tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהג'ת זייתון, בנו הבכור של בן אברהם (סמאח זייתון), אמר: .
בעקבות מותו התפרסמו בתקשורת כמה קטעים ממכתביו הרבים ששלח לרשויות מאז החל את הליך הגיור ועד לחודשיו האחרונים, זאת על מנת שיכירו במעמדו כיהודי.
ב-29 במרץ 2024 הודיע שר הפנים משה ארבל כי בקשתו של דוד בן אברהם לתושבות ישראלית שהוגשה למשרד הפנים מאושרת ממועד הגיור שלו בבית הדין.
גופתו של בן אברהם נשלחה למכון לרפואה משפטית באבו כביר, שם בוצעה לה נתיחה בהסכמת המשפחה לטובת צורכי החקירה.
לאחר מכן נותרה במכון בשל מחלוקת בדבר השאלה היכן וכיצד לקוברו.
בפרסום אחד נטען שמשפחתו של דוד בן אברהם ביקשה שייקבר בקבורה יהודית.
מאידך בפרסום אחר נטען שמשפחתו ביקשה לקוברו בשטחי הרשות הפלסטינית בחברון לצד בני משפחתו.
חבריו היהודים, היישוב היהודי בחברון, רבנים ועורכי דין של גופים ציבוריים פעלו כדי שבן אברהם יובא לקבורה יהודית בקבר ישראל בתור מה שנחשב בעיניהם כמשאלתו האחרונה.
בי"ז באדר ב' ה'תשפ"ד (27 במרץ 2024), בתשובה לשאלת השר לשירותי דת מיכאל מלכיאלי אל הרבנות הראשית בדבר שאלת קבורתו של דוד בן אברהם בקבר ישראל, פסק הרב הראשי לישראל ונשיא בין הדין הגדול הרב דוד לאו שיש לקבור את דוד בן אברהם בקבר ישראל.
לאור העיכוב בהוצאתו של ההרוג לקבורה, פנו חבריו של בן אברהם למחלקה המשפטית למען כבוד המת מטעם ארגון זק"א, וזו הגישה בשמם עתירה לבית המשפט על מנת להורות למכון לרפואה משפטית לשחרר את המנוח לקבורה לאלתר כפי רצונו ועל פי דתו.
ב-7 באפריל 2024 הורה בית המשפט לאפשר לקיים את רצונו של המנוח להיקבר בקבורה יהודית.
בכ"ט באדר ב' התשפ"ד (8 באפריל 2024), נקבר דוד בן אברהם בשומרון בבית הקברות של היישוב הר ברכה, לצידו של החלל יעקב שלמה פרג שנרצח בפיגוע ליד היישוב הר ברכה בשנת 1988. על מצבתו נכתב "דוד בן אברהם זייתון - פרג היהודי הקדוש".
הריגת עובדי המטבח המרכז העולמי התרחשה ב-1 באפריל 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל, כאשר צה"ל הרג שבעה ממתנדבי המטבח המרכזי העולמי (WCK).
שלושה מההרוגים נסעו בכלי רכב של הארגון, ונהרגו באמצעות ירי מכלי טיס בלתי מאוישים.
חיל האוויר הישראלי שיגר שלושה טילים מכטמ"ם מדגם הרמס 450 לעבר שלוש מכוניות נוסעות של המטבח המרכזי העולמי.
כלי הרכב נסעו במסלול שהיה מאושר ומתואם מראש עם צה"ל.
ניצולי התקיפה הראשונה הזעיקו את צה"ל ועברו למכונית אחרת של הארגון, שנפגעה אז מטיל שני.
הפצועים נישאו לאחר מכן לרכב שלישי, שבו נפגעו מטיל שלישי.
כל שבעת עובדי הסיוע נהרגו, וגופותיהם נשלחו לבית החולים שוהדא אל-אקצא שם נקבע מותם.
בין ההרוגים היו נהג פלסטיני וארבעה עובדים בעלי אזרחות זרה.
עובדי הסיוע עבדו בחלוקת מזון בצפון רצועת עזה, הסובלת מרעב וממשבר הומניטרי שהחריף מאז תחילת מלחמת חרבות ברזל.
הקבוצה, אחת מקבוצות חלוקה רבות, הייתה בדרכה חזרה לגבול מצרים, לאחר שעסקה בהעברת 100 טון סיוע למחסן בדיר אל-בלח.
התקיפה הביאה להפסקת הפעילות של המטבח המרכזי העולמי ברצועת עזה במשך כחודש, וגררה גינויים מצד מדינות ברחבי העולם.
תחקיר של צה"ל העלה כי בעקבות זיהוי חמושים על חלק מכלי הרכב על ידי חטיבת הנח"ל, זוהתה השיירה באופן שגוי כשיירה של מחבלים שהשתלטו על משאיות הסיוע, מה שהביא לתקיפתה.
עם תחילת מלחמת חרבות ברזל באוקטובר 2023, הציע ארגון המטבח המרכזי העולמי סיוע לשני הצדדים.
בישראל פעל הארגון בתחילת המלחמה לאספקת ארוחות לקהילות שפונו.
בתגובה למשבר הומניטרי בעזה שהתהווה במהלך המלחמה, החל הארגון בהעברת משלוחי מזון לעזה דרך הים, עקב הקושי לספק מזון דרך מעברי הגבול.
המשלוחים יצאו מקפריסין על גבי דוברות שנגררות על ידי אונייה של הארגון.
המשלוחים, בני מאות טונות כל אחד, החלו להגיע ב-16 במרץ 2024, בשיתוף עם הארגון Proactiva Open Arms שביצע מסירות ימיות.
נכון לתחילת מרץ 2024, סיפק הארגון מעל 32 מיליון ארוחות.
מדו"ח ביניים שפרסם צה"ל, עלה כי 8 משאיות עם ציוד יצאו לעבר מחסני הארגון ברצועה.
במהלך התנועה חברו לשיירה רכבי ליווי שבהם זוהו כמה חמושים פלסטינים.
חלק מהחמושים עלו על המשאיות ומאחת מהן בוצע לכאורה ירי.
הליווי החמוש המשיך עם השיירה עד למחסן, ומשם רכבי הליווי המשיכו דרומה.
בדרכם לעבר רפיח הותקפו שלושת רכבי הליווי על ידי ישראל, לאחר שזוהו בטעות כמחבלים על ידי לוחמי חטיבת הנח"ל, שטעו לסבור כי הם אנשי חמאס המנסים להשתלט על משאיות הסיוע ההומניטרי.
עוד עלה בתחקיר כי התקיפה בוצעה תוך קבלת החלטות שגויות מצד חטיבת הנח"ל, בניגוד להוראות הפתיחה באש ומבלי שהייתה "הפללה" (מידע מאומת) על כך שמדובר במחבלים.
במסגרת התחקיר התבררו מספר תקלות: נסיעת עובדי הסיוע בשיירה תואמה עם צה"ל, אך התיאום לא עבר מהדרגים הגבוהים (הפיקוד והאוגדה) לדרגי השטח (החטיבה).
⁠הרכבים הותקפו למרות שלא הייתה ודאות שמדובר במחבלים, אלא הערכה בלבד של אנשי מפקדת החטיבה.
הרמטכ"ל החליט לרשום נזיפה פיקודית למפקד פיקוד הדרום, האלוף ירון פינקלמן, נזיפה פיקודית למפקד אוגדה 162, תא"ל איציק כהן, נזיפה פיקודית למפקד חטיבת הנח"ל, אל"ם יאיר צוקרמן.
בנוסף החליט להדיח את ראש מטה חטיבת הנח"ל אל"ם במיל' נוחי מנדל, ואת מפקד הסיוע של הנח"ל בדרגת רב-סרן.
: צה"ל לקח אחריות על התקרית, אמר שהיא לא נעשתה בכוונת מכוון ושהיא תיחקר.
: ראש ממשלת ישראל, בנימין נתניהו, פרסם באנגלית בחשבון הטוויטר שלו: "ישראל מצטערת מאוד על התקרית הטרגית שגבתה את חייהם של שבעה עובדי סיוע הומניטרי.
ליבנו עם משפחותיהם ומדינות הולדתם.
צה"ל עורך חקירה מהירה ושקופה ואנו נפרסם את ממצאינו".
נשיא מדינת ישראל: בשיחה עם מיסד הארגון חוסה אנדרס, הביע הנשיא, יצחק הרצוג, את צערו העמוק ואף התנצל על מותם הטרגי של צוות העובדים ברצועת עזה.
ואמר שצה"ל יחקור את ההרג לעמוק.
שר האוצר ושר במשרד הביטחון בצלאל סמוטריץ' מתח ביקורת על החלטת הרמטכ"ל להדיח את רמ"ט חטיבת הנח"ל אל"ם מנדל.
מזכיר ההגנה של ארצות הברית לויד אוסטין אמר בשיחה עם שר הביטחון הישראלי יואב גלנט: "ארצות הברית דורשת מישראל לנקוט צעדים משמעותיים להגן על עובדי סיוע ואזרחים פלסטינים בעזה".
עוד אמר אוסטין כי בארצות הברית מצפים מישראל לערוך "חקירה מהירה ושקופה ולהציג את מסקנותיה בפומבי".
ראש ממשלת בריטניה רישי סונאק שוחח עם בנימין נתניהו וגינה את ההרג.
משרד החוץ הבריטי הודיע על זימון שגרירת ישראל בלונדון ציפי חוטובלי לשיחה.
: שרת החוץ של קנדה קראה לחקירה מלאה, כולל על הריגתו של אזרח קנדי.
ראש ממשלת פולין דונלד טוסק אמר לראש הממשלה נתניהו: "אתם מעמידים את הסולידריות הזאת [של פולין עם ישראל] במבחן ממש קשה" וגם אמר שמדינת ישראל צריכה לשלם פיצויים למשפחות ההרוגים.
משרד החוץ הפולני הזמין את שגריר ישראל בפולין יעקב ליבנה.
הינד רַגַ'ב הייתה ילדה פלסטינית בת 6 שנהרגה מירי כוחות צה"ל ב-29 בינואר 2024, בעת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
משפחתה יצאה במכונית משכונת תל אל-הווא שבעיר עזה, בעקבות הוראת צה"ל להתפנות לפני פעולה באזור.
נפתחה על המכונית אש וכולם נהרגו, מלבד הינד.
אשת הסהר האדום הפלסטיני ברמאללה הייתה איתה בשיחת טלפון שלוש וחצי שעות, ולאחר מכן הקשר נותק.
במשך 12 יום לא היה ידוע מה עלה בגורלה של הינד, ושמה ופניה פורסמו בעולם.
