ובנושא צריכת המריחואנה.
הצמד נפרד בשנת 1985, ובשנת 2002 התאחדו השניים שוב.
אחד משיריהם הנודעים הוא "Basketball Jones" משנת 1973.
צ'יפריאן פורומבסקו (רומנית: Ciprian Porumbescu, תעתיק פונטי: ˈt͡ʃipriˈan porumˈbesku; 14 באוקטובר 1853 – 6 ביוני 1883) היה מלחין ומנצח רומני.
נולד בשם ציפריאן גולמביובסקי (Cyprian Gołęmbiowski) בשיפוטלה סוצ'ביי (Şipotele Sucevei) שבבוקובינה (כיום שפיט, אוקראינה).
בין המלחינים הרומנים המפורסמים ביותר של זמנו; ומחבר הרבה מהיצירות הפופולריות של רומניה.
בנוסף, הוא הלחין את הלחן של "על הדגל שלנו" – יצירה שנבחרה לשמש כהמנון הלאומי של אלבניה.
עבודתו משתרעת על פני צורות שונות וז'אנרים מוזיקליים, אבל עיקר עיסוקו הוא במקהלות ואופרטות.
צ'יפריאן אנדריי מריקה (ברומנית: Ciprian Marica; נולד ב-2 באוקטובר 1985) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת החלוץ.
מריקה התחיל את הקריירה של בדינמו בוקרשט, ובשנת עבר לשחטאר דונצק.
ב-23 ביולי 2007, חתם בשטוטגרט ל-5 שנים תמורת 8 מיליון אירו, סכום ההעברה היקר ביותר בתולדות שטוטגרט לאותם ימים.
ב-12 באוגוסט 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 2-2 נגד שאלקה 04. ב-27 בנובמבר 2007 הבקיע את שער הניצחון נגד גלאזגו ריינג'רס במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
לאחר פיטוריו של המאמן ארמין פה, המאמן החדש מרקוס באבל נתן למריקה הזדמנות בהרכב, אך מריקה הבקיע רק 4 שערים.
בעונת 2009/2010 בבונדסליגה ביסס את מקומו בהרכב והבקיע 10 שערים באותה עונה, אך בעונת 2010/11 ירד לספסל.
ב-28 ביולי 2011 חתם בשאלקה 04 תמורת 5 מיליון אירו.
ב-14 בדצמבר 2011 הבקיע מריקה את שער הבכורה שלו בניצחון 0–3 נגד מכבי חיפה במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-6 באוקטובר 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו כאשר נכנס כמחליף בניצחון 1–3 נגד ריאל בטיס.
ב-31 באוקטובר, מריקה הבקיע את שער הליגה הראשונה שלו בניצחון 0–2 נגד ויאריאל.
בקיץ חתם לשנתיים בקוניאספור הטורקית.
ב-14 בינואר 2016 חזר לרומניה אחרי 12 שנה, וחתם בסטיאווה בוקרשט.
ב-16 בנובמבר 2003 ערך מריקה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת רומניה בניצחון 0–1 נגד במשחק ידידות.