tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ברוב הרסיטלים וברבות מהקלטותיה עבדה עם הפסנתרן השוודי בנגט פורסברג.
ב-2003 זכתה בפרס רולף שוק לאמנויות המוזיקה.
ב-2010 ביקרה בישראל והופיעה בהיכל התרבות.
ב-2012 הופיעה בסרטו של ירון זילברמן, "כלים שלובים", בתפקיד "מרים", זמרת מצו-סופרן.
אן סופי פון אוטר הייתה נשואה לבני פרדריקסון, שחקן ובמאי תיאטרון, שהתאבד ב-17 במרץ 2018 בעת חופשה בסידני, אוסטרליה.
לידר של ברהמס עם בנגט פורסברג (1991) דויטשה גראמופון
שירים של גריג עם בנגט פורסברג (1993) דויטשה גראמופון
"דבר חרש": שירים של קורט וייל בניצוח ג'ון אליוט גרדינר (1995) דויטשה גראמופון
"אהבת אישה וחייה" של שומאן עם בנגט פורסברג (1996) דויטשה גראמופון
לידר של שוברט עם בנגט פורסברג (1997) דויטשה גראמופון
קרן הפלא של הנער (עם תומאס קווסטהוף) של מאהלר בניצוח קלאודיו אבאדו (1999) דויטשה גראמופון
שירים על מות ילדים של מאהלר, בניצוח פייר בולז (2005) דויטשה גראמופון
לידר ויצירות אחרות של ססיל שמינאד עם בנגט פורברג (2002) דויטשה גראמופון
נעימות ו"לילות קיץ", עם קורד גארבן (פסנתר), בניצוח ג'יימס לוויין.
"הנזל וגרטל" של אנגלברט הומפרדינק בניצוח ג'פרי טייט (1989/90) EMI
"אידומנאו" של מוצרט בניצוח ג'ון אליוט גרדינר (1991) EMI קלאסיקס
"אביר הוורד" של ריכרד שטראוס בניצוח ברנרד הייטינק (1991) EMI קלאסיקס
נישואי פיגארו של מוצרט בניצוח ג'יימס לוין (1992) דויטשה גראמופון
"חסדו של טיטוס" של מוצרט בניצוח ג'ון אליוט גרדינר (1993) דויטשה גראמופון
"אגריפינה" של הנדל בניצוח ג'ון אליוט גרדינר (1997) אלקטרה
"אריודנטה" של הנדל בניצוח מארק מינקובסקי (1999) ארכיב
"אריאדנה בנאקסוס" של ריכרד שטראוס בניצוח ג'וזפה סינופולי (2002)
"הרקולס" של הנדל בניצוח מארק מינקובסקי (2002) ארכיב
"יוליוס קיסר" של הנדל בניצוח פיליפ ג'ורדאן (2003) BBC/פרו ארטה
"אחשוורוש" של הנדל בניצוח ויליאם כריסטי (2004) וירג'ין קלאסיקס
"בשביל הכוכבים", אוסף שירי רוק ופופ (של מחברים כמו בריאן וילסון ולנון ומקרטני), עם אלוויס קוסטלו.
משיח של הנדל, עם ארלין אוז'ה, מייקל צ'אנס, הווארד קרוק וג'ון טומלינסון, בניצוח טרוור פינוק והתזמורת האנגלית.
"משיח" של הנדל עם סילביה מקנייר, מייקל צ'אנס, ג'רי האדלי ורוברט לויד, עם האקדמיה של סנט מרטין אין דה פילדס בניצוח סר נוויל מרינר.
הסימפוניה התשיעית של בטהובן עם לובה אורגונאסובה, אנתוני רולף ג'ונסון, ז'יל קאשמיי, עם מקהלת מונטוורדי ו"התזמורת המהפכנית והרומנטית", בניצוח סר ג'ון אליוט גרדינר.
הסימפוניה השלישית של מאהלר בניצוח פייר בולז.
"קללת פאוסט" של ברליוז עם ברין טרוול, בניצוח מיונג-וון צ'ונג.
"טרזיינשטאדט", עם בנגט פורסברג ואחרים.
"חלומו של גרונטיוס" של אלגר, עם אלאסטייר מיילס ודייוויד רנדל, בניצוח סר קולין דייוויס.
"Ein Jüdisches Kind" (ילד יהודי), שיר ערש לסופרן ופסנתר מאת קרלו טאובה (היצירה היחידה של טאובה ששרדה את מלחמת העולם השנייה).
אן נוויל הייתה מלכת אנגליה, רעייתו של ריצ'רד השלישי, מלך אנגליה.
אן נוויל נולדה ב-11 ביוני 1456 בטירת ווריק, שבמרכז אנגליה, הבת הצעירה מתוך שתיים של ריצ'רד נוויל, הרוזן מווריק ורעייתו אן דה בושמפ.
ריצ'רד נוויל היה באותה התקופה בעל האדמות העשיר והמשפיע ביותר בכל ממלכת אנגליה.
הוא היה דמות מרכזית במלחמות השושנים והיה אחראי לעלייתו של המלך אדוארד הרביעי לשלטון בשנת 1461. אן בילתה את רוב ילדותה בטירת מידלהאם שבצפון יורקשייר יחד עם אחותה הבכורה, איזבל ושם הכירה את בניו הצעירים של ריצ'רד פלנטג'נט, דוכס יורק, נינו של אדוארד השלישי, מלך אנגליה, ביניהם בעלה לעתיד, ריצ'רד.
כשהייתה בת 14 התארסה אן, במצוות אביה, לאדוארד, נסיך ויילס, בנו ויורשו המיועד של הנרי השישי, מלך אנגליה המודח.
למרות שאביה תמך במהלך המלחמה בבית יורק ועזר לאדוארד הרביעי לתפוס את הכתר הוא היה מאוכזב מכך שלא קיבל תמורה מספקת לתמיכתו ולכן עבר לצדם של בית לנקסטר והפך לבן בריתה של מרגרט מאנז'ו, רעייתו של הנרי השישי.
מרגרט הסכימה לאירוסי בנה לאן נוויל למרות שפקפקה במניעיו של ריצ'רד נוויל שחיתן לפני כן את בתו הבכורה, איזבל, לאחיו של המלך המכהן, אדוארד הרביעי.
אן והנסיך אדוארד התארסו רשמית בטירת אמבואז שבצרפת ונישאו ב-13 בדצמבר 1470 בקתדרלת אנז'ה.
לאחר החתונה שלחה המלכה מרגרט את נוויל לאנגליה כדי שיסייע להשיב את בעלה, הנרי השישי, לכס המלוכה.
רוזן ווריק הצליח במשימה זו אך נהרג בקרב בארנט מספר חודשים לאחר מכן על ידי כוחותיו של אדוארד הרביעי.
עם הנרי השישי בשלטון יכלו אן, בעלה יורש העצר וחמותה המלכה לשוב בבטחה לאנגליה.
ב-4 במאי 1471 נהרג הנסיך אדוארד בן ה-17 בקרב טיוקסברי ואן וחמותה מרגרט נשבו ונלקחו לביתו של ג'ורג' פלנטג'נט, דוכס קלרנס, אחיו של אדוארד הרביעי.
דוכס קלרנס, שהיה נשוי לאחותה של אן, איזבל, ושאף לרשת את כל עושרה של משפחת נוויל, החזיק בגיסתו כאסירה.
אולם אחיו הצעיר, ריצ'רד, דוכס גלוסטר, שביקש להנשא לאן כדי לקחת לעצמו חצי מהירושה של נוויל, לקח את אן מביתו של אחיו והביא אותה למקלט בכנסייה.
דוכס קלרנס הוצא להורג מספר שנים מאוחר יותר באשמת בגידה באחיו המלך.
אן וריצ'רד נישאו ב-12 ביולי 1472 במנזר ווסטמינסטר ללא אישור האפיפיור ועברו להתגורר בטירת מידלהאם , שם בילו יחד זמן רב בילדותם.
ריצ'רד מונה למושל צפון אנגליה על ידי אחיו, המלך אדוארד.
לזוג נולד בן אחד, אדוארד, שמת בגיל 11.
ב-9 באפריל 1483 מת המלך אדוארד הרביעי וריצ'רד מונה כעוצר בשמו של אחיינו הקטין, אדוארד החמישי.
חודש וחצי לאחר מכן הכריז הפרלמנט לבקשתו של ריצ'רד כי אדוארד ואחיו היו ילדים לא חוקיים תחת הטענה שאדוארד הרביעי היה מאורס לאלינור טאלבוט כשנישא לאימם של הנסיכים, אליזבת וודוויל.
אדוארד החמישי ואחיו הצעיר, ריצ'רד משרוסברי, דוכס יורק, נלקחו למצודת לונדון ולא נראו שוב (יש הטוענים כי דודם ריצ'רד ציווה על מותם).
ריצ'רד ירש את הכתר כריצ'רד השלישי, מלך אנגליה ואן הוכתרה כמלכת אנגליה.
בנם אדוארד קיבל את התואר נסיך ויילס השמור ליורש העצר אולם מת שנה לאחר מכן.
אן, שהייתה שבורת לב ממותו של בנה היחיד, אימצה את בנה של אחותה המתה, אדוארד, והמלך ריצ'רד אף הכריז עליו כיורשו.
שייקספיר, במחזהו "ריצ'רד השלישי" מציג את אן נוויל כמתאבלת על מות הנרי השישי ואדוארד, ארוסה.
היא וריצ'רד מנהלים דו-קרב מילולי, שבסופו של דבר מציע ריצ'רד לאן להתחתן עימו.
במחזה ריצ'רד מורה להפיץ שמועה שאן חולה וגוססת, על מנת להרוג אותה בחשאי, וזאת כדי לחזר אחר אליזבת' וודוויל כדי להבטיח את מלוכתו.
המלכה אן מתה ב-16 במרץ 1485 בארמון ווסטמינסטר בגיל 28. באותה התקופה היו שמועות בממלכה כי לאחר מותו של נסיך ויילס תכנן המלך ריצ'רד להתגרש מאשתו כדי להינשא לאחייניתו, אליזבת מיורק, ולכן הרעיל את אן.
אולם אין שום הוכחות לכך והמלכה מתה ככל הנראה ממחלת השחפת.
אֵן נוֹ גְיוֹגָ'ה, או אֵן נוֹ אוֹזוּנוּ (En no Gyōja; נולד בשנת 634) היה מיסטיקן ונזיר יפני שאליו באופן מסורתי מיוחסת יסוד שוגנדו, דת יפנית עתיקה וסינקרטיסטית.
