tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עמותת הילדות הקדושה (L'Oeuvre de la Sainte Enfance) הייתה ארגון צדקה קתולי שנוסד בשנת 1843, במטרה להציל ילדים סינים מהרג.
ארגון זה היה מטרה להפגנות אנטי-נוצרים סיניים, בעיקר בטבח טיאנג'ין בשנת 1870. מהומות שעוררו שמועות כוזבות על הרג תינוקות הובילו למותו של קונסול צרפתי ועוררו משבר דיפלומטי.
היחסים בין אימפריית צ'ינג לצרפת התדרדרו בשל השאיפה האירופית לשווקים, וככל שהדעה האירופית על סין התדרדרה, האימפריה שהייתה נערצת פעם תהפוך לנושא של הסכמים וקולוניזציה לא שוויוניים.
בשנת 1844, סין וצרפת סיכמו את האמנה המודרנית הראשונה שלה, חוזה וומפואה, שדרש לצרפת את אותן הרשאות שניתנו לבריטניה.
בשנת 1860 נכבש ארמון הקיץ על ידי יחידות אנגלו-צרפתיות וחפצים יקרים רבים מצאו את דרכם למוזיאונים הצרפתיים בעקבות ביזה זו.
מאוחר יותר צרפת כבשה את גואנגז'ואן כנמל אמנה, וקיבלה ריבונות בנמל ההסכם של שאנגחאי.
במשך מאות שנים סין טענה לריבונותה על שטחי הודו-סין מדרומה, אך צרפת החלה בסדרת פלישות, והפכה את הודו-סין הצרפתית למושבה משלה.
צרפת וסין התעמתו על השליטה באנאם.
התוצאה הייתה סכסוך מוגבל מאוגוסט 1884 עד אפריל 1885, כדי לתת גושפנקא לצרפת להחליף את סין בשליטה על אזור טונקין (צפון וייטנאם).
הצבאות הסיניים היו טובים יותר מאשר במלחמות אחרות במאה ה-19. המלחמה הסתיימה בהפסד צרפתי בקרבות היבשה וניצחון בקרבות ימיים.
אבל הצרפתים השיגו את רוב מטרותיהם המדיניות בהסכם סיום המלחמה.
הם צירפו את אזור טונקין, שבמרכזו העיר האנוי, להודו סין הצרפתית שבחסותם.
התוצאה הפוליטית העיקרית הייתה שהמלחמה חיזקה את שליטתה של צה שי, הקיסרית האלמנה על ממשלת סין, והעניקה לה את ההזדמנות לחסום תוכניות מודרניזציה הדרושות לצבא הסיני.
המלחמה לא הייתה פופולרית בצרפת והיא הפילה את ממשלתו של ראש הממשלה ז'ול פרי.
ההיסטוריון לויד איסטמן סיכם בשנת 1967:
הסינים, אף שהיו קשורים לטכניקות מיושנות ומחסור באספקה, לחמו בצרפתים עד קיפאון.
סין אמנם הפסידה את טענתה לריבונות על וייטנאם, והמדינה ההיא נותרה תחת שליטה צרפתית עד 1954. אך הצרפתים לא קיבלו פיצויים; בניית הרכבות נמנעה; והשליטה הקיסרית בגבולות הדרום של משאבי הטבע העשירים השוכנים בגבולות אלה לא הופרה.
בקיצור, סין לא השתנתה הרבה בגלל המלחמה.
בשנת 1900 הייתה צרפת משתתפת עיקרית בברית שמונה האומות שפלשה לסין למגר את מרד הבוקסרים.
בתחילת המאה ה-20 החלו סטודנטים סינים להגיע לצרפת.
בשנת 1907 צרפת ויפן חתמו על הסכם להכרה במדיניות הדלת הפתוחה בסין, ביחס לסחר.
הרפובליקה הצרפתית השלישית הכירה בהקמת הרפובליקה של סין ושתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-7 באוקטובר 1913. לאחר פרוץ מלחמת העולם הראשונה, ממשלת צרפת גייסה עובדים סינים לעבודה במפעלים צרפתים.
סטודנטים עובדים רבים שהגיעו לצרפת לאחר המלחמה הפכו לחברים ברמה גבוהה במפלגה הקומוניסטית הסינית.
אלה כללו את ז'ו אנלאי ודנג שיאופינג.
המכון פרנקו שינוייז דה ליון (1921–1951) קידם חילופי תרבות.
במהלך מלחמת העולם השנייה, צרפת וסין החופשית נלחמו כמעצמות בעלות הברית נגד מעצמות הציר של גרמניה הנאצית, איטליה הפשיסטית ויפן.
לאחר הפלישה אל צרפת ב-1940, אף על פי שצרפת של וישי הייתה בעלת ברית של גרמניה, היא המשיכה להכיר בממשלת הקואומינטנג של צ'יאנג קאי שק, שנאלצה להימלט לצ'ונגצ'ינג בפנים הארץ לאחר הנפילה של ננג'ינג ב-1937 - ולא בממשלת וואנג ג'ינגווי תחת וואנג ג'ינגווי.
דיפלומטים צרפתים בסין נותרו מוסמכים לממשלה בצ'ונגצ'ינג.
ב-18 באוגוסט 1945 בצ'ונגצ'ינג, בעוד היפנים עדיין שולטים בקוואנג'וב וואן בעקבות הכניעה, חתמו דיפלומט צרפתי וקו צ'אנג וו, סגן שר החוץ של הרפובליקה של סין, על האמנה בין הממשלה הזמנית של הרפובליקה הצרפתית והממשלה הלאומית של סין לצורך עיבוד מחדש של השטח המוחכר של קואנג-טצ'ו-וואן.
כמעט מייד לאחר שעזבו כוחות הכיבוש היפנים האחרונים את השטח בסוף ספטמבר, נציגי הצרפתים והממשלות הסיניות נסעו לפורט באיארד כדי להעביר את הסמכות; דגל צרפת הונמך בפעם האחרונה ב-20 בנובמבר 1945.
בתקופת המלחמה הקרה, 1947–1991, הייתה צרפת המעצמה המערבית הראשונה שהכירה ברפובליקה העממית של סין.
צרפת מילאה תפקיד מינורי במלחמת קוריאה.
בשנות ה-50 פלשו מורדים קומוניסטים שבסיסם בסין שוב ושוב ותקפו מתקנים צרפתיים בהודו-סין.
לאחר תבוסה משמעותית של הצרפתים בקרב דיין ביין פו בשנת 1954, פרשה צרפת והעבירה את צפון וייטנאם לקומוניסטים.
ביציאה מדרום-מזרח אסיה נמנעה צרפת מעימותים עם סין.
עם זאת, מהפכת התרבות עוררה אלימות נגד דיפלומטים צרפתים בסין, והיחסים הצטננו.
המפלגה הקומוניסטית הצרפתית החזקה בדרך כלל תמכה בברית המועצות במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, ולפיכך סין הייתה בסיס מאוד חלש של תמיכה בצרפת, מלבד כמה סטודנטים לוחמניים.
לאחר מלחמת האזרחים הסינית (1927–1950) והקמת הרפובליקה העממית של סין ב-1 באוקטובר 1949, ממשלת הרפובליקה הרביעית הצרפתית לא הכירה ב-PRC.
במקום זאת, צרפת קיימה את היחסים עם הרפובליקה של סין עם טאיוואן.
עם זאת, עד 1964 כוננו צרפת וה-PRC יחסים דיפלומטיים ברמת השגרירות.
זה קרה בזכות ההכרה הרשמית של שארל דה גול ב-PRC.
לפני מלחמת האזרחים הסינית סיים דנג שיאופינג את לימודיו בפריז לפני עלייתו לשלטון בסין.
עם זאת, מצב היחסים הזה לא נמשך.
במהלך שנות ה-90 התנגשו צרפת וה-PRC שוב ושוב כתוצאה ממדיניות סין אחת.
צרפת מכרה לטאיוואן נשק והכעיסה את ממשלת בייג'ינג.
זה הביא לסגירה זמנית של הקונסוליה הכללית הצרפתית בגואנגג'ואו.
בסופו של דבר צרפת סיכמה לאסור על חברות מקומיות למכור נשק לטאיוואן, והיחסים הדיפלומטיים התחדשו בשנת 1994. מאז החליפו שתי המדינות מספר ביקורי מדינה.
יחסי סין-צרפת הם בעיקר כלכליים.
הסחר הדו-צדדי הגיע לרמות גבוהות חדשות בשנת 2000. קשרי התרבות בין המדינות מיוצגים פחות, אם כי צרפת עושה מאמץ לשפר את הפער הזה.
צרפת הרחיבה את מתקני המחקר העוסקים בהיסטוריה, בתרבות ובאקטואליה הסינית.
בשנת 2008, היחסים בין סין וצרפת נחלשו בעקבות מסירת הלפיד של אולימפיאדת הקיץ 2008. כאשר עוברי הלפידים עברו בפריז, פעילים שנלחמו למען עצמאות טיבטית וזכויות אדם ניסו שוב ושוב לשבש, לעכב או לעצור את התהלוכה.
הממשלה הסינית רמזה כי ידידות הצרפתייה-סינית עשויה להיות מושפעת, בעוד המפגינים הסיניים ארגנו חרמות של הרשת הקמעונאית בבעלות צרפתית קרפור בערים הגדולות הסיניות כולל קונמינג, חפיי וווהאן.
מאות אנשים הצטרפו גם להפגנות אנטי-צרפתיות בערים ובבייג'ינג.
שתי הממשלות ניסו להרגיע את היחסים לאחר ההפגנות.
נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי, כתב מכתב תמיכה ואהדה לג'ין ג'ינג, אתלט סיני שנשא את הלפיד האולימפי.
בהמשך שלח נשיא סין הו ג'ינטאו שליח מיוחד לצרפת כדי לסייע בחיזוק היחסים.
עם זאת, היחסים הוחמצו שוב לאחר שהנשיא סרקוזי פגש את הדלאי לאמה בפולין בשנת 2009. ראש ממשלת סין, ון ג'יאבו, השמיט את צרפת בסיבוב הופעותיו באירופה בתגובה.
עוזרו של שר החוץ אמר על השבר "מי שקשר את הקשר צריך להיות אחד שמתיר את זה." ראש ממשלת צרפת ז'אן-פייר רפרין צוטט בלה מונד, באומרו שלצרפת אין כוונה "לעודד את הבדלנות הטיבטית".
