tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביכולת חבר כנסת להתלונן בעניין פגיעה גם אם הדבר אינו נוגע אליו כלל וזאת בהינתן שהעניין נוגד לחוק, בוצע ללא סמכות חוקית, בניגוד למינהל תקין, או שמהווה נוקשות יתירה או אי-צדק בולט, כולל להגיש תלונה על מחדל או פיגור במעשה.
הפסקת בירור – אפשרית במידה ומצא מבקר המדינה כי עניין התלונה "בא על תיקונו" או במקרה ביטול התלונה על ידי המתלונן.
במקרה זה על מבקר המדינה לשלוח עדכון בכתב למתלונן, למי שהתלונה עליו ולממונה, בפירוט כי הפסיק את הבירור והנימוקים לכך.
מסקנות בירור – במידה והתלונה הייתה מוצדקת ישלח מבקר המדינה את ממצאיו לכל הנוגעים בדבר ובכתב למתלונן, למי שהתלונה עליו ולממונה, שבציון הממצאים והצורך בתיקון הליקוי והדרך לתיקון.
זה שהתלונה עליו מחויב מכאן לעדכן בעניין תיקון הליקויים בפרק הזמן שהוקצב לכך על ידי מבקר המדינה.
במידה וזה לא נעשה ביכולת מבקר המדינה להביא את העניין לידיעת השר הנוגע בדבר או ועדת הכנסת.
במידה ועלה חשש לעבירה פלילית או משמעתית מבקר המדינה מחויב להעביר את העניין לידיעת היועץ המשפטי לממשלה.
וזה מחויב לעדכן את מבקר המדינה וועדת הכנסת על דרך הטיפול שמצא בנושא תוך 6 חודשים.
ביכולת "נציב תלונות הציבור", קרי מבקר המדינה, שלא לציין את ממצאיו או נימוקיו במידה ומצא כי התלונה הייתה בעניין מינוי, כשהמידע עלול לפגוע שלא כדין בזכויות אדם של אדם אחר מלבד המתלונן, כשפירוט העניין מהווה חשש לגילוי סוד מקצועי או ידיעה סודית.
זכויות וליווי המתלונן – לפי סעיף 45 יעשה במקרה של פגיעה בעובד, בתפקיד "מבקר פנימי" לאחר תלונה, על ידי ממונים בניגוד לחוק ועל ידי הממונים בהתייחס אליהם הוגשה התלונה.
כמו במקרה זהה של פגיעת ממונה בעובד משרד מבקר המדינה לאחר פעולה וסיוע בתום לב כ"שחשף מעשי שחיתות, הפרות חיקוק או פגיעה במינהל תקין" מתוקף תפקידו.
במקרה זה תלונה תוגש באמצעות יו"ר הכנסת והבירור יתקיים מול שופט בדימוס מבית המשפט העליון או בית המשפט מחוזי במינוי יו"ר הכנסת ובהתייעצות עם נשיא בית המשפט העליון.
שופט זה יהיה זכאי לקבל שכר והחזר הוצאות מאוצר המדינה, לפי קביעה של הנהלת בתי המשפט.
שיהיה בעל אותן סמכויות בעניין זה כשל נציב תלונות הציבור, קרי מבקר המדינה.
וזה יהיה רשאי להסתייע ביועצים חיצוניים, ממשרדי ממשלה ואף ממשרד מבקר המדינה.
במידה ומצא מבקר המדינה לנכון ביכולתו לתת צו זמני או קבוע להגנה על עובד, כמו ביטול פיטורים, העברת עובד למשרה אחרת בשירות אותו מעסיק, או מתן פיצויים מיוחדים לעובד, בכסף או זכויות.
כשצווים אלו מחייבים את המעסיק והעובד, והפרתו מהווה עבירת משמעת ואף הפרה בעלת אחריות פלילית.
ביכולת היועץ המשפטי לממשלה לבקש עיון מחדש בתלונה ואופן הטיפול בה כמו ביטול צווי מבקר המדינה בהתייחס להגנת העובד.
במקרי עובד מדינה, ביכולת נציב שירות המדינה לבקש עיון מחדש וביטול צווי מבקר המדינה בהתייחס להגנת העובד.
במקרה של תלונה של לא עובד ארגון ביכולת "העומד בראש הגוף המבוקר" לבקש עיון מחדש וביטול צווי מבקר המדינה בהתייחס להגנת העובד.
לאורך שנות פעילות מבקר המדינה נחשפו שחיתויות וליקויים רבים, שהובילו לתיקון בעיות ולענישה, כולל הרשעתם של אישים בכירים בפוליטיקה המקומית - אהוד אולמרט, אריה דרעי, צחי הנגבי ועמרי שרון - בעקבות ליקויים שנתגלו בדוחות המבקר.
יש הגורסים כי ראוי שמבקר המדינה יתמקד בביקורת מערכתית ואין זה ראוי שיעסוק במקרים ובאנשים פרטיים, אולם אין בחוק איסור על המבקר לערוך בדיקה פרטנית או לאזכר שמות של גורמים מעורבים ויש הגורסים שכך ראוי.
כמו כן, יש הטוענים כי מבקר המדינה המשמש גם כנציב תלונות הציבור, הוא הגוף המתאים לשמש נציב זכויות האדם של ישראל, וכי יש לו את הסמכויות הנדרשות לשם כך.
מתוקף תפקידו הייחודי כמפקח על ביצוע חוק מימון מפלגות (מאסדר), הוא רשאי להמליץ ליושב ראש הכנסת על הטלת סנקציות כספיות על מפלגות שלא פעלו כשורה.
במסגרת משרד מבקר המדינה פועלת הוועדה למתן היתרים, שהוקמה בשנת 1980, ותפקידה לבחון בקשות של שרים וסגני שרים לחריגה מכללי האתיקה שנקבעו להם.
מבקר המדינה חייב בהכנת חוות דעת בעניינים בתחום אחריותו לבקשת הכנסת, ועדות והממשלה.
בשנים 2010–2024 לא התקבלו בקשות מהממשלה ומהכנסת, למעט בקשות ספורות מהוועדה לענייני ביקורת המדינה.
לפי סעיף 23 לחוק מבקר המדינה, מבקר המדינה ועובדי משרד מבקר המדינה מחויבים בחוזה בכתב בעת תחילת ההעסקה לסודיות בהתייחס לכל ידיעה שהגיעה אליהם מתוקף ובמסגרת תפקידם.
הפולמוס על מבקר המדינה כ"נציב זכויות האדם" במדינת ישראל
במאמר שפורסם בתחילת 2019 בכתב העת "השילוח" הובאו דברי אישים בכירים במשרד המבקר ומספר משפטנים בכירים, בראשם אהרן ברק ואחרים, מהם עולה כי בסוף העשור השני של המאה ה-21 התעצמה מגמה לפיה תפקידו של מבקר המדינה אמור להיות גם "נציב זכויות האדם" של מדינת ישראל.
עם זאת, נטען כי מהלך זה דומה בהיקפו למהפכה החוקתית, משולל זכות חוקית, יפר את האיזונים בין הרשויות ויפגע באמון הציבור ובתפקודו של מוסד מבקר המדינה.
באפריל 2019 פורסם בעיתון מקור ראשון כי במדריך חדש ששמו "תחומי פעילות של מוסד ביקורת המדינה", המגבש באופן רשמי את סמכויות ונוהלי המבקר, כתבו אנשי המבקר שפירא כי "הדגשים והגישות של ביקורת המדינה השתנו לאורך השנים.
בעבודת הביקורת מושם דגש על שמירת זכויות הפרט וערכי הדמוקרטיה במדינת ישראל, תוך בחינת פעולות הרשות המבצעת על בסיס אמות המידה החוקתיות הבאות לידי ביטוי בחוקי היסוד בדבר זכויות האדם".
במקביל פרסם מרכז מינרבה לזכויות האדם הפועל באוניברסיטה העברית, דו"ח העוסק בהקמת מוסד זכויות אדם מדינתי בישראל, ובו נבחן, בין השאר, משרד מבקר המדינה והתאמת פעילותו לעקרונות פריז .
בתגובה לטענות נאמר כי "חוק יסוד מבקר המדינה קובע ש'מבקר המדינה יבחן את חוקיות הפעולות'...
וחוקיות הפעולות זה חוקי היסוד של המדינה".
נטען גם שמדיניות זו מסתמכת על אמנות שאשררה הממשלה, ועל פרשנויות שניתנו "לזכות לכבוד" בבית המשפט העליון.
עוד הוזכר כי אין למבקר המדינה סמכות לבטל חוקים והעיסוק בזכויות אדם הוא "כיפת ברזל למדינה".
המבקר אחראי בפני הכנסת בלבד – מקיים עמה קשרים והתייעצויות, מחויב לתת להוועדה לענייני ביקורת המדינה דין וחשבון על פעולותיו בפניית הוועדה או בכל עת שיחפוץ.
כנוהל פעמיים בשנה – מגיש להוועדה לענייני ביקורת המדינה דין וחשבון על ממצאיו כפי שנתגלו בתוך תהליך הביקורת הנמשך, לעיתים, מעבר לשנה אחת, וכן המלצותיו לתיקון הליקויים ולמניעת הישנותם בעתיד.
הדו"ח מוגש לידי יושב ראש הכנסת וליושב ראש הוועדה לענייני ביקורת המדינה של הכנסת, ועוד בטרם פרסומו – ליו"ר ועדת השרים לענייני ביקורת ולגופים המבוקרים, כדי שיוכלו לתקן את מה שהמבקר המליץ לתקן.
כדי להעביר את מבקר המדינה מתפקידו נדרשת הצבעה בכנסת שבה יושג רוב של שלושה רבעים מחברי הכנסת ().