דת המאחדת בין טאואיזם, שינטו ובודהיזם ומאופיינת בצורת חיים סגפנית.
הוא גם מוערך ומוערץ כבוּדהיסָאטּוָוה או בוסאטסו (המילה היפנית לבודהיסאטווה) וגם כרודף הארה.
כתיבת הספר (הלא מקודש) הסוטרה על החיים הבלתי מוגבלים של הגוף המשולש מיוחסת לאן נו גיוזה.
הודות למוניטין שלו כקדוש הרים האמינו שביכולתו לבצע מעשים על טבעיים.
ברומנו של קוג'י סוזוקי, "טבעת", שולפת שיזוקו ימאמורה פסלון של אן נו גיוזה מהים, ממנו היא שואבת כוחות על טבעיים.
הרייט ארלין לייק הייתה שחקנית קולנוע אמריקאית מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר לשנת 1987 על תפקידה בסרט "לווייתני אוגוסט".
ידועה בשם אן סות'רן (Ann Sothern).
סות'רן נולדה בוואלי סיטי שבדקוטה הצפונית וגדלה במיניאפוליס, שם סיימה את לימודיה בבית הספר התיכון המרכזי שבעיר.
בגיל 18 עזבה את ביתה כדי לפתח את כישורי המשחק שלה, בתחילת דרכה הופיעה בעיקר בתור ניצבת.
קיבלה חשיפה ראשונה בשנת 1934 בסרט המוזיקלי "ילד המיליונים" לצידו של אדי קנטור.
ב-1937 גילמה את טוני פמברטון בקומדיה של אוטו פרמינגר "סכנה - אהבה בעבודה".
הופיעה ב-1940 בקומדיית הפשע של לויד בייקון "אח סחלב" בתור פלורנס אדמס חברתו של הגנגסטר ג'וני סאטו (אדוארד ג'י רובינסון).
תפקידה בסרט המוזיקלי זוכה האוסקר "גברת היי טובה" ב-1942 היה זה שנתן לה את הדחיפה לתפקידה הגדול ביותר בתחילת דרכה בקומדיה הקלאסית של ג'וזף ל.
מנקייביץ' "מכתב לשלוש נשים" בתור אשת הקריירה הנשואה ריטה פייפס שכותבת סיפורים לאופרות סבון רדיופוניות.
בשנות ה-50 התפרסמה בזכות תפקידה הראשי בחמש עונות קומדיית המצבים "מזכירה פרטית" בתור המזכירה הפרטית סוזן מק'נמרה.
על תפקידה בסדרה קיבלה סות'רן שלוש מועמדויות לפרס אמי ומועמדות אחת לקומיקאית הטובה ביותר.
בשנת 1958 קיבלה סדרה על שמה, "המופע של אן סות'רן" בה גילמה את קטי אוקונור, עוזרת הנהלת בית מלון בניו יורק.
הסדרה עצמה זכתה בפרס גלובוס הזהב וסות'רן הייתה מועמדת לפרס אמי בפעם החמישית.
ב-1964 הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר על הופעתה בדרמה הפוליטית "האיש הטוב ביותר" בתור סו אלן גאמדג', סגנית מנהלת המפלגה.
התפרסמה באותה השנה גם במותחן האימה "גברת בכלוב" לצידם של אוליביה דה הבילנד וג'יימס קאן.
הופעתה האחרונה הייתה ב-1987 בדרמה "לווייתני אוגוסט".
בסרט גילמה את טישה דווטי לצידן של בטי דייוויס, ליליאן גיש וביתה הביולוגית טישה סטרלינג וקיבלה מועמדויות לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ולפרס אינדפנדנט ספיריט.
התחתנה ב-1936 עם השחקן רוג'ר פרייאור והתגרשה ממנו לאחר שבע שנים.
פחות משבוע לאחר גירושיה נישאה בשנית לשחקן רוברט סטרלינג, לזוג נולדה בת אחת, השחקנית טישה סטרלינג.
השניים התגרשו לאחר שש שנות נישואים.
נפטרה בשנת 2001 כתוצאה מאי-ספיקת לב.
על שמה של סות'רן ישנם שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד, של מצלמת וידאו על עבודתה הקולנועית וטלוויזיה על עשייתה בטלוויזיה האמריקאית.
אן סינקלייר היא עיתונאית יהודייה-צרפתייה, הידועה בעיקר בשל הגשת המגזין הפוליטי הפופולרי "7sur7" , בערוץ הטלוויזיה הצרפתי הפרטי TF1, בשנות ה-80 וה-90.
סינקלייר היא בתם של רובר ז'וזף שוורץ (שינה את שמו ב-1949 לסינקלייר, כינויו בתנועת ההתנגדות הצרפתית), איש עסקים ואביר לגיון הכבוד, ומישלן נאנט רוזנברג.
אבי אמהּ, פול רוזנברג (1881-1959), היה בעל גלריה חשובה וסוחר אמנות בפריז ומאוחר יותר בניו יורק, לשם נמלט מהנאצים.
ממנו ירשה סינקלייר חלק מאוסף ציוריו בשווי עשרות מיליוני אירו.
ציור אחד של אנרי מאטיס - "השפחה: הרמוניה בכחול", נמכר ב-2007 בכריסטי'ס תמורת 33.6 מיליון דולר.
שנים ספורות לאחר לידתה של סינקליר חזרה משפחתה לצרפת.
בשנת 1972 השלימה את לימודיה לתואר במדעי המדינה והחברה במכון למדע המדינה בפריז, ותואר במשפטים מאוניברסיטת פריז.
את הקריירה העיתונאית היא החלה בשנת 1973 בערוץ "אירופה 1".
בשנת 1984 החלה להגיש את התוכנית "7 על 7" - מגזין חדשות ופוליטיקה שבועי ששודר בערבי יום ראשון בערוץ "TF1", וזכה לקהל צופים רב בצרפת.
במהלך 13 שנות הגשתה את התוכנית ערכה סינקלייר למעלה מחמש מאות ראיונות עם אישי ציבור מהשורה הראשונה, שהפכו אותה לאחת העיתונאיות המפורסמות ביותר בצרפת; הקריאה "דבר אמת!" אותה נהגה להפנות למרואייניה הפכה לסימן ההיכר שלה.
בעקבות מינויו של בעלה, דומיניק סטראוס-קאהן, לשר האוצר והמסחר הצרפתי בשנת 1997, היא התפטרה מהגשת התוכנית כדי להימנע מניגוד עניינים, והחלה לנהל את חברת הבת האינטרנטית של הערוץ - "e-TF1".
היא עזבה את קבוצת TF1 בשנת 2001, לאחר חילוקי דעות עם המנכ"ל פטריק לה ליי.
בשנת 2003 שבה לעסוק בעיתונאות, עת השיקה את תוכנית הרדיו "Libre Cours" ("קורס חופשי") בתחנת השידור הציבורית "פראנס אינטר".
תוכנית זו עסקה בהפגשת תלמידים עם אנשי מקצוע תובעניים.
בשנת 2008 השתתפה בתוכנית "Le Grand Journal" ששודרה בערוץ Canal +, ודיווחה - יחד עם העיתונאית לורנס האים (Haïm) - על הבחירות לנשיאות בארצות הברית.
עם מעברה לארצות הברית ב-2007 החלה לפרסם בלוג בשם "שניים שלושה דברים שרואים באמריקה" שהתרכז במדיניות החוץ האמריקנית.
בנובמבר 2010 הצטרפה למועצת המנהלים של מוזיאון פיקאסו.
באוקטובר 2011 החלה לשמש כעורכת המהדורה הצרפתית של ההאפינגטון פוסט.
סינקלייר זכתה בשלושה פרסי "Sept d'Or", המקבילה הצרפתית לפרס אמי.
בשנים האחרונות החלה לכתוב ספר ביוגרפיה על סבה, סוחר האמנות פול רוזנברג.
לסינקלייר שני ילדים מבעלה לשעבר העיתונאי, יליד הונגריה, איוואן לוואי, דוד ואלי (אלי נקרא על שם ידידם הוותיק אלי ויזל).
ב-24 בנובמבר 1991 נישאה לפוליטיקאי הצרפתי דומיניק סטראוס-קאהן, עמו החלה בקשר רומנטי לאחר שנפגשו על סט תוכנית האירוח שלה בשנת 1989, בעודם נשואים לבני זוגם הקודמים.
לאחר שסטראוס-קאהן מונה לראש קרן המטבע הבינלאומית, עברה סינקלייר עמו לוושינגטון, שם רכשה בית מידות בג'ורג'טאון.
סינקלייר התייצבה בקביעות לימינו של סטראוס-קאהן, שהיה מעורב לאורך השנים במספר שערוריות מיניות וכלכליות.
בפרט, לאחר שנעצר בניו יורק במאי 2011 באשמת אונס חדרנית, היא העמידה לרשותו את אמצעיה הכלכליים הרבים למען שחרורו למעצר בית מאובטח והגנתו.
סינקלייר הביעה פעמים אחדות תמיכה נלהבת במדינת ישראל.
היא הצהירה כי מלחמת ששת הימים חיזקה בה את מודעותה לזהותה היהודית: "הייתי בת 19, ובאותו רגע ממש ראיתי את עצמי כיהודייה, מפני שבדידותה של ישראל הייתה בלתי נסבלת בעיני".
אן פריו היא שחקנית קולנוע צרפתייה.
זוכת פרס סזאר על הופעתה במותחן הפעולה הצרפתי "ניקיטה".
ב-1989 התגלתה לראשונה לצידם של גדולי שחקני איטליה מרצ'לו מסטרויאני ומאסימו טרואיזי בסרט "מה השעה?".
התפרסמה בצרפת ובעולם בשנת 1990 במותחן הפעולה של לוק בסון "ניקיטה", בו שיחקה בתור הרוצחת השכירה ניקיטה, בתפקיד עליו זכתה בפרס סזאר.
לאחר הצלחתה בצרפת נסעה פריו לנסות את מזלה בתעשייה ההוליוודית.
ב-1992 שיחקה בסרט הערפדים "בלאדי מרי" בתור הערפדית המודרנית מרי.
ב-1998 שיחקה בדרמה התקופתית המבוססת על המיתוס "האיש במסכת הברזל" בתפקיד הדוכסית אן מאוסטריה.
ב-2004 השתתפה בסרטו של עמוס גיתאי "הארץ המובטחת".
לפריו בת מנישואיה הקצרים לבמאי והמפיק לוק בסון ושני בנים ממערכת היחסים שלה עם המפיק מארק אלן.
