tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תאריך שם מקומי בעברית תיאור1 בינוארDía de Año Nuevo סילבסטר 6 בינואר Día de Reyes חג ההתגלות מציין את סגידת שלושת האמגושים בפני ישו הילד, החג מתמקד בעיקר בתהלוכות, אכילת עוגות בצורת כתר והענקת מתנות לילדים.
15 בינואר Día del Maestro יום המורים יום שני ושלישי לפני יום רביעי של אפר Carnaval הקרנבל משתנה Semana Santa השבוע הקדוש מנציח את השבוע האחרון בחייו של ישו לפני צליבתו ותחייתו.
השבוע הקדוש מתחיל ביום ראשון של הדקלים ומסתיים בחג הפסחא.
1 במאי Día del Trabajador יום הפועלים 3 במאי Día del Cruz del Mayo חג הצלב הלטיני אינו חג רשמי בוונצואלה.
מועד לציון שני אירועים: יום הצבא של וונצואלה ויום חגו של יוחנן המטביל.
5 ביולי Cinco de julio יום העצמאות של וונצואלה נהוג לציין את עצמאות של וונצואלה והן את התרבות הייחודית שלה בשירים ובאוכל.
25 בדצמבר Navidad חג המולד מנציח את הולדתו של ישו.
ונציה הקטנה היא אזור במרכז לונדון שבאנגליה, צפון מערבית לתחנת הרכבת פדינגטון.
אזור מגורים זה הוא אחד מאזורי המגורים היוקרתיים ביותר בלונדון.
מקור שמו הוא בתעלת ריג'נטס הזורמת במרכז השכונה.
יש מספר גבוה יחסית של תושבים ערבים וכורדים.
כמו כן, חלק לא מבוטל מתושבי ונציה הקטנה מגיעים מאוסטרליה, ניו זילנד, צפון אמריקה ומערב אירופה.
נוצרה כאן בריכה בשנות העשרים של המאה העשרים בנקודת המפגש של תעלת ריג'נט וזרוע פדינגטון של תעלת גרנד ג'ונס (כיום גרנד יוניון), ונודעה במקור בשם פדינגטון ברודווטר.
אי קטן עם ערבות ועופות בר מהווה סוג של כיכר בצומת, שתמיד נועד כמקום לסירות הנאה.
האי ידוע כיום כאי של בראונינג, על שם המשורר רוברט בראונינג, שגר בקרבת מקום.
האזור הסמוך נבנה בצורה חלקית אך הרמונית מהרבע השני של המאה ה-19, במיוחד עם טרסות וזוגות של בתים משובצים בנות שלוש קומות.
לאזור ניתן להגיע בשיט לאורך תעלת ריג'נטס מאזור קמדן טאון ומאזור ריג'נטס פארק ומגן החיות של לונדון.
ונסן קנדלה (צרפתית: Vincent Candela; נולד ב-24 באוקטובר 1973 בבדריו) הוא כדורגלן עבר צרפתי ששיחק בעמדת מגן שמאלי.
קנדלה סיים את הקריירה בקבוצת מסינה.
ונסן ד'אנדי היה מלחין צרפתי.
בגיל צעיר החל ד'אנדי ללמוד נגינה בפסנתר.
כדי לרצות את משפחתו החל ללמוד משפטים, אך עד מהרה פנה ללימודי מוזיקה בקונסרבטואר של פריז כתלמיד נלהב של סזר פרנק.
בין מוריו היה גם אנטואן מרמונטל.
בשנת 1894 היה בין מייסדי בית ספר גבוה למוזיקה בפריז בשם סקולה קנטורום, וניהל אותו עד למותו.
בין תלמידיו היו: ארתור הונגר, אריק סאטי, אלבר רוסל, בוהוסלב מרטינו, דריוס מיו, איסק אלבניס, ז'וסף קנטלוב (שכתב את הביוגרפיה שלו) ועוד.
בית הספר הזה קיים עד היום ומתחרה בקונסרבטוריון המפורסם.
ד'אנדי הושפע מהמוזיקה הגרמנית והיה מעריץ נלהב של ואגנר.
הוא כתב גם ספרים על קומפוזיציה ועל המוזיקה של פרנק ובטהובן.
ד'אנדי כתב יצירות תזמרתיות, יצירות קאמריות, מספר אופרות, יצירות לפסנתר ושירים.
מכל יצירותיו, מבוצעות היום שתיים: אשתר (Istar) וסימפוניה על שיר הר צרפתי .
אשתר היא הדמות הראשית באגדה הבבלית.
היא הולכת לחפש את אהובה הנמצא במשכן עם שבעה שערים.
כל שער מופיע כווריאציה על נושא אחד.
לבסוף, עם פגישת האוהבים, מופיע הנושא באופן ברור ומושלם.
סימפוניה על שיר הר צרפתי, אופוס 25 (1886)
זו היצירה המפורסמת ביותר של ד'אנדי.
היצירה כתובה לפסנתר ותזמורת אבל אין זה קונצ'רטו, אלא הפסנתר משתתף עם התזמורת כחלק אינטגרלי ממנה.
היצירה בנויה מנושא המנוגן לראשונה על ידי קרן אנגלית.
זו מנגינה עממית ששמע ד'אינדי בהרי סוון (Cevennes) ולכן נקראת היצירה גם Symphonie Cévenole.
הנושא מופיע בשש וריאציות לאורך שלושת פרקי היצירה.
וַנסַן לָה שְאפֶּל (נולד בשנת 1690 או 1703, מת ב-1745) היה שף צרפתי שעבד בחצרות פיליפ סטנהופ, הרוזן הרביעי מצ'סטרפילד, וילם הרביעי, הנסיך מאורנג', ולבסוף בחצרה של מאדאם דה פומפדור, מאהבתו של לואי החמישה עשר, מלך צרפת.
לה שאפל ידוע בעיקר בזכות ספר הבישול שחיבר, "הבישול המודרני" (Le Cuisinier moderne), שיצא לאור לראשונה ב-1733 כשעבד עבור הרוזן מצ'סטרפילד, ושנתיים מאוחר יותר פורסם גם בצרפתית.
הספר טבע לראשונה את המונח "נובל קוויזין", אם כי זה שינה את מובנו מאז.
לספר הייתה השפעה עצומה על הבישול של המעמדות העליונים באנגליה.
הוא הושפע חלקית מספר בישול שקדם לו, Le nouveau cuisinier royal et bourgeois, של פרנסואה מסיאלו.
ונסן דה פול (צרפתית: Vincent de Paul; 24 באפריל 1581 – 27 בספטמבר 1660) היה כומר צרפתי הנחשב לקדוש נוצרי.
נחשב למייסדו של ארגון הרווחה והצדקה הקתולי קאריטאס.
ב-1737 הוכרז על ידי הכנסייה הקתולית כקדוש.
דה פול נולד למשפחת איכרים במחוז לאנד שבגסקוניה בצרפת, בכפר הנקרא כיום על שמו ("סן ונסן דה פול").
דה פול סיים לימודי תאולוגיה בטולוז והיה בעל מעמד בקהילה.
ב-1605 בהיותו בהפלגה בחזרה ממרסיי לטולוז, עטו על ספינתם שלוש ספינות טורקיות.
שודדי הים כבלו את הנוסעים בשלשלאות, הובילו אותם לתוניס ומכרום כעבדים.
בהתחלה נקנה על ידי דייג אך הוא לא היה שבע רצון מדה-פול כדייג ומכר אותו לאיכר, צרפתי לשעבר, שהיה בעבר נזיר פרנציסקני וכשנפל בשבי התאסלם על מנת לזכות בחרותו.
השירה גרמה התרגשות לאשת האיכר שאמרה לבעלה כי שגה כאשר המיר דתו.
זה תכנן תוכנית מנוסה וכעשרה חודשים מאוחר יותר, אחרי שהטביל את אדונו חזרה לנצרות, נמלטו דה-פול ואדונו בסירה לצרפת.
בכהונתו ככומר הדגיש את נושא הצדקה.
לאחר שובו לצרפת נשלח למשימה סודית מטעם האפיפיור אל הנרי ה-7, היה הכומר האישי של הנסיכה מרגריט, רעייתו של אנרי הרביעי, מלך צרפת, וכומר הקהילה בקלישי שליד פריז.
מ-1612 היה כומר של משפחת גונדי.
במהלך כל אותה תקופה הקדיש מזמנו ומרצו לטובת השייטים הכבולים בספינות העבדים, לטובת האסירים ולטובת החולים.
ב-1622 מונה ככומר של ספינות העבדים הצרפתיות (ספינות שהושטו בכוח שריריהם של שייטים עבדים) ובתוקף תפקידו זה פעל לשיפור מצבם ועשה פעולות מיסיונריות בשייטים.
דה פול גייס נשים לעבודה בבתי חולים.
הן לא היו חייבות להיות נזירות ולקבל עליהן שבועת נזירות וגם לא להתחייב מראש לתקופת שרות קצובה אולם היה עליהן להתלבש בפשטות ובצניעות ולהקדיש עצמן לטיפול בחולים.
ארגון זה קיים עד היום כ"בנות החסד" או כ-"האחיות הרחמניות של סן ונסן דה פול", (Sœurs de Saint Vincent de Paul).
הארגון מונה כיום כ-21 אלף נזירות.
דה פול נפטר בפריז ב-1660. על שמו נקראים מוסדות רבים ברחבי העולם.
ונסה רדגרייב היא שחקנית בריטית הידועה בזכות הופעותיה בקולנוע, בטלוויזיה ועל במת התיאטרון, והיא הופיעה בלמעלה משמונים סרטים.
רדגרייב באה ממשפחה של שחקנים, שהידועים שבהם הם אביה, סר מייקל רדגרייב, אחותה לין רדגרייב ובנותיה נטשה ריצ'רדסון וג'ואלי ריצ'רדסון.
רדגרייב הופיעה לראשונה על במת התיאטרון בשנת 1958 ומאז הופיעה פעמים רבות בתיאטרון, בטלוויזיה ובקולנוע.
בקולנוע הופיעה בסרטיהם של במאים ידועים, כשחקנית מובילה.
רדגרייב ידועה גם בשל פעילותה הפוליטית, לרוב בשורות השמאל הרדיקלי.
היא הביעה עמדות בגנות מלחמת וייטנאם, בזכות הפירוק מנשק גרעיני, בזכות מאבקם של יהודי ברית המועצות לעלות לישראל, בזכות איחוד אירלנד, וכנגד גזענות.
