tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
פישר חיבר שתי אוטוביוגרפיות שהרגיזו את בני משפחתו עד כדי כך שבתו קארי שקלה לשנות את שם משפחתה מפישר לריינולדס.
הוא נפטר בגלל סיבוכי ניתוח לאחר שבר בצוואר הירך.
לפישר יש שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד, אחד על הקלטות שירים והשני על הופעותיו בטלוויזיה.
אדי פלסון הוא סרט דרמה אמריקאי משנת 1961 בבימוי של רוברט רוסן עם פול ניומן בתפקיד הראשי ועם פייפר לורי, ג'ק גליסון וג'ורג' סי.
התסריט נכתב על ידי סידני קארול ורוברט רוסן ומבוסס על הרומן The Hustler של הסופר האמריקאי וולטר טוויס משנת 1959. המונח "Hustler" שמשמעותו המילולית היא "נוכל", מתייחס בארצות הברית לשחקן פול מקצועי המושך למשחק בתחבולות שונות שחקנים גרועים ממנו ובסוף לוקח לעצמו את כל הכסף שהמרו עליו.
זה "מקצועו" של אדי פלסון המכונה "אדי המהיר" בגלל רצונו לגמור את המשחק במהירות ולהגיע למשחקים על סכומים גבוהים עם טובי השחקנים ובראשם "מינסוטה פאטס".
הסרט זכה בפרס אוסקר על הצילום הטוב ביותר - שחור לבן ובפרס אוסקר על העיצוב האמנותי הטוב ביותר - שחור לבן.
פול ניומן היה מועמד לפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר, פייפר לורי הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר וג'ק גליסון וג'ורג' סי.
סקוט היו מועמדים לפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר.
כן היה הסרט מועמד לפרס אוסקר על הבימוי, התסריט המעובד והצילום.
ניומן זכה בפרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר.
ב-1986 הופק סרט המשך בשם צבע הכסף גם הוא על פי רומן בשם זה מאת וולטר טוויס ובו אדי פלסון המזדקן כעבור 20 שנה.
הפעם זכה ניומן בפרס אוסקר לשחקן הטוב ביותר.
ב-1997 הוחלט לשמר את הסרט בארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בספריית הקונגרס על היותו בעל חשיבות תרבותית, היסטורית ואסתטית.
הסרט נמצא במקום השישי ברשימת מאה שנים...
עשרת הגדולים בקטגוריית סרט ספורט.
בסרט משחק גם המתאגרף הנודע ג'ייק למוטה בתפקיד קטן של מוזג בבאר.
אדי פלסון (פול ניומן) הוא שחקן פול מקצועי המסתובב עם שותפו צ'רלי ברנס (מירון מקורמיק).
הם נכנסים לבארים בעיירות, מגרים את הנמצאים לשחק אתם ולהמר על התוצאות ולבסוף יוצאים עם הכסף ומחלקים אותו ביניהם.
אדי לא מרוצה מחייו, הוא מרגיש שהוא השחקן הטוב ביותר ויש לו דחף בלתי נשלט להוכיח את זה.
לשם כך עליו להגיע לניו יורק ולהתמודד עם "מינסוטה פאטס" (ג'קי גליסון) שלא הפסיד קרב מזה 15 שנים.
הוא מגיע לאולם משחקי הפול "איימס" בניו יורק עם צ'רלי.
אדי מציע ל"מינסוטה פאטס" לשחק נגדו.
המשחק אורך שעות, אדי מצליח להרוויח 18.000 דולר אך מסרב להפסיק עד ש"מינסוטה פאטס" יכריז שהוא פורש.
באולם נמצא גם מהמר כבד בשם ברט גורדון (ג'ורג' סי.
סקוט) שמייעץ ל"מינסוטה פאטס" לא להפסיק כי אדי הוא "לוזר".
לבסוף מפסיד אדי את כל כספו ועוזב ביחד עם צ'רלי כשהוא מובס ושתוי.
בלילה עוזב אדי את צ'רלי ונודד בעיר עד שהוא פוגש בבחורה נאה ובודדה בשם שרה פקארד (פייפר לורי) ובין השניים מתפתחת ידידות.
כאשר צ'רלי מגיע לדירה ומבקש לחדש את שותפותם אומר לו אדי כי אינו רוצה להמשיך לשחק בעד פרוטות במקומות עלובים וכי יפנה למשהו יותר רציני.
הם נפרדים ואדי נכנס לאולם פול אחר ומרוויח 1.000 דולר.
המשחקים מבינים שהוא נוכל ושובר את אגודליו.
שרה מטפלת באדי והאהבה ביניהם פורחת.
לאחר ההחלמה נפגש אדי עם ברט שמציע לו לנסוע ללואיוויל ולהתמודד שם עם אחד העשירים תמורת 75% מהרווחים.
שרה מצטרפת אליו בעל כורחה, היא לא סובלת את ברט ואת החברה בה נמצא אדי.
ברט מסדר לאדי משחק עם מיליונר בשם פינדלי (מוריי המילטון) ומנצח אותו.
אדי חוזר למלון ומגלה ששרה התאבדה.
לאחר התאוששות מגיע שוב אדי לאולם המשחקים "איימס" ומציע ל"מינסוטה פאטס" לשחק נגדו.
הפעם הוא משחק ברצינות ללא שתיית אלכוהול וגורם ל"פאטס" לפרוש לאחר שהפסיד סכום נכבד.
ברט דורש את חלקו ברווח ומאיים על אדי אך זה מסרב לכך ואומר שאם יפגעו בו הוא יתאושש ואז יהרוג את ברט.
ברט מוותר על רווחיו בתנאי שאדי לא יראה את פניו בשום אולם פול בארצות הברית.
אדי סילבסטרה פסקל ישראפילוב ידוע גם כאדי (באזרית: Eddi İsrafilov; נולד ב-2 באוגוסט 1992) הוא כדורגלן אזרי המשחק בעמדת הקשר בג'והור דארול תעזים.
אדי נולד ברוקאטס דה מאר שבספרד לאב אנגולי ואם אזרית.
אדי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מילאן.
כעבור שנתיים חזר לספרד ושיחק במחלקות הנוער של לה מוחונרה ופולי אחידו ובגיל 18 הצטרף לריאל מרוסיה.
ב-8 במאי 2011 אדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בניצחון 1-2 נגד חומיאה.
בעונת אדי הפך לשחקן הרכב פותח במורסיה, וב-26 בינואר 2014 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה הראשונה בתיקו 2-2 נגד מאיורקה.
ב-1 בספטמבר 2014 אדי הושאל לגרנדה.
ב-20 בספטמבר 2014 אדי ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד אתלטיק בילבאו.
ב-12 ביולי 2015 אדי הושאל לאייבר עד לסיום העונה.
בהיותו באייבר הוא הואשם בהפצת קלטת לוהטת ביחד עם סרג'י אנריץ' ואנטוניו לונה.
בשנת 2021 הוא זוכה מאשמה, אך כדורגלנים אחרים נשפטו לתקופות מאסר.
אחרי שלא הצליח להשתלב באייבר, ב-1 בפברואר 2016 חתם בקורדובה עד לסיום העונה.
ב-18 באוגוסט 2016 אדי חתם לשנתיים בקדיס.
ב-29 באוגוסט 2017 חתם בז'ימנסטיק טרגונה לשלוש שנים.
ב-29 בינואר 2018 חתם לשנתיים וחצי באלקורקון.
בתחילת עונת הגיע למספר ימי התרשמות בהפועל באר שבע, אך לא הרשים ולבסוף שוחרר.
ב-12 באוגוסט 2019 אדי חתם באלבסטה בה שיחק שנתיים.
את עונת החל כשחקן חופשי, אולם ב-5 בינואר 2022 חתם בנפטצ'י באקו מליגת העל האזרית.
אדי נולד בספרד, אך נתנה לו האפשרות לייצג את אנגולה ארץ מוצאו של אביו או את אזרבייג'ן ארץ מוצאה של אמו.
במאי אדי זומן לראשונה לסגל נבחרת אזרבייג'ן לקראת משחק הידידות נגד , אך אדי דחה את הזימון בטענה כי הוא רוצה לעזור למורסיה במשחקים שנשארו לה עד סיום העונה.
ב-8 בינואר 2015 פורסם כי אדי החליט לייצג את אזרבייג'ן.
ב-28 במרץ הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0-2 נגד במסגרת מוקדמות יורו 2016.
אדי כהן (נולד ב-18 בפברואר 1972) הוא מזרחן, עיתונאי ישראלי ומשפיען ברשתות החברתיות בשפה הערבית.
מתמחה בסכסוך הישראלי-ערבי מנקודת המבט של העולם הערבי.
כהן נולד ב-1972 בשכונת ואדי אבו ג'מיל בביירות, בירת לבנון, למשפחה יהודית אמידה בשם אדוארד כהן חללה.
התחנך בבית הספר הנוצרי בעיר עד שגורמים אנטי-יהודים, בעיקר חזבאללה החלו לפעול ולפגוע בקהילה היהודית בעיר, ובין השאר חטפו ורצחו את אביו.
כהן ומשפחתו נאלצו להגר מהמדינה בהדרגה.
ב-1989 לאחר סיום התיכון עזב לצרפת והתגורר בפריז.
ב-1992 עבר למקסיקו בה התגורר אחיו, ובשנת 1995 עלה לישראל.
ב-1999 שירת שירות חובה במנהל האזרחי במנהלת התיאום והקישור של צה"ל בשכם, מפקדו היה הפרשן ברוך ידיד.
ב-1996 החל כהן לימודי תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן אותם סיים ב-1999. בהמשך למד לתואר מוסמך וב-2012 הוענק לו תואר דוקטור בהיסטוריה של המזרח התיכון, כולם מאוניברסיטת בר-אילן.
כמו כן, עסק במחקר במסגרת בתר-דוקטורט במכון לחקר המחתרות על שם מנחם בגין, אוניברסיטת בר-אילן.
כהן דובר עברית, ערבית וצרפתית ברמת שפת אם, ואנגלית וספרדית ברמה גבוהה.
הוא מתמחה ביחסי ערבים-ישראלים ובסכסוך הערבי-ישראלי, בטרור ובקהילות יהודיות בעולם הערבי.
ספרו "השואה בעיני מחמוד עבאס" עוסק בהכחשת שואה של מנהיג הרשות הפלסטינית.
כהן הוא גם יו"ר עמותת "פורום קדם למזרחנות והסברה" שפועלת להסברה של מדינת ישראל בעולם הערבי.