(תקופת חיים)תקופת כהונהכנסת ממנהעיסוקים קודמים1זיגפריד מוזס
(1887–1974)13 בספטמבר 194910 בדצמבר 1961מונה על ידי נשיא המדינהמנהיג ציוני ורואה חשבון2יצחק ארנסט נבנצל
(1907–1992)11 בדצמבר 196110 בדצמבר 1981הכנסת הרביעיתפרופסור למשפטיםיו"ר המועצה המייעצת של בנק ישראל3יצחק טוניק
(1911–1989)14 בינואר 19827 בינואר 1987הכנסת העשיריתהתובע הצבאי הראשי ראש לשכת עורכי הדין4יעקב מלץ
(1923–2006)5 בפברואר 198730 ביוני 1988הכנסת האחת עשרהעורך דין ושופט מחוזי5מרים בן-פורת
(1918–2012)4 ביולי 19884 ביולי 1998הכנסת האחת עשרהעורכת דין; סגנית פרקליט המדינהנשיאת בית המשפט המחוזימשנה לנשיא בית המשפט העליון6אליעזר גולדברג
(1931–2022)5 ביולי 19983 ביולי 2005הכנסת הארבע עשרהשופט עליון ויושב ראש ועדת הבחירות המרכזית7מיכה לינדנשטראוס
(1937–2019)4 ביולי 20053 ביולי 2012הכנסת השש עשרהשופט צבאי, שופט תעבורה ושופט מחוזי8יוסף שפירא
(1945–)4 ביולי 20123 ביולי 2019הכנסת השמונה עשרהשופט צבאי ושופט מחוזי9 מתניהו אנגלמן
(1966–)4 ביולי 2019מכהןהכנסת העשרים ואחתרואה חשבון, מנכ"ל המועצה להשכלה גבוהה
בשנת 2016 נחנך בניין משרד מבקר המדינה ברחוב מבקר המדינה בקריית הלאום בירושלים.
מַבְקִיעִים הוא מושב עובדים במישור החוף הדרומי ליד העיר אשקלון השייך למועצה אזורית חוף אשקלון.
היישוב הוקם בשנת 1949 כקיבוץ, סמוך לכפר הערבי החרב ברברה על ידי חיילים משוחררים מצה"ל שעלו ארצה מהונגריה ומרומניה.
הגרעין התיישב ב-1949 ממזרח לחאן יונס, שם ייסד את קיבוץ ניר מעון.
ב-1951 עברו אנשי הגרעין, בהוראת תנועת העובד הציוני, להתיישב מדרום לאשקלון, שם ייסדו את קיבוץ מבקיעים.
בשנת 1954 הפך היישוב למושב שיתופי.
שמו של היישוב הוא סמלי ומציין את הבקעת הצבא המצרי במקום זה במלחמת העצמאות על ידי צה"ל.
ב-2005 עברו ליישוב 25 משפחות מפאת שדה, אחרי שפונו מגוש קטיף במסגרת תוכנית ההתנתקות.
תנועת מבראשית הייתה תנועה חברתית ועמותה אשר הציבה לעצמה מטרה "לחשוף את המכנה המשותף של כל בני העם היהודי סביב ערכי מורשת המוסר והצדק היהודי" ולייצר עשיה משותפת בין דתיים וחילונים.
התנועה הוקמה בשנת 2002 על ידי הרב מרדכי אלון.
המנכ"ל הראשון היה אבי וורצמן.
המנכ"ל השני היה יקי מנדלסון (2008–2012) ולאחריו כיהן כמנכ"ל אורי כהן, שהקים תחת העמותה את פעילות מסע ישראלי שהפכה לפעילות הדגל של העמותה.
ב-2017 הפסיקה התנועה לפעול בבתי הספר ולהוציא את הדף השבועי, ושינתה רשמית את שם העמותה ל"מסע ישראלי".
בסיס הפעילות של התנועה נערך סביב "הדף השבועי", אשר הוציאה התנועה.
בעבר התנועה הוציאה מדי שבוע ארבעה סוגי עלונים שנקראים "הדף השבועי": לחינוך הממלכתי דתי, לחינוך הממלכתי, לגיל הרך (גם לממ"ד וגם לממלכתי) ולחו"ל.
כמו כן התנועה הוציאה לאור את סדרת "תכלת מרדכי" העוסקת בענייני פרשת השבוע.
מעבר לכך, התנועה קיימה פעילויות שונות בבתי-ספר במהלך השנה אשר מיועדות להורים ולילדים וערכה כנסים ארציים, כדוגמת:
העליאדה - אירוע הבאת ביכורים לירושלים.
ילדים והורים מכל הארץ ומכל הציבורים מגיעים לירושלים לקראת חג השבועות ומביאים עמם "ביכורים" (חבילות אשר כוללות מצרכי מזון ודברים נוספים) אשר מחולקים לארגוני חסד שונים.
סליחות מבית אבא - הוא אירוע סליחות מרכזי של הורים וילדים במסגרתו הם מגיעים לירושלים, מסיירים ברובע היהודי ומסיימים באמירת סליחות ברחבת הכותל.
מסע ישראלי - בשיתוף עם אגף של"ח במשרד החינוך נערך בעיקר בבתי-ספר ממלכתיים תיכוניים.
צוות המסע כותב ביחד עם צוות בית הספר תוכנית ייחודית, על פי מאפייני בית הספר.
בתוכנית: מסע בן שבוע שלם ברחבי ארץ ישראל, התורם להכרת הארץ ונופיה כמו גם לרכישת ערכים.
המסע נחתם בתוכנית שבת ייחודית וביחידות סיכום.
משנת 2010 עד 2015 קיבלה העמותה תקציבים ממשרד החינוך בגובה 92 מיליון שקל.
כמו כן העמותה גבתה תשלומי הורים עבור פעילויותיה ותרומות נוספות מתורמים פרטיים.
איש העסקים מרק בלזברג, בנו של סמואל בלזברג , מכהן כחבר בעמותה והוא אחד התורמים המשמעותיים לפעילותה.
מברג הוא כלי עבודה שתפקידו להדק, לשחרר, להחדיר או להוציא ברגים.
המברג מורכב מראש או מקצה שמותאם בצורתו לראש בורג, וממנגנון שמאפשר ליישם מומנט כוח שיסובב את קצה המברג.
ברוב סוגי הברגים נדרשת הפעלת כח בכיוון צירי הנלווה לכח הסיבוב, וזאת במטרה להדק את קצה המברג אל קצה הבורג ומניעת החלקתו החוצה.
ישנם גם מברגים המסתובבים בעזרת מנוע חשמלי (מברגה חשמלית) או בעזרת מנוע אחר.
למברגים רבים תכונות ותוספות שונות לרבות קצה גמיש, קצה מתחלף (לרוב מגיע בצדו סט ראשים מגוון), קצה מגנטי, מברג המכיל נורות לבדיקת הולכה (טסטר) ועוד.
כמו כן ניתן למצוא מברגים בעלי מנגנונים שונים, כמו למשל מנגנון ראצ'ט.
ככלל אצבע, ככל שהמברג/בורג משוכלל יותר כך השימוש בו יהיה פשוט וקל יותר – למברג פיליפס אחיזה טובה יותר (מקדם חיכוך) בבורג פיליפס מאשר למברג שטוח בבורג שטוח, למברג 'פוזידרייב' תהייה אחיזה טובה יותר בבורג 'פוזידרייב', וכו'.
מברג ידני – מברג יד טיפוסי מורכב מידית אחיזה גלילית, המעוצבת כדי להתאים לאחיזת יד האדם, וממוט צירי המחובר שקצהו מותאם לסוג מסוים של ברגים.
הגדלת קוטר הידית מגדילה את מומנט הכוח המופעל על קצה המברג ועל הבורג.
מברגת מצמד (קלאצ') חשמלית – בסוג מברגה זה המנוע מייצר סיבוב של הביט המחובר לראש המברגה וכך מבריג את הבורג למקומו.
בסוג מברגה זה, כאשר ההברגה נעשית קשה, מתבצע ניתוק בין המנוע לגיר המברגה (קלאצ') והמברגה מפסיקה לעבוד על מנת למנוע עומס יתר על המנוע.
יתרונה של מברגה זו הוא בהברגות שמצריכות יותר דיוק ועדינות כיוון שאפשר לבחור את עוצמת העבודה של המברגה בצורה יותר מדויקת מאשר מברגת אימפקט.
במברגות קלאצ' ראש המברגה יהיה בדרך כלל פוטר שגודלו משתנה ולרוב מגיע עד 10 מ"מ.
מברגת אימפקט חשמלית – כמו במברגת קלאצ' המנוע החשמלי מייצר סיבוב וכך מבריג את הבורג.
אולם, במברגת אימפקט משולב אלמנט ייחודי וכאשר העומס גדל, המנוע מייצר פולסים של כוח באמצעות מנגנון הלימה בכיוון ציר הסיבוב.
באמצעות מנגנון זה, מברגת האימפקט מתאימה לפרויקטים מסובכים יותר.
במברגות אימפקט ראש המברגה בדרך כלל יהיה מחבר אינץ'.
מברגון חשמלי – בסוג זה יש למברג מנוע חשמלי קטן וחלש והוא משמש בעיקר לצורך עבודות קטנות וקלות.
המברג מעוצב לרוב בצורת מברג ידני ובגודל קומפקטי.
מומנט פיתול – נתון המבטא כמה כוח סיבובי יכולה המברגה להפעיל.
בישראל ועוד מדינות נמדד בNm (ניוטון למטר).
ככל שמומנט הפיתול יותר גבוה, כך המברגה עשויה להיות גדולה ויקרה יותר.
מהירות סיבוב – נתון המבטא מהי מהירות הסיבוב המרבית של המברגה.
בהברגות עדינות שמצריכות יותר דיוק, מומלץ לבחור במהירות סיבוב נמוכה.
ראשי מברגים מיוצרים במגוון סוגים:
רגיל – קצה בצורת להב שטוח.
פיליפס – קצה בצורת קונוס, עליו צלעות שבסיסן דמוי הסימן "+".
הוא נקרא על שם חברת Phillips screw company, בעלת הפטנט והיצרנית הראשונה של צורה זו.
פוזידריב – סוג נפוץ הדומה לפיליפס, ולרוב מכונה כך בשוגג (ניתן להשתמש במברג 'פיליפס' על ברגי 'פוזידרייב').
אלן ("הקס", קיצור של Hexagon) – קצה דמוי מנסרה בצורת משושה.
כוכב ("טורקס" – Torx/Stardrive) – קצה דמוי כוכב בעל שישה קודקודים.
מברגים אלו מסומנים ב-#T, כש-# מייצג את גודל המברג/בורג.
טורקס הוא שם המותג המקורי של טקסטרון", ויש לו גרסה נוספת בשם "טורקס מאובטח", בו נוסף לצורת הכוכב פין מרכזי למניעת הכנסת מברג טורקס רגיל.
משולש – נדיר יחסית ונמצא במכשירי חשמל, כדי למנוע את פתיחתם על ידי משתמש חובב.
שתי נקודות ("U") – צורת קצה המזכירה את האות האנגלית "U".
יחידת מבקר מערכת הביטחון היא יחידה במשרד הביטחון המשמשת כגוף ביקורת על מערכת הביטחון, לרבות צה"ל, יחידות הסמך המסווגות והבלתי מסווגות של משרד הביטחון, וכן התאגידים הממשלתיים שבאחריות שר הביטחון.
