tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לטענת עיתון "הארץ", ההוראות הובילו למספר גבוה של הרוגים פלסטינים בלתי מעורבים, בהם נשים וילדים.
ביולי 2025 הוחלט כי ימונה למפקד הגיס הצפוני ויועלה לדרגת אלוף.
ב-11 בספטמבר 2025 הועלה לדרגת אלוף, וב-15 באוקטובר קיבל את הפיקוד על הגיס.
במקביל הופקד על התיאום עם מרכז התיאום האזרחי-צבאי.
דולף נשוי לאפרת ואב לשניים.
בעל תואר ראשון במנהל עסקים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני נוסף באסטרטגיה וביטחון לאומי מהאוניברסיטה לביטחון לאומי שבארצות הברית.
אל"ם יקי דולף בטקס חילופי מח"ט הצנחנים, יוני 2019
יקטרינה איבנובנה זלנקו (באוקראינית: Зеленко Катерина Іванівна) (14 בספטמבר 1916, קורושצ'ין, מחוז ווהלין, האימפריה הרוסית - 12 בספטמבר 1941, מחוז סומי, ברית המועצות) הייתה טייסת קרב אוקראינית בצבא ברית המועצות במלחמת העולם השנייה.
היא האישה היחידה בעולם שביצעה נגיחה אווירית.
זלנקו התחנכה בקורסק, ולאחר מכן עקרה עם אימה לוורונז'.
שם למדה בבית ספר תיכון לטיסה.
באוקטובר 1933 סיימה הכשרה במועדון הטיסה של וורונז' ונשלחה לבית הספר הצבאי לטיסה מספר 3 באורנבורג, על שם קלימנט וורושילוב.
לאחר מכן הוצבה בחטיבת המפציצים הקלים ה-19 בחרקיב.
במהלך מלחמת החורף הייתה זלנקו הטייסת היחידה ממין נקבה בשירות פעיל.
על תפקודה במהלך המלחמה עוטרה בעיטור הדגל האדום
ערב הפלישה הגרמנית לברית המועצות השתתפה זלנקו בהכשרה מחדש של סגל אוויר בכיר בשבע אוגדות הטיס, להטסת סוחוי Su-2. לאחר תחילת הפלישה, ביצעה זלנקו ארבעים גיחות (לרבות גיחות לילה) והשתתפה בשנים עשר קרבות אוויר עם מטוסי אויב.
ב-12 בספטמבר 1941 הותקף מטוס הסוחוי 2 של זלנקו על ידי שבעה מטוסי מסרשמיט מדגם Bf-109. לאחר שאזלה לזלנקו התחמושת, ביצעה נגיחה אווירית מלמעלה, ופילחה מסרשמיט לשניים באמצעות המדחף הקדמי.
אולם כתוצאה מכך התפוצץ מטוס הסוחוי שלה, והיא הועפה מתא הטייס.
עדי ראייה שצפו בקרב האווירי זיהו את גופתה.
ב-5 במאי 1990 הוענק לזלנקו עיטור גיבור ברית המועצות.
כוכב לכת מינורי, 1900 קטיושה, נקרא על שמה.
בעלה של זלנקו, פאבל איגנטנקו, נהרג אף הוא בקרב אוויר, בשנת 1943.
יקטרינה "קטי" לבינה (נולדה ב-1 בפברואר 1997) היא מתעמלת אמנותית ישראלית.
היא חברת נבחרת ישראל בהתעמלות אומנותית, יחד עם אלונה קושבצקי, קרינה ליחבר, יובל פילו ואידה מיירין.
באליפות העולם ב-2014 שהתקיימה באיזמיר, שבטורקיה, הן זכו במדליית כסף בתרגיל הסרטים עם 16.983 נקודות, במקום החמישי בקרב רב עם 33.766 נקודות ובמקום השישי בתרגיל הכדורים והאלות עם 16.850 נקודות.
באליפות אירופה באותה שנה הן זכו במדליית כסף בתרגיל הקרב רב עם 34.383 נקודות, וסיימו במקום הרביעי בתרגיל הכדורים והסרטים עם 17.500 נקודות ובמקום השביעי בתרגיל האלות עם 16.383 נקודות.
באליפות העולם באותה שנה שהתקיימה בשטוטגרט, שבגרמניה, הן סיימו במקום השישי בקרב רב עם 34.283 נקודות, במקום החמישי בתרגיל הסרטים עם 17.233 נקודות ובמקום השישי בתרגיל החישוקים והאלות עם 17.350 נקודות.
באולימפיאדה העפילה הנבחרת עם לבינה לגמר וסיימה בו במקום השישי.
יקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה , הייתה בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה ורעייתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
יקטרינה נולדה ב-10 במאי 1788 בסנט פטרבורג בירת האימפריה הרוסית, לפאבל הראשון, קיסר רוסיה ולסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג, בתם של פרידריך השני אויגן, דוכס וירטמברג ופרדריקה דורותיאה מברנדנבורג-שוודט.
יקטרינה בילתה את ילדותה בארמונותיהם המפוארים של הוריה באזור סנט פטרבורג יחד עם תשעת אחיה ואחיותיה, ביניהם הקיסרים לעתיד אלכסנדר הראשון וניקולאי הראשון.
יקטרינה קיבלה חינוך מעולה, שכלל בעיקר מוזיקה, ספרות ואמנות, והייתה בקשר טוב במיוחד עם אחיה אלכסנדר, שאהב אותה בכל לבו.
בשנת 1808 החליט נפוליאון להתגרש מאשתו ז'וזפין דה בוארנה מכיוון שלא העמידה לו ילדים, וביקש להתחתן עם יקטרינה.
משפחתה המזועזעת סירבו להצעה, ומיהרו לחתנה עם בן דודה גאורג, דוכס אולדנבורג.
בשנת 1812 מת לפתע גאורג כתוצאה ממחלת הטיפוס, ויקטרינה בילתה את השנים הבאות עם אחיה.
ליקטרינה לא הייתה השפעה פוליטית על אחיה, אולם היא קידמה את נישואי אחותה הצעירה אנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה עם וילם, נסיך אורנז'.
ב-30 באוקטובר 1816 נולדה בתם הבכורה מריה פרדריקה שרלוטה, נסיכת וירטמברג, ובדיוק באותו יום מת חמיה פרידריך הראשון, מלך וירטמברג, ובעלה הוכתר כוילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
יקטרינה פעלה בעבודות צדקה בממלכה, והקימה מוסדות רבים לטובת הציבור.
היא תמכה בחינוך היסודי, ואף ארגנה קרן צדקה במהלך הרעב של 1816. בשנת 1818 היא ילדה עוד בת, סופיה, נסיכת וירטמברג, שלימים התחתנה עם וילם השלישי, מלך הולנד, והפכה למלכת הולנד.
ב-9 בינואר 1819, שישה חודשים לאחר לידת בת הזקונים שלה, מתה יקטרינה בשטוטגרט, כתוצאה מסיבוך של דלקת ריאות, והיא רק בת 30 שנים.
ב-3 באוגוסט 1809 התחתנה יקטרינה עם גאורג, דוכס אולדנבורג, ממנו נולדו לה שני בנים:
ב-24 בינואר 1816 התחתנה יקטרינה עם וילהלם הראשון, מלך וירטמברג.
ממנו היו לה שתי בנות:
מריה פרדריקה שרלוטה, נסיכת וירטמברג (1816–1887)
יקטרינה ויקטורובנה ליסינה , היא כדורסלנית עבר רוסייה אשר התחרתה במדי נבחרת רוסיה באולימפיאדת בייג'ינג ב-2008, שזכתה במדליית ארד.
ליסינה מפורסמת בגובהה הרב ויוצא הדופן.
כאשר היא עומדת ברגליים יחפות, גובהה מתנוסס ל 2.06 מטרים.
בשנת 2014 סיימה ליסינה את קריירת הכדורסל המקצועית שלה והחלה להופיע בסרטוני פטיש לכפות רגליים וקראש פטיש למבוגרים, שם היא מדגמנת את כפות רגליה הגדולות.
כמו כן ייסדה את סוכנות הדוגמנות "World's Tallest Models", המתמקדת בדוגמנים ובדוגמניות גבוהים מכל העולם.
בין השנים 2004 ל-2006, שיחקה ליסינה במדי קבוצת פץ' ההונגרית.
בשנים 2007-2006 שיחקה במדי קבוצת ספרטה אנד קיי המצליחה, שבליגת העל הרוסית.
בין השנים 2009-2007 שיחקה במועדון הכדורסל צסק"א מוסקבה.
בשנת 2009 שיחקה בקבוצת "המלאכים הטובים של קושיצה", בסלובקיה.
בשנים 2010-2009 חזרה לשחק במדי ספרטה אנד קיי.
משנת 2011 ועד סיום הקריירה המקצועית שלה בשנת 2014, שיחקה ליסינה במדי קבוצת "דינמו קורסק", שבליגת העל הרוסית.
ליסינה המירה את דתה להינדואיזם.
היא הפכה לחסידה נלהבת של האלה לקשמי.
מאז שקיבלה עליה את ההינדואיזם, היא הפסיקה לאכול בשר ומתרגלת מדיטציות מדי יום.
ליסינה מחזיקה בשני שיאים עולמיים: האישה עם הרגליים הארוכות ביותר (נשבר), והדוגמנית המקצועית הגבוהה ביותר.
כן הופיעה בספר השיאים של גינס לשנת 2018. ליסינה גם הוכרה רשמית כבעלת כפות הרגליים הגדולות ביותר מבין כלל הנשים ברוסיה, עם מידה 47.
יקטרינה מיכאילובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה , הייתה בתו של מיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה וכלתו של גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ.
יקטרינה נולדה בסנקט פטרבורג, למיכאיל פאבלוביץ', הנסיך הגדול של רוסיה, בנו הצעיר של פאבל הראשון, קיסר רוסיה, ולשרלוטה, נסיכת וירטמברג, בתם של פאול, נסיך וירטמברג ושרלוטה, נסיכת סקסוניה-הילדבורגהאוזן.
היו לה שתי אחיות גדולות, מריה ויליזבטה, שכונתה "לילי".
שני אחים נוספים נולדו אחריה, אלכסנדר ואנה, ומתו בצעירותם.
ב-16 בפברואר 1851 התחתנה יקטרינה בסנקט פטרבורג עם גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, בנם השני של גאורג, הדוכס הגדול של מקלנבורג-שטרליץ ומריה, נסיכת הסן-קאסל, ונולדו להם ארבעה ילדים.