כהן מופיע תכופות בערוצים מרכזיים בעולם הערבי כגון אל-ג'זירה, BBC בערבית ואל-ערביה, ויחד עם אביחי אדרעי, מרדכי קידר ואחרים פועל להסברתה של מדינת ישראל בשפה הערבית לקהל ערבי.
באוגוסט 2017, הביע תמיכה בעצמאות כורדיסטן העיראקית.
ב-4 באוקטובר 2020 הכריז על מועמדותו לרשימת מפלגת הליכוד לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25 התמודד בפריימריז של רשימת הליכוד, אך לא נבחר למקום ריאלי.
החל מיולי 2024 הוא משתתף קבוע בפאנל התוכנית "הערביסטים" המשודרת בערוץ I24NEWS, בהנחייתו של צבי יחזקאלי.
ב-2024 הצטרף למרכז לאסטרטגיה רבתי לישראל (ICGS) והוא כותב בנושאי המזרח התיכון והעולם הערבי.
בספטמבר 2025 החל להגיש את הפודקסט "המזרחן" מבית מעריב אונליין, במסגרתו הוא דן עם אורחיו בערבית בנושאים ב.
ב-27 באוקטובר 2025 ארגן כהן בתל אביב את כנס עתיד המיעוטים במזרח התיכון.
בכנס השתתפו נציגים ממדינות המזרח התיכון בהם אשורים, דרוזים, יזידים, כורדים ועלווים.
בנוסף השתתפו בכנס המזרחנים ד"ר מרדכי קידר וצבי יחזקאלי.
הכנס עורר תגובות שליליות בתקשורת הממסדית הערבית.
כהן הוא אחד הישראלים המוכרים בעולם הערבי, הוא מרבה להופיע בתקשורת הערבית בין אם באופן ישיר בראיונות באמצעי התקשורת ובין אם באזכורים של פעילותו.
בדצמבר 2021 הגדיר אותו העיתון הסעודי ערב ניוז כפרשן השני המשפיע ביותר בעולם הערבי.
באוגוסט 2025 פרסם פוסט ברשת אקס בו הוא תקף את מצרים על אי פתיחתו של מעבר רפיח.
בתגובה החלה התקשורת המצרית בקמפיין נגדו ונגד ראש הממשלה, בנימין נתניהו, ובעקבותיו הוא החל לקבל איומים על חייו.
התקשורת התימנית תקפה את כהן לאחר שבספטמבר 2025 ראיין בתוכנית הערביסטים את האקטיביסט התימני, מנעא סולימאן.
בהופעתו, סולימאן שבר את הטאבו של תקשורת עם ערוץ ישראלי (i24NEWS) וטען בין היתר ש"גם התימנים לא מכירים בחות'ים ורוצים בהפלתם".
באפריל 2025 אוסאמה ג'אוויש, איש התקשורת המצרי המזוהה עם האחים המוסלמים, תקף את כהן לאחר שקרא לתושבי עזה להתקומם כנד חמאס.
בספטמבר 2025 האשים האלוף ד"ר ואאל רביע בראיון לערוץ "אקסטרה ניוז" המצרי את כהן כך שהוא סוכן המוסד.
באוקטובר 2025 תקף הפרשן נשאת א-דיהי, מהערוץ המצרי TeN, את כהן בעקבות הפרסום שלו על כך שמצרים נותנת מחסה במלונות למחבלי חמאס אשר שוחררו בעסקה עם ישראל במלחמת חרבות ברזל.
בנובמבר 2025 תקף אותו שוב נשאת א-דיהי לאחד שכהן זלזל בהיקף הנוכחות הבינלאומית בטקס הפתיחה של המוזיאון המצרי הגדול.
באותו חודש משרד התרבות הסורי תכנן לחגוג את טבח שבעה באוקטובר באירוע בעיר חלב אך לאחר אולטימטום לביטולו שהציב כהן למארגנים האירוע בוטל.
השואה בעיני מחמוד עבאס, ספר העוסק בעבודת הדוקטורט של מחמוד עבאס העוסקת בקשרים בין הציונות לנאציזם, 2017.
המופתי והיהודים, ספר העוסק בפעילות האנטי-יהודית של חאג' אמין אל-חוסייני בפלשתינה, עיראק, לבנון וגרמניה ושיתוף הפעולה שלו עם הממשל הנאצי בהשמדת יהודי אירופה, 2021.
וולטר סמואל "אדי" טבארש דה וייגה (בפורטוגזית: Walter Samuel "Edy" Tavares da Veiga; נולד ב-22 במרץ 1992) הוא כדורסלן כף ורדי, המשחק בקבוצת ריאל מדריד מליגת העל הספרדית והיורוליג, בעמדת הסנטר.
טבארש נולד וגדל באי מאיו אשר בכף ורדה.
בשנת 2009, בעת שעבד במכולת המקומית של אמו, ראה אותו תייר גרמני ונדהם ממידותיו; גובהו של טבארש בן ה-17 היה אז כ-2.13 מטרים.
התייר יצר קשר עם חבריו מקבוצת הכדורסל גראן קנריה אשר משתתפת בליגת העל הספרדית, וסיפר להם על טבארש.
על אף שמעולם לא שיחק כדורסל עד אז, בנובמבר 2009 קיבל טבארש זימון מראשי גראן קנריה להצטרף לקבוצה, בה לימדו אותו את חוקי המשחק.
בין השנים 2009–2011 שיחק טבארש בקבוצת הנוער של גראן קנריה, ולקראת עונת 2011/2012 עבר בהשאלה לקבוצת "לה פאלמה" מליגת המשנה הספרדית, במדיה זכה לכ-7 דקות בממוצע למשחק בלבד.
בעונת 2012/2013 החל לשחק בקבוצת הבוגרים של גראן קנריה, ובעונה העוקבת הפך לשחקן קבוע ברוטציית הקבוצה, והעמיד ממוצעים של 6.0 נקודות ו-6.6 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 2014 נבחר טבארש על ידי אטלנטה הוקס בבחירה ה-43, ובכך הפך לשחקן הראשון אי פעם מכף ורדה אשר נבחר בדראפט ה-NBA.
בעונת המשיך לשחק בגראן קנריה, ובסיומה נבחר לחמישיית העונה של ליגת היורוקאפ לאחר שרשם ממוצעים של 9.0 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-1.9 חסימות למשחק.
באותה עונה הוביל את קבוצתו עד למעמד גמר היורוקאפ, בו הפסידה מול חימקי מוסקבה בתוצאה 0–2.
ביולי 2015 חתם על חוזה באטלנטה הוקס, אשר החזיקה בזכויות הדראפט שלו.
לאורך עונת הרוקי שלו שותף ב-11 משחקים עם ההוקס ב-NBA, וב-29 משחקים בהשאלה בקבוצות אוסטין ספרס, קאנטון צ'ארג' ובייקרספילד ג'אם מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בתקופתו בליגת הפיתוח העמיד ממוצעים של 9.2 נקודות, 8.4 ריבאונדים ו-3.3 חסימות למשחק.
בנובמבר 2016 חתם על חוזה בקבוצת ראפטורס 905 מליגת הפיתוח של ה-NBA.
בעונתו היחידה בראפטורס הצטיין עם ממוצעים של 10.6 נקודות, 7.7 ריבאונדים ו-2.7 חסימות למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר וזכה בתואר שחקן ההגנה של העונה.
לקראת סיום עונת חתם על חוזה בקליבלנד קאבלירס, ובמשחקו היחיד במדיה קלע 6 נקודות, הוריד 10 ריבאונדים וחסם 6 פעמים בהפסד הקאבלירס מול טורונטו ראפטורס.
לקראת עונת חתם על חוזה בריאל מדריד הספרדית.
אדוארד "אדי" מיילס הבן הוא כדורסלן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1963–1972. בעונת נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA כשחקן דטרויט פיסטונס, ולאורך 9 עונותיו בליגה רשם ממוצעים כוללים של 13.4 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-2.0 אסיסטים למשחק.
מיילס נולד וגדל בעיר נורת' ליטל רוק שבארקנסו, ובין השנים 1959–1963 למד באוניברסיטת סיאטל.
בכל 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה העפיל עמה לטורניר אליפות המכללות, אך בשלושת המקרים הודחה הקבוצה כבר בסיבוב הראשון.
לאורך תקופתו בסיאטל העמיד ממוצעים מרשימים של 23.1 נקודות ו-5.9 ריבאונדים למשחק.
בדראפט ה-NBA 1963 נבחר מיילס על ידי דטרויט פיסטונס בבחירה הרביעית, אחרי ארט היימן, רוד ת'ורן ונייט ת'ורמונד.
בעונתו השנייה בדטרויט הפך לשחקן חמישייה קבוע, ובעונתו השלישית – – רשם שיאי קריירה של 19.6 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-2.8 אסיסטים למשחק, ונבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA בפעם היחידה בקריירה.
בפברואר 1970 הועבר מיילס בטרייד לבולטימור בולטס, בתמורה לקלע בוב קוויק.
לקראת סיום עונת סבל מפציעה בעקב אכילס, אשר השביתה אותו לכל אורך פלייאוף 1971, בו העפילו הבולטס לגמר ה-NBA.
בעונתו האחרונה בקריירה, , העפיל בשנית לגמר ה-NBA כשחקן ניו יורק ניקס, אולם קבוצתו הפסידה מול לוס אנג'לס לייקרס בתוצאה 1–4. בסיום אותה עונה פרש מיילס ממשחק, בשל הפציעה ברגלו, בגיל 31.
אדי פיירס הוא דמות משנה בדיונית המופיעה בחוברות הקומיקס החץ הירוק ביקום DC קומיקס.
הדמות הופיעה לראשונה בחוברת Green Arrow: Longbow Hunters #3 מאוקטובר 1987, ונוצרה על ידי הכותב והמאייר מייק גרל.
פיירס היה סוכן מיומן של סוכנות הריגול "CIA", והוא נשלח לבצע התנקשות בקשתית שאדו.
במשימה זו, הוא פגש לראשונה בגיבור-העל החץ הירוק, שרדף אחרי שאדו גם כן.
פעולותיו של החץ, בהן הוא לקח את החוק לידיים, הביאו אותו למסלול התנגשות עם פיירס.
עם זאת, פיירס הפך לחבר קרוב של רוי הרפר ואף הצליח להתיידד עם החץ בסופו של דבר.
לאחר זמן מה, הוא עזב את ה-CIA על מנת לעבוד כפרילנסר.
עם גילוי בנו של החץ, קונור הוק, פיירס התקרב אליו ושימש לו כדמות אב.
לאחר שהחץ הקריב את חייו כשמנע פיגוע טרור ביולוגי בעיר מטרופוליס, פיירס אימץ את הוק.