ביולי 2019 חתמו שגרירי האו"ם מ-22 מדינות, כולל צרפת, על מכתב משותף ל-UNHRC, המגנה את ההתעללות הסינית באויגורים, כמו גם את התייחסותה לקבוצות מיעוט אחרות, ודחקה בממשלת סין לסגור את מחנות החינוך מחדש של שינג'יאנג.
בתקופה בה קשרי הסחר בין ארצות הברית לסין מוטרדים עמוקות, עם מלחמת מכס בימים אלו, חתמו הנשיא עמנואל מקרון והנשיא שי ג'ינפינג בסוף מרץ 2019, על שורה של הסכמי סחר רחבי היקף המכסים מגזרים רבים לאורך תקופה של שנים.
המרכזי היה רכישת מטוסים מ-איירבוס בסך 30 מיליארד יורו.
זה הגיע בתקופה בה החברה האמריקנית המובילה, בואינג, ראתה את כל צי מטוסי הנוסעים החדשים שלהם 737 MAX נטועים ברחבי העולם.
הסכם הסחר החדש, שחרג הרבה מעבר לתחום התעופה, כיסה את יצוא העוף הצרפתי, חוות רוח מיוצרת בצרפת בסין, וקרן שיתוף פעולה פרנקו-סינית, כמו גם מיליארדי אירו במימון משותף בין BNP Paribas לבנק של סין.
תוכניות אחרות כוללות מיליארדי אירו שיושקעו על חידוש המפעלים הסיניים וכן בניית ספינות חדשות.
סקר שפורסם בשנת 2019 על ידי מרכז המחקר פיו מצא כי 62% מהצרפתים היו בעלי השקפה שלילית על סין.
סין מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז ו-3 קונסוליות בליון, מרסיי ושטרסבורג.
מאידך, צרפת מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-5 קונסוליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו, שאנגחאי, שן-יאנג וווהאן.
יחסי סין–תאילנד החלו רשמית בנובמבר 1975, לאחר שנים של משא ומתן.
במשך זמן רב תאילנד, או בשמה הקודם, סיאם, הייתה מדינה סינופילית חזקה ונאמנה מאוד, ובדרך כלל הסינים התייחסו לסיאם בכבוד רב, על מנת להבטיח את בריתה עם המדינה.
עם זאת, לאחר שפלק פיבונסונגרם ניסה לפגוע ולאסור את הסינים, הרגשות החזקים בקרב תאילנדים כלפי סין נפגעו קשה.
נכון לעכשיו ייתכן מאבק כוחות בין ארצות הברית לסין בגלל נוכחות הולכת וגוברת של שתיהן בתאילנד.
סין נותרה כבעלת ברית חשובה לתאילנד, בין השאר בשל השפעתה הבולטת באזור.
ההגנה הסינית על מלזים מפני תאילנד
סולטנת מלאקה הפכה מרצון למדינת חסות של שושלת מינג הסינית, שהגנה על מלאקה נגד אויביה בכוח צבאי, ואיפשרה לסולטנות המוסלמית לשגשג.
הסינים מנעו את תאילנד ומג'פהיט מכיבוש מלאקה, וגם לחמו נגד פורטוגל על כיבוש מלאקה.
שושלת מינג הסינית הזהירה את תאילנד ומג'פהיט מפני ניסיון לכבוש ולתקוף את סולטנות מלאקה, ובכך הציבה את סולטנות מלאקה תחת חסותה הסינית כמגן חסות, והעניקה לשליט מלאקה את התואר מלך.
הסולטנות המוסלמית פרחה עקב ההגנה הסינית מפני התאילנדים ומעצמות אחרות שרצו לתקוף את מלאקה.
תאילנד הייתה גם כפופה לסין ונאלצה לציית להוראות סין שלא לתקוף.
ביוני 1963 ביקרו ראמה התשיעי, מלך תאילנד ואשתו סיריקיט קיטיאקון בטאיפיי ברפובליקה הסינית (ROC).
בשנת 1969 ביקר שר ההגנה הלאומי צ'אנג צ'ינג-קואו בבנגקוק כשליח מיוחד של ממשלת ה-ROC לפגישה עם מלך תאילנד.
תאילנד שינתה את היחסים הדיפלומטיים מ-ROC ל-PRC ביולי 1975.
לפני 1975 היו יחסי PRC-תאילנד חשדניים בצורה הדדית, מכיוון ש-PRC תמכו בסיעות השמאל בתוך המעגל הפוליטי בתאילנד, ותאילנד נזהרה מפני המעורבות הסינית בסכסוכים בקמבודיה.
יחסי PRC-תאילנד התפתחו באופן חיובי בשנת 1978, כאשר PRC המשיכה לתמוך בתאילנד במהלך הסכסוך הפנימי של קמבודיה, לפיו כוחות מרקסיסטים מווייטנאם הדיחו את שלטון הקמר רוז' המאואיסטי מהשלטון ואיימו על ביטחון דרום מזרח אסיה.
יחסי PRC-תאילנד ממשיכים להתפתח כאשר הסחר הפך לנושא הדומיננטי ביחסים הדו-צדדיים.
תאילנד ממשיכה לתמוך במדיניות אחת בסין ושומרת על יחסים לא רשמיים עם טאיוואן.
זה עוזר לתאילנד לקבל גישה להון ולשוק היבשת הסינית הענקית.
בשנת 1994 ערך הנשיא לי דנגחוויי ביקור פרטי בתאילנד ונפגש עם מלך תאילנד כדי לדון בפרויקטים בנושא שיתוף פעולה כלכלי.
קשרי הסחר הדו-צדדיים צמחו משנה לשנה.
היקף הסחר הבילטרלי של סין-תאילנד בשנת 1999 עמד על 4.22 מיליארד דולר.
הייצוא של סין לתאילנד כולל רכיבי מחשב, מנועים חשמליים, מוצרי צריכה, מכונות, מוצרי מתכת, כימיקלים וביגוד.
הייצוא של תאילנד לסין כולל רכיבי מחשב, גומי, נפט מזוקק, כדוריות פלסטיק, אלקטרוניקה כימית, נפט גולמי, מוצרי עץ ומזון.
סין היא שוק הייצוא השני בגודלו בתאילנד.
סין היא גם היבואנית הגדולה ביותר בתאילנד של סחורות בשנת 2010.
סין ותאילנד חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2003 אשר כיסה מוצרים חקלאיים.
סין תכננה להקים את מתחם העיר הסינית בתאילנד על מנת להגביר את הסחר ולהקיף חסמי סחר באזור ASEAN כמו גם שווקים זרים גדולים אחרים, מאחר שלתאילנד הסכמי סחר עם ארצות הברית והאיחוד האירופי.
סין מנצלת את אזור הסחר החופשי ASEAN – China שנכנס לתוקף ב-1 בינואר 2010, אשר יאפשר לייצא את סחורותיה דרך מדינות אסיאן עם חסמי סחר אפסיים או מופחתים.
ראש הממשלה פריות צ'אן-אוצ'ה הורה על קניית 49 טנקי מערכה בסין VT-4 ושלוש צוללות, בעלות של יותר ממיליארד דולר.
סין ותאילנד מתכננות לפתוח מפעל נשק מסחרי משותף בקון קאן.
המפעל יהיה אחראי על הרכבה, ייצור ותחזוקה של מערכות נשק יבשתי עבור הצבא התאילנדי.
פרטים ספציפיים יהיו נתונים לדיונים נוספים בין המשרד לנורינקו.
במאי 2017 חתם הצי המלכותי התאילנדי על חוזה עם התעשייה הסינית לתעשיית בניית הספינות עבור צוללת דיזל חשמלית S26T, שמקורה בצוללת סוג 039A.
הצוללת צפויה להימסר בשנת 2023. הפרשן הצבאי הסיני ג'ואו צ'נמינג הצהיר כי סין ככל הנראה תספק הדרכה טכנית גם לתאילנד.
יחסי סינגפור–צרפת הם היחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסינגפור.
צרפת וסינגפור נהנות מיחסים דו-צדדיים טובים המתפשטים על מרבית התחומים כולל פוליטיקה, חינוך, כלכלה, תרבות והגנה.
צרפת הייתה אחת מ-13 המדינות הראשונות שהכירו בעצמאותה של סינגפור בשנת 1965. השר הראשי לשעבר של סינגפור דייוויד מרשל הפך לשגריר סינגפור הראשון בצרפת.
היחסים בין צרפת לסינגפור הם מצוינים ומתקיימים בתחומים רבים.
הם מתקיימים קודם כל על ידי דיאלוג פוליטי ברמה הגבוהה ביותר.
השנים האחרונות התאפיינו בביקור העבודה שערך הנשיא ז'אק שיראק בסינגפור ב-6 באוקטובר 2004, לפני ועידת איגוד מדינות דרום-מזרח אסיה בהאנוי וביקורו הרשמי בסין.
בביקור זה נפגש נשיא צרפת עם ראש הממשלה לי הסין לונג, השר הבכיר גו צ'וק טונג והשר היועץ לי קואן יו.
ראש הממשלה לי הסיין לונג, שביקר בצרפת בינואר 2003 כסגן ראש הממשלה, חזר לשם ב-28 וב-29 בנובמבר 2005 כראש ממשלה והתקבל על ידי הנשיא שיראק וגם ראש הממשלה דומיניק דה וילפן.
במרץ 2007, נשיא הסנאט, כריסטיאן פונסלה, ערך ביקור רשמי בסינגפור כראש משלחת המורכבת משלושה סנאטורים.
הם נפגשו עם נשיא סינגפור, ס.ר.
נתן, ראש הממשלה לי הסין לונג ומר עבדאללה טרמוגי, יו"ר פרלמנט סינגפור.
ב־27 ביוני 2007, בעת ביקור פרטי בפריס, נפגש השר היועץ לי קואן יו עם נשיא צרפת הנבחר החדש, ניקולא סרקוזי בארמון האליזה, הפגישה הראשונה בין השר היועץ לנשיא.
בשנת 2008 נכנסו היחסים הפוליטיים הדו-צדדיים בין המדינות לשלב חדש עם הביקור הרשמי שערך ראש הממשלה לי הסיין לונג מסינגפור בצרפת בין התאריכים 21-23 בינואר 2008. זה היה הביקור השני של לי בצרפת כראש ממשלה והפעם הראשונה שהוא נפגש עם נשיא צרפת, ניקולא סרקוזי.
שני המנהיגים החליפו דעות על ההתפתחויות האחרונות בצרפת ובאירופה.
הם גם ניהלו דיונים רחבים על יחסים דו-צדדיים, כמו גם על התפתחויות אזוריות ובינלאומיות.
