tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות זאת החליט ראש הממשלה, מנחם בגין, הראשון מאנשי התנועה הרוויזיוניסטית שכיהן כראש ממשלה בישראל, להקים את "ועדת בכור" כדי לחקור את הפרשה, וזאת אף על פי שעבר כמעט יובל שנים מאז הרצח, וכאשר רוב המעורבים כבר לא היו בחיים.
צבי רוזנבלט, ששינה את שמו לצבי בן יעקב, על שם אביו, נפטר בשנת 1984 ונקבר בבית הקברות נחלת יצחק.
לאחר פטירתו קראה עיריית תל אביב על שמו רחוב הנמצא בשכונת יפו א' (דקר) בלב יפו ונושק לשדרות ירושלים.
צבי רזי (1941 - 12 באוקטובר 2016) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב, מומחה להיסטוריה של ימי הביניים באנגליה והדמוגרפיה בימי הביניים.
"היה אחד מחשובי חוקרי ימה"ב בעולם.
מחקריו פורצי הדרך על חברת האיכרים האנגלית שינו דפוסי מחשבה והשפיעו על דורות של חוקרים", לדברי פרופ' אביעד קליינברג.
צבי רזי נולד בשנת 1941 בתל אביב, בן לעדה, שעלתה מפולין, ולמאיר, עורך דין שעלה מאוקראינה.
למד בבית הספר "הכרמל" ובתיכון עירוני ה', והיה חבר ב"תנועה המאוחדת", במסגרתה להכשרה בקיבוץ משמר דוד.
התגייס לנח"ל המוצנח ובמלחמת ששת הימים שירת במילואים בסיירת של חטיבת ירושלים, בפיקודו של יוסי לנגוצקי.
למד לתואר ראשון בהיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1970 קיבל באוניברסיטה זו תואר שני בהיסטוריה, על עבודה שכותרתה "נסיכות הגליל במאה הי"ב", שנכתבה בהנחייתו של פרופ' יהושע פראוור.
בשנת 1976 סיים את עבודת הדוקטור תחת הכותרת "The peasant families and landholding in Halesowen, 1270-1400" באוניברסיטת ברמינגהאם בהנחיית פרופ' רודני הילטון.
היסטוריונים של ימי הביניים באנגליה לא יכלו להשתמש ברישומי כנסייה כדי להגיע למסקנות דמוגרפיות מכוון שאלה זמינים רק החל מהמאה ה-16. רזי עשה במחקרו שימוש ברישומי של בית המשפט המחוזי (Manor court) כדי לנסות ללמוד על חיי האיכרים במחוז האנגלי היילזוון (Halesowen).
בשנת 1976 הצטרף לסגל החוג להיסטוריה באוניברסיטת תל אביב.
לימד גם במכללה האקדמית תל אביב-יפו.
נפטר ב-12 באוקטובר 2016 ונטמן בבית הקברות קריית שאול.
עמיתו של רזי בחוג להיסטוריה, פרופ' אביעד קליינברג, תיאר:
כיהן בין השאר כמפקד גזרת תל חי בשנות ה-60, כמושל ג'נין לאחר מלחמת ששת הימים, כמפקד עורף צפון וכראש מועצת ראש פינה.
רסקי נולד בבית רוזנפלד (וילה תהילה) שבמושבה ראש פינה.
אימו הייתה ציפורה לבית קוזוינר, ילידת ראש פינה, בת למקימי המושבה בני העלייה הראשונה.
אביו היה אהרון, יליד רוסיה שעלה לארץ ישראל במסגרת הגדודים העבריים.
מבית רוזנפלד עבר רסקי עם משפחתו לחווה הסמוכה של הוריו (המג'וואז), באדמות מחניים של היום, במקום שבו הוקם לימים שדה התעופה ראש פינה.
בעת מאורעות תרפ"ט הוזהרה משפחתו שערביי הסביבה מתכוונים לתקוף את החווה, והם נמלטו לראש פינה.
לאחר שסיים את בית הספר העממי בראש פינה, סייע בפרנסת המשפחה בעבודה בטבק, וכן עבד תקופה מסוימת בפרויקטים של בנייה בפיקוח על הפועלים, ותקופה מסוימת שהה בקוניטרה בבניית גשר קוניטרה.
לפי עדותו, במהלך חייו הוא חלה בקדחת קשה, וטופל בהצלחה בידי תושב ראש פינה, פרופסור גדעון מר, שהיה מומחה למלריה.
בשנת 1942, בגיל 16, התגייס למשטרת היישובים העבריים ושירת בה כנוטר, שם הכיר את צבי צור (צ'רה), שגייס אותו ל"הגנה".
בהגנה עסק בין השאר בהברחת מעפילים מסוריה במסגרת ההעפלה מארצות המזרח.
במלחמת העצמאות נלחם כמפקד מחלקה בקרבות משמר הירדן; במלחמה זו איבד את אחיו הבכור , שנהרג בקרבות לוביה שבגליל התחתון.
לאחר מכן עבר קורס קצינים ושירת כמ"פ בחטיבת גולני.
בסוף שנות ה-50 מינה אותו האלוף אברהם יפה למפקד גזרת (גוש) תל חי, ורסקי הועלה לדרגת סגן-אלוף.
תחת פיקודו של אלוף פיקוד הצפון יצחק רבין התמודד רסקי עם התקפות הסורים מרמת הגולן על היישובים הישראליים במסגרת המלחמה על המים, וכן פיקד על העבודות בירדן ויובליו.
לאחר מלחמת ששת הימים מונה על ידי שר הביטחון משה דיין למושל ג'נין, זאת לאחר שסירב להתמנות למושל רצועת עזה.
בתפקידו זה שירת תחת פיקודו של אלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי (גנדי) והפך לידידו הקרוב.
במסגרת תפקידו הנהיג את שיטת "המקל והגזר" – יד קשה כלפי המתנגדים לשלטון הישראלי וסיוע לאוכלוסייה השקטה.
בתקופתו הוקם מפעל מים גדול באזור טובאס ושוק חדש בג'נין.
רסקי קשר קשרים עם הערבים בעיר, והביא אותם לביקורים בעפולה כדי שיראו את הקִדמה הישראלית.
בתקופתו נחשבה ג'נין לעיר השקטה של הגדה.
בשנת 1970 הועלה רסקי לדרגת אלוף-משנה והיה למפקד עורף (הגמ"ר) צפון.
בתפקיד זה שירת במהלך מלחמת יום הכיפורים ועד שחרורו מצה"ל בשנת 1974, בסכמו 32 שנים בשירות הביטחון.
במלחמת יום הכיפורים הוא פיקד, בין השאר, על מבצע פינוי תושבי רמת הגולן אל מרכז הארץ.
בשנת 1972 עמד בראש ועדה (ועדת רסקי) לשיקום בדואים שפונו מפתחת רפיח.
בשנים 1974–1978 עבד במשק החקלאי שבבעלותו.
בשנת 1978 נבחר לראשות המועצה המקומית ראש פינה, וכיהן בתפקיד זה במשך 15 שנים (שלוש קדנציות), עד שנת 1993. הוא שם לו שלוש מטרות: להקל על הישארות וקליטה מחודשת של בני המושבה במושבה, לשקם את הרובע העתיק של המושבה ולפתח תעשיות מתוחכמות באזור.
למילוי תפקידו נעזר בקשריו הרבים שרקם עם צמרת המדינה בעת שירותו הצבאי.
רסקי בנה את השכונות "הרחבה ג'" ו"הרחבה ד'", בהן נקלטו תושבים רבים וכן תכנן והחל את בניית שכונת בנה ביתך.
בעת כהונתו נבנו ושוחזרו מבני ציבור רבים במושבה ובהם בית העם, מתנ"ס, בנין המועצה המקומית, בית הראשונים, בית היקב העתיק, בית פיק"א, בית הכנסת העתיק, בית הדואר הישן (כיום מסעדת ג'עוני) בית פרופסור מר, ספרייה ומבני ציבור נוספים.
כמו כן שוחזר גן הברון רוטשילד.
בנוסף נבנתה לראשונה בריכת שחיה ומגרשי טניס כדורסל וכדורגל.
רסקי גם העביר כספים ודרש כספים ממשרד הפנים, עבור מפעלי חינוך, שבקרבת שטח המועצה שלו, ואף מחוצה לה; מפעלים כמו פינת אנה פרנק, שבקיבוץ לוחמי הגיטאות או שירותי הכנה לבר מצווה, לנערים חילוניים, בקריה החסידית בחצור הגלילית.
צבי רסקי הקפיד שלא לבנות קניונים או מרכזי מסחר גדולים בתחומי המושבה, כדי לשמור על אופייה הכפרי.
כך עשה גם ממשיכו, אהרון ברנזון.
מרכזי קניות אלו, קמו באזור רק בתקופתו של ראש המועצה אביהוד רסקי (אחיינו של צבי), תוך ספיגת ביקורת ציבורית.
בנוסף להיותו ראש מועצה, כיהן רסקי כיושב ראש איגוד הכבאים בגליל, יו"ר ועדת מל"ח, חבר דירקטוריון מכללת צפת וחבר בהנהלת בית החולים רבקה זיו.
לימים כיהן כיושב ראש המועצה לשמירת אתרים בגליל ובגולן.
בשנת 2004 קיבל תואר יקיר ראש פינה.
בשנת 2006 יצא נגד מכירה של אדמות באזור הצפון לערבים.
בשנת 2007 הוציא לאור את ספרו האוטוביוגרפי "לעבדה ולשׂמרה".
היה נשוי לרחל ולהם חמישה ילדים.
רסקי נפטר ב-12 בדצמבר 2018 הוא יום הולדתה של ראש פינה.
צבי רוּדי (Zvi Rudy; 26 ביוני 1900 – 28 בספטמבר 1972) היה סופר, מסאי, סוציולוג, פילוסוף ודוקטור למדעי הטבע, חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל לשנת 1939.
רודי נולד בשנת 1900 במיכלובו שבסמוך לעיר ביאליסטוק, במערב האימפריה הרוסית (כיום פולין), בן לדב, בעל מרכז תעשייה לאריגים, ולשרה בת שמואל סלאפאק.
את השכלתו קיבל בבית ספר עירוני גרמני ורוסי בביאליסטוק ובאוניברסיטאות פראג, ברלין, לייפציג ופריז, והוסמך כדוקטור לפילוסופיה ודוקטור למדעי הטבע על הדיסרטציות "הוויטליזם במאה ה-20" ו"הדומיניות של בעלי החיים הירודים".
רודי פרסם מספר רב של מאמרים, מסות ומחקרים בעיתונות בעברית ולועזית.