ב-10 בפברואר נמצאה מתה עם משפחתה במכונית.
נהרגו גם שני הפרמדיקים שנשלחו על ידי הסהר האדום לחלץ אותה.
ב-29 בינואר 2024 נמלטה משפחתה של הינד, בפקודת צה"ל, שחזר לעיר עזה ב-28 בינואר והורה לתושבים במערב העיר להתפנות למען ביטחונם.
על פי תחקירי וושינגטון פוסט ואל-ג'זירה הינד בת ה-6 נמלטה עם בני משפחתה מהאזור המפונה בעזה.
ההורים ושאר בני המשפחה ברחו ברגל, בעוד הינד, דודה בשאר חמאדה, אשתו, בת דודתה לאיאן ושלושה בני דודים נוספים נסעו צפונה ברכב לכיוון בית המשפחה.
סמוך לתחנת הדלק פאריס נתקלו בכוח צה"ל ולא יכלו להמשיך בדרכם.
דודה של הינד התקשר לבן דודו מגרמניה ודיווח שכוחות צה"ל מקיפים אותם ואינם יכולים להתקדם.
בסביבות 13:00, התקשרה לאיאן לבן משפחה ואמרה שהם מוקפים ויורים עליהם.
ב-14:28 החלה שיחת ווטסאפ בין בן הדוד בגרמניה לבין הסהר האדום ברמאללה.
ב-14:44 נמסר לסהר האדום כי חמישה מבני המשפחה נהרגו, ונותרו רק שתי ילדות בחיים: לאיאן בת ה-15 והינד.
לאיאן עוד הספיקה לדבר עם הסהר האדום בשעה 14:47, אך במהלך השיחה נשמעו יריות ולאיאן צורחת "יורים עלינו, הטנק לידי.
בשיחה נשמעו 62 יריות בשש שניות, ואז היא הפסיקה להשיב.
הינד נותרה לבדה ברכב, כשהקו עדיין פתוח.
הסהר האדום פנה לצה"ל לראשונה בשעה 14:57, והקשר עם הינד נמשך – היא תיארה טנק בסמוך אליה וביקשה שיבואו לחלץ אותה.
רק בשעה 17:40 התקבל אישור מצה"ל להיכנס לאזור.
בסביבות 18:00 הגיע אמבולנס של הסהר האדום עם שני פרמדיקים.
הם העלו את אמה של הינד לשיחה, ודיברו גם עם הינד.
זמן קצר לאחר מכן נשמע פיצוץ, והקשר עם הפרמדיקים נותק.
האם שאלה את הינד אם היא בסדר, והיא ענתה שכן – אך לאחר מכן ניתק גם הקשר עמה.
ב-10 בפברואר, רק לאחר שצה"ל יצא מהאזור, הגיעו אנשי ביטחון וקרוב משפחה של הינד למקום.
המכונית הייתה מחוררת כדורים ובתוכה גופות בני המשפחה המתים ובהם הינד, במצב ריקבון.
האמבולנס עמד במרחק של כ-50 מטר מהמכונית, שרוף, ובו שרידי גופות שני הפרדמיקים.
צה"ל הודיע שלפי חקירה ראשונית שהתקיימה ב-24 בפברואר, לא היו חיילים בקרבת האירוע וגם לא בטווח ירי ממנו.
כמו כן הודיע צה"ל שלא התקבלה בקשה להיתר כניסה לאמבולנס, ומאחר שלא היו כוחות בסביבה לא היה צורך באישור כזה.
עם זאת, על פי פרסום של דובר צה"ל מ-10 בפברואר, כוחות צה"ל פעלו בשכונה בשני השבועות שקדמו לפרסום.
ארצות הברית דחקה בישראל לפתוח חקירה בנושא, ומצה"ל נמסר שחקירת האירוע הועברה למנגנון בדיקת העובדות של המטכ"ל, גוף צבאי עצמאי שאחראי על חקירת אירועים חריגים במהלך המלחמה.
נכון לאוקטובר 2024 לא פורסמה תגובת צה"ל.
"הוושינגטון פוסט" ערך תחקיר על האירוע והתבסס על צילומי לוויין, מומחים לכלי נשק ועדויות.
בצילום לוויין משעה 15:31, כשעה אחרי שבת הדוד לאיאן התקשרה לסהר האדום, נראים לפחות ארבעה כלי רכב משוריינים במרחק של כ-300 מטר המכונית, ויותר מתריסר כלי רכב ברדיוס של 400 מטר.
בשעת הצילום שיחת הטלפון עם הינד הייתה פתוחה.
לפי העיתון, הקליעים שנורו למכונית ולאמבולנס הם מסוג שנמצא בשימוש בצה"ל.
מומחי נשק שחיוו דעה, לבקשת העיתון, קצב היריות שנשמע בהקלטה, 62 קליעים ב-6 שניות, הוא גבוה מהירי ברובה הסער שחמאס משתמש בו.
מומחי הנשק לא שללו הימצאות של טנק או טנקים באירוע.
בדופן האחורית של האמבולנס היה חור בקוטר של כ-30 סנטימטר, שייתכן שהוא חור יציאה של פגז טנק.
שישה מומחי נשק שמסרו חוות דעת לוושינגטון פוסט, הסכימו שצורת הפגיעה באמבולנס תואמת את הרכבים המשוריינים שנראו בצילום, אך הזהירו שקשה לדעת ממה האמבולנס נפגע בגלל הזמן שחלף והסביבה האורבנית המורכבת.
ב"אל ג'זירה" ניתחו את צילום הלוויין, ומסרו כי לפחות שלושה כלי רכב משוריינים של צה"ל, שהעיתון מכנה אותם "טנקים", היו באותו רחוב כמו המכונית, במרחק של פחות מ-300 מטר ממנה ובקו ראייה אליה.
כמו כן התחקיר מציין שהמכונית הייתה מעוכה חלקית ונראה שהוזזה ממקומה, וייתכן שננגחה על ידי טנק.
ביוני 2024 רשת אל ג'זירה פרסמה סרט דוקומנטרי על האירוע.
לפי הסרט הינד רג'ב דיממה למוות תוך כדי שיחת הטלפון עם אימהּ.
ב-16 באפריל, לאחר פרסום תחקיר "הוושינגטון פוסט" שערער על ממצאי החקירה הראשונית של צה"ל מפברואר, הודיע דובר מחלקת המדינה של ארצות הברית כי ארצו מבקשת מישראל מידע נוסף וקוראת לוועדת חקירה.
איש הקשר בין משרד הבריאות הפלסטיני לבין מתאם פעולות הממשלה בשטחים אמר שאישור הנסיעה לאמבולנס התקבל בצורת מפה, שבה מתווה מסלול הנסיעה.
הוא שלח את המפה לסהר האדום הפלסטיני בווטסאפ בשעה 17:40. הוושינגטון פוסט שבחן את המפה ציין שהיא נראית לקוחה מגוגל מפות, ובה מסומן בכחול מסלול שעוקף את רוב האזור המפונה.
האמבולנס יצא עם אורות מהבהבים.
בדרך הודיעו הפרמדיקים שיש מולם אורות לייזר ירוק, האדם במוקד הסהר האדום אמר להם לנסוע לאט, ושניות אחרי זה השיחה נותקה.
לפי התחקיר, על פי אביחי סטולר, בדרך כלל פירוש האיתות בלייזר הוא שהאמבולנס זוהה, אבל לאו דווקא כמטרה לירי.
פלסטינים משתמשים בלייזר ירוק כדי לסנוור את כוחות הביטחון.
הוושינגטון פוסט הפנה שאלה לצה"ל אך לא נענה.
לפי הסהר האדום הפלסטיני, כוחות ישראליים תקפו בכוונה את האמבולנס שנשלח לחלץ את רג'ב בת ה-6, והרגו את שני הפרמדיקים שבו, יוסף זיינו ואחמד אל-מדהון, למרות העובדה שישראל קיבלה הודעה על שליחתו.
ארגון Earshot שעוסק בניתוח קולות ירי בדק את הקלטת היריות תוך כדי שיחת הטלפון עם ליאן.
על פי הפרשי הזמן בין קול הקליע שמגיע למכונית ראשון במהירות גבוהה ממהירות הקול, לבין קול הנפץ של הרובה שמגיע אחריו במהירות הקול, הגיעו הבודקים למסקנה שבעת הירי המרחק מהמכונית לטנק היה 13–23 מטר.
ביוני 2024 פרסמה "ארכיטקטורה פורנזית" על פי תחקיר זה שהטנק הישראלי ירה 335 כדורים על המכונית בה היו רג'ב ומשפחתה, וממרחק זה סביר להניח כי היורה ראה שבמכונית יש אזרחים כולל ילדים.
בנוסף, מהתחקיר עלה כי האמבולנס שנשלח לסייע לרג'ב נפגע ככל הנראה מטנק ישראלי גם הוא.
המקרה של רג'ב זכה לתשומת לב בינלאומית, כאשר פעילים וארגוני סיוע קראו לעזור במציאתה והבאתה למקום מבטחים במהלך 12 הימים שבהם נחשבה נעדרת.
אמה התחננה בפני הקהילה הבינלאומית לא לשכוח את בתה ולהחזירה הביתה.
הסהר האדום הפלסטיני השתמש בחשבונות המדיה החברתית שלו לפרסום תמונות של אנשי הצוות הרפואי ושל רג'ב במשך מספר ימים, תוך בקשה לקבל מידע על מיקומם.
מספר כלי תקשורת פנו לצבא הישראלי לקבלת תגובה על האירוע.
ב-2 בפברואר מסר צה"ל לכתבי CNN כי הוא "לא מכיר את האירוע".
שלושה ימים לאחר מכן, אמרו כי "עדיין בודקים את המקרה".
לאחר גילוי גופתה, דמויות פרו-פלסטיניות רבות מתחו ביקורת על כלי תקשורת מערביים, שלדבריהם דיווחו כי רג'ב "נמצאה מתה" מבלי לייחס את מותה לישראל, תוך השוואה לסיקור למות ילדים במלחמת רוסיה-אוקראינה.
הסהר האדום האשים את ישראל באחריות לאירוע וטען כי כיוונה בכוונה לצוות הרפואי של האמבולנס.
משרד החוץ הפלסטיני קרא לבית הדין הפלילי הבינלאומי להעמיד לדין את האחראים למותה של רג'ב.
ב-13 בפברואר, ארגון זכויות האדם "צדק לכולם" הגיש תביעה לבית הדין הפלילי הבינלאומי, והאשים את צה"ל בפשעי מלחמה רבים בשל הריגתה של רג'ב.