סינגפור היא השותפה המובילה השלישית של צרפת באסיה ושותפת הסחר המובילה באזור דרום-מזרח אסיה.
בשנת 2004, עלייה בביקוש הסינגפורי והאזורי הביאה להגדלת היצוא, מה שהביא עוד יותר לדינמיות המחודשת של פעילות הסחר הצרפתית.
היצוא הצרפתי של סחורות חקלאיות ומוצרי מזון, כמו גם מוצרי צריכה מהווה יותר מרבע מהיצוא לסינגפור.
בניית אווירונאוטיקה ממשיכה להניע את צמיחת היצוא.
סינגפור היא פלטפורמה אזורית חשובה עבור חברות צרפתיות, בפרט בתחומי האלקטרוניקה, הכספים והכימיה.
עם סך ההשקעות שעומדות על 3.5 מיליארד אירו, סינגפור היא היעד השני של ההשקעות הצרפתיות באסיה, אחרי יפן.
בסינגפור קיימות -400 אתרי חברות צרפתיות (בעיקר בענף האלקטרוניקה והשירותים הפיננסיים) וכ-40 חברות שהוקמו במקום.
בשנת 2003 נכללו 25 מחברות אלה בין 1,000 החברות המובילות בסינגפור.
ST מיקרו-אלקטרוניקה היא המעסיקה הפרטית הגדולה ביותר באי.
החל משנת 2004 יש יותר מ-400 חברות צרפתיות בסינגפור.
האוניברסיטה הלאומית של סינגפור יזמה תוכנית חילופי סטודנטים להרחבת הידע בתרבות והשפה הצרפתית.
המרכז הלאומי למחקר מדעי (CNRS) היה מעורב בהקמת מעבדה משותפת בין תאלס לאוניברסיטה הטכנולוגית של נאניאנג.
שיתוף פעולה ביטחוני הוא עמדת מפתח ביחסים הדו-צדדיים בין צרפת לסינגפור.
צרפת היא ספקית הנשק השנייה המובילה לסינגפור, שרכשה שש פריגטות התגנבות בשנת 2000, והשותפה השלישית בגודלה במחקר ופיתוח בטכנולוגיית ההגנה.
חילופי ביקורים של רשויות צבא ברמה גבוהה בין שתי המדינות מתקיימים לעיתים קרובות מאז 1997.
סינגפור מחזיקה בצרפת שגרירות בפריז בלבד, וצרפת מחזיקה שגרירות בסינגפור בלבד.
יחסי סין–צ'ילה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לצ'ילה, אשר החלו באופן רשמי ב-15 בדצמבר 1970.
סין תמכה בטענת צ'ילה של ריבונות על אנטארקטיקה, ובתורה, צ'ילה איפשרה לסינים להקים את תחנת המחקר הכותל הגדול בשטח טריטוריאלי של צ'ילה לפי טענתה.
צ'ילה הפכה לשותפה המסחרית השלישית בגודלה של סין באמריקה הלטינית לאחר ברזיל ומקסיקו.
צ'ילה וסין חתמו על הסכם סחר חופשי בשנת 2006.
בשנת 2009 הסחר הדו-צדדי הגיע ל-17.4 מיליארד דולר.
חברה סינית רכשה את השליטה בחברת SQM, אשר היא יצרן הליתיום בצ'ילה ומפיקת הליתיום הגדולה בעולם.
יחסי סין–תוניסיה הם יחסי החוץ בין סין לבין תוניסיה.
סין כוננה יחסים דיפלומטיים עם תוניסיה ב-1964, 8 שנים אחרי שתוניסיה קיבלה את עצמאותה.
נשיא סין ג'יאנג דזה-מין ביקר בתוניסיה באפריל 2002, וחתם על סדרה של הסכמים כלכליים, תמיכה טכנית ופיננסית, יחד עם הסכמים לשיתוף פעולה תרבותי.
משנת 2000 עד שנת 2011, היו כ-15 פרויקטים רשמיים למימון פיתוח סיני המזוהים בתוניסיה באמצעות דוחות תקשורתיים שונים.
פרויקטים אלה נעים מסיוע הומניטארי בסכום של 4.6 מיליון דולר לתוניסיה בשנת 2011, להסכם שיתוף פעולה טכני וכלכלי בשנת 2011, ומענק של 30 מיליון דולר כדי לבנות שני סכרים בנפת טאטואיין בדרום תוניסיה.
יחסי סין–רואנדה הם היחסים הדיפלומטיים בין סין לרואנדה.
סין ורואנדה כוננו יחסים דיפלומטיים ב-12 בנובמבר 1971.
בשנים 2000 עד 2011 היו כ-56 פרויקטים רשמיים של מימון פיתוח סיני שזוהו ברואנדה באמצעות דיווחים שונים בתקשורת.
פרויקטים אלה נעים בין ביטול חוב של 160 מיליון דולר בשנת 2007, ועד למימון הקמה ותפעול של מפעל המלט (CIMERWA) בבוגאראמה בשנת 2009, והלוואת 219 מיליון RMB ללא ריבית לשיקום של רשת הדרכים קיגאלי בשנת 2009.
בשנת 1972 חתמו סין וממשלת רואנדה על הסכם סחר שקבע כי יש לשלם את הסחר בין שני הצדדים במזומן.
במאי 1983 חתמו שתי המדינות על הסכם להקמת ועדה מעורבת לשיתוף פעולה כלכלי, טכנולוגי ומסחרי.
7 מפגשים נערכו בקיגאלי ובבייג'ינג במאי 2013.
נכון לסוף 2013, הסיוע של סין לפרויקטים ברואנדה כלל מטע אורז, טחנות סוכר, כביש קיגאלי-רוסומו, פיתוח שדות האורז לופנדי ורואממנה, מפעלי מלט, אצטדיונים, בנייני משרדים של משרד החוץ, שני בתי ספר יסודיים כפריים, מרכז הדגמת טכנולוגיה חקלאית, בית חולים כללי של קיגאלי וכו'.
היקף הסחר בין סין לרואנדה בשנת 2016 היה 142 מיליון דולר, ירידה של 15.29% בהשוואה לתקופה המקבילה בעבר.
ביניהם היצוא הסיני היה 109 מיליון דולר, ירידה של 12.28%; היבוא היה 33 מיליון דולר, ירידה של 23.86%.
סין מייצאת מוצרים מכניים וחשמליים, מוצרי היי-טק ויבוא מעגלים משולבים וטכנולוגיות אלקטרוניות.
ב-1 ביולי 2013 העניקה סין 95% פטור ממס על טובין של רואנדה.
בינואר 2015, סין הגדילה את הטיפול ללא מכסים ל-97% מהסחורות.
ביוני, China UnionPay פתחה רשת ברואנדה.
יחסי סין–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לבין הרפובליקה העממית של סין.
היחסים בין ממלכת רומניה לבין הרפובליקה הסינית כוננו ב-5 ביולי 1939.
בעקבות עליית הקומוניסטים לשלטון בשנת 1947, הרפובליקה הסוציאליסטית רומניה הכירה ברפובליקה העממית של סין ב-5 באוקטובר 1949, כסמכות החוקית בסין, ושתי המדינות החליפו שגרירים בפעם הראשונה במרץ 1950.
סין מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט וקונסוליה כללית בקונסטנצה.
מאידך, רומניה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-2 קונסוליות כלליות בהונג קונג ושאנגחאי.
טאיוואן, לעומת זאת, לא מקיימת יחסים דיפלומטיים רשמיים עם רומניה, אף על פי שרומניה מיוצגת שם על ידי הונגריה באמצעות משרד הסחר ההונגרי בטייפה, ואילו טאיוואן מיוצגת על ידי המשרד הכלכלי והתרבותי בבודפשט.
ב-2015, רומניה חתמה על הסכם עם קבוצת האנרגיה הגרעינית הכללית בסין לקבלת סיוע בבניית תחנות כוח גרעיניות אזרחיות.
יחסי סין–קנדה הם יחסי החוץ בין הרפובליקה העממית של סין לבין קנדה.
שיתוף הפעולה הקנדי-סיני התקיים הרבה לפני שכוננו יחסים דיפלומטיים בין המדינות בשנת 1970. קנדה משתפת פעולה כיום עם הרפובליקה העממית של סין בתחומים רבים, כולל סחר, בריאות, חינוך ותרבות.
מחלקות ממשלתיות קנדיות רבות התקשרו בתזכיר הבנות עם עמיתיהן הסיניים ומקיימות גם ישיבות קבועות ברמות שונות.
בקנדה חיים יותר מ-1.3 מיליון אנשים ממוצא סיני.
בשנת 2014, יותר מ-110,000 סטודנטים סינים למדו במוסדות חינוך בקנדה, והשפה הסינית היא השפה השלישית בשכיחותה בקנדה לאחר אנגלית וצרפתית.
סין היא שותפת הסחר השנייה בגודלה בקנדה אחרי ארצות הברית.
בשנת 2009 המסחר הדו-צדדי הסתכם בסכום של 50.8 מיליארד דולר, והראה ירידה של 4.3% בהשוואה לרמות של 2008. בשנת 2009, יצוא הסחורה הקנדי לסין הסתכם ב-11.2 מיליארד דולר, עלייה של 6.6% לעומת 2008, מה שהפך את שוק הייצוא של סין לשלישי בגודלו בקנדה.
סין היא המקור השני בגודלו של סחורות מיובאות.
בשנת 2009 ההשקעה הישירה הקנדית בכלכלה הסינית הסתכמה ב-3.3 מיליארד דולר, המהווים פחות מ-1% מסך ההשקעות הישירות הזרות במדינה.
השקעה ישירה של סין בכלכלת קנדה היוותה פחות מ-2% מכלל ה-FDI במדינה זו, בעוד שנרשמה צמיחה בהשקעות: מ-928 מיליון דולר בשנת 2005 לכמעט 8.9 מיליארד דולר בשנת 2009.
קנדה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-3 קונסוליות בצ'ונגצ'ינג, גואנגג'ואו ושנגחאי.
מאידך, סין מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-5 קונסוליות בקלגרי, מונטריאול, טורונטו וונקובר.
יחסי סין–פקיסטן הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה העממית של סין לבין פקיסטן, אשר כוננו בשנת 1951. מאז, שתי המדינות הקדישו תשומת לב רבה לקיום יחסי ידידות.
שתי המדינות מחליפות בקביעות ביקורים רמי דרג בעת חתימת הסכמים שונים.