הוא אימן אותו והכשיר אותו לשימוש בכלי נשק, והם יצאו למשימות שונות ברחבי העולם.
לאחר שובו של החץ מן המתים, הוק בחר להמשיך לחיות עם פיירס על פני אביו הביולוגי.
כאשר חייו של הוק עמדו בסכנה, פיירס הגן עליו בגופו ונפצע אנושות.
הוא סבל מכוויות קשות בכל חלקי גופו, ונפשו התערערה.
מאוחר יותר, הוא נראה בחתונתם של החץ והקנרית השחורה.
לאחר הלידה מחדש של היקום, פיירס הופיע מחדש כשכיר חרב וחבר בארגון הפשע מאורגן "המעגל התשיעי".
הוא נאבק בחץ ובקנרית השחורה ואף הצליח לגבור עליהם, ובהמשך הוא נשכר לביצוע עבודות נוספות תמורות כסף המעלות אותו על מסלול התנגשות עם החץ.
החץ פוצע אותו קשות, אך פיירס מספיק לפוצץ את מגדל מחט החלל.
את דמותו של אדי פיירס בסדרת הטלוויזיה "החץ" מגלם השחקן סבסטיאן דאן.
אדי וילהנואבה (נולד ב-6 באוקטובר 1946) הוא כומר ופוליטיקאי פיליפיני, מייסד זרם נוצרי בשם Jesus Is Lord Church Worldwide.
אדי וילהנואבה נולד בעיירה באי לוזון.
בשנת 1969 וילהנואבה סיים לימודי כלכלה בקולג'.
הוא היה מעורב בפעילות פוליטית נגד פרדיננד מרקוס, הנשיא המכהן.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 הוא עבר ככלכלן.
לפי המידע באתר האישי, בשנת 1973 חל מהפך בחייו והוא התמסר לפעילות דתית במקום תמיכה בתנועות השמאל.
לפי מידע באתר הכנסייה, בשנת 2007 היא כללה כ-5 מיליון מאמינים ברחבי הפיליפינים וכ-60 מדינות נוספות.
בבעלותו נמצאים תחנת טלוויזיה ומספר תחנות רדיו.
בשנת 2004 אדי וילהנואבה התמודד בבחירות לנשיאות.
במהלך מערכת הבחירות הוא פעל לפסילת מועמדותו של אדי חיל בטענה שזה מועמד סרק שמנצל קרבה בשמות.
בבחירות אלו הוא זכה בכ-6% מהקולות.
בשנת 2010 הוא התמודד שנית וזה ב-3.12% מהקולות.
בשנת 2018 הוא נבחר לפרלמנט של המדינה.
לאדי וילהנואבה נולדו ארבעה ילדים שגם הם מעורבים בפוליטיקה מקומית.
אדוארד קרל סיבריאן הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
סיבריאן, בן יחיד, נולד בברבנק, קליפורניה.
אמו, הורטנסיה (לבית באלאגר), היא מנהלת משרד, ואביו קרל סיבריאן, בנקאי.
שני הוריו של סיבריאן הם מקובה.
משפחת אביו היגרה מקובה לארצות הברית לאחר שפידל קסטרו עלה לשלטון בשנת 1959. משפחת אמו עזבה את קובה כשלוש שנים לאחר מכן.
בהמשך נפגשו הוריו של סיבריאן בקליפורניה.
סיבריאן כיכב באופרות הסבון "צעירים חסרי מנוח" בתפקיד מאט קלארק, "סנסט ביץ'" בתפקיד קול דשאנל ובסדרות "CSI: מיאמי" בתפקיד ג'סי קרדוזה, "משמרת שלישית" ככבאי מניו יורק, ג'ימי דוהרטי, "פלישה" וכשומר הפארק באוורגליידס ראסל וארון.
הוא גם התארח בסדרות, "הצלצול הגואל", "סברינה המכשפה הצעירה", "מחשבות פליליות" ו"בוורלי הילס 90210".
הוא שיחק בסרטי קולנוע, בין היתר בסרט "לטרוף את החיים" משנת 1998 לצד דני דה ויטו, יחידה במינה משנת 1999 ו"המערה" משנת 2005.
בנוסף למשחק, הוא היה סולן בלהקת הבנים 3Deep בין השנים 1998–2001, יחד עם חברו ועמיתו לסדרה "צעירים חסרי מנוח" ג'ושוע מורו והזמר הקנדי סי.
בשנת 2006 הצטרף סיבריאן לצוות השחקנים הקבוע של סדרת הטלוויזיה "נעלמים" באמצע העונה.
הסדרה בוטלה לאחר שתשעה מתוך שלושה עשר הפרקים שהופקו שודרו עם פרקים שלאחר מכן שוחררו באמצעות מייספייס.
בשנה שלאחר מכן הוא לוהק לתפקיד ג'ייסון אוסטין לפיילוט של "נשות הכדורגלנים", המהדורה האמריקאית לסדרה הבריטית.
לסיבריאן היו תפקידי אורח בסדרות "סמנתה מי?", "כסף, דארלינג" ו"בטי".
בשנת 2009 הצטרף לקאסט של "CSI: מיאמי" כקצין מתחנת הוליווד המצטרף לצוותו של הורטיו במיאמי.
בחודש יולי 2010, שיחק בסדרת הטלוויזיה של רשת NBC, "צ'ייס".
במרץ 2011 קיבל סיבריאן את התפקיד הראשי בפיילוט של רשת NBC של "מועדון פלייבוי", סדרת טלוויזיה על מועדון הפלייבוי הראשון בשיקגו בשנת 1963. בתחילת הסדרה בוטלה על ידי NBC לאחר שלושה פרקים בגלל רייטינג נמוך.
בשנת 2016 הוא צורף לצוות השחקנים של "ד"ר רוזווד" כקפטן ריאן סלייד.
בשנת 2018 הוא כיכב כחוקר הפרטי, אדי וולטיק, בסדרה "בלשית סדרתית" ברשת ABC.
במאי 2001 התחתן סיבריאן עם ברנדי גלנוויל, דוגמנית וכוכבת טלוויזיה לשעבר.
לסיבריאן וגלנוויל יש שני בנים, מייסון וג'ייק.
בני הזוג הודיעו על פרידתם ביולי 2009 לאחר שנחשף שקיבריאן ניהל רומן עם זמרת מוזיקת הקאנטרי ליאן ריימס.
סיבריאן וריימס הופיעו יחד בסרט "זוהר הצפון" משנת 2009. גירושיהם של סיבריאן וגלנוויל הסתיימו ב-30 בספטמבר 2010. על מערכת היחסים כתבה גלנוויל את הספר "Drinking and Tweeting: And Other Brandi Blunders".
ב-27 בדצמבר 2010 פורסם כי סיבריאן מאורס לריימס.
בני הזוג נישאו ב-22 באפריל 2011 בבית פרטי בקליפורניה.
שנהסרטתפקידהערות1998Living Out Loudמעסה1999יחידה במינהרוק2000In the Beginningג'וזף2001נכון שזה לא נכוןג'ק מיטשלסון2005המערהטיילר מקאליסטר2009בטוב וברעברוק האוסמןזוהר הצפוןנייט ברנס2010Healing Hands aka Working Miraclesבאדי2012Good Deedsג'ון2013The Best Man Weddingבריאן מקדונלדPlaying Fatherקליי אלן2014מועדון החד-הוריותסנטוס2022תעלומת פעמוני החגשריף פירס
עבדילחה עבדאללה יוסוף הוא כדורגלן טנזני המשחק בעמדת החלוץ.
יוסוף התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הנוער של לסטר סיטי.
בינואר , יוסוף הושאל לטמוורת' וכבר באותו יום ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-1 נגד קטרינג טאון.
ב-2 באוגוסט 2011, יוסוף חתם בבורטון אלביון.
ב-29 באוקטובר, יוסוף הבקיע בניצחון 3-6 נגד בארנט.
ב-23 במאי 2013, יוסוף חתם בלינקולן סיטי.
במהלך תקופתו בקבוצה, יוסוף אף הושאל לגייסבורו טריניטי, הרוגייט טאון והיסטון.
ב-1 באוגוסט 2014 הצטרף לאוקספורד סיטי.
ב-7 בפברואר 2015, יוסוף הבקיע שלושער ראשון בקריירה בניצחון 0-5 נגד בראקלי טאון.
ב-5 ביוני 2015, יוסוף הצטרף למאנספילד טאון.
ב-11 במרץ 2016, יוסוף הורחק מחמישה משחקים ונקנס ב-700 פאונד, לאחר שהטיל את מימיו מאחורי היציע.
ב-2 באוגוסט 2016, הושאל לקראולי טאון.
ב-1 בינואר 2017 חתם בגרימסבי טאון לשנה וחצי.
בהמשך, יוסוף שיחק בבארו וסוליהול מורס.
במאי , יוסוף חתם בבלקפול מהפוטבול ליג הראשונה, אך מעולם לא שיחק בה.
ב-17 בספטמבר 2019 יוסוף חזר לסוליהול בהשאלה עד לינואר .
ב-28 באוגוסט 2020 הושאל לרקסהאם על הלוואה לעונה.
ב-17 באוגוסט 2021 הצטרף ליאוביל טאון.
באוגוסט , יוסוף זומן לראשונה לסגל נבחרת טנזניה ובמרץ נכלל לראשונה לסגל הנבחרת.
במאי , יוסוף נכלל בסגל הנבחרת לקראת גביע אפריקה לאומות 2019. ב-16 ביוני 2019, יוסוף ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 1-1 נגד .
אדוארד מור הידוע יותר בשם הבמה שלו, אדי קינגסטון הוא מתאבק אמריקאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
קינגסטון ניחן בכישורי הדיבור שלו ונחשב לאחד הטובים על המיקרופון בהיסטוריה של הענף.