הייתה נשואה במשך חמש שנים למלחין הצרפתי ז'אן מישל ז'אר.
שבוע ימים של טירוף חושים (1994)
חובו של היום ללילה (2012)
אן אליזבת פקר-ברייטוול, חברה היא אתלטית עבר בריטית, אלופה אולימפית בעלת 2 מדליות ושיאנית עולם בריצת 800 מטר.
פקר נולדה וגדלה בעיירה מלספורד שבמחוז אוקספורדשייר.
באליפות אירופה באתלטיקה שנערכה בבלגרד, לשעבר יוגוסלביה בספטמבר 1962 זכתה פקר במדליית ארד בריצת שליחות 4x100 מטר בתוצאה של 44.9 שניות, אחרי פולין (44.5 שניות) ומערב גרמניה (44.6 שניות).
נוסף לכך, סיימה במקום שישי בריצת 200 מטר בתוצאה של 24.4 שניות.
במשחקי האימפריה הבריטית וחבר העמים שנערכו בפרת', אוסטרליה בנובמבר אותה שנה היא זכתה במדליית כסף בריצת שליחות 4x110 יארד ובמקום שישי בריצת 80 מטר משוכות בתוצאה של 11.91 שניות.
באולימפיאדת טוקיו (1964) זכתה פקר בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית כסף בריצת 400 מטר בשיא אירופי חדש של 52.20 שניות, אחרי בטי קאת'ברט מאוסטרליה שקבעה שיא אולימפי חדש של 52.01 שניות ואחרי ג'ודי אמור אף היא מאוסטרליה (53.4 שניות).
לאחר שזכתה במדליית כסף, היא יצאה לשופינג עם ארוסה רובי ברייטוול שסיים מאוכזב במקום רביעי בריצת 400 מטר (45.7 שניות) עשירית איטי ממדליית ארד שבה זכה אנדז'יי בדנייסקי מפולין (45.6 שניות).
היא החליטה לבסוף להשתתף בריצת 800 מטר, בשבילו, ריצה שהתנסתה בה בסך הכל חמש פעמים בעבר, ומעולם לא השתתפה בריצה זו בתחרות בינלאומית.
בסופו של דבר, היא זכתה במדליית זהב בריצת 800 מטר בשיא עולם חדש של 2:01.1 דקות, לפני מריוון דופורר מצרפת (2:01.9 דקות) ומריס צ'מברלין מניו זילנד (2:02.8 דקות).
שיפור לשיא העולם בן השנתיים של דיקסי ויליס מאוסטרליה (2:01.2 דקות).
הייתה זו מדליית הזהב השנייה בהיסטוריה של בריטניה שבה זוכה אתלטית אישה, לאחר זכייתה 8 ימים קודם לכן של שותפתה לחדר מרי ראנד בקפיצה לרוחק.
שיאה העולמי החזיק מעמד 3 שנים ונישבר על ידי ג'ודי אמור (2:01.0 דקות).
לאחר המשחקים האולימפיים, למרות קריירה ספורטיבית קצרה, היא פרשה מתחרויות.
רק כעבור 40 שנה זכתה אתלטית בריטית, קלי הולמס, שוב במדליית זהב בריצת 800 מטר, בניגוד להצלחות של האתלטים הגברים הבריטים בריצה זו.
לאחר המשחקים האולימפיים נישאה פקר לברייטוול, זוכה מדליית כסף אולימפית (טוקיו 1964) בריצת שליחים 4x400 מטר ורביעי בריצת 400 מטר.
לזוג נולדו שלושה בנים, גרי אף הוא אצן 400 מטר, ואיאן ודייוויד, כדורגלנים במנצ'סטר סיטי.
בשנת 1965 זכתה ראנד באות מסדר האימפריה הבריטית.
אן פאקר (; נולדה בשנת 1959) היא סופרת אמריקאית, מחברת רומנים וסיפורים קצרים.
יצירתה הידועה ביותר היא הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (פורסם באנגלית בשנת 2002; יצא בעברית בהוצאת עם עובד בשנת 2007, בתרגום מיכל אלפון).
היא זכתה בפרס ג'יימס מיצ'נר ובמלגת הקרן הלאומית לאמנויות של ארצות הברית.
פאקר נולדה בסטנפורד, קליפורניה, לזוג המרצים באוניברסיטת סטנפורד הרברט וננסי פאקר.
אמה לימדה ספרות אנגלית וכתיבה יוצרת.
אביה (שהיה יהודי) לימד משפטים, והתרכז במתח בין הליך נאות לבין מלחמה בפשיעה.
בשנת 1969, בהיות פאקר בת 10, לקה בשבץ מוחי ששיתק את צידו הימני; שלוש שנים לאחר מכן, התאבד.
דודה של פאקר, ג'ורג' האדלסטון ג'וניור, וסבה, ג'ורג' האדלסטון סיניור, היו חברים בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מדינת אלבמה.
אחיה, ג'ורג' פאקר, הוא סופר, עיתונאי, ומחזאי.
פאקר מתגוררת בצפון קליפורניה, והיא אם לשני ילדים.
פאקר למדה ספרות אנגלית באוניברסיטת ייל, והחלה לכתוב סיפורת בשנה האחרונה של לימודי התואר הראשון.
היא עקרה לניו יורק לאחר סיום התואר, והחלה לעבוד בהוצאת באלנטיין בכתיבת כיתובי גב (blurbs) על ספרים בכריכה רכה.
היא השתתפה בסדנת הכתיבה של אוניברסיטת איווה בין 1986 ל-1988, ומכרה סיפור קצר ראשון לניו יורקר שבועות ספורים לפני שהשלימה את התואר השני בכתיבה יוצרת.
בשנת 1988 עקרה למדיסון, וויסקונסין כעמיתה במכון וויסקונסין לכתיבה יוצרת.
במשך שנתיים פרסמה סיפורים בכתבי עת ספרותיים, לרבות הסיפור "תינוקות", שנכלל באסופת הסיפורים זוכי פרס או הנרי לשנת 1992. סיפור שפרסמה בניו יורקר, ושמו "מנדוסינו", הפך לכותרת ספרה הראשון, "מנדוסינו וסיפורים אחרים", בהוצאת Chronicle Books בשנת 1994.
פאקר עבדה על הרומן הראשון שלה, הקפיצה מהמזח (במקור: The Dive From Clausen's Pier), כעשר שנים.
הספר יצא בהוצאת אלפרד קנופף, והתקבל בביקורות חיוביות וזכה בפרס הספרותי על שם קייט שופן.
לאחר ההצלחה, הוציאה שני ספרים נוספים בהוצאת קנופף: רומן בשם Songs Without Words (2007), וקובץ סיפורים קצרים בשם Swim Back to Me (2011).
בשנת 2015 פרסמה פאקר רומן בשם The Children's Crusade ("מסע הצלב של הילדים") בהוצאת צ'ארלס סקריבנר.
בביקורת בניו יורק טיימס על הרומן, כתבה ג'נט מסלין שהוא "חסר צורה, חסר כיוון, ותועה".
בנוסף לסיפורת, חיברה פאקר גם מסות עבור הוושינגטון פוסט, ווג, כתב העת Real Simple, וכתב העת O של אופרה וינפרי.
הקפיצה מהמזח עובד לסרט טלוויזיה, שלא התקבל יפה, בין היתר בשל הפיכת הדמויות לצעירות בהרבה מגילן ברומן.
אן פאוסטו-סטרלינג היא פרופסור לסקסולוגיה ולימודי נשים באוניברסיטת בראון.
מחקריה עוסקים בהבניה החברתית של מגדר, זהות מינית, זהות מגדרית, תפקידי מגדר ואינטרסקס.
היא דמות בולטת בתחום סקסולוגיה פמיניסטית.
פאוסטו-סטרלינג קיבלה תואר ראשון בזואולוגיה מאוניברסיטת ויסקונסין בשנת 1965, ותואר דוקטור בגנטיקה התפתחותית מאוניברסיטת בראון בשנת 1970. מאותה שנה היא מלמדת באוניברסיטת בראון כפרופסור במחלקה לביוכימיה וביולוגיה של התא.
במאמרה "חמשת המינים" מציעה אן ניסוי מחשבתי בטענה שהמערכת של שני המינים הנפוצה בחברה שלנו איננה מספיקה כדי לתאר את כל הקשת המגוונת של המיניות האנושית.
במסגרת הניסוי אן יוצרת מערכת מגדר אלטרנטיבית המקטלגת אנשים לחמישה מינים: זכרים, נקבות, הרמים (herms, מהמילה הרמאפרודיט), מרמים (merms) ופרמים (ferms).
רבים פירשו את הניסוי המחשבתי כהצעה רצינית, או אף כתאוריה, אף על פי שאן הסבירה שהמאמר כוון להיות פרובוקטיבי ולא נכתב ברצינות מלאה.
מספר פעילים לזכויות אינטרסקס ביקרו את המאמר וטענו כי הוא מטעה, מבלבל ולא מועיל לאינטרסים של אנשים אינטרסקס, ובמאמר מאוחר יותר בשם "דיון מחדש בחמשת המינים" התייחסה אן לביקורות אלה.
אן נשואה לפאולה ווגל, פרופסור באוניברסיטת ייל ומחזאית זוכת פרס פוליצר.
אן סטליבראס הייתה שחקנית אנגלייה.
סטליבראס נולדה בשם ז'קלין אן סטליבראס בווסטקליף-און-סי באסקס לאדוארד לינדזי סטליבראס (1905–1990) ולאן איזבל (שם נעורים פיקוק) סטליבראס (1911–1981).
הוריה התחתנו בשנת 1933 בהקני שבלונדון.
היא התחנכה במנזר סנט ברנרד ולמדה משחק באקדמיה המלכותית למוזיקה שם זכתה במדליית זהב בתחום הדרמה.
בתחילת הקריירה שלה עבדה שנים אחדות בתיאטרון רפרטוארי בפולקסטון שבקנט ואחר כך עברה לנוטינגהאם ולשפילד.
התפקידים הידועים ביותר של סטליבראס בטלוויזיה היו: ג'יין סימור בסדרה "שש נשותיו של הנרי השמיני" (1970) ואן אונידין בסדרה "קו אונידין" מאת סיריל אברהם.
תפקידים נוספים שלה היו אנה שטראוס במיני-סדרה "משפחת שטראוס" (1972), סוזן הנצ'רד ב"ראש העיר קסטרברידג'" (עיבוד מ-1978), ומיוריאל תומאס בעיבוד לספר "The Old Devils" מאת קינגסלי אמיס (1992).