שימש כמרצה לפילוסופיה וסוציולוגיה במספר בתי ספר גבוהים באירופה, והרצה בקונגרסים בינלאומיים בתחומים אלה ובפסיכולוגיה.
רודי עלה לארץ ישראל באפריל 1934 והיה ממייסדי ומראשוני המרצים לבית הספר הגבוה למשפט ולכלכלה בתל אביב וכיהן במוסד כמרצה ראשי לפילוסופיה וסוציולוגיה בין השנים 1935–1959.
בשנת 1948 ייצג את ארץ ישראל בקונגרס הבינלאומי לפילוסופיה באמסטרדם, בו הרצה על "הסוציולוגיה של ההמון".
ולאחר הקמת המדינה קיבל את תפקיד המסגנן הראשי ורושם "קורות הימים" (Annales) במשרד החוץ.
בשנת 1939 היה רודי חתן פרס ביאליק לחכמת ישראל עבור ספרו "לכסיקון לפילוסופיה: והמדעים הקרובים לה", שיצא בהוצאת דביר.
התגורר בתל אביב והיה נשוי לדורה לבית הורֶנשטיין.
רודי נפטר בשנת 1972 ונקבר בבית העלמין הדרום בחולון.
הדבורה: בתבניות מתקפלות על פי שיטת פסטלוצצי, ברלין: מ' קרימברג, תרפ"ט 1928.
יידן אין דער היינטיקער פסיכאלאגיע, [וילנה: חמו"ל], 1931. ("יהודים בפסיכולוגיה בת ימינו")
גרגור יוהאן מנדל: חייו ותורתו, 2 כרכים, תל אביב: הטבע והארץ, תרצ"ו–תרצ"ז 1936 (ספרית הטבע והארץ, ה–ו).
לכסיקון לפילוסופיה: והמדעים הקרובים לה; בעריכת צבי וויסלבסקי, תל אביב: דביר, תרצ"ט 1939.
יסודות הסוציולוגיה, תל אביב: בית הספר הגבוה למשפט וכלכלה, תש"ה 1944.
לדמותה של תקופה: בשולי המחצית הראשונה של המאה העשרים, תל אביב: נ' טברסקי, תשי"א 1951. (פילוסופיה)
תורת התורשה: פרקים במשנתו של מנדל ותולדות חייו, ירושלים: ר' מס, 1954.
הסוציולוגיה של העם היהודי, תל אביב: יבנה, תשי"ח 1958.
הוגים ובעיותיהם: מסות פילוסופיות וסוציולוגיות, תל אביב: אגודת הסופרים העברים ליד דביר, תשי"ח 1958.
יהודי ברית המועצות, תל אביב: עם עובד – תרבות וחינוך, תשל"ח 1978.
'בערפל המסתורי של ההיסטוריה: (למקרא חיבורו של טוינבי)', גשר (רבעון לשאלות חיי האומה) ד–ה (תשט"ו), 47–64.
'ליב שטרנברג', העבר (לדברי ימי היהודים והיהדות ברוסיה) ט"ז (תשכ"ט), 182–191.
תאודור מומסן, דברי ימי רומא; מתורגמים בידי ד"ר צ' ויסלבסקי, ד' קלעי וד"ר צ' רודי; בעריכת פ' לחובר וד"ר צ' ויסלבסקי, 4 כרכים, תל אביב: א' שטיבל, תרצ"ה.
(במהדורת מסדה תשכ"א-תשכ"ב נערך התרגום מחדש על ידי אברהם שליט וחדוה בן-ישראל, ונוסף לו גם הכרך "תקופת הקיסרים" בתרגומו של עמנואל קופליביץ.)
ריכרד גולדשמיט, אסקרים: מבוא לביולוגיה, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר ('נעורים'), 1942.
ברוך בקר (לודביג בנדיכס), הייתי בדאכאו: ליקוטי יומן ממחנות הסגר בגרמניה; תרגם מכתב יד צבי רודי, תל אביב: מסדה (ספרית "רמון"), תש"ה.
משה נתנאל, הצחוק; תורגם מכתב-יד על ידי צבי רודי, תל אביב: נ' טברסקי, תש"ז 1947.
יום טוב (ליאופולד) גץ, הצבירה היוצרת; תרגם מכתב יד צבי רודי, תל אביב: האגודה הפילוסופית, תשי"א 1951.
משה מרום (=הימלפרב), שתים עשרה אגרות; תרגם מכ"י רוסי צבי רודי, תל אביב: [חמו"ל], 1952.
אוטו וינינגר, מין ואופי: מחקר עקרוני; תרגם וצרף מבוא צ' רודי, תל אביב: כתבים, תשי"ד 1953.
יעקב לשצ'ינסקי, הדמות הלאומית של יהדות הגולה, תל אביב: הוצאת הספרים ע"ש י"ל פרץ, 1959.
צבי קְרוֹל (13 באפריל 1907, כ"ט בניסן תרס"ז, קלינקוביץ, פלך מינסק, רוסיה (רוסיה הלבנה) – כ"ב בטבת תש"ח, 4 בינואר 1948, תל אביב) היה משורר, עורך, מבקר והומוריסטן עברי וחוקר הסוציאליזם היהודי.
צבי קרול נולד בעיירה קלינקוביץ שבפלך מינסק שברוסיה (רוסיה הלבנה), באזור פולסיה, בתחום המושב היהודי, באביב תרס"ז (1907), בנם של נחמה לבית גלוברמן והרב מרדכי קרול (בעל ייחוס רבני: מצאצאי ר' אברהם הכהן מקליסק ור' יום-טוב ליפמן הלר), במשפחה בת שנים-עשר ילדים.
למד בחדרים, ולאחר מכן למד בבית ספר ממשלתי, וקיבל חינוך תורני מאביו.
בנעוריו הצטרף לתנועת "החלוץ" (במחתרת), וב-1925 עלה לארץ ישראל.
בארץ עבד כפועל בעמק יזרעאל, ואחר-כך בפרדס של דודו הנודע יעקב קרול בפתח תקווה (הראשון שהנהיג עבודה עברית).
לאחר מכן למד באוניברסיטה העברית בירושלים במשך חמש שנים.
שם החל את דרכו הספרותית, ובשנים 1931–1933 היה חבר הוועד והמזכיר של אגודת הסופרים בירושלים.
כבר מסוף שנות ה-20 ועד מותו שלח ידו בעבודה ספרותית ועיתונאית: פרסם שירים, רשימות, פיליטונים ומאמרי מחקר וביקורת בעיתונות העברית.
עסק בחקר הסוציאליזם היהודי ובראשית הסוציאליזם העברי, ובפרט בפועלו של אהרן שמואל ליברמן.
ב-1935 היה חבר מערכת הלקסיקון הביוגרפי הארצישראלי של הוצאת "מסדה", ומאותה שנה עבד במערכת "האנציקלופדיה העברית" שלה.
הקדיש את זמנו ומרצו במיוחד לתחום ההומור: חיבר חרוזים ופיליטונים הומוריסטיים ופרסמם הן במדורים בעיתון והן בחוברות מיוחדות, על פי רוב (כמקובל אז) בשמות עט שונים.
בשנות ה-30 ערך ופרסם עשרות חוברות של הומור, סאטירה ופארודיה, מהן רבות עם חברו יעקב רזניק ובמסגרת ספריית "אץ קוצץ".
בשנים 1935–1936 היה בעל מדור הומוריסטי בעיתון "דבר".
עם פתיחתו של בית ביאליק היה למנהלו.
בשנותיו האחרונות עבד בהוצאת "עם עובד".
בשנת 1928 נישא למנוחה הלפרין (1913–1981),[3] שלה היה נשוי עד מותו, והיה אב לשני בנים: עופר ודן.
לבסוף התיישבה המשפחה בתל אביב.
צבי קרול חלה במחלת לב וכעבור שבועות ספורים, ב-4 בינואר 1948, נפטר בבית החולים בילינסון בעקבות פקקת, בן 40 במותו.
נקבר בבית הקברות הישן בתל אביב.
חיי א"ש ליברמן, תל אביב: אחדות העבודה, תרצ"ב.
צבי קרול (עורך), ספר יובל לר' מרדכי בן הלל הכהן: במלאת ששים שנה לעבודתו הספרותית: תרל"ד–תרצ"ד, ירושלים: דפוס הספר, תרצ"ד.
האמת (וינה): העיתון הסוציאליסטי הראשון בעברית; בעריכת אהרן שמואל ליברמן, מהדורה חדשה מודפסת לפי צילומי ההוצאה הראשונה עם מבוא, תולדות א.
ליברמן ונספחות מאת צבי קרול, תל אביב: ארכיון ומוזיאון של תנועת העבודה, תרצ"ח.
צבי קרול (עורך), השנים: קובץ דברי חברים לזכר אברהם כהן ומאיר אוירבך; יוצא לאור על ידי חבריהם לעבודה, תל אביב: דפוס ספר, ת"ש.
כתבי אליעזר צוקרמן: מראשוני הסוציאליסטים העברים; קובצו ונערכו, בצירוף מבוא ותולדות חייו על ידי צבי קרול, תל אביב: דפוס אחדות, ת"ש.
צבי קרול (עורך), כד השמן: קובץ ליובל עשרים שנות "שמן", חיפה: תעשיית שמנים ארצי-ישראלית שמן, תש"ה 1945.
הראשון: מאה שנה להולדת אהרן שמואל ליברמן: אגרות ופרקי-זכרונות; ליקט וביאר צבי קרול, מרחביה: הקיבוץ הארצי השומר הצעיר (ספרית פועלים: דורון), 1945.
מפים וחפים: עלון סאטירי הומוריסטי מוקדש ליובל ביאליק ולמיבלים; האחראי: צ"ק, ירושלים: אץ קוצץ, [תר"ץ לערך].
צבי קרול, צבר: לפועלי ארץ ישראל ולכל העם בארץ...
הוצאה חד-פעמית להומור ולסטירה, ירושלים: (דפוס ר"ח כהן), תרצ"א.
ביד חזקה: חוברת הומוריסטית מצוירת לפסח; האחראי: צבי קרול, ירושלים: אץ קוצץ, תרצ"א.
כך כותבים אצלנו: אנתולוגיה של הספרות העברית החדשה.
מחזור פרודיות; חֻבר ונערך על ידי י.
שוחט [=יעקב רזניק], הציורים: א.
נבון, ירושלים: הוצאת אץ קוצץ (ספרית אץ-קוצץ), תרצ"ב.
על העצים: עלון סאטירי-הומוריסטי לחג האילנות; האחראי: צ.