סין מעניקה עזרה כלכלית, צבאית וטכנית לפקיסטן, ושתי המדינות רואות זו את זו כבעלות ברית אסטרטגיות.
שיתוף הפעולה הצבאי בין המדינות החל בשנת 1966, ברית אסטרטגית נוצרה בשנת 1972, שיתוף הפעולה הכלכלי החל בשנת 1979. סין היא ספקית הנשק הגדולה ביותר לפקיסטן ושותפת הסחר השנייה בגודלה.
סין סיפקה לפקיסטן סיוע בפיתוח תוכנית הגרעין האזרחית שלה.
קיום יחסים קרובים עם סין הוא חלק מרכזי במדיניות החוץ של פקיסטן.
סין תמכה בעמדה של פקיסטן בנוגע להתערבות של ברית המועצות במלחמת האזרחים באפגניסטן.
סין רואה בפקיסטן מאזן אזורי לאינטרסים של נאט"ו וארצות הברית.
סין תומכת בעמדתה של פקיסטן לגבי קשמיר, ואילו פקיסטן תומכת בעמדתה של סין לגבי שינג'יאנג, טיבט וטאיוואן.
שיתוף הפעולה הצבאי התרחב עם השקת פרויקטים לייצור נשק משותף, מיצירת טילים מונחים לפריגטות לייצור משותף של מטוסי קרב.
סין משקיעה בפיתוח תשתיות פקיסטניות, כולל נמל המים העמוקים בגוואדר.
שתי המדינות חתמו על הסכם סחר חופשי.
פקיסטן משמשת כגשר הראשי עבור סין בשיתוף עם מדינות מוסלמיות.
פקיסטן מילאה גם תפקיד חשוב בגישור הפער בין סין למערב בכך שהקלה על ביקורו של ריצ'רד ניקסון בסין בשנת 1972. אורך הגבול בין המדינות הוא 523 ק"מ.
לפקיסטן יש יחסים ידידותיים וחזקים עם סין.
הקשרים ארוכי השנים בין המדינות היו תמיד מועילים הדדית; אחדות הדעות והאינטרסים ההדדיים נותרו נקודת המגע המרכזית של היחסים הדו-צדדיים.
לאחר סיום מלחמת הודו–סין בשנת 1962, פקיסטן סיפקה תמיכה לסין ברוב הסוגיות הפוליטיות, כמו שליטתה בטאיוואן, טיבט ובשינג'יאנג, ותמכה במדיניות סין בנושא זכויות אדם.
ההנהגה הסינית מכירה בהמשך התמיכה של פקיסטן בסוגיות מפתח.
פקיסטן עזרה לסין ליצור קשרים רשמיים עם המערב, שהוחזרו לאחר ביקורו של ריצ'רד ניקסון בשנת 1972. פקיסטן משתפת פעולה עם סין בפרויקטים צבאיים וכלכליים גדולים, מכיוון שהיא רואה בסין משקל נגד למדיניות של הודו וארצות הברית.
פקיסטן מסייעת לסין להרחיב את הקשרים הדיפלומטיים בין העולם המוסלמי.
סין מספקת גם תמיכה עקבית לפקיסטן בפתרון סוגיות אזוריות.
בשנת 2008, במהלך העימות בין פקיסטן להודו, סין אמרה שהיא תתמוך בפקיסטן אם תפרוץ מלחמה.
סין מספקת ציוד לתוכנית הגרעין של פקיסטן ותומכת בה בפיתוח טכנולוגיה גרעינית.
ב-21 במאי 1951 כוננו יחסים דיפלומטיים בין פקיסטן לבין סין, זמן קצר לאחר שהרפובליקה של סין איבדה את אחיזתה ביבשת בשנת 1949. למרות שלילת האידאולוגיה הקומוניסטית, פקיסטן החלה ליצור קשרים הדוקים עם סין בתקווה ליצור משקל נגד להשפעה ההודית באזור.
ראש הממשלה ההודי ג'ווהרלל נהרו גם קיווה לכונן יחסים קרובים עם הסינים.
עם זאת, עם המתח ההולך וגובר בגבול שהביא למלחמה בין סין להודו בשנת 1962, סין ופקיסטן החלו לעבוד יחד.
שנה לאחר סיום המלחמה בין סין להודו, פקיסטן מסרה את אזור עבר קארקוראם לסין, בתקווה לסיים את סכסוכי הגבול ושיפור היחסים הדיפלומטיים.
מאז, ברית בלתי פורמלית בין המדינות, שהייתה בתחילה דחייה משותפת של הפוליטיקה ההודית, צמחה למערכת יחסים ארוכת שנים שהיטיבה עם שתי המדינות והשפיעה על התרחבותם של קשרים דיפלומטיים, כלכליים וצבאיים.
סין החלה להעניק סיוע כלכלי ופוליטי נרחב לפקיסטן.
בשנות ה-70 היה הצבא הפקיסטני תלוי לחלוטין בסיוע ובחימוש אמריקני, שהוגבר במהלך התמיכה הסודית של ארצות הברית במיליציות האסלאמיות במהלך מלחמת ברית המועצות באפגניסטן.
בשנות ה-90, לאחר נסיגת הכוחות הסובייטים מאפגניסטן וקריסת ברית המועצות, התרחקה ארצות הברית מפקיסטן והחלה לחזר אחר ביסוס קשרים חזקים יותר עם הודו הפוסט-סובייטית.
בשנת 1990, תיקון פרסלר שהועבר על ידי הקונגרס האמריקני השעה את כל הסיוע הצבאי של ארצות הברית וכל סיוע כלכלי לפקיסטן, מחשש כי פקיסטן מנסה ליצור נשק גרעיני.
בהתחשב בתמיכה שנתנה פקיסטן לאמריקנים במהלך המלחמה הסובייטית באפגניסטן, פקיסטנים רבים ראו בגידה בשלב זה וכי האמריקנים בחרו בהודו.
בנוסף, העובדה שהאמריקאים תפסו באופן שלילי את תוכנית הגרעין הפקיסטנית, והגיבו באופן נייטרלי לתונית הגרעין של הודו אף היא השפיעה על היחסים בין המדינות.
לאחר אירועים אלה בחרה פקיסטן בברית גאו-פוליטית עם סין, ומנהיגי פקיסטן הצהירו כי על ידי הסינים תתאזן ההשפעה האמריקנית באזור.
בשנת 2001, עם פרוץ מלחמת אפגניסטן, הנהגת פקיסטן שוב הגיעה למסקנה שעדיף חברות עם סין מאשר עם ארצות הברית.
לאחר הפיגועים ב-11 בספטמבר 2001 קיבלה פקיסטן תמיכה כלכלית וצבאית נרחבת מצד הסינים.
לפיכך, סין מקווה לחזק את פקיסטן כלכלית וצבאית כמשקל נגד להשפעה אמריקאית והודית באזור.
שיתוף פעולה צבאי חזק הוקם בין המדינות.
ברית צבאית זו מבקשת להתמודד עם ההשפעה ההודית והאמריקאית באזור, וכבר בעבר הופנתה נגד מדיניות ברית המועצות.
מאז 1962, סין הייתה מקור קבוע לאספקת ציוד צבאי לצבא הפקיסטני, והיא העניקה סיוע בבניית מפעלים צבאיים, וסיפקה סיוע טכנולוגי ומודרניזציה של מתקנים צבאיים קיימים בפקיסטן.
פקיסטן היא הקונה העיקרי של מטוסי קרב צ'נגדו J-10 הסינים, והעדיפה את המטוסים הללו על פני מטוסי הקרב האמריקאים.
סין ופקיסטן משתתפות במספר פרויקטים משותפים של מערכות נשק, כולל: ייצור מטוסי קרב JF-17 רעם; מטוסי אימון Hongdu JL-8 ו-Hongdu L-15; טנקי MBT 2000.
בנוסף, סין ופקיסטן עורכות תרגילים צבאיים משותפים קבועים.
סין היא המשקיעה הגדולה ביותר בפיתוח נמל הים העמוק בגוואדר, שנמצא במוצא החשוב האסטרטגי של מצר הורמוז.
ארצות הברית והודו מביטות בעין רעה על השתתפותה של סין בפרויקט זה, מכיוון שבעתיד הוא עשוי להוביל להקמת בסיס צבאי סיני בגוואדר ולהתפרסמות של צוללות וספינות מלחמה סיניות ב.
עם זאת, הקמת הנמל בגוואדר נדחתה כעת ללא הגבלת זמן בגלל עימות דיפלומטי רב-צדדי בו היו מעורבות ממשלות פקיסטן וסינגפור.
סין מילאה תפקיד חשוב בפיתוח התשתית הגרעינית של פקיסטן, במיוחד לאחר שהונהגה בקרות יצוא חמורות במדינות המערב כדי להקשות על פקיסטן לרכוש חומרים וציוד העשרת אורניום.
סין גם סיפקה לפקיסטן ציוד לקידום תוכנית הנשק הגרעיני, וסייעה גם בבניית כור גרעיני בחושאב, שממלא תפקיד מפתח בייצור הפלוטוניום הפקיסטני.
חברת בת של התאגיד הלאומי הגרעיני של סין תרמה למאמציה של פקיסטן להרחיב את יכולות העשרת האורניום שלה באמצעות אספקת 5,000 מגנטים טבעתיים בהתאמה אישית, שהם אחד המרכיבים העיקריים של מיסבים התורמים למהירויות סיבוב צנטריפוגות גבוהות.
סין מספקת גם תמיכה טכנית וחומרית להשלמת בניית מתחם האנרגיה הגרעינית בשאשמה.
בנוסף, סין סיפקה טכנולוגיות טילים לפקיסטנים.
כל אלה אפשרו לפקיסטן להפוך למדינה גרעינית עם כמאה ראשי נפץ גרעיניים החל משנת 2011.
סין חוששת מההשפעה הגוברת של אל-קאעידה בפקיסטן ומבקשת להקים בסיסים צבאיים בשטחה של המדינה השכנה כדי לעזור לה להתמודד עם בעיית הטרור.
האינטראקציה הכלכלית בין פקיסטן לסין צומחת במהירות, ולאחרונה נחתם הסכם סחר חופשי.
פעולות צבאיות וטכנולוגיות ממשיכות לשלוט ביחסים הכלכליים בין המדינות, אם כי בשנים האחרונות סין הצליחה להגדיל משמעותית את השקעותיה בכלכלת פקיסטן ובפיתוח התשתיות שלה.
בין היתר, סין מסייעת בפיתוח התשתיות של פקיסטן באמצעות הקמת תחנות כוח, כבישים ומרכזי תקשורת.