בין השנים 1995 ו-1998 שיחקה בתפקיד איילין ריינולדס בסדרה המשטרתית "Heartbeat" של ITV.
ב-1993 גילמה את המלכה אליזבת השנייה בסרט הטלוויזיה "דיאנה: הסיפור האמיתי" על פי ספרו של הביוגרף אנדרו מורטון.
סטליבראס הייתה מועמדת פעמיים לפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על תפקידה כאן אונידין ועל תפקידה כאנה שטראוס.
סטליבראס הייתה נשואה פעמיים ולא הביאה ילדים לעולם.
את בעלה הראשון השחקן רוג'ר רולנד הכירה בנוטינגהאם.
הם התחתנו ב-1963 והתגרשו אחרי כעשר שנות נישואין.
באותה תקופה התפרקו גם נישואיו השניים של פיטר גילמור.
הידידות בין סטליבראס וגילמור שהופיעו יחד בסדרה "קו אונידין" התפתחה לאהבה, והם התחילו לחיות יחד.
עשר שנים אחר כך ב-1987 השניים התחתנו.
סטליבראס הייתה נשואה לפיטר גילמור עד למותו בפברואר 2013. הם גרו בבארנס שבלונדון, ובבעלותם היה קוטג' בעיר דארטמות' בשם "בית אונידין".
הבית שימש כאתר צילומים של הסדרה "קו אונידין".
סטליבראס נפטרה ב-3 ביולי 2021.
יוהנה מנספילד סאליבן מייסי ("אן סאליבן" 14 באפריל 1866 - 20 באוקטובר 1936) הייתה מורה אמריקאית שהתפרסמה בתור מטפלת ובת לוויה בחייה של הלן קלר.
היא לקתה בגרענת, מחלת עיניים זיהומית, כשהייתה בין הגילאים שמונה עד עשר, המחלה הותירה אותה כבדת ראייה.
למדה בבית הספר פרקינס במסצ'וסטס לעיוורים ועם סיום לימודיה נהייתה למורתה של הלן קלר בגיל עשרים.
סאליבן נולדה ב-14 באפריל 1866 בפידינג הילס, מסצ'וסטס.
לפי תעודת ההטבלה שלה, השם שניתן לה לאחר לידתה הוא יוהנה מנספילד סאליבן.
למרות זאת, מכריה כינו אותה בשם אן או אנני.
בתם הבכורה של תומאס ואליס סאליבן.
הוריה היו מהגרים נבערים מדעת, ללא הכשרה מקצועית ודלי אמצעים שהיגרו לארצות הברית בשנת 1860 מאירלנד לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
בהיותה בת שמונה בלבד תקף אותה נגיף עיניים אלים וכך חלתה בגרענת, מחלתה החמירה ועם הזמן הגיעה למצב של עיוורון כמעט מוחלט.
זמן קצר לאחר הידבקותה במחלה אימה נפטרה ואביה נטש אותה ואת אחיה שנתיים לאחר מכן עקב פחד שלא יוכל לגדל בעצמו את ילדיו.
יחד עם אחיה הצעיר ג'יימס ("ג'ימי") היא נשלחה לבית מחסה בטוקסברי (כיום בית החולים של העיר).
ג'יימי החל לסבול מנמק העצם ונפטר שלושה חודשים לאחר קליטתם בבית המחסה.
סאליבן נותרה במוסד זה במשך ארבע שנים נוספות לאחר מותו.
היא זכתה לקבל מספר ניתוחים בעיניה שהקלו לזמן קצר על כאביה אך בפועל הם לא עזרו לשפר את ראייתה.
סאליבן איבדה את מאור עיניה בגיל צעיר, ולכן לא למדה לקרוא, לכתוב או לתפור והעיסוק היחיד ממנו יכלה להתפרנס בתקופתה היה כעוזרת בית.
אולם, דייר אחר ששהה בבית המחסה יידע אותה על כך שקיים בית ספר לעיוורים לא הרחק משם.
בשנת 1880 נפגשה עם המפקח על בית המחסה, פרנקלין בנג'מין סנבורן ושכנעה אותו להעביר אותה למכון פרקינס לעיוורים בבוסטון.
הוא אישר את בקשתה והיא החלה את לימודיה במכון זה ב-7 באוקטובר 1880. אם כי נימוסיה הנמוכים הקשו עליה בשנותיה הראשונות בבית הספר היא הצליחה ליצור קשר עם חלק ממוריה והתקדמה בלימודיה.
היא אף התאקלמה חברתית והצליחה ללמוד את שפת הסימנים מלאורה ברידגמן, בוגרת בית הספר והתלמידה הראשונה במוסד שהייתה גם עיוורת וגם חירשת.
סאליבן עברה סדרה נוספת של ניתוחים בעיניה שהצליחו לשפר במידת מה את יכולת ראייתה.
בשנת 1886 סיימה את לימודיה במכון פרקינס בגיל עשרים בתור מצטיינת המחזור.
נשאה נאום בטקס הסיום בו חיזקה את ידי כל הבוגרים.
בקיץ שלאחר סיום לימודיה, ארתור קלר, החל לחפש מורה לביתו החירשת והעיוורת בת ה-6, הלן קלר, והוא פנה למיכאל אנגנוס, מנהל מכון פרקינס.
אנגנוס המליץ מיידית על אן סאליבן למשרה זו והיא החלה לעבוד בבית משפחת קלר בטסקומביה אלבאמה מה-3 במרץ 1887. עם הגעתה לביתם, החלה להתווכח עם הוריה של הלן לגבי מלחמת האזרחים ועל העובדה שהעסיקו עבדים.
מנגד, היא יצרה במהרה קשר טוב עם הלן.
הייתה זו תחילתה של ידידות בת 49 שנים: סאליבן הפכה ממורה לאומנת של הלן ולבסוף לחברתה הטובה.
תוכנית הלימודים של סאליבן כללה לוח זמנים נוקשה ולימוד קבוע של מילים חדשות.
אולם היא שינתה תוכנית זו לאחר שראתה שאינה מתאימה להלן.
במקום זאת, היא החלה ללמד אותה אוצר מילים בהתאם לדרישותיה, כל מילה "הוקשה" אל כף ידה של הלן.
בתוך שישה חודשים שיטת לימוד זו הצליחה מאוד, הלן למדה 575 מילים, טבלאות כפל וכן את כתב ברייל.
סאליבן המליצה בתוקף שהוריה של הלן ישלחו אותה למכון פרקינס על מנת שתרכוש השכלה נאותה.
לאחר שנאותו לבקשתה, סאליבן לקחה את הלן לבוסטון בשנת 1888 ונשארה עימה.
סאליבן המשיכה לאמן וללמד את הלן שהתפרסמה בזכות התקדמותה המהירה.
עם עזרתו של אנגנוס, קלר נהפכה לסמל של בית הספר, והדבר סייע בהשגת תרומות ומימון לבית הספר שבתמורה הפכו אותו לבית הספר המבוקש ביותר לעיוורים במדינה.
בשלב מסוים הלן הואשמה בגנבה ספרותית, הדבר הכעיס מאוד את סאליבן שעזבה את המוסד ולעולם לא חזרה אליו.
סאליבן נותרה בת לוויה קרובה להלן והמשיכה לסייע לה בלימודיה, לימודים שנמשכו עד לקבלת תואר ראשון ממכללת רדקליף.
ב-3 במאי 1905, סאליבן נישאה למרצה ומבקר ספרות מאוניברסיטת הווארד, ג'ון אלברט מייסי (1877-1932) שסייע להלן עם פרסום כתביה.
הוא עבר לגור איתן והם גרו יחדיו בשלושה.
אולם, בתוך מספר שנים, הנישואים החלו להתפורר.
בשנת 1914 הם נפרדו, אם כי הוא הוגדר כ"דייר" שגר איתן לפי מפקד האוכלוסין של שנת 1920. הם מעולם לא התגרשו באופן רשמי.
עם חלוף השנים לאחר פרידתם, נראה שהוא נעלם מחייה של סאליבן.
היא מעולם לא נישאה בשנית.
בשנת 1932 קלר וסאליבן, כל אחת, זכו בחברות כבוד במכון החינוכי של סקוטלנד.
הן אף זכו בתוארי כבוד מאוניברסיטת טמפל.
בשנת 1955 סאליבן זכתה לתואר דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת האוורד.
בשנת 1956 מבנה במכון פרקינס לחרשים נקרא בשם "קלר-מייסי" כאות הוקרה לסאליבן ולהלן קלר.
סאליבן הייתה לקוית ראייה במשך רוב חייה, אך בשנת 1935 מצבה החריף והיא הייתה עיוורת בשתי עיניה.
ב-15 באוקטובר 1936 לקתה בקריש דם, נפלה לתרדמת ונפטרה לאחר חמישה ימים ב-20 באוקטובר בהיותה בת 70. מקום פטירתה היה קווינס, ניו יורק.
הלן קלר החזיקה את ידה בשעותיה האחרונות.
קלר סיפרה שבחודש האחרון לחייה סאליבן הייתה נסערת אך בשבוע האחרון חזרה למזגה הנעים והאדיב.
גופתה של סאליבן נשרפה ואפרה פוזר בקתדרלה הלאומית של וושינגטון.
היא הייתה האישה הראשונה שזכתה למעמד רם זה.
כאשר קלר נפטרה בשנת 1968, גם אפרה פוזר בקתדרלה הלאומית ליד אפרה של סאליבן.
אן וודס פטרסון היא דיפלומטית אמריקאית שכיהנה כשגרירת ארצות הברית במצרים, בפקיסטן, בקולומביה ובאל סלוודור וכממלאת מקום שגריר ארצות הברית באומות המאוחדות.
פטרסון נולדה בפורט סמית' שבארקנסו.
ב-1971 סיימה תואר ראשון במכללת ולסלי ולמדה לתואר שני באוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
ב-1973 החלה את שירותה במחלקת המדינה של ארצות הברית.
בתחילת הקריירה שלה שימשה יועצת כלכלית בין השאר בלשכת המודיעין והמחקר ובלשכת הכלכלה והעסקים של מחלקת המדינה.
בשנים 1984–1988 שימשה נספחת כלכלית וקונסולית בערב הסעודית, בשנים 1988–1991 שימשה חברה במשלחת ארצות הברית למוסדות האו"ם בז'נבה, בשנים 1991–1993 שימשה ראש מחלקת מדינות הרי האנדים (דרום אמריקה) ולאחר מכן שימשה סגנית לתת-מזכיר מחלקת המדינה לענייני האמריקות.
ב-1997 מונתה לשגרירת ארצות הברית באל סלוודור, בשנת 2000 מונתה לשגרירת ארצות הברית בקולומביה.