מומחים שמונו על ידי מועצת זכויות האדם של האו"ם אמרו כי ההרג ממחיש את פזיזות פעולות הצבא במערכה בעזה, ומותם של רג'ב, משפחתה והפרמדיקים מראה דפוס רחב יותר של הרג אזרחים המנסים למצוא מחסה ולהימלט מהלחימה בעזה.
באפריל 2024, סטודנטים פרו-פלסטיניים באוניברסיטת קולומביה שבניו יורק תפסו את בניין המילטון בקמפוס.
הסטודנטים תלו כרזה גדולה שעליה נכתב: "אולם הינד".
ב-16 במאי סטודנטים באוניברסיטת קליפורניה בברקלי תפסו מבנה היסטורי נטוש בקמפוס שנקרא מתחם אנה הד ושינו את שמו ל"בית הינד".
במאי 2024, הראפר האמריקאי מאקלמור הוציא את השיר "Hind's Hall", שיר מחאה לכבוד רג'ב ולתמיכה במחאת הסטודנטים.
בספטמבר 2024, הוציא שיר המשך בשם "Hind's Hall 2".
במאמר מערכת שפרסם אוון ג'ונס באוגוסט 2024, הוא טען כי הריגתה של רג'ב משתלבת בדפוס של זוועות נוספות מצד ישראל.
ג'ונס כתב: "לאחר כל זוועה שהיא מבצעת, למדינת ישראל יש שיטה קבועה: הכחשה, הסחת דעת, הטעיה והמתנה שהעניין יעבור למקום אחר".
ב-3 בספטמבר 2025 צפוי לצאת לאקרנים הסרט קולה של הינד רג'ב, בבימויה של כאותר בן הניה שגם כתבה את התסריט.
קרן הינד רג'ב (HRF) היא קרן משפטית, אנטי-ציונית, שמגישה תביעות נגד חיילי צה"ל במהלך מלחמת חרבות ברזל.
הקרן היא סניף של הארגון הבלגי-המוסלמי תנועת ה-30 במרץ (על שם יום האדמה מ-30 במרץ 1976).
ברשתות החברתיות כתבה הקרן: "אנו מסרבים לתת לסיפורה של הינד להישכח או להידחק הצידה; סיפורה הוא סיפורה של כל הקורבנות של רצח העם הזה".
הריגה ברשלנות הוא מונח משפטי המתייחס להרג של אדם באופן לא מכוון, בניגוד לרצח אשר מבוצע בכוונת זדון או בכוונה תחילה.
הריגה ברשלנות מתחלקת בדרך כלל לשתי קטגוריות עיקריות – הריגה מרצון (Voluntary Manslaughter) והריגה ללא כוונה תחילה (Involuntary Manslaughter).
ההגדרה של הריגה מרצון תקפה לרוב במקרים בהם אדם הורג אדם אחר בלהט הרגע כתוצאה מפרובוקציה, לרוב בנסיבות שעלולות לגרום אפילו לאנשים סבירים לאבד שליטה עצמית.
לדוגמה, אישה שבעלה התעלל בה במשך תקופה ממושכת, ובהתקף זעם הורגת את בעלה במהלך מריבה אינטנסיבית במיוחד, על אף שלא תכננה להרוג אותו, הדבר עשוי להיחשב להריגה מרצון.
ההגדרה של הריגה ללא כוונה תחילה תקפה לרוב במקרים של הרג לא מכוון של אדם כתוצאה מהתנהגות פזיזה או בשל רשלנות חמורה.
המקרים הללו מתרחשים לרוב כאשר מעשיו של האדם שגרם להרג, על אף שלא בוצעו בזדון, מוכיחים כי הוא זלזל בביטחונם וברווחתם של אנשים אחרים.
דוגמה נפוצה למקרים של הריגה ללא כוונה תחילה הם תאונות דרכים קטלניות שנגרמו משום שהנהג היה תחת השפעת אלכוהול או סמים.
על אף שייתכן שהנהג לא התכוון לפגוע באיש, החלטתו לנהוג בעת שהוא נמצא תחת השפעת אלכוהול/סמים מעידה על רשלנות חמורה, אשר גרמה לבסוף למוות של אדם אחר.
מקרים בולטים נוספים של הריגה ללא כוונה תחילה יכולים לכלול תאונות שנגרמו כתוצאה משיטות עבודה מסוכנות, אי מתן טיפול הכרחי לאנשים, או צורות אחרות של רשלנות חמורה.
ההגדרות המשפטיות של הריגה ברשלנות עשויות להשתנות באופן משמעותי בהתאם לתחום השיפוט.
עם זאת, הגורם המרכזי שמפריד בין הריגה ברשלנות לרצח הוא היעדר כוונה זדונית והעונש על הריגה בדרך כלל פחות חמור מאשר על רצח, אף על פי שעדיין מדובר בעבירה חמורה בעלת השלכות משפטיות כבדות משקל.
במערכות משפט רבות מתייחסים להריגה מרצון כעבירה חמורה יותר מאשר הריגה ללא כוונה תחילה משום שלאדם שביצע את ההרג הייתה כוונה לפגוע, גם אם הכוונה להרוג לא הייתה מתוכננת מראש.
בשנת 2011, בעקבות מותו של מייקל ג'קסון, רופאו האישי ד"ר קונרד מורי הורשע בהריגה שלא מרצון, בשל כך שהוא נתן לג'קסון מנה קטלנית של סם השינה פרופופול אשר גרמה למותו.
בשנת 1936 חלוץ תעופה, הטייס ומפיק הסרטים הנודע הווארד יוז דרס למוות הולך רגל בלוס אנג'לס.
עד ראייה לתאונה סיפר בתחילה למשטרה שיוז נהג מהר מדיי ושהאדם שנדרס עמד בתחנה של הרכבת החשמלית בעת שנדרס.
בשל כך בתחילה יוז הועמד לדין בחשד להריגה ברשלנות.
בעקבות חקירה מעמיקה עד הראייה שינה את גרסתו וסיפר שהולך הרגל הלך ישירות אל מכוניתו של יוז.
ננסי ביילי שהייתה במכונית עם יוז בעת התאונה איששה את הגרסה הזו של עד הראייה.
בעקבות כך ב-16 ביולי 1936 חבר הנאשמים מצא שיוז לא היה אשם.
בשנת 1984 הסולן של מוטלי קרו וינס ניל הואשם בהריגה ברשלנות לאחר שגרם לתאונת דרכים בה הוא פגע ברכב וגרם לפציעות קשות עבור שני האנשים ברכב השני ולמותו של הנוסע הנוסף שהיה עימו ברכב, המתופף ניקולס "ראזל" דינגלי.
ניל נהג במהלך התאונה תחת השפעת אלכוהול.
בעקבות כך ניל נידון ל-30 ימי מאסר, וחמש שנות מאסר על תנאי, והוא שילם פיצויים בסך 2.6 מיליון דולרים.
בשנת 1987 השחקן האמריקאי מתיו ברודריק הואשם בהריגה ברשלנות לאחר שגרם לתאונת דרכים בצפון אירלנד בה נהרגו שתי נשים.
לבסוף הוא הורשע באשמת נהיגה לא זהירה וקיבל קנס של 100 ליש"ט (175 דולרים אמריקאים).
הריגת יחיא סינוואר, מנהיג ארגון הטרור חמאס, אירעה ב-16 באוקטובר 2024, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
סינוואר נהרג במסגרת קרב רפיח במחנה תל א-סולטאן כאשר זיהה כוח מחטיבת ביסלמ"ח בפיקוד אוגדת עזה (143) שהוצב בשטח תנועה של שלושה מחבלים חמושים, ירה לעברם והרגם.
זהותו של סינואר אושרה באמצעות בדיקת DNA.
קדמה להריגתו מערכה ממושכת של צה"ל ברצועת עזה שהובילה לפגיעה משמעותית בתשתית המנהרות ודחקה את סינוואר אל עבר כוחות צה"ל.
סינוואר, אשר היה אחד מהאנשים המבוקשים ביותר על ידי מערכת הביטחון הישראלית, יזם והוביל את טבח שבעה באוקטובר שהובילה לרצח ולהרג של 1,163 אנשים, בהם 38 ילדים.
כמו כן, הוא ניהל גם את הלחימה של חמאס ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל ואת המשך שיגורי הרקטות מרצועת עזה לישראל.
ב-2011 שוחרר סינוואר במסגרת עסקת שליט, לאחר קרוב ל-24 שנים בכלא בישראל (נעצר במחצית הראשונה של שנת 1988 ומאז הוחזק בישראל עד שחרורו ב-2011).
בשנת 2015 הוכרז סינוואר כמחבל עולמי על ידי הקבינט של ארצות הברית.
כמו כן, גם בשנת 1982 נעצר סינוואר (גם כן על ידי כוחות ישראליים) לזמן קצר אך שוחרר.
מאז פברואר 2017 כיהן יחיא סינוואר כמנהיג חמאס ברצועת עזה.
מנהיגותו התאפיינה בחיזוק צבאי של הארגון ושיתוף פעולה עם איראן וחזבאללה.
לצד מוחמד דף היה האדריכל העיקרי של טבח שבעה באוקטובר, שבתגובה לו יצאה ישראל למלחמת חרבות ברזל.
במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמה זו ניהלה ישראל מצוד אחרי סינוואר שירד למחתרת והסתתר במנהרות תת-קרקעיות שהוכנו בעוד מועד לשהייה ארוכה.
במהלך הלחימה הרג צה"ל בסיכולים ממוקדים את רוב הנהגת חמאס ושדרת הפיקוד הבכירה שלו, לרבות מוחמד דף ומרואן עיסא, ראשי הזרוע הצבאית של חמאס – גדודי עז א-דין אל-קסאם.
ב-31 ביולי 2024 נהרג באיראן אסמאעיל הנייה, ראש הלשכה המדינית של חמאס, וסינוואר מונה כמחליפו.
צה"ל הביא לפגיעה משמעותית בתשתית המנהרות של חמאס.
התמרון הקרקעי באזורים בהם שכן סינוואר במהלך קרב ח'אן יונס וקרב רפיח חייבה את סינוואר לנוע באופן שחשף אותו לסיכונים למול כוחות צה"ל.
בשל המרדף אחריו סינוואר הותיר את משפחתו במקום בטוח, בעוד הוא עצמו נמלט ועבר ממקום למקום, ותיקשר איתם באמצעות מכתבים שהועברו על ידי שליחים.
אחיינו, בנו של מוחמד סינוואר, שליווה אותו במהלך הזמן, נהרג בתקיפה ישראלית בחודש אוגוסט בעת שיצא מפתח מנהרה כדי לזהות את תנועות הצבא בזמן שהיה עם דודו ברפיח.