זמן מה הייתה חברה ב"מפלגת הפועלים המהפכנית" השמאלנית קיצונית בבריטניה, ואף רצה מטעמה בבחירות לפרלמנט.
מאז עברה כמה גלגולים פוליטיים בשמאל הבריטי, וכיום היא חברה במפלגה בשם "שלום וקידמה", שעיקר מצעה התנגדות למלחמה בעיראק ותמיכה בזכויות האדם.
משנות ה-70 הביעה תמיכה בארגון אש"ף, ואף שימשה כקריינית, בשנת 1977 לסרט תעודה בשם "הפלסטיני" העוסק בסכסוך הישראלי-פלסטיני.
באותה השנה, כאשר קיבלה את פרס אוסקר על משחקה בסרט "ג'וליה", אמרה בנאום קבלת הפרס כי היא מקבלת את הפרס על אף מאמצי ההפחדה של "בריונים ציונים".
ב-1981 ביטל מנהל הטלוויזיה הישראלית יצחק שמעוני את הקרנת סרטה עטור הפרסים "תזמורת על תנאי", בשל תמיכתה באש"ף.
ביקורתה כלפי הציונות וישראל נמשכה.
בפסטיבל הסרטים בסיציליה ב-1982, הציגה את סרטה "פלסטין הכבושה", בו מוצגת ישראל כממשיכת דרכה של גרמניה הנאצית, ובמהלך הפסטיבל הכתה את יוצרי הסרט הישראלי חמסין ואת העיתונאית שרית ישי לוי.
בשנת 2004, ביקרה ברשות הפלסטינית ונפגשה עם יושב ראש הרשות, יאסר ערפאת, ברמאללה.
בשנת 1995, שימשה כשגרירה של רצון טוב של ארגון יוניצ"ף של האו"ם.
ב-2017, החלה לדגמן כפנים החדשות בבית האופנה גוצ'י.
ב-2021, כיכבה רדגרייב עם משפחתה, בסרטון שבוע האופנה הדיגיטלי בלונדון, שהוצג על ידי המעצבת רוקסנדה אילינצ'יץ
רדרגייב, הייתה מועמדת לפרס האוסקר 6 פעמים.
1977, פרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר, על הופעתה בסרט ג'וליה.
1980, פרס אמי פריימייט לשחקנית ראשית מצטיינת במיני סדרה או סרט - "משחק לזמן"
2003, פרס טוני, על הופעתה בתפקיד הראשי במחזהו של יוג'ין או'ניל "מסע ארוך אל תוך הלילה".
ב-11 במאי 1963 נולדה לה ולבמאי טוני ריצ'רדסון בתם, השחקנית נטשה ריצ'רדסון, ובינואר 1965 נולדה בתם השנייה, השחקנית ג'ואלי ריצ'רדסון.
יחסיה הרומנטיים עם השחקן האיטלקי פרנקו נרו החלו ב-1967 כשנפגשו בצילומי הסרט קמלוט.
ב-1969 נולד ילדם קרלו גבריאל ספא ראנרו (שידוע בשמו קרלו נרו), תסריטאי ובמאי.
אחרי שנפרדו למספר שנים, בהן ניהלה ונסה רדגרייב מערכת יחסים ממושכת עם טימותי דלטון, שהיה צעיר ממנה בכעשר שנים, הם שבו ונישאו ב-31 בדצמבר 2006. קרלו נרו ביים את ונסה רדגרייב בעיבוד הקולנועי של מחזהו של וואלאס שון, The Fever.
פרנקו נרו היה שושבינה של בתו החורגת נטשה ריצ'רדסון, בתה של ונסה רדגרייב, כשנישאה לשחקן ליאם ניסן.
נטשה ריצ'רדסון נפטרה ב-18 במרץ 2009 עקב פגיעת ראש קשה בשעור סקי בקוויבק שבקנדה.
נכדה, בנם של ליאם ניסן ונטשה בתה, הוא השחקן מייקל ריצ'רדסון.
מורגן (1966) - בתפקיד: ליאוני דלט
קמלוט (1967) - בתפקיד: גואנוור
איזדורה (1968) - בתפקיד: איזדורה דאנקן
הסתערות חיל הפרשים (1968) - בתפקיד קלאריסה
מרי, מלכת הסקוטים (1971) - בתפקיד: מארי מלכת הסקוטים
רצח באוריינט אקספרס (1974) - בתפקיד: מארי דבנהאם
תמיסת שבעת האחוזים (1976) - בתפקיד: לולה דברו
אגתה (1979) - בתפקיד: אגתה כריסטי
תזמורת על תנאי (1980) - בתפקיד: פניה פנלון
הבוסטונים (1984) - בתפקיד: אולי צ'אנסלור
זקוף ת'אוזן (1987) - בתפקיד: פגי ראמזי
זיכרונות מאחוזת הווארד (1992) - בתפקיד: רות וילקוקס.
חיבוק גורלי (1993) - בתפקיד: קייט בנסון.
אודסה הקטנה (1994) - בתפקיד: אירינה שפירא.
חודש ליד האגם (1995) - בתפקיד: מיס בנטלי.
משימה בלתי אפשרית (1996) - בתפקיד: מקס.
נשות המאפיה (1997) - בתפקיד: גרציאלה לוסיאנו.
ויילד (1997) - בתפקיד: ליידי ספרנצה ויילד.
גברת דאלוויי (1997) - בתפקיד קלריסה דאלוויי.
פגיעה קטלנית (1998) - בתפקיד: רובין לרנר.
לולו על הגשר (1998) - בתפקיד: קטרין מור.
לנענע את העריסה (1999) - בתפקיד: הרוזנת קונסטנס לה גראנג'.
Uninvited (TBA) - בתפקיד: גברת רוטרבורן.
אם הקירות האלה היו יכולים לדבר 2 (2000) - אדית טרי.
שבועה (2001) -בתפקיד: אנאליס הנסן.
ג'ק ושיח האפונים (2001) - בתפקיד: הרוזנת וילהלמינה/ המספרת.
הרוזנת הלבנה (2005) - הנסיכה ורה בלינסקאיה.
כפרה (2007) - בתפקיד: בריוני טאליס.
How About You (2007) - בתפקיד: ג'ורג'יה פלאטס.
חשופות (2010) - בתפקיד: מדליין ריס.
מכתבים לג'ולייט (2010) - בתפקיד: קלייר.
אנונימי (2011) - בתפקיד: אליזבת הראשונה, מלכת אנגליה.
הכתובים הסודיים (2016) - בתפקיד: רוז.
כוכבים חיים לנצח (2018) - בתפקיד: ג'ין מקדוגל.
למצוא אותך (2021) - בתפקיד: קטלין סוויני.
יומו של השלוש-רגל (2009) - בתפקיד: דוראנט.
חיות פוליטיות (2012) - בתפקיד: דיאן נאש
ונסן קאסל הוא שחקן קולנוע צרפתי זוכה פרס סזאר, ידוע בתפקידיו בסרטים "אחוות הזאבים", "אושן 12", "מחיר הבגידה", "סימנים של כבוד" ו"ברבור שחור".
קאסל נולד בפריז בשם ונסן קרושון (Crochon) לעיתונאית סבין ליטקיו ולשחקן ז'אן פייר קאסל.
לקאסל אח בשם מתיאס, ראפר בעל להקה בשם "Rockin' Squat", ואחות בשם ססיל, גם היא שחקנית קולנוע.
קאסל נישא בשנת 1999 לשחקנית ודוגמנית האיטלקייה מוניקה בלוצ'י, שאיתה הופיע במספר סרטים צרפתיים: "אחוות הזאבים", "דוברמן" ו"בלתי הפיך", הזוג הכיר בשנת 1996 על סט הסרט "הדירה".
ב 2018 נישא לטינה קונאקיי.
תפקידו הראשון של קאסל בקולנוע הצרפתי היה ב-1995 בדרמת הפשע "השנאה".
בסרט גילם קאסל את וינץ, צעיר יהודי היוצא עם חבריו סעיד ואיבֶּר למסע לילי שבמהלכו הם נתפסים בידי המשטרה, מאחרים את הרכבת האחרונה חזרה לביתם בפרבר, מנסים ללא הצלחה לגנוב מכונית ומתעמתים עם כנופיית גלוחי ראש.
סרטים צרפתיים נוספים בהם הופיע קאסל היו "הדירה" שם גילם את מקס, איש עסקים מצליח שנקלע למשולש רומנטי והמותחן האלים "דוברמן" שבו משחק קאסל את דוברמן, מנהיג כנופיה שעוסקת בשוד בנקים.
את הופעתו הראשונה בהוליווד עשה קאסל בשנת 1998 בדרמה הביוגרפית "אליזבת", בסרט גילם קאסל את דמותו של אנרי השלישי, מלך צרפת.
ב-1999 הופיע קאסל בסרטו של לוק בסון "ז'אן ד'ארק" בתור ז'יל דה רה, אביר צרפתי היוצא יחד עם ז'אן ד'ארק (מילה יובוביץ') להילחם בכיבוש האנגלי בתחילת המאה ה-14.
בשנת 2000 שיחק קאסל במותחן הפעולה "נהרות הארגמן", בסרט הופיע קאסל כשוטר צעיר ובודד בשם מקס בעל חושים חדים שהיה בעברו גנב מכוניות.
הוא חוקר השחתת קברים לילית בידי חבורת מגולחי ראש, ובעיקר את חילול קברו של ילד קטן שנעלם לפני 20 שנה.
בשנת 2001 הופיע קאסל בפנטזיית האימה הצרפתית "אחוות הזאבים", בסרט הופיע קאסל כז'אן פרנסיס דה מורנז'יאס שנשלח על ידי מלך צרפת במטרה להרוג חיה נוראית שמטרידה את ההרים בדרום מערב צרפת.
כן השתתף במותחן הקומי "על שפתיי" בו הוא מגלם את פול אנז'לי, עוזרה החדש של קלרה, עובדת כמזכירה בחברה גדולה, אותה מגלמת השחקנית עמנואל דבו.
קאסל דיבב את רובין הוד בקומדיית האנימציה "שרק".
ב-2002 שיחק קאסל בדרמת הפעולה האלימה "בלתי הפיך", בסרט גילם את מרכוס, חברה של בחורה בשם אלכס (מוניקה בלוצ'י).
כאשר אלכס נאנסת בידי סרסור יוצא מרכוס ביחד עם בעלה לשעבר של אלכס על מנת לנקום.