שתי המדינות מעוניינות לחזק את הקשרים הכלכליים והבטיחו להרחיב את צמיחת הסחר החוצה גבולות.
הצהרה זו הובילה להשקעה סינית במגזר הפיננסי והאנרגיה בפקיסטן.
מאידך, פקיסטן קיבלה אזור סחר חופשי בסין.
הקשר הכלכלי בין פקיסטן לסין מורכב בעיקר מהשקעה סינית בכלכלה הפקיסטנית.
העלייה בכוח הכלכלי של סין אפשרה ליישם מגוון רחב של פרויקטים בפקיסטן.
ההשקעה הפקיסטנית בסין נותרה נמוכה.
בשנת 2011 חברת קינגו גרופ הסינית מסיבות בטיחותיות סיימה את ההסכם העיקרי למיצוי משאבי טבע בפקיסטן.
על פי ספר העובדות של ה-CIA, סין מהווה 19.8% מייבוא פקיסטן (מקום ראשון בקרב שותפות הסחר) וכ-10.9% מהיצוא (מקום שני בקרב שותפות הסחר).
נכון לשנת 2013 מחזור המסחר בין המדינות הוא 12 מיליארד דולר, מה שהופך את סין לשותפת הסחר השנייה בגודלה של פקיסטן.
סין מחזיקה בפקיסטן שגרירות באסלאמאבאד ו-2 קונסוליות בקראצ'י ולאהור.
פקיסטן מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג ו-3 קונסוליות בצ'נגדו, גואנגג'ואו ושאנגחאי.
יחסי סינגפור–קוריאה הדרומית הם היחסים הבילטרליים בין רפובליקת סינגפור לרפובליקה של קוריאה.
היחסים בין שתי המדינות החלו כאשר משלחת סחר מדרום קוריאה ביקרה במושבת סינגפור בשנת 1950. היחסים הרשמיים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1975, אך דרום קוריאה שלחה נציג מיוחד והקימה משרד סחר וקונסוליה כללית בסינגפור לפני כן.
שתי המדינות הן חברות האו"ם היחידות מבין ארבעת הנמרים של אסיה.
בשנת 2014 דרום קוריאה היוותה את מקור הייבוא הרביעי בגודלו של סינגפור.
באפריל 1950 נוצר הקשר המוקדם ביותר בין שתי המדינות, כאשר משלחת סחר דרום-קוריאנית ערכה ביקור בן 5 ימים בסינגפור.
בשנת 1964 ייסדה דרום קוריאה מרכז סחר בסינגפור.
לאחר שסינגפור קיבלה את עצמאותה בשנת 1965, שתי המדינות ייסדו מיזם דיג בשנת 1967. באוגוסט 1969, ערך שגריר דרום קוריאה בתאילנד האן פיו-ווק ביקור בסינגפור כשליח המיוחד של פאק צ'ונג-הי, נשיא דרום קוריאה, מה שנחשב למעשה למגע הראשון בין שתי המדינות.
במהלך ביקורו פגש האן את ס.
רג'ראטנם,, שר החוץ של סינגפור והעביר "מסר מיוחד" לנשיא יוסוף בן אסחאק.
ביקור זה התרחש חודש לאחר ביקור דומה של משלחת מיוחדת מצפון-קוריאה השכנה.
בשנת 1971 שונה שמו וייעודו של מרכז הסחר הדרום-קוריאני בסינגפור לקונסוליה כללית ובכך כוננו למעשה יחסים קונסולריים בין שתי המדינות.
בשנת 1975 כוננו יחסים דיפלומטיים פורמליים בין סינגפור לקוריאה הדרומית.
בשנת 1979 ערך ראש ממשלת סינגפור, לי קואן יו את ביקורו הראשון בדרום קוריאה ובכך הפך לראש ממשלת סינגפור הראשון שביקר בה.
בהמשך השנה החלו ישיבות שרים קבועות בין שתי המדינות.
בשנת 1981 ערך נשיא דרום קוריאה, צ'ון דו-הוואן ביקור ממלכתי בסינגפור ובכך הפך לנשיא הדרום-קוריאני הראשון המבקר במדינה.
נתן לנשיא סינגפור הראשון שמבקר בדרום קוריאה.
בשנת 2005 חתם שר המסחר והתעשייה של סינגפור, לים הנג קיאנג, עם שר החוץ והמסחר של דרום קוריאה, באן קי מון על הסכם הסחר החופשי בין דרום קוריאה לסינגפור.
ההסכם נכנס לתוקפו בשנת 2006.
בשנת 2015 ביקרה נשיאת דרום קוריאה, פאק גון הייה בסינגפור כדי להשתתף בהלווייתו של ראש ממשלת סינגפור הראשון, לי קואן יו.
על פי נתוני ה-OEC, ערך הייצוא מסינגפור לדרום קוריאה עלה בין השנים 1995 ו-2014. גידול זה הגיע לשיא של 12 מיליארד דולר אמריקני בשנת 2014. סינגפור מייצאת לדרום קוריאה מכונות ומוצרים כימיים בעיקר.
גם חלקו של הנפט המזוקק בערך הייצוא גדל מאז 2007.
ערך הייצוא מדרום קוריאה לסינגפור נאמד בין 4 מיליארד ל-6 מיליארד דולר אמריקני בין השנים 1995 ל-2003, והחל מ-2004 חל גידול בערך זה.
ערך זה הגיע לשיא של 26 מיליארד דולר בשנת 2012. דרום קוריאה מייצאת לסינגפור בעיקר מכונות ומוצרים כימיים.
חלקו של הנפט המזוקק בערך הייצוא עלה מאז 2003, ובשל כך חלקם של כלי השיט המסחריים בערך הייצוא עלה גם לאחר מכן.
לורנס וונג, ממלא מקום השר לתרבות, קהילה ונוער של סינגפור, ביקר בדרום קוריאה פעמיים בשנת 2013 לקראת השקת התערוכה "העולם הפרנקני: אמנות חוצה תרבויות מסינגפור והמצרים" במוזיאון הלאומי של קוריאה.
ב-12 בנובמבר 2014, ערכה סינגפור את פסטיבל הקאבר הראשון של K-pop אסייתי.
יחסי סינגפור–צ'ילה הם היחסים הבינלאומיים בין צ'ילה לבין סינגפור.
צ'ילה וסינגפור מקיימות יחסים מועדפים של שיתוף פעולה דו-צדדי, החל משנות השישים.
המשא ומתן על הסכם השותפות האסטרטגית טרנס-פסיפיק (הסכם TPSEP או P4) נכנס לתוקף לבסוף בשנת 2006, והם העמיקו את היחסים המסחריים בין המדינות השותפות, בנוסף לקביעת תזכירים בנושא שיתוף פעולה בעבודה וסביבתית.
בקשר להסכם זה, סינגפור העניקה לצ'ילה הקלה מיידית במיסים החל מיום כניסתו לתוקף של 100% מהתוצרת הצ'יליאנית.
בנובמבר 2008 ערך ראש ממשלת סינגפור לי הסיין לונג ביקור רשמי בצ'ילה, שהוחזר על ידי נשיאת צ'ילה מישל בצ'לט בנובמבר 2009, כאשר ביקרה בסינגפור על מנת להשתתף בפסגת APEC.
במהלך ביקורה ערכה פגישה דו-צדדית עם ראש הממשלה לי הסיין לונג, ובו לצד סקירת מעמדם החיובי של היחסים הדו-צדדיים, התחזק הרעיון להמשיך לעבוד במסגרת הסכם החינוך שנחתם בסנטיאגו בנובמבר 2008, כמו גם להתקדם בנקודות הממתינות של המשא ומתן להסכם מיסוי כפול.
בין ההסכמים הבילטרליים שנחתמו בין צ'ילה לסינגפור, קיים הסכם שירותי אוויר (1980), הסכם על פטור ממס הכנסה בגין ההכנסות שהשיגו חברות הספנות במדינה האחרת שמקורן בהפעלה בינלאומית של ספינות (1993), מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה נגד סחר בסמים (1998) ואחר לשיתוף פעולה וחילופי חינוך (2008).
בשנת 2016, המסחר בין שתי המדינות הסתכם ב-154 מיליון דולר.
המוצרים העיקריים שיצאה צ'ילה היו יוד, דגים קפואים ועיסת עץ כימית, ואילו המוצרים שיובאו כללו בעיקר תרופות, ממריצי לב ומכשירים אורקוליים.
סינגפור מחזיקה קונסוליית כבוד בסנטיאגו דה צ'ילה.
יחסי סינגפור–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין סינגפור לספרד.
ספרד וסינגפור כוננו יחסים דיפלומטיים ב-26 באפריל 1968. שגרירות ספרד בסינגפור קיימת מאז 2003. בעבר התנהלו יחסים דיפלומטיים באמצעות השגרירות באינדונזיה.
המשרד המסחרי הוקם בשנת 1986. בשנת 1999 הוקם משרד תיירות אזורי.
היחסים הדו-צדדיים מתמקדים בטיפוח חילופי דברים בכל הרמות במטרה לחזק את הנוכחות הספרדית בסינגפור ולעורר עניין רב יותר על ספרד בסינגפור.
יחד עם תוכנית טיולים וביקורים רשמיים וחתימה על הסכמים דו-צדדיים, היעדים העדיפים הם להשיג נוכחות כלכלית גדולה יותר בספרד, נראות רבה יותר של השפה והתרבות הספרדית ופתיחת שגרירות סינגפור במדריד.
עד 2007 יוצגה סינגפור בספרד באמצעות שגרירותה בפריז.
באותה שנה הוחלט למנות את השגריר בארי דסקר, דיקן האוניברסיטה הטכנולוגית נאניאנג ומנהל המכון למחקרי אסטרטגיה והגנה, לשגריר בספרד עם מגורים בסינגפור.
השגריר דקר הציג תעודות בינואר 2014.
בשנת 2013 חלה עלייה בזרימת ההשקעות ביחס לשנים האחרונות והגיעה לשווי של 21.10 מיליון אירו.
סינגפור נמצאת במקום ה-42 של עמדת ההשקעות של ספרד בעולם עם סך של 726 מיליון אירו של מלאי השקעות, 0.19% מהסך הכללי (2012).
סינגפור ממוקמת במקום ה-78 כמשקיעה בספרד, 0.01% מה-IDE (נתוני 2012).
בשל רמת ההתפתחות הכלכלית הגבוהה בסינגפור אין שום שיתוף פעולה בפיתוח ספרדי.