מבקר מערכת הביטחון מתמנה בהחלטת ממשלה על ידי המלצה של שר הביטחון וכפוף לו במישרין, הרמטכ"ל ומנכ"ל משרד הביטחון רשאים להציע נושאים לביקורות.
הבסיס להקמת היחידה הונח כבר ב-1956 על ידי ראש הממשלה ושר הביטחון דוד בן-גוריון.
על פי חזונו של בן-גוריון, נחוץ שמערכת הביטחון תהיה נתונה לביקורת ופיקוח על ידי בעל תפקיד, אשר אינו כפוף לאיש מלבד שר הביטחון.
היחידה הוקמה בשנת 1976 כחלק מלקחי מלחמת יום הכיפורים ובעקבות המלצות ועדת אגרנט.
על פי החלטת הרמטכ"ל ושר הביטחון שבאה לידי ביטוי בהוראות הפיקוד העליון (2.0607): היחידה "מהווה גוף ביקורת, פיקוח וייעוץ, שבאמצעותו עומדים שר הביטחון, הרמטכ"ל ומנכ"ל משרד הביטחון על הכשירות, הכוננות, הסבירות והחוקיות של פעילות מערכת הביטחון על כל מרכיביה."
הביקורת נערכת במכלול תחומים ארגוניים ומבצעיים בצה"ל, במשרד הביטחון, בגופי מערכת הביטחון האזרחית, ובגופים שמשרד הביטחון משתתף בהנהלתם או תומך בהם בהקצבות כספיות.
חזונה של יחידת מבקר מערכת הביטחון הוא להוות גוף ביקורת מרכזי ומשפיע במערכת הביטחון, לצורך מימוש יעדיה ולשיפור מוכנותה.
ייעוד היחידה לסייע לשר הביטחון לפקח על פעילות המערכת, לטובת ביצוע משימותיה ועמידה ביעדיה, באמצעות ביקורות ומתן חוות דעת וייעוץ מקצועיים.
תפקידיה המרכזיים של יחידת מבקר מערכת הביטחון:
לבצע ביקורות מטעם שר הביטחון בצה"ל, במשרד הביטחון וביחידות הסמך, לבדוק את היערכותם ומוכנותם למימוש יעדיהם ומשימותיהם, וכן לתרום לשיפור תפקודם.
לערוך ביקורות מטעם שר הביטחון בתאגידים ובתעשיות הביטחוניות העובדות עם משרד הביטחון, ובגופים הזוכים לתמיכה מתקציב משרד הביטחון.
לקיים ביקורות ופיקוח ובקרה בתחומי ניהול הסיכונים, הציות ומימוש המדיניות, תלונות של הציבור, טוהר המידות ומניעת הונאות, ולהציג בפני השר את הממצאים.
לדווח לשר הביטחון על הממצאים, הליקויים וכשלי הניהול, החלטות שגוית והסיכונים העולים מהפיקוח והביקורות.
להצביע בפני הרמטכ"ל, מנכ"ל משרד הביטחון ובכירים נוספים במשרד הביטחון ובצה"ל על הממצאים, הליקויים והסיכונים העולים מהביקורות והפיקוח.
כמו כן, להמליץ על הדרך לתיקונם, למניעת הישנותם ולשיפור המערכת.
לייעץ לשר הביטחון, בהתאם לצורך, בתחומים העולים מפעילויות הביקורת, הבקרה והפיקוח.
לספק לשר הביטחון, בהתאם לצורך, חוות דעת מקצועית לגבי ממצאי הביקורת, הפיקוח והבקרה.
מרבית מבקרי מערכת הביטחון היו קציני צה"ל בדימוס, בהם סא"ל, אל"ם, שלושה תא"לים וארבעה אלופים.
הסגן האזרחי הבכיר המשמש גם כממלא מקום המבקר
היחידה נחלקת למחלקות וצוותים בפיקוד קצינים בדרגת אלוף-משנה.
בצה"ל, מקבל סגן הרמטכ"ל את דו"חות המבקר לפעולה, והוא האחראי לרכז ולעקוב אחר הטיפול בהם.
בסוף שנת 2011 הוקמה בצה"ל יחידת מבקר פנים-ארגונית בראשה מבקר הכפוף ישירות לרמטכ"ל וייעודו להוות מבקר פנימי שייבחן את תחומי הכשירות בצה"ל, מוכנותו של צה"ל, כוננותו למילוי משימותיו ואופן ניהולו התקין והיעיל של הארגון.
כמו כן נקבע שהוא ירכז עבודת המטה לצורך הכנת התייחסות צה"ל הרשמית לדו"חות מבקר המדינה ולדו"חות מבקר מערכת הביטחון.
מבקר אמנות הוא אדם המתפרנס מפרסום דעות, רעיונות ומחשבות על יצירות אמנות ובידור.
חלק ממבקרי האמנות הם גם חוקרי אמנות, מרצים באוניברסיטאות ואמנים.
רבים ממבקרי האמנות הם עיתונאים.
ביקורת אמנות היא בדרך כלל סובייקטיבית.
הרקע המקצועי של מבקרי האמנות מעבר להכשרתם כעיתונאים, כמרצים באוניברסיטאות או כחוקרים הוא מגוון.
לרובם, עשוי להיות מקצוע שונה הקשור לאמנות כמו אוצר, מוציא לאור, עורך מוזיקלי, מנהל אמנותי של תיאטרון, שחקן, במאי קולנוע או תיאטרון ועוד.
חלקם היו אמנים בעצמם לפני שהפכו למבקרים, אולם, רק מעט מהמבקרים מתפרנסים כאמנים וכמבקרים בעת ובעונה אחת.
מרבים מהמבקרים יש ציפייה להציג ידע מקצועי ולהכיר מגוון רחב של יצירות אמנות מהסוגה אותה הם מבקרים, אך יש מבקרים שהתמחותם היא הצגת זווית ראייתו של צרכן האמנות והבידור הפשוט.
המבקר חייב אם כן להיות מקצועי, כדי לאפשר מסנן עבור הצופים.
הצופים יבחנו את ביקורתו בהתאם ליצירות שיראו.
ולאחר מכן עשויים להמשיך ולהקשיב לו.
הם גם עלולים לא להתייחס לביקורת שלו, כאשר יגלו אי-התאמה בינה לבין טעמם האישי.
ישנם אמנים שלא מחשיבים את המבקרים.
המפיק מיכאל שווילי, לדוגמה, טבע את הביטוי "הביקורת בוכה והקופה צוחקת".
לעומתם ישנם אמנים רבים המחשיבים מאוד את עבודתם של מבקרי האמנות ונוטים להפגע מביקורות רעות ואפילו להגיב לביקורות אלה בחריפות.
דוגמה לתגובה חריפה היא טביעת הפועל "לגמוז" על ידי אפרים קישון, על שם המבקר חיים גמזו שמתאר ביקורת חריפה.
דוגמה אחרת היא תקיפה פיזית של המבקר מאיר שניצר בידי דודו טופז.
לפי המבקר דוד שפרבר יצירת אמנות תיחשב "איכותית" בזכות תמיכת מספר מוקדים, שמבקרי אמנות אחד מהם, וכפי שהגדיר זאת הסוציולוג פייר בורדייה: "שיפוטה של יצירה תלוי באיכות השיח המתהווה סביבה בשדות הייצור התרבותיים".
"מבקשי אלוהים" הוא אלבום הדפסי עץ שיצר ראובן רוּבִּין בשנת 1923. תריסר ההדפסים – מספרם נושא משמעות סמלית – הודפסו ב-100 עותקים והם מציגים דימויים המשלבים בין מסורת יהודית לבין נופי ארץ ישראל בתקופת העלייה השלישית.
ראובן יצר את ההדפסים בדפוס "הפועל הצעיר".
גודל הדפים הוא 37x55 ס"מ, אולם גודל ההדפסה אינו זהה בכולם.
חלק מן הנושאים והדימויים שבההדפסים, כגון "הרוקדים ממירון" (1926), הופיע גם בציורי שמן של רובין בשנים אלו.
בחלק מן ההדפסים משלבים מוטיבים מן המסורת היהודית, ומרכיבים מהמיסטיקה היהודית, לצד מיסטיקה וסממנים נוצריים (כגון תנוחת האוֹרַנְס בהדפס "הנביא במדבר").
שילוב זה אופייני לעבודותיו המוקדמות של ראובן.
הדימוים מבטאים מערך נפשי-רוחני של השתוקקות וכמיהה דתית, חוויות של הקרבה ופרישות בהקשר הדתי והתנ"כי, ולצידם אמירה על זוגיות ומשפחתיות.
בפברואר 1924 שלח ראובן עותק של האלבום כמתנה לנציב העליון הרברט סמואל, כנראה בהקשר לתערוכה היחיד שנערכה במסגרת "אגודת אמנים עברית" במגדל דוד ובה הוצגה גם סדרת ההדפסים.
האלבום הוחזר לראובן בטענה שהנציב אינו "רוחש כל אהדה לאסכולה זו של האמנות".
במחצית שנות השישים של המאה ה-20 הוציאה "גלריה בינט" בשיתוף ראובן אלבום מסודר, חתום וממוספר של מחזור חיתוכי העץ ובו 10 מתוך 12 ההדפסים.
בהקדמה למהדורה זו כתב מבקר האמנות חיים גמזו כי הניגוד החריף בהדפסים קשור להדפסים של קבוצת "הגשר" והאקספרסיוניזם הגרמני.
ניגוד זה, טען גמזו, מייצג את העימות בין עולם המסורת היהודית לבין הלאומיות הציונית.
גבריאל טלפיר כתב על ההדפסים כי הדפסים אלו מבטאים את התחייה הלאומית וכי "בקשת אלוהים באותו פרק זמן ביטאה את הכמיהה המשיחית שהביאה המוני נוער לחזור אל רגבי המולדת".
גם גדעון עפרת ראה בהדפסים ביטוי לבקשה לתחייה לאומית, אולם הדגיש את אווירת הדרמה ואת העובדה כי על אף הנושאים, הדימויים נוטים לאקספרסיוניזם אירופי-מיסטי, ופחות לאקזוטיקה מזרחית המאפיינת את ציורי השמן של ראובן לאחר בואו לארץ ישראל.
שרגא בר און ניתח את הסדרה כמשקפת את הדרמה של "מבקשי אלהים", כמצב אמונה האופייני לתקופת התחייה.