בני הזוג עברו להתגורר ברוסיה, שם היה בעלה גנרל בצבא האימפריה הרוסית.
בשנת 1876 מת בעלה, וב-12 במאי 1894 מתה יקטרינה בסנקט פטרבורג.
ב-16 בפברואר 1851 התחתנה יקטרינה בסנקט פטרבורג עם גאורג אוגוסט, דוכס מקלנבורג-שטרליץ, ממנו נולדו לה ארבעה ילדים:
יקיר (יקי) דסא (נולד ב-4 בינואר 1955) הוא משורר וסופר ישראלי.
דסא נולד וגדל בעיר חיפה, בנם הצעיר של ניסים דסה ושל אורה לבית רבינו.
בגיל 16, בשל המצב הכלכלי הקשה בבית, פרש דסא מלימודיו והחל לעבוד בבית דפוס בעיר, עד גיוסו לצה"ל בשנת 1972.
במהלך שירותו שימש מדריך קשר בבסיס האם של המשטרה הצבאית, עד שחרורו בשנת 1975.
בשנת 1980, נרשם דסא ללימודי ערב בבית הספר בית ארדשטיין שבחיפה, בסיומם הוציא תעודת בגרות מלאה.
במקביל ללימודיו, פרסם דסא ספרי שירה, את הספר "גומות" בהוצאת אור עם הוציא בשנת 1984, את הספר "נשים אחרות" בהוצאת עקד הוציא בשנת 1985 ואת הספר "ביקור עצמי" בהוצאת אל"ף הוציא בשנת 1986.
ספריו "נשים אחרות" ו"ביקור עצמי", זכו בסיוע של קרן עמו"ס ירושלים וספרו "ביקור עצמי" אף זכה בסיוע של קרן תרבות חיפה.
באותן השנים, ערך אירועי שירה בקפה ריץ המיתולוגי, שבמדרחוב נורדאו, חיפה.
בשנת 1987 עבר להתגורר בירושלים ולאחר שנולדו ילדיו, החל לכתוב ספרי ילדים שהודפסו ונמכרו במספר מהדורות.
דסא גרוש ולו 3 ילדים.
גומות, הוצאת אור עם, 1984
נשים אחרות, הוצאת עקד, 1985
ביקור עצמי, הוצאת אל"ף, 1986
ברוגז שולם לעולם, הוצאת לילך 1993
מעשה באצבעות, הוצאת לילך 1995
פורים בגן שלנו, הוצאת לילך 1998
סורגי הנפש, הוצאת דרך המילים 2021
יקטרינה פבלובנה פשקובה הייתה פעילת זכויות האדם והומניטרית סובייטית, אשתו הראשונה של הסופר מקסים גורקי.
יקטרינה וולז'ינה נולדה בשנת 1887 בסוּמי שבאוקראינה למשפחה אצילים שירדה מנכסיה.
ב-1895 סיימה את הגימנסיה בעיר סמרה בהצטיינות (מדליית זהב) והחלה לעבוד כמגיהה בעיתון העיר.
שם פגשה את מקסים גורקי, ונישאה לו ב-1896. הם עברו לחצי האי קרים, שם נולד ב-1897 בנם מקסים, שנפטר ב-1934. בשנת 1898 נולדה בתם קטיה, שמתה מדלקת קרום המוח בגיל 5. ב-1903 נפרדו, אך הוסיפו לשמור על יחסי ידידות ואמון קרובים מאוד.
כך, למשל, המשיכה פשקובה לנהל את ענייניו הפיננסיים של גורקי.
מ-1908 עד 1912 הועסקה בקרן ההגירה בפריז שעסקה בגיוס כספים לפליטים הפוליטיים הרוסיים.
שם הצטרפה למפלגה הסוציאל-רבולוציונית ונעשתה עורכת בעיתון המפלגה "זנאמיה טרודה".
ב-1914 חזרה לרוסיה ובמשך המלחמה עבדה בכמה ארגונים פילנתרופיים.
היא יסדה ב-1915 את הוועדה לעזרה לילדים, שדאגה לילדים ויתומים שננטשו בחזית, ועמדה בראשה.
באתו זמן לקחה חלק פעיל בעבודתו של החוג המחתרתי הוועדה לסיוע לאסירים פוליטיים רוסיים שנודע בכינוי הקיצור 'פומפוליט'
חוג זה התקיים עד מרץ 1917, כאשר השתחררו האסירים הפוליטיים של משטר הצאר.
אבל הוא הוקם מחדש במהרה כאגודה לעזרת אסירים ופליטים, והיא המשיכה למלא בה תפקיד מרכזי.
לאחר מהפכת אוקטובר מלאו שוב בתי הסוהר ב"אויבי המהפכה", ופשקובה התגייסה למען אסירים אלה, שבהם היו גם רבים מידידיה וחבריה למאבק בעבר.
כשהמאסרים הפוליטיים פשטו והלכו, היא החלה להשתמש בהשפעתה האישית כדי להתערב לטובת רבים מהם.
מעמדו המיוחד של גורקי בשנות המהפכה הראשונות הקרין גם עליה וסייע לה במאמציה.
עזרו לה גם מערכת היחסים המיוחדת, ובמידת מה מוזרה, שקשרה עם פליקס דזרז'ינסקי - "איש הברזל" שייסד את ה"צֶ'קָה" (קודמתם של הג.פ.או., הנ.ק.ו.ד.
הוא היה דמות מלאת סתירות - אדם שהוציא להורג אנשים על סמך חשד בלבד או למען יראו וייראו מחד, ומאידך אדם שלעיתים הפגין לב רגיש, פעל למען יתומי המלחמה וקרא לביטול עונש המוות.
צד זה שלו היה זה שהופנה לעיתים כלפי גורקי ופשקובה שפנו אל "חוש הצדק" שלו.
ב-1918 הוקם ארגון בשם "הצלב האדום המדיני של מוסקבה" , בו הייתה פעילה מובילה.
ב-1919 הורשתה על ידי דזרז'ינסקי לבקר בכל בתי הסוהר ואתרי המעצר ברוסיה ולראיין את העצירים.
בסתיו 1920, בזמן המלחמה הפולנית-סובייטית, ייצגה פשקובה את הצלב האדום הפולני ועזרה לו במאמציו לעזור לפליטים ואסירים פולנים בשטח הסובייטי.
לאחר הסכם השלום ב-1921 הייתה מעורבת בהליך החזרתם לפולין.
וזכתה על כך להערכה מטעם הצלב האדום הפולני.
היא המשיכה בייצוג הצלב האדום הפולני עד 1932, אך עיקר מאמציה הופנו, יותר ויותר, לעזרה לאסירים ופליטים פוליטיים רוסיים.
בנובמבר 1922 הוקמה, בראשותה, ממשיכתה של אגודה לעזרה לאסירים פוליטיים ("Помощь политическим заключенным, Помполит", עם אותו כינוי קיצור – 'פּומפּוליט').
פעילותה נעשתה באישור הג.פ.או והמשרד שהועמד לרשותה היה סמוך למטה הג.פ.או.
במהלך שנות הדיכוי הפוליטי של סטלין הייתה פשקובה לעיתים קרובות האדם היחיד שהעניק סיוע מעשי לאסירים פוליטיים: העבירה להם מכתבים וחבילות מזון, וטיפלה בקיצור תקופות המאסר ובהטבת תנאי הכליאה.
אלפי אינטלקטואלים סובייטים חייבים לה את חייהם.
בין השאר, הביאו מאמציה גם להמרת עונשי מאסר שהוטלו על ציונים ופעילים יהודים אחרים בהגירה אל מחוץ למדינה, כולל לפלשתינה.
בשנת 1941, במהלך מלחמת העולם השנייה, פונתה לטשקנט.
בשנותיה האחרונות הייתה יועצת של הארכיון של גורקי במוסקבה.
פשקובה נפטרה בבית החולים בקרמלין בשנת 1965 ונקברה בבית העלמין נובודוויצ'יה.
יקטרינה ניקולאייבנה וילקובה היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון רוסייה, הידועה בזכות תפקידיה בסרטים "ברק שחור" (2009), "המגונדרים" (2008), "הפירמידה" (2011) וכן, בסדרה "שלושת המוסקטרים" (2013).
יקטרינה וילקובה נולדה בגורקי, רוסיה הסובייטת, ברית המועצות (כיום ניז'ני נובגורוד).
בשנת 2003 יקטרינה סיימה לימודיה בבית הספר לתיאטרון של ניז'ני נובגורוד.
בשנת 2006 סיימה את לימודיה בבית הספר לאומנויות הבמה במוסקבה.
היא שיחקה בתיאטרון בהצגה "לא חלק מאהבתו" בבימויו של אלכסנדר וולודין.
הייתה מועמד לתואר שני בספורט בתחום התעמלות קצבית.
היא גילמה תפקיד בסרט היא, קטיה קוזלובה בבימויו של ויקטור ריז'אקוב.
בשנים 2010–2011 היא השתתפה בתוכנית הטלוויזיה "קרח ואש" ששודרה בערוץ הראשון של הטלוויזיה הרוסית.
בשנת 2010 היא כיכבה בקליפ לשיר "You Know" של אלכסנדר לומינסקי, ובשנת 2012 היא גם כיכבה בסרטון לשיר "Love" של דן בלן.
ב-1 במאי 2011 נישאה לאיליה ליובימוב, שחקן רוסי.
ב-11 בפברואר 2012 היא ילדה בת בשם פאבלה.
ב-6 באפריל 2014, היא ילדה בן בשם פיוטר.
מרגריטה נצ'אייבה 2011 חתונה להחלפה Свадьба по обмену סוניה אולחובסקאיה 2011 הרוכב Рейдер נסטיה 2011 הכייס המועדף עליי Мой любимый раздолбай מרינה 2011 פורצבה Фурцева סבטלנה סדרת טלוויזיה 2011 על מה גברים מדברים О чём ещё говорят мужчины אנג'לה ויקטורובנה 2012 הגווארדיה הלבנה Белая гвардия יוליה רייס סדרת טלוויזיה.
עיבוד לספר באותו שם מאת מיכאיל בולגאקוב 2012 להאמין Верю אניה סדרה 2012 גלפסטרים תחת האייסברג Гольфстрим под айсбергом איבונה 2012 אחת, שתיים!
מרינה מיני-סדרה 2012 שנה טובה, אמא!
2016—2017 מלון רוסיה Гостиница «Россия» קסניה בסקאקובה סדרה.