סינגפור מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת ובנוסף מחזיקה שתי קונסוליות כבוד בברצלונה ובמדריד.
יחסי סין-תימן הם היחסים הדיפלומטיים, הרשמיים והמלאים שבין הרפובליקה העממית של סין לרפובליקה התימנית.
היחסים בין שתי המדינות כוננו בשנת 1958. בהסכם לשיתוף פעולה מסחרי, טכנולוגי ותרבותי.
על פי ההסכם של 1958, סין הלוותה לתימן הלוואה ללא ריבית של 70 מיליון פרנק שווייצרי, בה התאפשר לתימן לרכוש אספקה מסין.
באותה עת, בייג'ינג הלוותה לתימן הלוואה ללא ריבית של 16.3 מיליון דולר על מנת לעזור במימון פרויקטים לפיתוח תימן.
הסכם נוסף בין המדינות נחתם ב-9 ביוני 1964 יחד עם הסכמים נוספים לשיתופי פעולה כלכלי, טכנולוגי ותרבותי.
סין תמכה בבניית מפעלים וכבישים בתימן ובייג'ינג הלוותה לתימן הלוואה נוספת ללא ריבית של 16.3 מיליון דולר.
סין מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא.
תימן מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג.
ביוני 2020, תימן הייתה המדינה ה-53 שתמכה בחוק הביטחון הלאומי בהונג קונג באו"ם.
יחסי קפריסין–סין הם היחסים הבילטרליים בין קפריסין לרפובליקה העממית של סין.
סין מיוצגת בקפריסין באמצעות שגרירותה בניקוסיה בקפריסין.
קפריסין מיוצגת בסין באמצעות שגרירותה בבייג'ינג בסין.
שתי המדינות חברות חברות מלאה באו"ם.
קפריסין וסין כוננו יחסים דיפלומטיים ב־14 בדצמבר 1971 ושגרירות הרפובליקה של קפריסין בבייג'ינג נפתחה בשנת 1989. השגרירות נמצאת בלב מחוז השגרירות בבייג'ינג, ליד משלחת האיחוד האירופי לסין ולא הרחק ממשרד החוץ של סין.
עמותה בחסות לשכת המסחר והתעשייה בקפריסין הוקמה בשם "איגוד העסקים של קפריסין-סין" לקידום, הרחבה ועידוד כלכלי ושירותים, יחסי סחר בין קפריסין לסין וארגון פגישות עם פקידי שתי המדינות במטרה להבטיח הפעלה חלקה וזרימת סחר בין שתי המדינות.
קשרי מסחר והשקעות דו-צדדיות שמרו על התפתחות חיובית לאורך כל השנים.
עד סוף יולי 2012, ההשקעה הלא-פיננסית של סין לקפריסין הסתכמה ב-17.4 מיליון דולר וההשקעה של קפריסין בסין הסתכמה ב-121 מיליון דולר.
במהלך אותה תקופה, הסכום המצטבר של חוזי פרויקט הנדסי שנחתמו על ידי חברות סיניות בקפריסין הוא 235 מיליון דולר, והמחזור המצטבר הוא 265 מיליון דולר.
ממשלות שני הצדדים נותרות מחויבות לקידום זרמי השקעות בין המדינות כדי לנצל עוד יותר את הפוטנציאל של היחסים הכלכליים המעמיקים שלהן.
יותר ויותר משלחות עסקיות סיניות ביקרו בקפריסין כדי לחקור את סביבת ההשקעה וללמוד יותר על ההזדמנויות והמדיניות.
הגעת המבקרים הסינים בשנת 2011 נרשמה כעלייה של 45 אחוזים.
החל משנת 2004 הייתה קפריסין חברה מלאה באיחוד האירופי.
ככל שהפקידים הסינים הודיעו כי נשיאות קפריסין באיחוד האירופי מיולי 2012 היוותה סיכוי לסין לסמוך על חבר אמין שיגשר על הפער בין סין לאירופה וישמש כחוליה אמצע במאמץ זה.
ממשלת קפריסין כבר ביטלה את מדיניות ההשקעות הזרות החוץ לא רק לאזרחי האיחוד האירופי.
הנהלים המינהליים פשטו ואין מגבלות חלות ברוב ענפי המשק.
כתוצאה מכך, לחברות זרות יש כעת אפשרות להשקיע ולהקים עסקים בקפריסין בתנאים שווים עם משקיעים מקומיים.
בהמשך לכך יושמה מדיניות חדשה המאפשרת לרוכשי נכסים סינים להגיש בקשה למגורים קבועים בהשקעה מינימלית של 300,000 אירו.
יחסי סין–צ'כיה הם יחסים בינלאומיים בין סין לצ'כיה.
הרפובליקה הסינית וצ'כוסלובקיה כוננו יחסים רשמיים ב-1919 וב-6 באוקטובר 1949 כוננו יחסים דיפלומטיים בין צ'כוסלובקיה לסין.
בשנת 1993 הוקמה צ'כיה וירשה את אמנת צ'כוסלובקיה.
היחסים, המסחר והתיירות בין סין לצ'כיה השתפרו במהירות מאז שנות התשעים; ובעשור השני של המאה ה-21 נערכו הסכמים לשיפור כלכלי יסודי יותר.
לאחרונה היחסים התדרדרו בגלל פוליטיקאים בכירים מצ'כיה שביקרו בטאיוואן.
בשנת 1919 הוכרה הרפובליקה הצ'כוסלובקית שזה עתה הוקמה על ידי סין.
מלומדים צ'כים נטו להתעניין יותר בתרבות הסינית מאשר האחרים בסביבה.
החשיבות הנמוכה של סין ליחסים עם פראג הוכחה בכך שהציר הסיני בוורשה היה גם הציר לפראג ולעיתים נדירות עזב את ורשה לפגוש פוליטיקאים צ'כוסלובקים.
בעקבות שערוריית שחיתות ב-1933 בה היה מעורב הציר הסיני בוורשה, צ'אנג חסין-חי, שהתגלה כי קיבל שוחד לחתימת חשבוניות מזויפות למשלוחי נשק מצ'כוסלובקיה שהגיעו למעשה למרוקו הספרדית במקום לסין, ליאנג לון מונה לציר סין בפראג.
מינויו של ציר בפראג שיפר את היחסים בין המדינות, ובשנות ה-30 של המאה ה-20 החלה סין לרכוש ציוד תעשייתי וכלי נשק למודרניזציה של סין ובעיקר עבור כוחותיה המזוינים.
באותן שנים היו לסין 17 משלחות דיפלומטיות באירופה עד שנת 1936 עם שגרירויות שהוקמו בפריז, לונדון, מוסקבה, ברלין ורומא.
לעומת זאת, סין שמרה על צירויות בליסבון, ורשה, וינה ופראג, שכן פורטוגל, פולין, אוסטריה וצ'כוסלובקיה, בהתאמה, נחשבו למעצמות משניות בלבד.
העובדה שאף אחת מאותן מדינות בהן סין קיימה יחסים ברמת צירות לא הייתה בעלת זכויות אקס-טריטוריאליות, הביאה את הסינים לייחס חשיבות מסוימת ליחסים עם אותן מדינות מכיוון שהיא אפשרה להראות לשאר העולם כי אין צורך בזכויות כאלו לקיים יחסים טובים עם סין.
הדיפלומטים הסיניים באירופה בשנות השלושים הקימו קבוצת חברים מאוחדת, שכולם למדו באוניברסיטאות זרות כדי ללמוד משפט בינלאומי ושפות זרות, שנפגשו על בסיס קבוע כדי לדון בבעיות אירופה ואסיה.
ליאנג לעיתים קרובות עזב את פראג כדי לנסוע לברלין, פריז, לונדון וז'נבה (שם שכן המטה של חבר הלאומים) כדי לשוחח עם חבריו הדיפלומטים הסינים.
בנוסף, נכבדים סינים שונים כמו מאדאם צ'ן סוקינג, אשתו של סון פו, ה.ה.
קונג וונג ג'ינגווי ביקרו בקביעות בפראג כדי לראות את הרופא הנודע וילהלם נוננברוך, ונפגשו עם הציר הסיני.
ההיסטוריון האמריקאי ליאנג הסי-הואי, בנו של הדיפלומט ליאנג לונה שכיהן כציר הסיני בפראג, כתב כי וואנג, אחד הגברים הכריזמטיים ביותר בסין ומנהיג השמאל של קואומינטנג.
עד שהפך למשתף פעולה יפני בשנת 1938, היה "...
נואם כה חזק, שאחרי נאום פטריוטי שנשא בביתנו בארוחת הערב, אפילו משרתינו הצ'כים במטבח הרגישו נרגשים, אף על פי שלא הבינו מילה אחת".
ליאנג כתב את ההבדלים בין צ'כוסלובקיה, מדינה קטנה, מתקדמת מבחינה כלכלית, ריכוזית מאוד במרכז אירופה עם "הדמוקרטיה הממושמעת" שלה מול סין, מדינה גדולה, רבת אוכלוסין ונחשלת כלכלית שאנשיה הוחזקו יחד על ידי מסורות של נאמנות למשפחה ולשבט ולא באמצעות התחייבויות משפטיות כלפי המדינה מה שהוביל לגישות שונות מאוד ליחסים בינלאומיים.
מנהיגי צ'כוסלובקיה היו אובססיביים לחשש שמדינתם עלולה להיהרס תוך מספר ימים ב"מלחמה קטסטרופלית" ואילו סין "...
נכנעה במהלך מאה השנים האחרונות חתיכה אחר חתיכה מריבונותה הטריטוריאלית ועדיין ממשיכה להתקיים".
המטרה העיקרית של הדיפלומטיה הצ'כוסלובקית הייתה לבנות מערכת בריתות שתרתיע אויב פוטנציאלי, במיוחד גרמניה, מלפלוש ואילו המטרה העיקרית של הדיפלומטיה הסינית הייתה להבטיח סיוע זר כדי לאפשר מודרניזציה לסין ולסיים את הטיפול בה כמעצמה מדרגה שנייה של מדינות המערב ויפן.
ליאנג כתב שהאליטות בצ'כוסלובקיה ובסין היו "תחושות זמן שונות מאוד" עם מנהיגי צ'כוסלובקיה שחשבו במונחים של שנים ואילו הסינים חשבו במונחים של עשרות שנים.