מבקש אמונה הוא חיבורו של הרב אהרן ראטה, מייסד חבורת שומר אמונים.
הספר עוסק בענייני אמונה, ביטחון, פרישות ותפילה.
מהדורת הספר הראשונה נדפסה בדפוס בית היתומים דיסקין, ירושלים בשנת ה'תש"ד ומאז נדפס בלמעלה מעשר מהדורות נוספות.
שמו של הספר לקוח מספר ירמיה, פרק ה', פסוק א': "
הספר כולל קיצור של ספר שומר אמונים העוסק בענייני ביטחון ואמונה, בהשגחה פרטית ובעניית אמן.
בנוסף לכך נכללים בו נושאים כמו אהבה לקדוש ברוך הוא וקבלת עול מלכות שמים.
זהו ספרו היחידי של הרב ראטה הפונה ליהודים שאמונתם באלוהים חיים נחלשה, כלומר מי שביטחונם אינו תלוי רק באלוהים.
ירושלים: דפוס בית היתומים דיסקין, ה'תש"ד
ניו יורק: אליהו הכהן שטיינבערגער, ה'תש"ט, 1949
שטיינבערגער, ה'תשמ"ה, 1985 (הנ"ל, גם בתוך "שלשה ספרים נפתחים")
שטיינבערגער, ה'תש"נ, 1990 (הנ"ל, גם בתוך "שלשה ספרים נפתחים")
מברג קולי הוא מכשיר בסדרת המדע הבדיוני "דוקטור הו".
בסדרה, מי שמשתמש במברג לרוב הוא הדוקטור, אך לעיתים הוא נותן למלוויו להשתמש במברג.
המברג משמש למטרות רבות, כגון פתיחת מנעולים, סריקת חומרים והשתלטות על מערכות חשמליות.
בדומה לטארדיס, המברג הקולי הפך לאחד האייקונים של התוכנית.
בסדרות הבת (ספין אוף) של "דוקטור הו" כגון "טורצ'ווד" ו"הרפתקאות שרה ג'יין" מוזכר המברג הקולי פעמים רבות ואף הומצאו לו חיקויים כגון "הליפסטיק הקולי" או "העט הקולי".
המברג הקולי הוזכר לראשונה בשנת 1968, זמנו של הדוקטור השני, בסיפור "זעם מן המעמקים".
הוא הוזכר מספר פעמים בתקופתו של הדוקטור השלישי, והפעם הראשונה שהדוקטור הרביעי נראה משתמש בו הייתה ב-1977. בשנת 1982, בתחילת תקופת הדוקטור החמישי, הוא הוצא סופית מהסדרה בסיפור "הביקור".
הוא הוזכר בסרט הטלוויזיה בשנת 1996, ובשנת 2005, בסדרה המחודשת של "דוקטור הו", חזר המברג סופית לתודעה.
לאורך כל הסדרה, היו גרסאות רבות למברג הקולי.
הוא הושמד מספר רב של פעמים, והוחלף במברג חדש ומודרני יותר.
מספר פעמים המברג התחדש יחד עם הדוקטור.
כך למשל, לאחר שהדוקטור העשירי התחדש לצורתו החדשה, האחת-עשרה, המברג שלו נהרס על ידי חייזר בשם אסיר אפס לאחר שהדוקטור התחדש, והוחלף במברג אחר.
המברג הקולי הוא כלי רב תכליתי שניתן לבצע עמו כמעט כל פעולה של בניה, תכנות, פריצה וכו'.
במהלך הסדרה חוזרות מספר מגבולות שקיימות על המכשיר:
לא משפיע על עץ - לאורך עונות הסדרה החדשה המכשיר אינו משפיע כלל על עץ למעט מצב בו מופעל חישוב לרמה תת-אטומית הלוקח בחשבון את התהודה המדויקת על המבנה סביב אותו אובייקט (לפי תיאור בספיישל 50 שנה)
Deadlock (קיפאון בתרגום חופשי) - מצב בו יש נעילה מערכתית של אותו אובייקט ולמעשה חוסם כל תדר או השפעה של גוף זר.
המגבלה הזאת מוזכרת בהקשרים רבים כמו נעילת ביטחון של מערכות, קיפאון קוונטי של המלאכים הבוכים, מיגון שמוקם סביב הארכיון השחור במגדל של לונדון וכו'.
"מברטה השמנה עד רוזה האדומה" היא סדרת פסלים מאת האמן הישראלי יגאל תומרקין.
הפסלים מציגים דימוי של קרונית הנעה על פסים ועליה מותקן פגז המסמל את "ברטה השמנה" - כינויו של תותח גרמני וגם שם אמו של תומרקין - המכוון אל דמותה של רוזה לוקסמבורג.
ראשיתה של הסדרה במחצית שנות השמונים של המאה ה-20. בשנת 1985 יצר תומרקין מיצב המשלב קרונית מסע, הנעה על פסי רכבת, המחוברת בכבל אל דמות מטרה אנונימית שבמרכזה עיגול דמוי מטרה.
בנקודת החיבור קשר תומרקין סרטי בד בצבעים שונים, אלמנט האופייני לעבודותיו הסביבתיות במהלך תקופה זו.
בגרסאות מאוחרות יותר המיר תומרקין את הדמות השלמה בצדודית אישה בדמותה של רוזה לוקסמבורג ואת המבנה המפוזר בקומפוזיציה פשוטה יותר של הקרונית ופסי הרכבת, המאוחדים בצבע יסוד אדום.
מבנה זה אופייני לסגנונו של תומרקין במהלך שנות השמונים והתשעים.
גרסאות של פסל נמצאות במקומות שונים כגון בברלין, גרמניה (1991), באוסף המוזיאון הפתח תפן (1988) ובגן הפסלים של תומרקין שהוקם בשנת 1994 בכוכב הירדן.
מבקש מקלט הוא אדם שנמלט מארצו למדינה אחרת, ומבקש מהמדינה האחרת הגנה.
מרגע שהגיש בקשה למקלט מדיני, ועד שמתקבלת הכרעה בעניינו – לחיוב או לשלילה – הוא נחשב למבקש מקלט.
יש להבחין בין מבקש מקלט לפליט, שכן פליט הוא מבקש מקלט אשר בקשתו למקלט התקבלה, חששו מרדיפה וסכנה הוכר כמבוסס, והוא הפך זכאי להגנה ולמעמד.
במדינה שאליה הגיע מבקש מקלט מעמדו אמור להיבחן.
אם לאחר הבחינה נקבע כי הוא אינו זכאי למעמד של פליט, הוא עשוי להיות מגורש.
על אף קיומן של אמנות בינלאומיות העוסקות במבקשי מקלט, ההסדרה של זכויותיהם וחובותיהם משתנה ממדינה למדינה.
בשנת 2015 עמד מספר מבקשי המקלט בעולם על 10 מיליון איש.
ארגונים המטפלים בבקשות מקלט ובזכויות מבקשי מקלט
נכון ל-2017, ברוב המדינות יש רשויות רשמיות וארגונים שונים המטפלים בבקשותיהם של מבקשי מקלט ומסייעים להם.
הארגון הבינלאומי הבולט העוסק במבקשי מקלט ופליטים הוא נציבות האו"ם לפליטים.
הנציבות מפקחת באופן שיטתי על חוקים, תקנות ומדיניות, בוחנת את השפעתם על מצב מבקשי המקלט, ומבקשת להבטיח להם גישה לזכויות בסיסיות המעוגנות באמנת הפליטים.
כמו כן, הנציבות מקיימת פעילויות שונות להעלאת המודעות למצבם של הפליטים ומבקשי המקלט בעולם, כגון יום הפליט הבינלאומי אשר מצוין כל שנה ב-20 ביוני מאז שנת 2001.
נכון ליוני 2023 חיים בישראל כ-23,587 מבקשי מקלט, עוד 25,271 עובדים זרים לא חוקיים (כלומר עובדים שהגיעו ברישיון ונשארו אחרי תום הרישיון) וכ-25,000 תיירים שנשארו בארץ ללא ויזה בתוקף, 92 אחוז ממבקשי המקלט הם מאריתריאה או מסודאן.
נכון ל-2017, רוב מבקשי המקלט שנמצאים בישראל הגיעו אליה באמצעות חציית הגבול ממצרים.
מאז שנת 2007, באזורים מסוימים בגבול ישראל-מצרים, נוהגים חיילי צה"ל על פי "נוהל הַחְזָרָה מתואמת מידית" (המְכוּנֶה "נוהל הַחְזָרָה חמה").
לפי נוהל זה, חיילי צה"ל מחזירים את המסתננים למצרים, ממנה הם יכולים להיות מגורשים שוב למדינה שממנה נמלטו (אף כי לעיתים תכופות הם נמלטו ממנה עקב סכנה לחייהם).
המסתננים עשויים להגיש בקשת מקלט, שתכליתה קבלת זכאות למעמד של "פליט" על פי אמנת הפליטים.
מדינת ישראל נחשבת למדינה שבה שיעור ההכרה בפליטים נמוך מאוד ביחס לשאר העולם.
אחוז ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן במדינת ישראל נמוך מ-1%, כאשר בשאר מדינות העולם אחוזי ההכרה בפליטים מאריתריאה ומסודאן עומדים על 84% ו-69% בהתאמה.
משנת 2015 ועד ליולי 2016 אושרו בישראל שתי בקשות מקלט בלבד, ואילו 15 אלף בקשות נותרו ללא מענה.
משנת 2009 ואילך, רק שש בקשות מקלט אושרו בישראל.
על אף שישראל היא אחת המדינות החתומות על האמנה הבינלאומית בדבר מעמדם של פליטים, רבות מהבקשות המוגשות בשטחה אינן נבדקות.
כתוצאה מכך, רובם אינם מוכרים כפליטים, מעמדם אינו מוסדר, והם שוהים בישראל ללא היתר עבודה ועם נגישות מוגבלת לשירותי בריאות ורווחה, לסעד משפטי ולדיור.
שופט העליון בדימוס אליקים רובינשטיין אמר בנושא: "תמוה בעיני שרק 12 מבקשי מקלט קיבלו מעמד בישראל...
לפי בקשות של אלפים למקלט ממתינות לדיון בפורומים הרלוונטיים והקצב רחוק מאוד מלהשביע רצון".
שני פרופסורים למשפטים מאוניברסיטת דיוק מציעים לאפשר למבקשי המקלט לתבוע את המדינות הרודפות, ולהעביר את זכויות התביעה למדינות המארחות.