לאחר הריגת סינוואר התפרסם שממצאי DNA השייכים לו נמצאו באותה המנהרה בה נרצחו ששת החטופים בסוף אוגוסט 2024. כן פורסם כי פשיטת צה"ל בשכונה הייתה בין היתר על בסיס הערכה שסינוואר נמצא בתל א סולטן.
ב-16 באוקטובר 2024, בשעה 15:00, זיהה מזל"ט שהפעילו כוחות מגדוד 450 של חטיבת ביסלמ"ח בפיקוד אוגדת עזה (143) תנועת חוליה של דמויות חשודות בין מבנים.
הם ביצעו ירי לעברם, והחוליה התפצלה.
הכוחות הרגו את שני המחבלים, והשלישי, סינוואר, ברח למבנה.
כוחות צה"ל לא ידעו מהי זהות המחבלים במהלך המבצע, ולא צפו את נוכחותו של סינוואר באזור.
סינוואר נכנס לתוך מבנה והסתתר בו.
טנק מרכבה סימן 4 של חטיבה 460 ירה מספר פגזים לעבר המבנה.
לאחר הירי נשלח רחפן עם מצלמה לסרוק את המבנה ואיתר מחבל רעול פנים פצוע, שישב על כורסה, שבדיעבד התברר כסינוואר.
סינוואר השליך מקל על הרחפן ולא פגע בו.
וידאו של אותם רגעים ממצלמת הרחפן שודר בהמשך בערוצי הטלוויזיה.
לאחר שהרחפן ניתק מגע, ביצע הטנק ירי פגז נוסף על הבית, ולוחמי החי"ר שיגרו רקטת מטאדור לעבר המבנה, שקרס בחלקו.
במקביל ביצעו הכוחות ירי מקלעים.
היו שטענו שסינוואר נהרג מירי משולב זה בקריסת המבנה, אך מאוחר יותר ד"ר חן קוגל, מנהל המכון לרפואה משפטית, שניתח אותו, אמר כי "מה שהרג אותו בסוף זה קליע שחדר לראש וגרם לנזק חמור במוח".
לאחר מכן סרקו הלוחמים את הריסות המבנה.
הם זיהו את אחת מגופות המחבלים כדומה ליחיא סינוואר.
הגופה הועברה לישראל לצורך זיהוי תחת שם הקוד "מבצע הקפה ראשונה".
על גופתו נמצאו אפוד מגן, אקדח, 40,000 ש"ח ומסמכי זיהוי של איש אונר"א בשם האני זרוב מוחסן.
שנה לאחר הריגת יחיא סינוואר, פרסם דובר צה"ל תמונה חדשה ובה נראים לצד גופתו של סינוואר מפקד פיקוד הדרום לשעבר אלוף ירון פינקלמן, מפקד אוגדת עזה תא"ל ברק חירם וראש אגף המבצעים לשעבר אלוף עודד בסיוק.
החוקרים שחקרו את סינוואר בעת שהיה עצור בישראל וכן רופא שיניים הוזעקו לזיהוי הגופה.
נערכו גם בדיקות טביעות אצבע ו-DNA לצורך זיהוי פורמלי, שכן צה"ל מחזיק בתיעוד ביומטרי של סינוואר מתקופתו בכלא.
תמונות שהופצו ברשתות החברתיות הראו לכאורה שהגופה היא של סינוואר.
בעקבות זאת, גורמים ישראליים הודיעו לקבינט המדיני-ביטחוני על מותו ככל הנראה של סינוואר.
ב-17 באוקטובר 2024 דיווח צה"ל על "סבירות גבוהה" שסינואר נהרג ברפיח.
בערב אושר רשמית שסינוואר נהרג, לאחר שגופתו זוהתה על ידי מעבדת זיהוי פלילי של משטרת ישראל.
ב-18 באוקטובר אישר חמאס את מותו של יחיא סינוואר.
לפי תחקירים עיתונאיים, הריגתו של סינוואר נתפסה בציבור כאירוע מקרי, אך הנסיבות שהובילו את ישראל אליו נעשו במחשבה תחילה.
לפי תחקיר של איתי אילנאי מישראל היום, המצוד אחר יחיא סינוואר נפרס על פני חודשים רבים וכלל רצף של מבצעים מודיעיניים וקרקעיים שהתרחשו בשלושה מוקדים עיקריים: ח'אן יונס, רפיח ותל א-סולטאן.
מיד עם פרוץ המלחמה, הקים השב"כ בהוראת הקבינט המדיני-ביטחוני חמ"ל מיוחד שעסק באיתור בכירי חמאס ובראשם סינוואר.
אל החמ"ל זרם מודיעין מכל זרועות הביטחון: שב"כ, אמ"ן, פיקוד דרום ויחידות מיוחדות.
הדסקאים ניתחו חקירות מחבלים, מסמכי שלל ומידע טכנולוגי, ויצרו תמונה מתעדכנת של תנועות סינוואר, שכונה בקוד "האָס".
בשלב הראשון, הממצאים הצביעו על כך שסינוואר ירד למנהרות שמתחת לביתו בח'אן יונס כבר בליל 7 באוקטובר טרם המתקפה, יחד עם משפחתו, ועם מוחמד דף, ראפע סלאמה ואחיו מוחמד סינוואר – שגם שלושתם הסתתרו במערכת המנהרות של העיר.
סינוואר בחר בח'אן יונס כיוון שהעריך שצה"ל לא יעז להיכנס קרקעית אל העיר, העיר השנייה בגודלה ברצועה.
להערכת המודיעין, ההנהגה הבכירה של חמאס שמרה על בידוד הדוק ולא ניהלה קשר ישיר עם החטופים, כדי למנוע אפשרות שמידע על מיקומם ייחשף דרך עדויות עתידיות.
בחודשי המלחמה הראשונים צה"ל בחר שלא לפעול בח'אן יונס אלא לכתר את העיר עזה ואת העיירה ג'באליה.
החל מדצמבר 2023 התמקד צה"ל במרחב ח'אן יונס, כשמטרת המבצע המרכזית שהופקדה בידי אוגדה 98 היא הריגת בכירי חמאס המסתתרים בעיר.
למטרה זו הייתה השלכה על טקטיקת הלחימה, אוגדה 98 פעלה עם שבע חטיבות שפרצו במהירות אל לב העיר, במקום לעבוד ביסודיות מהשוליים, והשתלטו בתוך 8 שעות על פתחי המנהרות במרכז העיר, על מנת להפתיע את בכירי חמאס.
יחידות חי"ר, שריון והנדסה פעלו בשטח בשילוב עם המודיעין בניסיון לאתר את רשת הפירים המובילה למתחם שבו שהו ראשי חמאס.
מידע מודיעיני הוביל את צה"ל למספר מבצעים נקודתיים, אך סינוואר ודף הצליחו להימלט מהם, לעיתים בהפרש של שעות בלבד.
לפי גורם ביטחוני, באחד המבצעים נכנסו חיילים לבית כדי לחפש בו פיר, בעוד הבכירים שהו ממש מתחתיהם, והצליחו לצאת מהפיר לאחר שהכוחות נסוגו מהבית.
דקות מאוחר יותר נכנסו הכוחות אל הפיר ולפי תא"ל דן גולדפוס מפקד האוגדה: .
כוחות האוגדה אף לחמו בתוואים התת-קרקעיים ולעיתים שהו שם ימים.
עם התקדמות הכוחות לעבר דרום הרצועה בראשית 2024, נמלט סינוואר מח'אן יונס.
באותה תקופה הוגדר על ידי המתווכות במשא ומתן בין חמאס לישראל כ"מנותק קשר".
לקראת מאי 2024 סינוואר עבר למתחם מנהרות חדש ברפיח, שם ניסה להמשיך לנהל את שרידי הלחימה והמשא ומתן לשחרור חטופים.
בדיוק באותה תקופה החל קרב רפיח בו אוגדה 162 פעלה להחרבת מנהרות חמאס בעיר.
בין המנהרות בהם שהה הייתה המנהרה שבה נרצחו ששה חטופים ישראלים, לא בהכרח באותו זמן.
לשב"כ ואמ"ן נודע כי סינוואר נמצא ברפיח, והם הכווינו את החיפושים אחריו לעבר שכונת תל א־סולטאן.
עקבות שנמצאו, ובהן טביעת נעל ייחודית, חיזקו את ההערכה כי הוא נע לכיוון שכונת תל א־סולטאן.
בשלב מסוים כמעט כל התוואי התת־קרקעי בתל א־סולטאן הושמד או היה בשליטה מבצעית של צה"ל.
לסינוואר לא הייתה ברירה אלא לעלות אל מעל לפני האדמה.
בתחקיר ששודר בערוץ "אל־ג'זירה" ניתן לראות את סינוואר בתקופה הזו, אוגוסט־ספטמבר 2024, כשהוא מסתובב מעל לפני הקרקע בשכונת תל א־סולטאן, בבתים בהם שהו כוחות צה"ל ונשמעו קולות ירי.
ב־16 באוקטובר 2024, ערב חג סוכות, הגיע המרדף לסיומו.
כוח מגדוד 450 של חטיבת ביסלמ"ח, נתקל בבית חרב בתל א־סולטאן, מתחתיו הסתתר סינוואר.
לאחר חילופי אש ופגיעות ישירות של טנקים, הבית קרס עליו, והוא נהרג כשניסה להסתתר בין ההריסות.
הלוחמים לא ידעו אז מיהו האיש שנמצא מולם; רק למחרת זוהתה גופתו של סינוואר, ובכך הסתיים המצוד.
: ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו פרסם הצהרה בעקבות הריגתו של מנהיג חמאס יחיא סינוואר, ואמר כי "מי שביצע את הטבח הנורא ביותר בתולדות עמנו מאז השואה, רב המרצחים שרצח אלפי ישראלים וחטף מאות מאזרחינו, חוסל על-ידי חיילינו הגיבורים.
למשפחות החטופים היקרות אני אומר: זהו רגע חשוב במלחמה.
אנחנו נמשיך בכל הכוח עד להשבתם הביתה של כל יקיריכן, שהם יקירינו.
זוהי מחויבות עליונה שלנו ושלי".
בנוסף פנה לתושבי עזה בהצהרה "לכל מי שמחזיק בחטופינו, מי שיניח את נשקו וישיב את חטופינו – נאפשר לו לצאת ולחיות.
ובאותה מידה, מי שיפגע בחטופינו – דמו בראשו.
בירכה את ישראל על הריגת סינוואר והשוותה את הריגתו להריגת אוסאמה בן לאדן.
נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן אמר שמותו הוא "יום טוב לישראל, ארצות הברית והעולם".