ב-2004 השתתף קאסל בסרט ההמשך לקומדיית הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 12", בסרט הופיע כפרנסואה טולור, "שועל הלילה", גנב רב פעלים המשתמש ביכולותיו הפיזיות.
ב-2005 הופיע קאסל במותחן "מחיר הבגידה" בתור הנבל פיליפ לארוש, שודד סאדיסט שפועל עם אישה בשם ג'יין/לוסינדה (ג'ניפר אניסטון) הנראית תמימה לחלוטין אך מתבררת כמפתת עשירים סדרתית.
בשנת 2007 לוהק קאסל לתפקיד ראשי בדרמת הפשע של דייוויד קרוננברג "סימנים של כבוד", בסרט מגלם את דמותו של קיריל בנו קצר הרוח של סמיון, בוס המאפיה הרוסית בלונדון.
כמו כן שיחק קאסל בסרט השלישי בסדרת סרטי הפשע של סטיבן סודרברג "אושן 13".
בסרט חוזר קאסל לגלם את פרנציוס טולור "שועל הלילה" ומחליט לשתף פעולה עם טרי בנדיקט (אנדי גרסיה).
בשנת 2008 אחרי שהיה מועמד שלוש פעמים, זכה קאסל בפרס סזאר על תפקידו בדרמת הפשע הביוגרפית המורכבת משני חלקים "אויב הציבור מספר 1".
בסרט גילם קאסל את ז'אק מרין אויב הציבור מספר 1 בצרפת של שנות השבעים.
במשך קרוב לשני עשורים, היה מרין עבריין בלתי ניתן לעצירה, הוא שדד בנקים, פרץ לבתים חטף אנשים וברח בכל הזדמנות שהייתה לו מבתי הכלא.
כמו כן זכה על הופעתו בפרס לומייר.
ב-2010 כיכב בדרמה של דארן ארונופסקי "ברבור שחור" בתור המנהל האומנותי של להקת המחול "ניו יורק סיטי בלט" תומא לֶרואה.
בשנת 2016 שיחק לצד מריון קוטיאר בסרט "זה רק סוף העולם" של הבמאי הקנדי קסבייה דולן.
ונצואלה משתתפת במשחקים האולימפיים מאז אולימפיאדת לונדון (1948).
לאורך השנים, צברו הספורטאים הוונצואלים 19 מדליות, בהן שלוש מדליות זהב.
6 מהמדליות הושגו בענף האגרוף.
ונצואלה השתתפה גם ב-4 אולימפיאדות חורף מאז אולימפיאדת נאגנו (1998), אך לא הגיעה בהם להישגים משמעותיים.
הספורטאי הוונצואלי הראשון שזכה במדליה אולימפית היה ארנולדו דבוניש, שזכה במדליית ארד בקפיצה משולשת באולימפיאדת הלסינקי (1952).
באולימפיאדת רומא (1960) היה זה הקלע אנריקו פורסיה שזכה במדליית ארד, בירי מ-50 מטר בשכיבה.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) זכה המתאגרף פרנסיסקו רודריגס במדליית הזהב הראשונה בתולדותיה של ונצואלה, בקטגוריית המשקל של עד 48 ק"ג.
רודריגס כשל בניסיונו להגן על תוארו באולימפיאדת מינכן (1972), והודח כבר בסיבוב הראשון.
במהלך שני העשורים הבאים, המשיכו המתאגרפים הוונצואלים להגיע להישגים נאים: פדרו גמארו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מונטריאול (1976), ברנרדו פיניאנגו זכה במדליית כסף באולימפיאדת מוסקבה (1980), ומרסלינו בוליבר ואומאר קטארי זכו במדליות ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984).
בנוסף לבוליבר וקטארי, זכה השחיין רפאל וידאל במדליית ארד באולימפיאדת לוס אנג'לס, במשחה ל-200 מטר פרפר.
במשחה ל-100 מטר פרפר סיים וידאל במקום הרביעי, ושחיין נוסף, אלברטו מסטרה, סיים במקום החמישי במשחה ל-200 מטר חופשי ובמקום השישי במשחה לחצי המרחק.
במשחקים הבאים לא הצליחו הספורטאים הוונצואלים לזכות במדליות, ולהישג השיא בשנים אלה הגיע השחיין פרנסיסקו סאנצ'ס, שסיים במקום השביעי במשחה ל-50 מטר חופשי ובמקום השמיני במשחה ל-100 מטר חופשי באולימפיאדת אטלנטה (1996).
באולימפיאדת אתונה (2004), 20 שנה לאחר הפעם האחרונה שבה עמדו ספורטאים ונצואלים על הפודיום, הצליחו לעשות זאת שניים נוספים - לוחמת הטאקוונדו אדריאנה קרמונה, שהייתה לוונצואלית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית, ומרים המשקולות ישראל חוסה רוביו.
מרים משקולות נוסף, חוליו ססר לוניה, סיים במקום החמישי.
ספורטאים בולטים נוספים כללו את רוכבת האופניים רוכבת האופניים דניאלה לאריאל שסיימה במקום השמיני בספרינט, והסייף סילביו פרננדס שהעפיל לשלב רבע הגמר בדקר.
באולימפיאדת בייג'ינג (2008) הייתה לוחמת הטאקוונדו דליה קונטרראס הספורטאית הוונצואלית היחידה שזכתה במדליה, במדליית ארד.
הישגים נאים נוספים רשמו סייפי הדקר, שסיימו במקום השישי, המתעמל חוסה לואיס פואנטס, שדורג במקום השמיני בסוס הסמוכות והמתאגרפים הקטור מנסאנייה ואלפונסו בלנקו, שהעפילו לרבע הגמר.
באולימפיאדת לונדון (2012) זכה סייף הדקר רובן לימארדו במדליית הזהב הראשונה לזכות ונצואלה מזה 44 שנים.
הייתה זו גם המדליה היחידה בה זכו הספורטאים הוונצואלים במשחקים אלה, אם כי כמה מהם הגיעו להישגים גבוהים: מרים המשקולות ג'וניור סאנצ'ס סיים במקום החמישי, נבחרת השליחים ל-400X4 מטר סיימה במקום השביעי והשחיינית אנדראינה פינטו סיימה במקום השמיני במשחה ל-800 מטר חופשי.
אלחנדרה בניטס השתתפה במשחקים האולימפיים בפעם השלישית.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) זכו הוונצואלים בשלוש מדליות.
יולימאר רוחאס זכתה במדליית כסף בקפיצה לרוחק רוכבת האופניים סטפני הרנאנדס זכתה במדליית ארד במרוץ אופני BMX והמתאגרף יואל פינול זכה אף הוא במדליית ארד.
המתאבקים פדרו סבאיוס וברטסאבת ארגואיו סיימו במקום החמישי, לוחם הטאקוונדו אדגר קונטרראס סיים אף הוא במקום החמישי, המתעמלת ג'סיקה לופס סיימה במקום השישי בתרגיל המקבילים המדורגים ובמקום השביעי בקרב-רב, מרימת המשקולות יאניוסקה אספינוסה סיימה במקום השביעי והמתאגרף גבריאל מאסטרה הודח בשלב רבע הגמר.
וֶנְסָן אַרְנוּ (Vincent Arnould, נולד ב-1970) הוא שף צרפתי הפועל באזור פריגור, שזכה בתואר "העובד הטוב ביותר של צרפת".
ארנו היה בן לאב שהיה ז'נדארם וקצב.
עקב מותה של אמו, החל ארנו לבשל ולאפות מגיל צעיר, ולמד איך לבשל משתי אחיותיו.
מאוחר יותר למד בבית הספר למלונאות באודנקור במחוז דו, ולאחר מכן השתלם אצל ז'ראלד פאסדה - במסעדה "לה פטי ניס" ("Le Petit Nice") במרסיי ואצל סרז' שנה במסעדה "לה פריירה" ("Le Prieuré") בווילנב-לז-אביניון.
בשנת 1998 זכה בפרס פייר טטנז'ה והועסק כשף במסעדת המלון "רואה סוליי" ("מלך השמש") ביישוב מנרב.
משנת 2007 החל לעבוד בתור שף של המסעדה "לה וייה לוז'י" ("Le Vieux logis") (הבית הישן), שביישוב טרמולה, על גדת הדורדון.
חלק ממתכוניו מתבססים על האוכל המסורתי של אזור פיריגור מצפון אקיטאניה לשעבר - כולל מרק ה"טורן" לפי הגרסה המקומית, "סופרם דה וולאיי" (חזה עוף) "דה פריגור עם אגוזי פריגור", "מואלה" (עוגייה) עם אגוזים של פריגור, וכו'.
בספטמבר 2008 התקבל ארנו כחבר במועדון ה"אלֶטון" (בשר הטלה) המפורסם מאוויירון, עמו נמנים שפים ידועי שם ובהם פאסדה, אלן לורקה, אוליבייה רולנז'ה, מרק אברלן.
1998 - הפרס פייר טטנז'ה לאמנות קולינרית (המוענק לשפים המשלבים את המטבח הקלאסי עם צורות קלות של בישול בן-זמננו)
2007 - העובד הטוב ביותר של צרפת
וֵנְסֶּסְלַאוּ בְּרָאז פֵּרֵיְיִרַה גוֹמֵס (בפורטוגזית: Venceslau Brás Pereira Gomes; 25 בפברואר 1868 – 15 במאי 1966) היה עורך דין ופוליטיקאי ברזילאי, אשר כהן כנשיא ברזיל התשיעי, בשנים 1914–1918.
בשנים 1910–1914 כיהן בראז כסגן נשיא ברזיל וב-1914 החל את כהונתו כנשיא.
שלטונו של בראז התאפיין בתהליכי התפייסות לאומית, לאחר השלטון רווי המרידות והסכסוכים של קודמו, ארמס דה פונסקה.
בראז סיים את "מלחמת הדרושה", בה חקלאים בגבול בין המדינות פרנה וסנטה קטרינה התמרדו נגד השלטון הפדרלי, כאשר לסכסוך אופי דתי.
עם סיום המלחמה, נקבע הגבול בין שתי המדינות באופן סופי, בהסכם הנחתם בין מושליהן.
בתקופת שלטונו של בראז פרצה מלחמת העולם הראשונה, לתוכה נגררה ברזיל לאחר שמספר ספינותיה הותקפו על ידי צוללות הגרמניות ב-26 באוקטובר 1917. בעקבות הקושי ברכישת מוצרים אירופאיים בזמן המלחמה, בראז החל לעודד את תיעוש המדינה, דבר שלא נכתר בהצלחה רבה מפני שכלכלת ברזיל דאז טרם הייתה מוכנה לתהליך שכזה.