Западня אשת הגולגולת 2022 הבוגאטיר האחרון: שליח האופל Последний богатырь: Посланник тьмы הנסיכה ורוורה
יקטרינה אנטולייבנה סקולקינה היא שחקנית קולנוע רוסייה, קומיקאית, שמשתתפת מאז 2006 בתוכנית הקומית הנשית קומדי וומן.
אביה הוא איש צבא, אמה היא פילולוגית, מורה לשפה וספרות רוסית.
בילדותה הייתה ילדה מאוד פעילה, השתתפה בחוגים רבים ושונים וארגנה הופעות משלה לקרובי משפחה ולחברים.
בשנים 1983—1993 למדה במוסד החינוך הציבורי "ליציום מס' 11", בכיתת מדעי הרוח.
במהלך לימודיה עסקה באופן פעיל בעבודה ציבורית, השתתפה בארגון ובניהול קונצרטים ובחגים בבתי ספר.
בשנת 1993, לאחר סיום הלימודים, נכנסה לבית הספר לרפואה של יושקר-אולה, במחלקה ל"טיפול רפואי נמרץ", לאחר מכן, בשנת 1996, היא קיבלה משרה כאחות ניתוחית.
בשנת 1997 עברה לעיר קאזאן, שם נכנסה ללמוד באוניברסיטה הרפואית של קאזאן בפקולטה לרפואת שיניים, אותה סיימה בשנת 2002. בתום לימודיה, בשנים 2002–2003 למדה בהתמחות במחלקה לרפואת שיניים טיפולית.
השנתיים הראשונות ואחריהן (2003–2005) שיפרו את כישוריה בהתמחות בתחום "רפואת שיניים אורתופדית".
בשנת 1999, בשנה השנייה ללימודיה בקאזאן, התחילה לשחק בליגה הרפובליקנית של משחק ה-KVN בקבוצת האוניברסיטה שלה.
בשנת 2003 היא הפכה למשתתפת ואחת מחברות נבחרת "ארבעה טטארים" במשחק הק.ו.ן.
באותה שנה הנבחרת זכתה באליפות הליגה הראשונה של KVN, שהתקיימה בקאזאן.
הנבחרת השתתפה בליגת העל של KVN והישג השיא שלה הוא מקום שני במשחק הגמר.
מאז 2006, סקולקינה היא משתתפת קבועה במועדון "Made in Woman", מאז 2008 משודר בערוץ TNT ומאוחר יותר שינה את שמו לקומדי וומן.
בשנת 2011, סקולקינה שיחקה בעבור "נבחרת המאה ה-XX".
בפברואר 2020 החלה להנחות את תוכנית הריאליטי "מודל XL" בערוץ יו.
בשנת 2010, יקטרינה סקולקינה התחילה את הקריירה שלה על במת התיאטרון.
הופעת הבכורה שלה הייתה במחזה "המספר המאושר" בסתיו 2010. סקולקינה גילמה את ולנטינה זכררובנה - אמו של הדמות הראשית איגור.
בהצגה הופיעו גם נטליה מדבדבה, אולג ורשצ'אגין, מרינה פדונקיב וכריסטינה אסמוס.
בשנת 2011 שמה של ההפקה שונה ל"אני מחפש אישה.
יעקב יואל (יקי) אדמקר (נולד ב-7 בינואר 1991) הוא עיתונאי חרדי ישראלי.
מגיש בתוכנית "שמונה אפס אפס" ברדיו "קול ברמה", פאנליסט בתוכנית "הפטריוטים" בערוץ "עכשיו 14".
אדמקר נולד למרים חוה ומשה קליין, משפחה של חסידי גור.
סבו מצד אמו, שמואל דב שיליץ, נחשב לאחד האנשים החזקים בחסידות וקיבל יחס מועדף מהאדמו"ר.
אמו מרים חוה זוהר, הייתה עורכת דין.
בבחרותו התנתק עם אמו מהחסידות ולמד ב"ישיבת נהורא", ישיבה חרדית המשלבת לימודי בגרות, ושנה ב"ישיבת אופקים".
אף שלא למד בישיבה בגיל גיוס, אדמקר לא שירת בצבא, לטענתו משום שהחברה הגבילה אותו.
הוא אמר "זה חבל לי, לא גאה בכך אבל האמת היא שאני גם לא מסתובב עם נקיפות מצפון".
בנובמבר 2023 התגייס לשירות מקוצר במסלול שלב ב' בצה"ל במלחמת חרבות ברזל.
את דרכו התקשורתית החל בגיל 14 ברדיו "קול חי".
כמנחה תוכנית בידור יומית, בה שוחח עם בני נוער בשידור, וכמגיש פינות בתוכניות שונות.
במקביל החל גם לכתוב באתרי מוזיקה חרדיים כגון "חסידיניוז" ו"שלאגר.נט", כל זאת במקביל ללימודיו בישיבה.
במאי 2010 התקבל לצוות תחנת הרדיו "קול ברמה", שהוקמה אז כמתחרה לרדיו "קול חי" הוותיק.
שם שימש ככתב חדשות, הגיש תוכנית שבועית בשם "האנציקלופדיה המשודרת" ואת תחרות השירה "שירה חדשה" שניהם עם יניב מאירי.
באותו חודש הצטרף גם ככתב באתר "בחדרי חרדים".
בינואר 2011, בגיל 20, עזב את הישיבה ומונה לשמש ככתב הפרלמנטרי של "קול ברמה", תפקיד אותו עזב בסוף אותה שנה.
בפברואר 2012 עזב את תפקידיו ב-"קול ברמה", והצטרף לתחנת הרדיו "גלי ישראל".
מונה לשמש ככתב לענייני חרדים והגיש תוכנית מאזינים ומוזיקה לילית בשם "לא נרדמקר", ותוכנית שבועית לדירוג מוזיקה בשם "הנבחרת".
במקביל ב-2013 הגיש לצד ארי גלהר, תוכנית שבועית באתר nrg בשם "המיץ של הצ'ולנט", תוכנית בידור אינטרנטית שעסקה בחברה החרדית.
ביולי 2013 הצטרף אדמקר לאתר וואלה, ככתב בערוץ יהדות החדש שהוקם באתר.
באוגוסט פרש אחרי שלוש שנים מאתר "בחדרי חרדים" ומרדיו "גלי ישראל", ומונה לשמש ככתב לענייני חרדים ותחקירים של אתר "וואלה".
באוקטובר 2016 מונה לכתב הפרלמנטרי של האתר לצד העיתונאית טל שלו.
מדצמבר 2015 הגיש אדמקר יחד עם דודי שוומנפלד את תוכנית הבוקר "ישר ולעניין" ברדיו "קול ברמה".
בינואר 2021 החל להגיש תוכנית חדשה בשם "שמונה אפס אפס" עם ישי לפידות.
מינואר 2020 מגיש תוכנית אירוח בשם "אחד על אחד" באתר הידברות.
משנת 2021 משתתף כחבר פאנל קבוע בתוכנית "הפטריוטים" של עכשיו 14.
במרץ 2025 חשף גור מגידו כי אדמקר פנה לעסקני קהילה דתית ב-2021 והציע לגנוז כתבה שעלולה הייתה לפגוע בהם תמורת תשלום של כ-12 אלף שקלים.
בתחקיר הוא נראה מקבל שטרות מבלדר שאיתו היה בקשר.
הוא הושעה מעבודתו בוואלה ומיד הודיע על התפטרותו.
במאי 2011 חשף שהעיתונאי אורי בלאו פרץ למשרדי ארגון "חמל"ה", במסגרת תחקיר שהכין על הארגון, בגינו הוגשה תלונה במשטרה.
בינואר 2012 פרסם באתר בחדרי חרדים את "הפשקוויל הנאצי" שהציג את מפקד מחוז ירושלים ניסו שחם כהיטלר.
בעקבות זאת נפתחה נגדו חקירת משטרה בחשד להסתה, שנסגרה לאחר ארבע שנים.
בספטמבר 2013 חשף יחד עם יהושע בריינר את דרכי הפעולה של ארגון אתרא קדישא.
בספטמבר 2014 הביא תיעוד בלעדי של אליעזר ברלנד בהבדלה, יממה לאחר שחרורו ממעצר בהולנד.
בעקבותיו קיבל איומים מקהילת שובו בנים והגיש תלונה במשטרה.
בפברואר 2015, בעיצומן של הבחירות לכנסת ה-20, חשף הקלטה של הרב חיים דרוקמן התוקף את קמפיין הנשים של מפלגת "הבית היהודי".
במאי 2019 במהלך המאבק של המפלגות החרדיות לתיקון חוק הגיוס, חשף הקלטה של הרב יגאל רוזן ראש ישיבת אור ישראל, שהיה מעורב בגיבוש החוק, התוקף את ליצמן ואת מועצת גדולי התורה של אגודת ישראל וכינה את המאבק "בלוף אחד ענק".
בפברואר 2020 חשף הקלטה בלעדית של מקורבו של אליעזר ברלנד המסרב להכניס עיתונאי לבית הרב בטענה ש.
באפריל 2020 ברקע מגפת הקורונה, חשף שחברת "נובה מד" המייצרת מטושים מפלה את עובדיה החרדים.
בתגובה הגישה החברה תביעת לשון הרע.
אדמקר נשוי לתמר לבית קאהן, אב לשני בנים ולשתי בנות.
בת נוספת, רננה חיה, נפטרה בשנת 2020 עקב מום מולד.
אדמקר מתגורר בבית שמש בשכונת רמת עזרא ומנהל אורח חיים חרדי.
נודע בשם "מלך השערים" של ישראל.
הוא למד צילום בטכניון ולאחר מכן התמחה בניו יורק אצל הצלם ריצ'רד אבדון.
לאחר שהייתו בארצות הברית, חזר בשנות השישים לישראל והחל לשמש כעוזר של גברא מנדיל.
ב-1973 פתח סטודיו לצילום עצמאי משל עצמו.
ב-1979 צילם לראשונה את השער של שבועון לאישה, בו הופיעה רינה מור.
לאחר מכן הפך לצלם השערים הקבוע של העיתון.
הוא עבד עם מעצבי אופנה רבים בישראל כמו גדעון אוברזון, ועם חברות אופנה כמו גוטקס וליווי'ס.
הוא גם ביצע עבודות למותגי אופנה בינלאומיים, כמו קשארל.
הוא התמחה בצילומי "ביוטי", סוג צילום לחברות איפור וקוסמטיקה.
בתחום זה עבד עם חברת קרליין ועם לוריאל.
ב-1988 הפיק ביחד עם אילנה שושן קלטת הדרכה לטיפוח עבור נשים ונערות בשם "היופי שלך תלוי רק בך".