מחלקת המדינה של ארצות הברית אמרה שמותו הסיר מכשול גדול להשגת עסקה לשחרור החטופים, ושתנצל את ההזדמנות לקדם עסקה וסיום המלחמה.
גם צרפת וקנדה בירכו על מותו של סינוואר וציינו שמדובר בטרוריסט אכזרי שאחראי לטבח 7 באוקטובר.
: מזכ"ל נאט"ו מארק רוטה אמר כי סינוואר "ידוע לכל בתור האדריכל של מתקפת הטרור ב-7 באוקטובר 2023. גיניתי אותו.
כל בעלות בריתנו גינו אותו.
כל נפש הגיונית בעולם גינתה אותו.
אם הוא אכן מת, אני אישית לא אתגעגע אליו".
: נשיא צרפת עמנואל מקרון בירך על הרג סינוואר באומרו "יחיא סינוואר היה האחראי העיקרי לטרור 7 באוקטובר.
היום, ליבי עם הקורבנות, כולל 48 מבני עמנו.
צרפת דורשת לשחרר את כל החטופים שנותרו בידי חמאס".
: שרת החוץ אנאלנה ברבוק בירכה על הרג סינוואר באומרה כי "סינוואר היה רוצח ברוטלי וטרוריסט, שרצה להשמיד את ישראל ואת אנשיה.
כמתכנן פעולות הטרור ב-7 באוקטובר, הביא (סינוואר) מוות לאלפי אנשים וסבל בל-יתואר לאזור כולו.
על חמאס לשחרר את כל החטופים ולהניח את נשקו, הסבל של האזרחים בעזה חייב להסתיים".
: סגן דובר מזכ"ל האו"ם פרחאן האק אמר כי מזכ"ל האו"ם אנטוניו גוטרש מקווה שהריגתו של מנהיג חמאס יחיא סינוואר "תוביל כעת להפסקת אש מיידית, לשחרור מיידי וללא תנאי של כל החטופים ולהעברת סיוע הומניטרי בלתי מוגבל לעזה".
: העיתונות באיראן כינתה את סינוואר "שהיד" ובירכה על כך שהקריב את חייו במאבק נגד ישראל.
שגרירות איראן באו"ם הכריזה כי מותו של סינוואר "יחזק את רוח ההתנגדות".
הריגתו של מייקל בראון הייתה אירוע ירי קטלני שהתרחש ב־9 באוגוסט 2014 בעיר פרגוסון שבמדינת מיזורי, ארצות הברית, ובמהלכו נורה למוות מייקל בראון ג'וניור, צעיר אפרו־אמריקאי בן 18, בידי השוטר הלבן דארן וילסון.
אף שהמפגש נמשך פחות שתי דקות, הוא חולל מחאות נרחבות, העלה מחדש את סוגיית האלימות המשטרתית כלפי אפרו־אמריקאים, והפך לסמל מרכזי בהתגבשות תנועת "Black Lives Matter".
בראון גדל בפרגוסון, סיים את לימודיו בתיכון נורט' קאונטי חודשיים בלבד לפני מותו ותכנן להתחיל לימודי אלקטרוניקה בקולג' הטכני Vatterott.
פרגוסון הייתה אז פרוור שרוב תושביו אפרו־אמריקאים, אך כוח המשטרה בו היה ברובו לבן, וניכרו בו מתחים ארוכי־שנים סביב אפליה מגזעית באכיפת החוק.
דו"ח פדרלי שפורסם ב־2015 קבע כי גורמי אכיפת החוק בעיר הפעילו דפוסים שיטתיים של אכיפה בלתי מידתית כלפי שחורים והשתמשו בעיר כ"תחנת גבייה" לקנסות שהכבידו בעיקר עליהם.
בשעה 12:02 בצהריים (שעון מקומי) הבחין השוטר וילסון בבראון ובחברו דוריֶן ג'ונסון הולכים במרכז הכביש.
לפי גרסת וילסון, התפתח ויכוח קצר בחלון הניידת סביב דרישתו שיעברו למדרכה; כאשר הבחין כי בראון עונה לתיאור של חשוד בגניבה ממכולת סמוכה, ניסה לעצרו.
עימות פיזי פרץ דרך חלון הניידת, ירי ראשון נופק בתוך המושב, ולאחר ריצה קצרה נורה בראון שישה כדורים, פגעים קטלניים בראשו ובחזהו.
בראון היה לא־חמוש; לאורך דקות ארוכות נותרה גופתו על הכביש, מראה שהפך לאחד הדימויים המזוהים ביותר עם האירוע.
בתוך שעות החלו מאות תושבים להתגודד סביב זירת הירי.
ההפגנות הליליות הראשונות התלוו עם עימותים קשים בין מפגינים לכוחות משטרה חמושים ברכבי לחימה, רובי צלפים וגז מדמיע.
התיעוד החי מפרגוסון חידד את השיח על "מיליטריזציה" של המשטרה בארצות הברית והוביל את הבית הלבן להכריז על הגבלות במכירת ציוד צבאי למחלקות משטרה אזרחיות.
המחאות התפשטו לערים רבות וברשתות החברתיות התפשט ההאשטאג #HandsUpDontShoot – כרזת מחאה שנשענה על עדויות שלפיהן בראון הרים את ידיו בכניעה לפני שנורה.
ב־24 בנובמבר 2014 קבע חבר מושבעים מחוזי כי אין עילה להעמיד את וילסון לדין פלילי.
במקביל ערכה מחלקת המשפטים של ארצות הברית חקירה עצמאית שנמשכה שבעה חודשים; במרץ 2015 הודיע השר אריק הולדר כי לא נמצאו ראיות מספיקות להעמדתו לדין פדרלי בגין הפרת זכויות האזרח של בראון, אולם פורסם דו"ח חמור על דפוסי אפליה מוסדית במשטרת פרגוסון.
העיר עצמה התמודדה עם תביעות אזרחיות, וב־2017 אישרה ערכאה פדרלית הסדר פיצויים חשאי (שהוערך בכ־1.5 מיליון דולר) למשפחת בראון.
ביולי 2020 בחן התובע המחוזי החדש וסלי בל את התיק מחדש והודיע כי אין בסיס ראייתי להעמדה לדין, החלטה שסומנה כחתימת הגולל האחרונה על ההליכים הפליליים נגד וילסון.
הירי בבראון תואר "זרז" להתחדדות המאבק נגד גזענות מערכתית.
הוא קיבע את פרגוסון כאתר ציון דרך בהיסטוריה של זכויות האזרח בעשור השני של המאה ה־21, והוביל להתעוררות ארגוני Grassroots ברחבי ארה"ב.
מושגים כגון "א־סימטריית הכוח" ו"Policing for Profit" חדרו למיינסטרים, וב־2016 נכנסו לרפרטואר הקונגרס האמריקאי חקיקות פדרליות לצמצום חסינות שוטרים ולחיזוק מאגרי מידע על שימוש בכוח קטלני.
החוקרות במדעי המדינה מציינות את פרגוסון כמצע ל"אקטיביזם דיגיטלי" בשל הנראות שקיבלו הסרטונים החיים בטוויטר ו־Periscope, ובשל היכולת של עדים־בזירה להכתיב את נרטיב החדשות בזמן אמת.
מאז 2015 מתקיימת מדי קיץ צעדת זיכרון במקום הירי ברחוב קנפילד דרייב .
ב־9 באוגוסט 2024 צוין יום השנה העשירי בטקס בין־דורי שכלל הקמת קיר גרפיטי, שיפוץ האנדרטה המאולתרת והכרזה עירונית על "יום מייקל בראון".
בני משפחתו הובילו קמפיין להקמת מרכז קהילתי לחינוך טכנולוגי בפרגוסון, במטרה "להפוך טרגדיה למורשת מעצימה".
הרייט המרגלת הוא רומן נוער שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית לואיז פיציו.
הספר יצא לאור בשנת 1964, והפך לקלאסיקה.
הספר תורגם לעברית בשנת 1984 ויצא לאור בסדרת מרגנית של הוצאת כנרת זמורה-ביתן דביר.
הספר עובד לסרט קולנוע באותו שם בשנת 1996, בכיכובה של מישל טרכטנברג.
הסיפור מספר את קורותיה של ילדה כבת 11, המתגוררת במנהטן, ניו יורק.
הרייט היא בת יחידה בעלת עולם פנימי עשיר, שתחביביה העיקריים הם ריגול וכתיבה במחברת.
הרייט נוהגת לכתוב את מחשבותיה במחברת שהיא נושאת לכל מקום, ואת שעות אחר-הצהרים היא מבלה בריגול אחר דמויות שונות המתגוררות בשכונה: זוג ערירי הנוהג לרכוש חפצים מיוחדים ולהזמין אורחים לצפות בהם; אישה השוכבת במיטתה כל היום; בונה כלובים המגדל עשרות חתולים; משפחה איטלקית בעלת מכולת.
פרט למרגלת, שואפת הרייט, כשתהייה גדולה, להיות סופרת.
שני אירועים מזעזעים את חייה של הרייט.
הראשון הוא עזיבתה של האומנת שלה, שליוותה אותה מגיל צעיר, והשני הוא נפילת המחברת הסודית שלה לידי חבריה לכיתה.
הרייט, שכל מחשבותיה הכמוסות (והלא תמיד מחמיאות) מצויות באותה מחברת, מעוררת את זעמם של חבריה לכיתה, הקמים נגדה.
שני האירועים מחריבים את עולמה, ויחד עם האיסור שמוטל עליה לשאת את המחברת, מכניסים אותה למשבר עמוק, שאיתו היא צריכה להתמודד כמעט לבדה.
זכויות עיבוד קולנועיות לרומן נקנו על ידי הרברט סופה בשנת 1964.
"הרייט המרגלת" עובד לסרט קולנוע בשם "הרייט המרגלת" בשנת 1996. בסרט כיכבה השחקנית מישל טרכטנברג והוא היה לסרט הראשון שהופק על ידי חטיבת הסרטים העלילתיים של ניקלודיאון.
במרץ 2010, ערוץ דיסני שידר לראשונה את העיבוד שלהם לסיפור, סרט הטלוויזיה "הרייט המרגלת: מלחמות הבלוגים".
הסרט הוא בכיכובה של כוכבת סדרת הילדים "המכשפים מווייברלי פלייס", ג'ניפר סטון.
בסרט זה הרייט מתחרה נגד מריון הות'ורן כדי לראות למי יש בלוג יותר טוב.
באוגוסט 2020, עיבוד סדרת אנימציה המבוססת על הספר הוזמנה על ידי אפל TV בכיכובן של ביני פלדשטיין, ג'יין לינץ' ולייסי שאבר.