ב-2003 חזרה לארצות הברית ומונתה למשנה למפקח הכללי של מחלקת המדינה.
ב-2004 מונתה למשנה לשגריר ארצות הברית באומות המאוחדות, ולאחר התפטרותו של השגריר ג'ון דנפורת' מילאה את מקומו מינואר 2005 עד כניסתו לתפקיד של ג'ון בולטון באוגוסט אותה שנה.
בתפקידה הבא שימשה תת-מזכיר המדינה לענייני המלחמה בסמים ובפשיעה בינלאומית.
ביולי 2007 מונתה לשגרירת ארצות הברית בפקיסטן וכיהנה בתפקיד עד אוקטובר 2010. באוגוסט 2011 מונתה לשגרירה במצרים, היא כיהנה בתפקיד במהלך תקיפת שגרירות ישראל במצרים, במהלך הבחירות במדינה ביוני 2012 ועלייתם לשלטון של הנשיא מוחמד מורסי ותנועת האחים המוסלמים.
בתקופת ההפיכה במצרים בקיץ 2013, הייתה מושא למחאות עקב זיהויה וזיהוי ארצות הברית כתומכים במורסי ובאחים המוסלמים.
זמן קצר לאחר הדחתו של מורסי נאלצה פטרסון לעזוב את תפקידה והוחלפה על ידי רוברט ביקרופט.
בדצמבר 2013 מונתה לתת-מזכיר המדינה לענייני המזרח הקרוב, תפקיד בו כיהנה עד פרישתה משירות החוץ בינואר 2017. לאחר פרישתה מונתה לחברה בוועדה המייעצת לאסטרטגיית ביטחון לאומי במחלקת ההגנה של ארצות הברית.
במהלך שירותה הדיפלומטי עוטרה באות מסדר חוזה מטיאס דלגדו מממשלת אל סלוודור, באות מסדר הקונגרס מהקונגרס הקולומביאני ובאות מסדר בויאקה מממשלת קולומביה.
כמו כן זכתה למספר פרסים ועיטורי שירות ממחלקת המדינה של ארצות הברית.
לאחר פרישתה היא מכהנת בנציבות האוניברסיטה לביטחון לאומי וכעמיתה במכון ג'קסון ליחסים בינלאומיים באוניברסיטת ייל.
נשואה לדייוויד ואם לשני בנים.
אן עם הצמות היא סדרת טלוויזיה קנדית המבוססת על הרומן "האסופית" משנת 1908 של הסופרת לוסי מוד מונטגומרי שעובדה לטלוויזיה על ידי התסריטאית זוכת פרס אמי מוירה וולי-בקט .
הסדרה עלתה ברשת CBC הקנדית בקנדה, ובשאר העולם היא משודרת בנטפליקס.
העונה הראשונה כוללת שבעה פרקים והעונות השנייה והשלישית כוללות עשרה פרקים כל אחת.
הסדרה עלתה ב-19 במרץ 2017. העונה השנייה עלתה לשידור ב-22 בספטמבר 2019.
ב-3 בינואר 2020 עלתה העונה השלישית לשידור בנטפליקס.
בנובמבר 2021, לאחר סיום שידור העונה השלישית בקנדה, הודיעו CBC ונטפליקס על ביטול הסדרה.
העלילה מתמקדת בחייה של אן שרלי-קת'ברט, ילדה יתומה שאומצה על ידי שני אחים המתגוררים בעיירה אבונלי שבאי הנסיך אדוארד, קנדה, באותה תקופה חלק מהאימפריה הבריטית, ומתארת את חוויותיה בעיירה.
הסדרה מספרת על חייה של אן שרלי: יתומה בת 13 בעלת דמיון מפותח ואוצר מילים רחב.
הוריה של אן, וולטר וברטה שרלי, נפטרו ממחלת הטיפוס כשהייתה כבת שלושה חודשים, והיא בילתה את חייה מאז בין משפחות אומנה שונות ובית היתומים בנובה סקוטיה, בו סבלה מהתעללות מתמשכת מצד הילדות האחרות.
אן נשלחה לתקופה ארוכה יחסית למשפחה, שהתייחסה אליה כאל משרתת וניצלה אותה לביצוע עבודות בית.
אחרי שאב המשפחה מת, שלחה האם את אן בחזרה אל בית היתומים.
אחרי תקופה בבית היתומים, נשלחה אן לאימוץ אל מת'יו ומרילה קת'ברט, שני אחים בגיל העמידה שחיו בחווה של משפחתם, גרין גייבלס.
מת'יו ומרילה ציפו לנער שיעזור למת'יו בעבודות המשק, אך עקב אי-הבנה נשלחה אליהם נערה, אן.
מת'יו גילה חיבה מיידית לאן, בניגוד למרילה, שלא התלהבה מהמצב שנוצר עקב הטעות.
עם זאת, לאחר שהתגלה לה עברה של הילדה, הסכימה להשאיר אותה עמם ולקבל לעבודה בשכר את ג'רי, נער ממוצא צרפתי בגילה של אן, אשר יעזור בעבודות החווה.
באחד מימי ראשון, לאחר הגעתה של אן אל גרין גייבלס, הקת'ברטים ואן הוזמנו לפיקניק בו פגשה אן את דיאנה בארי, בת למשפחה עשירה ומכובדת.
עד מהרה הופכות השתיים לחברות טובות.
בבית הספר אן נתקלת בקשיים חברתיים רבים, וסובלת בהתחלה מהצקות והקנטות בגלל מוצאה ומראה מצד מספר תלמידים.
ביום השני ללימודים אן פוגשת את גילברט בליית', נער טוב מראה, שרובי, ילדה בכיתתה, מאוהבת בו כבר שלוש שנים.
גילברט מנסה ליצור קשר עם אן במשך כל היום, ואילו הבנות אוסרות על אן לדבר עימו.
רכילות של אן עם בנות הכיתה משפיעה על חבריה לכיתה, ובכך משפיעה על שמה הטוב של מרילה בעיירה.
לאחר שפורצת שריפה בביתה של רובי, אן מסייעת באומץ לכבות אותה, בעזרת הידע הנרחב שלה בנושא, וכך משתפר המצב החברתי של המשפחה כולה.
לאחר שאן נתקלת בבריונות בבית הספר, מרילה מנסה לעודד אותה ומרשה לה לערוך מסיבת תה "כמו המבוגרים".
אן מזמינה את דיאנה, ובמקום מיץ פטל, מגישה לה בטעות יין דומדמניות, והשתיים משתכרות.
בני הזוג בארי זועמים, מענישים את דיאנה ואוסרים על השתיים להיפגש, אך כאשר אחותה הקטנה של דיאנה, מיני מיי, נתקפת במחלה קשה בזמן שהוריהן נעדרו מן הבית, דיאנה מזעיקה את אן לעזרה.
אן, שטיפלה בעבר במצב כזה באחד מבתי האומנה שלה, מצליחה לטפל במיני מיי ולהצילה.
הוריה של דיאנה אסירי תודה לאן, מבטלים את עונשה של דיאנה והמצב חוזר לקדמותו.
באותו הזמן, מתגלה לצופי הסדרה כי אביו של גילברט חולה מאוד.
גילברט נעדר מהלימודים משום שנשאר בבית לטפל באביו.
אן מביאה לו כל יום את שיעורי הבית, ותלמידי בית הספר מצפים בקוצר רוח לחזרתו.
אביו של גילברט נפטר ממחלתו, וגילברט השבור לא מוכן לחזור לבית הספר.
גם מת'יו הופך חולה מאוד ומרותק למיטתו, ומנסה להתאבד, כדי שמרילה ואן יוכלו להשתמש בכספי ביטוח החיים שלו לפרנס את עצמן לתקופה.
עקב חוסר יכולתו של מת'יו לעבוד, הקת'ברטים קרובים לאבד את ביתם.
אן וג'רי הולכים לשרלוטטאון בניסיון למכור כל רכוש יקר העומד ברשותם, כדי לנסות להציל את בית משפחת קת'ברט.
בזמן שהשניים שוהים שם, אן פוגשת במקרה את גילברט, שומעת על תוכניתו לעזוב את האי ונפרדת ממנו לשלום.
בזמן שאן וגילברט משוחחים, שני גנבים תוקפים ושודדים מג'רי את הכסף שהשיג כשמכר את אחד הסוסים, ואן וג'רי נשארים ללא כסף מספיק לנסיעת הרכבת בחזרה הביתה.
הם מוצאים משכן בלילה בביתה של ג'וזפין בארי, דודתה העשירה של דיאנה, שמארחת אותם בחום ורוכשת עבורם כרטיסי רכבת.
העונה נגמרת כשגילברט עוזב כדי להסתובב בעולם, ומשפחת קת'ברט משכירה שני חדרים בגרין גייבלס לדיירים בשכר.
העונה מתחילה כשגילברט עובד על אונייה עם חברו החדש סבטסטיאן, "באש", אדם כהה עור שעובד שם כבר מזה 10 שנים כמעמיס פחם.
במקביל שני הדיירים של משפחת קת'ברט, מתגלים כנוכלים שתקפו את ג'רי בשרלוטאון מנסים להוציא לפועל הונאת ענק שמשפיעה על כל העיירה, ובעיקר על מר בארי, אביה של דיאנה.
במסגרת ההונאה, השניים מערימים על תושבי העיירה וטוענים שיש זהב תחת אדמת אבונלי.
שני הנוכלים משכנעים את תושבי העיירה להעביר להם כסף לביצוע בדיקות גאולוגיות מתאימות כדי להוכיח שיש זהב באבונלי ולכרות אותו.
אן כותבת מכתב לגילברט ומתארת את המתרחש באבונלי, ובמיוחד את הבהלה לזהב שצמחה בקרב אנשי העיירה, בתקווה שיחזור.
ההונאה של שני הנוכלים מתגלה, והם נמלטים מהעיירה באישון לילה.
ג'רי, בדרכו הביתה מזהה את שניהם כשניים ששדדו אותו.
בצהרי יום לימודים, בדרכה חזרה לגרין גייבלס, אן פוגשת רוכל יהודי גרמני וקונה ממנו, תמורת כריך, צבע לשיער בתקווה שתוכל לצבוע את שערה לצבע "שחור כעורב".
אן צובעת את שערה בהצלחה אולם נחרדת מהתוצאה, מנסה להסיר את הצבע השחור עם חומר הלבנה, ונותרת עם שיער ירוק.
מרילה נאלצת לקצר את שערה.