הם גם מציגים תקדים ממדינה רודפת שנכנעה ללחץ של סחר בינלאומי ושילמה פיצויים.
מעצר ילדים מבקשי מקלט הוא אחד הביטויים השנויים ביותר במחלוקת של מדיניות ההגירה המודרנית, במיוחד לאור התפתחות זכויות הילד ומשפט זכויות האדם.
מעצר שכזה, המתקיים לרוב במתקני כליאה ומשמורת ייעודיים, מקנה למדינות אמצעי ביניים לפיקוח עד לבירור זהות המבקש ומעמדו, ובמיוחד מאפשר למדינות שהות זמנית עד להכרעה בבקשות המקלט.
אם המעצר מתמשך, הוא עשוי להיחשב כשרירותי, כיחס בלתי אנושי או משפיל, ואף להוות הפרה של המשפט הבין-לאומי המציב את טובת הילד וההימנעות משלילת החירות כעקרונות יסוד.
מעצר ילדים מבקשי מקלט בדין הבין-לאומי
לאורך השנים חלה התפתחות במשפט הבין-לאומי ביחס למעצר ילדים מבקשי מקלט.
בעוד שאמנת זכויות הילד קובעת כי שלילת חירות של ילד היא אמצעי אחרון בלבד ולפרק הזמן הקצר ביותר, פרשנות מאוחרת של גופי האו"ם בהקשר הגירה הדגישה כי מעצר ילדים מטעמי הגירה אינו מתיישב עם עקרון טובת הילד, וקראה להעדפת חלופות שאינן כוללות שלילת חירות.
האמנה הבין-לאומית בדבר זכויות אזרחיות ומדיניות (ICCPR) מגינה על הזכות לחירות ואוסרת על שרירותיות בשלילת חירות (ס' 9) וכן קובעת כי לכל ילד, ללא אפליה, הזכות לאמצעי הגנה הדרושים למעמדו כקטין, מצד משפחתו, החברה והמדינה (ס' 24(1)), הגנה רחבה החלה גם כאשר שלילת החירות היא על רקע הגירה.
ס' 3(1) לאמנת זכויות הילד.
מעגן את עקרון "טובת הילד" כשיקול ראשון במעלה, וסעיף 37(ב) לאמנה קובע שאין לשלול את חירותו של ילד בצורה לא חוקית או שרירותית ומעצר ילדים ישמש רק כאמצעי אחרון ולפרק זמן מתאים והקצר ביותר.
בנוסף, האמנה קובעת כי כל ילד שחירותו נשללה זכאי ליחס אנושי, להפרדה ממבוגרים אם הדבר משרת את טובתו, ולסיוע משפטי.
האמנה מגינה גם על הזכות לחיי משפחה כשקובעת בס' 9-10 איסור על הפרדת ילדים מהוריהם שלא מטעמי טובת הילד.
ועדת זכויות הילד של האו"ם פרסמה הערות המהוות פרשנות מוסמכת להוראות אמנת זכויות הילד ומכוונות את המדינות ביישומן.
בהערה פרשנית משנת 2005, העוסקת בילדים לא מלווים או מופרדים, ציינה הוועדה כי אין להצדיק מעצר ילדים מטעמי הגירה ואין לשלול חירות על בסיס היות הילד לא מלווה, ומעצר מסוג זה הינו אקט חריג הנדרש להיות לזמן הקצר ביותר.
בהערה פרשנית משותפת של הוועדה לזכויות הילד במשותף עם ועדת העובדים המהגרים משנת 2017, הודגש כי מעצר ילדים בהקשר הגירה אינו מתיישב עם עקרון טובת הילד, ויש להעדיף חלופות מעצר שאינן כוללות שלילת חירות.
בהערה פרשנית משנת 2013 הדגישה ועדת זכויות הילד כי יישום עקרון טובת הילד מחייב בחינה פרטנית של כלל הנסיבות והמאפיינים האישיים של הילד ושל ההשפעה הצפויה של ההחלטה על זכויותיו, כדי להכריע מהי הפעולה שתשרת את הילד בצורה הטובה ביותר, זאת גם בהחלטות הנוגעות להגירה, תוך קריאה לבחינת חלופות מעצר.
בהערה כללית נוספת משנת 2019 העוסקת בזכויות ילדים בהליך הפלילי, התייחסה הוועדה לסוגיית שלילת החירות והדגישה כי שלילת חירות של קטינים צריכה לשמש כאמצעי אחרון בלבד וגם זאת תחת מגבלות מחמירות וכי על המעצר להיות מוגבל בזמן, כפוף לביקורת שיפוטית סדירה ומוגבל לילדים בוגרים בלבד.
עקרונות אלה, שנקבעו ביחס לקטינים החשודים בפלילים, משמשים לעיתים בסיס להשוואה, בביקורת על מעצר קטינים בהליכים מנהליים של הגירה ומקלט במסגרתם מוחזקים גם קטינים במעצר.
הנחיות נציבות האו"ם לפליטים (UNHCR) מציגות את שלילת החירות של מבקשי מקלט כאמצעי אכיפה חריג, ומדגישות כי ביחס לילדים יש להעדיף חלופות שאינן כוללות מעצר ככל שניתן.
לפי ההנחיות, מעצר אינו אמור לשמש אמצעי ענישה ובמקרים בהם נעשה בו שימוש הוא נדרש להיות לזמן קצר ולהישען על הצדקה קונקרטית: למשל, הגנה על הסדר הציבורי, הגנה על בריאות הציבור או הגנה על הביטחון הלאומי.
בדו"ח מיוחד של האו"ם לזכויות אדם של מהגרים משנת 2020, צוין כי מעצר ילדים בהקשר הגירה עלול לגרום לפגיעה מתמשכת בזכויותיהם בהתאם לאמנת זכויות הילד, בהתפתחותם ובבריאותם הנפשית, ויש להעדיף חלופות קהילתיות כדוגמת קליטה בקהילה, השמה במסגרות משפחתיות לילדים לא מלווים וגישה לשירותים סוציאליים.
דו"ח מאוחר יותר משנת 2024, אשר מיפה כשלים במדיניות הגירה בעולם, הדגיש כי ילדים הם בראש ובראשונה ילדים ויש לראות בהם כנושאי זכויות ולא כ"מסתננים" או "עברייני הגירה".
הספרות האקדמית מלמדת כי בחינה משולבת של האמנות, פרשנות גופי האו"ם והפסיקה, מצביעה על מגמה מחמירה כלפי מעצר ילדים בהקשר של הגירה, עד כדי התקרבות לעבר איסור עקרוני, אף אם איסור כזה טרם עוגן מפורשות.
בהקשר זה נטען כי מעצר ילדים המבקשים הגנה בין-לאומית מחריף את פגיעותם ועלול להיות בלתי מידתי, ובניתוח של המסגרת המשפטית האירופית, נטען כי בנסיבות רבות הוא עלול להיחשב מעצר שרירותי שלרוב אינו מתיישב עם עקרון טובת הילד.
לצד המשפט הבין-לאומי הכללי, פועלת באירופה מערכת אזורית המעגנת נורמות דומות באמנה האירופית לזכויות אדם משנת 1950. האמנה מאפשרת ליחידים, לתבוע מדינות שהן צד לאמנה בבית הדין האירופי לזכויות אדם.
החזקת ילדים במתקני הגירה סגורים נדונה בבית הדין האירופי במסגרת תלונות על הפרת הזכות לחירות (סעיף 5), האיסור על עינויים והאיסור על יחס אכזרי, בלתי אנושי או משפיל (סעיף 3).
בית הדין האירופי לזכויות אדם קבע כי החזקת ילדים במתקני הגירה סגורים עלולה להפר את האמנה כאשר תנאי המעצר אינם מותאמים לילדים והמעצר מתארך, או כאשר הרשויות אינן מציגות הצדקה פרטנית למעצר ואינן בוחנות חלופות פחות פוגעניות.
עם זאת, בית הדין נמנע מקביעה עקרונית אשר לפיה עצם המעצר אסור כשלעצמו, והתמקד בבחינת הנסיבות הקונקרטיות.
לצד הפסיקה העוסקת בתנאים הפיזיים של המעצר, בית הדין קבע כי עצם הכליאה מהווה הפרה של הזכות לחירות (סעיף 5) כאשר רשויות המדינה לא הוכיחו כי המעצר שימש כאמצעי אחרון בלבד.
במקרים אלה, נקבע כי המדינה הפרה את האמנה משום שהרשויות נמנעו מלבחון ביעילות חלופות מעצר פחות פוגעניות בטרם שללו את חירותם של הילדים, או שדחו חלופות אלו ללא הצדקה מספקת ובניגוד לטובת הילד.
מעצר ילדים מבקשי מקלט בישראל
ישראל היא צד לאמנת זכויות הילד ולאמנת הפליטים, ועל כן מחויבת להבטיח כי שלילת חירותו של ילד תיעשה כמוצא אחרון, לזמן הקצר ביותר ותוך בחינת עקרון טובת הילד ביישום החלטות הנוגעות לילדים, אולם בישראל טרם נחקקה חקיקה ייעודית בנושא.
לאור הנתונים על המצב בישראל ועדת האו"ם הביעה דאגה והדגישה, כי יש להימנע ממעצר ילדים ולהעדיף חלופות תוך יישום עקרון טובת הילד אך ביקורת זאת התייחסה בעיקרה למעצר קטינים פלסטינים ולא לסוגיית מעצרם של ילדים מבקשי מקלט בישראל.
שלילת חירות של מבקשי מקלט מוסדרת בחוק הכניסה לישראל, התשי"ב–1952, המסדיר מעצר של שוהים בלתי חוקיים עד להרחקתם, וכן בחוק למניעת הסתננות (עבירות ושיפוט), התשי"ד-1954, המחיל הסדרים פרטניים ולעיתים מחמירים יותר לגבי משך המעצר והחזקה במשמורת של מי שהוגדרו כ"מסתננים".
לפני למעלה מעשור, בית המשפט העליון בישראל דן בעתירה שעסקה באופן החזקתם במשמורת של קטינים אזרחי מדינות אפריקה אשר נכנסו לשטח ישראל שלא כדין, בלא ליווי הורים או בני משפחה בגירים אחרים.
בית המשפט העליון הדגיש את הצורך להתחשב בטובת הילד ובבחינה פרטנית של נסיבות המעצר, אך לא קבע איסור גורף על מעצר ילדים מבקשי מקלט.