ב-2009 צילם קמפיין לרשת "גולברי".
הוא היה האחראי לצילום עטיפות אלבומים לזמרות ריקי גל, עפרה חזה וגלי עטרי.
להם שני ילדים, בהם עירן הלפרין.
התגורר במושב בני ציון, ועם פטירתו הובא למנוחות בבית העלמין של היישוב.
יקי (יעקב) דוּניץ (נולד ב-10 במרץ 1955) הוא יזם ישראלי בתחום עיבוד נתונים, יו"ר חברת הנדל"ן "אחים דוניץ" לשעבר.
יקי דוניץ נולד וגדל בבת ים.
ב-1975 סיים לימודים במחלקה למדעי המחשב בטכניון.
בשנת 1978 הקים את "משוב שרותי מיכון ועיבוד נתונים".
ב-1983 שינתה החברה את שמה ל"משוב מחשבים" והונפקה בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
החברה התמקדה בשתי פעילויות מרכזיות: מוצר תכנה בשם "מג'יק", ושיווק של מוצרי חברת הרשתות נובל.
בהמשך השלים דוניץ גם תואר בפילוסופיה של הלשון באוניברסיטת תל אביב בשנת 1996.
באפריל 2000 מונה ליושב ראש חברת הנדל"ן אחים דוניץ, ושימש בתפקיד זה עד יוני 2022. החברה הוקמה ב-1963 על ידי אביו ודודו.
החברה הונפקה בבורסה בתל אביב בשנת 1993.
"משוב מחשבים" ייסדה חברות בת שנסחרו בתל אביב ובנאסד"ק.
חברת הבת הראשונה מביניהן, "מג'יק תעשיות תוכנה" - שכללה מחולל יישומים ייחודי - עסקה בפיתוח ושיווק כלים לפיתוח תוכנה, והעסיקה מאות עובדים.
בין החברות שבהן השקיעה משוב (ששינתה את שמה מאז פעמיים), נמצאות פורטל האינטרנט וואלה!, וחברות ההייטק בבילון, אלאדין, סאפיינס ורבות אחרות.
באוגוסט 2019 חזר דוניץ לפורמולה כמנכ"ל, וחבר מחדש לשותפו במשך שנים רבות ויושב ראש החברה, דני גולדשטיין.
תחת AI Research, פיתח דוניץ סדרת מערכות שיחתיות (הידועות גם כ"צ'אטבוט") במגוון תחומים, ובסך הכל רשם מעל 4 מיליון שיחות עם משתמשים שונים, החל מבוטים פשוטים של שאלות ותשובות למסנג'ר, ועד לעוזרים קוליים המדמים שיחה אנושית.
בשנת 2009, הקים דוניץ את חברת BioCatch, המתמחה בניתוח התנהגותי ומסייעת בווידוא זהות ומניעת תרמיות.
בשנת 2012, הציג דוניץ את אלן (הקרוי על שם טיורינג), ישות מבוססת צ'אטבוט, שמוקמה במוזיאון ישראל בירושלים ושוחחה עם מאות משתמשים מדי יום.
בשנת 2019 הקים דוניץ את חברת CoCoHub - Conversational Components, המאפשרת למפתחים וכותבים ליצור רכיבי שיחה תחת API מאוחד.
באותה שנה, מכר דוניץ את IMperson לחברת פורמולה ויז'ן; בין היתר, תחת הפלטפורמה הזו, נחשפה לראשונה בעיה בבוט חדש עליו הכריזה חברת פייסבוק.
בספטמבר 2019 מונה למנכ"ל פורמולה ויז'ן, ששינתה את שמה ל"איי.אי.
יקי נשוי לאסתי מכנס ואב לשלוש בנות, בהן מאיה דוניץ וקרן דוניץ.
יקטרינה ליאונידובנה קובאלצ'וק היא שחקנית תיאטרון וקולנוע רוסייה.
יקטרינה נולדה ב-20 בפברואר 1993 בסיקטיבקר וגדלה שם.
אחותה היא השחקנית אנה קובאלצ'וק.
לאחר שעזבה את בית הספר עברה לסנקט פטרבורג לגור אצל אביה, אותו לא הכירה עד גיל 17, ונכנסה למכון למדעי הרוח בפטרבורג (בקורס של איוואן קרסקו).
היא סיימה את לימודיה בשנת 2015.
יקטרינה התעניינה בתיאטרון במכון, שם גילמה את התפקידים הראשונים.
את צעדיה הראשונים בקולנוע היא עשתה בהוליווד, כששיחקה בסרט הקצר "הטוראי" בשנת 2015.
2016: "מלחמות השוטרים" – ז'אנה סנז'קובה
2019: "צמיתה" – יקטרינה ורביצקאיה
אוגוסט: מחוז אוסייג' – ויולט
טרווסטי – קאר, בנט, צארה, ססילי גוונדולן
"שבע קערות, שבע כפות" – באבא לוסיה
הפנטזיות של פריאטייב – ליובוצ'קה
יקי (יעקב) ודמני (נולד ב-28 בינואר 1952) הוא מנהל ישראלי, דירקטור לשעבר בחברת החשמל לישראל.
בעבר היה בכיר בשירות הביטחון הכללי ומנכ"ל של מספר חברות ישראליות, רובן ציבוריות, שפעלו בתחומי התעשייה, המסחר, הקמעונאות ושירות לקוחות.
יקי (יעקב) ודמני נולד בתל אביב לאלברט ושולמית, ולמד ב.
במלחמת יום הכיפורים שימש כמפקד פלוגה בגדוד 198 בחזית הדרומית.
נפצע ביום ה-12 של המלחמה מצדה המערבי של התעלה.
סיפור לחימתו מופיע במספר ספרים שראו אור אחרי המלחמה.
ודמני מוסמך (.M.A) לימודי משפט המכללה האקדמית נתניה, בוגר תואר ראשון במדע המדינה ולימודי עבודה (חטיבה מורחבת) מאוניברסיטת תל אביב והמסלול לקצינים בכירים במגמת ניהול של לה"ב בבית הספר למנהל עסקים באוניברסיטת תל אביב.
לאחר שחרורו מצה"ל התגייס לשב"כ, שם שירת באגף לסינון, מניעה וסיכול ריגול.
בעקבות פרשת קו 300 ותמיכתו בחושפי הפרשה, פרש ודמני מהשירות לאחר 16 שנים, בתפקיד רמ"ח.
עם סיום שירותו בשב"כ הצטרף לחברת עלית, תחילה כפרויקטור בתחום האבטחה.
לאחר מספר חודשים, הקים את חטיבת הלוגיסטיקה הראשונה בישראל, ועמד בראשה במשך כשנתיים, ולאחר מכן התמנה גם לתפקיד סמנכ"ל המכירות בחברה.
במהלך כהונתו, הובילה עלית לראשונה את המודל שהפך למודל לחקוי, להפרדת מערכי המכירות לערוצי מכירה מתמחים, ונכנסה לתחום החטיפים המלוחים, תוך "מלחמות השיווק" שהתפרסמו בעיקר מול חברות כמו "ורד הגליל" ואסם.
בתום שבע שנים פרש מהחברה, ומונה לנהל את חברת נביעות, ולאחר.
זמן קצר, מונה למנכ"ל חברת טמפו.
בתפקידו זה התמודד עם ההשקה המחודשת של פפסי בישראל, ועזב עם ההחלטה לפצל את החברה לשתי פעילויות.
בינואר 2000 מונה למנכ"ל רשת אייס וניהל את הרשת האמריקאית בישראל ואת רשת אוטו דיפו במשך כ־6 שנים.
בינואר 2007 מונה כמנכ"ל אלקטרה מוצרי צריכה וכיהן בתפקיד במשך שבע שנים.
בתקופתו, התייצבה אלקטרה כמובילה את שוק מוצרי החשמל בישראל עם רכישת רשת "מחסני חשמל" ורשת אייס והיקף מכירות של למעלה מ-2.5 מיליארד שקלים.
ודמני כיהן גם כמנכ"ל אפריקה תעשיות, במסגרת פרויקט תחום בזמן להוביל הסדר למניעת פשיטת רגל של החברה, במהלכו הוביל יחד עם הבנקים את מכירת נגב קרמיקה למשקיעים פרטיים ומנע את סגירת החברה, ללא פגיעה בלקוחות, בספקים ובעובדים.
בשנת 2017 הספיק לכהן מספר חודשים כמנכ"ל קבוצת קופיקס וסיים את תפקידו כשנמכרה החברה לרמי לוי.
מספטמבר 2019 ועד ספטמבר 2022 כיהן כחבר דירקטוריון חברת החשמל.
בנובמבר 2020, נבחר לתפקיד יו"ר חברת שופרסל.
ב-11 באפריל 2022, התפטר מתפקידו, בעקבות חילוקי דעות עם הדירקטוריון על אופי ניהול החברה.
בעקבות כך החליט הדירקטוריון שלא להמליץ עליו לכהונה נוספת.
בשנת 2023 מונה ליו"ר חברת המכשור הרפואי הציבורית אריקה כרמל-טק, לאחר שאיבדה יותר מ-90% משווייה בהנפקה.
בהמשך זינקה במידה מסוימת בחזרה
בשנת 2025, השנה ה-120 ליסודה, נבחר בין 361 הבוגרים המצטיינים של הגימנסיה העברית "הרצליה" לדורותיה.
בשנת 2018 התמודד לראשות עיריית רעננה בראש רשימה עצמאית, אך לא נבחר, ושימש כחבר מועצת העיר עד דצמבר 2020.
ודמני חבר בעמותת הידידים של המרכז הרפואי לשיקום לוינשטיין, בהנהלת הוועדה הציבורית של "אמץ לוחם" ובוועד המנהל של עמותת "אח גדול" למען חיילים בודדים.
ודמני נשוי ואב לחמישה, 4 בנות ובן, מתגורר ברעננה.
ב-2014 הצטרף למשפחת ודמני חייל בודד שעלה מרוסיה ומאז הפך לחלק בלתי נפרד מהמשפחה.
יקטרינה קולסניקובה הייתה איכרה רוסיה, שהצטרפה לשורות הפרטיזנים במהלך מלחמת העולם השנייה.
הוכרה כחסידת אומות העולם על הצלת ילדה יהודיה ממוות בידי הנאצים בתקופת השואה.
קולסניקובה התגוררה יחד עם בעלה ובנה בעיר סימפרופול שבחצי האי קרים.
היא הייתה מיודדת עם אישה יהודייה בשם מריה פלדמן.