אליפות העולם של AAW (פעמיים)
אליפות הזוגות של AAW (פעם אחת) - ביחד עם דייוויד סטאר וג'ף קוב
אליפות מחלקת היהלום של ACE (פעם אחת)
אליפות הגרנד של Chikara (פעם אחת)
אליפות העולם במשקל כבד של CZW (פעמיים)
אליפות הזוגות של CZW (פעמיים) - ביחד עם ג'וקר (1) ודרייק יאנגר (1)
הישגים בארגון ההיאבקות DDT Pro-Wrestling
אליפות איירון מן במשקל הבי מטאל (פעם אחת)
הישגים בארגון ההיאבקות EGO Pro Wrestling – EPW
אליפות במשקל כבד של EPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של Evolve (פעם אחת) - ביחד עם ג'ו גייסי
הישגים בארגון ההיאבקות Glory Pro
אליפות כתר התהילה (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של IWA Mid-South (פעם אחת)
אליפות הזוגות של IWA Mid-South (פעמיים) - ביחד עם בלאקג'ק מרציאנו (1) והומיסייד (1)
אליפות מדינת ניו ג'רזי של JAPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של JAPW (פעם אחת) - ביחד עם הומיסייד
PWI דירג אותו במקום ה-75 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2021
הישגים בארגון ההיאבקות Ring of Honor - ROH
אליפות העולם של ROH (פעם אחת)
הישגים במגזין הספורט Sports Illustrated
דורג במקום ה-10 מתוך 10 המתאבקים הטובים ביותר של השנה (2020)
הישגים בארגון ההיאבקות Top Rope Promotions – TRP
אליפות במשקל כבד של TRP (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של WSWF (פעם אחת)
אדי מהרמיץ' (בבוסנית: Adi Mehremić; נולד ב-26 באפריל 1992 בסרייבו שבבוסניה והרצגובינה) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת הבלם בקבוצת איסטנבולספור מליגת העל הטורקית.
מהרמיץ' החל את הקריירה שלו במועדונים רדניק הדז'יצ'י, ולז' מוסטאר ואולימפיק סרייבו.
בחודש מרץ 2014 חתם על חוזה לעונה אחת בספרטק יורמלה מליגת העל הליטאית.
בחודש ינואר 2015 חתם בפרידק-מיסטק מהליגה הצ'כית השנייה.
בהמשך, שיחק בסניצה, בספרטק מייאבה, בסנקט פלטן ובז'לייזניצ'אר סרייבו, עמה זכה בגביע הבוסני לעונת .
בחודש יולי 2018 חתם בקרפטי לבוב מליגת העל האוקראינית.
לאחר עונה אחת בקרפטי לבוב, עזב מהרמיץ' את המועדון וחתם באווש מליגת העל הפורטוגלית.
ב-5 באוגוסט 2020 חתם בוויסלה קרקוב מליגת העל הפולנית.
ב-20 בינואר 2022 הושאל למשך חצי עונה למכבי פתח תקווה מליגת העל הישראלית.
אדוארד ג'יימס קולי היה זמר ופזמונאי R&B אמריקאי, שהיה שותף לכתיבת השיר "Fever" שהוקלט עשרות פעמים במרוצת השנים.
ב-1956 היה חלק מהלהיט הבין-לאומי "Priscilla" .
לאחר מכן עבר לניו יורק סיטי, שם התיידד עם הזמר-יוצר אוטיס בלקוול.
בסביבות 1955 הוא יצר קשר עם בלקוול עם רעיון לשיר שכתב, "Fever".
לפי בלקוול, קולי אמר לו: "יש לי רעיון לשיר בשם 'Fever', אבל אני לא יכול לסיים אותו".
בלקוול סיים לכתוב את השיר, והוא הוקלט על ידי ליטל וילי ג'ון , והפך ללהיט בין-לאומי שכבש את מצעדי ה-R&B בשנת 1956, ולאחר מכן הוקלט על ידי פגי לי, אלביס פרסלי, מדונה, ביונסה ורבים אחרים.
קולי ובלקוול המשיכו לשתף פעולה בשירים נוספים שכתבו עבור מוזיקאים שונים.
אדולף "אדי" רוזנר , היה מוזיקאי יהודי, נגן, מנצח תזמורת ומלחין של מוזיקת ג'אז, אשר פעל בגרמניה, פולין וברית המועצות.
נולד בברלין, במשפחה יהודית מרובת ילדים.
הוריו היגרו לגרמניה ממערב האימפריה הרוסית (כיום מקום מגוריהם נמצא בתחומי פולין).
אדולף הקטן היה ילד פלא - כבר בגיל 4 החל לנגן בכינור.
בגיל 6 החל ללמוד בקונסרבטוריון שטרן.
בגיל 10 עבר ללמוד באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם היה תלמידם של קרל פלש ופרנץ שרקר.
במקביל לכינור החל לנגן גם בחצוצרה ובקורנית.
בגיל 17 החל לנגן בתזמורת ג'אז, בין היתר היה חבר בתזמורת של מארק וובר.
בתחילת שנות ה-30 היה חבר בתזמורת של שטפן ויינטראוב (Stefan Weintraub), איתה יצא לסבב הופעות בארצות הברית.
בשנת 1933, לאחר עליית הנאצים לשלטון, עזב רוזנר את גרמניה והתיישב בפולין.
הוא הקים תזמורת ג'אז והחל להופיע איתה תחילה בפולין ולאחר מכן גם בצרפת, לטביה ובלגיה.
הוא הלחין בעצמו את היצירות, אותן ניגנה התזמורת ואף הוציא כמה תקליטים.
בתחילת 1939 הכיר שחקנית תיאטרון צעירה בשם רות קמינסקה, השניים הפכו מהר מאוד לזוג (רות הייתה בתה של השחקנית אידה קמינסקה).
בספטמבר 1939, כאשר החלה הפלישה הנאצית לפולין, נמלטו אדי ורות מורשה למזרח פולין.
הם הגיעו לעיר ביאליסטוק, אשר ב־17 בספטמבר 1939 נכבשה על ידי הצבא האדום.
לרוזנר ארגנו פגישה עם אחד מבכירי המפלגה הקומוניסטית בבלארוס הסובייטית, שהיה ידוע כחובב ג'אז.
רוזנר הצליח להתחבב על הבכיר ולקבל אישור להופיע ברחבי בלארוס הסובייטית.
בהמשך, קיבל אישור להופיע בכל רחבי ברית המועצות.
רוזנר צבר פופולריות רבה בברית המועצות והיה למעשה ג'אזמן מספר אחד במדינה.
ההופעות של תזמורת של רוזנר נמשכו גם לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות ביוני 1941. רוזנר והתזמורת שלו הופיעו בפני חיילים בחזית, בפני הפצועים בבתי חולים בעורף, בפני עובדי מפעלים ועוד.
הם נעו ברחבי ברית המועצות בקרון רכבת, שהפך למעשה לביתם.
בתום המלחמה הגיע למוסקבה, בה המשיך ליצור ולהופיע.
בשנת 1946 החל בברית המועצות קמפיין בכלי התקשורת נגד "ההשפעה המערבית הבורגנית" בתרבות.
מוזיקת ג'אז הוכרזה כמוזיקה "בורגנית" ובוקרה קשות בעיתונות.
רוזנר, שבפועל לא החזיק באזרחות של ברית המועצות, החליט לעבור לפולין.
אבל, פרק זמן, בו ניתן אישור לכל מי שהחזיק באזרחות פולנית עד 1 בספטמבר 1939 לעזוב את ברית המועצות - פג.
רוזנר החל לחפש דרכים עקיפות לעזוב את ברית המועצות.
בחיפוש אחר האפשרות הזו הגיע רוזנר, בת זוגו רות קמינסקה ובתם אריקה אל העיר לבוב, שבמערב אוקראינה.
בלבוב הנעצרו על ידי אנשי ק.ג.ב.
אדי רוזנר נידון ל־10 שנות מאסר, רות קמינסקה - ל5 שנות מאסר.
את בתם הקטנה אריקה לקחה אליה אחת מחברות של רות במוסקבה.
אדי רוזנר נכלא באחד ממחנות של גולאג במחוז חברובסק.
אדי מצליח לשכנע את הנהלת מחנה מעצר, בו הוא כלוא, לאפשר לו להקים תזמורת.
התזמורת מנגנת תחילה עבור האסירים וסוהרים במחנה, אך בהמשך מתחילה לתת הופעות גם במחנות אחרים.
בתחילת 1954 קיבל אדי חנינה ומשתחרר מהגולאג.
הוא קיבל אישור לחזור למוסקבה, שם הקים מחדש את תזמורת הג'אז הגדולה שלו.
הוא חידש את הקשר עם רות קמינסקה, אך די מהר הם נפרדו.
רות ובתה אריקה קיבלו בשנת 1956 אישור לעזוב את ברית המועצות.
הן עברו לפולין, שם התגוררו עד סוף שנות ה-60 ואז היגרו לארצות הברית.
הפריצה המחודשת של אדי רוזנר אל הקהל בברית המועצות אירעה בשנת 1956, כאשר יצא אל המסכים סרט מוזיקלי ליל הקרנבל.
רוזנר הלחין שלוש בתוך שבעה שירי הפסקול של הסרט והופיע במהלך הסרט על התזמורת שלו.
הסרט הפך לסרט הנצפה ביותר בברית המועצות לשנת 1956 ותקליט עם הפסקול של הסרט לתקליט הכי נמכר באותה השנה.
במהלך שנות ה-50 וה-60 התזמורת בניצוחו של רוזנר הייתה בין הפופולריות ביותר בברית המועצות.
התזמורת עשתה שיתופי פעולה עם מלחינים ופזמונאים סובייטים רבים, הופיעה בטלוויזיה, הושמעה הרבה ברדיו.
התזמורת של רוזנר הוזמנה להופיע במדינות שונות, אך רוזנר לא קיבל אישור יציאה בטענות שונות ומשונות.
בשנת 1969 החל בברית המועצות קמפיין נוסף נגד "מוזיקה מערבית".
סגנון ההופעות והנגינה של התזמורת של רוזנר בוקרו שוב בעיתונות.
ההופעות בטלוויזיה והשמאות ברדיו - פסקו.
בשנת 1971 אולץ רוזנר לפרוש לגמלאות ותזמורתו פוזרה.
הוא עבר ממוסקבה לעיר הומל, בניסיון להקים תזמורת נוספת, אך השלטונות לא אפשרו לו לעשות זאת.
נואש מן המצב הוא הגיש בקשה להגירה מברית המועצות.
להפתעתו הבקשה אושרה ובינואר 1973 עזב רוזנר עם אשתו גלינה חודס את ברית המועצות ושב לעיר הולדתו - ברלין.
בגרמניה ניסה שוב לנגן במועדני ג'אז, אך מצבו הבריאותי לא אפשר לו לעשות זאת.
אדי רוזנר נפטר ממחלה ממושכת ב-8 באוגוסט 1976. נטמן בבית עלמין יהודי ברבוע שרלוטנבורג-וילמרסדורף.
אדי מוכתר (נולד ב-1952) הוא שחקן, במאי, ותסריטאי ישראלי.
מוכתר נולד בעיראק, הוא נולד למשפחת מרובת ילדים מוכתר הוא הצעיר מבין עשרת הילדים.
בילדותו הוא היה הארטיסט במשפחתו.