נוכח השינויים המשמעותיים הרבים שחלו בתנאי החזקתם של הקטינים מאז הגשת העתירה שהתנהלה למעלה משנתיים, וביניהם גיבוש נוהל לטיפול בקטינים לא מלווים והקמת מתחם מעצר ייעודי לקטינים, העתירה נדחתה פה אחד.
מסקירה של נציבות האו"ם לפליטים עולה, כי מאז סגירת המתקן הייעודי לילדים בשנת 2013, זיהויים מתעכב ומעצרם מתמשך בניגוד לדין הבין-לאומי.
מבקר פנימי הוא מבקר אשר מתמנה על ידי הדירקטוריון במטרה לבצע ביקורת פנימית והוא נמנה עם שומרי הסף של הארגון.
המבקר יכול להיות עובד חברה עצמה או מומחה חיצוני העוסק בביקורת פנימית.
למרות שהמבקר הפנימי נבחר על ידי ההנהלה, עצמאות היא המפתח המרכזי לביצוע ביקורת פנימית, התפשרות בנושא זה עלולה להטות את הביקורת.
על פי חוק הביקורת הפנימית, בכל גוף ציבורי, תאגיד בנקאי ותאגיד ביטוח יש חובה למנות מבקר פנימי ובהתאם לתנאים הבאים:
המבקר הפנימי הוא תושב ישראל
לא הורשע בעבירה שיש עמה קלון
בעל תואר ראשון או עורך דין או תואר במנהל ציבורי בתחום ביקורת פנימית וציבורית או רואה חשבון
הוא רכש ניסיון של שנתיים בעבודת ביקורת
מינוי המבקר הפנימי נקבע על ידי דירקטוריון של הגוף הציבורי, על פי המלצת ועדת הביקורת.
הממונה על המבקר הפנימי הוא יושב ראש הדירקטוריון או המנכ"ל.
יוצאת מן הכלל בעניין זה היא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
בחוקתה נכתב ש-"אין על המבקר מרות, אלא של החוק, החוקה (חוקת האונ') והתקנון הכללי".
לרוב, התואר המבקר הפנימי או המבקר הפנימי הראשי מתייחס למבקר הראשי של הארגון, ואילו התואר מבקר, מתייחס לעובד יחידת הביקורת הכפוף למבקר הראשי.
מבקר תלונות נחקרים בשב"כ (מבת"ן) הוא איש משרד המשפטים הממונה על טיפול מקדמי בתלונות נגד חוקרים בשירות הביטחון הכללי.
המבת"ן, שהחל לפעול מתחילת שנות ה-90, מבצע בדיקה מקדמית של תלונות נחקרים נגד חוקרי השב"כ, ומעביר את החומר לידי פרקליט בכיר בפרקליטות המדינה המשמש כ"ממונה על המבת"ן" המחליט על הטיפול בתלונה.
כך תיאר השופט אליקים רובינשטיין את עבודת המבת"ן:
"לאחר קבלת התלונה או המידע (אם באופן ישיר מטעם המתלונן ואם באופן עקיף, למשל על ידי נציגי ארגוני זכויות) עורך המבת"ן בדיקה מקדמית.
לטענת המשיב (היועץ המשפטי לממשלה), בדיקה זו כוללת ככלל פגישה עם המתלונן, בחינת חומר החקירה ותשאול גורמי השב"כ המעורבים.
בתום הבדיקה, על פי הנוהל הקיים, מעביר המבת"ן את תיק הבדיקה וכל החומר שנאסף במהלכה, בצירוף חוות דעתו וסיכום ממצאיו, לממונה.
הממונה בוחן את התיק וההמלצה ומחליט על המשך הטיפול, והאפשרויות הן אלה: א.
העברת הטיפול לגורם המוסמך לשם פתיחה בחקירה פלילית (אלא אם הממונה הוא משנה לפרקליט המדינה ובעל הסמכות להכריע בעניין בעצמו); ב.
פתיחת הליכים משמעתיים או שינוי פנימי בנוהלי העבודה; ג.
במשך שנים רבות היה איש שב"כ הכפוף לפרקליטות המדינה ממונה על בדיקת תלונות של נחקרי הארגון (מבת"ן).
הממונה היה ככלל בתפקידו האחרון בשב"כ, כדי להגן על עצמאותו.
בינואר 2012 הודיעה המדינה בתשובה לעתירה לבג"ץ שב-2010 החליט היועץ המשפטי לממשלה, על דעת פרקליט המדינה, ראש השב"כ ומנכ"ל משרד המשפטים, כי המבת"ן יהיה עובד משרד המשפטים.
ביוני 2013 הועבר התפקיד בפועל למשרד המשפטים, עם מינויה של אל"ם (מיל') ז'אנה מודזגברישוילי לתפקיד.
בשנים 2001–2008 הוגשו למבת"ן ונבדקו על ידו כ-600 תלונות על עינויים והתעללות, אולם לא נפתחו חקירות פלילית.
בתחילת שנת 2018 פורסם כי לראשונה מאז הקמת המבת"ן, נפתחה חקירה פלילית נגד חוקר שב"כ בעקבות תלונה.
על פי טענת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל, תשובות המבת"ן לתלונות היו לקוניות באופן שהקשה על הגשת ערר ולא יידעו את המתלונן על זכותו להגיש ערר.
החל מסוף 2011 כללו התשובות לתלונות גם הודעה על הזכות להגיש ערר.
במקרים רבים נמנע המבת"ן מלשמוע את המתלונן בנימוקים הבאים:
המתלונן נמצא בשטחי הרשות הפלסטינית
בשנת 2013 הודיעה המדינה, בתשובה לעתירה בבג"ץ, כי תאפשר בעתיד עיון של המתלוננים בחלק מחומרי הבדיקה העוסקים בתלונותיהם, ללא חומר שמסירתו עלולה לפגוע באינטרסים ציבוריים.
בעבר עלו תלונות על עיכוב בטיפול בתלונות כשלעיתים לקח מספר שנים עד לקבלת תשובה לתלונה.
לטענת המדינה, עם העברת המבת"ן לאחריות משרד המשפטים, "אין עוד בסיס לטענות בדבר עיכוב בלתי סביר בבדיקת תלונות".
עם זאת, הנושא תלוי ועומד בעתירה לבג"ץ שהגיש הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל.
המבת"ן משהה לכאורה בדיקה של תלונות של נאשמים בהליכים פליליים לפחות עד אחרי תום משפט הזוטא לבירור קבילות הודאת הנאשם.
נוהל זה מסתמך על פסיקה של בג"ץ שהתיר באופן כללי את דחיית החקירה בתלונות הנאשם עד אחרי משפט הזוטא.
לטענת משרד המשפטים, הדחייה בטיפול בתלונה נעשית כדי שלא לשבש את הליכי המשפט המתנהלים בעניינו של המתלונן.
ארגוני זכויות אדם טוענים שהעיכוב פוגע ביעילות הטיפול בתלונות והיכולת לערער על תשובת המבת"ן.
מבקר התלונות נוהג לדחות תלונות בהם נעשה שימוש ב"אמצעים מיוחדים" שהוא כינוי לאמצעים שנפסלו לשימוש בבג"ץ העינויים, אם הוא סבור שלחוקרים עומדת הגנת הצורך.
בג"ץ אישר נוהג זה ודחה את תביעת הוועד הציבורי נגד עינויים בישראל לפתיחה בחקירה פלילית בכל מקרה בו נעשה שימוש ב"אמצעים מיוחדים".
נכון לשנת 2021 הוגשו כ-1,300 תלונות למבת"ן, ואף אחת מהן לא הניבה כתב אישום.
מברגה היא כלי עבודה חשמלי או נטען שמשמש להברגת ברגים ולעיתים גם לעבודות קידוח קלות.
ישנם סוגים שונים של מברגות, ישנן מברגות חשמליות שהפעלתן מחייבת חיבור קבוע לחשמל וישנן מברגות נטענות שבעזרתן ניתן לבצע עבודות ללא חיבור לחשמל.
סוג נוסף של מברגות, הוא מברגות המונעות באמצעות מדחס היוצר לחץ אוויר, שימוש במברגות אלו נעשה בעיקר במוסכים ובייחוד בפנצ'ריות.
מברגת קלאצ' (מצמד) חשמלית - בסוג מברגה זה המנוע מייצר סיבוב של הביט המחובר לראש המברגה וכך מבריג את הבורג למקומו.
מברגת אימפקט חשמלית - כמו במברגת קלאצ' המנוע החשמלי מייצר סיבוב וכך מבריג את הבורג.
במברגות אימפקט ראש המברגה בדרך כלל יהיה מחבר רבע אינץ'.
מברגון חשמלי - בסוג זה יש למברג מנוע חשמלי קטן וחלש והוא משמש בעיקר לצורך עבודות קטנות וקלות.
מומנט פיתול - מומנט הפיתול הוא נתון המבטא כמה כוח סיבובי יכולה המברגה להפעיל.
בישראל ועוד מדינות נמדד ב־Nm (ניוטון-מטר).
עבודה שונות דורשות מברגות עם מומנט פיתול שונה.
מהירות סיבוב - נתון המבטא מהי מהירות הסיבוב המרבית של המברגה.
למברגות ישנן תכונות שונות המותאמות לייעוד העבודה הרצוי.
התפסנית היא ראש המברגה, החלק אליו מתחברים המקדחים השונים.
כלומר, הקוטר המרבי של מקדח שהוא מסוגל לאחוז.
ישנן מברגות שאוחזות את המקדח על ידי הידוק ידני, לעיתים בעזרת מכשיר מיוחד להידוק המקדח ("מפתח תפסנית"), ישנן מברגות שהנעילה בהן היא חשמלית וישנן מברגות שבהן לפיתת המקדח נעשית על ידי משיכת התפסנית לאחור והכנסת המקדח.
כך, המקדח נתפס בצורה מכנית חזקה.
לכל מברגה ישנם מספר מתגים השולטים על פעולת המברגה, ביניהם נפוצים:
מתג הפעלה - צורתו כצורת הדק והוא מורכב על ידית האחיזה.
במרבית המברגות כיום עצמת הלחיצה על מתג ההפעלה משפיעה באופן ישיר על מהירות הסיבוב של המברגה.
מתג שינוי כיוון הסיבוב - למתג זה ישנן שני מצבים: פנימה (ימינה, Right) והחוצה (שמאלה, Left) כאשר המברגה מכוונת על מצב "פנימה" הבורג יוחדר לתוך החומר שאליו מתבצעת ההברגה ואילו כאשר המברגה מכוונת על מצב "החוצה" הבורג יישלף אל מחוץ לחומר הזה.