אן מתביישת ללכת כך לבית הספר אולם נאלצת לשוב למחרת לספסל הלימודים, ומגלה שגילברט חזר לאבונלי לאחר שקיבל את מכתבה של אן ושמע על הונאת הזהב באדמת אבונלי.
דיאנה ואן מתחברות עם קול, נער נוסף בכיתתן וצייר מוכשר.
קול סובל מהתעללות קשה בכיתה.
אן מתחברת עם דודתה של דיאנה, ג'וזפין, שמזמינה אותה ואת דיאנה לנשף שהיא עורכת בביתה.
מכיוון שאן ודיאנה לא יכולות ללכת לנשף לבדן, הן מבקשות מקול שישמש להן כמלווה.
בנשף, קול, אן, ודיאנה מגלים שדודה ג'וזפין היא לסבית, ובת לווייתה האהובה והוותיקה הייתה למעשה בת זוגה בסתר.
קול מבין שם שבדומה לדודה ג'וזפין, הוא הומוסקסואל.
אחרי שהם חוזרים לאבונלי, קול מפסיק ללכת לבית הספר, ומתחיל לבלות את ימיו בבית-עץ שאן בנתה ביער, ומסתיר זאת מהוריו.
אן מספרת למורה שלהם, מיס סטייסי, על כך והוריו של קול, שהדבר התגלה להם, מכריחים אותו לעבוד בשדה לרווחת המשפחה במקום ללמוד.
היחסים בין אן וקול מתדרדרים בעקבות זאת, וקול מרגיש נבגד, אחרי שאן למעשה הסגירה את סודו להוריו.
השניים משלימים וקול עוזב את ביתו ועובר לחיות עם הדודה ג'וזפין בעיר.
גילברט ובאש חוזרים ומשתקעים באבונלי, ומחליטים להיות שותפים עסקיים ולנהל יחדיו את החווה של משפחת בליית' (שגילברט הוא כעת היורש היחיד שלה).
גילברט חוזר ללימודים, בזמן שבאש עובד לבדו בשדות.
באש סובל מיחס עוין מצד אנשי העיירה, שמתנכלים לו עקב היותו אדם שחור וחופשי.
בשל היחס העוין הזה והתסכול על הריחוק של גילברט ממנו, באש מחליט שנמאס לו ורוצה ללכת לבקר ל"בוג" - שכונת עוני ופשע שגרים בה רק אנשים כהי עור.
באש חולה, ואף רופא לא מוכן לבדוק אותו בגלל צבע עורו.
גילברט מציע שהם ילכו לרופא של אביו בשרלוטטאון, ובאש מסכים רק אם אחרי הבדיקה ומתת התרופה יעבור לגור בבוג.
באש מספר לרופא שגילברט רוצה להיות רופא בעתיד, והרופא מסכים להעסיק את גילברט כשוליה.
אחרי הביקור אצל הרופא, באש וגילברט מבקרים בבוג, ושם באש פוגש את מרי, אישה שעובדת במכבסה, ומתאהב בה.
אחרי שגילברט מוצא את באש, מרי מציעה להם מקום לישון בו, ואחרי שגילברט חזר לאבונלי, באש נשאר שם עוד כמה ימים.
באחד הערבים, באש חוזר לביתה של מרי כשהוא מתכונן להציע לה נישואין, וכשהוא מציץ דרך החלון הוא רואה אותה מחובקת עם גבר אחר, שמתגלה להיות אלייז'ה, בנה מחוץ לנישואים של מרי, אותו גידלה בבוג והוא כעת אדם בוגר שמייצר אלכוהול לא חוקי לפרנסתו.
אחרי שגילברט מגיע לבוג כדי לחפש את באש ומרי מצטרפת לחיפוש, הם מוצאים אותו שיכור בתוך המכבסה, ושם הוא מציע למרי נישואין.
העונה נגמרת כאשר מרי ובאש מתחתנים באבונלי ועוברים לגור ביחד עם גילברט.
בבית הספר הילדים כבר בגיל 16, והם עומדים בפני מבחני הקבלה שלהם למכללת קווינס, מלבד דיאנה, שנאלצת ללכת לבית הספר לנימוסין והליכות בפריז.
דיאנה איננה מעוניינת בנסיעה ללימודים בפריז בגלל הניתוק הכפוי מאן ושאר חבריה, ובגלל שהדבר ימנע ממנה לקבל השכלה גבוהה.
אן מחליטה שהיא רוצה ללמוד עוד על עברה וזהותם של הוריה.
ביום שבת אחד, היא נוסעת עם גילברט לשרלוטטאון ושם היא הולכת ביחד עם קול לבית היתומים בו גדלה.
אן מתאכזבת לגלות שאין לבית היתומים אף מידע אודותיהם, אבל בהמשך העונה היא פונה לכנסיות ומגלה שהוריה היו מהגרים סקוטים.
באותו פרק זמן, באש וגילברט נעשים לשותפים עסקיים רשמיים, ולבאש ומרי נולדת תינוקת, לה הם קוראים דלפין.
בנה של מרי, אלייז'ה, מגיע לביקור ולאחר ויכוח קשה עם באש, הוא בורח באישון לילה וגונב כמה מחפציו של אביו המנוח של גילברט.
לפני חג הפסחא, מרי חולה באלח דם ומצבה מידרדר במהירות, תוך מעט זמן היא על ערש דווי.
גילברט מביא את הרופא שאצלו הוא עובד, שמספר לגילברט שאין תרופה למחלתה של מרי ושהיא כנראה תמות תוך שבוע או שבועיים.
לבקשתה של מרי, גילברט הולך לבוג ומחפש את אלייז'ה כדי לתת לו מכתב שמרי כתבה לו.
גילברט מקבל מידע מוטעה על מקום הימצאו של אלייז'ה, וחושב שהוא עלה על אונייה לניו יורק, בזמן שאלייז'ה למעשה מסתתר בבוג.
גילברט נותן את המכתב לחברותיה של מרי ומבקש מהן להעביר אותו לאלייז'ה כאשר ישוב.
לאחר מכן גילברט חוזר לאבונלי יחד עם חברותיה של מרי, כדי שיוכלו להפרד ממנה.
חברותיה של מרי מציעות לקיים מסיבת פסחא לכבודה של מרי, והרעיון יוצא לפועל בחצר ביתם של משפחת בארי, ומרי נפטרת ביום למחרת.
אלייז'ה חוזר לאבונלי אחרי שהתפכח וקרא את המכתב, והוא מחזיר לגילברט את הירושה של אביו.
באש כועס על אלייז'ה ועל היחס הרע שהעניק לאימו לפני מותה, ומגרש אותו משם, אבל משנה את דעתו לאחר שהוא נוכח לדעת שהחרטה וההתפכחות של אלייז'ה הן אמיתיות וכנות, ואלייז'ה עובר לגור עם באש וגילברט בחוותם.
בעבודה אצל הרופא בשרלוטטאון, גילברט מכיר נערה נאה בשם וויניפרד, שעובדת שם בתור מזכירה, ונוצר ביניהם קשר רומנטי.
גילברט פוגש את הוריה של וויניפרד ומתחיל לתכנן להציע לה להנשא לו.
אן מגלה שהיא מאוהבת בגילברט, אבל מגלה שהוא בקשר עם וויניפרד.
משפחתה של וויניפרד מעודדת את גילברט ללכת ללמוד רפואה במכללת סורבון שבצרפת ואביה של וויניפרד מציע לשלם על הלימודים והמגורים בצרפת.
במקביל אן מגלה שיש לגילברט רגשות כלפיה והוא שואל אותה אם כדאי לו להציע לוויניפרד נישואין או לא.
אן, שיודעת שהוא חולם להיות רופא, מוותרת על אהבתה אליו והיא מעודדת אותו להציע אירוסין לוויניפרד.
למחרת, כעצתה של מרילה, היא הולכת לביתו של גילברט, אבל מגלה שהוא לא שם וכבר יצא לשארלוטטאון, כדי להציע לוויניפרד נישואים.
אן כותבת לו מכתב, בו היא מתוודה שהיא אוהבת אותו, אבל בשרשרת של תאונות המכתב אובד.
כששניהם בטוחים שהם מאוהבים אחד בשנייה באהבה חד צדדית, הם מחליטים ללכת לדרכם - אן למכללת קווינס וגילברט ללימודי רפואה באוניברסיטת טורונטו.
ברכבת גילברט פוגש בדיאנה והיא נוזפת בו על כך שהוא לא ענה לאן על המכתב, וגילברט מגלה לראשונה על המכתב.
הוא יורד בשרלוטטאון אל אן.
בו זמנית, אן נתקלת בשרלוטטאון בוויניפרד ומגלה שגילברט לא הציע לה נישואים אלא סיים את הקשר ביניהם והוא מתכנן עכשיו להציע לאן עצמה נישואים.
אן אוספת את הדברים שלה מהחדר בקווינס במהירות האפשרית, ופוגשת את גילברט בכניסה לבית.
השניים מתנשקים ומגלים לבסוף אחד לשנייה את אהבתם, ומבטיחים לשמור על קשר החלפת מכתבים הדדי.
מת'יו ומרילה מוצאים ספר שאביה של אן העניק לאמה, זמן קצר לאחר לידתה של אן, ומעניקים אותו לאן.
אן שרלי קת'ברט (אמיבת' מקנולטי) – יתומה המגיעה לבית קת'ברט בטעות ונשארת עם האחים מרילה ומת'יו, ילדה מוזרה ובעלת דמיון מפותח, מאוהבת בגילברט וחברתה הטובה של דיאנה וקול.
מרילה קת'ברט (ג'רלדין ג'יימס) – אחותו של מת'יו.
בהתחלה לא אוהבת את אן אבל עם הזמן נהיית כמו אמא בשבילה.
תומסון) – אחיה של מרילה.
אהב את אן ממבט ראשון ונהיה כמו אב עבורה.
דיאנה בארי (דלילה בלה) – חברתה הטובה ביותר של אן, דיאנה באה ממשפחה עשירה, מאוהבת בג'רי.
גילברט בליית' (לוקאס ג'ייד זומן) – יתום, מאוהב באן אבל מכחיש זאת עד לרגע האחרון.
יפה תואר ומודל לחיקוי, טוב עם ילדים.
ג'רי ביינארד (איימריק ג'ט מונטאז) – נער צרפתי/קנדי, אינו יודע לכתוב ולקרוא מכיוון שהוא אינו לומד בבית ספר.
אן מלמדת אותו לקרוא ולכתוב.
משפחת קת'ברט שכרו אותו שיעזור להם בחוותם.
רייצ'ל לינד (קורין קוסלו) – אוהבת לרכל, חברה טובה של מרילה.