ונססלאו בראז נולד בשנת 1868 למשפחת אוליגרכים מסורתית שהתגוררה בעיר שמאוחר יותר נקראה על שמו "ברזופוליס", מחוז מינאס ז'ראיס, האימפריה הברזילאית.
הוא החל בקריירה פוליטית מוקדמת עם הצטרפותו לשורות המפלגה הרפובליקנית הפדרלית שקראה לסיום המונרכיה בראשות פדרו השני, קיסר ברזיל ולהקמתה של רפובליקה פדרלית בברזיל בהשראת ארצות הברית.
הוא החל לעלות בדרגות הפוליטיות רק לאחר שבשנת 1889, הפיכה צבאית בראשות המרשל דאודורו דה פונסקה הביאה לנפילת המונרכיה ולהכרזת הקמתה של הרפובליקה הברזילאית הראשונה.
בין השנים 1898–1902 כיהן בתפקיד מזכיר משרד הפנים.
הרפובליקה הברזילאית הונהגה זמן רב בידי מדיניות "רפובליקת הקפה בחלב" לפיו הפוליטיקה והכלכלה המדינית נשלטה בידי האוליגרכיות של מדינת סאו פאולו (מייצרת הקפה המרכזית) ומדינת מינאס ז'ראיס (מייצרת החלב המרכזית).
מערכת פוליטית זאת התערערה בשנת 1908 והמפלגה הרפובליקנית של מינאס ז'ראיס תמכה במועמד לנשיאות מריו גראנדה דו סול, המרשל ארמס דה פונסקה.
בראז התחרה על הבחירות לסגן הנשיא בשנת 1910 והתמנה לסגנו של ארמס דה פונסקה המכהן.
בשנת 1914 התחרה בבחירות לנשיאות מטעם המפלגה הרפובליקנית של מיאנס ז'ראיס וקיבל את תמיכת המפלגה של סאו פאולו.
הוא ניצח בבחירות בצורה מוחצת עם 532,107 קולות לעומת 47,782 קולות של המתחרה האזרחי, רוי ברבוזה.
במהלך העשור הראשון של המאה ה-20, ארצות הברית החליפה את האימפריה הבריטית כבעלת הברית המסחרית והדיפלומטית העיקרית של ברזיל.
אינטרסים כלכליים וגאופוליטיים של ברזיל, שמקורם ביחסים עם ארצות הברית, הובילו את בראס לייצר את ברזיל כחלק ממדינות דמוקרטיות ששמרו על מעמד קולות האזרחים באומותיהם.
לכן, הוא דגל בברית ברזיל עם ארצות הברית וסיים את התמיכה הברזילאית במעצמות המרכז, הקיסרות הגרמנית בראשן, איתה קודמו, ארמס דה פונסקה, פעל לפתח יחסים חמים.
בתחילתה של מלחמת העולם הראשונה היה עדיין ארמס דה פונסקה נשיא והכריז על הנייטרליות הבינלאומית של ברזיל מכיוון שאחזה בקשרים כלכליים ופוליטיים עם שני הצדדים במאבק.
בראז סיים את הנייטרליות הברזילאית לאחר שארצות הברית הכריזה מלחמה על גרמניה בהמשך לגילויו של מברק צימרמן.
הוא דרש לנקום נגד גרמניה על ההתקפות הגרמניות שבוצעו על ספינות מסחריות ברזילאיות מתחילת אפריל 1917 במסגרת ההתרחבות של מערכת הצוללות במלחמה אל עומקי האוקיינוס האטלנטי.
תחת בראז נתפסו כמה אוניות סוחר גרמניות שעוגנו בנמלי ברזיל.
ב-26 באוקטובר 1917 הכריז ממשלו על מלחמה בגרמניה.
לאחרועידת מדינות ההסכמה בפריז בסוף אותה השנה, בראז הציע סיוע ימי לבעלות הברית באוקיינוס האטלנטי, כולל אנשי סיוע אווירי ורופאים.
בשנת 1916, ונססלאו בראז אישר את הקוד האזרחי הברזילאי הראשון, שאושר על ידי הקונגרס עוד קודם לכן בשנת 1915. אך מבפנים לגבולות המדינה נאלץ בראז להתמודד עם סכסוכים חברתיים ביתר אינטנסיביות.
הראשונה הייתה מלחמת הדרושה, סכסוך שהתרחש בשטח הגבול בין מדינות פרנה וסנטה קטרינה, בין השנים 1912–1915. המרד היה מרד עממי של חקלאים בעיקר עם אופי משיחי נגד הממשלה הברזילאית.
עת היה בכוחו, המרד איים על מעבר סחורות מריו דה ז'ניירו לריו גראנדה דו סול.
היה זה רק בשנת 1915 כאשר הכוחות המזוינים של ברזיל צלחו בהפלה הסופית של המרד לאחר הוראתו של בראז להעביר כוחות רבים יותר אל החזית.
לקראת סוף כהונתו איבד ונססלאו חלק מהתמיכה הציבורית במנהלו לנוכח התפרצותה של השפעת הספרדית בין השנים 1918–1919. בהמשך תמך בראז בכהונתו הקצרה של דלפים מוריירה.
בראז היה הנשיא השני של הרפובליקה הברזילאית שמוצאו במינאס ז'ראיס.
בראז יצא לגמלאות בהמשך ונותר מתגורר במינאס ז'ראיס.
בשנת 1960, עם פטירתו של ראש ממשלת נורווגיה לשעבר, כריסטופר הורנסרוד, בראז היה לראש המדינה המבוגר ביותר בעולם, תואר ששמר עד לפטירתו בשנת 1966 בגיל 98, בתקופת הדיקטטורה הצבאית בברזיל.
העיר פרזידנטה ונססלאו במדינת סאו פאולו הסמוכה לגבול עם מאטו גרוסו דו סול נוסדה בשנת 1921 נקראה על שמו של ונססלאו בראז.
כמוה ישנן עוד שלוש ערים נוספות ברחבי ברזיל שנקראו עד שמו של בראז.
בראז היה נשיא ברזיל המבוגר ביותר בהיסטוריה של המדינה.
ונסה פרליטו היא שחקנית אמריקאית, אשר ידועה בשל תפקידה בתור הבלשית איידן בורן בסדרה "CSI: ניו יורק" (2006-2004), בשל תפקידה בתור סוכנת ה-FBI צ'ארלי דה-מרקו בסדרה "גרייסלנד" (2015-2013) ברשת USA Network ובזכות הופעתה בתור סוכנת ה-FBI תמי גרגוריו בסדרה "NCIS: ניו אורלינס" (2021-2016).
פרליטו נולדה בברוקלין שבניו יורק למשפחה ממוצא אמריקאי-איטלקי.
אביה מת ממנת יתר של הרואין כשהייתה בת שנתיים.
לאימה ולאביה החורג יש סלון יופי בברוקלין.
פרליטו נודעה בתפקידיה בסדרות "הסופרנוס", ובתור הבלשית איידן בורן בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה "CSI: ניו יורק" ובשל תפקידה בעונה השלישית של הסדרה "24".
בשנת 2005 השתתפה בסרט "הגבר של הבית" בכיכובו של טומי לי ג'ונס, ובשנת 2007 שיחקה בסרטו של קוונטין טרנטינו "חסין מוות" בתור דמותה של ארלין.
בשנת 2013 החלה לשחק בסדרת המשטרה "גרייסלנד" של רשת USA, בתפקיד סוכנת ה-FBI קתרין "צ'ארלי/צ'אק" דה-מרקו, למשך 3 עונות עד לסיום הסדרה ב-2015.
בשנת 2016 החלה לשחק בעונה השלישית של הסדרה "NCIS: ניו אורלינס" בתפקיד סוכנת ה-FIB תמי גרגוריו.
את תפקיד זה המשיכה לגלם את סיומה של הסדרה ב-2021.
ב-2023 שיחקה בסדרה גריסדלה של נטפליקס בתור איזבל חברתה הטובה של גריסלדה ממיאמי וסוכנת נסיעות.
פרליטו הפכה לצמחונית מטעמי מצפון, בעקבות בצפייה בסרט התיעודי ארת'לינגס, היוצא נגד הפגיעה בבעלי חיים בתעשיות המזון.
בספטמבר 2007 הביאה לעולם את בנה היחיד ומגדלת אותו כאם חד-הורית.
+שנהסרטתפקידהערות2002On_Lineג'ורדן נאשהשעה ה-25לינדזי ג'ימיסון2004ספיידרמן 2לואיסThe Tollboothג'ינה2005הגבר של הביתהת'רמתאגרף הצלליםויקה2006כנופיה במגרשליסה גונזלס2007חסין מוותארליןDescentנערת בודגה2008אין כמו החגיםרוקסנה רודריגז2009מדיאה הולכת לכלאדונהג'ולי וג'וליהקאסי2010וול סטריט 2: הכסף מדבראודרי2012לילה אחרון בעירסילביה2015All Mistakes Buriedפרנקי2019Dukeקוקי
+שנהסדרהתפקידהערות2001, 2004הסופרנוסטינה פרנצ'סקו2 פרקים2002משמרת שלישיתואלפרק: "Blackout"2003חוק וסדרטינה מונטויהפרק: "Star Crossed"Undefeatedליזט סאנצ'זסרט טלוויזיה של HBO2003–200424קלאודיה הרננדז11 פרקים2004CSI: מיאמיאיידן בורןפרק: "MIA/NYC Nonstop"2004–2006CSI: ניו יורקתפקיד חוזר (עונות 2–1); 26 פרקים2013–2015גרייסלנדקתרין "צ'ארלי" דה-מרקותפקיד ראשי (3 עונות); 38 פרקים2016–2021NCIS: ניו אורלינסתמי גרגוריותפקיד ראשי (עונות 7–3); 108 פרקים2023–2025בוקי (אנ')לוריאן קולביטו15 פרקים2024גריסלדהכרמן גוטיירזמיני-סדרה
ונצואלה השתתפה לראשונה ב בניו יורק וסטוק מנדוויל (1984) ומשתתפת במשחקי הקיץ הפאראלימפיים מאז בקביעות, מלבד המשחקים הפאראלימפיים סיאול (1988) ממנה נעדרה.
במשחקי החורף לא נטלה ונצואלה חלק מעולם.