בדצמבר 1941, כאשר ריכזו הגרמנים את כל יהודי העיר סימפרופול בגטו, ביקשה מריה מקולסניקובה להגן על בתה של מריה, קטיה בת ה-11. קולסניקובה לקחה את הילדה היהודיה לביתה, והסתירה אותה במשך יותר משנתיים.
הגרמנים ערכו חיפושים תכופים בביתה של קולסניקובה, וקטיה, שהסתתרה מרבית ימיה בארון, הייתה יוצאת ממחבואה כדי לנשום אוויר צח רק בלילה.
קולסניקובה ובעלה היו מעורבים גם בפעילות מחתרתית בעיר, ובמרץ 1944 הם לקחו את בנם ואת קטיה, והצטרפו לפרטיזנים ביערות, שם שהו עד השחרור, ב־13 באפריל.
אחרי המלחמה, בעלה של קולסניקובה נעצר על ידי השלטונות הסובייטים והוגלה למרכז אסיה, והיא נותרה לבדה לטפל בבנה ובקטיה, שהתייתמה במהלך הכיבוש.
מטעמים הומניטריים, ולמרות המצוקה הכלכלית שלה, קולסניקובה אימצה באופן חוקי את הילדה היהודיה, קטיה פלדמן, והמשיכה לגדל אותה באהבה, יחד עם בנה.
ב-28 בפברואר 1993 הכיר יד ושם ביקטרינה קולסניקובה כחסידת אומות העולם ושמה נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם.
קולסניקובה נפטרה ב-10 במרץ 1993.
יקטרינה אנטונובנה קורולקובה הייתה אחות בבית חולים פסיכיאטרי, חסידת אומות העולם, שהצילה יהודים במלחמת העולם השנייה.
יקטרינה עבדה כאחות סניטרית בבית החולים הפסיכיאטרי שבשכונת קולמובו שבעיר נובגורוד.
היו לה שני ילדים - בת בשם יקטרינה ווסיליבנה, ילידת 1922 ובן בשם וסילי וסיליביץ', יליד 1926. אחת מחברותיה לעבודה, מיליה רייזיק, שהייתה יהודייה סייעת לרופא שיניים, גרה בסמוך למתחם בית החולים יחד עם בתה פרידה רבינוביץ' וסבתה של פרידה.
אביה של פרידה שעבד כרופא פסיכיאטרי, הוצא להורג ב-1938 .
הנאצים הוציאו את החולים מן העיר והשמידו אותם ובאופן זה פינו את מבני בית החולים על מנת שהסגל הקיים יטפל בשבויי מלחמה ובפצועים נאצים.
כשהסגל עבד בבית החולים, ילדי האחיות והרופאים שהו במתחם.
בחורף 1941 כשירד השלג הראשון, הילדים יצאו לשחק בשלג ובמקום התפוצץ פגז.
לילד אחד נערף ראשו, ילדים רבים נפצעו ובהם פרידה בת ה-8, שספגה רסיסים בשתי רגליה.
באותו חורף, הנאצים ירו למוות בווסילי, בנה של יקטרינה, שכן חשדו שהוא פרטיזן.
בשל חששה של מיליה מגורלה ומגורל סבתה של פרידה והחשש שיעצרו על ידי השלטון הנאצי, בקשה מחברתה יקטרינה לטפל בבתה אם ייתפסו.
מיליה והסבתא שולחו על ידי הנאצים ויקטרינה אימצה את פרידה וטיפלה בה עם שחרורה מבית החולים, כאילו הייתה הבת שלה.
יקטרינה הטבילה את פרידה לנצרות, דאגה לה למסמכי לידה חדשים וכן לשינוי שמה לליובה קורולקובה בסיועו של כומר.
לכל אורך תקופת השלטון הנאצי בעיר, ורה ניקולאיבנה, אחייניתה של יקטרינה, שעבדה במטבח אצל הגרמנים, הביאה להן אוכל, שהיה חיוני להשרדותן.
בסוף שנת 1943, פרידה, יקטרינה ואמה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה, הופנו יחד עם הצוות הרפואי למחנה ריכוז בשיאולאי שבליטא.
שם שיכנו אותן במגורי החיילים והן שהו שם למשך כשלושה חודשים.
לאחר מכן, יחד עם הצוות הרפואי במקום, הן הועברו לכפר יוניטקי במרחק 17 ק"מ משיאולאי בו שכן בית חולים רוסי לנכים ושם שהו עד להגעת הצבא הסובייטי.
ב-1944, לאחר שחרור ליטא בידי הצבא הסובייטי, השלוש חזרו לקולמובו.
אחרי השחרור פרידה נשארה לגור עם אמה ואחותה של יקטרינה, נטליה מטבייבנה ואולגה אנטונובנה.
יקטרינה נסעה לגרמניה והצליחה להשיב את בתה שנשלחה לעבודות כפייה בגרמניה.
ב-1945 הגיע לביתה של יקטרינה דוד של פרידה.
הוא ביקש לקחת עימו את פרידה ללנינגרד, אולם פרידה סירבה להיפרד ממשפחתה החדשה שטיפלה בה לאחר מות אמה.
עם זאת, כאשר הדוד פריד הגיע בשנית, יקטרינה שכנעה את פרידה להצטרף אליו שכן היא שוכנעה שפריד יוכל לספק לה חיים וחינוך טובים יותר.
פרידה שמרה על קשר עם יקטרינה עד שזו מתה ממחלת הסרטן.
יקטרינה נקברה בנובגורוד בבית הקברות פיטרוב.
בשנות ה-90 עלתה פרידה לישראל.
ב-15 בנובמבר 1999, יד ושם הכיר ביקטרינה קורולקובה כחסידת אומות העולם.
הטקס התקיים במוסקבה, בירת רוסיה.
שמה של קורולקובה מונצח בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם בירושלים.
יקטרינה פנצ'נקו-מובצ'אן ומשפחתה לקחו חלק בהצלת שני ילדים יהודים במהלך מלחמת העולם השנייה.
ב־10 בדצמבר 2001 יד ושם הכיר בה, באחיותיה ובאמה כחסידות אומות עולם.
פנצ'נקו נולדה בכפר קירוואיה רודה (Kirvaya Ruda) בחבל סמנובקה במחוז פולטבה שבאוקראינה.
האב מיכאל גויס לצבא האדום עם פרוץ המלחמה בין גרמניה לברית המועצות ונפל בקרב.
האם מרינה נשארה לגדל לבד את הבנות גלינה בת ה-19, פולינה בת ה-13 ויקטרינה בת ה-11.
אלכסיי ופאודוסיה קאצ'אן היו שכנים וחברים של מרינה, אמה של יקטרינה.
אלכסיי היה אוקראיני ויליד הכפר, ואשתו היהודיה הגיעה למקום בעקבות נישואיהן ב-1934. כל הכפר ידע על יהדותה של פאודוסיה וכאשר המקום נכבש על ידי הנאצים היא אוימה בשל כך.
יום אחד הופיעו שוטרים בכפר, כפו על פאודוסיה להיכנס לעגלה ולקחו אותה לתחנת המשטרה.
אלכסיי רץ אחריהם, ירא מלאבד קשר עין עם אשתו ובתו התינוקת, שנצמדה לאמה.
הילדים הגדולים יותר, פאבל בן ה-7 ונינה בת שנה וחצי, נשארו עם השכנים.
בבוקר למחרת אביהם חזר מסמנובקה, לקח אותם למשפחת פנצ'נקו, והפקיד אותם בידי מרינה.
הוא פחד שיישארו אצלו בגלוי לאחר שאשתו ובתו הצעירה נורו.
לאחר מכן הצטרף לפרטיזנים ומשפחת פנצ'נקו לא שמעה ממנו עד לאחר השחרור.
על אף שהשכנים הקרובים היו שותפים לסוד, מרינה ובנותיה השאירו את פאבל ונינה בביתם.
פעמיים הגיעו השוטרים לבית המשפחה בחיפוש אחר הילדים ה"חצי יהודים", אך הם לא נמצאו כי נלקחו לחדר מחבוא במרתף.
לאחר השחרור פאבל ונינה התאחדו עם אביהם.
הם נשארו בקריבאיה רודה, התחתנו שם וגידלו את ילדיהם ונכדיהם במקום.
יקטרינה עלתה לישראל בשנת 1995 בעקבות בתה לידיה.
המשפחה עברה בין מספר מקומות בארץ ולבסוף קבעה את מקום מושבה בירוחם.
יקטרינה נאבקה במחלת קשה במהלך חייה.
היא הבריאה, חלתה פעם נוספת ונפטרה בשנת 2008. היא קבורה בבית הקברות בירוחם (חלקת חסרי דת).
יקטרינה קיבלה כאמור הכרה על ידי יד ושם כחסידת אומות עולם ב־10 בדצמבר 2001 יחד עם אמה ואחיותיה.
יקי בן חיים (נולד ב-11 באוקטובר 1976) הוא ראש עיריית מגדל העמק.
קודם היה איש עסקים וחבר מועצת העיר.
אביו עמרם כיהן כחבר מועצה וסגן ראש העיר מטעם המפד"ל.
שניים מאחיו כיהנו אף הם כחברי מועצת העיר.
למד בתלמוד תורה תורת אמת בחיפה.
בישיבה קטנה נר שמואל בירושלים ובישיבה גדולה בישיבת מסילת התורה ותקופה קצרה בישיבת מיר.
בגיל 20 עזב את הישיבה התגייס לצה"ל ושירת כמשק שלישות בחטיבת הראל.
בגיל 16 ניהל את צעירי הליכוד בעיר ומאז פעיל פוליטית.
בשנת 2008 הקים את תנועת "הירוקים"
התמודד למועצת העיר וזכה במנדט אחד.
החזיק בתיקי הספורט, צעירים ואיכות הסביבה.
כיהן כחבר דירקטוריון החברה הכלכלית וכמנהל איגוד הכבאות.
בשנת 2013 התמודד למועצה בשנית קיבל שלושה מנדטים ושימש כיו"ר החברה כלכלית בעיר.
כיהן כחבר בוועדות: תכנון ובנייה, מכרזים, איכות הסביבה, ביטחון, חינוך, וכחבר דירקטוריון אזה"ת שגיא 2000.
בשנת 2018 התמודד למועצת העיר ולראשות העיר מול ראש העיר אלי ברדה זכה ב־44% מהקולות והפסיד לברדה בפער של 900 קולות.