הגזענות האנטי-אסייתית הארסית שבידי אדולף היטלר ושאר מנהיגי הנאצים בדרך כלל לא נחשבו לבעיה על ידי הדיפלומטים הסינים, שידעו שגרמניה היא מקור הנשק העיקרי עבור סין והמשימה הצבאית בהכשרת הצבא הסיני, מה שהביא אותם להתעלם ככל האפשר מהגזענות הנאצית.
לעומת זאת, המושג הפולקיסטי של סלאבים כ-untermensch ("תת אנושיים") וגרמנים כ-Herrnvolk ("גזע עליון") הביא את הדיפלומטים הצ'כוסלובקים לראות בגרמניה הנאצית איום קיומי ומיידי.
בשנת 1928 רכשה סין מסקודה תחנת כוח הידרואלקטרית ובשנת 1933 רכשה ממנה מכונות למפעל לעיבוד סוכר.
כחלק מהמאמץ לגוון את מקורות הנשק מכיוון שהמנהיג הסיני צ'יאנג קאי שק לא רצה להיות תלוי באופן גלוי בגרמניה (המוכרת הגדולה ביותר של כלי נשק לסין עד שנת 1938), קצינים סינים ביקרו באופן קבוע בצ'כוסלובקיה בנוגע למשימות קניית נשק משנת 1932 ואילך.
קונג, שר האוצר הסיני, בצ'כוסלובקיה כדי לבדוק את מפעלי החימוש בפלזן וברנו.
בניסיון להפחית את התלות בגרמניה כמקור נשק, ליאנג עודד קצינים סינים לבקר בצ'כוסלובקיה כדי לקנות שם נשק.
ליאנג הצעיר נזכר כשגדל בפראג שאביו לקח אותו לטיולים בפארק סטרומובקה ודיבר על ההשלכות הגאופוליטיות של שינויים בכוח באירואסיה.
היוקרה הגדולה שהחזיק אדווארד בנש, שנחשב לאחד הדיפלומטים היותר טובים באירופה, צוינה לעיתים קרובות על ידי הסינים.
בנש היה מאמין גדול בחבר הלאומים וטען כי יש להתייחס לכל מדינות העולם, ללא קשר אם היו מעצמות גדולות או מעצמות קטנות באופן שווה, מסר שפנה לדיפלומטים סינים שנאבקו לסיים את "אמנות לא שוות" שהעניקו לאזרחי המעצמות האירופאיות הגדולות זכויות אקס-טריטוריאליות בסין.
בנש הרגיש כי החלת עקרון הביטחון הקולקטיבי להגנת סין מפני התוקפנות היפנית תסיח את תשומת לב המעצמות הגדולות מאירופה ותשאיר את צ'כוסלובקיה פתוחה לתוקפנות גרמנית.
תמיכת צ'כוסלובקיה בסין בתקרית מוקדן הייתה בעיקר רטורית שכן בנש הצטער על התוקפנות היפנית נגד סין מבלי לעשות דבר נוסף.
מצד שני, העובדה שגרמניה הייתה מקור הנשק הגדול ביותר עבור סין יחד עם העובדה שמשלחת צבאית גרמנית הכשירה את צבא המהפכה הלאומי הובילה את ממשלת סין לתמוך בנקודת המבט הגרמנית על חבל הסודטים עד יוני 1938. כאשר הרייך חדל ממכירת הנשק לסין והסיר את המשלחת הצבאית הגרמנית.
לאחר שגרמניה עברה מתמיכה בסין לתמיכה ביפן ביוני 1938, עמדותיהם של סין כלפי צ'כוסלובקיה השתפר.
לי באן, קצין סיני ששירת עם הוורמאכט עבר לצבא צ'כוסלובקיה ביולי 1938, והיה לאסיה היחידה והיחידה בכל צבא צ'כוסלובקיה.
לי עזב את הוורמאכט מחמת מיאוס מתמיכת גרמניה ביפן, והצהיר כי יילחם עם צ'כוסלובקיה אם הרייך יפלוש.
היחסים בין הרפובליקה העממית של סין לצ'כיה החלו ב-6 באוקטובר 1949 כאשר צ'כיה הייתה חלק מצ'כוסלובקיה.
בשנת 1960, במהלך הפיצול הסיני-סובייטי, צ'כוסלובקיה במשותף עם מדינות הלוויין הסובייטיות האחרות צידדה בברית המועצות.
בשנת 1953 נשלחו שני יוצרים צ'כוסלובקים, ולדימיר סיס והצלם יוסף וניש, לטיבט כדי לצלם סרט תיעודי על בניית כביש מהיר המקשר בין טיבט לאזור סצ'ואן הסיני.
הסרט התיעודי שהתקבל, Cesta vede do Tibetu (הדרך מובילה לטיבט) תפס היבטים רבים של התרבות הטיבטית המסורתית יחד עם מנזרים בודהיסטים שנהרסו במהלך מהפכת התרבות.
בשנת 1968 גינתה סין בתוקף את הפלישה הסובייטית לצ'כוסלובקיה.
ב-23 באוגוסט 1968 נשא ראש הממשלה ושר החוץ ג'ואו אנלאי נאום בשגרירות רומניה בבייג'ינג, והאשים את ברית המועצות ב"פוליטיקה פשיסטית, שוביניזם רב עוצמה, אגואיזם לאומי, ואימפריאליזם חברתי".
ג'ואו השווה את הפלישה לצ'כוסלובקיה בשנת 1968 עם מדיניותו של היטלר כלפי צ'כוסלובקיה בשנים 1938–1939 ועם המדיניות האמריקנית בווייטנאם.
בנאומו, ג'ואו התקרב מאוד לדחוף את הצ'כים והסלובקים לנהל מלחמת גרילה נגד הצבא האדום.
הסינים התנגדו למדיניות "האביב של פראג" של אלכסנדר דובצ'ק, שהואשם בהיותו "רוויזיוניסט", מאחר שמאו דזה-דונג התנגד לחלוטין למה שמכונה "דוקטרינת ברז'נייב" במסגרתה החזיקה ברית המועצות את הזכות להתערב אם מדינה קומוניסטית חורגת מהקומוניזם כהגדרתו של ברית המועצות, שלדעתו עשויה להיות מיושמת כלפיו.
לאחר הפלישה הסובייטית, הביקורת העקרונית שהובעה על דובצ'ק על ידי התקשורת הסינית הייתה שהוא "נכנע" במקום לנהל מלחמת גרילה כפי שמאו רצה שיעשה.
העובדה שהסינים גינו את דובצ'ק על שיזם את הרפורמות באביב של פראג, הציבה קשיים מסוימים לתעמולה הסינית לאחר הפלישה הסובייטית.
כתוצאה מכך, התעמולה הסינית נטתה להתמקד בזכותם המופשטת של העמים לפתח סוציאליזם כפי שהם ראו לנכון למדינותיהם במקום המדיניות המסוימת בה נוקט דובצ'ק.
בתקופות שונות השוו התקשורת הסינית את התפיסה הסובייטית של "חבר העמים הסוציאליסטי" במזרח אירופה ל"תחום השגשוג המשותף של אסיה הגדולה במזרח אסיה", "המסדר החדש באירופה" הנאצי, וה"קהילה עולמית חופשית" האמריקנית.
ב-26 באוגוסט וב-5 בספטמבר 1968, הגישו הסינים רשמית מחאה נגד הכוחות הסובייטים בפראג על ידי דיפלומטים סינים.
היחסים בין פראג לבייג'ינג נותרו קרים עד שנת 1987 כאשר ראש ממשלת סין ג'או זיאנג ביקר בצ'כוסלובקיה בביקור רשמי.
צ'כיה הפכה למדינה עצמאית ב-1 בינואר 1993, וממשלת סין הרחיבה את היחסים הדיפלומטיים.
עם פירוק צ'כוסלובקיה בשנת 1993, אנשי ממשל משני הצדדים חתמו והחליפו הערות להכרה באמנות ובהסכמים שנחתמו בין סין לרפובליקה הפדרלית לשעבר של צ'כוסלובקיה, אשר ממשיכים להיות מאושרים ומחייבים.
היחסים בין סין לצ'כיה היו מתוחים תחת נשיאותו של ואצלב האוול שתמך מאוד במתנגדי הסינים והיה חבר של הדלאי למה.
היחסים הדו-צדדיים שקעו לשפל בשנת 1995, כאשר צ'כיה אפשרה לליאן צ'אן ולפקידים ממשלתיים טאיוואניים אחרים לערוך ביקור ממלכתי במדינתם.
צ'כיה גם תמכה בגלוי בכניסתם מחדש של שתי המדינות הסיניות לאו"ם.
בתחילת 1996 היחסים בין שתי המדינות השתפרו כאשר צ'כיה בראשותו של ואצלב קלאוס אישרה מחדש את מדיניות סין האחת.
מילוש זמאן, שכיהן כראש ממשלת צ'כיה בין השנים 1998–2002 ומשמש כנשיא מאז 2013, ניסה ליצור קשרים הדוקים עם סין.
הנציגות הפוליטית הצ'כית פתחה את עצמה בפני ממשלת סין בשנים 2013–2014 ל"דיפלומטיה כלכלית".
עד 2019, התקרבות זו קיבלה תוצאות מעורבות, כולל כמה מחלוקות כלכליות ופוליטיות.
ב-20 במאי 2009 חגגו סין וצ'כיה שישים שנות יחסים דיפלומטיים.
ראש ממשלת סין, ון ג'יאבאו, נפגש עם נשיא צ'כיה ואצלב קלאוס וראש ממשלת צ'כיה, יאן פישר, לשיחות על שיפור הסחר הדו-צדדי, הגנת הסביבה ובניית אמון הדדי.
באוקטובר 2014 פגש נשיא צ'כיה מילוש זמאן את עמיתו הסיני שי ג'ינפינג בבייג'ינג.
שי הביע כי ישאף להפעלה חדשה ביחסים הבילטרליים וזמאן התייחס לנושאים בנושא שיפור העסקים והתיירות בין שתי המדינות.
זמאן גם הציע חיבור טיסה ישיר בין פראג לשנגחאי, והקים קונסוליה צ'כית חדשה בצ'נגדו, סצ'ואן.
מאוחר יותר פגש זמאן גם את נציגי בנק סין וראש הממשלה לי קצ'יאנג.
הנשיא שי ג'ינפינג ביקר בצ'כיה בין התאריכים 28–30 במרץ 2016, בהזמנת הנשיא זמאן.
זהו ביקורו הראשון של נשיא הרפובליקה העממית של סין בצ'כיה, והדגים את שיפור היחסים בין שתי המדינות.
הסכם שותפות אסטרטגי בין שתי המדינות נחתם על ידי הנשיאים.
בשנת 2018 היחסים נפגעו כאשר ראש אבטחת הסייבר הצ'כי הזהיר מפני הסיכונים הכרוכים ברכישת ציוד טלקום מחברות סיניות כמו וואווי ו-ZTE.
ביקורו החמישי של זמאן בסין התקיים באפריל 2019. השיחות בין שי לזמאן התייחסו בעיקר למסחר, השקעות ויחסים כלכליים.
באותה שנה העיר פראג, שתאומה עם בייג'ינג, הכריזה על תמיכה בטיבט.
ההחלטה הכעיסה את בייג'ינג, שהפסיקה אז את ההסכם; פראג בתורה חתמה על הסכם עיר תאומה עם טאיפיי.
בינואר 2020 שלח שגריר סין מכתב לנשיא צ'כיה במחאה על נסיעתו הצפויה לטאיוואן של ירוסלב קוברה, יושב ראש הסנאט, כהפרה של מדיניות סין האחת.
עתידם של סקודה, קבוצת האשראי הביתי וקלווירי פטרוף יהיו באיום אם הביקור יימשך.
הביקור מעולם לא התקיים בגלל מותו של קוברה.
במרץ 2020 דרש ראש ממשלת צ'כיה, אנדריי באביש מסין להחליף את שגרירה בשל מכתב האיום.
באוגוסט 2020 הוביל מילוש וויסטרצ'יל, נשיא הסנאט הצ'כי משלחת בת 90 חברים לטאיוואן.
בתגובה, דובר משרד החוץ הסיני כינה זאת "מעשה נתעב" ודיפלומט סיני איים כי מילוש וויסטרצ'יל "ישלם מחיר כבד".
היחסים הכלכליים בין המדינות עמדו על 340 מיליון דולר בשנת 1993 כאשר צ'כיה הפכה למדינה עצמאית.
עם השנים הסחר הדו-צדדי גדל.
בשנת 2001 היקף הסחר בין שתי המדינות עמד על 615 מיליון דולר.
בשנת 2007 עמד הסחר הדו-צדדי בין סין לצ'כיה על 9.9 מיליארד דולר.
באותה שנה הייצוא הסיני לצ'כיה עמד על 9.2 מיליארד דולר.
היבוא של סין מצ'כיה הסתכם ב-700 מיליון דולר בשנת 2006.
בשנת 2018, הסוכנות הצ'כית לאבטחת מידע (NUKIB) הוציאה אזהרה לרשות הביטחון הלאומית הצ'כית כי השימוש בתוכנה ובציוד החומרה הסינית של חברת וואווי מהווה סיכון ביטחוני.
ביולי 2019 טענו שני עובדים לשעבר בצ'כיה של וואווי כי הם נדרשים לאסוף את הנתונים האישיים של הלקוחות, כולל המידע המשפחתי שלהם, האינטרסים האישיים והמצבים הכלכליים שלהם, שנכנסו אז למאגרי המידע המרכזיים של וואווי בסין.
מידע זה ישותף גם עם פקידי השגרירות הסינית בצ'כית.
בשנת 2020 במהלך משבר הקורונה ייבאה צ'כיה 150,000 ערכות בדיקה מסין בעלות של 546,000 דולר.
עם זאת, 80% מאלה נמצאו פגומים.
סין מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג.
צ'כיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג, וקונסוליות כלליות בצ'נגדו, הונג קונג ושאנגחאי.
היחסים הדיפלומטים בין רפובליקת קיריבטי ל כוננו ב-25 ביוני 1980 וחודשו ב-27 בספטמבר 2019. בין השנים 2003 ל-2019 הכירה ממשלת קיריבטי ב.
בהתאם למדיניות סין האחת , מדיניות הגורסת כי יש רק מדינה סינית אחת שהיא הרפובליקה העממית של סין, הרפובליקה העממית של סין לא קיימה יחסים דיפלומטים עם קיריבטי בתקופה זו.
אזור אוקיאניה נתון זה שנים רבות לתחרות השפעה בין טאיוואן (הרפובליקה הסינית) לסין.
שמונה מדינות באזור מכירות ברפובליקה העממית של סין, ושש מכירות ברפובליקה הסינית.
מספרים אלה משתנים כאשר מדינות אלו שוקלות מחדש את מדיניות החוץ שלהן, ומדי פעם הן מעבירות את ההכרה הדיפלומטית שלהן בין בייג'ינג לטאיפיי ולהפך.
בהתאם למדיניות "סין האחת", אין אפשרות למדינה כלשהי לקיים יחסים דיפלומטיים רשמיים עם שתי מדינות סין בעת ובעותה אחת, ומדיניות ה"או/או" הביאה לכך שהרפובליקה העממית של סין והרפובליקה הסיני פועלות רבות בתחום הדיפלומטיה עם מדינות האוקיינוס השקט.
ב-2003 הרפובליקה העממית של סין הכריזה כי בכוונתה לשפר את קשריה הדיפלומטיים עם פורום איי האוקיינוס השקט ולהגדיל את חבילת הסיוע הכלכלי שהעניקה לארגון.
הנציג הסיני ג'וֹאוּ וֶנְג'ונְג הוסיף: .
ב-2006 הכריז ראש הממשלה הסיני וֶן גְ'יָאבָּאו כי סין תגביר את שיתוף הפעולה הכלכלי שלה עם מדינות איי האוקיינוס השקט.
הוא הוסיף ואמר כי סין תספק סיוע כלכלי רב יותר, תבטל את המכסים לייצוא מהמדינות הפחות מפותחות באוקיינוס השקט לסין, תבטל את חובותיהן של אותן מדינות לסין, תפיץ תרופות נגד מלריה בחינם ותספק הכשרה לאלפיים פקידי ממשל תושבי איי האוקיינוס השקט.
באותה שנה ביקר ון באיי האוקיינוס השקט ובכך הפך לראש הממשלה הסיני הראשון שביקר שם.
קיריבטי כוננה לראשונה יחסים דיפלומטיים עם סין ב-25 ביוני 1980, ויחסים כאלה התקיימו במשך עשרים ושלוש שנה.
ב-2003 כוננה קיריבטי יחסים דיפלומטיים עם טאיוואן.
דבר זה הביא לניתוק היחסים בינה לבין סין, עקב אי-ההכרה ההדדית בין סין לטאיוואן.
עבור סין, יחסים עם קיריבטי היו חשובים, כיוון שהתאפשר לה לייסד בקיריבטי מדינה גרורה משלה.
בשל כך, לאחר כינון היחסים הדיפלומטיים בין קיריבטי לטאיוואן קראה סין לנשיא קיריבטי, אנוטה טונג לנתק אותם.
משלא עשה כן, השעתה סין את יחסיה שלה עם קיריבטי.
ב-2004 התבטא נשיא קיריבטי אנטואה ואמר כי לדעתו, סין עודנה מנסה להפעיל השפעה על קיריבטי.
בספטמבר 2019 הודיעה קיריבטי על חידוש יחסיה הדיפלומטיים עם סין, שעה שניתקה את יחסיה עם טאיוואן.
זאת, שבוע לאחר שאיי סולומון עשו כן.
ב-15 במאי 2020 נפתחה מחדש שגרירות סין בקיריבטי.
באוגוסט 2020 אירעה תקרית דיפלומטית כאשר דרך שגריר סין בקיריבטי על תושבים מקומיים, לטענתו בשל מנהג בקיריבטי.
השגריר הסיני ספג ביקורת חריפה מצד דיפלומטים מארצות הברית ואוסטרליה.
מאז חידוש היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות ישנה השפעה סינית נרחבת בקירבטי.
הייצוא של הרפובליקה העממית של סין לקיריבטי הגיע לשיא בשנת 2015, בה סין ייצאה לקיריבטי סחורה בשווי כ-36 מיליון דולר; בשנת 2019, סין ייצאה סחורה בשווי יותר מ-20 מיליון דולר אמריקאי לקיריבטי, והסחורה מתחלקת בין מספר רב קטגוריות.
קיריבטי ייצאה לסין רק לעיתים רחוקות לפני 2004, אך הייצוא זינק משנת 2010 עד 2016 והגיע לשיא של 9 מיליון דולר.
בשנת 2017 היקף הייצוא התמוטט ובשנת 2019 הוא עמד על כשני מיליון דולר.
יחסי סין–קרואטיה הם יחסי החוץ הדו-צדדיים בין סין לקרואטיה.
שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-13 במאי 1992. נשיא קרואטיה סטייפן מסיץ' ערך ביקור ממלכתי בסין ב-16 במאי 2002, ואילו נשיא סין חו ג'ינטאו ערך ביקור ממלכתי בקרואטיה ב-19 ביוני 2009.
ב-21 במאי 2007 ביקרה שרת החוץ הקרואטית קולינדה גרבר-קיטרוביץ' בבייג'ינג.
הרפובליקה העממית של סין יחד עם יפן היא השותפה החשובה ביותר של קרואטיה במזרח אסיה.
היקף הסחר בין שתי המדינות בשנת 2013 היה 1.495 מיליארד דולר, כאשר הייצוא הקרואטי היה בסך 105 מיליון דולר, ואילו הייצוא הסיני היה בסך 1.390 מיליארד דולר.
שיתוף הפעולה החינוכי והתרבותי בין שתי המדינות נשמר במסגרת ההסכם לשיתוף פעולה תרבותי שנחתם במרץ 1993.
אוניברסיטת זאגרב מציעה מגמות לימודי סינולוגיה מאז אוקטובר 2004, ואילו האוניברסיטה ללימודי חוץ בבייג'ינג מציעה מגמה לקרואטית.
מכון קונפוציוס בזאגרב נפתח במאי 2012.
במאי 2013 חתמו סין וקרואטיה על "תוכנית לשיתוף פעולה בחינוך לתקופת 2013–2016", והעניקו מלגות שנתיות לסטודנטים סינים וקרואטים.
קרואטיה מחזיקה בסין שגרירות בבייג'ינג וקונסוליה כללית בהונג קונג.
סין מחזיקה בקרואטיה שגרירות ומכון קונפוציוס בזאגרב.
יחסי סינגפור–פקיסטן הם היחסים דו-צדדיים בין פקיסטן לסינגפור.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות כוננו ב-17 באוגוסט 1966.
50 שנה של יחסים דיפלומטיים נחגגו בשנת 2016.
פקיסטן רואה בסינגפור "ידידה כנה של פקיסטן".
ראש ממשלת סינגפור לי שיינלונג כינה גם את פקיסטן ידידה של סינגפור.