לאחר שלמד במגמת אלקטרוניקה בתיכון המקצועי "מכס פיין", שירת בחיל הים ונפצע תוך כדי השירות.
מוכתר למד משחק בניסן נתיב.
במהלך השנים השתתף מוכתר במספר סרטים וסדרות טלוויזיה.
ב-1972 גילם את דמותו של בנדורה בסרט "שוד הטלפונים הגדול".
באותה השנה גם שיחק בסרט "סלומוניקו" בתור קרוב משפחה ב"אזכרה".
באותה השנה גם הופיע בסרט "בוא נפוצץ מיליון".
ב-1988 גילם את החקלאי מר בביוף בסרט "משחקים בחורף".
ב-1989 דיבב את הדוד הנרי בסדרת הטלוויזיה "הקוסם מארץ עוץ".
ב-1990 גילם את דנינו, פועל בסרט "המחצבה".
ב-1993 התארח בסדרת הטלוויזיה "שכנים" ששודרה בערוץ הראשון גילם את דמותו של הרצל הפורץ.
ב-1994 הופיע בסרט "שחור" בתור גנן.
ב-1997 שיחק בסרט "נקמה יהודית" גילם את משה.
ב-1999 הופיע בסרט "חובו של אהרון כהן" בתפקיד אמנון, ידיד של אהרון כהן.
ב-2002 הופיע בסדרת הטלוויזיה "המשאית" ששודרה בערוץ 2, גילם את ויקטור.
ב-2003 שיחק את הרב בן יוסף בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 10 "תיק סגור".
ב-2005 שיחק בסרט "מלחמת המלבי" שיחק את ויקטור הגדול.
בשנים 2008–2009 התארח בעונה הראשונה והשנייה של הסדרה הקומית "רמזור" גילם את חיים הקוסם.
ב-2011 הופיע בסדרת הטלוויזיה של ערוץ 2 "פולישוק" שיחק את חבאני.
ב-2012 שיחק בסדרת הדרמה של yes "טקסי דרייבר" גילם את יו"ר הוועד.
ב-2017 גילם את יניב המייקר בסדרת הטלוויזיה הקומית "נפלת חזק" ששודרה בערוץ עשר.
ב-2018 התארח בעונה השנייה של הסדרה הקומית "צומת מילר" ששודרה בקשת 12 גילם את פואד בדאלק.
ב-2019 הופיע בסדרת הטלוויזיה "מצולמים" ששודרה ב־HOT.
ב-2021 התארח בסדרה הקומית של קשת 12 "סברי מרנן" גילם שומר.
תפקידו הראשון בתיאטרון היה במחזמר "שמח בנמל", בבימויו של יוסף מילוא.
בהמשך הופיע בהצגת "קול קרא והלכתי", על חנה סנש.
מוכתר סיפר שהנושא של הצגה סחף אותו ושהוא קרא חומר עליה ואפילו נסע לבודפשט בעקבותיה.
בעבר שיחק לצידו של מתי סרי בהצגה "המלך" בבית ליסין, גילם את אביהו מדינה וגם שיחק בהצגה "מרשימותיו של מטורף".
ב-2022 כתב ושיחק במחזה "ג'ורג'י" המבוסס על חבר של חבר קרוב של מוכתר, שנפגע במלחמת יום הכיפורים והתאשפז למשך 25 שנה במוסד לפגועי נפש, בהצגה שיחק בתפקיד ראשי גילם את ג'ורג'י שעליו מבוסס המחזה.
מוכתר היה הבמאי של להקת הנוער העירונית "עבר הווה עתיד", כשהמנהל המוזיקלי שם לצידו עד מותו היה עוזי חיטמן, בין בוגרי הלהקה היו אסנת וישינסקי, מיכל צפיר ורובי דואניאס.
הלהקה לא החזיקה מעמד לאחר לכתו של חיטמן ומוכתר הקים בעירו תיאטרון קהילתי של חובבים, שם העלו את הצגות "כנר על הגג" ו'איש חסיד היה".
מוכתר לא נישא מעודו, הוא חי בזוגיות עם אם לילדה, וכתחביב הוא מפסל להנאתו.
אדי יורדנסקו (ברומנית: Edi Iordănescu; נולד ב-1978) הוא כדורגלן עבר רומני ששיחק בעמדת הקשר, וכיום משמש כמאמנה של לגיה ורשה מליגת העל הפולנית.
הוא החל להיות מקושר למועדון כדורגל סטיאווה בוקרשט ב-1984 כאשר אשר שימש כעוזר מאמן לקח אותו למשחקים באצטדיון, ב-1996 ביצע את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, הוא שיחק במספר קבוצות נוספות ברומניה וכמו כן גם ב-"Panionios G.S.S" היוונית ובאלקי לרנקה הקפריסאית.
ב-2004 סיים את דרכו ככדורגלן והחל ללמוד להיות מאמן כדורגל, הוא למד זאת באיטליה, ספרד ואנגליה.
ב-2022 נהייה למאמן נבחרת רומניה, ב-18 בנובמבר 2023, לאחר ניצחון 2-1 על ישראל, הבטיחה ארצו את העפלתה ליורו.
אדוארדו פַלְמיירי היה פסנתרן, מנצח, מוזיקאי ומלחין אמריקאי ממוצא פוארטו ריקני.
הוא ייסד את הלהקות "לה פרפקטה", "לה פרפקטה 2" ו"הארלם ריבר דרייב".
אדוארדו פלמיירי נולד ב־15 בדצמבר 1936. הוריו, איזבל מלדונדו פלמיירי וקארלוס פלמיירי, היגרו לניו יורק מפונסה שבפוארטו ריקו בשנת 1926 והתיישבו בברונקס הדרומי.
שם נולדו הוא ואחיו הבכור צ'ארלי פלמיירי.
בגיל שמונה ליווה את אחיו והשתתף בתחרויות כישרונות רבות.
פלמיירי התחנך במערכת בתי הספר הציבוריים של ניו יורק, שם נחשף באופן קבוע למוזיקת ג'אז.
הוא למד לנגן בפסנתר והופיע בקרנגי הול בגיל 11. הוא הושפע מהפסנתרנים תלוניוס מונק ומק'קוי טיינר, וקיבל השראה מאחיו הבכור להקים להקה משלו – מטרה שהשיג בשנת 1950, בגיל 14. במהלך שנות ה־50 ניגן פלמיירי בכמה להקות, בהן התזמורת של טיטו רודריגס.
בשנת 1961 ייסד פלמיירי את הלהקה "קונחונטו לה פרפקטה", בה היה הסולן איסמעאל קינטנה.
בראשית העשור הייתה הפצ'נגה סגנון הריקוד הלטיני הפופולרי.
בסגנון הצ'ראנגה נהוגה הנגינה בחליל עץ בעל חמישה קלידים ולפחות שני כינורות.
פלמיירי החליט להחליף את הכינורות בשני טרומבונים כדי ליצור צליל כבד יותר.
שני מרכיבים מרכזיים ב"צליל פלמיירי" היו הטרומבוניסט בארי רוג'רס והגיטריסט בוב ביאנקו, עמו למד פלמיירי את עקרונות ההרמוניה המתקדמת של התאורטיקן המוזיקלי הרוסי יוסף שילינגר.
רוג'רס גם חשף את פלמיירי לעבודתו של הפסנתרן מק'קוי טיינר, שנגינתו באקורדים ברביעיות הפכה לסימן ההיכר של פלמיירי.
רוג'רס, יחד עם הטרומבוניסט הברזילאי חוסה רודריגס, היו אחראים גם לרבים מהתזמורים, המאמבוים והמוֹניאס שבוצעו בהופעות חיות של הלהקה והוקלטו.
חברי הלהקה כללו גם את ג'ורג' קסטרו (חליל), מאני אוקנדו (בונגו וטימבלס), טומי לופס (קונגה) ודייב פרס (בס).
הלהקה נחשבה לאחת החדשניות, המשפיעות ביותר של התקופה.
פלמיירי התנסה בשילוב גישה ג'אזית בהופעות חיות ובהקלטותיו, בהשראת מושג ה"דסקארגה" הקובני – ג'אם סשן.
הוא "פתח" את העיבודים ונתן לחברי הלהקה מקום לסולואים.
בנוסף, החל לשלב את מקצב המוזמביק הקובני שהתפתח לאחר עליית פידל קסטרו לשלטון.
חוסר שביעות רצון בקרב מספר חברים ורצון בצליל עוצמתי יותר הובילו לפירוק הלהקה ב־1968 ולהקמתה מחדש עם החצוצרן הקובני המוערך אלפרדו "שוקולטה" ארמנטרוס, נגן הטימבלס ניקי מררו, נגן הקונגה אלאדיו פרס, נגן הבונגו תומאס "צ'וקי" לופס ונגן הבס אנדי גונסאלס.
בשנת 1971 הקליט פלמיירי את "Vamonos Pa'l Monte" עם אחיו צ'ארלי באורגן.
באותה שנה הקליט גם את "Eddie Palmieri & Friends in Concert" באוניברסיטת פוארטו ריקו.
בשנת 1975 זכה בפרס הגראמי הראשון בקטגוריית "ההקלטה הלטינית הטובה ביותר" עם האלבום "The Sun of Latin Music".
ב־21 ביולי 1979 הופיע בפסטיבל "אמאנדלה" לצד בוב מארלי, דיק גרגורי ופאטי לה־בל.
בשנות ה־80 חזר איסמעאל קינטנה ללהקה, שהצטרף אליה גם צ'או פליסיאנו.
פלמיירי זכה בשני פרסי גראמי על האלבומים "Palo Pa' Rumba" ו-"Solito".
בשנת 1987 הקליט את האלבום "La Verdad" עם זמר הסלסה טוני וגה.
בשנה שלאחר מכן נפטר אחיו צ'ארלי במפתיע.
בשנות ה־90 הופיע פלמיירי בהופעות ובהקלטות עם פאניה אול-סטארס ועם Tico All-Stars, והפיק את אלבומה של לה אינדיה "Llegó La India via Eddie Palmieri" (1992).
בשנת 1998 קיבל תואר דוקטור לשם כבוד ממכללת ברקלי למוזיקה.
בשנת 2000 הודיע על פרישתו, אך הקליט את "Masterpiece" עם טיטו פואנטה וזכה בשני פרסי גראמי נוספים, וכן נבחר ל"מפיק השנה" מטעם הקרן הלאומית לתרבות פופולרית.
בסך הכול זכה פלמיירי בתשעה פרסי גראמי, האחרון שבהם בשנת 2006 על האלבום "Simpático".