ק., ירושלים: הוצאת אץ קוצץ (דפוס ר.
נסים ונפלאות: חוברת הומוריסטית לחנוכה; העורך האחראי: צבי קרול, 2 כרכים, ירושלים: הוצאת אץ קוצץ, תרצ"ב–תש"ב.
צבר: חוברת הומוריסטית לאחד במאי ול"מוחרם"; העורך האחראי צבי קרול, ירושלים הוצאת אץ קוצץ, הוצאת מהודו ועד כוש, (דפוס הספר), תרצ"ג.
חזית הביסקויט: עלון סאטירי הומוריסטי מוקדש לענייני דיומא; האחראי: צ.
ק., ירושלים: אץ קוצץ, תרצ"ג.
אץ קוצץ: עלון סאטירי הומוריסטי לפורים; האחראי צבי קרול, ירושלים: דפוס ר"ח כהן, תרצ"ג.
צבר: חוברת הומוריסטית ומצוירת לשבועות ויריד המזרח; העורך האחראי צבי קרול, ירושלים: אץ-קוצץ, 1934.
עלים לספרות ובקורת; העורך והאחראי: צבי קרול, תל אביב: (דפוס ארץ), תרצ"ח 1937. (סוכות) (הוצאה חד-פעמית)
צבי רם (נולד ב-3 בנובמבר 1955) הוא רופא ישראלי, ששימש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.
צבי רם נולד בתל אביב, בנם של ציפורה והעיתונאי אלימלך רם.
בילדותו השתתף בסרט "שמונה בעקבות אחד" (1964).
סיים את לימודי הרפואה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב בשנת 1979 במסלול עתודה אקדמית.
לאחר סטאז' במרכז הרפואי שיבא שירת בצה"ל כרופא עד 1985. התמחה בנוירוכירורגיה במרכז הרפואי שיבא וקיבל תואר מומחה ב-1991. בשנים 1991–1994 שהה בהשתלמות בארצות הברית ושימש כרופא בכיר במחלקה לנוירוכירורגיה במכונים הלאומיים לבריאות (NIH).
בשנים 1994–2003 היה רופא בכיר במחלקה הנוירוכירורגית במרכז הרפואי שיבא (מ-1999 – סגן מנהל המחלקה).
משנת 2003 ואילך משמש כמנהל המערך הנוירוכירורגי במרכז הרפואי תל אביב.
משמש כמרצה לנוירוכירורגיה בפקולטה לרפואה באוניברסיטת תל אביב מאז 1995. בשנת 2000 הועלה לדרגת פרופסור חבר וב-2011 היה לפרופסור מן המניין.
רם פרסם כ-200 מאמרים בכתבי עת רפואיים.
הוא חבר בארגונים רפואיים מקצועיים בישראל, בארצות הברית ובאירופה ומכהן במערכות של מספר כתבי עת רפואיים.
רם שימש כיועץ לחברת הסיגריות Juul.
בעקבות חקירה שנמשכה שנתיים ביחידת להב 433, במרץ 2016 המליצה המשטרה להעמיד את צבי רם לדין באשמת שוחד.
באפריל 2019 החליטה פרקליטות מחוז תל אביב לסגור את התיק נגדו.
רם נשוי לרופאה ואב לשתי בנות, מתגורר ברמת גן.
אחיו, חגי רם, הוא פרופסור במחלקה ללימודי המזרח התיכון באוניברסיטת בן-גוריון.
צבי (צביקה) שילֶר (25 באוגוסט 1937 – 17 בינואר 2008) היה קצין צה"ל בדרגת תת-אלוף, שירת כקצין מודיעין ראשי.
שילר נולד ב-1937 בבוקרשט שברומניה.
אביו נהרג במלחמת העולם השנייה, אמו נישאה בשנית והמשפחה עלתה לישראל ב-1949. המשפחה נקלטה במעברה טירת כרמל ושילר נשלח לקיבוץ חמדיה, למד בבסמ"ת.
ב-1955 התגייס לצה"ל, שירת כלוחם בחטיבת גולני, סיים בהצטיינות קורס קציני חי"ר ושירת כקצין בגולני.
ב-1959 עבר לשרת בתפקידי מודיעין, שירת כקצין מחקר בענף ירדן ומדריך בקורס קציני מודיעין.
עבר למערך השדה ושירת כקצין המודיעין של חטיבת הצנחנים, עוזר קמ"ן אוגדה ובמלחמת ששת הימים שירת כעוזר קצין המודיעין של פיקוד הדרום.
במלחמת ההתשה שירת כקצין המודיעין של עוצבת סיני.
לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לקצין המודיעין של פיקוד הדרום ובהמשך לראש הזירה המערבית בחטיבת המחקר וסגן ראש החטיבה.
ב-1978 השתחרר משירות הקבע, כיהן כמנכ"ל מפעל "הדיקן" מקבוצת כור.
בספטמבר 1979 חזר לשירות קבע, קודם לדרגת תת-אלוף ומונה לקצין מודיעין ראשי.
בתפקיד זה קידם יחד עם חיים אשד את נושא שילוב המזל"טים לצורכי איסוף מודיעין.
ב-1982 מונה לנספח צבאי לענייני מודיעין בארצות הברית, שירת בתפקיד עד 1984.
לאחר שחרורו מונה בינואר 1985 למנכ"ל חברת "מזל"ט בע"מ".
חברת שיווק משותפת של תדיראן והתעשייה האווירית לישראל, שהוקמה עקב התחרות העזה בין החברות בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים, שפגעה במאמצי השיווק שלהם בישראל ובעולם.
בין השאר הוביל ב-1986 עסקה למכירת מזל"טים מסוג פיוניר לצי האמריקאי.
שניהם חתמו על עסקאות טיעון עם התביעה האמריקנית, והפלילו את שילר, יחד עם אורי שמחוני (ששימש אז יועץ לחברת מזל"ט).
שילר הכחיש שניתן שוחד בעסקה.
במאי 1993 הוגש נגד שילר ושמחוני כתב אישום בארצות הברית, שביקשה את הסגרתו.
ב-1989 חברת תדיראן עברה משבר שבעקבותיו היא נטשה את תחום הכטב"מים ומכרה את חלקה בחברת מזל"ט לתעשייה האווירית, ושילר עזב את תפקיד המנכ"ל.
ב-1999 מונה על ידו מפקדו בעבר, יהושע שגיא, למנכ"ל עיריית בת ים וכיהן בתפקיד עד 2003.
נפטר ב-2008 בגיל 70 ממחלה, והובא למנוחות בבית העלמין בקיבוץ עינת .
הותיר את אשתו, שני ילדיו ונכדים.
צבי שטרן נולד בבית החולים הדסה הר הצופים להניה ופנחס שטרן.
גדל בירושלים, בתחילה בשכונת קריית שמואל ולאחר מכן בשכונת בית הכרם.
שטרן סיים את לימודיו התיכוניים בשנת 1964 והתגייס לצה'ל לחיל השריון.
את שירותו הסדיר סיים כמפקד פלוגה בחיל השריון.
בהמשך, בשירות המילואים, שירת שטרן כסגן מפקד גדוד בחיל הרפואה.
בשנת 1973 סיים שטרן את לימודי הרפואה בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים, וקבל תואר MD .
בשנים 1974–1979 התמחה ברפואה פנימית במרכז הרפואי הדסה עין כרם וקבל תואר מומחה ברפואה פנימית.
בהמשך שימש כרופא בכיר במחלקה פנימית א', עד לשנת 1982.
ב-1984 סיים קורס למנהלי בתי חולים ומערכות בריאות באוניברסיטאות לונדון ובירמינגהם וב-1988 השתלם במינהל בתי חולים, בהנהלת בית החולים הר סיני בניו יורק ובמקביל, למד בקורס למינהל ציבורי באוניברסיטת ניו יורק.
תפקידים נוספים בהם שימש שטרן, בין היתר, הם - מנהל פרויקט ההקמה וההפעלה של בית חולים כללי בקינשסה, זאיר (1986), יועץ לענייני רפואה של המחלקה לשיתוף פעולה בינלאומי במשרד החוץ ובשנים האחרונות משמש כיועץ לענייני רפואה וביטוח רפואי למפקח על הביטוח ושוק ההון במשרד האוצר.
שטרן חבר בוועדות הערעורים של נכי צה"ל וכוחות הביטחון בבית משפט השלום בירושלים, היה חבר בבית הדין המשמעתי של משרד הבריאות ויו"ר הוועדה האתית של איגוד מנהלי בתי החולים בישראל.
משנת 2008 שטרן הוא פרופסור מן המניין במינהל רפואי בבית הספר לרפואה של האוניברסיטה העברית והדסה בירושלים.
הוא מתגורר במודיעין- מכבים- רעות, נשוי אב ל-3 ילדים וסב ל-10 נכדים.
תחומי המחקר העיקריים של שטרן הם כלכלת בריאות, שיפור האיכות, ניהול סיכונים ובטיחות החולים.
שטרן פרסם עשרות מאמרים מדעיים בכתבי עת בינלאומיים, השתתף והציג ממחקריו בכנסים ובפורומי מחקר רבים, בכל העולם.
שטרן הדריך תלמידים בעבודות לתואר ד"ר לרפואה וד"ר לפילוסופיה.
הוא חינך דורות של רופאים בלימודי הרפואה והכשיר, כסגנים או כמתלמדים, רבים ממנהלי מערכת הבריאות בארץ.
צבי שטאובר (נולד בשנת 1947) הוא דוקטור, תת-אלוף במילואים, מרצה באוניברסיטת תל אביב.
בעבר היה קצין מודיעין בכיר, ראש האגף לתכנון אסטרטגי באגף התכנון בצה"ל, שגריר ישראל בבריטניה, סגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב וראש המכון למחקרי ביטחון לאומי (INSS) באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 2013–2021 כיהן כיו"ר המרכז למורשת המודיעין (מל"מ, IICC) בגלילות.
צבי מאיר שטאובר נולד ברומניה למשפחה חרדית.
ועלה ארצה עם משפחתו בגיל ארבע.
המשפחה השתקעה במושב בית גמליאל.
בילדותו למד בבית ספר דתי ברחובות ואת לימודי התיכון ב"ריאלי" בחיפה.
עם תום לימודי התיכון התגייס לעתודה האקדמית של צה"ל.
במהלך שירותו הצבאי כיהן במספר תפקידים באגף המודיעין.
בתקופת מלחמת המפרץ הראשונה הוא שירת בתפקיד נספח המודיעין של צה"ל בארצות הברית.