קיבל שני מנדטים במועצה וכיהן כיו"ר האופוזיציה בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 עם פרישתו של ראש העיר אלי ברדה התמודד על ראשות העיר מול אלגריה בן קסוס וניצח לאחר שקיבל קרוב ל-70% מקולות הבוחרים, לעומת 30% לבן קסוס.
בן חיים בעלים של bhome חברה לשיווק נדל"ן.
בעבר שימש כמנכ"ל בעמית נט טלקום בע"מ.
מנהל אזור צפון בחברת אורנג'.
הוא בעל תואר ראשון במדע המדינה ממכללת עמק יזרעאל.
נשוי לעו"ד קרן בן חיים אב לשלושה ומתגורר במגדל העמק.
בנו, נוי בן חיים, הוא מגיש ועורך בתחנת הרדיו כאן גימל.
מרדכי יעקב (יקי) רייסנר (נולד ב-1979) הוא יזם נדל"ן, יושב ראש ובעלים של קבוצת "רייסדור", וכן מפיק קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
רייסנר נולד בבני ברק למשפחה חרדית ליטאית.
הוא נכדו של הרב אברהם רייסנר מתלמידי החזון איש ונין לרב מרדכי יעקב ברייש, על שמו הוא נקרא.
הוא השישי מבין תשעה ילדים.
בצעירותו למד בת"ת תשב"ר, והמשיך בישיבות חברון-גאולה ומיר.
בגיל 19 הכיר את טובי, בת שירות לאומי דתית-לאומית, כששניהם התנדבו בעמותת "קו לחיים".
הם נישאו למרות הסתייגות של שני הצדדים.
בגיל 20 החל את דרכו המקצועית כמחסנאי בחברת הבנייה 'צ.
לנדאו', התקדם בהדרגה והפך למנהל רכש ויזמות.
בגיל 25 הקים את חברת רייסדור.
למרות התפתחותה של חברת רייסדור שבבעלותו, נשאר רייסנר בתפקידו כשכיר בחברת 'צ.
בשנת 2005 ייסד רייסנר את חברת רייסדור יזמות בע"מ, המתמחה בהקמת שכונות מגורים ומרכזי מסחר, ומשלבת גם פרויקטים להשכרה ארוכת טווח.
בינואר 2020 זכתה רייסדור במכרז להקמת מגדלי משרדים בצפון מערב בני ברק ברובע העסקים החדש המוקם על שפת נחל הירקון, הפרויקט בעלות של כמיליארד וחצי ש"ח, משרדי החברה מתוכננים לעבור למגדלים.
על פי נתוני החברה היא מתכננת ובונה מעל 10,000 יחידות דיור, מעל 160,000 מ"ר שטחי משרדים ו-16 מרכזים מסחריים.
בעת מלחמת חרבות ברזל הודיעה החברה על דחיית התשלומים לרוכשי דירות תושבי הדרום ולמשרתים בצה"ל.
בשנת 2016 הקים רייסנר את חברת "רייסדור הפקות בע"מ".
בשנת 2020 החל רייסנר לעבוד, יחד עם סרטי יונייטד קינג, על הפקת סרט הקולנוע "בחורים טובים", העוסק במוסד השידוכים החרדי.
את הסרט ביים ארז תדמור וכתבו רייסנר, תדמור והתסריטאית חוה דיבון.
רייסנר גם שיחק בתפקיד-משנה בסרט, כבעלה של השדכנית מלכי.
הסרט יצא לאקרנים בספטמבר 2022, והופיע ברשימת 10 הסרטים הנצפים באותה שנה, כשמעל 300,000 כרטיסים אליו נמכרו בבתי הקולנוע.
הוא גם היה הסרט הישראלי הנצפה ביותר במהלך טיסות "אלעל" ב-2023. באותה שנה פורסם על הפקתו של סרט המשך, "בחורים טובים 2", שיצא לאקרנים באוקטובר 2024. גם בסרט הזה שיחק את בעלה של השדכנית.
בשנת 2021 הגיש רייסנר לצד יעל צין את התוכנית "שבוע טוב עם יקי ויעל" בערוץ 20.
בשנת 2022 יצא לאקרנים הסרט "אוהב אותך צ'ארלי", שרייסנר השתתף בהפקתו וגם שיחק בו בתפקיד משני.
בפברואר 2023 שודרה סדרת הטלוויזיה "גוף שלישי בקשת 12", בה שיחק רייסנר בתפקיד משני.
באותה שנה גם יצא הסרט "בתי אהובתי", שהשתתף בהפקתו.
במרץ 2024 החל שידורה בכאן 11 של הסדרה "הצבי", שרייסנר השתתף בהפקתה, וגם הופיע בה כשחקן.
באותה שנה השתתף רייסנר בהפקת תוכנית המציאות "ווארט", ששודרה ברשת 13. הוא גם הנחה את התוכנית יחד עם שרה פכטר.
בין השנים 1998–2025 היה נשוי לטובי (לבית פלך), ולהם חמישה ילדים.
יקימוביצ'י (ברומנית: Echimăuți, ברוסית: Екимауцы) הוא כפר במחוז רזינה שבמולדובה.
מאיר דיזנגוף, ראש העירייה הראשון של תל אביב
יקטרינה סמנצ'וק היא מצו-סופרן אופראית בלארוסית.
יקטרינה סמנצ'וק נולדה ב-24 במרץ 1976 במינסק.
למדה בקונסרבטוריון הממלכתי של רימסקי-קורסקוב בסנט פטרבורג.
הופעת הבכורה שלה הייתה באופרה מרינסקי בשנת 2000, שם ביצעה תפקידים רבים.
בקריירה הבינלאומית שלה הופיעה ברבים מבתי האופרה המובילים בעולם, כולל האופרה המלכותית, לונדון, שם הופיעה לראשונה ב-2008 כאולגה ב"יבגני אונייגין" ומאז חזרה בתור הצועניה ב"הטרובדור" והנסיכה אבולי בדון קרלוס.
בשנת 2005 היא שרה בחתונתם של הנסיך צ'ארלס וקמילה, הדוכסית מקורנוול.
יקטרינה סמנצ'וק ערכה את הופעת הבכורה שלה במטרופוליטן אופרה בניו יורק בתור סוניה במלחמה ושלום ב-2002 ומאז חזרה לשם בתור פאולינה ב"פיק דאם", מרינה בבוריס גודונוב, סולנית המצו-סופרן ברקוויאם של ורדי, סנטוצה באבירות כפרית, ואף עברה לרפרטואר סופרן דרמטי כמו התפקיד הראשי ב"טורנדוט".
סמנצ'וק זכתה במספר פרסים ברוסיה
יקטרינה מקארובה טניסאית עבר מרוסיה.
היא זכתה להצלחות בתחרויות זוגות נשים וזוגות מעורבים בהם זכתה 3 פעמים בתחרויות גראנד סלאם.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית זהב בתחרות זוגות נשים (לצד ילנה ויסנינה).
יקטרינה מקארובה נולדה בשנת 1988 במוסקבה.
היא התחילה אימוני טניס בגיל 6.
החל משנת 2002 מקארובה השתתפה בתחרויות לצעירות.
בשנת 2005 היא שיחקה ברבע הגמר באליפות וימבלדון.
היא זכתה במספר תחרויות וסיימה להשתתף בתחרויות לצעירות בשנת 2006 כאשר דורגה במקום ה-20.
בתחרויות הנשים ב"גראנד סלאם" מקארובה לא זכתה להצלחה יתרה.
השיא היה חצי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה 2015 ואליפות ארצות הברית הפתוחה 2014.
בתחרויות זוגות נשים מקארובה שיחקה לצד ילנה וסנינה.
הן ניצחו באליפות צרפת הפתוחה 2013, אליפות ארצות הברית הפתוחה 2014 ואליפות וימבלדון 2017. הן שיחקו ב-4 גמרים נוספים בהם הפסידו.
בתחרויות זוגות מעורבים מקרארובה ניצחה באליפות ארצות הברית הפתוחה 2012 לצד ברונו סוארס והפסידה בגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה.
יקטרינה מקארובה שיחקה ב-2 אולימפיאדות.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו היא זכתה במדליית זהב בתחרות זוגות נשים (לצד ילנה וסנינה).
זוג וסנינה/מקארובה שיחקו בגמרים של תחרויות סוף שנה וניצחו בשנת 2016.
מקארובה הייתה חברה בנבחרת גביע בילי ג'ין קינג של רוסיה.
יקטרינה מקארובה פרשה בשנת 2018.
יקי גני (נולד ב-27 בספטמבר 1981) הוא יזם ישראלי בתחום המוזיקה והטכנולוגיה, מוזיקאי, קלידן להקת רוקפור, ואמן בינה מלאכותית.
היה שותף להקמת מספר סטארטאפים, בהם חברת התוכן האינטראקטיבי "The Box", הרשת החברתית הקולית "HearMeOut", חברת הגיטרות הטכנולוגיות "OMB Guitars" ואפליקציית "Dogiz".
יסד את סוכנות החדשנות "STUFF" בשנת 2012. מרצה בכנסים מקצועיים בארץ ובעולם.
הדגים את פיתוחיו בוועידת "Mind the Tech" בניו-יורק של כלכליסט ובפורומי חדשנות של בנק UBS בשווייץ.
גני נשוי לסיון גני ואב לארבעה ילדים.
גני גדל בישראל והחל לנגן בקלידים בגיל צעיר.
בגיל 24 הצטרף ללהקת הרוק הפסיכדלי רוקפור בתור הקלידן.
מאז אמצע שנות ה-2000 הוא חבר הלהקה והשתתף ביצירה, הקלטה והופעות שלה בישראל ומחוצה לה.
עם הצטרפותו הקליטה הלהקה את אלבומה Memories of the Never Happened (שיצא ב-2007) בהרכבה החדש.
גני מנגן בעיקר בקלידים, אך לעיתים גם בגיטרה, ותורם לסאונד הפסיכדלי המזוהה עם הלהקה.
בשנים האחרונות החל גני לשלב טכנולוגיות מתקדמות בעבודתו המוזיקלית.
הוא יזם את פרויקט "Playing with the Dead" ("לנגן עם המתים"), במסגרתו הוא משתמש בבינה מלאכותית כדי לדגום ולהחיות את קולותיהם של זמרים ונגנים שהלכו לעולמם, ולשלבם בביצועים חדשים.
למשל, גני יצר גרסה באנגלית לשירים של רוקפור, שבהם שולבו קולותיהם של אמנים כמו דייוויד בואי, פרנק סינטרה, פרדי מרקורי ואחרים ששרים יחד איתו את השיר.
פרויקט זה הוצג לראשונה במרץ 2023 בכנסי "הכל מבינה" ובאירוע pecha kucha בתל אביב.
בהמשך הוא הדגים את הפרויקט גם בוועידת Tech TLV 2025 ובוועידת Mind the Tech New York 2025. הפרויקט מדגים את הממשק בין מוזיקה לבינה מלאכותית.
בתחילת שנות ה-2000 היה גני שותף להקמת חברת The Box, סטארטאפ שהתמקד ביצירת תוכן אינטראקטיבי ושיווק ויראלי עבור מותגים ואמנים.
החברה הפיקה פרויקטים דיגיטליים עבור חברות בין־לאומיות וגייסה השקעות מקרנות הון סיכון.
בשנת 2012 ייסד גני יחד עם מורן סער את חברת STUFF – סוכנות חדשנות וייעוץ קריאטיבי לארגונים – המתמחה בהטמעת מתודולוגיות מעולם הסטארטאפ בתוך חברות גדולות לצורך קידום חדשנות עסקית.
במסגרת STUFF שימש גני כמנכ"ל שותף, ובאמצעותה היה מעורב בהקמה וליווי של מספר מיזמים טכנולוגיים ויצירתיים:
HearMeOut – רשת חברתית מבוססת-קול שנוסדה ב-2014 לערך, המאפשרת למשתמשים להקליט ולשתף פוסטים קוליים בני 42 שניות.
גני נמנה עם מייסדי החברה, שגייסה משקיעים מובילים ובהם יצחק מירילשוילי, ואף הונפקה בבורסת ה-ASX באוסטרליה.
הפלטפורמה צברה מאות אלפי משתמשים בעולם, ובהמשך לא עלה בידה להתבסס בשוק.
OMB Guitars – סטארטאפ בתחום המוזיקה שהוקם בסביבות 2017, שפיתח מערכת חומרה-תוכנה ההופכת כל גיטרה לכלי נגינה רב-תכליתי.
הטכנולוגיה של OMB מאפשרת לגיטריסט לנגן סולו ובו בזמן ליצור ליווי שלם המדמה צלילים של כלי נגינה אחרים, ובכך "להחליף להקה שלמה".
גני, עצמו גיטריסט, היה שותף בפיתוח המוצר יחד עם המייסד בנצי טי.
מיזם OMB זכה להצלחה גדולה בקמפיין מימון המונים: הוא גייס למעלה מ-650 אלף דולר תוך שלושה ימים בפלטפורמת Kickstarter בתחילת 2018 – למעלה מפי 13 מהיעד המקורי.
בעקבות זאת, OMB השיקה קו מוצרים שנמכרו בעשרות מדינות בעולם.
Dogiz – אפליקציה ושירות מקוון לבעלי כלבים, שהושק במחצית השנייה של העשור 2010. הפלטפורמה מאפשרת להזמין דוגווקרים (מוליכי כלבים) מקצועיים באופן מיידי, וכן לקבל שירותים נוספים לחיות מחמד.
Dogiz פועלת במודל כלכלת-שיתוף: היא מקשרת בין בעלי כלבים עסוקים לבין דוגווקרים שעברו תהליך סינון והכשרה, ומספקת ביטוח ובקרת איכות לכל הליכה.
גני היה שותף בגיבוש המיזם במסגרת STUFF, ו-Dogiz התרחבה עם הזמן לממשק מקיף לניהול בריאות וחיי היום-יום של חיות מחמד באמצעות מעקב, תגמולים ומטבע דיגיטלי (Dogiz Coins).
גני עוסק בתחומי הבינה המלאכותית היצירתית.
בשנת 2023 היה ממייסדי סדרת הכנסים "'הכל מבינה" – סדרת אירועים בנושא בינה מלאכותית יוצרת.
כנסים אלה נועדו להנגיש לקהל רחב את הכלים החדשים של התחום ואת ההשלכות של כניסתם לשימוש נרחב.
יקיר בן-משה (נולד ב-11 בספטמבר 1973) הוא משורר, עיתונאי ועורך ישראלי.
בן-משה, יליד תל אביב, הוא בוגר בית הספר לשירה של הליקון לשנת 1997. שיריו תורגמו למספר שפות: רוסית, אנגלית, סינית, יוונית, טורקית, ערבית, וספרדית.
כמו כן השתתף בפסטיבלי שירה בישראל החל משנת 1998, בשנים האחרונות משמש כעורך פסטיבל השירה הבינלאומי "שער" - ומנחה סדנאות כתיבה רבות, בין היתר באוניברסיטת תל אביב, האוניברסיטה העברית, הליקון - עמותה לקידום השירה בישראל, מכללת סמינר הקיבוצים, קיבוץ יטבתה ובתוכנית Israeli American Council בארצות הברית.
נבחר למקום הראשון כמנחה סדנאות כתיבה מטעם מוסף "הכי טובים" של עיתון מעריב לשנת 2012.
בן-משה זכה בפרס היצירה לסופרים ומשוררים (2012), ובפרס שרת התרבות בתחומי היצירה הספרותית (2003).
בן-משה ריכז בשנים 2001-1998 את תחום הכתיבה במתא"ן ("מפעל תרבות ואמנות לנוער" מיסודה של החברה למתנ"סים).
הוא משמש משנת 2000 כעורך ספרותי בבית ביאליק בתל אביב, ואחראי על אירועי הספרות במוסד, החל משנת 2024 משמש בתפקיד מנהל בית ביאליק.
במקביל, ערך יקיר את מדור הספרות במגזין הסטודנטים תזה בין השנים 2000–2001. החל משנת 2004 נושא בתפקיד העורך הספרותי ב'שירה על הדרך', מיזם של עיריית תל אביב-יפו; במסגרת המיזם נבחרו עשרות שירים שהוצגו על תחנות אוטובוסים ובמקומות ציבוריים נוספים בעיר.
בשנת 2005 הצטרף בן-משה למערכת כתב העת והוצאת הספרים הליקון, ובמסגרת זו ערך את ספריהם של אמירה הס "הבולימיה של הנשמה" (2006), רונן אלטמן קידר "סימני נשיכה" (2007), אלי אליהו "אני ולא מלאך" (2008) וליאור גרנות "והשמש - שמש" (2010) וספר שירה של מאיר הדר.
בשנים האחרונות עורך בן-משה ספרי שירה למשוררים רבים, בהם: נאוה סמל, מיה טבת דיין, לילך גליל, יוסי צברי, מעוזיה סגל, יוסי אלפי, נגה מרקמן, ענן קניג, שוקי גוטמן, יוכי פרלמן, דני נגר, תמרה לילך מזומן, ורבים אחרים; וכן ערך ספרי תרגום אנתולוגיות לשירה עכשווית מאנגלית ופולנית.
בנוסף, מנגן יקיר בהרכב המוזיקלי 'שירה על חוט תיל,' יחד עם יותם חיימוביץ (לחנים וגיטרות) ומייקל בנסון (בס), בו הם מלווים משוררים קוראים על במה, וכן הופיע כקורא שירה בהופעה של ג'וני שועלי.
בן-משה כותב גם לילדים, ושירים מפרי עיטו הולחנו על ידי גל זיו, ונכללים באלבום הילדים "האוצר" משנת 2016, בביצועיהם של יעל דקלבאום וגדי רונן.
שירים מתוך ספרו "הדלתא של חייך" הולחנו על ידי אורי מלמד ונכללו באלבום "זמן אלבטרוס" שיצא לאור בשנת 2021.
הוא אחיינו של המשורר רוני סומק.
ספר השירה "בכל בוקר מקריח לפחות אדם בלונדיני אחד" ראה אור בהוצאת עם עובד בשנת 2003 וזיכה אותו בפרס שר התרבות למשוררים בתחילת דרכם היצירתית לאותה שנה.
ספר השירה "תנשום עמוק, אתה נרגש", ראה אור בסדרת 'כבר' בהוצאת כרמל בשנת 2009.
ספר האגדה, "גני הזהב של סנקטאפו", ראה אור בהוצאת חרגול בשנת 2010 (ציורי הילדים: איריס איריסיה קובליו).
ספר השירה "אח, לו היה לנו קלרינט", ראה אור בסדרת 'כבר' בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2013 וזיכה אותו בפרס ראש הממשלה לאותה שנה.
ספר השירה "הדלתא של חייך", ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2017.
ספר השירה "שריקת שומר הלילה", ראה אור בהוצאת מוסד ביאליק בשנת 2021.
ספר השירה "למתוח את עורקי הבוקר", ראה אור בהוצאת הקיבוץ המאוחד בשנת 2026.
ספר השירה "Take a Breath, You're Getting Excited", ראה אור בארה"ב בשנת 2024 בתרגום דן אלטר, אוניברסיטת ברקלי, כולל אחרית דבר מאת המשורר איליה קמינסקי, עורך כתב העת Poetry International (הוצאת בן-יהודה, Poetry Project, 2024)
יקיר אהרונוב (נולד ב-28 באוגוסט 1932) הוא פיזיקאי ישראלי, שעיסוקיו ותחומי המחקר שלו הם יסודות מכניקת הקוונטים ובייחוד "בעיית המדידה".
בשנת 2024 נבחר לכהן בחברה המלכותית הבריטית.
אהרונוב נולד בשנת 1932 בחיפה כבן בכור להלל ולדולה אהרונוב, ב-1935 עבר עם הוריו לקריית חיים.
הוא למד בבית ספר תיכון בקריית חיים, ובנעוריו למד נגינה בכינור והיה שחמטאי נלהב.
שירת בצה"ל בחיל התותחנים, וסיים את שירותו בדרגת סגן-משנה.
ב-1952 החל ללמוד לתואר ראשון בטכניון.
תחילה למד מתמטיקה, ועם פתיחת הפקולטה למדעים עבר ללמוד פיזיקה.
בטכניון פגש לראשונה את פרופ' דייוויד בוהם, שהגיע לטכניון בשנת 1955 וכיהן במשך שנתיים כפרופסור אורח.
בהמשך היה פרופ' בוהם מנחה הדוקטורט שלו, אותו עשה אהרונוב באוניברסיטת בריסטול באנגליה וסיימו ב-1960. במסגרת הדוקטורט גילה אהרונוב, בשנת 1959, תופעה במכניקת הקוונטים, לפיה חלקיק טעון מושפע משדות אלקטרומגנטיים באזורים אליהם החלקיק אינו מגיע כלל.
תוצא זה נקרא כיום על שמם - "אפקט אהרונוב-בוהם".