במדליה הפאראלימפית הראשונה זכתה ונצואלה ב כשהאתלט יולמר אורדנטה זכה במדליית הארד בזריקת דיסקוס, ובמדליית הזהב הראשונה זכתה הג'ודוקא כבדת הראייה נעמי סואזו ב.
ונציה של הצפון הוא שמן הלא-רשמי של מספר ערים בצפון אירופה המוכרות בזכות התעלות שלהן, המזכירות במקרים רבים את העיר האיטלקית ונציה:
עיר שם המדינה הערות תמונה אמדן אמסטרדם ברוז' ברמינגהאם דלפט האפסלו נקראת גם "ונציה נורדית" המבורג ורוצלב נקראת גם "ונציה של פולין" חיטהורן נקראת גם "ונציה של הולנד" סטוקהולם סנקט פטרבורג פפנבורג קופנהגן ורוצלב
נפת ונציה (באיטלקית: Provincia di Venezia) הייתה נפה במחוז ונטו שבאיטליה.
בירתה של הנפה בעיר ונציה.
הנפה גובלת בנפת אודינה ובנפת פורדנונה במחוז פריולי-ונציה ג'וליה בצפון-מזרח.
בדרום היא גובלת בנפת רוביגו ובמערב היא גובלת בנפת טרויזו ובנפת פדובה.
במזרח היא גובלת בים האדריאטי.
ב-2015 הוחלט לבטל את הנפה ולשנות את מעמדה לשל מטרופולין עירונית.
ונציסלב חריסטוב (בבולגרית: Венцислав Христов; נולד ב-9 בנובמבר 1988) הוא כדורגלן בולגרי המשחק בעמדת החלוץ.
חריסטוב התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של לוקומוטיב סופיה.
כאשר עבר את גיל הנוער, עבר לספורטיסט סבוגה מהליגה הבולגרית השנייה.
בין היתר שיחק גם בנסבר, מונטנה.
ב-15 ביוני 2011 חתם בצ'רנומורץ בורגס.
ב-6 באוגוסט 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בה גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון שהיה גם שער ניצחון במשחק נגד קליאקרה קווארנה.
בינואר סיים את חוזהו בבורגס והוא חתם בברואה סטארה זאגורה.
ב-2 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בתיקו 0-0 נגד בוטב וראצה.
כעבור שבועיים הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בברואה בניצחון 0-2 נגד אטאר 1924. ב-10 ביולי 2013 זכה עם המועדון בסופר קאפ הבולגרי.
בינואר נקשר שמו של חריסטוב לצסק"א סופיה, אך בסופו של דבר הוא הושאל למטאלורג דונייצק עד לסיום העונה.
ב-29 במרץ 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בהפסד 3-1 לווהלין לוצק.
ב-13 בספטמבר 2014 הבקיע את השלושער הראשון בקריירה שלו בניצחון 0-4 נגד לוקומוטיב פלובדיב.
ב-23 בינואר 2015 חתם ברייקה הקרואטית לשנתיים וחצי.
ב-8 ביולי 2015 הושאל לסקנדרבו קורצ'ה האלבנית עימה עלה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
ב-5 באוגוסט 2017 חתם בסק"א חברובסק מליגת העל הרוסית.
בספטמבר , חריסטוב חתם בסלביה סטפיה ובמהלך העונה שוחרר ממנה.
במרץ , חריסטוב חזר לנפטוצ'ימיק בורגס.
ב-15 באוקטובר 2013 חריסטוב ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בולגריה נגד .
ב-9 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בהפסד 2-1 ל.
וינסנט פאטה אבובקאר הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת החלוץ בנפטצ'י באקו ובנבחרת קמרון.
הוא גדל במחלקת הנוער של קוטון ספורט מליגת העל הקמרונית.
בעונת החל לשחק בקבוצה הבוגרת, וערך 15 הופעות בהן הבקיע שבעה שערים.
ב-26 במאי 2010 חתם בואלנסיין מליגת העל הצרפתית.
ב-7 באוגוסט 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-70 בתיקו 0-0 נגד ניס במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-26 באוקטובר 2010 הבקיע את שערי הבכורה שלו במועדון: שלושער בניצחון 0–4 על בולון במסגרת גביע הליגה הצרפתית.
ב-11 בדצמבר 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת העל הצרפתית, שער בדקה ה-82 בהפסד 1–2 לפריז סן-ז'רמן במסגרת המחזור ה-17. בסך הכול כבש תשעה שערים ב-72 הופעות במועדון.
ב-1 ביולי 2013 חתם בלוריאן, גם היא מליגת העל הצרפתית, בהעברה חופשית.
ב-10 באוגוסט 2013 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כששיחק 90 דקות בהפסד 0–1 לליל במסגרת המחזור הראשון בליגה.
ב-18 באוגוסט 2013, בהופעתו השנייה בליגה במדי לוריאן, הבקיע את שער הבכורה שלו, שער בדקה ה-40 בניצחון 1–2 על נאנט.
בעונתו הראשונה במועדון הבקיע 16 שערים ב-35 הופעות.
את עונתו השנייה החל עם שער אחד בשתי הופעות, אך מיד עבר לפורטו.
ב-24 באוגוסט 2014 חתם בפורטו מליגת העל הפורטוגלית.
ב-14 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשהחליף את הקטור הררה בדקה ה-90 בתיקו 1-1 נגד ויטוריה דה גימארייש במסגרת המחזור הרביעי בליגה.
ב-17 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, כשהחליף את ג'קסון מרטינז בדקה ה-64 בניצחון 0–6 על באטה בוריסוב במסגרת המחזור הראשון בשלב הבתים לעונת 2014/2015. 12 דקות לאחר כניסתו הבקיע את שער הבכורה שלו במפעל.
ב-25 באוקטובר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בליגה, שער בדקה ה-87 בניצחון 0–5 על ארוקה במסגרת המחזור השמיני.
בעונתו הראשונה בפורטו ערך 14 הופעות ליגה בהן הבקיע ארבעה שערים, וארבע הופעות בליגת האלופות, בהן הבקיע שלושה שערים.
ב-27 באוגוסט 2016 הושאל לבשיקטש הטורקית עד לסוף העונה.
ב-10 בספטמבר ערך את הופעתו הבכורה בניצחון 1–3 על קראבוקספור.
ב-16 באוקטובר הבקיע צמד שערי בכורה בניצחון 2–3 על נאפולי בליגת האלופות.
במדי הקבוצה כבש 19 שערים ב-38 הופעות בכל המסגרות.
ב-25 בספטמבר 2020 חזר לבשיקטש וחתם לעונה אחת.
ב-29 במאי 2010 ערך אבובקאר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קמרון, כששיחק 67 דקות בתיקו 1–1 נגד נבחרת סלובקיה במשחק ידידות.
הוא נכלל בסגל נבחרת קמרון למונדיאל 2010, וערך שתי הופעות בשלב הבתים בו הודחה נבחרתו, נגד נבחרות דנמרק והולנד, בשתיהן נכנס כמחליף.
ב-11 באוגוסט 2010 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, שער בדקה ה-85 בניצחון 3–0 על נבחרת פולין במשחק ידידות.
הוא ערך שתי הופעות בשלושת משחקי נבחרתו במונדיאל 2014 ושלוש הופעות בשלושת משחקי נבחרתו בגביע אפריקה לאומות 2015, אך לא הבקיע שער.
בגמר גביע אפריקה לאומות 2017 נכנס כמחליף וכבש את שער הניצחון לקמרון על נבחרת מצרים.
הוא לא זומן לגביע אפריקה לאומות 2019 בגלל שלא היה בכושר מספק אחרי שחזר מפציעה ארוכה.
בגביע אפריקה לאומות 2021 הוא כבש חמישה שערים בשלב הבתים (צמד נגד בורקינה פאסו ואתיופיה ושער נוסף נגד כף ורדה).
הוא גם נכלל בסגל נבחרת קמרון לטורניר מונדיאל 2022. ובו כבש שני שערים, אחד במשחק במחזור השני בשלב הבתים בתיקו נגד סרביה ואחד בניצחון על ברזיל במחזור האחרון.
שעריו של ונסן לא עזרו וקמרון הודחו מיד עם שריקת הסיום.
גביע אפריקה לאומות : 2017
וֶנְסָן פאז'ו הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הקשר במץ.
שימש בעבר בתור קפטן נבחרת צרפת עד גיל 21.
פאז'ו החל את דרכו במחלקת הנוער של בופמון ביישוב קרוב ליישוב הולדתו, דומון, בגיל 6. בשנת 1999 עבר למחלקת הילדים של המועדון סן-לה מסן-לה-לה פורה, ולאחר כשנתיים עבר למחלקת הנוער של המועדון, סן-לה 95. לאחר כ-6 שנים עבר פאז'ו למחלקת הנוער של מועדון הכדורגל ראן.
לאחר כשלוש שנים בנוער, עבר פאז'ו לקבוצה הבוגרת.
בעונתו הראשונה, הושאל לבולון, מהליגה הצרפתית השנייה.
לאחר מכן חזר פאז'ו לראן והצליח להגיע למעמד של שחקן הרכב.
בשנת 2015 חתם פאיוט ל-4 שנים תמורת 2.5 מיליון אירו בשורות סנט אטיין מצרפת.
בשנת 2009 זומן פאז'ו לנבחרת צרפת עד גיל 20, בה רשם 2 הופעות.
בשנת 2010 זומן פאז'ו לנבחרת צרפת עד גיל 21, בה רשם 15 הופעות ושער, ובנוסף שימש בתור קפטן במוקדמות אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 לשנת 2013.
ונסן ת'יל הוא כדורגלן לוקסמבורגי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת סבאך מליגת העל האזרית ובנבחרת לוקסמבורג.
ונסן הוא בנו של כדורגלן העבר סרג' ת'יל ואחיו הם הכדורגלנים סבסטיאן ואוליבייה.
ת'יל גדל במחלקות הנוער של המועדונים פולה אש ופרוגרס נידרקורן מליגת העל הלוקסמבורגית.
בשנת 2012 עבר ת'יל למחלקת הנוער של מץ מליגת העל הצרפתית.
בתחילת עונת החל ת'יל לשחק במץ II, קבוצת המילואים של המועדון.
ב-21 בספטמבר 2016 ערך ת'יל את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה של המועדון, כשנכנס כמחליף בדקה ה-82 בהפסד 3-0 לז'ירונדן דה בורדו במסגרת המחזור השישי בליגה.