במהלך שירותו כראש החטיבה האסטרטגית באגף התכנון, ניסח עבור הרמטכ"ל רב-אלוף אמנון ליפקין-שחק מסמך עמדות לקראת פגישה עם מקבילו הסורי.
מסמך זה נחשף לתקשורת על ידי יושב ראש האופוזיציה בנימין נתניהו וקיבל את השם מסמך שטאובר.
בין השנים 1992–1995 נטל חלק במשאים ומתנים עם הפלסטינים, הירדנים והסורים וכן בפורומים שעסקו בביטחון אזורי, בקרת נשק והיחסים עם ארצות הברית.
שטאובר פרש מצה"ל לאחר 25 שנות שירות, בדרגת תת-אלוף.
שטאובר החל את דרכו הדיפלומטית ביולי 1999 כיועץ המדיני של ראש הממשלה אהוד ברק.
בשנים 2001–2004 שירת שטאובר כשגריר ישראל בבריטניה.
בשנת 2005 מונה על ידי שר הביטחון שאול מופז לאחד הצוותים שתווכו מול האמריקאים את עסקת מטוסי הפלקון עם סין.
ארצות הברית טענה שישראל מכרה מוצרים אמריקאים.
במשך שנה וחצי באותה תקופה היחסים הביטחוניים בין ארצות הברית וישראל היו קפואים לחלוטין.
שטאובר למד ניהול באוניברסיטת הרווארד ועשה את עבודת הדוקטורט שלו ביחסים בינלאומיים וכלכלה של מדינות מתפתחות באוניברסיטת טאפטס בבית הספר למשפטים ודיפלומטיה על שם פלטשר.
עם פרישתו מצה"ל התמנה לסגן נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כראש המכון למחקרי ביטחון לאומי באוניברסיטת תל אביב, בין השנים 2008-2005.
בין השנים 2013–2021 כיהן שטאובר כיושב ראש המרכז למורשת המודיעין.
צבי רַבנֵר (Zvi Rav-Ner; נולד ב-14 בפברואר 1950) הוא דיפלומט ישראלי בדימוס שכיהן כשגריר ישראל בפולין.
רבנר נולד בשנת 1950 בעיר שווידניצה (Świdnica) שבפולין.
בשנת 1957 עלה עם הוריו לישראל.
לאחר השירות פנה ללימודים במחלקה לספרות עברית באוניברסיטת תל אביב אותם סיים בשנת 1976.
בשנת 1977 הצטרף למשרד החוץ, ותחילה עבד במחלקה לענייני המזרח הרחוק ובשנת 1980 מונה לתפקיד מזכיר השגרירות בהלסינקי, פינלנד.
בשנת 1983 עבר לבוקרשט וכיהן בה כסגן ראש המשלחת הישראלית.
בשנת 1985 שב לישראל והיה סגן מנהל המחלקה לענייני המזרח.
בשנת 1988 נשלח ללונדון והיה יועץ בשגרירות, ולאחר מכן בוורשה.
בין השנים 1993-2002 היה רבנר מנהל מחלקת מרכז אירופה במשרד החוץ, ושוב בין השנים 2006-2009, כאשר בין לבין שוגר שוב ללונדון והיה הציר המדיני וממלא מקום שגריר ישראל בלונדון.
באפריל 2009 מונה רבנר לשגריר ישראל בפולין.
רבנר טיפל ביוני 2010, במשבר שנוצר לאחר שישראלי, אורי ברודצקי, נעצר כשנכנס לפולין, ובית משפט פולני הורה לממשלת פולין להסגירו לידי גרמניה.
ברודצקי הואשם על ידי הגרמנים בכך שהוא סייע לזייף דרכון גרמני ששימש את אחד המתנקשים בחייו של סוכן הנשק של החמאס מחמוד אל מבחוח בדובאי.
ברודצקי נעצר בנמל התעופה של ורשה שם גילה קצין ערני במשטרת הגבול שמדובר באדם מבוקש על ידי גרמניה עימה יש לפולין הסכם הסגרה.
במהלך 2012 היה מעורב רבנר בתקרית דיפלומטית עם פולין, כאשר בפברואר פורסם בפולין על הריסת מאגרי המים פלסטיניים שהרס המנהל האזרחי, לאחר ששופצו בידי ארגון מתנדבים פולני.
רבנר התנצל והבטיח כי הדבר לא יישנה, בתנאי שהמתנדבים יבקשו רישיון מישראל.
ואולם במשרד החוץ הפולני לא הסכימו שיש צורך באישור בנייה כדי לשקם באר מים.
וארגון המתנדבים, בהסתמך על החוק הבינלאומי, סירב לפעול לפי ההנחיה.
אחר כך נהרסו מכלי מים נוספים ששופצו בכספי האוצר הפולני בכפר בגדה.
בתגובה סגן שר החוץ הפולני סירב לפגוש את שגריר.
בדצמבר 2012, העניק תעודות חסידי אומות העולם לצאצאיהם של שש משפחות פולניות שתוך סיכון נפש הגישו עזרה ללא תמורה ליהודים במצוקה בתקופת הכיבוש הנאצי.
הטקס התקיים במשרד ראש ממשלת פולין בוורשה.
לאחר סיום תפקידו בפולין בשנת 2014, כיהן רבנר כסמנכ"ל ראש אגף אירו-אסיה והבלקנים בשנים 2017-2014, ובתפקיד זה סיים את עבודתו במשרד החוץ.
רבנר נשוי ואב לבת ושני בנים.
הרב צבי רוטברג (נולד בשנת ה'תש"ג, 1943) הוא רב חרדי-ליטאי, ראש ישיבת בית מאיר בבני ברק ולשעבר חבר מועצת גדולי עולם התורה של הפלג הירושלמי.
נולד בפתח תקווה לרב זלמן רוטברג ולשרה, בת הרב מאיר קרליץ.
למד בתלמוד תורה יבנה, בישיבת חפץ חיים בכפר סבא ובישיבת תפארת ציון בבני ברק.
בגיל 13 החל ללמוד בישיבת פוניבז'.
לאחר שפתח אביו את ישיבת בית מאיר עבר ללמוד בה.
בשנות ה-60 נשא את חיה, בתו של הרב שמחה בונים לייזרזון ואחותו של אברהם יוסף לייזרזון.
לאחר נישואיו החל לכהן כר"מ בישיבת בית מאיר, ולאחר פטירת אביו, בשנת תשס"ב, התמנה לראש הישיבה.
בנוסף על שיחותיו ושיעוריו בישיבה (המסכתות הישיבתיות), נוהג למסור שיעורים מחוץ לישיבה בענייני קדשים, זרעים וטהרות.
משך עשרות שנים למד בחברותא עם הרב חיים קניבסקי, ויחד למדו בעיון את כל התלמוד בבלי והתלמוד ירושלמי.
במסגרת הלימוד, איירו השניים ציורים השייכים להלכות קידוש החודש במשנה תורה לרמב"ם, והם הודפסו במשנה תורה מהדורת פרנקל.
אשתו הראשונה הייתה חיה (לבית לייזרזון).
הרב שמחה - ר"מ בישיבת בית מאיר.
הרב טוביה - ר"מ בישיבת בית מאיר וחתנו של הרב יצחק הקר.
בתו - אשת הרב ישראל אדלשטיין, ראש ישיבת ישיבת בית מדרש עליון בישראל, ובנו של הרב גרשון אדלשטיין.
בתו - אשת הרב יצחק זאב זקס, ראש ישיבת כנסת הגדולה.
בתו - אשת הרב זליג מינצר
בתו - אשת הרב רפאל פרוכטר ראש ישיבת "בית מאיר לצעירים".
לאחר פטירת רעייתו, נשא את שרה, בתו של הרב שמואל רוזובסקי.
, וכן כרכים על שמות, ויקרא ובמדבר
מודע לבינה - שבעה כרכים על שבת ועל מועדי ישראל
ביד נביאך - שלשה כרכים על נביאים ראשונים
צבי רטרט (13 בנובמבר 1929 - 6 במרץ 2014) היה עסקן ספורט ישראלי יו"ר איגוד השחייה בישראל.
רטרט שימש שנים רבות חבר ועדת המאסטרס בשחייה ב-LEN (Ligue Européenne de Natation) וזכה בשנת 2012 ב"סיכת הזהב", שהיא העיטור הגבוה ביותר של איגוד השחייה האירופאי ושימש חבר בוועדת המסטרס העולמית בשחייה וכיהן בתפקיד סגן יו"ר הוועדה.
רטרט, שנבחר בשנת 1978 באופן מפתיע לתפקיד יו"ר ועדת השחייה מטעם ההתאחדות לספורט בישראל, וחבר נשיאות ההתאחדות, תפקיד אותו מילא בהתנדבות; היה אלמוני עד אז, ועבד כמנהל סופרמרקט בסביון.
בתפקידו זה הוא כיהן עד פברואר 1986. הוא הוביל את ישראל, שהורחקה בשנות ה-70 ממוסדות הספורט באסיה, אל המסגרת האירופאית, אליה היא שייכת גם במאה ה-21. בשנת 1995 הוא הביא את קונגרס איגוד השחייה האירופאי (LEN - Ligue Européenne de Natation) לישראל ופעל להבאת אירועים בינלאומיים רבים נוספים לישראל.
עם הקמת איגוד השחייה בשנת 1996 נבחר כחבר הנהלה ומונה אחראי על הנושאים הבינלאומיים.
צבי רם (נולד ב-10 בנובמבר 1927) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, פיקד על חטיבה 204 במלחמת יום הכיפורים.
צבי רם נולד בתל אביב בשם צבי הוכמן.
התגייס לפלמ"ח במאי 1944 וזכה לכינוי "רמי", שירת בפלוגה ב' של הגדוד השביעי בקיבוץ נען, לאחר מכן עבר לגבעת ברנר והיה אחראי על הסליק המקומי.
סיים קורס מפקדי כיתות בג'וערה וב-1946 מונה למפקד כיתה של בנות קיבוצים.
עבר קורס מפקדי מחלקות של ארגון ההגנה, מחזור י"ח, בהדרכתו של יצחק דובנו.
השתתף בפעולות ליל וינגייט, ליל הרכבות, ובליל הגשרים בו שימש חבלן בפיצוץ גשר עזה.
באוקטובר 1947 נשלח במסווה לקפריסין מטעם הפלמ"ח להדריך בשורות המגינים במחנות המעצר, חזר לארץ ישראל באפריל 1948 ברישיון עלייה מזויף.
במלחמת העצמאות פיקד על פלוגה בגדוד השביעי שלחמה במסגרת חטיבת הנגב.
נפצע במהלך הקרב על משטרת עיראק סווידאן ולאחר מכן מונה לקצין מבצעים של הגדוד והשתתף בקרב כיבוש באר שבע.
לאחר פירוק הפלמ"ח שירת כמדריך בקורס קצינים, עבר קורס מפקדי גדודים ב-1950 והשתחרר.
במסגרת שירות המילואים פיקד על פלוגה מגדוד 93 של חטיבה 9 במלחמת סיני, והשתתף בכבוש שארם א-שייח'.
ב-1965 חזר לשירות הקבע, במלחמת ששת הימים פיקד על גדוד 74, גדוד חרמ"ש בחטיבה 45, שלחמה בגזרת השומרון ובצפון רמת הגולן.
בתקופת מלחמת ההתשה פיקד על קורס מפקדי פלוגות שריון.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על חטיבה 204, חטיבה ממוכנת במילואים אשר צבי היה מינוי חירום ודוד רון היה סמח"ט החטיבה.
החטיבה גויסה ונשלחה לצפון סיני שם השתתפה בין היתר על שחרור ציר הגישה אל מעוז בודפשט, קרב בו נפגעו חיילי חרמ"ש רבים מהחטיבה ומגדוד חרמ"ש שסופח לחטיבה.
בהמשך המלחמה חצתה את תעלת סואץ, נלחמה באזור ג'בל ג'ניפה בו השמידה בסיסי טילים, והשתתפה בכיתור הארמייה המצרית השלישית.
בשנים 1984-1981 ריכז את מחלקת ההתיישבות הצעירה של התק"ם.
בנו ירון רם היה מפקד חטיבה 8. אחרי הפילוג של תל יוסף עברו לקיבוץ מעגן מיכאל.
הרב צבי קפלן הוא ראש ישיבה לבני חו"ל בסגנון ישיבות בריסק בשכונת עזרת תורה בירושלים.
נולד לרבי ירוחם בנו של רבי ישראל חיים קפלן.
למד בישיבת פוניבז', ואחר כך בישיבת בריסק אצל רבי אברהם יהושע סולובייצ'יק.
היה נשוי לרות הופמן ממונסי.
רות נפטרה ממחלה בגיל 28. לאחר מכן נישא לבתו של רבי יחיאל מיכל פיינשטיין, להם נולדו 4 ילדים.
הרב קפלן עומד בראשות "ישיבת קדשים" לבחורים מחוץ לישראל, ברחוב אבן האזל בשכונת עזרת תורה בירושלים.
חידושיו של הרב קפלן אינם מודפסים באופן רשמי, כמנהג בית בריסק, אך כתבי תלמידיו מועתקים בידי תלמידים.
הרב צבי קפלן (כ"ג באדר תרפ"ב, ברלין – י"ח בכסלו תשע"ג, ירושלים) היה סופר ומשורר, עורך תורני ומדעי.
מן המעוררים להקמת ישיבת בני עקיבא בכפר הרא"ה.
נולד בשנת תרפ"ב בברלין בירת גרמניה להורים ילידי ליטא.
אביו הרב אברהם אליהו קפלן כיהן אז כראש בית המדרש לרבנים בברלין.
הרב קפלן האב נפטר בצעירותו, בשנת תרפ"ד, בהיות בנו בן שנתיים.
הילד חונך בידי אמו, והם עלו לארץ ישראל בשנת תרפ"ז (1927).
למד בישיבת לומז'ה בפתח תקווה, בישיבת חברון ובבית המדרש למורים מזרחי בירושלים.
ואת לימודיו האקדמיים, בתלמוד ומקצועות נוספים עשה באוניברסיטה העברית.
עבד כעורך במסגרת המרכז העולמי של המזרחי ומכון הרי פישל לדרישת התלמוד בירושלים.
בין השנים תשכ"א-תשכ"ג עבד בהוצאת התלמוד הישראלי השלם.
בין השנים תשכ"ח-תשל"ז עבד באנציקלופדיה העברית בתחומי התלמוד והספרות הרבנית.
בשנת תשל"ז עבד באנציקלופדיה התלמודית.
ובשנים תשמ"א-תשנ"ה ערך ספרים שונים במסגרת עבודתו במכון הרי פישל.
במקביל ללימודיו בישיבת חברון, היה פעיל בתנועת הנוער הדתית בני עקיבא.
הוא היה סמן תורני בתנועה, ובמלאת 10 שנים לבני עקיבא, כאשר החל להופיע ביטאון התנועה "זרעים" בעריכת הרב משה צבי נריה, פרסם קפלן בגיליונותיו השני והשלישי, מאמר ארוך בשם "מעט חשבון נפש", שבו קרא להגברת החינוך התורני בתנועה.
בסיומו של המאמר הציע שכל חניך בתנועה יקבל על עצמו ללמוד שנה אחת בישיבה, אחר סיום לימודיו בבית הספר היסודי.
היה בהצעה זו חידוש גדול כי הדבר כלל לא היה מקובל, וקריאה זו היוותה למעשה את הדחיפה הראשונה להקמת ישיבת בני עקיבא בכפר הרוא"ה, כשנה לאחר מכן.
שמו של הרב צבי קפלן מוכר לרבים כמחבר "שיר הישיבה" הנודע יותר בשם "בראשית הייתה מחשבה".
שיר זה הושר כבר בידי מחזוריה הראשונים של ישיבת בני עקיבא בכפר הרואה, היה לחלק קבוע ברפרטואר בכל ההופעות של להקות בני עקיבא.
קפלן ערך והביא לדפוס את כתבי סבו "העילוי מראקוב", ואת כתבי אביו הרב אברהם אליהו קפלן.
מלבד ספרים אלו חיבר ספרים ומאמרים בתחומי הלכה ואגדה מחשבת ישראל, הערכות וביקורות ספרותיות ועוד.
ספרו "מלך ביופיו" על הלכות מלכים לרמב"ם, זיכה אותו ב"פרס הרב קוק לספרות תורנית" לשנת תשס"ד.
מעולמה של תורה: על דרכים ועל יצירות שבתחומי ההלכה, ירושלים, תשל"ד.
בשפולי גלימתו – משהו על הרב קוק, ירושלים, תשס"ט.
על גדות ים התלמוד: בירורי עניינים וסוגיות על פי מה שלמדונו רבותינו, ירושלים, תש"ן.
וחי בהם – ועוד לבירורי עניינים וסוגיות על פי מה שלמדונו רבותינו, ירושלים תשנ"ה.
שיטין – מאמרים ורשימות, ירושלים תשי"ג.
מלך ביופיו על הלכות מלכים לרמב"ם, ירושלים תשס"א
אברהם אליהו קפלן, בעקבות היראה, דברי מחשבה, ירושלים, תש"ך.
אברהם אליהו קפלן, דברי תלמוד, א-ב, ירושלים תשי"ח.
כתבי העילוי מראקוב, משרידי עיזבונו של אחד מגדולי יהדות ליטא; נתפרשו והובאו לדפוס על ידי נכדו צבי בהרא"א קפלן ; ונלוו עליהם הגהות מאת הרב צבי טרויב, א-ב, ירושלים תשכ"ג.
דורש לציון: מאסף דברים לפרשיות השבוע ולמועדי השנה, לזכר ר' ברוך דובדבני, ירושלים 1987.
הרב פנחס קהתי, ספר זיכרון, ירושלים תשמ"ט.
שבחי הראי"ה, דברים שסופרו על מרן הרב אברהם יצחק הכהן קוק, כינס וערך חיים ליפשיץ בהשתתפות צבי קפלן, ירושלים תשנ"ה.
שיחות הסבא מסלבודקה, נרשמו על ידי תלמידיו ; ערך וסידר צבי קפלן; מבוא מאת פייבל מלצר, תל אביב תשט"ו.
זכרונות וספורים'', מאת ר' ישראל זושא יבזלין-דבורץ, ירושלים תשנ"ח, [בהשתתפות אלי קפלן ורון וקס].
המורה, רבנו משה בן מיימון: לקט דברים עליו וממשנתו, בעריכת צבי קפלן ומאיר חובב, ירושלים תשט"ז.
ספר אדם-נח''', דברי תורה, הגות, מחקר והערכה; זיכרון לר' אדם-נח ד"ר בראון, ירושלים תש"ל.
רבי צבי שטיינמן (1865- ה'תרכ"ה בערך, לבידובה, ליטא - ה' בשבט ה'תש"ז, 26 בינואר 1947, רחובות) היה רב רוסי וארץ ישראלי בתקופת היישוב, רבה של רחובות במשך עשרים שנה.
למד בישיבת וולוז'ין אצל הנצי"ב מוולוז'ין.
לאחר נישואיו היה ר"מ בישיבה בסמרגון במשך עשר שנים, ואחר כך כיהן עשרים שנה כרב העיר ניז'ני נובגורוד ברוסיה.
עלה לארץ ישראל בסיועו ידידו הראי"ה קוק בשנת ה'תרפ"ה, 1925, וכיהן שנתיים כרבה של יבנאל.
בשנת ה'תרפ"ז (1927) התמנה בתיווכו של הרב קוק לרבה של רחובות, וכיהן בה עשרים שנה עד לפטירתו.
בבחירות לאספת הנבחרים ביישוב העברי ב-1944 פעל למען תנועת המזרחי.
נכדו הוא לוחם הלח"י אברהם לרנר, שנפצע קשה מאוד במלחמת השחרור מפגז ירדני.
לפי עדותו של לוחם הלח"י אורי וינדמן, לאורך שנות המאבק בשלטון הבריטי הרב שטיינמן ואשתו הרבנית גיטל סייעו ללוחמי לח"י ברחובות בכך שאפשרו להם להסתיר מטעני חבלה וכלי נשק של הלוחמים מתחת למיטתה של הרבנית בחדרה.
נפטר בשנת ה'תש"ז, בגיל 82. בהלווייתו השתתפו הרבנים מלצר, אונטרמן, הרצוג, עוזיאל, סרנא, טולדנו וכץ.
הניח אחריו ארבע בנות ובן.
חתנו (נישא לבתו סוניה) הרב צבי יהודה מלצר שכיהן עד אז כרבה של פרדס חנה, הוכתר על ידי הרב הרצוג בלוויה כיורש את מקומו ברבנות רחובות, וכיהן אחריו כרב העיר בתקופת קום המדינה.
חתן אחר היה הרב אליהו חניאל (טוסקרן), מנהל בית הספר תחכמוני בעיר.
חתן נוסף שימש כשוחט בליברפול.
בן ובת נוספים נותרו ברוסיה.
הרב שטיינמן הותיר אחריו כתבים תורניים רבים.
לאחר פטירתו שימשה דירתו כמשרד לרבנות רחובות ולמועצה הדתית המקומית.
צבי קרן (18 באוגוסט 1917 – 27 באוקטובר 2008) היה מוזיקולוג ישראלי, מבכירי המורים לתאוריה, קומפוזיציה, מוזיקה קלה ולג'אז בארץ.
כיהן במשך שנים רבות כראש החוג למוזיקולוגיה באוניברסיטת בר-אילן.
צבי קרן נולד בניו יורק בשנת 1917 כהווארד ראלף קירשנבאום (Howard Ralph Kirshenbaum).
למד במשך שנים אצל המוזיקאי והמדען היהודי-רוסי-אמריקאי יוסף שילינגר, ונחשב לממשיך דרכו המוזיקלי בתחום התאוריות הקומפוזיציות-מתמטיות, ביחד עם ג'ורג' גרשווין וגלן מילר.
את התואר הראשון קיבל בשנת 1937 מאוניברסיטת ניו יורק, את התואר השני בשנת 1946 מאוניברסיטת קולומביה, ואת הדוקטורט בשנת 1961 מאוניברסיטת לונדון.
לאחר חזרתו בתשובה ועלייתו לישראל בשנת 1951, עִברת את שמו לצבי קרן.
בין השנים 1970 ל-1986 שימש כמרצה במחלקה למוזיקה באוניברסיטת בר-אילן
על אף שלא היה ידוע במיוחד בציבור, קרן נחשב לאחד מבכירי המורים למוזיקה קלה ולג'אז בארץ.
בין תלמידיו: אלברט פיאמנטה, יוני רכטר, אריאל זילבר, שלמה גרוניך, דני סנדרסון, דודי אור, יוסי מר חיים, מנחם ויזנברג, דורון טויסטר, עדי רנרט, שם טוב לוי, אבנר קנר, בני נגרי, נמרוד טנא, ארי ערב, שלום פליסר ורבים אחרים.
בתו, אלונה שגיא, היא פסנתרנית ואמנית ג'אז, ראש המחלקה ללימודי ג'אז באוניברסיטת בר-אילן.
Zvi Keren, Contemporary Israeli Music: Its Sources and Stylistic Development, Ramat-Gan: Bar Ilan University Press, 1980. (ששת הפרקים הראשונים חוברו כעבודת דוקטור באוניברסיטת לונדון (1961); הפרק השביעי והאחרון מסכם את ההתפתחויות שחלו בתחום עד 1973)
צבי רים (שם מדעי: Gazella leptoceros; קרוי גם צבי דק-קרניים או צבי חול אפריקני), הוא מין אנטילופה בינונית בסוג צבי החי בצפון ומרכז מדבר סהרה ומצוי בסכנת הכחדה.
הוא תואר לראשונה בשנת 1842 על ידי החוקר והביולוג הצרפתי פרידריק קיוויה וקרוב מבחינה גנטית לצבי קיווייה וצבי החול.
משמעות שמו המדעי של המין היא "עז דקיקת קרן", בהתייחס לסימן ההיכר שלו.
צבי רים מתאפיין בזוג קרניים ארוכות וספיראליות, והן דקות ביותר מכל מיני הצבאים ומאפשרות לזהות אותו בקלות רבה.
המבנה של הקרניים עדין יותר משל רוב המינים, בדרך כלל בצורת נבל או חצי קשת, ולעיתים רחוקות עם צורת "S" ברורה.
הקרן צומחת ישר לכיוון מעלה, מתעגלת באלגנטיות לאחור ובחזרה לקדימה תוך כדי הטיה קטנה לצדדים, וישנם פעמים בודדות שהיא ישרה כמעט לחלוטין כקרני הראם.
אצל צבי זה גם נפוץ שאין לקרניים צמיחה אחידה, ואחת מהן עלולה להיות עקומה לעומת חברתה.
הקרניים ממוקמות במרכז המצח מעל העיניים, ובמרחק ניכר מהן ומהאוזניים.
המרחק בין הקרניים זהה בדרך כלל בין הבסיס לקצוות, אך תלוי בכיוון הצמיחה שלהם.
ההפרש בעובי הקרן בין הבסיס לקצוות נמוך מאוד במין זה ופעמים רבות נעדר, ועובי הקרן זהה לפחות בשני שלישים מהקרן.
מהבסיס לאורך הקרן ישנם 14–30 טבעות או חצאי טבעות גדולות ובולטות, וזהו הצבי בעל מספר הטבעות הרב ביותר; הקצוות חלקות וחדות.
צבע הקרניים שחור חלודה, שחור כחלחל ואפרפר, ולפעמים הקצוות בצבע כהה משאר הקרן.
הן לזכרים והן לנקבות יש קרניים, אך של הזכרים עבות וארוכות בצורה ניכרת, והטבעות ברורות ובולטות יותר.
קרני הנקבות גם גליליות ועדינות מאלו של הזכרים.
הפרווה של צבי רים קצרה וחלקה ומורכבת משערות דקות ודלילות, ובכך מותאמת במיוחד לאקלים המדברי והיבש של מדבר הסהרה.
צבע הפרווה חיוור במיוחד ומקנה לצבי שני יתרונות: הפרווה הבהירה מתמזגת לחלוטין עם דיונות החול במדבר ומקשה על טורפים וציידים למוצאו, ובנוסף, הצבע הבהיר גורם לקרינת השמש שנקלטת על צבע כהה לחזור חזרה, ובכך מסייעת לו להתמודד בקלות יותר עם האקלים המדברי.
צבע הפרווה הוא גוונים של צהבהב וורדרד בהיר\שמנת, בז' קרמי או חום חולי המקנה לו את שמו הנוסף.
הגחון, המותניים, העכוז והחזה בצבע לבן בוהק, וסמוך לעכוז יש פסים דהויים בצבע חום כהה.
הרגליים מתחלקות בין לבן בוהק בצד הפנימי לחום בהיר\חולי\קרמי בצד החיצוני.
מעל המותניים הלבנות יש פס כהה ועבה האופייני לצבאים, אך הוא דהוי ובהיר מאוד ביחס לשאר - בצבע חום בהיר או כהה מעט.
בדומה לצבי פרסי, גם לצבי רים אין זה נדיר שהפס נעדר לחלוטין.
זנבו של צבי רים הוא האזור הכהה ביותר בגופו ונע בין חום שוקולד לשחור, והוא שעיר למדי ביחס לשאר הפרווה.
אזורים כהים נוספים הם הברכיים והאזור הסמוך לפרסות.
צבע הפנים של צביי רים בהיר בדומה לשאר הגוף, וסימוני הפנים קלושים וחיוורים ביחס לסימוני הפנים של מינים כדוגמת צבי תומסון, צבי סומרינג וצבי גראנט.
הלחיים בצבע צהבהב\ורדרד\קרמי, המצח והחרטום בצבע אדמדם או חום בהיר, כשבמרכז החוטם יש רצועה שחורה קטנטנה.
מעל העיניים ועד ללוע נמשך פס קרמי עבה, ומתחתיו במקביל ישנו פס אדמדם\חום בהיר שמתחיל בתחתית העיניים ומסתיים אף הוא סמוך ללוע.
סביב האף, השפתיים והסנטר יש כתם בצבע לבנבן\אפרפר, ומהסנטר ועד לחזה ישנו פס לבנבן.
האוזניים בצע חום בהיר או קרמי בצד החיצוני, כשהקצוות והצד הפנימי בצבע לבן בוהק.
גופו וצוואר של צבי רים ארוכים ודקים למדי, וראשו קצר ובעל חרטום משולש.
אוזניו דקות, ארוכות ומשולשות, וזנבו קצרצר.
רגליו ארוכות ודקיקות, והאחוריות גבוהות במעט מאוד מהקדמיות, ומשום כך יש לו לעיתים מראה כפוף ומקושת.
העיניים גדולות ושחורות, ומהם יוצא פס דק וקצר המאפיל על בלוטות הריח.
הנחיריים והפה ארוכים ודקים בצבע שחרחר.
הפרסות של צבי רים דקות וחדות כיתר הצבאים, אך הן רחבות מעט בבסיס בדומה לפרסתני ביצות כקובוס וצבי סוף, ומקלות על הצבי לנוע במהירות על פני מרחבי החולות.
מלבד הקרניים ההבדלים בין הזכרים לנקבות מועטים יחסית, כשהזכרים כבדים וכהים במעט מהנקבות.
מידות הגוף של צבי רים:
צבי הנגב (Gazella dorcas) - חופף עם צבי רים בכל חלקי תפוצתו ודומה לו מאוד מבחינה חיצונית.
הפרווה שלו כהה במקצת, אך מעבר לכך זהה למדי עם פס עבה ודהוי בצבע אדמדם, וגחון ועכוז לבנים.
פניו בצבע חום אדמדם בהיר.
ההבדלים בינו לבין צבי רים: הקרניים ארוכות וקצרות יותר והן מתעקלות לאחור; האוזניים והזנב גדולים יותר; אין לו כתם שחרחר סמוך לאף; הצבע האדמדם בפנים משתרע עד לנחיריים; הוא קטן במקצת מצבי רים במידות גוף; יש לו לעיתים קמטים על האף שמתנפחים בשעת סכנה.
נפוץ בכל רחבי הסהרה ובדרום הלבנט.
צבי החול (Gazella marica) - המין הקרוב ביותר מבחינה גנטית לצבי רים, וגם דומה לו מאוד חיצונית.
פרוותו חיוורת אף יותר משל צבי רים והפס במותניים נעדר אצלו תמיד.
נבדל מצבי רים כדלהלן: הקרניים שלו אינן ישרות והוא גדול במעט במידות גופו; תחת הפס במותניים יש לו כתם רחב לבן המתחבר עם הגחון; הפנים שלו לרוב לבנות לחלוטין; יש לו בליטה בגרון בעונת הרבייה; זנבו ארוך יותר, וצווארו עבה יחסית.
נפוץ בחצי האי ערב ובלבנט.
צבי הודי (Gazella bennettii) - גם הוא כקודמיו חי באזורים צחיחים ומדבריים, ומזכיר במקצת את צבי רים בצבעי פרוותו.
גם לו הפס דהוי ומתמזג לעיתים עם הפרווה.
ההבדלים בינו לבין צבי רים: קרניו קצרות ועבות יותר; הפרווה מתכהה לעיתים קרובות עד לזהוב-קפה; צווארו עבה יותר וזנבו ארוך; סימוני הפנים שלו בולטים יותר; אין לו סביב הלוע כתם לבן.
יש לו גבות שחורות מעל העיניים.
נפוץ בדרום אסיה, מהודו ועד איראן.
צבי רים היה נפוץ בעבר לכל אורך צפון, דרום, ומרכז צפון אפריקה.