סבסטיאן "באש" לה קרואה (דלמאר אבוזיד) (עונה 2–3)
קול מקנזי (קורי גרוטר-אנדרו) – נמשך לבנים, בעונה 3 גר עם מיס ג'וזפין (עונה 2–3)
גברת מיוריאל סטייסי (ג'ואנה דאגלס) (עונה 2 משני; עונה 3)
וויניפרד "ויני" רוז (אשלי סטיוארט) (עונה 3)
עונהמספר הפרקיםתאריך שידור מקוריתאריך שידור ראשוןתאריך שידור אחרון1719 במרץ 201730 באפריל 20172105 ביולי 201831022 בספטמבר 2019
הסדרה צולמה בחלקה באי הנסיך אדוארד, כמו גם במקומות שונים בדרום אונטריו.
אן פירבנק היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון בריטית שהקריירה שלה משתרעת על פני שישה עשורים.
אחד מתפקידיה הידועים של פירבנק הוא בדמות אן אליוט במיני-סדרה "הטיית לב" על פי הרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
פירבנק נולדה בעיר סיקינדראבאד במדינת אנדרה שבהודו.
ב-1971 כיכבה פירבנק בתפקיד הראשי בדמות אן אליוט בסדרת הדרמה של רשת ITV "הטיית לב" עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
ב-1978 גילמה את דמותה של הנסיכה אלכסנדרה בסדרת הטלוויזיה "לילי".
ב-2005 הופיעה פירבנק בדרמה התקופתית "אליזבת הראשונה" לצדה של הלן מירן.
ב-2012 שיחקה פירבנק בהפקה של המחזה "The Golden Dragon" בתיאטרון ג'אגריטי בבנגלורו שבהודו.
מבקר בעיתון "The Hindu" ואמר ש"היא צעירה ונמרצת בגיל 79" וש"נוכחות השחקנית בולטת על הבמה".
ב-2014 הופיעה בהפקה של המחזה "ציד המכשפות" בתיאטרון אולד ויק בתפקיד רבקה נורס המבוגרת.
פירבנק היא חברתה של השחקנית הסקוטית אמנדה ווקר.
היא הייתה מאורסת לשחקן פטריק דונן לפני שהתאבד ב-1958, על אף העובדה שהוא היה אז נשוי באותו זמן לשחקנית אוד ג'והנסן.
בילי בדאי (2010) Billy Liar, תיאטרון וסט יורקשייר פלייהאוס
ציד המכשפות (2014) The Crucible, תיאטרון אולד ויק
אן סידני (Ann Sidney, נולדה ב-1944) היא שחקנית ודוגמנית בריטית, מחזיקה בתואר מיס עולם לשנת 1964.
ב-1978 הנחתה את הגרסה האוסטרלית של תוכנית משחק הטלוויזיה "The Better Sex", בנוסף היא גם הופיעה שש שנים כזמרת במלון MGM Grand.
אן פדרסדוטר הייתה נורווגית, שהואשמה בכישוף והוצאה להורג.
המקרה שלה היה מהמתועדים ביותר מבין משפטי המכשפות הרבים בנורווגיה במאות ה-16 וה-17. יחד עם ליזבת' ניפן, פדרסדוטר הייתה אולי הקורבן המפורסם ביותר של ההאשמה זו בנורווגיה.
אן פדרסדוטר נולדה בעיר טרונדהיים, נורווגיה.
היא הייתה בתו של פקיד ואחותו של פקיד של טרונדהיים, סרן פדרסון.
בשנת 1552 נישאה לאבשלום פדרסון בייר (1528–1575), כומר לותרני ופרופסור לתאולוגיה בעיר ברגן, שם התגוררו.
בשנת 1575 אן הואשמה בכך שהיא הרגה את דודו של בעלה, הבישוף גייבל פדרסון, על ידי כישוף, כדי להפוך את בעלה לבישוף.
היא שוחררה מן ההאשמות דרך קשרים של בעלה, אשר הצליח להביא לה חנינה ממלך דנמרק.
שנה אחרי זה, היא הפכה לאלמנה עשירה, משוחררת ממסים על ידי המלך.
לאחר שנאשמה בכשפים, היא נחשבה תמיד למכשפה.
אן התבודדה והגיבה לשמועות בעוינות ובהתווכחות עם אנשים.
השמועות נעשו גרועות יותר ויותר במשך השנים.
במרץ 1590 היא נאשמה בפעם השנייה.
היא סירבה להשתתף במשפט, והובאה אליו בכוח.
במהלך המשפט אן הואשמה בכך שרצחה שישה אנשים על ידי הפיכתם לחולים על ידי קסמים.
העדים במשפט היו חבריה ושכניה.
בנוסף, המשרתת שלה, אלינה, האשימה אותה שהשתמשה בה כסוס רכיבה ל"שבת של מכשפות", שם תכננו המכשפות לשרוף את העיר.
אחרים טענו שהם ראו אותה בנוכחות שדים.
במהלך המשפט, אן דיווחה על "כוח רצון, ראייה ומיומנות".
על האשמתה בהריגת הילד היא השיבה: "ילדים רבים מתים בעיר, לא הרגתי את כולם".
למרות מחאות של כמה שרים מכמורת ברגן, היא נידונה למוות.
בנורווגיה נשרפו בדרך כלל מכשפות, ואן קיבלה את המשפט הזה.
בדרך להוצאה להורג היא בכתה את חפותה כמה פעמים.
אן פדרסדוטר נשרפה בעודה בחיים על המוקד בעיר ברגן ב-7 באפריל 1590. המקרה שלה נחשב לנקודת המוצא של משפטי המכשפות הרבים בנורווגיה (Trolldomssakene i Norge) במהלך המאה ה-17, במיוחד בפינמרק ב"(Vardø witch trials (1621".
המחזה 'אן פדרסדוטר' הוא דרמה בארבע מערכות של המחזאי הנורווגי, הנס ויירס-ג'נסן, שהופיע ב -1909. בהשראת לה פאיאמה (1934), נכתבה אופרה מאת המלחין האיטלקי אוטורינו רספיגי והסרט "יום הזעם" (1943) שיצא בדנמרק, בזמן הכיבוש הנאצי, בבימויו של הבמאי הדני קארל תאודור דרייר.
דמותה של פדרסדוטר היה גם הנושא של 'אן פדרסדוטר', אופרה מאת המלחין הנורווגי אדוארד פליפלט ברן.
בשנת 1977, הסופרת הנורווגית ורה הנריקסן פרסמה את הרומן "Skjærsild" המציג היבטים של הסיפור.
אבן זיכרון בשם אבן המכשפה (Heksesteinen på Nordnes) הוקמה כאנדרטה לקרבנות של משפטי המכשפות בנורווגיה.
האנדרטה נחשפה ב-26 ביוני 2002 בשכונת ברגן והכתובת מציגה 350 קרבנות שנשרפו ללא הצדקה בשנים: 1550-1700. בנוסף, אלבומו של המוזיקאי העצמאי קווין לוי משנת 2009 "לזרוק כסף" כולל את הסיפור על אן פדרסדוטר.
כמו כן, הלהקה הנורווגית "קוולרטק" כתבה שיר בשם "שריפת מכשפות" (Heksebrann) עבור האלבום שלהם בשנת Nattesferd) 2016).
הנסיבות סביב אן פדרסדוטר מתוארות בשיר.
המכשפות בעולם המערבי מאת בריאן.א פאבלק (2010)
HUMANIST FORLAG הייגן, רונה בליקס (2003)
אן סטוק הייתה עוזרת מזכירת המדינה האמריקאית לענייני חינוך ותרבות ומילאה תפקידים נוספים מטעם המפלגה הדמוקרטית ואנשיה.
סטוק נולדה באינדיאנה בשנת 1944. היא בוגרת תואר אקדמי מאוניברסיטת פרדו, היא עבדה כמורה בבית ספר יסודי וכדיילת בפאן אם.
במהלך מסע הבחירות לנשיאות ארצות הברית 1980 היא שימשה כסגנית מזכירת העיתונות עבור סגן הנשיא וולטר מונדייל, לאחר מכן הייתה סגנית אחראית תקשורת ויחסי ציבור של תאגיד חנויות הכלבו בלומינגדיילס.
בשנת 1993 הנשיא ביל קלינטון מינה אותה כמזכירה החברתית של הבית הלבן (White House Social Secretary), באחראית על המסיבות והאירועים של הבית הלבן, תפקיד אותו ביצעה עד 1997 (הוחלפה על ידי קפריסיה מרשל).
מ-1997 ועד 2010 עבדה במרכז לאומנויות הבמה על שם ג'ון קנדי, שם ניהלה את התוכניות הבינלאומיות לניהול אמנויות, ופיקחה על משרד קשרי הממשלה, משרד העיתונות והמשרד לענייני מוסדות.
היא מונתה על ידי הנשיא אובמה כעוזרת מזכיר המדינה של ארצות הברית לענייני חינוך ותרבות, תחת הילרי קלינטון.
אן-סופי דירמאייר היא זמרת גרמנייה שייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015.
אן סופי נולדה בלונדון להורים גרמנים.
בגיל צעיר היא חזרה עם הוריה לגרמניה והם התיישבו בהמבורג.
כשהייתה בת ארבע החלה ללמוד בלט ובתיכון למדה בפנימייה בויילס.
ב-2010 נסעה ללמוד משחק בניו יורק אצל לי סטרסברג.
ב-2012 יצא סינגל הבכורה שלה "Get Over Yourself".
היא ייצגה את גרמניה באירוויזיון 2015 עם השיר "Black Smoke".
סופי העפילה ישירות לגמר מכיוון שגרמניה היא חלק מ-"5 הגדולות" שנוטלות חלק בגמר בלבד ללא צורך בסינון חצי הגמר.
סופי סיימה במקום האחרון עם 0 נקודות מהשופטים ומהקהל גם יחד.
בשנה זו גם יצא האלבום השני שלה "Silver into Gold".
אן צ'אנג-רים (בקוריאנית: 안창림; ביפנית: 安昌林; נולד ב-2 במרץ 1994) הוא ג'ודוקא דרום-קוריאני, אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג, זוכה מדליית ארד אולימפית מטוקיו 2020 ואלוף העולם (2018).
צ'אנג-רים נולד בקיוטו שביפן להורים קוריאנים והחל להתאמן בג'ודו בגיל 6. הוא למד באוניברסיטת צוקובה שביפן ולאחר מכן עבר לגור בדרום-קוריאה.
כבר בצעירותו, כישרונו הרב משך סקאוטרים מנבחרת הג'ודו היפנית, אך הוא דחה את ההצעה להתחרות תחת דגל יפן בטענה שהוא הופלה לרעה ובחר בדרום-קוריאה.
גם כאשר הוצע לו סכום כסף רב בתמורה שייצג את יפן, הוא סרב.
באוקטובר 2014, צ'אנג-רים זכה באליפות העולם עד גיל 21 שנערכה בפורט לודרדייל, כשניצח בגמר את היפני יוג'י ימאמוטו.
בנובמבר 2014, הוא זכה במדליה הראשונה שלו בתחרות מהסבב העולמי כאשר זכה במדליית זהב בגראנד פרי צ'ג'ו.
באליפות העולם בשנת 2015 שנערכה באסטנה, הוא זכה במדליית הארד בקטגוריית המשקל עד 73 ק"ג.
הוא הגיע עד שלב חצי הגמר שבו הפסיד באיפון לשוהיי אונו היפני ונשר לקרב על מדליית הארד.
בקרב על הארד ניצח בזכות עונשים את אודבייר גנבטאר המונגולי.
באותה השנה הוא זכה באליפות אסיה ובמדליית כסף מגראנד סלאם פריז.
צ'אנג-רים התחרה במשחקים האולימפיים בריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השלישי לאחר ניצחון אחד והפסד אחד.
באליפות העולם בשנת 2017 שנערכה בבודפשט, הוא זכה שוב במדליית הארד לאחר שהפסיד בחצי הגמר לרוסטם אורוג'וב האזרי ונשר לקרב על מדליית הארד שם גבר על לאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי.
באותה השנה הוא זכה בפעם השנייה באליפות אסיה.
באליפות העולם בשנת 2018 שנערכה בבאקו, זכה צ'אנג-רים לראשונה בתואר העולמי כאשר ניצח את כל 6 קרבותיו.
את הקרב הראשון מול יריב צ'כי הוא ניצח בניקוד ווזארי ואת שתי קרבותיו הבאים מול יריבים מאלג'יריה ואוקראינה הוא ניצח באיפון.
ברבע הגמר הוא ניצח באיפון את צוגטבטאר צנדאושיר המונגולי ובחצי הגמר הוא ניצח באיפון את מוחמד מוחמדי האיראני לאחר נעילת בריח.
בגמר הוא התמודד מול סואיצ'י השימוטו היפני ושוב ניצח באיפון לאחר תרגיל קוסוטו-גקה מוצלח כשתי דקות לסיום.
באולימפיאדת טוקיו 2020, צ'אנג-רים זכה במדליית ארד.
הוא החל את דרכו בסיבוב השני בו ניצח בווזארי את פאביו באזילה האיטלקי ארבע וחצי דקות בתוך זמן ניקוד זהב.
בשמינית הגמר הוא ניצח בווזארי את קיקמטילוק טורייב האוזבקי בתוך זמן ניקוד זהב וברבע הגמר ניצח שוב בווזארי את טוהר בוטבול הישראלי לאחר קצת יותר מארבע דקות בתוך זמן ניקוד זהב.
בחצי הגמר הוא הפסיד בעונשים ללאשה שבדאטואשווילי הגיאורגי ונשר לקרב על מדליית הארד.
בקרב על המדליה צ'אנג-רים התמודד מול רוסטם אורוג'וב האזרי וניצח בווזארי לאחר תרגיל מוצלח 12 שניות לסיום.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2014 גראנד פרי צ'ג'ו 2015 גראנד סלאם אבו דאבי איחוד האמירויות 2015 גראנד פרי צ'ג'ו 2016 גראנד סלאם פריז 2018 גראנד פרי חוחחוט סין 2019 גראנד פרי אנטליה 2021 מאסטרס דוחה
אן פיליפס הייתה גאולוגית בריטית.
היא נודעה בגילוי של קונגלומרט, שעזר להבהיר את ההיסטוריה של גבעות מלברן.
ועזרה לאחיה הגאולוג ג'ון פיליפס.
אן פיליפס נולדה במידפורד, סאמרסט, בשנת 1803 לאליזבת' וג'ון פיליפס.
היו לה שני אחים גדולים, ג'ון, שהפך לגאולוג, ואחותה אן שנפטרה בתקופת הינקות.
ג'ון נולד בשנת 1800 במרדן, קנט.
בשנת 1801 המשפחה עברה למידפורד שבסומרסט, ולפי ההערכה הם שהו בטאקינג מיל האוס, שהיה בבעלות אחיה של אליזבת, ויליאם סמית', שהיה גאולוג ידוע כמי שפרסם את המפה הגאולוגית הראשונה של אנגליה ופיתח את הבסיס למדע הסטרטיגרפיה.
לאחר לידתה של אן בשנת 1803 עברה המשפחה לסטייפל אסטון, אוקספורדשייר.
אחיה הצעיר של אן, ג'נקין, נולד בשנת 1807; המשפחה עברה לאחר מכן לקובנטרי.
חלק גדול מההשכלה של אן נותר בגדר תעלומה.
אביה ג'ון פיליפס נפטר בקובנטרי בינואר 1808, ואמה אליזבת מתה ביולי לאחר שהמשפחה עברה לעיר הולדתה שבסומרסט.
לאחר מות אמה, דודיה של אן דאגו ליתומים.
דניאל סמית' דאג לג'נקין בכפר צ'רצ'יל, ליד צ'יפינג נורטון באוקספורדשייר, ואילו ויליאם סמית' לקח את ג'ון ואן לחוות ברודפילד, שהייתה בבעלות ג'ון סמית'.
מערכת יחסים עם ג'ון פיליפס
לאחר שהתייתמה בגיל צעיר, אן פיליפס ואחיה ג'ון התקרבו.
בשנת 1829, התגוררה אן בביתם של מסייה ומאדאם גוטסרט בשאטו קוקלברג בבלגיה.
ג'ון קבע להיפגש איתה בבריסל, אחר כך בפריז.
במהלך פגישתם בפריז, ג'ון ביקש מאן לחזור ליורק, שם יספק לה תעסוקה.
בשנת 1829 היא מונתה למנהלת הבית שלו, תפקיד אותו מילאה במשך שלושים ושלוש שנים.
בספטמבר של אותה שנה החלה לסייע לג'ון בעבודתו הגאולוגית.
הוא התייחס אליה בכבוד רב והיה תלוי בה, כולל בעבודתו.
חבריו המדענים קיבלו אותה בגלל מערכת היחסים ההדוקה שלהם וכנראה גם בזכות הידע שלה.
מכתביו של ג'ון מציגים עדויות להישגיה האינטלקטואליים של אן על ידי ניתוח הפרטים של מחקרים גאולוגיים בעזרת רישומיו.
אן השתתפה בעבודתו הגאולוגית של אחיה ג'ון, ועבדה בעיקר כעוזרת השדה שלו החל משנת 1829. ג'ון פיליפס פעל לקידום רעיונותיו של ויליאם סמית' לגבי שימוש במאובנים כקביעת הסטרטגרפיה הנכונה.
אחת התרומות הגדולות ביותר של ג'ון פיליפס הייתה נתינת השמות לתקופות הגאולוגיות העיקריות (פלאוזואיקון, מזוזואיקון וקנוזואיקון) והכחדות ההמוניות שהפרידו ביניהן.
ג'ון פיליפס סבר תחילה כי השקפתו המקובלת של רודריק מורצ'יסון בנוגע לבריאה, שגויה ואחותו סייעה להוכיח את טענותיו הצודקות.
רעיון זה ימשיך להחשב כהישג הגאולוגי הגדול ביותר של אן.
ניתן לייחס את ההצלחה של ג'ון פיליפס לשנים של עבודה קשה אך גם לתמיכה של אחותו אן.
ההישג הגאולוגי הבולט ביותר של אן פיליפס היה גילוי מחשוף שברי סלע פזורים, הידוע כקונגלומרט העלמה פיליפס.
סלע מסוג זה הפך לפופולרי שכן דגימות ממנו הפכו במהרה למזכרות בטיולי שטח גאולוגיים.
סר רודריק מורצ'יסון היה התומך העיקרי בתיאוריה הראשונה של מלברן שכותרתה "המערכת הסילורית".
מערכת זו טענה כי תחילה נוצרו המשקעים הסילוריים ואחר כך הופרעו עם חדירת מחדר הסלע המגמתי של רכס מלברן.
הקונגלומרט שאן גילתה, חיזק את הטענה של ג'ון פיליפס.
פיליפס האמין כי הסלעים הסילורים לא השתנו על ידי המחדר, אף על פי שהם צמודים.
הראיות שנזקפים לזכותה של אן פיליפס היה הקונגלומרט שמצאה במלברן שהוכיח כי התיאוריה של אחיה הייתה למעשה הנכונה.
בשנת 1842, אן, מלווה באחיה ומעסיקו סר הנרי דה לה בש, איתר מקום בו ניתן היה לראות את הקונגלומרט במגע עם סלעי מחדר אחדים.
סקר זה הוכיח את הרעיון כיצד נוצרו תחילה סלעים בהרי מלברן וכיצד המשקעים הסילוריים נוצרו בים קדום שעבר תהליך שבירה.
זו הייתה תרומה גאולוגית גדולה מכיוון שהיא פתרה את התעלומה על מוצא הגבעות האלה, והוכיחה כי סר רודריק מורצ'יסון טעה.
אן גילתה את הקונגלומרט שמכיל שברי סלעים סילוריים, ליד מחצבת דינגל במלברן, והוכיחה כי התיארוך והתהליכים שתיאר מורצ'יסון לא נכונים.
פירוש הדבר שגבעות מלברן נוצרו ראשונות.
הקונגלומרט סיפק הוכחה שהרי מלברן עתיקים יותר מהסילור.
ג'ון העניק לאחותה קרדיט מלא על גילוי הקונגלומרט.
דו"ח הגילוי פורסם במאמר בכתב העת למדע באוקטובר 1842, ובו נכתב כי אן הייתה זאת שגילתה את המאובנים האורגניים במחצבה שקבעו את הכרונולוגיה של האירועים באזור.
ג'ון הסביר כי אחותו ידעה כמה הוא מעוניין לפענח את תולדות הגבעות וכיצד חיפש שרידים אורגניים.
אן פיליפס לא זכתה להכרה פומבית בשל תגליות נוספות, אולם במכתבים שכתב לה אחיה, היא קיבלה הכרת תודה ממנו על עזרתה בעבודתו.
אן וג'ון ניהלו מערכת יחסים טובה עם ויליאם סמית' ותמיד שמרו על קשר.