הריידלן (בשוודית: Härjedalen, בניב קדום Herjeådalen) הוא חבל ארץ בנורלנד (ארץ הצפון), שבשוודיה.
החבלים שגובלים בחבל הם ימטלנד מצפון, מדלפד והלסינגלנד ממזרח ודלארנה מדרום, ובמערב נמצא חבל טרנדלג שבנורווגיה.
הריידלן הוא החבל שבו מספר התושבים הקטן ביותר מבין חבלי שוודיה.
לפנים היה הריידלן חלק מטרנדלג, והוא מהווה עד היום אזור היסטורי נורווגי.
החבל נפל בידיה של שוודיה בשנת 1645, אולם האוריינטציה מערבה נותרה על כנה כשבהיעדר ערים, העיר הנורווגית ררוס שימשה כמרכז המסחרי הקרוב ביותר עבור החבל.
נופו של הריידלן מורכב ברובו משממות שלג הרריות.
הפסגות הגבוהות בחבל הן הר הלאג (Helagsfjället, 1,796 מ'), אנופיילט (Anåfjället, 1,332 מ') וסונפיילט (Sonfjället, 1,277).
היישובים מועטים, והגדול בהם הוא סְווֵג (Sveg), שבו 2,633 תושבים נכון ל-2005.
הרידינג ג' היא להקת רוק ישראלית שפעלה מסוף שנות השמונים ועד תחילת המילניום.
הלהקה הוקמה בשנת 1988 על ידי עמירם בן צבי ועופר שמואלי במהלך שירותם הצבאי במחנה שבטה, אליהם הצטרפו אחיו של עופר, אסף וגלעד, ליאור חייט (הגרזן) ואורי אפריים.
הלהקה פרצה מתוך סצנת רוק השוליים התל אביבית של מועדוני "קולנוע דן", "הפינגווין" ו"רוקסן".
חבריה היו פליטי הרכבי אינדי רוק בשם: אירוזיה, מונולוג, הפגיון, פריפריה ועוד.
הלהקה זכתה בתחרות רוק ירוק בשנת 1990, ותחרות טלרוק בפילבוקס בחולון בשנת 1991. נמנתה עם להקות הבית של מועדון רוקסן, והופיעה בפאבים ומועדונים קטנים.
אלבום הבכורה של הלהקה בשם "מנגנת באך" ראה אור בשנת 1992 בהוצאת פונוקול ובהפקתו המוזיקלית של אייל קצב.
מתוך האלבום התפרסם שיר הנושא "מנגנת באך", שנכתב על ידי ברוך פרידלנד ועופר שמואלי היה הלהיט הגדול של הלהקה (השיר צעד במצעד הפזמונים העברי השבועי של רשת ג' במשך 25 שבועות, ובשיאו הגיע למקום שלישי).
את השיר ליווה קליפ שהופק על ידי חברת מתב ובו השתתפה איילת זורר.
שיר נוסף שהצליח מהאלבום היה "חזרה מפריז".
ב 1993 פרש אורי אפריים לטובת לימודים ואת עמדת המיקרופון נטלו בן צבי ושמואלי.
ב-1995 הוציאה הלהקה את אלבומה השני "כיוון החילזון" בהפקת אלכס ברק קוקני הפקות, בהפצה של NMC והפקתם המוזיקלית של מני בגר וליאור טבת.
מתוכו האלבום התפרסמו השירים "שמש בשמיים", "רוקדת בחושך" ו"הכי טוב בעולם" שהיו להיטים במצעדים וזכו להד תקשורתי.
הלהקה התארחה בתוכניתו של יאיר לפיד "סוגרים שבוע" ונטלה חלק בתוכניות אירוח בולטות מהתקופה דוגמת זו של דן שילון.
כמו כן הלהקה הופיעה בפסטיבל ערד, בעיר הנוער ובעוד מספר מופעי חוצות.
ב-1997 פרש הגיטריסט ליאור חייט והוחלף על ידי רונן זל.
ב-2000 הוציאה הרידינג ג' אלבומה השלישי "עד סוף הלילה" דרך חברת LA4 של ישי אמיר, בהפקתם המוזיקלית של טל טרייביש ואסף שמואלי.
לאחר צאת אלבומם השלישי, הוציאו מספר סינגלים שלא זכו להצלחה ולאחר מספר הופעות מצומצם התפרקה הלהקה.
עופר שמואלי הוציא אלבום סולו בשם "קסיופאה" ב-2004, הופיע בבארבי התל אביבי, פרש מפעילות מוזיקלית והפך לאיש עסקים.
חברי הלהקה לשעבר המשיכו לנגן כחלק מלהקת הליווי של צביקה פיק, חלקם ב פרויקט של עידן רייכל, תופעת דופלר ועוד.
הרייט המרגלת הוא סרט קומדיה משפחתית אמריקאי בכיכובה של מישל טרכטנברג שיצא לאקרנים ב-10 ביולי 1996 בארצות הברית.
סרט זה מבוסס על רומן הנעורים "הרייט המרגלת" שנכתב על ידי הסופרת האמריקאית לואיז פיציו שיצא לאור בשנת 1964 והפך לקלסיקה.
הסיפור עוקב אחר ילדה בת 11 המתגוררת במנהטן שבניו יורק.
הרייט היא בעלת עולם פנימי עשיר ומכנה את עצמה כמרגלת.
תחביבה העיקריים הם ריגול ומעקב אחר אנשים קרובים ותיעוד בכתיבה במחברת אשר נוהגת לשאת לכל מקום ולכתוב בה את מחשבותיה והערות על הסובבים אותה.
את שעות הפנאי שלה מעבירה בריגול אחר אנשי השכונה ואוספת מידע.
עם זאת, שואפת הרייט להיות סופרת.
הכול משתנה כאשר מתרחש אירוע שזעזע את חייה של הרייט והוא עזיבתה של האומנת האהובה שליוותה אותה מגיל צעיר.
ואם זאת לא מספיק, בזמן שהרייט נסחפת למשחק עם חבריה לכיתה, נופלת המחברת הסודית שלה ובאותה היום כל סודותיה הכמוסים נחשפים למשמע כל הילדים.
ילדי הכיתה מנדים אותה ועושים לה תרגילים מלוכלכים, היא נפגעת ונוקמת ובעקבות כל הנזקים, הוריה מחרימים לה את המחברת.
הרייט פגועה ועלייה להתמודד ולהשיב את חבריה.
מישל טרכטנברג - הרייט מ.
ונסה לי צ'סטר - ג'ייני גיבס
הריזאו היא בירת קנטון אפנצל אוסר-רודן שבשווייץ.
העיר היא מקום מושב ממשלת הקנטון והפרלמנט שלו ורשויות השיפוט של הקנטון שוכנות בטורגן.
גרעין היישוב והבתים סביב לכיכר המרכזית, הכנסייה הפרוטסטנטית משנת 1580, הבתים הקרויים Wetter ו-zur Rose (שניהם משנת 1737, גרעין הכפר שוונברג (Schwänberg) ובניין הממשלה הכולל בתוכו את ארכיון הקנטון, רשומים כאתרי מורשת לאומיים.
יחד עם ערים נוספות בהרי האלפים, הריזאו שותפה באגודה ליישום של האמנה האלפינית להשגת פיתוח בר קיימא בהרי האלפים.
בשנת 2003 הוענק להריזאו תואר העיר האלפינית לאותה שנה.
הריזאו מוזכרת לראשונה בתיעוד משנת 837 בשם Herinisauva, והכנסייה שלה מוזכרת לראשונה ב-907. ב-1084 נחרבה העיירה במסגרת הקרבות סביב למנזר סנט גאלן.
ב-1248 וב-1249 חרבה העיירה שוב, הפעם על ידי המנזר עצמו.
ב-1041 הצטרפה הריזאו לברית יחד עם יישובים אחרים באפנצל כחלק ממלחמות אפנצל.
בשנים 1517 – 1518 הצליחה הריזאו להשיג את עצמאותה מהמנזר.
ב-1606 עלה רוב שטחה של העיר באש.
ב-1648 נפרד מהריזאו הכפר שוולברון והיה לכפר עצמאי נפרד.
בין השנים 1798 – 1803 הייתה הריזאו בירת קנטון זנטיס במסגרת הרפובליקה ההלווטית.
שטחה של הריזאו הוא 25.2 קמ"ר.
מתוכו 56.8% משמשים לחקלאות, 27.1% הם שטחים מיוערים, 15.5% הם שטחים בנויים ו-0.6% הוא שטחי נהרות, קרחונים והרים.
העיר ממוקמת באזור ההינטרלנד לשעבר.
היא שוכנת על צומת דרכים אזורים חשוב: הכביש בין סנט גאלן וטוגנבורג והכביש בין גרוסאו ואזור אפנצל.
בנוסף להיותה בירת הקנטון, כשליש מאוכלוסיית הקטנון מתגוררת בהריזאו.
היא כוללת את הכפר הריזאו וכפרים מפוזרים המהווים ערי שינה ואזורי תעשייה.
לפני 1648 היה שטח השיפוט של הריזאו כפול מזה של היום, אז נפרד ממנה הכפר שוולברון וב-1720 נפרד ממנה הכפר וולדשטאט.
נכון לשנת 2014 מנתה אוכלוסיית הריזאו 15,512 תושבים.
הריזאו שוכנת במרכז חלקה המזרחי של שווייץ.
כבר ב-1537 היא קנתה לעצמה שם של מרכז סחר חשוב.
הרייט באקר (בנורווגית: Harriet Backer ;21 בינואר 1845 – 25 במרץ 1932) הייתה ציירת נורווגית, שהייתה חלוצה בקרב אמניות הן בארצות הנורדיות והן באירופה בכלל.
היא ידועה בעיקר בזכות סצנות הפנים המפורטות שלה, המועברות בצבעים עשירים וביחסי הגומלין של אור וצל.
באקר הייתה אחת מארבע בנות שנולדו למשפחה אמידה בהולמסטרנד בווסטפולד, נורווגיה.
אביה היה סוחר ואמה הייתה ממשפחה אמידה.
משפחתה עברה לגור בכריסטיאניה (אוסלו) בשנת 1856.
בגיל 12 למדה לראשונה שיעורים ברישום וציור, בעיקר אצל יואכים קלמאייר (1857).
היא למדה אצל מדריך האמנות יוהאן פרדריק אקרסברג (1861–1865), בברלין אצל אלפונס הולנדר (1866–1867), אצל האמנית כריסטן ברון (1867–1868) ולמדה בבית הספר לציור של קנוד ברגסליין (1871–1874).