תפוצתו משרעת כיום במספר אוכלוסיות מבודדות אחד מהשני במדינות הבאות: מצרים (מחוזות: אל-ואדי אל גדיד ומטרוח).
לוב (במחוזות שבחבלים הבאים: חבל קירנאיקה - אל בוטנאן ואל כופרה, חבל טריפוליטניה - נאלות ואל-ג'באל אל-ערבי; חבל פזאן - ע'את, וואדי אל-חיאה וסבהא).
אלג'יריה (מחוזות: אדראר, לאגוואט, אל-ג'לפה, בשאר, ורקלה, אל-ביד, אל-ואד, א-נעאמה, ע'רדאיה, ותאמאנראסט).
תוניסיה (מחוזות: קבילי, טטאוניה וטוזיאור) צ'אד (מחוזות: בורקו, אנדי וטיבסטי), סודאן (מחוזות: א-שימאליה, וצפון דארפור), ניז'ר (מחוז אגדז), מאלי (מחוז קידאל).
הטווח הגדול ביותר של תפוצתו משתרע על מרחבי החולות והדיונות העצומים של ערג' המערבי הגדול, ערג' המזרחי הגדול, וחמדה אל חמדה, הנמצאים במרכז אלג'יריה ומערב לוב.
למרות הטווח הגדול של תפוצתו, הנוכחות שלו במדינות הסהרה הדרומיות לא מאומתת כבר שנים רבות.
בעבר היו גם דיווחים על הצבי ממרוקו, אך הם התבררו כלא נכונים.
בית הגידול של צבי רים הוא מהצחיחים ביותר על פני כדור הארץ, וכולל את מרחבי החול העצומים של מדבר סהרה שבהם צמחייה ומטעי שיטה דלילים, ופסיפס של דיונות, אזורים סלעיים או הרריים, נאות מדבר, ושקעי חול כדוגמת שקע קטרה.
הוא מצוי בעיקר בגבהים נמוכים, החל מ-133 מטר מינוס ועד ל-1,000 מטר מעל פני הים.
הטמפרטורות בתחומי תפוצתו 20–40 מעלות, וכמות המשקעים הממוצעת היא 100-0.5 מילימטר לשנה.
צבי רים הוא בעל חיים אפלולי כתוצאה מהאקלים החם, ושיא פעילותו היא בעיקר לאורך הלילה ובשעות הזריחה והשקיעה הקרירות יחסית; בשעות החמות החל מזריחת השמש הוא נח באזור מוצל כדוגמת סלעיים, שיחים או עצים בודדים הפזורים במדבר.
מלבד הפרווה החיוורת שלו שכאמור מחזירה את קרינת השמש, האף שלו רחב כדי לאפשר לדם להתקרר ברשת כלי הדם.
מאפיינים אלו כמו גם האקולוגיה שלו הופכים אותו למותאם ביותר למדבר סהרה.
התזונה שלו רחבה למדי ומורכבת מעשבים, עשבי תיבול, שיחים, צמחים בשרניים, סקולנטים, קקיונות, פקעות - ובאופן כללי כמעט כל צמחייה שנפוצה במדבר.
כיון שצבי רים פעיל בעיקר שעות הלילה, הוא מנצל את הטל שיורד על הצמחייה ובכך אינו זקוק כלל למים זמינים; עם זאת, אף על פי שהוא צובר ממזונו מספיק לחות הנדרשת לקיומו, הצבי תמיד ישתה מים כאשר תהיה לו הזדמנות.
כיום אין כמעט לצבי רים טורפים טבעיים לאחר שהם ניצודו מרוב רחבי הסהרה, אך מדי פעם הוא נטרף על ידי ברדלסים וצבועים נקודים בודדים, וכנראה גם על ידי פיתון סלעים אפריקני, אריות, נמרים וזאבים טלואים בטווח הדרומי יותר של תפוצתו.
צביי רים הם בעלי חיים נוודים, הנודדים על פני שטחים גדולים בסהרה בחיפוש אחר מזון, למרות שאין להם מסלול נדידה קבוע.
ניתן לזהות נוכחות של צביים אלו על ידי שבילים קבועים בין הדיונות, כמו גם על ידי ערימות זבל אופייניות בצידיהם שנעשות על ידי הזכרים בעיקר.
במהלך הנדידה צביי רים נפגשים עם פרסתנים נוספים כדוגמת צבי הנגב, דישון ועבדקן הרעמה.
צבי רים הוא בעל חיים חברתי, אך בדומה לפרסתנים אחרים בסהרה המבנה החברתי גמיש למדי ותלוי בעיקר בשינויים בתנאי המחיה.
המבנה הקבוע הוא קבוצות או עדרי נקבות בוגרות וצאצאיהן בהיקף של 3–10 פרטים, העשויים להגיע עד 25 פרטים; בדרך כלל בכל עדר יש נקבה דומיננטית הקובעת את כיוון המסע.
הזכרים המבוגרים נוטים לחיות בבדידות, בעוד שזכרים צעירים חיים בעדרי רווקים משלהם.
למרות זאת אין זה נדיר לראות עדר מעורב של זכרים ונקבות.
עונת הרבייה נמשכת בדרך כלל מאוגוסט עד ספטמבר, ובתנאים אופטימליים של מזון, הזכרים עלולים להקים טריטוריות רופפות בעונה זו.
הזכר ממגן על שטחו מפני זכרים אחרים, ומאפשר רק לנקבות להיכנס אליו.
עם זאת הנקבות אינן משתפות פעולה תמיד, ועלולות להתרבות גם עם זכרים צעירים יותר הנמצאים בשולי הטריטוריות.
למרות המראה העדין והחינני של צביי רים, הזכרים תוקפניים ואגרסיביים במיוחד בעונת הרבייה, והקרבות ביניהם על הטריטוריות סוערים ואכזריים למדי.
ההריון נמשך 156–169 ימים (5.5 חודשים), לאחריהם הנקבות יולדות עופר אחד ולעיתים שניים במהלך חודשי ינואר ופברואר.
בדרך כלל שיעורי הלידה עולים כאשר יש שפע במזון.
העופרים נגמלים לאחר 3 חודשים, ומגיעים לבגרות לאחר 6–9 חודשים לנקבות, ו-18 חודשים לזכרים.
תוחלת החיים של צבי רים היא כ-14 שנים.
צבי רים מסווג על ידי IUCN במצב השימור "סכנת הכחדה" (EN), בשל ירידה מתמשכת במספר הצביים הבוגרים, הצטמצמות האוכלוסייה לכיסים מבודדים, וההעלמות שלו מחלקים רבים מתפוצתו ההיסטורית כדוגמת המדבר הלובי במזרח, וערג' שש ואיגידי במערב.
מגמת האוכלוסייה בירידה החל מ-1986. כיונק הנפוץ במדינות עניות במיוחד, אשר לחלק מהם ישנה תסיסה אזרחית, צביי רים סובלים רבות מאובדן בית גידול ולוחמה של ארגוני טרור בשטחם.
הוא גם ניצוד בהרחבה לבשרו או לקרניו הנמכרות כקישוטים.
האיום המרכזי לאורך הטווח שלו הוא ההתרחבות המהירה של ההפרעה האנושית הנגרמת על ידי חדירת תיירים ואזרחים בתחבורה מדברית המבוססת על 4x4, חיפושי וקידוחי נפט, וצורות אחרות של תחבורה ממונעת המשפיעות גם על חלק מהאוכלוסיות שנותרו בצפון אפריקה.
איומים נוספים הם הידרדרות בנוכחות של הצמחייה על ידי מדבור ובצורות.
צבי רים מופיע בנספח א' של CMS - תוכנית שימור לאנטילופות בסאהל ובסהרה.
הוא מצוי במספר אזורים מוגנים, כשהבולטים שביניהם הם הפארק הלאומי דג'ביל והפארק הלאומי סינג'אר בתוניסיה, הפארק הלאומי טאסילי אגירס באלג'יריה, שמורות נאות סיווה במצרים, ואולי גם שמורת הטבע אווי-טנרה בניז'ר.
ישנו מספר קטן של צביי רים הנמצאים ב-20 מרכזי רבייה בשבי באירופה, צפון אפריקה ואמריקה.
כל המרכזים מהווים חלק מתוכנית רבייה בינלאומית, ומקורם מקבוצה קטנה מאוד שנתפסו בתוניסיה.
מספר הצביים במרכזים אלה מוערך בכ-200 צבאים.
אומדן האוכלוסייה העולמי של צביי רים אינו ידוע דיו, ומרבית האוכלוסיות מתמעטות.
המספר בוודאות נמוך מ-2,500 פרטים.
הרב צבי רייזמן הוא איש עסקים, נדבן ומחבר ספרי הלכה ומחשבה חרדי.
למד בישיבת היישוב החדש בתל אביב, אצל רבי יהודה קולודצקי ולאחר מכן בישיבת חברון בירושלים.
בשנת 1971 הקים את חברת AII (ראשי תיבות של American International Industries) המשמשת כתאגיד של כ-40 מותגים שונים, בעיקר בתחום הקוסמטיקה.
AII רוכשת מדי שנה-שנתיים חברה נוספת ומגדילה את סל המותגים שלה.
פרסם ספרים תורניים, בהם הסדרה 'רץ כצבי' - העוסקת בבירורי הלכה ופרקי מחשבה.
אחד הכרכים (פסח ויום טוב) זיכה אותו בפרס ירושלים לספרות תורנית לשנת ה'תשס"ז.
ב-2017 זכה בפרס שר הבריאות למחברים בתחומי ההלכה והרפואה.
בשנת 2008 ייזם את הקמת ארגון 'עולמות', באמצעות הרב יעקב יהודה זילברליכט, במסגרתו הוקמו כ-200 שיעורים בעשרות יישובים בישראל ובעולם וכן בארגונים, כולל צה"ל והתעשייה האווירית לישראל.
באתר הפרויקט 650 שיעורים בתוספת דפי מקורות ודפי עזר לסוגיות הלכתיות.
במרץ 2020 חלה בקורונה, אושפז במצב קשה, ולאחר מאבק של חודשיים החלים מהמחלה.
קיבל את פרס כץ בשנת 2025.
צבי רוזן (1925–2014) היה פילוסוף ישראלי, פרופסור לפילוסופיה באוניברסיטת תל אביב.
היה מראשוני המרצים באוניברסיטה זו (עוד בימיה הראשונים באבו כביר).
כיהן גם כראש החוג לפילוסופיה.
רוזן קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה ב-1957. הוא התמחה בפילוסופיה פוליטית וחברתית, ועסק גם בפילוסופיה של הדת ובתולדות הפילוסופיה.