ב־6 בנובמבר 2004 ניהל מופע מחווה "Big Band Tribute" לאחיו המנוח צ'ארלי באולם אייברי פישר שבלינקולן סנטר.
לה פרפקטה של פאלמיירי סטתה מן המקורות הקובניים המסורתיים של הסלסה מבחינת כלי הנגינה, כאשר הציגה חידוש סגנוני בצליל הלטיני של ניו יורק.
הצליל המזוהה עימה התבסס במידה רבה על שני טרומבונים וחליל במקום חצוצרות.
בהערות האלבום הראשון של ההרכב, כינה אחיו של אדי, צ'ארלי, את השילוב הזה בשם "טרומבנגה" – שילוב של הטרומבונים עם סגנון הצ'רנגה הפופולרי, שבו נכלל בדרך כלל החליל.
שילוב זה העניק ללה פרפקטה צליל עשיר ונועז שתרם להצלחתו של פאלמיירי עם להקתו החדשה.
צליל הקונחונקטו המבוסס על טרומבון אומץ מאוחר יותר על ידי מנהיגי להקות סלסה כמו ווילי קולון ומני אוקנדו, בין היתר.
פאלמיירי הקים להקה חדשה, לה פרפקטה 2, עמה הקליט את האלבום Ritmo Caliente ("קצב לוהט").
ב־30 באפריל 2005 נערך באולם רוברט רודריגס קוליסאום שבביימון, פוארטו ריקו אירוע בשם "Mi Día Bonito" ("היום היפה שלי"), מחווה לאדי פאלמיירי לציון 50 שנות פעילותו במוזיקה.
באירוע השתתפו לאלו רודריגס, איסמאעל קינטנה, צ'או פליסיאנו, לה אינדיה, הרמן אוליברה, ג'רי מדינה, לואיס ורגרה וויצ'י קמאצ'ו.
בנובמבר ודצמבר 2005 שיתף פאלמיירי פעולה עם החצוצרן וחבר הלהקה הוותיק בריאן לינץ' להקלטת אלבום ה־ArtistShare The Brian Lynch/Eddie Palmieri Project: Simpático.
האלבום, הכולל גם אתר אינטרנט נלווה, הציג מוזיקה בביצוע אנסמבל כוכבים של נגני ג'אז וג'אז לטיני, בהם פיל וודס, לילה דאונס, דונלד הריסון, קונרד הרוויג, חובאני אידלגו, גרגורי טארדי, מריו ריברה, בוריס קוזלוב, רוברט רודריגס, לוקס קרטיס, רובי אמין, דאפניס פרייטו, פדרו מרטינס, ג'וני ריברו, אדסל גומס ויוסבאני טרי.
בשנת 2007 זכה האלבום בפרס גראמי על הקלטת הג'אז הלטיני הטובה ביותר.
פלמירי חזר לאולפן להקליט שלושה שירים עבור הפסקול של הסרט התיעודי Doin' it in the Park: Pickup Basketball NYC.
הסרט, שבוים במשותף על ידי בוביטו גרסיה וקווין קוליו, חוקר את הקשר בין מגרשי המשחקים בניו יורק, כדורסל, אמנות ותרבות.
בשנת 2022 הופיע פלמירי בסרט התיעודי באורך מלא Santos – Skin to Skin.
פלמירי נפטר בביתו שבהאקנסאק, ניו ג'רזי, ב־6 באוגוסט 2025, בגיל 88.
אדיגית (Адыгабзэ "אדיגאבזה") או צ'רקסית מערבית (КӀахыбзэ) הידועה בישראל גם בשם צ'רקסית.
היא השפה המדוברת ברפובליקת אדיגיה שבפדרציה הרוסית, שם היא גם השפה הרשמית, והיא מדוברת גם בפי הצ'רקסים בישראל.
האדיגית שייכת למשפחת השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, והיא קשורה ישירות לקברדינית המכונה גם "צ'רקסית מזרחית".
השפה מדוברת בפי כ-125,000 תושבים ברוסיה עצמה, חלק גדול מהם באדיגיה, וכן ישנם כ-280,000 דוברים החיים כיום בטורקיה ומהווים את הקהילה הגדולה ביותר בעולם של דוברי אדיגית.
אדיגית היא אחת השפות מרובות העיצורים הפונמיים בעולם.
כשאר השפות הקווקזיות הצפון-מערביות, יש לשפה ולניביה השונים עיצורים פונמיים רבים מאוד ומספרם 50 עד 60. היא עשירה במסודקים ומשופתתים חריגים רבים, אך בעלת 3-4 תנועות פונמיות בלבד (/a ə e i/).
בניב השפסוגים של הים השחור קיים דו-שיני חוכך אטום, עיצור חריג ביותר שבניבים אדיגים אחרים מבוטא כוילוני חוכך אטום [x].
בניב השפסוגים של התושבים בכפר כמא בישראל ישנו מכתשי חוכך מסודק [sʼ], וילוני מחונכך סותם אטום [kʲ], מקביל קולי [ɡʲ] ובתר-מכתשי משופתת מחוכך אטום [ʧʷ].
+פונמות באדיגית סדקי לועי ענבלי וילוני חכי מכתשי־חכי כפוף בתר־מכתשי מכתשי שפתי(־שִנִּי) אפיnm סותםʔ qgkgʲkʲdtʼbpʼ ʔʷ qʷgʷkʷ kʲʼ tʷʼ pʷʼ מחוכךʤʧʼʣʦʼ ʧʷʣʷʦʷ חוכך(צדי) ħʁχ*ɣxʑɕʐʂʒʃʼzsʼvfʁʷχʷʒʷʃʷʼ ɮ ɬʼ מקורב(צדי)wj l רוטטrשחור - סטנדרט * ציון תוספת פונמה בהתאמה לסטנדרט
בניב צ'מגוי הפונמה /ɣ/ הפכה ל-/ɡ/
בכמה ניבים צ'רקסים (כמו שפסוגית ואבזחית) הפכו הפונמים /ʦʷ/ ו-/ɮ/ ל-/ʧʷ/ ו-/l/.
האלפבית הצ'רקסי המבוסס על הניב של השבט צ'אמגוי.
אַָ֫דִיגֶ'ה (באיטלקית: Adige, בגרמנית: Etsch, בלדינית: Adesc, בטרנטית: Àdes, מלטינית: Athesis) הוא נהר הנובע בסמוך למעבר רזיה אשר בנפת דרום טירול שבאיטליה ונשפך לים האדריאטי בקרבת העיר קיוג'ה.
הנהר אדיג'ה, שאורכו כ-409 קילומטרים, הוא הנהר השני באורכו באיטליה, לאחר נהר הפו.
הנהר אדיג'ה חוצה את הערים טְרֶנְטוֹ, ורונה, לניאנו, ונושק ליישובים מראנו, בולצאנו ורוברטו.
שטחו הכולל של אגן הניקוז שלו הוא 12,100 קילומטרים מרובעים (דבר המדרג אותו כשלישי בגודלו לאחר אלה של נהר הפו ונהר הטיבר), מתוכם 7300 קמ"ר נמצאים בנפת אלטו אדיג'ה, שבשטחה זורם הנהר לאורך 140 קילומטרים (יותר משליש ממסלולו הכולל).
היובלים העיקריים המתמזגים אל נהר האדיג'ה:
פאסיריו (פאסר) שבקרבת היישוב מראנו.
איזארקו (אייזק) שבקרבת העיר בולצאנו.
בהמנון גרמניה הישן מופיעה השורה השנויה במחלוקת "המאס ועד לממל,
מהאטש (=אדיג'ה, על פי ההגייה הגרמנית - 'Etsch') ועד לבלט", לפיה משתמע כי שטח גרמניה משתרע מצרפת במערב ועד ליטא במזרח, ועד האדיג'ה שבאיטליה בדרום; בית זה אינו מושר עוד היום ונחשב כפוגעני.
המונח אדיוואסי (בהינדי: आदिवासी, תרגום מילולי: התושבים המקוריים) מתייחס לקבוצות אנשים שמוכרים בחוקה ההודית כשבטים (Scheduled Tribes).
תת-היבשת ההודית הייתה מיושבת על ידי שבטים שונים עוד לפני ההגירה של דוברי השפות ההודו אירופיות לצפון הודו, ולפני ההתיישבות של דוברי השפות הדרווידיות בדרום הודו.
המונח "אדיוואסי" הוא מונח קיבוצי אשר מתייחס לכל אותם שבטים שהוכרו ככאלה באופן רשמי ואין מדובר בעם מסוים או בקבוצת עמים ממוצא משותף, שכן האדיוואסי מפוזרים בכל רחבי המדינה ודוברים שפות שונות.
הקריטריונים שלפיהם אוכלוסייה מסוימת מוגדרת כשבט אינם חד משמעיים ונכללים בהם גורמים רבים, כולל אינטרסים כלכליים.
מעריכים כי מספרם של בני השבטים בהודו בתחילת המאה ה-21 נע סביב 84 מיליון נפש (כ 8% מכלל האוכלוסייה ההודית על פי מפקד 2001)
הריכוזים הגדולים של האדיווסי הם בשלושה מוקדים:
בהרי ההימלאיה שבצפון הודו, בעיקר בביהר וג'הרקאנד, וכן בשבע המדינות האחיות שבצפון מזרח הודו (בחלקן, כמו במיזוראם, הם מהווים למעלה מ 50% מהאוכלוסייה).
בגבעות של מדינת ראג'סטאן ובגבעות של מרכז הודו בעיקר במדינת אודישה ובמדינות הגובלות וכן לאורך נהר הנרמדה.
קבוצות בדרום הודו, במדינות טאמיל נאדו, קרלה וקרנאטקה.
בנוסף, בטריטוריות כמו איי אנדמן וניקובר.
בנוסף על הודו ניתן למצוא אדוואסי גם בסרי לנקה ובפקיסטן.
אדיאמן (בטורקית: Adıyaman; בכורדית: Semsûr/سەمسوور - סמסור) היא עיר בכורדיסטן הטורקית ובירת הנפה הקרויה על שמה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה.
העיר מרוחקת 527 ק"מ דרום-מזרחית לבירה אנקרה ולפי אומדן רשמי משנת 2023 אוכלוסייתה מנתה 284,839 בני אדם.
במקום הייתה בעבר עיר יוונית קדומה בשם פרי (ביוונית עתיקה: Πέρρη) ומאוחר יותר "פורדוניום" .
אדיאמן היא המקום בו נולד מיסאק מאנושיאן.
אדיבה גפן (נולדה ב-6 ביוני 1946) היא סופרת, מחזאית, עיתונאית ואשת חינוך ישראלית.
אדיבה גפן היא סגנית יושב ראש אגודת הסופרים, ובשנת 2021 קיבלה תואר יקירת העיר תל אביב.
אדיבה גפן נולדה בחיפה למשה ויונה קטרון.
אביה, משה קטרון, נולד בפולין.
עלה לארץ במסגרת עליית הנוער, גדל והתחנך ב"כפר ילדים" בגבעת המורה, עפולה.
עם סיום לימודיו עבר לחיפה וסיים לימודי הנדסה.
היה מנהל מחלקת הטלפונים באזור חיפה.
אמה, יונה לבית צ'כנובר, עבדה בשנות השלושים במטבח הפועלים בחיפה.
עם הקמת תזמורת הנוער של חיפה ביוזמת ראש העיר אבא חושי, הצטרפה אליה אדיבה כנגנית טוּבה, תחת ניצוחו וניהולו של יהודה עברון.
סיימה את לימודיה בתיכון "אליאנס" ובסמינר א.ד גורדון בחיפה.
בצה"ל שרתה כמורה חיילת במעלות ובגבעת טרומפלדור.
בשנת 1967 עברה לבאר שבע.
שם, סיימה לימודי תואר ראשון בספרות ומקרא באוניברסיטת בן-גוריון.
בהמשך סיימה תואר שני במנהל חינוך ב"לסלי קולג'", קיימברידג', ארצות הברית.
בראשית דרכה המקצועית עסקה בחינוך מיוחד.
בשנת 1974 הוקם ביוזמתה בית הספר "דקלים", מסגרת עמלנית לליקויי למידה והתפתחות שהעניקה הכוונה מקצועית לנערים ומתבגרים.
במהלך השנים שמשה עיתונאית בנושאי תרבות בעיתון "קול הנגב" של קבוצת "ידיעות אחרונות" ובירחון "את".
כתבה בעיתון "אריאל" שבהוצאת משרד החוץ.
שימשה בעלת טור במוסף "ליידי גלובס" ובעלת הטור האישי "העולם על פי סבתא", המתפרסם בעיתון "להיות הורים" ובאתר האינטרנט nrg.
בשנים 1980–1985 שימשה דוברת ומנהלת יחסי הציבור של תיאטרון באר שבע.
במסגרת תפקידה הקימה את החוג לנוער שוחר תיאטרון ואת אגודת ידידי התיאטרון.
ב-1985 מונתה לראש מחלקת הדוברות, יחסי הציבור והפרסום של תיאטרון הבימה, כיהנה בתפקיד זה במשך עשור והפיקה את אירועי חגיגות השבעים לתיאטרון.
במקביל, כיהנה כדוברת עמותת "אל-סם".
בשנת 1995 הקימה וניהלה משרד יחסי ציבור עצמאי שהעניק שירותי פרסום ודוברות למוסדות ואירועי תרבות מרכזיים, בהם התזמורת הקאמרית, פסטיבל עכו, תחרות ליאונרד ברנשטיין, "פסטיבל ג'אז בים האדום", פסטיבל הסרטים בירושלים.
בעלת פינה קבועה, "פותחים מגירה", ברשת ב', של קול ישראל, בתכנית "קול שישי" של ירון אנוש.
בפינתה מביאה סיפורים על כתבי יד מענינים שמצאו ארכיונאי גנזים.
בשנת 1996 כתבה גפן את ספרה הראשון, "רצח בקריאה ראשונה" בהוצאת זמורה ביתן, המתרחש בתיאטרון באר שבע, שזכה לאהדת קהל הקוראים והמבקרים.
סיפורים פרי עטה התפרסמו באנתולוגיות שונות שיצאו לאור בישראל ומחוצה לה.
משנת 1998 מרצה ומלמדת במוסדות שונים ברחבי הארץ.
ב-2007, הוצג המחזה הראשון שכתבה, "אתרוגים", במסגרת פרויקט "פותחים מסך" למחזאות מקורית בתיאטרון בית ליסין בבימויה של יוליה פבזנר.
מחזה נוסף שכתבה, "חלום קוסטה ריקה" עובד למחזמר והועלה בשנת 2014 במסגרת "חג המחזמר בת-ים".
בין השנים 2010–2018 הייתה יו"ר תיאטרון הידית פרדס חנה.
מאז שנת 2015 משמשת כיושב ראש פעילה של מכון גנזים - ארכיון אגודת הסופרים בבית אריאלה תל אביב, חברת הוועד המנהל של תיאטרון הבימה, תיאטרון דימונה וחברת ועדת הביקורת של אנסמבל עיתים.
משנת 2014 חברת הוועד המנהל של אנסמבל המוזיקה "סיסטם עאלי", בת ים.
הייתה ממקימי פרס התיאטרון וניהלה את האקדמיה של הפרס במשך חמש עשרה שנה.
גפן נשואה בשנית לאהרון מידן ואם לשלושה בנים.
רצח בקריאה ראשונה (זמורה-ביתן, 1996)
עד שהמוות ירקוד בינינו (זמורה-ביתן, 1998)
היום שבו מתה האהבה: סיפורי גירושים (זמורה-ביתן, 1999)
אהבה בסיבוב שני (זמורה, 2003)
העולם על פי אימא (אריה ניר, 2005)
טרזן, ג'יין ומדיח הכלים (אריה ניר, 2005)
אבק יהלומים (כנרת זמורה, 2007)
תחנה סופית ערד (כנרת זמורה, 2009)
הנערה שלא הייתה (כנרת זמורה, 2014)
הבחורים של קלרה (כנרת זמורה, 2017)
הצגה יומית (כנרת זמורה, 2019)
הסיפור המופלא של הזברה גאולה (זמורה-ביתן, 2012)
הילדה שרצתה להיות נסיכה (זמורה-ביתן, 2012)
הבית של הזברה גאולה (זמורה-ביתן), 2015)
הצגהבמאיתיאטרוןבכורהאתרוגיםיוליה פבזנרתיאטרון בית ליסין6 בספטמבר 2007אליס Lost & Found (עם קלאודיה דה לה סטה)קלאודיה דה לה סטהתיאטרון סמינר הקיבוצים1 בינואר 2011חלום קוסטה ריקההדר גלרוןתיאטרון בית ליסין2 באוגוסט 2012יורשים חסרי בושההדר גלרוןהפקה עצמאית25 במרץ 2016אצו רצו השירים - מרים ילן שטקליסניצה שאולבית האופרה הישראלית2017
שִהאבּ א-דין שַראף אל-אוּדַבַּא סאבִּר בן אסמאעיל א-תרמד'י (פרסית וערבית: شهابالدین شرف الادباء صابر بن اسمعیل الترمذی, תעתיק מדויק: שהאב אלדין שרף אלאדבאא צאבר בן אסמאעיל אלתרמד'י) הידוע בשם אדיבּ סאבִּר היה משוררה המלכותי של פרס במאה ה-12.
מוצאו של אדיב סאבר הוא מן העיר תרמז שבאוזבקיסטן, אך את רוב חייו העביר בח'וראסאן.
הוא הועסק בחצר של הסולטאן הסלג'וקי סנג'ר.
מלבד שירותו כמשורר, הסולטאן השתמש בו בתור מרגל בחצר אויבו, שליט ח'וארזם, אתסיז, שלבסוף הטביע אותו למוות בנהר האמו דריה בשנת 1143.
קובץ השירים שלו כולל בעיקר שירי שבח ותהילה לפטרוניו, הסולטאן סנג'ר, אויבו אתסיז, ומושל ח'וראסאן מג'ד א-דין עלי אל-מוסאווי.
הוא ידוע בכישוריו הפואטיים וביכוטלתו להשתמש באמצעים לשוניים מגוונים בשירתו.
המשורר הפרסי אנוורי התייחס אליו באחד משיריו, באומרו (ביחס לאיכותו כמשורר):
נפת אדיאמן (בטורקית: Adıyaman) היא נפה במחוז דרום-מזרח אנטוליה שבדרום-מזרח טורקיה.
הנפה הוקמה בשנת 1954 ושטחה 7,614 קילומטרים רבועים.
בירת הנפה היא העיר אדיאמן.
רפובליקת אָדִיגֵיָה היא רפובליקה בפדרציה הרוסית בהרי קווקז.
היא נמצאת בלבו של חבל קרסנודאר, הגובל בה מכל הכיוונים.
רוב האוכלוסייה מורכבת מרוסים, המהווים 58%.
השפות הרשמיות ברפובליקה הן רוסית ואדיגית (צ'רקסית).
ברפובליקה נמצאות שתי ערים: מייקופ ואדיגייסק.
כראש הרפובליקה מכהן מוראט קומפילוב מאז 2017.
האדיגים, או הצ'רקסים, חיו בקווקז עוד לפני 3000 שנה.
רובם התפרנסו מרעיית צאן וענפים אחרים של חקלאות.
התקופה הזאת ידועה כתקופת הדולמנים, שהם מערות קבורה, שהשתמשו בהם לרוב באותו זמן.
דולמנים אפשר למצוא אף ברמת הגולן.
במאה ה-9, כשגילו את הברזל באה תקופה פריחה חדשה לשבטים הצ'רקסיים, שהתחילו לבנות כלים חדשים ולפתח טכניקות מודרניות לזמנם.
בתקופה זו גם התחלקו לשבטים: מיטים, סינדים, אחיי וזיך.
בתקופה זו הצ'רקסים התגוררו לחופי הים השחור וים אזוב, עד מורדות הרי קווקז.
בעולם היווני הצ'רקסים התפרסמו במאה ה-5 לפני ספירת הנוצרים.
בתקופה הזאת הסינדים הקימו ממלכה עצמאית, שקשרה קשרי מסחר עם ממלכת הבוספורוס.
יש אף הטוענים, ששולשת ספרטסיד, ששלטה בבוספורוס 150 שנה הייתה ממוצא צ'רקסי.
החל מהמאה ה-6 התחיל האזור להיות מושפע מאוד מהקיסרות הביזנטית, שהביאה לאזור גם את הדת הנוצרית, שאותה קיבלו בעיקר שבט הזיכים.
באזור התיישבותם של האחרונים אף הוקמה פטריארכיה מקומית.
ב-944 ממלכת הכוזרים נכבשה על ידי רוס, שמאז נהפכה לכוח המשפיע באזור.
ב-1022 צ'רקסיה צורפה לנסיכות טמוטרקן של הנסיך מסטיסלב.
ב-1561 הצאר איוואן האיום נשא אישה קברדית וצירף את קברדיה כמדינת חסות של רוסיה, במסגרת הצירוף הקים מספר מבצרים בקווקז.