ב-25 במרץ 2016 ערך ת'יל את הופעת הבכורה שלו בנבחרת לוקסמבורג, כשנכנס כמחליף בדקה ה-69 בהפסד 3-0 לנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות.
ב-31 במאי 2016 הבקיע ת'יל את שער הבכורה שלו בנבחרת, בדקה ה-90 בהפסד 3-1 לנבחרת ניגריה במשחק ידידות.
ונצל אנטון הנסיך פון קאוניץ-ריטברג היה דיפלומט אוסטרי ומדינאי בממלכת הבסבורג.
תפקידו כשר החוץ במשך קרוב לארבעה עשורים (13 במאי 1753 – 19 באוגוסט 1792), העמיד אותו כאחראי למדיניות החוץ של בית הבסבורג תחת שלטונם של מריה תרזה, יוזף השני ולאופולד השני קיסרי האימפריה הרומית הקדושה.
בין היתר, ייעץ לקיסר על תגובה חריפה לאיומי צרפת המהפכנית וכך תרם לפרוץ מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה.
בשנת 1764 הועלה לדרגת אצילות כנסיך האימפריה הרומית הקדושה .
ונסה נואלה קירבי היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אנגלייה.
הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר ולפרס גלובוס הזהב לשנת 2020 על תפקידה בסרט הדרמה "קרעים של אישה", וידועה גם בשל תפקידה בתור הנסיכה מרגרט בסדרת הדרמה "הכתר" בנטפליקס, שעליו קיבלה מועמדות לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת בסדרת דרמה.
ונסה ג'יין קירבי נולדה וגדלה בווימבלדון, לונדון, שבממלכה המאוחדת, למשפחה נוצרית-אנגלית.
אביה היה אורולוג ואמה הייתה המייסדת של מגזין "Country Living".
בין חברי המשפחה היו השחקנים ונסה רדגרייב וקורין רדגרייב.
קירבי למדה בבית הספר ליידי אלינור הולס בהמפטון.
אחרי שלא התקבלה לבית הספר למשחק של תיאטרון בריסטול אולד ויק, יצאה לטיול של שנה, ואחר כך למדה אנגלית באוניברסיטת אקסטר.
היא דחתה את מקום הלימודים באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA), אחרי שהוחתמה על ידי סוכנות כישרונות ופגשה את במאי התיאטרון דייוויד תאקר, שנתן לה תפקידים בשלושה מחזות בתיאטרון אוקטגון בבולטון בשנת 2009: "כולם היו בניי" מאת ארתור מילר, "רוחות" מאת הנריק איבסן, ו"חלום ליל קיץ" מאת ויליאם שייקספיר.
על הופעתה ב"כולם היו בניי" זכתה בפרס "BIZA Rising Star" של מנצ'סטר איבנינג ניוז בסך 5,000 ליש"ט.
בהמשך כיכבה בתיאטרון המלכותי הלאומי בתפקיד איזבלה במחזה "Women Beware Women" מאת תומאס מידלטון בבימויה של מריאן אליוט.
היא כיכבה בתפקיד רוזלינד במחזה "כטוב בעיניכם" מאת ויליאם שייקספיר בתיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס בלידס.
אלפרד היקלינג מעיתון הגרדיאן כינה אותה "כישרון חדש משמעותי".
ב-2011 הופיעה בתפקיד אניה רייס בתיאטרון רויאל קורט בבימויו של סיימון גודווין, וזכתה לשבחים על הופעתה מפול טיילור בעיתון האינדפנדנט שתיאר אותה כ"כוכב".
הופעת הבכורה של קירבי בטלוויזיה הייתה ב-2011 בסדרה "The Hour" ב-BBC.
היא גילמה את אסטלה במיני-סדרה "תקוות גדולות".
קירבי שיחקה בתפקיד הראשי בדמות אליס במיני-סדרה של רידלי סקוט עיבוד לרומן "לבירינת" מאת קייט מוס.
ב-2012 שיחקה בסרט "צ'ארלי חייב למות", בכיכובו של שיה לה-באף.
ב-2013 שיחקה בתפקיד משני בסרט הפנטזיה הרומנטי של ריצ'רד קרטיס "כל הזמן שבעולם", בתור ג'ואנה חברתה הטובה של דמותה של רייצ'ל מקאדמס.
בספטמבר 2012 גילמה קירבי את מאשה בהפקה של המחזה "שלוש אחיות" בתיאטרון יאנג ויק וזכתה לביקורות נלהבות.
בתחילת 2012 שיחקה קירבי בסרט "The Rise".
הקרנת הבכורה של הסרט הייתה בפסטיבלי הסרטים של בטורונטו ובלונדון וזיכה את רואן אתייל בפרס הסרט החדש הטובה ביותר.
ב-2013 חזרה קירבי לתיאטרון הלאומי לשחק בתפקיד המלכה איזבלה במחזה "אדוארד השני" לצדו של ג'ון הפרנן.
בקיץ 2014 גילמה את סטלה במחזה "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון יאנג ויק.
ב-2014 זכתה בפרס Whatsonstage בקטגוריית שחקנית המשנה הטובה ביותר לפי בחירת הקהל.
קירבי הופיעה בסרט הקולנוע "Kill Command", בסרט "עלייתה של ג'ופיטר" של האחיות וצ'אוסקי, ובסרט "Queen and Country" סרט ההמשך של ג'ון בורמן לסרט "תקווה ותהילה" מ-1987. בשנת 2015 שיחקה בסרט "אוורסט".
עוד שיחקה בעיבוד לרומן "Bone in the Throat" מאת אנתוני בורדיין.
ב-2015 שיחקה קירבי בסרט "גאון" של מייקל גרנדייג'.
עוד הופיעה בתפקיד ראשי בסדרה "תולדות פרנקנשטיין", בדרמה "המלביש" בבימויו של ריצ'רד אייר, ובעיבוד של תיאה שרוק לספרה של ג'וג'ו מויס "ללכת בדרכך".
במאי 2015 פורסם שקירבי לוהקה לתפקיד הנסיכה מרגרט לסדרה "הכתר" של נטפליקס שכתב פיטר מורגן וביים סטיבן דלדרי.
קירבי שיחקה בשתי עונותיה הראשונות של הסדרה, והיא זכתה לשבחים רבים על משחקה ואף קיבלה מועמדויות לפרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית המשנה הטובה ביותר בסדרת דרמה, לשני פרסי באפט"א לטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותר שעל אחד מהם היא זכתה.
בשנת 2016 הופיעה קירבי בתפקיד אלנה במחזה "הדוד וניה" בתיאטרון אלמיידה.
בשנת 2020 כיכבה בתור מרת'ה וייס בסרט "קרעים של אישה" מבית נטפליקס, ועליו קיבלה מועמדות לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה, לפרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי ולפרס גילדת שחקני המסך.
ב-2023 הופיעה בסרט בכיכובו של טום קרוז משימה בלתי אפשרית: נקמת מוות - חלק ראשון.
מ-2015 עד 2019, קירבי הייתה בקשר רומנטי עם השחקן האנגלי קולום טרנר.
מאז 2022, היא נמצאת בקשר עם פול ראביל, שחקן לאקרוס מקצועי אמריקאי לשעבר, מייסד-שותף ונשיא ליגת הפרמייר ללקרוס.
במהלך כנס CCXP במקסיקו במאי 2025, קירבי וראביל חשפו שהזוג מצפה לילדם הראשון.
ב-7 בספטמבר 2025, קירבי הודיעה כי ילדה את ילדם הראשון.
שנה סדרה תפקיד הערות2011השעה רות' אלמס3 פרקים תקוות גדולות אסטלה מיני-סדרה 2012 המבוך אליס טרנר 2013 פוארו סיליה רייבנסקרופט פרק: "Elephants Can Remember"2015 המלביש איירין סרט טלוויזיה של BBC Two2017–2015תולדות פרנקנשטיין ליידי ג'מימה הרוויתפקיד ראשי (עונה 1)
מועדון כדורגל ונציה (באיטלקית: ) הוא מועדון כדורגל איטלקי המייצג את העיר ונציה שבאיטליה.
בעונת 2025/2026 המועדון משחק בסרייה ב', הליגה השנייה בחשיבותה באיטליה.
הקבוצה הוקמה לראשונה בשנת 1919 תוך איחוד מספר קבוצות של העיר.
היא שיחקה בליגות שונות באיטליה, מהן 13 עונות בסרייה א'.
בשנת 1941 הקבוצה זכתה בגביע איטליה.
במהלך המאה ה-21 הקבוצה הכריזה כמה פעמים על פשיטת רגל ובכל פעם הקימו אותה מחדש תוך זמן קצר.
14 בדצמבר 1907 הוקמה הקבוצה בוונציה על ידי כ-20 חובבים באמצעות מיזוג של מחלקות הכדורגל של שני מועדוני ספורט ונציאניים: אגודת ההתעמלות הלחימה וקוסטנטינו רייר.
משחקה הראשון של ונציה נערך ב-22 בדצמבר 1907, נגד ויצ'נצה, והסתיים בתוצאה 1-1.
ונציה השתתפה בליגה הבכירה של איטליה בפעם הראשונה באליפות איטליה בכדורגל בשנת 1909. כקבוצה היחידה ממחוז ונטו, ונציה הועלה ישירות לחצי הגמר נגד המנצחת בבית לומברדיה, אינטר מילאנו, והפסידה במשחק הראשון 7-1 ובמשחק הגומלין 11-2.
ונציה השתתפה בליגה הבכירה של איטליה, מעונת 1910/11 ועד עונת 1914/15, שהייתה העונה האחרונה ששיחקה לפני כניסתה של איטליה למלחמת העולם הראשונה.
בעונת 1911–12, ונציה זכתה בבית ונטו-אמיליאן והגיעה לגמר הארצי מול פרו ורצ'לי, שם הפסידה 7-0 במשחק הראשון ו-6-0 במשחק השני.
ב-7 בספטמבר 1913 נפתח קמפו ספורטיבו קומונלה די סנט'אלנה, באי סנט'אלנה, שלימים ייקרא אצטדיון פיירלואיג'י פנצו, יחד עם יציע ליותר מ-500 צופים.
ונציה הפסידה במשחק הראשון לגנואה, 7-0.
בעונת 1914/15 העפילה ונציה לחצי הגמר, וסיימה במקום הרביעי בבית א', לפני שהעונה הושעתה עקב המלחמה.
באפריל 1919, הוחלט לשנות את שם המועדון ל-אגודת הכדורגל ונציה.
באירוע זה, תרמה הממשלה להשקתו המחודשת של מועדון הלגונה תרומה יוצאת דופן של 40,000 לירות, כפיצוי על השימוש במגרש הספורט כבסיס צבאי.
בעונת 1921/22, ונציה ירדה לליגה השנייה.
בעונת 1926/27 חזרה לפרימה דיוויזיה, אולם לאחר הקמת הדיוויזיה הלאומית כליגה הבכירה החדשה, הפרימה דיוויזיה הפכה לרמה השנייה של הכדורגל האיטלקי.
בעונת הפרימה דיוויזיה 1927/28, ונציה סיימה במקום השני בבית א' אחרי אטאלנטה, והתקבלה אוטומטית לדיוויזיה הלאומית בהחלטה של התאחדות הכדורגל האיטלקית, שהרחיבה את הליגה ל-32 מועדונים, עם שתי בתים של 16 מועדונים כל אחת.
בעונת 1928/29 של הדיוויזיה הלאומית, ונציה סיימה במקום ה-11 בבית ב' ונשרה לסרייה ב', שהחלה לפעול בעונת 1929/30. ונציה סיימה במקום ה-7 בסרייה ב' באותה עונה.
בקיץ 1930, ונציה שונה שמה ל-אגודת הספורט סרניסימה, וגם צבעי המועדון שונו עם אימוץ האדום של דגל הרפובליקה של ונציה, בעוד שאריה סן מרקו הוצב על החזה.
במאי 1931, לרגל תחרות ההתעמלות הבינלאומית לנשים, האצטדיון הוונציאני של סנט'אלנה נקרא על שם טייס מלחמת העולם הראשונה פיירלוג'י פנצו.
לאחר חמש עונות רצופות בסרייה ב' מאז 1929/30, הקבוצה סיימה אחרונה בבית ב' בעונת סרייה ב' 1933/34 והייתה אמורה לרדת ליגה, אך היא שמרה על מקומה בליגה כתוצאה מהרחבה מ-26 ל-32 קבוצות בעונה שלאחר מכן.
ב-1 באוגוסט 1934, חזר המועדון לשמו הקודם התאחדות הכדורגל של ונציה (אם כי עם התוספת, שהייתה בלתי נמנעת באותה תקופה, של התואר פשיסטי) וצבעיו המסורתיים שחור וירוק.
בעונת הסרייה ב' של 1934/35, ונציה סיימה במקום ה-11 וירדה לסרייה ג'.
אך שהותה של ונציה בסרייה ג' הייתה קצרה, שכן סיימה בראש הטבלה בעונת 1935/36 ועלתה חזרה לסרייה ב'.
בשנת 1937, עם התמנות ארנלדו בנאטי כנשיא המועדון, ונציה החלה בתקופה של עלייה.
בעונת 1937/38 בסרייה ב', ונציה סיימה במקום השמיני בטבלה.
בעונת 1938/39 של סרייה ב', ונציה סיימה במקום השני ועלתה לסרייה א', לאחר שניצחה את אטאלנטה 0-1 ביום האחרון של העונה ותפסה את המקום השני במקומה.
עם חזרת הקבוצה לסרייה א' לאחר היעדרות של 12 שנים, התחזקה הקבוצה בשחקנים חדשים, בעונת 1939/40 בסרייה א', ונציה סיימה במקום העשירי בטבלה.
בשנת 1940, ונציה שכרה את ג'ובאני בטיסטה רבופו כמאמן וחיזקה עוד יותר את הסגל עם הגעתו של אציו לויק ממילאן, שיצר שותפות מפורסמת עם ולנטינו מאזולה בוונציה.
למרות שסיימו במקום ה-12 בעונת 1940/41 בסרייה א' ונציה המשיכה וזכתה בגביע איטליה בעונת 1940/41 - הגביע הראשון של המועדון.
ונציה ניצחה את אודינזה בשמינית הגמר, את בולוניה ברבע הגמר, ואת לאציו בחצי הגמר, ופגשה את רומא בגמר.
לאחר תיקו 3-3 ברומא, ונציה ניצחה במשחק הגומלין באצטדיון פנצו 0-1.
בשנה שלאחר מכן, ונציה ניסתה להתמודד על הסקודטו.
בעונת 1941/42 בסרייה א', ונציה סיימה במקום השלישי עם 38 נקודות.
המקום השלישי נותר התוצאה הטובה ביותר של ונציה אי פעם בסרייה א'.
בגביע איטליה של 1941/42, ונציה ניצחה את פיזה בשמינית הגמר ואת בולוניה ברבע הגמר, אך הפסידה למילאן בחצי הגמר 2-1.
בעונת 1942/43 בסרייה א' ונציה סיימה במקום ה-14 בטבלה ונאלצה לנצח את בארי בשובר שוויון על הירידה כדי להישאר בסרייה א'.
אך בגביע איטליה של אותה שנה, ונציה הגיעה לגמר השני שלה בתוך שלוש שנים.
בגמר, ונציה הפסידה לטורינו 4-0.
לאחר עונת 1942/43, תחרויות כדורגל באיטליה הושעו עקב מלחמת העולם השנייה.
לאחר המלחמה ונציה הוקמה מחדש תחת השם אגודת הכדורגל ונציה.
באיטליה, הכדורגל חודש עם אליפות איטליה 1945/46, ונציה התקשתה וסיימה במקום ה-13 בעונת 1945/46. גם בעונת 1946/47 סיימה באותו מקום וירדה לסרייה ב'.
במקביל, ארנלדו בנאטי עזב את תפקיד הנשיאות.
לאחר נקודת השיא בתולדות המועדון, החלה תקופה של אי ודאות.
לאחר שסיימה במקום הרביעי בסרייה ב' בעונת 1947/48, בעונת 1948/49, וסיימה במקום השני, נקודה אחת בלבד לפני ויצ'נצה.
ועלתה בחזרה לסרייה א' ונציה התמודדה עם אי ודאות כלכלית חמורה, עד כדי כך שבעונת 1949/50 בסרייה א' הקבוצה נוהלה על ידי המועצה מקומית.
ונציה סיימה במקום האחרון עם 16 נקודות בלבד.
לאחר החזרה לסרייה ב', ונציה סיימה במקום השישי בעונת 1950/51. בעונת 1951/52, ונציה ירדה לסרייה ג', והיא בילתה ארבע עונות בליגה השלישית, לפני שעלתה חזרה לסרייה ב' תחת המאמן קרלו אלברטו קוואריו.
למרות ששיחקה עדיין בסרייה ב', ונציה רשמה הישג מרשים בגביע איטליה של 1958/59, והדיחה את רומא וטורינו בדרכה לחצי הגמר, שם הפסידה לאינטר, ולאחר מכן הפסידה במשחק על המקום השלישי מול גנואה.
בסוף העונה, המאמן קרלו אלברטו קוואריו הודח, וונציה נמנעה בקושי מירידה נוספת לסרייה ג' בעונת 1959/60, ושרדה בשובר שוויון.
בעונת 1960/61 בסרייה ב', קרלו אלברטו קוואריו הוחזר לתפקיד המאמן.
ונציה סיימה בראש הטבלה וחזרה לסרייה א' לאחר היעדרות של 11 שנים.
בעונת 1961/62 בסרייה א' למרות שהקבוצה פתחה את העונה בצורה איטית, ונציה סיימה במקום ה-12, כשהיא רשמה ניצחונות על יובנטוס ומילאן.
אבל בעונת 1962/63, ונציה סיימה במקום ה-17 בטבלה ושוב ירדה לסרייה ב'.
לאחר שלוש עונות בסרייה ב', בעונת 1965/66 עלתה ונציה לסרייה א' לאחר שסיימה במקום הראשון.
אך בעונת 1966/67 בסרייה א', ונציה ירדה חזרה לסרייה ב', ולא זכתה לראות שוב את הליגה הבכירה במשך יותר מ-30 שנה.
בעונת 1967/68 שלאחר מכן, ונציה ירדה לסרייה ג'.
בשנים הבאות ונציה שקעה בליגות הנמוכות כמו סרייה ג', וסרייה ד' עד שנות השמונים.
לקראת עונת 1986/87, ונציה נרכשה על ידי איש העסקים מאוריציו זמפריני, אשר הוביל את המועדון במשך 16 העונות הבאות.
לאחר עונתו הראשונה כמאמן, זמפריני מיזג את ונציה עם מועדון היבשת א.ק.
מסטרה, ששיחק גם הוא בסרייה C2. שם המועדון שונה ל-התאחדות הכדורגל של ונציה בנובמבר 1989. עם המיזוג, צבעי המועדון השתנו מ-ירוק-שחור ל-כתום-שחור-ירוק.
בנוסף, משחקי הבית של הקבוצה הועברו מאצטדיון פנצו בוונציה לאצטדיון פרנצ'סקו באראקה במסטרה.
בעונת 1987/88, ונציה עלתה לליגה השלישית בפעם הראשונה מאז עונת 1976/77. במהלך שתי העונות הבאות, הקבוצה השתפרה בהתמדה, ובנתה את דרכה לקראת חזרה לסרייה ב'.
בעונת 1990/91, ונציה, תחת המאמן אלברטו זאקרוני, עלתה חזרה לסרייה ב' לאחר היעדרות של 23 שנים.
בפלייאוף על המקום השני, ונציה ניצחה את קומו 1-2, כאשר 7,000 אוהדים מוונציה וממסטרה נכחו במשחק בצ'זנה.
בשל קיבולת לא מספקת באצטדיון ברקה במסטרה עבור סרייה ב', ונציה חזרה לאצטדיון פנצו בוונציה, שיפצה והרחיבה את האצטדיון, ובכך ביטלה את מסלול האתלטיקה.
ונציה בילתה את שבע העונות הבאות בסרייה ב'.
בעונת 1997/98 בסרייה ב', ונציה, תחת המאמן וולטר נובלינו, סיימה במקום השני בטבלה ועלתה חזרה לסרייה א' לאחר היעדרות של 31 שנים.
בעונת 1998/99 בסרייה א', במהלך המחצית הראשונה של העונה, ונציה הייתה בתחתית הטבלה.
אך נקודת מפנה הגיעה בינואר עם הגעתו של שחקן ההשאלה הצעיר אלבארו רקובה מאינטר מילאן.
ונציה השלימה את הקאמבק וסיימה במקום ה-11, ארבע נקודות מעל אזור הירידה.
בעונת 1999/2000 בסרייה א', ונציה סיימה בסופו של דבר במקום ה-16 ונשרה לסרייה ב'.
בגביע איטליה של 1999–2000, ונציה הדיחה בין היתר את אודינזה ופיורנטינה בדרכה לחצי הגמר, שם הפסידה לבסוף ללאציו.
בעונת 2000/01 בסרייה ב', ונציה חזרה לסרייה א'.
בעונת 2001/02 בסרייה א', ונציה סיימה במקום האחרון וירדה בפעם השנייה בשלוש שנים.
בעונת 2002/03 בסרייה ב', ונציה סיימה במקום ה-15 ובעונה הבאה במקום ה-20, ושרדה פלייאוף ירידה לאחר ניצחון 2-1 על בארי בסיכום התוצאה.
אך לא ניתן היה להציל את מצבו הכלכלי של המועדון.
בסוף עונת 2004/05 בסרייה ב', ונציה ירדה ליגה והוכרזה כפושטת רגל.
בקיץ 2005, המועדון נוסד מחדש בשם מועדון הכדורגל ונציה והתקבל לסרייה ד'.
בעונת 2005-06 ונציה עלתה לסרייה ג', ובילתה שם את שלוש העונות הבאות, אך המועדון הוכרז שוב כפושט רגל בסוף עונת 2008-09.
בקיץ 2009, כאשר ונציה הייתה בסכנה להפוך לעיר ללא מועדון כדורגל, פיקח ראש העיר מאסימו קצ'ארי באופן אישי על הקמת מועדון חדש.
ב-27 ביולי 2009, המועדון נוסד מחדש בשם מועדון הכדורגל יוניונה ונציה, שהוכר כיורשו הלגיטימי של הקבוצה הקודמת, והתקבל לסרייה ד'.
ונציה זכתה בסרייה ד' בעונת 2011-12, ועלתה לסרייה ג' בעונת 2012-13. אך החזיקה מעמד רק שתי עונות בליגה השלישית לפני שפשטה את הרגל בפעם השלישית בתוך 10 שנים.
בספטמבר 2015, קבוצת משקיעים אמריקאים הקימה את הקבוצה מחדש בשם ונציה FC בעונת 2015/16, ונציה עלתה מסרייה ד' לסרייה ג'.
ביוני 2016, ונציה שכרה את פיליפו אינזאגי כמאמן.
בעונתו הראשונה של אינזאגי, לאחר ניצחון על פארמה ונציה זכתה באליפות סרייה ג' ועלתה לסרייה ב'.
בעונת 2017/18 בסרייה ב', המועדון היה מועמד לעלייה לסרייה א', והצליח לסיים במקום החמישי בטבלה.
זה היה סיומו הגבוה ביותר מזה 12 שנים בסרייה ב' מאז שסיימו את עונת 2001/02 במקום הרביעי, אז עלו לסרייה א'.
בסיבוב הראשון של פלייאוף העלייה לסרייה א', ונציה ניצחה את פרוג'ה 3–0 ועלתה לחצי הגמר, בחצי הגמר הפסידה הקבוצה לפאלרמו בתוצאה כוללת של 2–1.
בעונת 2020/21 בגביע איטליה הגיע הקבוצה עד שלב שמינית הגמר בו הפסידה 2-0 לאטאלנטה
בסיום עונת 2020/21 העפילה הקבוצה מסרייה ב' לסרייה א' לאחר 19 שנות היעדרות, אך סיימה במקום האחרון בעונה וירדה בחזרה לסרייה ב'.
בתום עונת 2023/24 ונציה ניצחה את פאלרמו וקרמונזה ועלתה חזרה לסרייה א' לאחר שתי עונות בסרייה ב'.
בעונת 2024/25 בסרייה א' סיימה במקום ה-19 מתוך עשרים וירדה לסרייה ב'.
בעונת 2025/26 בגביע איטליה הגיעה הקבוצה עד שלב שמינית הגמר בו היא צפויה להתמודד מול אינטר מילאנו.
ונצואלה משתתפת במשחקים האולימפיים לנוער מאז היווסדם באולימפיאדת הנוער סינגפור (2010).
לאורך השנים צברו ספורטאי הנוער מוונצואלה 15 מדליות, מהן שתי מדליות זהב, שמונה מדליות כסף וחמישה מדליות ארד.
הענף בו השיגו ספורטאי הנוער מוונצואלה את מרב המדליות הוא שחייה עם 5 מדליות, ולאחריו אגרוף עם 2 מדליות.
ונצואלה מעולם לא השתתפה במשחקי החורף האולימפיים לנוער.
המשלחת הראשונה של ונצואלה למשחקים האולימפיים לנוער הייתה לאולימפיאדת הנוער סינגפור והיא כללה 21 ספורטאים שהתחרו בתשעה ענפי ספורט.
המשלחת זכתה בחמש מדליות, שתי מדליות כסף ושלוש מדליות ארד.
המשלחת הגיעה להישגים משמעותיים בענפי השחייה והאגרוף בהן היא זכתה במדליות כסף וארד.
המשלחת הגיעה גם להישגים נאים בענפי ההרמת משקולות בה זכתה במדליית ארד בתחרות הנערות עד 48 ק"ג וסיימה במקום השישי בתחרות הנערים עד 56 ק"ג, ובקפיצה למים בה המשלחת סיימה במקום החמישי בקפיצה מ-10 מטרים.
המשלחת השתתפה גם בתחרויות בענפי ההיאבקות, טריאתלון, טניס, ג'ודו, התעמלות, וסיף.
המשלחת לאולימפיאדת הנוער נאנג'ינג הייתה המשלחת הגדולה ביותר ששלחה ונצואלה עד כה והיא מנתה 59 ספורטאים שהתחרו ב-15 ענפים.
המשלחת זכתה בשמונה מדליות, שש מדליות כסף ושתי מדליות ארד.
המשלחת הגיעה להישגים בענף השחייה עם זכייה בשתי מדליות כסף ומדליית ארד, בענף האתלטיקה עם זכייה במדליית כסף בתחרות קפיצה במוט לנערות, בענף ההיאבקות עם זכייה במדליית כסף בתחרות לנערים בהיאבקות בסגנון חופשי עד 63 ק"ג, ובענף הג'ודו עם זכייה במדליית ארד בתחרות לנערות עד 78 ק"ג.
הישגים משמעותיים היו בענפי הכדור כאשר נבחרת הנערים זכתה במדלייץ כסף בטורניר הכדורעף חופים, ונבחרת הנערות זכתה במדליית כסף בטורניר הכדורגל.
ונסה שיניטור (בהולנדית: Vanessa Chinitor; נולדה ב-13 באוקטובר 1976) היא זמרת בלגית.
ב-1996 עלתה לגמר של "Ontdek de Ster", תוכנית כישרונות של "VTM", רשת השידור של פלנדריה.
ב-1998 יצא הסינגל הראשון שלה "In al mijn dromen".
היא נבחרה לייצג את בלגיה באירוויזיון 1999 שנערך בירושלים, עם השיר "Like the Wind".
באירוויזיון היא שובצה במקום השני בסדר ההשמעה, (מקום שמעולם לא זכה בתחרות), ולבסוף היא סיימה במקום ה-12.
ב-1999 יצא גם האלבום הראשון שלה "Like the Wind" שרוב שיריו באנגלית.
שירה "Verlangen" דורג במקומות גבוהים בטבלאות הדירוגים של פלנדריה.
ב-2001 יצא האלבום השני שלה, שבו הקליטה דואטים עם הזמר בארט קאאל.
ב-2006 ניסתה לייצג את בלגיה בשנית באירוויזיון, אך הודחה בשלב רבע הגמר.
ונסן פוארייה הוא כדורסלן צרפתי, המשחק בקבוצת אנאדולו אפס מליגת העל הטורקית וביורוליג, בעמדת הסנטר.
לאחר מספר שנים בליגות חובבים ונוער צרפתיות, חתם פוארייה בשנת 2013 על חוזה בפריז לבלואה מליגת העל הצרפתית, ממנה הושאל בשנת 2014 לקבוצת הייר-טולון מליגת המשנה הצרפתית (LNB Pro B).
בעונת 2015/2016 חזר לשחק עבור פריז לבלואה, ושיחק במקביל גם עבור קבוצת "סנטר פדרל דה באסקטבול" מליגת המשנה.
את עונת 2016/2017 סיימה פריז במקום השלישי בליגה הצרפתית – ההישג הגדול בתולדותיה – בין היתר הודות ליכולת מצוינת של פוארייה אשר רשם ממוצעים של 10.7 נקודות ו-7.5 ריבאונדים למשחק.
ביוני 2017 חתם פוארייה על חוזה בקבוצת סאסקי בסקוניה מליגת העל הספרדית והיורוליג.
בעונת 2017/2018 סייע לבסקוניה להעפיל לגמר הליגה הספרדית לראשונה מזה 8 עונות, אך בסדרת הגמר הפסידה הקבוצה מול ריאל מדריד בתוצאה 1–3. בעונת 2018/2019 הוביל פוארייה את שחקני קבוצתו ביורוליג עם 11.9 נקודות בממוצע למשחק, והיה "מלך הריבאונדים" של היורוליג עם ממוצע של 8.3 ריבאונדים למשחק.
בסיום אותה עונה, בה הודחה בסקוניה בשלב רבע הגמר, נבחר פוארייה לחמישייה השנייה של העונה ביורוליג.
לקראת עונת חתם פוארייה על חוזה בבוסטון סלטיקס מליגת ה-NBA.
בעונתו הראשונה עם הסלטיקס מיעט לשחק, ותרם 1.9 נקודות בממוצע למשחק ב-22 המשחקים בהם שותף.
ב-19 בנובמבר 2020 הועבר בטרייד לאוקלהומה סיטי ת'אנדר, וכשבועיים לאחר מכן הועבר בטרייד נוסף לפילדלפיה 76'.
בטורניר גביע העולם בכדורסל 2019 זכה פוארייה במדליית הארד כחבר נבחרת צרפת.
לאורך הטורניר קלע 5.4 נקודות בממוצע למשחק.
ונססלאס קוברחר (בהולנדית: Wenceslas Cobergher; 1560 – 23 בנובמבר 1634) היה אדריכל, מהנדס, צייר, אספן עתיקות, נומיסמטיסט וכלכלן.
למרות היותו צייר חשוב, הוא זכור בעיקר כאחראי לניקוז אזור הביצות בגבול צרפת-בלגיה.
הוא גם אחד מאבות הסגנון האדריכלי של הבארוק הפלמי בדרום הולנד.