בין השאר לימד וכתב ספרים על קרל מרקס, ונחשב בעבר לאחד המומחים הגדולים בעולם למשנתו.
כן כתב על פרידריך ניטשה, הרברט מרקוזה ואסכולת פרנקפורט (למשל תיאודור אדורנו).
רוזן היה מרצה אורח קבוע באוניברסיטת גתה בפרנקפורט, ממנה יצאה אסכולת פרנקפורט, ועמיתם של הפילוסופים המובילים בעולם בתחום זה, כגון לשק קולקובסקי ויורגן הברמאס.
רוזן כתב אלפי מאמרים וספרים, בעברית ובגרמנית.
בשנת 2001 היה מועמד לפרס ישראל בתחום הפילוסופיה.
צבי שור (נולד ב-17 באוקטובר 1935) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת תת-אלוף, שירת כיועץ הכספי לרמטכ"ל וכיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים בישראל.
שור נולד בחדרה, למד בכפר הנוער מאיר שפיה ובתיכון בסמ"ת.
למד הנדסת חשמל בטכניון במסגרת העתודה האקדמית, התגייס לצה"ל ושירת בחיל הים כקצין חשמל של שייטת המשחתות.
במהלך שירותו סיים תואר ראשון נוסף בהנדסת ייצור ותואר שני בתעשייה ובמנהל עסקים בטכניון.
בשנת 1964 עבר למשרד הביטחון ושירת ביחידת התכנון בלשכת סגן שר הביטחון.
בשנת 1967 היה חלק מצוות ההקמה של יחידת המחקר והפיתוח במשרד.
בשנת 1969 עבר ליחידת היועץ הכספי לרמטכ"ל ובשנת
1973 מונה לסגן היועץ הכספי לרמטכ"ל.
בשנת 1976 מונה לראש המחלקה הכלכלית במשלחת הרכש של משרד הביטחון בניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 1978 חזר לישראל ובאוקטובר אותה שנה מונה ליועץ הכספי לרמטכ"ל, תפקיד בו שירת עד ינואר 1982.
לאחר שחרורו עבד כמבקר בחברת תדיראן ובשנים 1983–2002 כיהן כמנכ"ל התאחדות תעשייני היהלומים.
במקביל כיהן כיו"ר ארגון צוות - ארגון גמלאי צה"ל, חבר במועצת המנהלים של תנועת "המכבי העולמי", יו"ר העמותה שהקימה את המרכז האולימפי לקליעה בהרצליה, יו"ר איגוד הקליעה הארצי בשנים 1989–1994 ויו"ר התאחדות הקליעה בישראל בשנים 2001–2008. בשנת 1984 שימש כיועץ מיוחד לשר האוצר לענייני תקציב הביטחון.
בנוסף שימש במשך השנים חבר דירקטוריון בחברות ציבוריות רבות, בהן: שמן תעשיות, אמבלייז, בנק אוצר החייל, קרדן ישראל, כלל ביטוח, אל-אופ, ברטל זיווד אלקטרוני, שניב תעשיות נייר, אפריקה ישראל מלונות ונביעות.
הוא נשיא עמותת "מגן לעורף" לקידום מערכות הגנה המבוססות על לייזר.
לטענתו במצב של קונפליקט אזורי אי אפשר יהיה ליישם את תוכנית ההגנה הרב-שכבתית של ישראל, מבחינה כלכלית, כל עוד היא מבוססת רק על טילים נגד טילים, בגלל העלות הגבוה שלהם.
צבי קרש הוא ספורטאי פאראלימפי זוכה מדליות בכדורעף ובאתלטיקה, לשעבר קפטן נבחרת כדורעף נכים.
קרש נכה צה"ל קטוע רגל בעקבות פגיעה שספג במלחמת ששת הימים.
היה שחקן נבחרת הנכים של כדורעף בעמידה.
השתתף חמש פעמים בנבחרת הכדורעף שיצאה למשחקים הפאראלימפיים, מהמשחקים הפאראלימפיים ארנהם (1980) ועד המשחקים הפאראלימפיים סידני (2000).
במשחקים הפאראלימפיים של 1980 ו-1984 התחרה גם בהדיפת כדור ברזל.
ב-1980 זכה במדליית כסף וב-1984 דורג במקום התשיעי.
במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) היה נושא דגל ישראל בטקס הפתיחה.
צבי קפלן (נולד ב-1944) הוא פיזיקאי ישראלי שכיהן כמנהל סוכנות החלל הישראלית ומנהל המרכז למחקר גרעיני - שורק.
הוריו עלו שניהם מאירופה, לפני מלחמת העולם השנייה.
אביו, מהנדס כימי עלה מליטא ועבד בים המלח כשהחלו להפיק משם לראשונה את האשלגן.
אמו, רוקחת בת למשפחה דתית אורתודוקסית, עלתה מפולין.
לאחר שחרורו סיים תואר ראשון במתמטיקה ובפיזיקה באוניברסיטה העברית בירושלים.
את הדוקטורט עשה במכון ויצמן למדע והתמחה בתחום הפלזמה ולאחר מכן שימש חוקר במשך שנה במעבדות בל בארצות הברית.
בשובו לישראל עבד במרכז למחקר גרעיני - שורק ופיתח שיטת הנעה חשמלית בחלל.
בספטמבר 2004 מונה לראש סוכנות החלל הישראלית, וכיהן בתפקיד עד 2011. בתקופת כהונתו נחתם לראשונה הסכם שיתוף פעולה עם סוכנות החלל הצרפתית שהוליד את פרויקט לוויין המחקר "ונוס" וכן הסכם שיתוף פעולה ראשון עם סוכנות החלל האירופית.
ב-2013 הוענק לו אות אביר לגיון הכבוד הצרפתי.
הוא משמש חבר הוועד המנהל במדעטק - המוזיאון הלאומי למדע, טכנולוגיה וחלל.
צבי (הרברט) קַרלינֶר (אב ה'תרס"ה, אוגוסט 1905 – ג' בכסלו ה'תשמ"ו, 16 בנובמבר 1985) היה ראש עיריית קריית ביאליק הראשון, במשך 9 שנים.
עוד קודם לכן, עמד בראש המועצה המקומית וועד היישוב במשך כארבעה עשורים.
נולד בשנת 1905 בעיר ביטום שבאזור שלזיה עילית, גרמניה (כיום בפולין).
הוריו, ברטה ושלמה קרלינר, היו סוחרים.
בנעוריו הצטרף לתנועת הנוער היהודית "בלאו וייס".
התנועה הכשירה את חבריה לעבודת כפיים, כהכנה לעלייה לארץ ישראל.
בגיל 17 סיים את לימודיו בבית הספר, ופנה לעבוד ככורה פחם.
לאחר מכן עבר לבירה ברלין, שם עבד בבית מלאכה ולמד את מקצוע המסגרות.
בשנת 1925 עלה לארץ ישראל עם קבוצת חברים מברלין, והתיישב בתל אביב.
בשל חוסר בתעסוקה התפזרה הקבוצה בכל רחבי הארץ.
לאחר מכן עבר לחיפה ועבד עם חבריו בעבודות מזדמנות.
בשנת 1931 חזר לגרמניה במטרה לשכנע את הוריו לחסל את עסקיהם ולעלות ארצה.
ב-1938 נרצח אחיו על ידי הנאצים, אביו נפטר ואמו של קרלינר הצליחה לעלות לארץ ישראל.
עם חזרתו לישראל שב קרלינר לחיפה, ובשנת 1936 התיישב בקריית ביאליק, שנקראה אז "שכונת עולי גרמניה".
היה פעיל בארגון ההגנה בשמירה על היישוב מפני התקפות ערביי האזור.
בשנת 1938 נבחר לוועד האגודה החקלאית השיתופית של השכונה, ושנה לאחר מכן נבחר לוועד הפועל של האגודה.
לפרנסתו עבד כמורה מקצועי למסגרות בבית הספר למקצועות המלאכה ע"ש לודוויג טיץ ביגור.
בשנת 1945 נבחר כיו"ר ועד הקריה, תפקיד שאותו מילא בהתנדבות, ובמקביל עבד כמורה למסגרות בבית הספר בסמ"ת בחיפה, מ-1947 עד לשנת 1964.
בשנת 1950 קיבלה קריית ביאליק מעמד של מועצה מקומית, ובשנת 1976, לאחר קבלת מעמד עיר, היה לראש העיר הראשון של קריית ביאליק.
קרלינר כיהן בתפקידו כראש סיעת ל', סיעה מקומית על מפלגתית, עניין לא שגרתי בתקופה בה ראשי ערים היו מזוהים עם אחת המפלגות שבכנסת.
ב-1966 כרת ברית ערים תאומות עם שטגליץ (ברלין) שבגרמניה המערבית.
בתקופתו התפתחה קריית ביאליק וגדלה במספר תושביה, נקלטו עולים רבים והישוב החל לשאת אופי עירוני עד הפיכתו לעיר.
בחודש נובמבר 1985 הלך לעולמו בעת שכיהן בתפקידו והיה לזקן ראשי הערים במדינת ישראל באותה עת.
הובא לקבורות בבית העלמין צור שלום.
הותיר אחריו את אשתו רות (לבית לנגה), בת ונכדים.
עיריית קריית ביאליק מחלקת בכל שנה מלגות לסטודנטים תושבי העיר ע"ש צבי קרלינר.
כמו כן מרכז הספורט אפק בעיר נקרא על שמו.
צבי רק (נולד ב-30 בינואר 1948) הוא קצין בדרגת אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על הפנימייה הצבאית לפיקוד בחיפה ועוטר בעיטור המופת על גבורתו במלחמת יום הכיפורים.
עם גיוסו לצה"ל שובץ רק בחיל השריון, עבר הכשרה כלוחם וקורס מפקדי טנקים, השלים קורס קצינים ושימש כמפקד מחלקת טנקים.
לחם במלחמת ששת הימים ובמלחמת ההתשה.
במלחמת יום הכיפורים היה מפקד פלוגה א' בגדוד 53 של חטיבה 188. רק פיקד על חייליו בקרבות הבלימה והתקפת הנגד כנגד הצבא הסורי ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לרמה הסורית, במהלכו נפצע.
בשנים 1980–1982 פיקד על הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
לאחר שחרורו מצה"ל שימש כראש מינהל חת"ר בעיריית חיפה וכמנכ"ל עיריית נתניה.
צבי שוסטר (1919 – 2008) היה צלם ישראלי והצלם הראשון במושבה גדרה, במשך 30 שנה היה הצלם היחיד במקום.