ג'ון מדוקס, העורך של כתב העת Nature, כתב במאמר מערכת כי לאהרונוב מגיע פרס נובל לפיזיקה על תגליתו.
עם סיום לימודיו היה עמית מחקר באוניברסיטת ברנדייס, ולאחר מכן היה במשך שש שנים חבר הסגל האקדמי בישיבה יוניברסיטי.
משנת 1973 עד שנת 2000 היה פרופסור מן המניין לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב ומופקד הקתדרה לפיזיקה תאורטית על שם אלכס מגוי ובמקביל באוניברסיטת דרום קרוליינה.
בהמשך הפך לפרופסור אמריטוס באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2009 הופקד על קתדרה של מבקרים במכון פרימטר לפיזיקה תאורטית שבקנדה, ובשנים 2006–2008 היה חבר סגל אוניברסיטת ג'ורג' מייסון בווירג'יניה.
בשנת 2008 הצטרף לסגל אוניברסיטת צ'פמן בקליפורניה.
אהרונוב חקר עם פרופסור לב ויידמן מערכות קוונטיות המתפתחות באופן סימטרי בזמן (גם לעבר וגם לעתיד) ובמדידות חלשות (מדידות שלא אמורות להרוס את המצב הקוונטי ובכך לעקוף את בעיית הקריסה של פונקציית הגל), תאוריה המכונה "הפורמליזם הדו-וקטורי".
עם תלמידיו הבולטים נמנים פרופסור דייוויד אלברט מאוניברסיטת קולומביה, פרופסור לב ויידמן מאוניברסיטת תל אביב ואבשלום אליצור.
נוסף על אפקט אהרונוב-בוהם נקראו על שמו אפקט אהרונוב–כשר (1984) והפאזה הגאומטרית של אהרונוב-אננדן (1987).
נשוי לנילי, פסיכולוגית חינוכית, ואב ל-2. אחיו, דב אהרונוב, הוא פרופסור אמריטוס בפקולטה למתמטיקה בטכניון, ואחייניתו, דורית אהרונוב, היא פרופסור בבית הספר להנדסה ולמדעי המחשב באוניברסיטה העברית בירושלים.
אהרונוב קיבל פרסים רבים על עבודתו, בהם פרס ישראל ופרס וולף.
בנובמבר 2010 קיבל את המדליה הלאומית למדעים של ארצות הברית, אות הוקרה המוענק למדענים אזרחי המדינה או תושביה הקבועים.
בנובמבר 2022, לרגל הגיעו לגיל 90, ערכה לכבודו האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים ערב עיון.
בשנת 2024 הודיעה החברה המלכותית של לונדון על בחירתו של אהרונוב לכהן כעמית בחברה.
1981 - נבחר כחבר החברה הפיזיקאית האמריקאית
1983 - פרס רוטשילד בפיזיקה
1984 - פרס ויצמן בפיזיקה
1989-1988 - פרס מילר מאוניברסיטת קליפורניה בברקלי
1989 - פרס ישראל בפיזיקה
1990 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים
1991 - מדליית אליוט קרסון
1992 - דוקטור לשם כבוד מהטכניון
1993 - נבחר כחבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית
1993 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת קרוליינה הדרומית, ארצות הברית
1995 - פרס היולט-פקארד בפיזיקה
1997 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בריסטול, אנגליה
1998 - פרס וולף בפיזיקה
1999 - דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת בואנוס איירס, ארגנטינה
2000 - נשא את ההרצאה על שם ואן ולק באוניברסיטת מינסוטה
2006 - פרס א.מ.ת במדעים מדויקים
2010 - המדליה הלאומית למדעים
2024 - עמית בחברה המלכותית של לונדון
יַקִּיר היא התנחלות במתכונת של יישוב קהילתי דתי במערב השומרון, השייך למועצה אזורית שומרון ולארגון יישובי אמנה.
באוגוסט 2023 התגוררו ביישוב כ-2,700 תושבים.
שמו של היישוב נקרא על פי : "הֲבֵן יַקִּיר לִי אֶפְרַיִם" שכן היישוב שוכן בתחום נחלת שבט אפרים.
נחלת שבט אפרים הייתה מדרום לנחל קנה והיישוב יקיר כלול בתחומה.
וכך מתואר הגבול הצפוני של הנחלה בספר יהושע: " וַיְהִי גְּבוּל בְּנֵי-אֶפְרַיִם...
היישוב נקרא גם על שם הטייס , שנפל עם מטוסו לכנרת בשנת 1962 ומקום קבורתו לא נודע עד למציאת גופתו בקרקעית האגם בנובמבר 2018, וזאת על פי בקשת הוריו.
היישוב נוסד באדר א' תשמ"א (פברואר 1981), על ידי גרעין של משפחות דתיות שהתארגנו להקמת יישוב קהילתי דתי במערב השומרון.
בתחילתו נקרא קרני שומרון ד'.
הוא הוקם יחד עם היישובים עמנואל ונופים על מנת ליישב אזור שבו לא ישבו ישראלים.
ההזדמנות לכך באה כאשר הוחלט על סלילת כביש 5066, המחבר בין צומת יקיר גדול שעל כביש 505 בדרום עם צומת עמנואל בכביש 55 בצפון.
הכביש נחשב לדרך נוף ומן היפות בשומרון, והוא חוצה את נחל קנה.
השכונה הצעירה ביותר היא יקיר מזרח, שנמצאת במזרח היישוב.
רחובות השכונה נקראים בשמות של אבני חן: שוהם, יהלום, וספיר.
במלחמת חרבות ברזל נפלו שנים מבני היישוב בקרבות ברצועת עזה: סרן גבריאל שני וסמ"ר איתי פוגל.
יקיר שוכנת מעל הגדה הדרומית של נחל קנה על גבעה דרומית לגוש קרני שומרון, מערבית לעמנואל וצפונית לקראוות בני חסאן.
בעמק נחל קנה יש מעיינות שופעים, פלגי מים, וצמחייה טבעית.
יקיר הוקמה בתוך שמורת טבע של יער אלונים.
השטח, אדמת "אל מוואת" לא עובד על ידי תושבי הכפרים הסמוכים.
מהיישוב ניתן לרדת לשמורת הטבע.
בירידה לנחל הוקם פארק אזורי "פארק אורי" על-שם סמ"ר אורן אורי ביטון שנהרג בפעילות מבצעית בדרום לבנון, הכולל פינת בה מוצגים שבעת המינים, ארבעת המינים וצמחי תבלין וריח.
ממנו יש תצפית על האזור עם שילוט.
השמורה היא בתחום המורדות אל הבקעה בה נמצא נחל קנה, היורד מהרי שכם ונשפך לנחל הירקון.
במורד מהיישוב לנחל מצוי חורש ים תיכוני הכולל אלון מצוי ואלה ארצישראלית.
מסלולי הליכה רבים עוברים באפיק הנחל.
בפאתי היישוב נמצאת חוות "חי-בר" ובה חיות בר שונות.
בסמוך ליישוב גם שוכנת חוות "שובי ארץ" שהוקמה בשנת 2021.
ביישוב בית ספר ממלכתי דתי יסודי המשרת את היישובים הסמוכים חוות יאיר, נופים ועוד.
בית הספר זכה לאות הצטיינות ממשרד החינוך והתרבות.
מבנה בית הכנסת הוא רב תכליתי וכולל אולם מרכזי בו מתפללים לפי נוסח ספרד, אולם אחד לפי נוסח עדות המזרח ושלישי בנוסח תימן.
בנוסף לכך מצויה במקום ספרייה תורנית עשירה וכן מקווה טהרה.
בשנת-2016 נבנה בית כנסת נוסף בשכונה הצפונית שירה חדשה.
ביקיר אולם אירועים בו מתקיימות הפעילויות הציבוריות.
האולם משמש את תושבי היישוב והסביבה במגוון אירועים, מבר מצווה ועד לבריתות.
ביולי 2011 הוקם "מצפה עודד" בקצה היישוב לזכר עודד פיניק.
במצפה שרידי חקלאות עתיקה: שומרה, חדר ובית בד.
ממנו ניתן להשקיף על נחל קנה והיישובים מעליו: עמנואל, ושכונות קרני שומרון.
ב-18 בפברואר 2015 נחנך בית קברות ביישוב, כאשר נקברה בו אדל ביטון בת ה-4, שנרצחה בפיגוע של יידוי אבנים.
ביקיר אזור תעשייה שמייצר מגוון מוצרים, שלטים, מוצרי עץ ועוד.
באזור התעשייה יש גם המבורגריה ופיצריה.
חוות המערב הפרוע לכלבנות, הדרכה באילוף כלבים ורכיבה טיפולית שוכנת ביקיר בקרבת בית הספר.
יקיר אביב (נולד ב-3 במרץ 1953) הוא שדרן רדיו ישראלי, מחלוצי סגנון ההגשה האישית ומי שנחשב, בשל השעיות חוזרות ונשנות, "הילד הרע" של הרדיו הישראלי בשנות ה-80.
אביב נולד למשפחת יעקובוביץ', שעלו מפולין.
הוא למד ב"מרכז חינוך ליאו בק", היה חבר בתיאטרון הנוער סדנא ושימש ככתב-נוער במעריב לנוער.
באוקטובר 1985, הורשע אביב במעשה מגונה בקטינה ונידון לשישה חודשי מאסר על תנאי ולקנס כספי.
בשנת 1975 החל לשדר בקול השלום, תחנת הרדיו של אייבי נתן.
רגע שיא בתולדות התחנה היה כאשר הספינה הפליגה עם שדרניה, ואביב ביניהם, למצרים (שהייתה אז במצב מלחמה עם ישראל) כשעל סיפונה זרי פרחים אשר נתרמו כמחוות שלום על ידי הציבור הישראלי - וניסתה לחצות את תעלת סואץ.
יריות שנורו מספינות מלחמה מצריות קטעו את הניסיון הנועז.
בעת לימודיו כסטודנט לפסיכולוגיה באוניברסיטה העברית, נרשם אביב לקורס קריינים בקול ישראל אותו סיים בשנת 1979. לאחר תום הקורס, הגיש אביב את התוכניות "שש בשש", "הצגה יומית", והיה כתב-נודד בתוכנית מחפשים את המטמון ברשת ב'.
גולת הכותרת של שידוריו ברשת ג' הייתה התוכנית שלושים בצל, ששילבה קטעי הומור ומוזיקה.
התוכנית שודרה בחודשי הקיץ בשנות ה-80 וזכתה להאזנת שיא בקרב בני נוער.