לרוב המברגות יש גם מצב ביניים ש'נועל' את המברגה, זהו מנגנון בטיחות שמונע הפעלה לא רצונית של המברגה (לרוב לחיצה על הדק ההפעלה במצב זה מפעילה את הפנס של המברגה).
בכל מברגה ישנו מנוע חשמלי היוצר את הסיבוב של ראש המברגה.
עצמת המנוע משתנה ממברגה למברגה בהתאם לאפיון וייעוד העבודה.
במנועים מסורתיים יותר, מעבר המידע מתרחש על ידי מוליכים (בדרך כלל פחמים כמו גרפיט) שסוגרים מעגלים חשמליים תוך כדי סיבוב המנוע.
אמנם, הפחמים גורמים לאיבוד אנרגיה ולמנועים גדולים יותר וכמו כן, יש להחליף את הפחמים מדי פעם.
ישנם מנועים חדישים בהם מחליפים רכיבים אלקטרוניים את הפחמים (מנוע ללא פחמים, באנגלית: Brushless) וכך אפשר לבנות מנועים יעילים וקטנים יותר.
מנועים אלו יהיו בדרך כלל יותר יקרים לייצור ולקנייה.
מברגות המבוססות על עבודה ללא חיבור חשמל קבוע פועלות על באמצעות אנרגיה האגורה בסוללות.
מרבית המברגות כיום משתמשות בסוללות ליתיום בנות 2.4-20 וואט והמספקות זמן עבודה המשתנה בהתאם לאינטסיביות העבודה בכלי.
כמו כן, גודל הזרם המרבי (אמפר) משתנה ובדרך כלל יהיה בין 1.5 ל-8 אמפר, למרות שיש סוללות שמסוגלות להעביר יותר זרם.
למברגה ניתן לחבר סוגים שונים של מברגים ומקדחים.
השימוש הנפוץ ביותר הוא במקדחים בעלי צורה של מברג המשמשים להברגה ומכונים "ביטים" במגוון צורות בהתאם לחריטה השקועה שבראש הבורג.
בנוסף לזאת ישנם מקדחים המשמשים לקידוח בסוגי חומר שונים וישנם ראשים המשמשים לשיוף.
יחידת מבקר צה"ל היא יחידת הביקורת הפנימית של צה"ל.
היחידה הוקמה ב-2011, בראשה עומד אזרח עובד צה"ל בדרגת תת-אלוף שחבר בפורום מטכ"ל.
ממאי 2019 מכהן כמבקר צה"ל תת-אלוף במיל' עופר שריג.
עם הקמת צה"ל הוקם אגף הפיקוח ולמפקח הכללי הראשון מונה אלוף דוד שאלתיאל.
לאחר מלחמת יום הכיפורים המליצה ועדת אגרנט על יצירה מחדש של תפקיד המפקח הכללי שתפקידו יהיה לקיים ביקורת על פעילות צה"ל.
ההמלצה הייתה למנות לתפקיד קצין בדרגת אלוף לתקופה של חמש שנים.
ב-1976 הוחלט על הקמת מחלקת הבקרה והמעקב (בו"ם) שפעלה תחת ראש אג"ם ולאחר מכן תחת סגן הרמטכ"ל.
בסוף שנת 2011 הוקמה יחידת מבקר צה"ל, שייעודה להיות גוף ביקורת פנימי בצה"ל, על-פי הנדרש בחוק הביקורת הפנימית תשנ"ב 1992, על-מנת לסייע לצה"ל בהשגת מטרותיו ועמידתו בייעודו.
היחידה אמונה על קיום בקרה מטכ"לית והנחיה מקצועית של גופי הבקרה והבקרות באגפים, בזרועות ובפיקודים.
פעילות היחידה מתבססת על תקני ביקורת בינלאומיים של לשכת מבקרי הפנים (IIA).
ביחידה משרתים מבקרים בשירות קבע, אזרחים עובדי צה"ל וחיילי מילואים.
תפקידי מבקר צה"ל כפי שהוגדרו בפקודות מטכ"ל:
לבדוק האם פעולותיו של צה"ל ופעולות בעלי התפקידים בו, לרבות תהליכי קבלת ההחלטות, תקינות מבחינת שמירה על החוק, על המנהל התקין ועל טוהר המידות, והאם הן יעילות ומועילות להשגת היעדים שנקבעו להן.
לבדוק האם פקודות הצבא, כהגדרתן בהפ"ע 1.0105 – "פקודות הצבא, פקודות כלליות אחרות, פקודות קבע ופקודות שגרה", מקוימות בצה"ל.
להצביע על ממצאים ולקחים העולים מדוחות המבקר הפנימי לצה"ל ולהציגם בפני הרמטכ"ל.
לבדוק האם תוקנו הליקויים עליהם הצביעו מבקר המדינה, מבקר מערכת הביטחון והמבקר הפנימי לצה"ל בדוחות שלצה"ל יש בהם חלק.
לגבש ולפרסם, בהתאם לאמור בחוק, בהוראה זו, בהנחיות המקצועיות של מבקר מערכת הביטחון ובתקנים המקצועיים המקובלים, את התפיסה, את המדיניות ואת תורת הביקורת בצה"ל ולהטמעה.
להכשיר את בעלי התפקידים העוסקים בביקורת ובבקרה בצה"ל ולהנחותם מקצועית.
לתאם את גרף הביקורת השנתי ברמת המטה הכללי, בזרועות, באגפים ובפיקודים.
דרגה שם תקופת כהונה תא"ל במיל.
מבקר חופשי הוא ספר מאת אריק גלסנר המרכז ביקורת ספרות של המחבר על יצירות שונות, ומסביר את הרקע לכתיבת ביקורת הספרותית.
הספר יצא לאור בעברית בשנת 2019, בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
בספר מרוכזות מסות ורשימות נבחרות מ-15 שנים בהם עסק המחבר בביקורת ספרות.
במקביל נפרשים העקרונות והערכים שעל בסיסם נכתבו הביקורות.
בהקדמה לספר נערך דיון מעמיק בתפקידו של המבקר ובצידוקים לקיומו של התפקיד.
הספר מחולק לשלושה חלקים, אשר פורשים את הנקודות החשובות במפת הספרות כיום ומצביעים על תופעות ומגמות שמבטאות רגעי שינוי והתפתחות תרבותיים בספרות:
רשימות נרחבות על ספרים ספציפיים.
קצרות יותר על ספרים רבים.
בין היוצרים שנסקרו בספר נמנים: הומרוס, דוסטויבסקי, יעקב שבתאי, דוריס לסינג, שלמה ארצי, וולבק, קנאוסגורד, ד"פ וואלאס, א"ב יהושע, דרור בורשטיין, מאיה ערד ושהרה בלאו.
לצד הביקורת על יוצרים ויצירות ספציפיות, מנותח האופן בו משתקפות בספרות הישראלית מספר סוגיות, בהם יציאה בשאלה אפוקליפסה, מיניות ופוסט הומניזם.
החלק הראשון מנתח לעומק את תפקיד הספרות ותפקיד הביקורת עליה.
הבחנה מרכזית המדברת על "ההשפעה של המציאות הפוסטמודרנית על הספרות.
ההגות הפוסטמודרנית נתנה גט כריתות לנרטיבי-העל הגדולים, לסיפורי המסגרת שאמורים למשמע את חיינו, הרבה בגלל אידאולוגיות גדולות בעבר שהתגלו כהרסניות, במיוחד לאור מלחמת העולם השנייה.
והנה, רומנים מנסים למכור לנו סיפורים גדולים כאלה, שמצריכים אורך נשימה, שלעיתים רבות חסר במצב החדש, ולכן נראים כלא מתאימים לתקופה.
בכך אפשר לפענח את תמונת הכריכה המוצלחת – אדם אחד קורא בספר הולך נגד כיוון אנשים רבים השקועים בסלולרי שלהם".
מבריח איילים (ביפנית: 鹿威し, מבוטא שִישִי-אוֹדוֹשִי) הוא מנגנון להרחקת חיות מגידולים חקלאיים שמקורו ביפן.
המכשיר, שמופעל בכוח מים, עשוי גליל מאורך וסגור בצידו האחד, עשוי בדרך כלל חזרן, המקובע על ציר כך שמרכז הכובד שלו מרוחק מעט מהציר לכיוון צידו הסגור.
הקצה הסגור של הגליל מונח על אבן.
כאשר מוזרמים מים אל פתח הגליל, הם מצטברים בו וההצטברות משנה את מקום מרכז הכובד של הגליל.
כאשר מרכז הכובד עולה מעל הציר, נוטה הגליל לכיוון הפתח והמים שהצטברו בו נשפכים ממנו, והגליל נופל חזרה למצבו המקורי, בהשמעת נקישה חזקה על האבן.
רעש הנקישה הפתאומי מבריח את בעלי החיים.
במקור, שימש המתקן להברחת חיות, אך בהמשך אומץ כאלמנט משרה אווירה נפוץ בגנים יפניים, בשל חזותו הדקורטיבית ומחזור הרעשים השונים שהוא מפיק - צליל זרימת מים חלשה, צליל מים נשפכים בעוז, ונקישה.
מברז (Tap) ומחרוקת (Die) הם כלים המשמשים לעיבוד הברגות.
המברז משמש לעיבוד תבריג פנימי כמו התבריג באומים והמחרוקת משמשת לעיבוד תבריג חיצוני כמו בייצור בורג.
תהליך העיבוד באמצעות מברז נקרא תברוז, ותהליך העיבוד לתבריג חיצוני נקרא תיברוג.
ניתן להשתמש בשני הכלים לניקוי תבריגים.
עם זאת, שימוש במברז רגיל או מחרוקת רגילה במטרה לנקות תבריג מלכלוך, קורוזיה, או הצטברות פיח, עלול לפגוע במידות התבריג.
למטרה זו יש כלים דמויי מברז או מחרוקת, אך מחומר רך שלא יכול להוריד שבב מהתבריג.
בעוד שאומים וברגים מודרניים עשויים באופן שגרתי ממתכת, הרי שבעבר הרחוק כאשר המתקנים היו מעץכמו טחנות רוח, טחנות מים וטחנות קמח - גם כלי העיבוד היו מחומרים לא קשים.
עם המעבר למערכות עם מומנטים גבוהים ומשקלים כבדים הוחלפו חלקי העץ בחלקים ממתכות.
לכך נדרשו ברגים גדולים וחזקים יותר, כדי לעמוד בפני שבירה.