ב-13 במאי 1711 הנסיך אפרסקין, מושל אסטרחן בפקודתו של פטר הגדול ערך מסע עונשין לצ'רקסיה וב-6 בספטמבר ערך קרב מכריע בו ניצח את הפרשים הצ'רקסיים והרס כפרים לאורך 80 ק"מ.
ב-1763 הרוסים ערכו מסע נוסף לקברדה והחריבו כפרים רבים.
ב-1765 הרוסים הציעו לקברדינים לקבל אזרחות רוסית.
ב-1779 הגנרל יקובי ערך פשיטות בצ'רקסיה וב-1780 הרוסים התחילו לבנות כביש לאורך הים השחור לגאורגיה דרך אדמות הצ'רקסים.
מ-1816 על הכוחות הרוסיים בקווקז פיקד הגנרל אלכסנדר ירמולוב שהחליט על מדיניות של הרג של כל מתנגד בעמים הכבושים, לעומת היחס הקודם היותר הומני.
ירמולוב ערך פשיטות רבות בצ'רקסיה, שרף כפרים רבים והדף בעצמה כל סממן של התנגדות.
כמו כן ירמולוב הקים מבצרים רבים, ואכלס אותם בקוזקים.
ב-1827 ירמולוב פוטר ובמקומו מונה איוואן פסקביץ'.
התקדמות הרוסים נבלמה לזמן מה על ידי תנועת המורידיה, תנועה צופית, שקראה למלחמת קודש נגד השלטון הרוסי הכופר משנת 1829 בראשם של קאזי-מולה, גמזט-בק והאימאם שאמיל במלחמת קווקז בין 1811- 1864. לאחר ניצחונם דרש השלטון הרוסי מעמי הקווקז לקבל את הנתינות הרוסית עם כל המשתמע מכך, או לעזוב לטורקיה.
הצ'רקסים הושמו בפני בחירה כזו ב-21 במאי 1864 ורובם העדיפו גלות על פני נתינות זרה, כ-90% מהצ'רקסים עזבו את מולדתם למחוזות השונים של האימפריה העות'מאנית.
יום זה מצוין בפזורה הצ'רקסים כיום הזיכרון הצ'רקסי.
במקומם של הצ'רקסים הביא השלטון הרוסי לארצם מתיישבים קוזאקים.
ב-27 ביולי 1922 הוכרז על הקמת המחוז הצ'רקסי (האדיגי) האוטונומי שבירתו קרסנודר כחלק ממחוז קובאן-הים השחור, ב-24 באוגוסט אותה שנה השם שונה למחוז האדיגי (הצ'רקסי) האוטונומי, וב-3 באוגוסט 1928, השם שונה למחוז האדיגי האוטונומי.
ב-10 בינואר 1934 אדיגיה נהייתה לחלק מהמחוז של אזוב-הים השחור.
הבירה הועברה מקרסנודר למייקופ ב-1936 שצורף לשטחי אדיגיה.
ב-13 בספטמבר 1937 המחוז הישן פורק למספר יחידות, ואדיגיה צורפה למחוז קרסנודר, ונשארה בו עד 3 ביולי 1991.
בשנים 1942/1943 רוב שטחי אדיגיה היו תחת כיבוש נאצי.
ב-3 ביולי 1991 אדיגיה הכריזה על היפרדותה ממחוז קרסנודר, ועל מעמדה כרפובליקה הסובייטית ב.
ב-1992 אומץ השם הנוכחי – רפובליקת אדיגיה במסגרת הפדרציה הרוסית.
התיקון נכנס לתוקף בשנת 1992.
ב-1991 הפך המחוז האוטונומי לרפובליקה.
בדצמבר 1991 התקיימו בחירות ראשונות לפרלמנט (חאסִה) של הרפובליקה.
בינואר 1992 התקיימו בחירות ראשונות לנשיאות ולתפקיד נבחר אסלן ג'רימוב.
ב-10 במרץ 1995 התקבלה חוקת הרפובליקה.
היות שהרוסים מהווים רוב ברפובליקה, פורצות שם לעיתים קרובות מהומות בין האדיגים, התומכים בשמירת הסטטוס-קוו הקיים, לבין הרוסים, הדורשים יותר זכויות כרוב והצטרפות חזרה למחוז קרסנודר.
בדצמבר 2004 ראש המחוז הפדרלי הדרומי דמיטרי קוזאק הציע את רעיון הצירוף חזרה למחוז קרסנודר.
נציגים רבים של האדיגים הביאו התנגדות עזה לתוכנית, שכללה בקשה להתערבות מצד הפרלמנט האירופאי, הפגנות עזות של הצ'רקסים ומכתבים שונים של השדולה הצ'רקסית לגורמים שונים ברוסיה.
במקביל, בדצמבר 2005 נערכה ועידת הסלבים של אדיגיה, שדרשה הצטרפות למחוז קרסנודר וחלוקת תפקידים בהתאם לחלקם של הרוסים באוכלוסייה.
הממשל הרוסי, על רקע ההפגנות וההתנגשויות האלימות, החליט לגנוז לזמן מה את התוכנית לאיחוד.
אדיגיה נמצאת בהרי קווקז, בלבו של מחוז קרסנודר, המקיף אותה מכל עבריה.
בשטחה היא במקום השני בגודלה הקטן, לאחר אינגושטיה.
רוב שטחה של הרפובליקה הוא יערות.
היא נמצאת באזור הררי מאוד, שהנקודה הגבוהה ביותר בו היא הר צ'וגוש המתנשא לגובה 3,238 מ'.
ברפובליקה זורמים מספר נהרות קטנים, שהגדול בהם הוא בליה (לבנה) ולבה, שניהם יובליו של נהר קובאן.
האקלים ברפובליקה הררי, הטמפרטורה הממוצעת בינואר 2° צלזיוס מתחת לאפס, וביוני 22°.
הרשות המחוקקת היא "המועצה המדינית - חאסה של רפובליקת אדיגיה" שכוללת 50 חברים.
בבחירות שנערכו בשנת 2021 נציגי רוסיה המאוחדת זכו ב-41 מושבים.
חוקת הרפובליקה התקבלה בשנת 1995. מאז היו כמה תיקונים.
בראש אדיגיה עומד ראש הרפובליקה (עד לשנת 2011 נשיא) שנבחר לכהונה של 5 שנים.
המושל הראשון של המחוז היה לאוניד פולז'ייב שלפני זה היה ראש סניף המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות המקומי.
הוא סיים את הכהונה בשנת 2012 אחרי כ-20 שנים בתפקיד.
בשנת 2016 הבחירות הישירות בוטלו ומאז ראש הרפובליקה נבחר על ידי המועצה המדינית מרשימת מועמדים שאושרה על ידי נשיא הפדרציה הרוסית.
בשנת 2017 לתפקיד נבחר מוראט קומפילוב.
בשנת 2022 הוא נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה מנהלית הרפובליקה מחולקת ל-7 ראיונים ו-2 אזורים עירוניים.
נכון לינואר 2024 ברפובליקה התגוררו 500,591 תושבים.
זאת לעומת כ-435 אלף בשנת 1991. בערים מתגוררים כ-49.2% מכלל האוכלוסייה.
בעיר הגדולה מייקופ מתגוררים כ-138 אלף תושבים.
בהתאם לנתוני מפקד אוכלוסין 2021 של הפדרציה הרוסית אדיגים וצ'רקסים מהווים כ-24% ורוסים כ-64%.
בעבר חלקה של רוסים הייתה כ-70%.
פיזור אוכלוסייה צ'רקסית ואדיגים ברפובליקה אינו אחיד.
הם מהווים רוב של עד-70% בחלקים הצפוניים, אך במייקופ וסביבתה רוסים מהווים כ-70% מאוכלוסיית אזור.
הרוסים הם העם הגדול ברפובליקה ומהווים 58% לפי מפקד 2021. האדיגים מהווים לעומתם רק 19.8% וצ'רקסים מהווים כ-3%.
בנוסף ברפובליקה חיים כורדים, טטרים, טורקים וצ'צ'נים.
למרות היותם מיעוט שולטים האדיגים ברוב הענפים של המנהל והכלכלה ברפובליקה.
כלכלת הרפובליקה מבוססת על חקלאות.
ברפובליקה פועלת רשת מסילות ברזל.
קשרי אוויר מבוצעים על ידי נמל תעופה של קרסנודר.
האדיאטור הוא מכונת חישוב מכנית לחיבור ולחיסור.
הוא יוצר על ידי חברת אדיאטור גזלשאפט בברלין.
גרסאות של התכן המקורי נמכרו החל מאוגוסט 1920, עד ל-1982.
המחשבון היה בנוי מלוחות הזזה ממתכת שהופעלו על ידי מחט.
למחשבון היה מנגנון נשא מקורי אשר ביצע הפחתה של עשר עם נשא של אחד באמצעות תנועת מחט פשוטה.
היה ביכולתו לבצע גם חישובים לא דצימליים.
חיבור וחיסור דרשו "מסכים" שונים.
הדבר הושג על ידי היפוך ההתקן, או היפוך הלוח הקדמי או מאוחר יותר על ידי לוחות הזזה מוארכים ולוח תחתון נוסף.
גרסאות יקרות יותר של המחשבון הכילו בגב ההתקן סרגל חישוב מובנה.
האדיאטור נמנה עם סוג של מחשבונים שהוצגו לראשונה על ידי הצרפתי טרונסט בשנת 1889. האדיאטור היה אחד המחשבונים הפופולריים יותר מאותו סוג והשם משמש בדרך כלל בעת התייחסות לכל מחשבון מסוג זה.
אדידס היא חברת מוצרי ספורט גרמנית גדולה.
החברה היא חלק מקבוצת אדידס, המורכבת מחברת הספורט ריבוק, חברת הגולף טיילורמייד, יצרנית כדורי הגולף מקספליי וחברת אדידס גולף.
קבוצת אדידס היא יצרנית אופנת הספורט הממוקמת במקום השני בגודלה בין חברות הספורט הגדולות בעולם (לאחר נייקי).
החברה קרויה על-שם מייסדה הגרמני, אדולף "אדי" דסלר.
כריסטופר פון וילהלם דסלר היה פועל במפעל נעליים, בעוד אשתו פאולין ניהלה מכבסה קטנה בעיירה הרצוגנאורך (Herzogenaurach), המרוחקת 20 קילומטרים מהעיר נירנברג.
אחרי שנשר מבית הספר הצטרף הבן רודולף (רודי) אל אביו לעבודה במפעל.
לאחר שחזר מהלחימה במלחמת העולם הראשונה קיבל רודי משרת ניהול במפעל פורצלן ולאחר מכן בעסק לממכר עורות בנירנברג.