מאוחר יותר היא הייתה תלמידתו של איליף פטרסון במינכן (1874–1878).
היא הייתה תלמידתם של ליאון בונאט וז'אן-לאון ז'רום בפריז (1878–1780).
בנוסף נסעה רבות כבת זוגה של אחותה, הפסנתרנית אגתה בקר גרונדהל (1847–1907), בסיורי הקונצרטים שלה ברחבי אירופה.
היא לקחה שיעורים נוספים במהלך נסיעות אלה.
בין השנים 1880–1888 היא שהתה בפריז, שם חלקה סטודיו עם האמנית הנורווגית, קיטי לנג שלן.
בשנת 1888 היא חזרה לנורווגיה לצמיתות והתיישבה בסנדביקה, מחוץ לכריסטיאניה.
משנת 1889 ועד שנת 1912 הפעילה בית ספר לאמנות והייתה השפעה על מספר אמנים צעירים יותר.
באקר הפיקה רק כ-180 יצירות אמנות שהתבססו בעיקר על נושאים מקומיים.
בשנת 1880, הופיעה לראשונה בפריז עם הציור "התבודדות", ובשנת 1883 הציגה את "בלוט אינטריור" בתערוכת הסתיו באוסלו.
היא מעולם לא השתייכה לאף בית ספר, אך לעיתים קרובות משווים את עבודתה לזו של איליף פטרסן בן זמנה (1852–1928).
באקר עבדה במסורת הריאליזם בציור, שם היא נחשבת לציירת טבע וגם לאימפרסיוניסטית מוקדמת.
היא זכתה במדליית כסף בתערוכת יוניברל (1889).
באקר הציגה את עבודותיה בארמון לאמנויות יפות בתערוכה הקולומביאנית העולמית בשנת 1893 בשיקגו, אילינוי.
משנת 1907 ועד מותה בשנת 1925 קיבלה מענק שנתי מהתעשיין העשיר ופטרון האמנויות, אולף פרדריק שו (1861–1925).
היא קיבלה את מדליית כבוד מזהב של המלך.
היא זכתה במספר תוארי כבוד, ובשנת 1925 היא הוצבה למחלקה הראשונה של האבירים במסדר סנט אולב.
באקר נפטרה בשנת 1932 ונקברה באוסלו.
עדה מדסן (1917–2009) עיצבה פסל ברונזה של הרייט באקר ואחותה אגתה באקר גרונדאהל שהוקם בשנת 1982 בעיר הולמסטרנד.
כמה מהמוזיאונים ואוספי האמנות הגדולים ביותר בנורווגיה מציגים יצירות שלה.
כולל המוזיאון הלאומי באוסלו, מוזיאון ברגן ואוסף רסמוס מאיירס במוזיאון ברגן קונסט בברגן.
הריטואל (בתרגום מילולי מאנגלית: The Ritual) הוא סרט אימה בריטי שעלה לאקרנים בשנת 2017 ועוקב אחר קבוצת חברים היוצאת לטיול תרמילאים ביער בשוודיה ונאלצים להתמודד מול רשע שלא ראו קודם.
הסרט בוים על ידי דייוויד ברקנר ואת התסריט שלו כתב ג'ו ברטון.
תסריט הסרט מבוסס על רומן בשם "הריטואל" שנכתב על ידי הסופר אדם נוויל בשנת 2011. בסרט מככבים ריף ספול, ארשר עלי, רוברט ג'יימס-קולייר וסם טרוטון.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו ב-8 בספטמבר 2017 ולאחר מכן הופץ בממלכה המאוחדת ב-13 באוקטובר 2017 על ידי חברת ההפצה "אנטרטיימנט ואן" הקנדית.
חמישה חברים: פיל, דום, האץ', לוק ורוב נפגשים בפאב ומנסים לתכנן טיול קבוצתי.
רוב מציע לצאת לטיול תרמילאים בשוודיה, אך השאר מסרבים.
בהמשך הערב, לוק ורוב עוזבים את החבורה ויוצאים לקנות אלכוהול במכולת ליד, אך המכולת נשדדת.
לוק מתחבא מפני השודדים והשודדים מנסים לגנוב מרוב חפצי ערך.
לוק, שמפחד להתערב בנעשה, ממשיך להתחבא והשודדים הורגים את רוב לאחר שהאחרון סירב לתת להם את טבעת הנישואין שלו.
חצי שנה לאחר מכן, ארבעת החברים הנותרים יוצאים לטיול תרמילאים על גבי שביל בשם "" הממוקם בצפון שוודיה לזכרו של רוב.
בסוף היום הראשון, החבורה מגיעה לאחת הפסגות ועליה מאלתרת קבר עשוי מאבנים עליו הם מניחים את תמונתו של רוב, נרות וכן שופכים מעט אלכוהול מתוך בקבוקון שהחזיקו.
בבוקר שלמחרת, החבורה מתעוררת בגלל גשם חזק שפורץ ובמהלך הטיול, דום נפצע בברכו.
האץ' מציע לחבורה לקצר את הדרך חזרה דרך היער במקום ללכת בדרך המסומנת הארוכה יותר במטרה לחסוך מדום כאב מיותר.
הקבוצה נכנסת ליער ונתקלת בתופעות על טבעיות הכוללות גופת אייל קנדי על ענפי העצים וכן סמלים מוזרים שחרוטים על גזעי העצים.
ברדת החשיכה, מבול שמתחולל מאלץ את הקבוצה למצוא מחסה.
הקבוצה מוצאת בקתה נטושה אליה הם פורצים ומעבירים בה את הלילה.
בבקתה, הם מוצאים שרשרת עליה אותם סימנים שהם ראו ביער וכן פסל של אדם חסר ראש העשוי מענפים וידיים העשויות מקרני חיות.
במהלך הלילה, לוק חולם סיוט בו הוא חוזר למכולת וחווה את השוד מחדש.
בבוקר שלמחרת, הקבוצה מתעוררת ומגלה שחזהו של לוק מדמם בגלל פצע דקירה ופיל מתפלל לפסל.
מתברר שכולם חלמו סיוטים במהלך הלילה.
מוטרדים ממה שקרה, הקבוצה מנסה למצוא דרך לצאת מהיער.
לוק מבחין ביד מסתורית הנוגעת באחד העצים, אך דום מפקפק בו.
בוויכוח שנוצר בין השניים, דום קורא ללוק פחדן בכך שנתן לרוב למות והציל את עצמו.
כשהלילה יורד לוק חולם סיוט נוסף על השוד, אך מתעורר בגלל צעקותיו של פיל.
הוא יוצא מהאוהל שלו ורואה שהאוהל של האץ' ריק והאץ' עצמו נעדר.
שלושת החברים הנותרים רצים לתוך היער במטרה למצוא את פיל, אך כשהשחר עולה הם מבינים שהם הלכו לאיבוד ולא מוצאים את המחנה שהקימו.
השלישייה מחפשת אחר המחנה שלהם ומגלים את גופתו של האץ' משופדת לאחד העצים.
לאחר שהם קוברים את האץ', השלישייה ממשיכה בדרכם.
בהמשך, פיל נלקח מהמקום על ידי יצור מפלצתי ודום ולוק מבינים שהיצור שלקח את פיל עקב אחריהם לאורך כל הדרך ומתחילים לברוח.
היצור עוקב אחריהם, אך דום ולוק מוצאים דרך מוארת המובילה אותם לכפר קטן באמצע היער והם מתחבאים באחד הבתים.
כאשר הם נכנסים לבית הם מאבדים את הכרתם.
לוק ודום מתעוררים ומגלים שהם קשורים בשרשראות במרתף הבית.
אישה זקנה יורדת למרתף, בוחנת את פצע הדקירה בחזהו של לוק ומספרת לו שגם לה יש פצע דקירה דומה באותו מקום.
האישה עוזבת את המרתף ומצווה על שני גברים לקחת איתם את דום למעלה.
אישה צעירה יורדת למרתף ומסבירה ללוק שההכנות לקורבן כבר בוצעו.
זמן מה לאחר מכן דום הפצוע מורד בחזרה למרתף ומספר ללוק שהוא עומד להיות מוקרב למען המפלצת.
דום מפציר בלוק להימלט ולהרוס את הכפר לפני שיקריבו גם אותו.
נואש לברוח, לוק שובר לעצמו את האגודל ומצליח להשתחרר מהשרשראות בזמן שדום עצמו נלקח אל מחוץ לבית.
רגע לפני שהוא מת, דום חווה חיזיון בו אשתו מתקרבת אליו, אך זו מתבררת להיות המפלצת והיא משפדת את דום על אחד העצים.
האישה הצעירה חוזרת למרתף ומספרת ללוק שהמפלצת היא ישות אלוהית בשם מודאר ושהוא אחד הצאצאים של האל הנורדי לוקי, לו תושבי הכפר מקריבים קורבנות במטרה לחיות חיי נצח.
לוק נבחר על ידי מודאר ומוצעת לו הבחירה: להפוך לאחד מסוגדיו או למות כקורבן.
האישה הצעירה עוזבת ולוק משחרר את עצמו ובורח מהמרתף.
חמוש בלפיד, לוק מגלה שסוגדיו של מודאר הפכו למעין גופות חנוטות המנסות לתפוס אותו, אך הוא מעלה אותן באש.
בעשותו כך, הוא שורף את הבקתה ומושך את תשומת לבו של מודאר.
מודאר מחזיק בידיו את האישה הצעירה.
לוק מוצא רובה ציידים והורג את אחד מתושבי הכפר ולאחר מכן מחמש עצמו בגרזן.
מודאר הזועם הורג את האישה הצעירה בזמן שלוק יורה בו ומתחיל לברוח.
מודאר רודף אחרי לוק ומנסה לבלבל אותו בעזרת הזיות על השוד, לבסוף מצליח ללכוד אותו ולהוריד אותו לברכיו במטרה שיסגוד עבורו.
לוק מסרב ותוקף את מודאר בעזרת הגרזן.
לוק מצליח לברוח מהיער לכיוון הכביש הראשי ומבחין במודאר, שכבר לא רודף אחריו מכיוון שהוא לא יכול לעזוב את היער.
לוק מתקדם לאורך הכביש ומבחין במכונית חולפת.
הסרט צולם בהרי הקרפטים שברומניה.
פסקול הסרט הולחן על ידי בן לוואט, שהוא חברו הוותיק של דייוויד ברקנר, במאי הסרט.
לוואט הלחין גם את פסקול הסרט "The Signal" משנת 2007 ואת פסקול הסרט "בית הסיוטים" משנת 2020.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים הבין-לאומיים בטורונטו בשנת 2017 וזכויות ההפצה הבין-לאומיות נמכרו לחברת הזרמת המדיה "נטפליקס" עבור 4.75 מיליון דולר.
הסרט הופץ בבתי הקולנוע בממלכה המאוחדת על ידי חברת ההפצה הקנדית "אנטרטיימנט ואן" ב-13 באוקטובר 2017 והרוויח מעל למיליון דולר בהקרנת הבכורה.
לאחר מכן, הסרט הופץ בשירות הזרמת המדיה "נטפליקס" בתאריך 9 בפברואר 2018.
האתר Rotten Tomatoes העניק לסרט ציון של 74% טריות על סמך 96 ביקורות.
האתר Metacritic העניק לסרט ציון של 57/100 על סמך 18 ביקורות.
הריגת שלושת החטופים הישראלים בשׁג'אעייה אירעה ב-15 בדצמבר 2023, בלחימת צה"ל בשכונת שג'אעייה שבעיר עזה.
כוח של גדוד 17 ירה למוות בשלושה חטופים ישראלים, אלון שמריז, סאמר אל-טלאלקה ויותם חיים, שלאחר כ-70 ימים בשבי הצליחו לברוח לאחר שכוח של סיירת גולני הרג את החוטפים שלהם מבלי לדעת שהם מחזיקים חטופים במבנה.
שלושת החטופים שנהרגו היו: יותם חיים, בן 28 מכפר עזה, היה מתופף בלהקת המטאל "Persephore"; אלון שמריז, בן 26 מכפר עזה, תכנן ללמוד הנדסה ב; סאמר אל-טלאלקה, בן 25 מחורה, עבד במדגרה בקיבוץ ניר עם ועמד להתחתן.
במתקפת הפתע על ישראל ב-7 באוקטובר 2023 נחטפו מישראל לרצועת עזה 251 אנשים, והוחזקו על ידי החמאס בשבי.
בעקבות המתקפה פתח צה"ל מיד במלחמת חרבות ברזל וכשלושה שבועות לאחר מכן בתמרון קרקעי ברצועת עזה.
ב-10 בדצמבר כוח גולני הרג את החוטפים מבלי לדעת שהם מחזיקים חטופים במבנה.
במהלך הקרב כלב של עוקץ נכנס לבית שבו שהו החטופים ואחד מהם, אלון שמריז, צעק לעברו: "הצילו, יש פה חטופים".
הכלב יצא מהבניין ובהמשך נהרג, ולכן המצלמה שלגופו לא נבדקה, אלא רק שלושה ימים אחרי תקרית הירי בחטופים.
ב-15 בדצמבר הם יצאו מהבניין, סמוך לכוח צה"ל מגדוד 17 מחטיבת ביסלמ"ח אשר זיהה שלושה אנשים הולכים בקבוצה, בלי חולצות ועם דגל לבן.
קלע שהיה כמה עשרות מטרים מהם ירה לכיוונם והרג את סאמר אל-טלאלקה ואלון שמריז.
יותם חיים נמלט למבנה סמוך, וצעק "הצילו".
המג"ד הורה לחדול אש אך חייל שהיה במבנה אחר פגע ביותם חיים.
כשנפסק הירי נקראו לוחמי הנדסה קרבית לוודא כי הגופות אינן ממולכדות.
למראה גופתו של חיים התעורר במפקד הגדוד החשד שמדובר בישראלי, והגופות הועברו לבדיקה שבה התגלתה זהות ההרוגים.
בתחקיר הראשוני אמר הקלע שירה בקבוצה שחש סכנת חיים מנוכחותם, ולגבי הירי השני נאמר כי חששו שקריאות "הצילו" בעברית היו מלכודת שנועדה למשוך כוחות פנימה ולכן ירו בחטוף.
החיילים פעלו באזור מרובה היתקלויות ועל רקע החשש שמחבלים יבצעו פיגועי משיכה ויגרמו לכוחות להיכנס למבנים ממולכדים.
בהודעה ראשונית מטעם הצבא נמסר שהירי בוצע בניגוד להוראות הפתיחה באש.
מספר ימים לאחר התקרית העיתונאי אמיר בוחבוט פרסם כי הלוחמים פעלו בהתאם להנחיית המג"ד - שבעקבות תקריות באזור הורה לפתוח באש על כל גבר בגיל הלחימה.
עם פרסום הידיעה על התקרית יצאה קריאה מטעם מטה משפחות החטופים והנעדרים להפגנה מול מחנה רבין בקריאה לחידוש המשא ומתן לשחרור החטופים.
מאות אנשים השתתפו בהפגנה שהייתה באותו ערב וחסמו כבישים מסביב למחנה רבין.
הרמטכ"ל הרצי הלוי הבהיר כי צה"ל והעומד בראשו אחראים על מה שקרה ויעשו הכל כדי למנוע הישנותם של מקרים כאלה בהמשך הלחימה.
לדבריו, הירי, אשר בוצע במהלך לחימה ובתנאי לחץ, בוצע בניגוד להוראות הפתיחה באש.
לאחר תחקיר ראשוני ציין הרמטכ"ל כי צה"ל כשל במשימה והיה ניתן למנוע את הפגיעה בחטופים.
עם זאת הוחלט לא לנקוט כלל בצעדים נגד המעורבים, לפחות עד סוף המלחמה.
איריס חיים, אמו של החטוף שנורה יותם חיים, פרסמה הודעה מוקלטת לגדוד שחייליו ירו למוות בבנה, וציינה שהיא אוהבת ומחבקת אותם, ומאשימה במות בנה את החמאס ולא דבריו של יונתן שמריז בהלווית אחיו אלון, ביטאו ביקורת חריפה על התנהלות הממשלה והמערכת הביטחונית בהקשר לאירועי ה-7 באוקטובר.
הפובליציסט נחום ברנע ורבים אחרים כתבו שמדובר בהפרה סדרתית של פקודות הצבא ואף בפשע מלחמה.
ברנע קשר בין התקרית להריגת יובל קסטלמן שאירעה ימים ספורים קודם לכן, וכתב כי "החוט המקשר הוא ההתעלמות ממראה העיניים, הששון אלי הדק, הזלזול בחיי אדם".
אלעד מן הטיל אחריות לתקרית על עיתונאים ישראלים, שעודדו מדיניות לפיה מספיק ספק כלשהו של סיכון כדי להצדיק ירי על מנת להרוג.
הרב שמואל אליהו וכותבים נוספים הביעו עמדה לפיה האחריות המלאה לטרגדיה היא על החמאס, ואין לשפוט את החיילים על טעות בהחלטה של שניות מתוך עקת הקרב, כדי לא לפגוע בהמשך הלחימה ובקבלת ההחלטות בה.
משפחתו של שמריז דרשה מצה"ל שיוכר כחלל צה"ל, על רקע העובדה שהוא זומן למילואים בתחילת המלחמה לפני שנודע שנחטף וגם לאור העובדה שיש עדויות שהוא נסמך על הידע שלו מתקופת שירותו הסדיר ביחידת ההנדסה הקרבית יהל"ם בעת ניסיון ההישרדות של החטופים.
צה"ל סירב, ובתגובה במרץ 2024 המשפחה עתרה לבג"ץ כדי לקבל את ההכרה.
ב-18 באפריל 2024 הונחה על קברו של שמריז ביוזמת צה"ל מעין מצבה צבאית, ללא דרגה ומספר אישי כמקובל במצבה צבאית סטנדרטית.
ב-15 באפריל 2024 הוענקו למשפחות שלושת החטופים תעודות הוקרה על גבורתם על ידי נשיא המדינה יצחק הרצוג.
בנובמבר 2025 עלה לאקרנים סרטו של דורון ערן "תהיה חזק" המתאר את סיפורם של שלושת החטופים.
בסרט מככבים וואל חמדון בתפקיד סאמר אל-טלאלקה, שחר טבוך בתפקיד יותם חיים ותומר מחלוף בתפקיד אלון שמריז.
עוד מככבים בסרט: סלמה בלייר וג'אד הירש.
הְרִיהוֹרִי פֵדוֹרוֹבִיץ' קְוִיטְקָה-אוֹסְנוֹבְיָאנֶנְקוֹ (באוקראינית: Григорій Федорович Квітка-Основ'яненко; 29 בנובמבר 1778 – 20 באוגוסט 1843) היה סופר, עיתונאי ומחזאי אוקראיני, מייסד הפרוזה הקלאסיציסטית האוקראינית.
קוויטקה נולד בכפר אוסנובה שבפלך סלובודה אוקראינה למשפחת אצולה אוקראינית.
הוא נטל לעצמו את שם העט אוסנוביאננקו, על שם כפר הולדתו, עת התחיל בקריירה הספרותית שלו.
בשנת 1812 מונה למנהל תיאטרון חובבים חדש שנפתח בחרקוב.
אהבתו לתיאטרון נמשכה לכל חייו, ואף הביאה אותו לימים לכתוב מחזות דרמה.
ב-1841 כתב את "תולדות תיאטרון חרקוב".
קוויטקה-אוסנוביאננקו היה מראשוני התומכים באוקראינית כשפה ספרותית, והוא החל לפרסם בכתבי העת הספרותיים האוקראיניים הראשונים שהודפסו בחרקוב בראשית המאה ה-19. כמו רוב בני דורו בזירת הספרות האוקראינית, הוא כתב גם ברוסית.
הוא התכתב עם טאראס שבצ'נקו והיה חבר של ניקולאי גוגול.
ייתכן שהמחזה של גוגול, "רביזור", נכתב בהשראת הדרמה הסאטירית של קוויטקה-אוסנוביאננקו "המבקר מהקפיטול או מהומה בעיר מחוז", שהייתה בעלת קווי עלילה ודמויות דומים מאוד.
יצירותיו בשפה האוקראינית היו ברובן בורלסקיות וסאטיריות באופיין, אך הוא כתב גם פרוזה רצינית יותר, כמו הנובלה הסנטימנטלית שלו "מרוסיה".
זו הייתה הפרוזה הקלאסיציסטית האוקראינית הראשונה, ולפי עדותו שלו, הוא כתב אותה כדי להוכיח לאדם לא מאמין אחד שניתן לכתוב דבר עדין ונוגע ללב בשפה האוקראינית.
הוא גם ניסה את כוחו בסוגה הגותית ב"פסחא של אדם מת" משנת 1834.
"מר חליאבסקי" (1839, נכתב בשפה הרוסית)
הישגו הספרותי של קוויטקה-אוסנוביאננקו היה לנושא שנוי במחלוקת עבור מבקרי התרבות האוקראינית.
מצד אחד, כאחד הסופרים העממיים הראשונים לכתוב בשפה האוקראינית, רואים בו דמות מכוננת של הספרות האוקראינית.