לכן החל ייצור של ברגים ואומים מפלדות וחומרים מתכתיים אחרים.
מברזים ומחרוקות לעיבוד מתכת היו מיוצרים בעבר על ידי המשתמשים.
במהלך המאה ה-18 וה-19 החל השימוש בטכנולוגיות הקשייה לפלדות, ובמקביל עבר הייצור של כלי החיתוך ליצרנים מומחים לייצור כלי חיתוך.
במהלך המאות ה-19 וה-20, התפתחה סטנדרטיזציה של התבריגים במקביל לטכנולוגיות הייצור של כלי החיתוך כמו מברז ומחרוקת.
חברה גדולה בארצות הברית לייצור מברזים הייתה "גרינפילד" אשר סיפקה כלים לייצור כלי נשק.
במלחמת העולם השנייה, תעשייה זו נחשבה אסטרטגית וזכתה להגנה צבאית של כוחות הברית.
המברז מעבד את הקדח הפנימי ויוצר תבריג שמשמש כאום.
שלושת המברזים בתמונה ממחישים את הסוגים הבסיסיים הנפוצים ביותר בתהליכי הייצור:
מברז לחור אטום – למברז המוצג בחלק העליון של התמונה יש פרופיל חיתוך רציף ללא קונוס קדמי, כדי שיוכל להגיע לתחתית הקדח ולקבל תבריג המגיע עד למרחק של 1.5 כריכות מתחתית הקדח.
תכונה זו מאפשרת למברז להגיע לתחתית חור אטום.
מברז ביניים או מברז לחור עובר למברז המוצג באמצע התמונה יש קונוס קדמי שמאפשר לו להתחיל בקלות את ייצור התבריג.
מברז זה מתאים לעיבוד תבריג בקדח עובר ולכן גם יש לו קונוס קדמי על 3–5 כריכות מקצה המברז.
מברז קוני – למברז הקטן המופיע בתחתית התמונה יש קונוס קדמי ארוך כדי לבצע פעולת חיתוך הדרגתית.
מברז זה משמש לרוב כאשר החומר קשה לעיבוד כמו פלדה מסוגסגת או שהמברז הוא בקוטר קטן מאוד ולכן נוטה לשבירה.
מברז ידני – מברזים אלה מכונים מברזים ידניים, מכיוון שהם מופעלים ידנית.
במהלך הפעולה, על העובד להפוך מדי פעם את כוון סיבוב המברז כדי לשבור את השבב, ולהימנע משבבים ארוכים המקשים על פעולת המברז ועלולים לגרום לשבירתו.
מברז מכונה – הסוג הנפוץ ביותר של מברז מכונה הוא מברז עם ספירלה בקונוס הקדמי.
מברז זה נקרא "מברז אקדח" (Gun tap) אשר הספירלה הקדמית שלו שוברת את השבב ו"יורה" אותו קדימה כדי לפנות מקום למברז.
בדרך כלל משתמשים במברזים אלה בקדחים עוברים.
גרסה נוספת של מברז מכונה הוא מברז עם ספירלה לכל אורך המברז כמו במקדח ספירלי.
כלים אלה נמצאים בשימוש נרחב בפעולות עיבוד אוטומטיות במהירות גבוהה בשל יכולתם לעבוד היטב בקדחים אטומים.
מברז לעיצוב פלסטי ללא שיבוב – מברז מסוג אחר לגמרי הוא מברז בעיבוד פלסטי.
מברז זה חודר בכוח לתוך הקדח ויוצר תבריג ללא שבבים.
למברז אין תעלות אך יש לו פרופיל שמקטין את החיכוך במהלך חדירת המברז.
תהליך תיברוז זה מתאים לביצוע בחומרים רכים או בחלקים דקי דופן.
בתהליך זה נוצר חום רב ולכן משתמשים בשמן סיכה מיוחד להקטנת החיכוך ולקירור הקדח.
בין אם הדבר נעשה באופן ידני או אוטומטי, עיבוד ההברגה מתחיל בעיבוד קדח בקוטר מתאים.
ליצרני המקדחים יש מקדחים המתאימים לייצור קדח מוקדם לכל תבריג.
כאשר נידרש לבצע תברוז ידני בחומרים עם קשיות נמוכה כמו פלסטיק, אלומיניום או פלדה עדינה, משתמשים בסט של 3 מברזים אשר מאפשרים לעבד את התבריג באופן ידני.
המברז הראשון הוא בעל קונוס כניסה קדמי ארוך, ומאפשר לבצע את החדירה הראשונה.
המברז השני הוא בעל קוטר גדול יותר מהראשון, והמברז השלישי הוא במידות הסופיות של התבריג.
כיום מרבית התבריגים מבוצעים על מכונות עיבוד שבבי כמו מחרטה או כרסומת.
המכונות כיום מבוקרות מחשב ומבצעות את התבריגים על ידי מקדחים ומברזים המוחלפים אוטומטית במכונה.
סיבות נפוצות לשבירת מברז הן:
שימוש במברז שחוק אשר גורם כח חיכוך הולך וגובר עד לשבירת הכלי במהלך ביצוע התבריג.
שימוש במברז עם גאומטריית מברז לא מתאימה לתהליך העיבוד.
שימוש במברזים באיכות לא סטנדרטית או נחותה.
אי התאמה בין המברז לקדח הכנה לא נכונה של הקדח המוקדם.
תנאי עיבוד כמו מהירות חיתוך או קידמה לא נכונים.
חימום רב עקב אי שימוש בנוזל קירור.
היעדר כלי ייעודי אשר מבטיח שלא יתקבל מומנט גבוה מדי.
אמצעי כזה גורם לעצירת פעולת התיברוז כאשר המומנט גבוה.
הגדרה לא נכונה של הפרמטרים לביצוע התבריג במכונה.
כדי להתגבר על בעיות אלה משתמשים במחזיקי כלים מיוחדים ייעודיים לביצוע תבריגים במכונות מבוקרות מחשב.
ישנו מגוון רחב של מחזיקים מיוחדים לביצוע תבריגים במכונה כמו מחרטה, מקדחה או כרסומת.
עזרים לתיברוז ידנית (ג'יג'ים ומתקנים פשוטים)
מבוצע בעיקר על ידי מתקנים המבטיחים כניסת מברז בניצב לפני השטח.
מתקנים אלה מהודקים לחלק המעובד ומכוונים את המברז.
מתקן זה מבטיח ניצבות בתנועת המברז ויש לו אמצעים המונעים מומנטים גבוהים.
למברז יש קוטר קנה מדויק וכן מרובע בקצה העליון.
הקוטר המדויק דפון במחזיק ומבטיח מרכזיות, המרובע מבטיח העברת מומנט ואי החלקה של המברז.
מצמד בטיחותי – מנגנון הבטיחות מבטיח שהמומנט לא יעלה מעבר למותר, כדי להציל את המברז מפני שבירה.
פיצוי אורך מובנה דואג לדחיפה או משיכה נוספים בזמן העיבוד.
תחנות התיברוז הן שולחנות עבודה עם ראש תיברוז המחובר לקצה זרוע בסגנון פנטוגרף הדומה לזו של מנורת זרוע מאוזנת.
המפעיל מנחה את ראש התיברוז לכל קדח (שכבר נקדח) ומבצע את התיברוז.
קיימות טבלאות המגדירות את מידת הקדח לביצוע ההכנה לכל תבריג.
מחרוקת מבצעת תבריג חיצוני ולמעשה מייצרת בורג.
המחרוקת משמשת ככלי ידני ולא מיועדת לעבודה במכונה.
ישנה מחרוקת מלאה עם קוטר תבריג קבוע (כמו 3 המחרוקות בשמאל התמונה) וישנם כלים עם אפשרות לכוונון הקוטר על ידי בורג הידוק.
למחרוקת יש מחזיק מיוחד שמאפשר לתפוס ולסובב את המחרוקת כדי לייצר את התבריג.
למחרוקת מלאה יש מידה וטולרנס קבועים מראש.
בייצור התבריג יתקבל תבריג בטולרנס על פי הגדרת המחרוקת.
הגליל עליו יבוצע התבריג עובר חריטה מוקדמת לקוטר המוגדר בתקן התבריג.
בדרך כלל יש לגליל פאזה קטנה כדי לסייע במירכוז המחרוקת לקראת תהליך התיברוז.
ניקוי התבריג מבוצע עם כלי דמוי מחרוקת, אשר אין סכנה שישנה את ממדי התבריג.
כלי זה מיוצר מחומר רך יותר, ואינו מתאים לייצור תבריג חדש.
מאחר שהמברז או המחרוקת יוצרים את הצורה והממדים הסופיים של התבריג, יש צורך למדוד את מידות התבריג.
מדיד הברגה – מדיד הברגה הוא מוט עם תבריג מושחז בשני קצותיו.
בצד אחד מדיד, תבריג "עובר" (Go) אשר חייב להיכנס לתוך התבריג.
בצידו השני תבריג עם סימון "לא עובר" (No go), אשר אסור לו להיכנס לתבריג.
מדיד זכר לתבריג נקבה ומדיד נקבה לתבריג זכר.
מברזים ומחרוקות עברו את תהליך פיתוח חומרי הגלם לייצורם כמו שאר כלי החיתוך לייצור מכני.
עם תקופת פיתוח חומרים קשים כגון פלדות מסוגסגות, החל המעבר לייצור כלי חיתוך מחומרים קשים.
לפלדה בתהליך עיבוד יש קושי של 20–30 HRC.
פלדה מחוסמת היא פלדה אשר עברה חיסום והקשייה לערכי קושי מעל קושי החלק המעובד.
פלדה מהירה HSS – פלדה מסוגסגת עם תוספים כגון ונדיום וטונגסטן.
לאחר טיפול תרמי מגיע קושי החומר ל-56 HRC.
ערכי קושי גבוהים מאפשרים תהליך ייצור הדיר ללא שחיקה רבה של כלי החיתוך.
כלי HSS עם ציפוי אשר מקשה את פני השטח, צפויים נפוצים הם טיטניום ניטריד, ואלומיניום אוקסיד - חומרי מתק"ש המיוצרים מאבקות מתכת בתהליך סינטור ויש להם קושי גבוה מאוד (60–63 HRC)
מרבית המברזים בתעשייה מיוצרים מ-HSS ובחלקם עם ציפוי פני השטח.
השימוש בחומר סיכה מתאים חיוני ברוב פעולות התיברוז.
חומרי סיכה מומלצים לכמה חומרים נפוצים והם כדלקמן: