tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתלמוד הבבלי מובאות שתי רשימות של חכמים – תנאים ואמוראים – הסבורים שאדם יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם".
הרשימה הקדומה והראשית היא משל אביי.
אך יש גם סוגיה בנידון במסכת יבמות.
דבר שלא בא לעולם בדברי התנאים
המונח "לא בא לעולם", אינו מופיע כלל במקורות תנאיים כמונח משפטי.
עם זאת, המונח והיפוכו מופיעים בהקשרים שאינם משפטיים, ומשמעם בהקשרים אלו הוא נמצא (או לא נמצא) בעולם.
"נמצא" משמע נולד, נוכח או קיים.
בתלמוד הבבלי מובאת רשימת תנאים ואמוראים הסבורים שאדם אינו יכול להקנות "דבר שלא בא לעולם".
רשימה ארוכה כזו, איננה תופעה שכיחה בתלמוד, ונראה שהיא נועדה לשכנע אותנו בקדמות הלכת דבר שלא בא לעולם ובכך שנמסרה ברציפות (מרבי עקיבא עד רב הונא).
עם זאת, כשבוחנים את הרשימה מתברר שאיש מהתנאים הנזכרים ברשימה אינו מזכיר את המונח "דבר שלא בא לעולם" או מונח הקרוב אליו.
גם מושאי הפעולות המשפטיות הנזכרים ברשימה (עבד, אישה ופירות ערוגה) נמצאים בעולם בעת הפעולה המשפטית, אלא שהם נעדרי כשירות משפטית, וזהו חסרונם.
מכאן, שעל פי ההגדרה שלעיל, אי אפשר לכנות אף לא אחד ממושאים אלה "דבר שלא בא לעולם".
לכן יש הטוענים שהלכת "דבר שלא בא לעולם" היא הלכה מאוחרת מבית מדרשם של האמוראים, והיא יוחסה לתנאים, רק כדי לשוות לה מעמד של הלכה קדומה.
דבר שלא בא לעולם בדברי האמוראים
עיון בתלמוד מעלה כי היחס למושג 'דבר שלא בא לעולם' השתנה במהלך תקופת האמוראים.
שמו של רב הונא חוזר ועולה במקורות כמי שטבע את המונח 'דבר שלא בא לעולם' בהקשרו הקנייני.
כך, לדוגמה, בראש שרשרת המסירה של הלכת 'דבר שלא בא לעולם' ניצב רב הונא: 'רב הונא, דאיתמר: המוכר פירות דקל לחברו, אמר רב הונא: עד שלא באו לעולם יכול לחזור בו, משבאו לעולם אינו יכול לחזור בו.
ורב נחמן אמר: אף משבאו לעולם יכול לחזור בו .
במימרה זו מופיע במפורש המונח "בא לעולם" במשמעותו הפשוטה: נמצא בעולם.
כל עוד לא באו הפירות לעולם, העסקה הדירה (ניתנת לחזרה).
משגדלו הפירות ונמצאים בעולם, העסקה הופכת חלוטה.
מבין כל החכמים השותפים למסירת ההלכה רב הונא הוא היחיד המשתמש באופן פורמלי במונח ההלכתי "בא לעולם".
גם מבחינה מהותית, רב הונא הוא היחיד מבין החכמים שהלכתו עוסקת במושא קניין שאינו בעולם (כמו פירות דקל שלא גדלו).
שאר החכמים, רובם ככולם, מתייחסים בהלכותיהם כאמור לעצמים הנמצאים בעולם: שדה, עבד, אישה, פירות שבסל או בערוגה .
בדורות הבאים של האמוראים ניתנות למונח "דבר שלא בא לעולם" שתי משמעויות שונות: האחת, כפשוטו וכהוראתו התנאית: עצם שאינו נמצא בעולם (פיזית).
המשמעות השנייה, היא תוצר של הרחבה והפשטה של הראשונה: עצם או אדם הנעדר מבחינה משפטית תכונה או מאפיין הנדרשים, כדי שאפשר יהיה לבצע בו פעולה משפטית מסוימת.
כך הוא ברשימותיהם של אביי ושל רב נחמן בר יצחק.
רשימות אלה הן אוסף של דעות המתייחסות להלכת דבר שלא בא לעולם, ובתוכן אפשר למצוא גם מושאים הנמצאים בעולם, כמו שפחה או גויה או שדה ועבד שעוד לא נקנו.
המשותף לכל מושאים אלה הוא אי-הכשירות המשפטית בעת העסקה: השפחה והגויה אינן כשירות לקידושין; השדה או בעליו (העתידי) אינם כשירים למכר, והעבד או אדונו (העתידי) אינם כשירים לשחרור.
ההבדל במשמעות המונח "לא בא לעולם" – בין האמוראים המוקדמים לבין המאוחרים - עשוי לנבוע מן הרציונלים העיקריים של הפגם בממכר בדבר שלא בא לעולם:
האמוראים המוקדמים סברו שהפגם בדבר שלא בא לעולם הוא פגם פיזי.
לעומתם, האמוראים המאוחרים העבירו את מרכז הכובד של הלכת דבר שלא בא לעולם אל התחום המנטלי.
לפי תפיסתם, משמעות המונח איננה פיזית, ועל כן גם הגיונה של ההלכה משתנה, ומעתה הוא מנטלי.
הגיון כזה חל גם על מושאים הנמצאים בעולם, אלא שהם נעדרי כשירות משפטית.
השינוי שחל במשמעותו של המונח דבר שלא בא לעולם בא לביטוי במספר סוגיות, וביניהן זו העוסקת במכירת מִלווה.
אחת מדרכי הקניין של חוב היא העברת הזכות שכנגד החוב מן הנושה לזוכה, במעמד שבו נוכחים "במעמד שלושתן" - הנושה (כמוכר), המוטב או הזוכה מטעם הנושה (כקונה) והחייב עצמו.
אפשר לראות את העברת הזכות מהנושה למוטב כהמחאת חיוב או זכות (במישור יחסי החיוב), אבל אפשר גם להציגה כמכירת "נכס" (במישור הקנייני).
נראה שהתלמוד עצמו מניח בתחילה (לפי דעת האמורא - רב) את האפשרות האחרונה: העברת חוב במעמד שלושתן היא מכר.
בנקודה זו מתעורר קושי, משום שחוב אינו נכס ממשי, כמוהו כדבר שלא בא לעולם ואי אפשר להקנותו.
הקושי מביא את התלמוד לשינוי בתפיסת הפגם הקנייני שבחוב: הפגם אינו פיזי ואינו חוסר הממשות שבמִלווה.
הפגם מנטלי, ושורשו בהיעדר גמירת דעת של הצדדים.
לכן, בנסיבות שבהן אפשר להבטיח גמירות דעת, יינתן תוקף למכירת החוב.
לפי הצעת האמוראים המאוחרים (רבא וממשיכיו), נסיבות כאלו מתקיימות, למעשה, בכל "מעמד שלשתן": החלפת הנושים משמעה החלפת המִלווה הישן בחדש.
מועד הפירעון נדחה, ורווח הזמן שמרוויח החייב משמש זרז שבגינו הוא גומר בדעתו להסכים להעברת החוב לידי נושה חדש (המוטב מטעם הנושה הישן).
המהלך התלמודי מבטא את השינוי במשמעות של "דבר שלא בא לעולם": האמורא רב מייצג את ההלכה האמוראית הקדומה.
הלכה זו קובעת שאפשר להקנות דבר שלא בא לעולם (חוב) על אף היעדרו.
האמוראים המאוחרים, ורבא בראשם, מתנגדים לכך: לדעתם, אי אפשר להקנות דבר שלא בא לעולם.
עם זאת, לדידם, הרציונל של הלכה זו אינו היעדרו הפיזי של הנכס כי אם פגם בגמירת הדעת.
לפיכך אפשר יהיה להקנות חוב, בנסיבות שבהן יוברר שהצדדים גמרו בדעתם לבצע את המכר.
במסכת קידושין הגמרא עוסקת במקרה שאדם רוצה לקדש את בתו של איש טרם נתעברה אמה.
במקרה כזה אין מחלוקת וכולם מודים שאין אפשרות לבצע זאת שכן מדובר ב'דבר שלא בא לעולם' במשמעותו הפיזית.
אך במקרה ואדם רוצה לקדש את בתו של אחר בעודה עוברה, ישנה מחלוקת תנאים, שכן יש כבר קיום פיזי מסוים לבת, אך היא אינה בעלת כשרות משפטית להתקדש.
בכתבי הראשונים מובא, בשם רב ניסים גאון, דין חריג ביחס לדבר שלא בא לעולם.
דין זה הוא "דבר המצוי בשוק": המקח חל בדבר שלא בא לעולם רק אם הוא דבר המצוי בשוק ואפשר לקנותו בכל שעה.
עוד הוא סובר שעל המוכר מוטל החיוב 'להעמיד את מקחו' – כלומר לדאוג לכך שיבא לעולם ויהיה ניתן למסירה לרוכש.
ר"י מיגאש סובר שבנסיבות אלו אף מותר להכריח את המוכר להעמיד את מקחו.
המקור לדברי רב ניסים גאון הוא סוגיית "ארעא ודיקלי": כשאדם מוכר לחברו שדה ודקלים ואין לו דקלים, עליו לקנות לו שני דקלים (מיעוט רבים: שניים).
מקשים על כך הראשונים - הרי אין אדם מקנה דבר שלא ברשותו, ואם כך אין הדקלים נכללים בעסקה הראשונית.
התשובה לכך היא שהדבר מצוי בשוק, ולכן אינו בגדר "דבר שלא בא לעולם", וניתן להקנותו.
הרי"ף, הרמב"ם, הרשב"ם והרא"ש חולקים על כך.
לדברי הרמב"ם (): "המוכר פירות דקל לחברו יכול לחזור בו...
אבל הפוסק על שער שבשוק, ולא היה מאותו מין שפסק עליו ברשות המוכר, חייב לקנות וליתן ללוקח מה שפסק.
ואם חזר בו מקבל מי שפרע".
כלומר, הרמב"ם פוסק שהקניין אינו חל על דבר שאינו ברשותו, ולכן אי אפשר להתחייב במכירת פירות דקל לחברו (דבר שלא בא לעולם אבל קיים בשוק) כשאינו ברשות המוכר.
ראשונים גם הבחינו במפורש בין הקנאה ובין התחייבות: אדם אינו מקנה דבר שלא בא לעולם, אבל הוא מתחייב עליו.
כך, הרמב"ן (בתשובותיו סימן ט; סימן לח) עומד על הבחנה בין קניין להתחייבות שחלה על גופו ונכסיו.
לדעתו, מי שנותן או מוכר מה שעתיד לקנות, וקיבל עליו באחריות להעמיד את הממכר בידו של קונה, חייב לעשות כן (סימן לח).
כך פסק גם השו"ע: "המחייב עצמו בדבר שלא בא לעולם או שאינו מצוי אצלו חייב, אע"ג דאין אדם מקנה דבר שלא בא לעולם.
הני מילי כשהקנה לו בלשון מכר או בלשון מתנה.
אבל בלשון חיוב חייב והוא שקנוהו מידו".
יש הסוברים שהרמב"ם וסיעתו אינם מבחינים בין קניין ובין התחייבות בנוגע לדבר שלא בא לעולם, זאת בהסתמך על דברי הרמב"ם בעניין שותפות, על פיהם אי אפשר לערוך חוזה על השתתפות ברווחים עתידיים.
אולם רוב האחרונים מקבלים את ההבחנה בין הקנאה ובין התחייבות כדין פשוט ומוסכם, ואינם סוברים שהרמב"ם חולק עליה.
בספר תשב"ץ קטן מובאת מחלוקת ראשונים בעניין דבר שלא בא לעולם - האם כשהמנהג המקובל הוא לסחור בנכסים שלא באו לעולם יש לעסקת המכר תוקף מכוח קניין סיטומתא.
לדעת המהר"ם מרוטנבורג יש לתת לדין סיטומתא פירוש מרחיב: יש תוקף לכל מנהג של הסוחרים - בין בנוגע לדרך הקניין ובין באשר למושא הקניין.
לכן, קניין יחול גם בדבר שלא בעולם, כאשר יש נוהג רווח להקנותו.
לפי דעה אחרת (רבי יחיאל מפריז), סיטומתא היא חידוש בדיני הקניין שבתלמוד 'ואין לך בו אלא חידושו'.
לכן, קניין סיטומתא תקף ככל שהליך קנייני אחר היה תקף, אך לא יותר מכך.
לפיכך הוא לא יחול על דבר שבא לעולם.
בעקבות מחלוקת זו, כמה מן האחרונים פסקו שאין תוקף לקניין סיטומתא בדבר שלא בא לעולם.
לעומתם, רבים מפוסקי ההלכה האחרונים סבורים, שניתן להקנות דבר שלא בא לעולם בקניין סיטומתא.
החתם סופר הביא את דעת הרא"ש, שסיטומתא מועילה בדבר שלא בא לעולם, והוסיף שבוודאי תועיל לפתור את בעיית אסמכתא, שכן הטעם שאסמכתא אינה קונה הוא מחמת שאינה סומכת על דעת הקונה.
קניין סיטומתא מבוסס לדעת החתם סופר על גמירות הדעת, ועל היותו כתנאי שהתנו הצדדים ביניהם לפעול לפי המנהג.
דוגמאות בנות ימינו לשאלה האם יש תוקף לקניין בדבר שלא בא לעולם כשזהו הנוהג הרווח, ניתן למצוא בעמדתם של רוב פוסקי ההלכה האחרונים בדבר תקפו של חוזה בכתב.
מרבית הפוסקים העניקו תוקף הלכתי לחוזה בכתב (אף על פי שלא נעשה על פי דרכי הקניין בהלכה) על סמך הנימוק שהיות שכך המנהג, הרי יש לראות בחתימה על חוזה 'קניין סיטומתא' בנוגע להתחייבות החוזית.
משמעות פסיקה זו היא שכשצדדים חותמים על חוזה מכר דירה או רכב, יש למסמך תוקף הלכתי חוזי מכוח דין סיטומתא, כשל התחייבות למכר, אולם אין בכך משום עסקה קניינית (העברת בעלות) בממכר.
לעומת זאת בנוגע לחוזה שלא נחתם, נקבע באחד מפסקי הדין, שאין לו תוקף כי לא הוכח שלשני הצדדים הייתה גמירות דעת לעסקה.
"זיכרון דברים", אף שהוא נחשב במשפט הישראלי לחוזה מחייב, אין לו תוקף מדין סיטומתא, משני טעמים: ראשית, על פי המנהג המקובל נעשה לאחר זיכרון הדברים חוזה מפורט, ולכן, אין כוונת התחייבות עד לחתימת החוזה.
שנית, זיכרון דברים הוא פרקטיקה שאינה רווחת די הצורך .
עם זאת, משנות השבעים של המאה העשרים, בתי הדין הרבניים הכירו בתקפו של זיכרון דברים על בסיס דין סיטומתא, וכך פסקו חכמי הלכה גם בראשית המאה העשרים ואחת.
בטעם הכלל, ישנן כמה דעות, רבי אלחנן וסרמן בספרו קובץ שעורים כותב שלדעת המהר"ם מרוטנבורג הבעיתיות בדבר שלא בא לעולם היא חיסרון בגמירות דעת, כלומר, אדם לא סומך דעתו על קניין שכזה, וכוונתו לא מלאה, ולדעת רבי יחיאל מפריז הבעייתיות היא באפשרות של מעשה קניין לחול על החפץ שאינו בעולם.
דעה נוספת היא דעת רבי חיים סולובייצ'יק הסובר שהבעיתיות היא באפשרות של האדם שאינו בעלים על החפץ להקנותו.
בספר "יש מאין: עסקאות בנכסים מופשטים במשפט התלמודי" כותב הרב יצחק ברנד כי דיני הקניין של המשפט התלמודי גורסים, שה"יש" הוא בהכרח חומרי מכאן נגזר שמושאי הקניין צריכים להיות ממשיים ונתפסים על ידי החושים, וכן שקניין או בעלות אינם חלים על נכסים מופשטים.
בהתאם לכך נדרש שגם ההליך הקנייני יהיה פיזי.
לפי תפיסה אחרת הקניין הוא קשר ממשי-נפשי בין בעלים לנכסיו, ומכאן שבהיעדרו של חפץ אי אפשר ליצור קשר כזה.
במשפט המודרני מתייחסים לזכויות וקנינים מופשטים כאל קיימים, בהתאם למצוי בעולם המודרני שרובם של הנכסים הם נכסים מופשטים, ההלכה שאינה מכירה בכך, יוצרת עימות בין ההלכה המסורתית לבין חיי הכלכלה ודיני הקניין הרוחני המודרניים.
דברה לין מסינג היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודייה-אמריקאית.
זוכת פרס אמי ופרס גילדת שחקני המסך, הידועה בעיקר בזכות גילום הדמות גרייס אדלר בקומדיית המצבים "ויל וגרייס".
מסינג נולדה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית למשפחה יהודית ממוצא פולני ורוסי.
הוריה הם בריאן מסינג, מנהל שיווק בחברת ייצור תכשיטים, וסנדרה (לבית סימונס), זמרת מקצועית, בנקאית וסוכנת טיולים ונדל"ן.
כשמסינג הייתה בת 3 היא עברה עם הוריה ואחיה הגדול ברט לאיסט גריניץ', עיירה קטנה ליד פרובידנס, רוד איילנד.
בשנות התיכון שיחקה ושרה מסינג במספר הפקות תיאטרון של בית הספר, ביניהן בתפקידים הראשיים במחזות "אנני" ו"כנר על הגג".
מסינג למדה ריקוד, שירה ומשחק.
בשנת 1986 השתתפה כמתמודדת בתוכנית המלגות "העלמה הצעירה של אמריקה" במוביל, אלבמה.
הוריה עודדו אותה להגשים את חלומה ולהיות שחקנית, אך גם דרבנו אותה ללמוד בטרם תחליט על קריירת משחק.
מסינג הקשיבה לעצתם והלכה ללמוד באוניברסיטת ברנדייס שבוולת'ם, מסצ'וסטס.
בזמן לימודיה אלה למדה גם תיאטרון במסגרת תוכנית בריטית יוקרתית.
בשנת 1990, לאחר שהשלימה תואר בוגר באמנויות התיאטרון, התקבלה מסינג ללימודי משחק יוקרתיים באוניברסיטת ניו יורק, שם קיבלה תואר מוסמך באמנויות לאחר שלוש שנים.
בשנת 1993 זכתה מסינג לשבחים על משחקה בדמותה של הארפר במחזה "מלאכים באמריקה: פרסטרויקה" של טוני קושנר.
ב-1994 וב-1995 הופיעה במספר פרקים בתוכנית הטלוויזיה NYPD.
הופעת הבכורה של מסינג בקולנוע הייתה בסרט "אהבה בין הכרמים" של הבמאי אלפונסו אראו שיצא ב-1995, ובו שיחקה בתפקיד קטן את אשתו הבוגדנית של קיאנו ריבס.
חשיפה זו הובילה את רשת FOX להציע למסינג את התפקיד של סטייסי בקומדיית המצבים "נד וסטייסי", אותה גילמה במשך שתי העונות של הסדרה, בשנים 1995–1997. היא שיחקה אישה שיוצאת עם ג'רי סיינפלד בשני פרקים של סיינפלד.
לאחר מכן דחתה תפקיד ראשי בקומדיית מצבים נוספת כדי לשחק במחזה "הרומן הראשון שלי" של דונלד מרגוליס שהועלה באוף ברודוויי ב-1997.
ב-1998 שיחקה מסינג ביו-אנתרופולוגית בסדרת הדרמה-מדע בדיוני "Prey" ששודרה ברשת ABC.
באותה תקופה נתן לה הסוכן שלה את תסריט פרק ההרצה של הסדרה "ויל וגרייס".
מסינג התכוונה לקחת פסק זמן, אבל התסריט עניין אותה והיא נבחנה לתפקיד של גרייס אדלר.
אחת המתמודדות האחרות על התפקיד הייתה ניקולט שרידן, שמאוחר יותר שיחקה יריבה רומנטית של גרייס אדלר בפרק של הסדרה.
מסינג קיבלה את התפקיד והתוכנית נהייתה להיט גדול.
ב-2002 שיחקה לצד ריצ'רד גיר בסרט "נבואות איש העש" וב-2004 שיחקה את אשתו של בן סטילר בסרט "ואז הגיעה פולי".
ב-2005 שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "הדייט שלי לחתונה" שקיבל ביקורות מעורבות.
היא הייתה שופטת בפרק סיום העונה השנייה של תוכנית המציאות "פרויקט מסלול".
ב-2007 כיכבה במיני-סדרה של רשת USA "גרושה כמו חדשה" שהייתה מועמדת ל-10 פרסי אמי, ביניהם אחד למסינג עבור השחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט.
בשנים 2012–2013 שיחקה מסינג בסדרה "סמאש" ששודרה ברשת NBC.
בשנת 2014 החלה לשחק בסדרה "סיפורי המסתורין של לורה" ברשת NBC בתפקיד ראשי.
בספטמבר 2015 הסדרה שבה לעונה שנייה, ופורסם שלא תחזור לעונה שלישית.
היא הייתה שותפה להפקת סרט "8 באוקטובר ששוחרר בשנת 2025.
מסינג הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב עבור השחקנית הטובה ביותר בסדרה קומית או מוזיקלית על תפקידה ב"וויל וגרייס" בכל אחת מהשנים 2000–2005, אך מעולם לא זכתה בו.
בשנים 2000–2003 וב-2006 הייתה מועמדת לפרס אמי עבור שחקנית ראשית יוצאת דופן בסדרה קומית על אותו תפקיד, וב-2003 גם זכתה בו.
כמו כן, זכתה בשני פרסי סטלייט לשנים 2003-2002 וקיבלת מועמדות נוספת לשנת 2004. ב-2007 הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקן ראשית מצטיינת במיני-סדרה או סרט ולפרס גלובוס הזהב לשחקנית מצטיינת במיני-סדרה או סרט על תפקידה במיני-סדרה "גרושה כמו חדשה".
ב-2001 וב-2004 הייתה מועמדת לפרס גילדת שחקני המסך עבור הופעה יוצאת דופן של שחקנית בסדרה קומית.
צוות השחקנים של ויל וגרייס, ומסינג בתוכו, זכה בפרס איגוד שחקני המסך עבור הופעה יוצאת דופן של צוות שחקנים בסדרה קומית בשנת 2001 והיה מועמד לפרס גם בשנים 2002–2005. ב-2019 הייתה מועמדת שוב לפרס גלובוס הזהב על תפקידה בעונת החידוש לסדרה "ויל וגרייס".
ב-2002 הוכרזה מסינג על ידי מגזין פיפל כאחת מ-50 האנשים היפים בעולם.
מגזין TV Guide הכריז עליה ב-2003 כמתלבשת הטובה ביותר.
מסינג הייתה נשואה לשחקן והתסריטאי האמריקאי-יהודי דניאל זלמן.
השניים נישאו ב-3 בספטמבר 2000, חיו בניו יורק וב-7 באפריל 2004 נולד בנם.
בשנת 2011 הם נפרדו וב-2016 הושלם תהליך הגירושין.
ביום טבח שבעה באוקטובר, שיתפה מסינג פוסט האומר כי "אם אתם ממשיכים לשתוק - אתם משתפים פעולה", והוסיפה בפוסט משלה: "טבח ללא התגרות.
תקיפה מהאוויר, מהים וביבשה [...].
חמאס הוא קבוצת טרור מוכרת בכל העולם, הנתמכת על ידי איראן, ששליחותה המוצהרת היא להרוג כל יהודי בעולם, להשמיד כל יהודי בישראל ולפרק את הדמוקרטיה.
הדבר היחיד שצריך להיות בנפשכם ובליבכם היום הוא חמלה ותפילות על ישראל".
בנוסף, מסינג, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
בסוף ספטמבר 2025 חתמה מסינג, יחד עם עוד כ-1,200 אנשי תעשיית הבידור האמריקאית על עצומה המתנגדת להחרמת יצירה ישראלית.
זאת בתגובה לעצומה שפורסמה בתחילת ספטמבר 2025 וקראה להחרמת מוסדות קולנוע ישראליים בגלל המלחמה בעזה.
דברה לין וינגר (באנגלית Debra Lynn Winger; נולדה ב-16 במאי 1955) היא שחקנית קולנוע יהודייה-אמריקאית, אשר הייתה מועמדת שלוש פעמים לזכייה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
וינגר נולדה בקליבלנד הייטס, אוהיו שבארצות הברית למשפחה יהודית-אורתודוקסית.
אביה היה סוחר של בשר כשר, ובגיל צעיר עברה משפחתה לקליפורניה, שם החלה אהבתה למשחק.
בגיל 17 התנדבה מספר חודשים בישראל - בקיבוץ בית זרע שבעמק הירדן.
לאחר שובה לארצות הברית החלה ללמוד קרימינולוגיה בקולג', בטרם נפגעה באורח קשה בתאונת דרכים.
וינגר סבלה מדימום תוך-גולגולתי ובמשך קרוב לשנה הייתה עיוורת ומשותקת באופן חלקי.
באותה תקופה התגבשה בה ההחלטה להפוך לשחקנית.
אחד מתפקידיה הראשונים היה בסדרת הטלוויזיה "אשת חיל", בה שיחקה במשך שנתיים את האחות הצעירה של הגיבורה הראשית.
תפקידה הראשי הראשון בקולנוע היה בסרט קאובוי עירוני, מ-1980, שם שיחקה לצדו של ג'ון טרבולטה.
ב-1982 כיכבה לצדו של ריצ'רד גיר בסרט קצין וג'נטלמן, תפקיד עליו הייתה מועמדת לראשונה לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
ב-1983 הייתה מועמדת פעם נוספת לאוסקר על תפקידה בסרט תנאים של חיבה, ובפעם השלישית ב-1993 על משחקה בסרט ארץ הצללים, לצדו של אנתוני הופקינס.
בשנת 1987 שיחקה בקומדיה של אלן רודולף "זיווג משמיים" לצד אלן בארקין.
בשנת 1995, לאחר משחקה בתפקיד הראשי בקומדיה הרומנטית תשכחי את פריז, יחד עם בילי קריסטל, עזבה וינגר את תעשיית הקולנוע, ובמשך למעלה משש שנים לא הופיעה בתפקיד נוסף.
על תקופת היעדרות זו יצרה השחקנית ובמאית הקולנוע, רוזנה ארקט, את סרטה הדוקומנטרי "מחפשת את דברה וינגר", שיצא ב-2002, ובו מתוארים קשיי שחקניות מבוגרות בתעשיית הקולנוע האמריקאית באמצעות סדרת ראיונות עם כוכבות קולנוע.
וינגר, שהתראיינה אף היא לסרט, סיפרה בו כי עזבה את הקריירה לצורך טיפוח חייה האישיים.
בשנת 2001 חזרה לשחק, בסרט שהפיקה עם בעלה, "אהבה רעה" (Big Bad Love), ומאז השתתפה בסרטי קולנוע וטלוויזיה נוספים בהם הסרטים "מת על ההספד" בכיכובה של זואי דשנל, ו-"רייצ'ל מתחתנת".
בשנת 2010 גילמה את פרנסיס בסדרת הדרמה האמריקאית "בטיפול" ברשת HBO, אשר מבוססת על סדרת ישראלית באותו שם מאת חגי לוי.
בשנת 2014 שיחקה לצד גארט ורינג, דסטין הופמן וקתי בייטס בסרט הקולנוע, "נער מקהלה".
בשנת 2016 החלה לככב בסדרת הטלוויזיה הקומית של רשת נטפליקס "החווה" בתור מגי בנט, אימם של קולט ורוסטר (אשטון קוצ'ר ודני מסטרסון).
בשנת 2017 שיחקה בסרטו של עזאזל ג'ייקובס "זוג אוהבים".
בשנת 2018 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של סדרת הדרמה "פטריוט" בפריים וידאו.
בשנת 2020 שיחקה בסרטה של מירנדה ג'ולי "קג'יליונר" בכיכובה של אוון רייצ'ל ווד.
בשנת 2021 החלה לגלם את רות קורמן, אימו של ג'וש (ג'וזף גורדון-לוויט) בסדרה "מר קורמן" של רשת Apple TV plus.
בשנת 2024 הופיעה בעונה השנייה של הסדרה נאשמים בפרק 5 בתור מרגו, אישה מבוגרת שמתאהבת במורה הריקוד הצעיר שלה.
בין השנים 1986 ל-1990 הייתה נשואה לשחקן טימותי האטון, ממנו יש לה בן משותף, ומ-1996 נשואה לשחקן ולבמאי ארליס הווארד, ממנו יש לה בן נוסף.
ב-2008 פרסמה וינגר את ספרה האוטוביוגרפי UNDISCOVERED.
היא פעילה בעמותה הבינלאומית Sight Savers International, שמטרתה מניעת עיוורון ומאבק באפליית לקויי ראייה.
בביקורה בישראל ב-2008, הביעה תמיכה בפרויקטים לגישור בין יהודים לערבים והתארחה בבתי הספר של עמותת "יד ביד".
דַּבְּרִי הוא אלבום הבכורה של הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר.
האלבום יצא לאור ב-17 ביולי 2008, על ידי חברת התקליטים התו השמיני.
את האלבום הפיק מוזיקלית אסי איילון, שהפיק גם את האלבום מסע ומתן, של הזמר מוש בן ארי.
הסינגל הראשון מתוך האלבום, "עם הגב", שיצא ב-4 באפריל 2008, זכה להשמעות נאות בתחנות הרדיו, והסינגל השני, "אגו טריפ", שיצא בחודש יוני, זכה להשמעות רבות בתחנות הרדיו והטלוויזיה.
השיר זכה ל-145 השמעות בשבוע אחד בכל התחנות בישראל, והפך לשיר המושמע ביותר מספר שבועות ברציפות.
סך הכל, השיר הושמע 1106 פעמים בשנת תשס"ח.
עקב ההצלחה הגדולה של הסינגל, הוקדמה יציאתו של האלבום, שלבסוף יצא בחודש יולי.
באוגוסט של אותה שנה יצא הסינגל השלישי מהאלבום, "שיר אהבה אינדיאני (Miguel)", המבוצע באנגלית, בעברית ובמעט ספרדית.
גם סינגל זה זכה לכמויות גדולות של השמעות וגם הוא הפך לשיר המושמע ביותר עד תחילת חודש אוקטובר.
ב-25 בנובמבר של אותה שנה, יצא הסינגל הרביעי מהאלבום שגם פותח אותו, והוא "דע".
כעבור חודשיים מצאת האלבום, זכה למעמד של אלבום זהב לאחר שמכר מעל ל-20,000 עותקים.
"גלות בבל השנייה" מעוצב כ"גלות בבל השנייה".
"שיר אהבה אינדיאני (Miguel)" מעוצב כ"שיר אהבה אינדיאני (מיגל)".
גיטרות ובס, קלידים: אסי איילון
כלי הקשה וקלימבה: אלון יופה
אגו טריפ (בימוי: זוהר רון)
דברה קר ; 30 בספטמבר 1921 – 16 באוקטובר 2007) הייתה שחקנית תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע סקוטית.
היא זכתה בפרס שרה סידונס בשיקגו עבור הופעתה כלורה ריינולדס במחזה Tea and Sympathy, תפקיד אותו שיחקה בברודוויי, קיבלה את פרס גלובוס הזהב עבור הופעתה בסרט הקולנוע המלך ואני, והוענקו לה גם פרס אוסקר של כבוד, פרס באפט"א ופרסים בפסטיבל הקולנוע בקאן.
היא הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, אולם מעולם לא זכתה.
ב-1994 העניקה לה האקדמיה האמריקאית לקולנוע פרס על מפעל חיים בנימוק שהיא תמיד ייצגה: "שלמות, משמעת ואלגנטיות." בין סרטיה הידועים ביותר נמנים: "המלך ואני", "רומן בלתי נשכח", "מעתה ועד עולם", "רק אלוהים יודע, מר אליסון" ו"שולחנות נפרדים".
קר נולדה בשם דברה ג'יין קר-טרימר (Deborah Jane Kerr-Trimmer) בבית חולים בגלאזגו, סקוטלנד, כילדת הזקונים ובתם היחידה של קתלין רוז (לשעבר Smale) וקפטן ארתור צ'ארלס קר-טרימר, טייס שהשתתף במלחמת העולם הראשונה ועבד בשנים שלאחר מכן כארכיטקט ימי ומהנדס אזרחי.
שלוש השנים הראשונות לחייה עברו בעיר הסמוכה הלנסבורו (Helensburgh), שם התגוררו הוריה עם סבה וסבתה של דברה בבית ברחוב וסט קינג.
לקר היה אח צעיר, אדוארד (נודע גם כטדי), לימים עיתונאי שנהרג באירוע של אלימות כבישים.
קר רקדה בלט בצעירותה והופיעה לראשונה על הבמה בתיאטרון Sadler's Wells ב-1938. לאחר שהסבה את הקריירה שלה למשחק דרך כוכבה במהרה.
מורתה הראשונה למשחק הייתה דודתה, פיליס סמייל (Phyllis Smale), שניהלה את בית הספר למשחק Hicks-Smale בבריסטול.
אף על פי שההגייה הסקוטית של שם משפחתה קרובה יותר לקריאה הפונטית (והוא מבוטא /kɛr/), הרי כשהיא נהפכה לשחקנית הוליוודית היה ברור ששם משפחתה צריך להיות מבוטא כ"car".
על מנת להימנע מבלבול בהגייה, לואי ב.
מאייר ממטרו גולדווין מאייר הסביר "Kerr rhymes with star" (קר על משקל כוכב).
תפקידה הראשון בקולנוע היה בסרט הבריטי Contraband ב-1940, אולם הסצנות בהן שיחקה קוצצו מהסרט בעריכה.
אחרי כן היא הופיעה במספר סרטים בכללם Hatter's Castle (1942), שבו היא שיחקה לצידם של רוברט ניוטון וג'יימס מייסון.
בשנה שאחרי כן, היא שיחקה בתפקידים מרובים כשלוש נשותיו של הגיבור בסרט "חייו ומותו של קולונל בלימפ" של מייקל פאוול ואמריק פרסבורגר (Emeric Pressburger).
פאוול כותב באוטוביוגרפיה שלו שבמהלך הצילומים הוא והיא נהפכו לנאהבים.
הוא כתב עליה, "הבנתי שדברה הייתה גם האידיאל וגם האישה בשר ודם אותה חיפשתי".
אף על פי שוינסטון צ'רצ'יל סבר שהדבר יהרוס את המורל המלחמתי והצבא הבריטי סירב להרחיב את שיתוף הפעולה עם המפיקים, הסרט הפתיע את המבקרים בכך שנחל הצלחה אמנותית ומסחרית.
פאוול קיווה לאחד מחדש את קר ואת רוג'ר ליבסי (Roger Livesey) ששיחק את התפקיד הראשי בסרטו הבא, A Canterbury Tale (1944), אולם סוכנה של קר מכר את החוזה שלה ל-MGM.
פאוול כותב, שהרומן שלו עם קר הסתיים כשהתברר לו שהיא תיאות להצעה לנסוע להוליווד אם תוצע לה כזו.
היה זה תפקידה כנזירה בסרט "נרקיס שחור" ב-1947 שהביא אותה לתשומת לבה של הוליווד.
הסרט היה להצלחה גדולה בארצות הברית כמו גם בבריטניה וקר זכתה בפרס המבקרים של העיר ניו יורק כשחקנית השנה.
בהוליווד, מבטאה וגינוניה הבריטיים הביאו לה רצף של תפקידים בהם גילמה ליידי אנגליה מעודנת, מאופקת והגונה.
אף על פי כן ניסתה קר תכופות למצוא כל הזדמנות על מנת להשיל מעליה את החזות הקרירה.
באותה שנה הופיעה בדרמה "אם החורף יגיע" לצידו של וולטר פידג'ן.
בסרט הרפתקאות משנת 1950, "מכרות המלך שלמה", שצולם באפריקה (קניה, טנזניה, אוגנדה וקונגו), בו היא כיכבה לצידם של סטיוארט גריינג'ר וריצ'רד קרלסון, היא הרשימה את הקהל בכך שנראתה מינית ופגיעה רגשית, תפקיד שהוסיף מימד חדש לסרטי פעולה שבמרכזם עמדו גברים.
שנה לאחר מכן היא הופיעה בסרט אפי דתי, (1951), קוו ואדיס, שצולם בצ'ינצ'יטה שברומא, בו היא גילמה את ליג'יה העשויה ללא חת, נוצרייה בת המאה הראשונה לספירה.
קר גם נפרדה מתפקידי האופי הקבועים שלה בהופעה שהציגה את החושניות שלה, כקארן הולמס, רעיית איש הצבא הממורמרת בסרט "מעתה ועד עולם" (1953), שעליו היא הייתה מועמדת לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר.
מכון הסרטים האמריקאי הכיר כאייקון תרבותי בקטע מאותו הסרט שבו היא וברט לנקסטר תינו אהבים על חוף הוואי בינות לגלים הנשברים.
הארגון בחר בסרט כאחד ממאה הסרטים הרומנטיים הטובים ביותר של כל הזמנים ("AFI's Top 100 Most Romantic Films").
באותה שנה הופיעה בסרט יוליוס קיסר בתור קלפורניה, אשתו של ברוטוס.
מאז ואילך, בגלל בחירת התפקידים השונים שקר ביצעה במהלך הקריירה שלה היא נודעה בהוליווד כשחקנית רבגונית.
ב-1955 שיחקה בסרט "סוף הרומן" לצדו של ואן ג'ונסון, היא גילמה נזירה בסרט "רק אלוהים יודע, מר אליסון" (1957), ילדה טובה של אמה ("שולחנות נפרדים" (1958)) ואומנת (גן הגיר).
אולם היא גם שיחקה אשת רועה כבשים אוסטרלית ב"אנשי השקיעה" (1960), ויפהפייה בעלת תשוקות בסרטים Beloved Infidel ו-שלום לך עצבות.
היא אף כיכבה בקומדיות (The Grass Is Greener).
ב-1956 שיחקה בסרט "תה וסימפתיה" בבימויו של וינסנט מינלי.
בין תפקידיה הידועים היו אנה ליאונאוונס בגרסת הסרט "המלך ואני" משנת 1956 למחזמר של רוג'רס והמרשטיין ולצידו של קרי גרנט בסרט "רומן בלתי נשכח" משנת 1958. באותה שנה גם שיחקה בסרטו של אוטו פרמינגר "שלום לך, עצבות" לפי ספרה של פרנסואז סאגאן.
ב-1960 שיחקה לצדו של קרי גרנט בסרט "הדשא ירוק יותר".
ב-1964 שיחקה בסרטו של ג'ון יוסטון "ליל האיגואנה.
בשנת 1965 שיחקה בקומדיה "נישואין על שרטון" לצדם של פרנק סינטרה ודין מרטין.
בשנת 1966 הציעו לה המפיקים של הסרט Carry On Screaming!
שכר המשתווה לסך כל השכר ששולם לשאר הצוות, אך היא סירבה לתפקיד לטובת הופעת נפל בגרסת הבמה של "פרחים לאלגרנון".
בשנת 1967, בגיל 46, היא כיכבה בסרט "קזינו רויאל", והייתה לנערת בונד המבוגרת ביותר שהופיעה אי פעם בסרטי ג'יימס בונד.
לפי כמה מקורות, בשנת 1969, הלחץ להתחרות עם הכוכבות הצעירות הניע אותה להצטלם בעירום בסרטו של ג'ון פרנקנהיימר "שכר האומץ".
ואילו מקורות אחרים ובכללם קר עצמה טענו שהשתמשו בכפילה.
קר הכריזה, "הסיבה שלא עשיתי זאת היא שהדבר היה מיותר לחלוטין.
אם הדבר היה נחוץ לצורך התוכן הדרמטי, הייתי עושה זאת." למעשה היא הצטלמה בעירום לסצנה בסרט "הסדר" (1969), אלא שהקטע לא נכנס לסרט הסופי.
"שם סצנת העירום הייתה הכרחית, בעל ואישה במיטה יחדיו," היא מסבירה.
מכיוון שהייתה מודאגת בשל הקטעים שהציעו לה לצלם, כמו גם בשל הכמויות הגדולות של העירום בסרטים באופן כללי, החליטה לנטוש את עבודתה בתעשיית הסרטים בשנות השישים לטובת עבודה בטלוויזיה ובתיאטרון.
דברה קר הופיעה בהצגת הבכורה שלה כשחקנית תיאטרון מעל במת ברודוויי במחזהו של רוברט אנדרסון Tea and Sympathy בשנת 1953, שעליו היא קיבלה מועמדות לפרס הטוני.
קר חזרה על תפקידה לצד עמיתה לבמה ג'ון קר (John Kerr, אינו קרוב משפחה) בסרטו של וינסנט מינלי, שהוא עיבוד של המחזה.
קר זכתה בפרס שרה סידונס (Sarah Siddons Award) בשנת 1955 בשל הופעתה בשיקגו במהלך סיבוב הופעות של המחזה ברחבי הארץ.
היא שבה לברודוויי ב-1975 ויצרה את התפקיד של ננסי במחזהו זוכה פרס הפוליצר של אדוארד אלבי Seascape.
למרות הצלחתה הרבה בסרטים, התיאטרון תמיד נשאר אהבתה הראשונה של קר, אם כי היא סבלה מפחד קהל.
הקריירה של דברה קר נעורה לתחייה בראשית שנות השמונים כשהופיעה בסרט הטלוויזיה Witness for the Prosecution בתפקיד אחות (אותה שיחקה אלזה לנצ'סטר, בגרסה המוקדמת יותר של הסרט משנת 1957).
אחרי כן קר לוהקה לצידו של רוברט מיצ'ם ב-Reunion at Fairborough.
בתקופה זו קר גם גילמה את אילת ההון אמה הארט בבגרותה, בעיבוד טלוויזיוני של הרומן A Woman of Substance פרי עטה של ברברה טיילור.
עבור הופעתה זו הייתה קר מועמדת לפרס אמי.
נישואיה הראשונים של קר היו לאנתוני בארטלי (Anthony Bartley), רב-סרן בחיל האוויר המלכותי, לו היא נישאה ב-29 בנובמבר 1945. להם שתי בנות, מלאני ג'יין, אשר נולדה ב-27 בדצמבר 1947 ופרנססקה אן, רעייתו של השחקן ג'ון שרפנל.
הנישואים עלו על שרטון, והשניים התגרשו ב-1959.
היא נישאה בשנית לסופר והתסריטאי פיטר וירטל (Peter Viertel) ב-23 ביולי 1960. מנישואיה לוירטל יש לה בת חורגת כריסטין וירטל.
אף על פי שהיא התגוררה זמן רב בקלוסטרס שבשווייץ ובמרבלה שבספרד, היא שבה לבריטניה על מנת להיות קרובה יותר לילדיה כשבריאותה החל להידרדר.
אולם בעלה המשיך להתגורר במרבלה.
היא הלכה לעולמה כתוצאה מהשפעות של מחלת פרקינסון ב-16 באוקטובר 2007 בגיל 86 בכפר בוטסדייל שבסאפוק.
מספר שחקנים ששיחקו לצדה של קר כתבו באוטוביוגרפיות שלהם שהם ניהלו עמה רומן או התאהבו בה.
השחקן סטיוארט גריינג'ר (Stewart Granger) טען שקר פיתתה אותו בירכתי מכוניתו בעת שהם שיחקו בסרט "קיסר וקלאופטרה".
באופן דומה טען ברט לנקסטר שהוא ניהל עמה רומן במהלך צילומי הסרט מעתה ועד עולם ב-1953. אין שום עדות אחרת שמאששת את טענותיהם של השחקנים.
דברה קר זכתה באות מפקדת מסדר האימפריה הבריטית ב-1998, אולם לא עלה בידה לקבל את התואר בעצמה בשל בריאותה הרעועה.
היא גם הונצחה בהוליווד, כשהוענק לה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דברה קר זכתה בפרס גלובוס הזהב בקטגוריית השחקנית הטובה ביותר בסרט מוזיקלי או בקומדיה עבור משחקה ב"המלך ואני" ב-1957, ובפרס הנרייטה.
אם כי היא מעולם לא זכתה בפרס באפט"א, אוסקר, או קאן, כל שלוש האקדמיות הללו העניקו לה פרסי כבוד.
היא זכתה באות הוקרה בפסטיבל קאן ב-1984. באפט"א העניק לה פרס מיוחד ב-1991, וב-1994 היא זכתה בפרס אוסקר של כבוד לאות הוקרה על היותה "אמנית בעלת חן ויופי חסרי רבב, שחקנית מסורה שקריירת הקולנוע שלה תמיד הפגינה שלמות, משמעת ואלגנטיות."
דברה קר הייתה מועמדת שש פעמים לפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר, בסרטים: Edward, My Son (1949), מעתה ועד עולם (1953), המלך ואני (1956), רק אלוהים יודע, מר אליסון (1957), "שולחנות נפרדים" (1958) ו"אנשי השקיעה" (1960).
היא גם הייתה מועמדת ארבע פעמים לפרס באפט"א לשחקנית הבריטית הטובה ביותר, בסרטים: The End of the Affair (1955), תה וסימפתיה (1956), "אנשי השקיעה" (1961) ו-"גן הגיר" (1964).
ב-1985 הייתה מועמדת לפרס אמי כשחקנית המשנה הטובה ביותר במיני-סדרה A Woman of Substance.
היא הייתה גם מועמדת לפרס גלובוס הזהב כשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה בסרטים: Edward, My Son (1949), Heaven Knows, Mr.
דברה אן וול היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל גילום תפקידה של ג'סיקה המבי בסדרת הטלוויזיה "דם אמיתי".
בנוסף היא מוכרת גם בגילום התפקיד של קארן פייג' בסדרת הנטפליקס "דרדוויל", תפקיד אותו תשוב לגלם בסדרה "דרדוויל: נולד מחדש".
וול נולדה וגדלה בברוקלין, ניו יורק שבארצות הברית.
אביה הוא אדריכל ואילו אמה, קאת'י וולף, היא מורה להיסטוריה בתיכון בברוקלין.
היא למדה בתיכון "Packer Collegiate Institute", גם הוא בברוקלין ולאחר מכן למדה לתואר ראשון בתיאטרון מאוניברסיטת דרום קליפורניה שבלוס אנג'לס, שם היא מתגוררת עד היום.
היא גם למדה באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה בלונדון.
וול ביצעה מספר הופעות אורח בשלל סדרות טלוויזיה, ביניהן ER, CSI, קוראים לי ארל, המנטליסט וחוק וסדר: מדור מיוחד.
וול ביצעה את הופעת הפריצה שלה בתוכנית הטלוויזיה המצליחה דם אמיתי, שם היא משחקת ערפדה בשם ג'סיקה המבי שהיא צאצאיתו של ביל קומפטון.
כמו כן, וול היא דוגמנית עבר של Vogue.
בשנים 2015–2018 וול כיכבה בתפקיד קארן פייג' בסדרה "דרדוויל", וכן בסדרות ההמשך "המגנים" ו"המעניש".
בשנת 2022 דיבבה את דמותה של פיי, אשתו המנוחה של קרייטוס במשחק "God Of War Ragnarök"
וול החלה לצאת עם אי.ג'יי סקוט בדצמבר 2007 והשניים התחתנו בדצמבר 2018. סקוט חולה בכורוידרמיה (מצב המאפיין אובדן ראייה פרוגרסיבי), וול משתמשת ברשתות החברתיות שלה כדי להעלות את המודעות למחלה.
לדבריה, האומץ של סקוט במאבק במוגבלותו עורר בה אומץ במאבק שלה במחלת הצליאק.
+שנהסרטתפקידהערות2010יום האם הארורלידיה קופין2011רצח קטןמולישבעה ימים באוטופיהשרהכאב שימושיג'יליאן סווקמלכוד 44דון2012רובי ספרקסלילה2013היילנד פארקלילי2014Meet Me in Montenegroוונדי2015The Automatic HateקייסיForever אליס2018Silver Lakeמארי2019אסקייפ רוםאמנדה הארפר2021איידה רדג'ני ווקר2022Deborahאדה2025Queen of the Ringגלדיס גילם (אנ')
דברי אמונה הוא ספר שחיבר האדמו"ר הראשון של חסידות תולדות אהרן, הרב אברהם יצחק קאהן.
כותרת המשנה של הספר היא "דיבורי התחזקות בענייני אמונה וביטחון, ולהתמדת התורה ולכוונת התפלה ותקוני המדות ...
הספר מכיל הלכות ומנהגים העוסקים בשבת, אכילה, פרנסה, בריאות ועוד.
קודם ליציאת הספר הוציאו חסידיו חוברות באותו שם שהכילו דברי תורה שאמר בפני חסידיו בסעודה שלישית.
המחבר מכונה על שם הספר והחוברות, בעל ה"דברי אמונה".
הספר נדפס לראשונה ביידיש ויצא בשנת תשכ"ז.
עורך הספר הוא הרב ידידיה ברנדסדורפר, מראשי ישיבת חידושי הרי"ם בתל אביב, נכדו של הרב ישכר שלמה טייכטל, היה חסיד תולדות אהרן ואחר כך נהיה חסיד גור.
דברה תבור (בגעז: ደብረ ታቦር - "הר תבור", על-שמו של ההר המקראי) היא עיר במחוז דרום גונדר במדינת אמהרה שבאתיופיה.
העיר שוכנת בגובה של 2,706 מטרים מעל פני הים, במרחק של 53 ק"מ מזרחית לאגם טאנה.
היא נמצאת על כביש הרוחב המרכזי שבצפון אתיופיה, וכ-12 ק"מ מצפון לה שוכן שדה תעופה קטן.
בשנת 2005 הוערכה אוכלוסייתה בכ-39,000 תושבים.
העיר משמשת כיום כמרכז מסחרי וחקלאי לסביבתה, ולמרות שרידי ארמונות וכנסיות ששרדו בתחומה ובסביבתה, היא שוכנת מחוץ לנתיבי התיירות המרכזיים של צפון אתיופיה.
העיר נוסדה בידי ראס עלי הראשון לקראת סוף המאה ה-18, או על ידי ראס גוגסה בתחילת המאה ה-19. כך או כך היא שמשה כמעוז שלטוני והוקמו בה כנסיות וארמונות.
ב-1853 העיר נהרסה על ידי צבא לסתה, ושוב ב-1842 על ידי דאג'אזמץ' היילה מריאם.
ב-1853 העלה תוודרוס השני (בטרם היה לקיסר) את העיר באש; אך שנתיים לאחר מכן, ב-1855, הוא קבע בה את בירתו, ונישל בכך את גונדר ממעמד זה.
ב-1867 עזב תיאודורס השני את דברה תבור והתבצר במקדלה כנגד המשלחת הצבאית לאתיופיה.
בעקבות עזיבתו, עברה הבירה לאמבה מריאם.
דברה תבור שבה ושמשה כבירת הקיסרות בימיו של יוהנס הרביעי.
כשהקיסר שהה בעיר, יכולה הייתה אוכלוסייתה להגיע לכ-30,000 תושבים.
בזמנים אחרים, היא הצטמצמה כדי 5,000 איש בלבד.
האיטלקים כבשו את העיר ב-28 באפריל 1936, במהלך המלחמה האיטלקית-אתיופית השנייה, ופיתחו אותה.
בין היתר הם סללו את הכביש הארצי החוצה אותה ממזרח למערב.
במסגרת המערכה במזרח אפריקה במלחמת העולם השנייה, פעלו כוחותיו של היילה סלאסי בלוחמת גרילה נגד האיטלקים בדברה תבור מהשליש הראשון של 1941. ביוני 1941 עלה הצבא הבריטי לכיוון העיר וב-23 ביוני הקיפו כוחות בריטיים בסיוע כוחות חבשיים את העיר.
האיטלקים בדברה תבור נכנעו בראשית יולי 1941.
בספטמבר 1975 השתלטה על העיר קבוצה של בעלי אדמות אשר התנגדו לחונטה הצבאית האתיופית, אולם כוחות הממשלה רכשו מחדש את השליטה בדברה תבור תוך כחודש.
בדצמבר 1989 כבשה החזית העממית לשחרור תיגראי את העיר, ולפי דיווחים סותרים של כוחותיה ושל כוחות הממשלה היא עברה מיד ליד מספר פעמים אגב קרבות עקובים מדם.
מצב הלוחמה הסתיים עם סיום מלחמת האזרחים האתיופית ב-1991.
דברה ברהן סלאסי (געז ደብረ በርሃን ሥላሴ) היא כנסייה אתיופית, השוכנת כקילומטר מזרחית-צפונית-מזרחית מפאסיל גמב, המתחם המלכותי ההיסטורי בעיר גונדר שבצפון אתיופיה.
הכנסייה שוכנת בקצה המזרחי של העיר על גבעה מיוערת בגובה של 2,239 מטר מעל פני הים.
משמעות שמה הוא "הר השילוש הנאור" והיא מוקדשת לשילוש הקדוש (סלאסי).
הכנסייה נחשבת לאחת הידועות והחשובות בין 44 הכנסיות של גונדר, ועיטורי תקרתה הם מהמראות המוכרים ביותר של אתיופיה.
הכנסייה הראשונה שהוקמה במקום הייתה עגולה בקוטר של 30 מטרים.
לפי הכרוניקה של הקיסר ייאסו הראשון (מלך בין השנים 1682-1706), היא הוקדשה על ידי הקיסר עצמו בחג הטמקת בשנת 1693. באותו מעמד תלה הקיסר בכנסייה שני פעמונים אותם קיבל במתנה מהמושל ההולנדי של בטאוויה; צעד חריג במסורת הנוצרית האתיופית.
עוד מינה הקיסר 150 איש כדי לשרת בקודש בכנסייה, והעניק לה שטחי קרקע.
גגה של כנסייה זו נשען על-גבי 12 עמודים, שכל אחד מהם ייצג את אחד השליחים ועוטר בדמותו.
הכנסייה נפגעה ממכת ברק שגרמה לשרפה בשנת 1707, אך תוך שנתיים לכל היותר הנזק תוקן; אם כי לא ברור אם במועד זה שוחזר המבנה לפי המתווה העגול או שמא כבר הוקם המבנה המלבני הנוכחי.
בכל אופן, ייתכן שהמזבח וחלק מהריהוט הפנימי שהיו עשויים אבן, שרדו ושולבו במבנה הנוכחי.
הכנסייה כמעט שלא נפגעה ממעשי הביזה של הקיסר תוודרוס השני בשנים 1864 ו-1866, ושרדה גם את החורבן שהתרגש על גונדר, ובמיוחד על כנסיותיה (42 מתוך 44), מידי צבא המהדייה בשנת 1888. לפי האגדה נמנעה התקפה אחרונה זו בזכות נחיל דבורים שהדף את התוקפים.
האתר מוקף בשתי חומות היקפיות עגולות, ובחומה החיצונית משולבים 11 מגדלים נושאי כיפות וכן מבנה שער - כולם בני שתי קומות.
הקומה התחתונה במגדלים משמשת למגורי נזירים והעליונה כבית תפילה.
בשער קבועים שתי קשתות עשויות אבן גיר אדומה.
עוד משולב בחומה מבנה בעל תקרת קמרון חבית המכונה "חדר התוף", ואשר משמש כבפטיסטריום וקפלת תפילה.
שרידי הבסיס של הכנסייה המוקדמת, העגולה, נראים מסביב לחלקו המזרחי של המבנה הקיים, הנח על פודיום שמטרתו לגשר על הפרשי הגובה של הקרקע.
המבנה הנוכחי מלבני בצורתו, אורכו 27 מטרים ורוחבו 7.4 מטרים.
הוא מוקף בארקאדה מאוחרת יותר שרוחבה 2.3 מטרים.
הארקדה נישאת על ידי 24 עמודים ובצידה המזרחי היא מעוגלת בצורת אפסיס (אם כי לכנסייה עצמה אין אפסיס).
בחזית הכנסייה קבועות שתי דלתות אליהן מוליכות שבע מדרגות, ובכל אחת מחזיתות הצד, שלוש דלתות נוספות.
חלל הכנסייה מחולק על ידי מחיצה (בדומה לאיקונוסטאזיס אורתודוקסי), לאולם המרכזי ול"קדסט" (החלק הקדוש).
פנים הכנסייה מעוטר כולו בעושר רב.
העיטורים, המתוארכים לשנים 1815 עד 1825, מכסים את כל הקירות, את התקרה ואפילו את הדלתות.
התקרה עשויה קורות עץ וביניהן מצוירים בשורות, דמויות מלאכים צבעוניים, שרק ראשיהם וכנפיהם נראים.
חלק מהשורות פונות אל הכניסה ואחרות לעבר הקדסט.
בד שהודבק על הקירות שימש לציור עיטורי הקיר, ואלה כוללים סצנות מחייהם של הצלוב והבתולה, וכן דמויות של קדושים שונים.
על קיר הכניסה (הקיר המערבי), נראית מרים מלכת השמים לצד מלכים וקדושים שונים; וכן מצוירת דמותו של מוחמד קשור לגמל ונהוג על ידי השטן.
במחיצה החוצצת בין האולם המרכזי לבין הקדסט, קבועות שתי דלתות, והיא מעוטרת, בין היתר, בשלוש דמויות המייצגות את השילוש הקדוש ומתחתן ציור של צליבת ישו.
דברה זית (בגעז: ደብረ ዘይት - "הר הזיתים"; באורומו: Bishoftu) היא עיר במדינת אורומיה שבאתיופיה, השוכנת במרכז המדינה, במרחק של כ-40 ק"מ מהבירה אדיס אבבה.
מיקומה של העיר בלב שדה געשי, בין חמישה אגמים השוכנים בלועות געשיים, ובקרבתם של שלושה נוספים, הפך אותה לעיר קיט פופולרית עבור תושבי הבירה הסמוכה.
העיר משמשת כמרכז תעשייתי לציוד צבאי, מזון, עיבוד עורות ועוד, וכן כמקום מושבו של "מרכז דברה זית למחקר חקלאי" שנוסד ב-1953. בשנת 2008 מנתה אוכלוסיית העיר 165,222 תושבים.
לפני מלחמת העולם השנייה שכן במקום כפר קטן שנקרא "בישופטו".
מסילת אדיס אבבה-ג'יבוטי שנסללה בתחילת המאה ה-20 חלפה בסמוך לכפר, וביישוב קמה תחנת רכבת שפעלה כל עוד קטע המסילה היה בשימוש (תצלום - ג).
בשנת 1937 החליטו האיטלקים להקים במקום יישוב וחווה חקלאית נסיונית.
הם ייעדו למטרה זו קרקע חקלאית בשטח של 150 קמ"ר, שהייתה שייכת בחלקה לקיסר אתיופיה היילה סלאסי, והחלו ביוזמה שנוהלה על ידי "רשות בישופטו האגררית, פרויקט לאומי עבור לוחמים" (Azienda Agraria di Biscioftu dell'Opera Nazionale per i Combattenti).
אבן הפינה הונחה ב-9 בדצמבר 1937, אך כחצי שנה לאחר מכן שכנו במקום רק 21 מבני מגורים, לצד מספר מבני ציבור.
עם זאת, מיישוב זה החלה העיר מתפתחת.
כאשר הקיסר היילה סלאסי שב לאתיופיה עם סיום הכיבוש האיטלקי, הוא הקים בעיר ארמון, אותו כינה בשם "פיירפילד" ("Fairfield"), בהשפעת הווילה בה התגורר בעת גלותו בעיר באת' שבאנגליה.
ב-1946 הוחלט על הקמתו מחדש של חיל האוויר האתיופי ועל העברת מרכזו מנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה אל שדה תעופה קטן שהוקם בפאתיה הדרומיים של דברה זית.
נמל בולה נדרש לפעילותה של חברת אתיופיאן איירליינס שנוסדה ב-1945, ולשם כך הוקם השדה החדש שזכה לשם "הראר מדה", והמשמש מאז כבסיסו העיקרי של החיל (תצלום - ב).
בחודש מאי 1991, מהלך מלחמת האזרחים האתיופית, נכבשה העיר על ידי המורדים שאיגפו את הבירה, והשתלטו על בסיס חיל האוויר ועל הציוד הסובייטי שנותר בו.
לאחר שהבירה הסמוכה נכבשה, שימש הבסיס כמקום מאסרם של מספר מבכירי השלטון הקודם.
סביב מרכזה של העיר שוכנים שלושה אגמים - "אגם בישופטו" (תצלום - 1) מדרום למרכז המשמש מרכז לעופות ימיים; "אגם הורה" צפונית-מזרחית לו שמשמש כמרכז נופש וספורט ימי, כמו גם מרכז לעופות ימיים (תצלום - 2); והאגם העונתי "צ'לקלקה" צפונית-מערבית ללב העיר (תצלום - 3).
מעט צפונה ממרכז העיר נמצאים שני אגמים נוספים - "אגם בישופטו גודה" (תצלום - 4) ו"אגם קירופטו" (תצלום - 5).
דברה איונה ראפין הייתה שחקנית קולנוע וטלוויזיה יהודיה אמריקאית.
הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב על הופעתה בסרט "סומכת על האהבה".
ראפין נולדה בלוס אנג'לס לשחקנית הקולנוע היהודייה טרודי מארשל ולמסעדן פיליפ גורדן ראפין.
התפרסמה לראשונה ב-1976 בסין, בסרט הטלוויזיה "Nightmare in Badham County", שזכה שם להצלחה; בעקבות ההצלחה היא הייתה לשחקנית המערבית הראשונה שיצאה למסע השקה של סרט בסין.
בארצות הברית היא התפרסמה לראשונה במותחן האימה "אלוהים אמר לי".
בשנת 1980 שיחקה ראפין לצידה של דיאן ליין בהפקתו של בעלה, המפיק מייקל וינר, "סומכת על האהבה".
הופעתה זכתה לתגובות מעורבות, ובעקבותיה הייתה ראפין מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר - סרט דרמה, ומנגד גם לפרס ראזי לשחקנית הגרועה ביותר.
ב-1985 הופיעה לצידו צ'ארלס ברונסון בסרט הפשע של מנחם גולן ויורם גלובוס, "משאלת מוות 3", בתפקיד עורכת הדין הפלילית קת'רין דייוויס.
התפרסמה בנוסף ב-1991 במותחן האימה הקנדי "שלטון המוח 2: הסדר החדש", ובסוף שנות ה-90 בסדרת הדרמה "הרקיע השביעי", בתור ג'ולי הסטינגס, אחותו של הדמות הראשית, הכומר אריק קאמדן.
ראפין הייתה נשואה במשך למעלה מ-30 שנה למפיק ולמוציא לאור מייקל וינר.
הזוג פרסם ביחד ספרים מוקלטים, והם היו הבעלים של חברה מסחרית.
בעקבות קשיים כלכליים נאלצו בני הזוג למכור את החברה בשנת 1997. הם הקימו מחדש חברת הפצה אחרת, אולם זו פשטה את הרגל בשל תביעה על סך למעלה משני מיליון דולרים שהוגשה על ידי המוציא לאור אוטו פנזלר.
נפטרה מלוקמיה בלוס אנג'לס ב-21 בנובמבר 2012.
דבר שיש לו מתירין הוא כלל בהלכות תערובות לפיו דבר שעתיד להיות מותר אינו בטל במינו אפילו כאשר בשיעור גדול מאוד של היתר מעורבת כמות קטנה של איסור.
נוסף על כך יש להחמיר בספק דבר שיש לו מתירין ולהמתין עד שיגיע ההיתר.
לדעת רש"י והרמב"ם הטעם שדבר שיש לו מתירין אינו בטל הוא כיוון שהדבר בהמשך הזמן יהיה מותר מעצמו, (לדוגמה: ביצה שנולדה ביום טוב) לכן לא רצו חכמים להשתמש בהיתר של ביטול ברוב.
לעומתם הר"ן מסביר ששונות היא הכלי לביטול, וכאשר דבר שיש לו מתירין מעורב ברוב היתר במינו, הוא אינו שונה דיו מההיתר ולכן ההיתר אינו יכול לבטל אותו.
לפי ההלכה גם איסור דרבנן אינו בטל כאשר המדובר על דבר שיש לו מתירין.
דין זה שייך רק בתערובת מין במינו.
אך אם התערובת היא מין באינו מינו, האיסור בטל בששים כשאר איסורי תורה כאשר אינו נתן טעם.
בנוסף, לפעמים גם דבר שיש לו מתירין בטל, כאשר האיסור אינו בעין.
מסיבה זו פוסק רב מתנה שעצים שנשרו מהדקל בשבת מרבה עליהם עצים מוכנים ומבטלן, כי למרות שלרב אשי דבר שיש לו מתירין אינו בטל אפילו באיסור מדרבנן של מוקצה, כאן האיסור אינו בעין שכבר החל להישרף ולהשתנות ממראהו הראשון.
יש אומרים שמאכל שעשוי להתקלקל לפני שיבוא זמן ההיתר אינו נחשב דבר שיש לו מתירין.
לדעת הרמב"ם, חמץ בפסח נחשב כדבר שיש לו מתירין, וזו הסיבה שחמץ בפסח אסור במשהו..
לפי שיטה זו, דין חמץ חמור יותר מדין רגיל של דבר שיש לו מתירין, בכך שהוא אסור גם במין בשאינו מינו.
הסיבות להחמיר דווקא בחמץ מוזכרות בספר 'פניני הלכה':
לדעת רוב ראשונים, חמץ אינו בכלל דבר שיש לו מתירין.
יש ראשונים שסוברים שחמץ בטל כשאר איסורים.
לדעת התוספות, חמץ בפסח במשהו משום מחומרתו של איסור חמץ (שהוא איסור כרת).
בטעם שחמץ נחשב כדבר שאין לו מתירין על אף שהוא מותר באכילה לאחר הפסח, יש שכתבו שהדבר נובע מהיותו חוזר ונאסר בכל שנה.
ויש שכתבו הטעם משום שחכמים אסרו באכילה חמץ שעבר עליו הפסח.
לפי דעה אחת בשולחן ערוך במקרים מסוימים החמץ נחשב שאין לו מתירין כמו במקרים שאינו יכול להחזיק מעמד עד לאחר הפסח.
דברה ג'ו ראפ היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית, הידועה ביותר בתפקידה כקיטי פורמן בסדרת הטלוויזיה "מופע שנות ה-70".
היא גם ידועה בתפקידה כאליס, אשתו של פרנק ג'וניור, אחיה של פיבי בסיטקום "חברים".
ראפ נולדה בגלנדייל, קליפורניה אך גדלה וחונכה בבוקספורד , מסצ'וסטס.
בשנת 1974 סיימה תואר ראשון באוניברסיטת רוצ'סטר.
ראפ היא רווקה, מתגוררת לבדה ואין לה ילדים.
ראפ מחלקת את זמנה בין מסצ'וסטס, ובין לוס אנג'לס.
בשנת 1979 עזבה את ביתה ונסעה לניו יורק על מנת לעסוק במשחק.
היא הרבתה להופיע על בימות תיאטרון קטנות ופרסומות טלוויזיה בטרם זכתה בתפקידה הראשון כשילה, רקדנית אקזוטית, בדרמה היומית "כל ילדיי".
באותה התקופה שיחקה בהצגות ברודוויי נחשבות וכן זכתה לפרס הביקורת של מגזין התיאטראות הניו-יורקי.
במשך כל שנות השמונים התמקדה במשחק בברודוויי והנחשבה לאחת השחקניות המוערכות ביותר בתחום התיאטרון.
לקראת סוף שנות השמונים, שיחקה את תפקיד המזכירה בסרטו של טום הנקס, "ביג".
ראפ המשיכה בתפקידי משנה בטלוויזיה בשנות התשעים, ובתפקידים ראשיים על בימות ברודוויי.
בשנת 1995 שיחק בסדרה הקומית "המופע של ג'ף פוקסוורת'י" בעונה הראשונה, בתפקיד גייל.
בשנת 1996 השתתפה בפרק של הסדרה "סיינפלד" בתפקיד סוכנת ההזמנות של ג'רי סיינפלד, תפקיד עליו קיבלה מספר פרסים.
בשנת 1997 הצטרפה לקאסט של "חברים" למשך שלוש עונות בתפקיד אליס נייט, מורה לכלכלת בית שהתאהבה והתחתנה עם אחיה של פיבי בופה, פרנק ג'וניור ג'וניור.
פריצתה הגדולה והבולטת ביותר התרחשה בשנת 1998, כאשר לוהקה לתפקיד קיטי פורמן בסדרה "מופע שנות ה-70", מה שנחשב לתפקידה הגדול ביותר עד כה.
בשנת 2005 חזרה לסדרה "כל ילדיי" לפרק אחד בתפקיד ויקטוריה, אישה מחוסרת דיור.
בשנת 2006 ירדה "מופע שנות ה-70" מהמסך, וראפ לוהקה מיד למספר תפקידים ראשיים ומשניים בסדרות בארצות הברית שחלקן הגיעו לישראל.
בשנת 2021 ראפ הופיעה בפרק הראשון במיני סדרה של דיסני + "וונדה-ויזי'ן" ושיחקה את אשתו של מר.
סיפורה של בטי ברודריק - 1992
חיית המחמד של המורה - 2004
אמהות, בנות ומאהבים - 1989 (סרט טלוויזיה)
בקו החובה: אמבוש בוייקו - 1993 (סרט טלוויזיה)
אגתה לאורך כל הדרך (2024)
דבר שנאמר בזה ואינו עניין לו אבל הוא עניין לחברו (לפעמים נקראת בקיצור: אם אינו עניין) היא אחת מל"ב המידות של רבי אליעזר בנו של רבי יוסי הגלילי.
מידה זו היא המידה ה-20.
לפי מידה זו, כאשר בפסוקי המקרא מובא פרט מסוים שבהקשר המקראי נראה שנכתב ביחס לעניין שאם נשייך אותו אליו יופיע דין בלתי הגיוני או מיותר, אם ניתן לקשר את אותו הפרט לעניין אחר שבו יהיה הדין הגיוני, יש לדרוש את אותו הפרט ביחס לעניין האחר.
מידה זו משמשת גם במדרש האגדה וגם במדרש ההלכה.
בברכת השבטים נאמר לשבט יהודה "וזאת ליהודה" ואילו הברכה הבאה אחריו אינו עניין ליהודה שהרי המברך כבר אומר "שמע ה' קול יהודה" אם כן, יש להדביק ברכה זו אל שבט שמעון שנמצא צריך לו (כי לא נתברך בפני עצמו) ואין יהודה צריך לאותה הברכה כי כבר נתברך.
עוד דוגמה קלאסית למידה זו הובא בברייתא דל"ב מידות אודות מילה שהובא בדברי ירמיהו שלכאורה אינו שייך לעניין הפרשה;
בברייתא הובא כי המילה יַעֲקוֹב אינו שייך לעניין "קיחת מושלים" כי הפסוק מסיים שמושלים הללו ימשלו על זרע יעקב וככך לא מתאים לומר שייקחו מזרע יעקב למשול על זרע יעקב עצמם.
אלא, כיוון שעצם הפרשה מדבר כאן אודות שתי המשפחות שעליהם דברו "העם הזה" -כלומר משפחת בני דוד ומשפחת בני אהרן, דרש הברייתא כי כיוון הכתוב לאמר שזרע אהרן ודוד ייבחרו לממשלה בעם ישראל.
ועל טענות הללו השיב השם לירמיהו שכשם שאי אפשר להפר ברית יום ולילה כן בחירת בני דוד, בני אהרן ובני ישראל לא יופר לעולם.
דברו אמת הוא מניפסט לא-רשמי של קבוצת רבנים ואישי ציבור יהודים, המתייחס למערכת היחסים בין הנצרות ליהדות.
המסמך נתקל בהתנגדות הן בצד היהודי והן בצד הנוצרי.
המניפסט נוסח על רקע ניסיונות הכנסייה הקתולית לגשר בוועידת הוותיקן השנייה על פערים שנפערו והתחזקו בין היהדות והנצרות, בעקבות התנהלות הכנסייה בתקופת מלחמת העולם השנייה והשואה ואחריהן.
חתמו עליו למעלה מ-200 רבנים והוגים מכלל זרמי היהדות, אך הודגש כי מדובר ביוזמה של יחידים וכי אין החותמים מייצגים בחתימתם את הארגונים והזרמים אליהם הם משתייכים.
אישים בולטים בין החותמים: יחיאל אקשטיין, יוג'ין בורוביץ, דייוויד בלומנטל, נינה בת' קרדין , רוברט חזן , אליוט דורף, יוסף ארנקרנץ , ברי פרונדל , רוברט גיבס, דניאל גורדיס ויצחק גרינברג.
המניפסט "דברו אמת" פורסם לראשונה ב-10 בספטמבר 2000 בניו יורק טיימס, ובעקרונותיו נעשה מאז שימוש בחלק מתוכניות לימוד הדת היהודית ברחבי ארצות הברית.
המסמך שם דגש על המשותף בין הדתות; על לגיטימיות הנצרות לאלו שאינם יהודים, מנקודת מבט יהודית; ועל הכרה בהבדלים התאולוגיים בין שתי הדתות תוך הסכמה שאין להכריע מי מהדתות צודקת.
פורטו בו שמונה נושאים עיקריים:
יהודים ונוצרים סוגדים לאותו האל
יהודים ונוצרים מחפשים אחר הסמכות דרך אותו הספר
נוצרים יכולים לכבד את תביעתם של היהודים על ארץ ישראל
יהודים ונוצרים שניהם מקבלים את עקרונות המוסר של התורה (חמישה חומשי תורה)
בהתייחס לנאציזם ושואה המסמך טען כי הנאציזם אינו תופעה נוצרית.
אך כי ללא ההיסטוריה הנוצרית של האנטי-יהדות והאלימות הנוצרית נגד היהודים, האידאולוגיה הנאצית לא הייתה יכולה לתפוס אחיזה ולצאת אל הפועל.
שכן יותר מידי נוצרים פעלו או היו סימפתים לזוועות הנאציות נגד היהודים, ונוצרים אחרים לא מחו מספיק נגד זוועות אלו.
אך הנאציזם כשלעצמו אינו תוצאת הנצרות.
המחלוקת בין היהודים לנוצרים לא תתיישב עד שאלוהים יגאל את העולם כולו, כפי שהובטח בכתבי קודש, ואין לדחוק באף אחד להאמין באמונת האחר
מערכת יחסים חדשה בין היהודים לנוצרים לא תחליש את הפרקטיקה היהודית
על יהודים ונוצרים לעבוד יחד למען צדק ושלום
דברי איתי יותר הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר-יוצר והמלחין נתן גושן, שיצא לאור ב-4 באוגוסט 2015.
להוצאת האלבום קדמו שלושה סינגלים.
הסינגל הראשון, "סערה", יצא לאור בפברואר 2015. שלושה חודשים לאחר מכן, במאי 2015, יצא לאור הסינגל השני מהאלבום, "דברי איתי יותר".
הסינגל השלישי מהאלבום, "Thinking About it (Let it Go)", יצא לאור ב-27 ביולי 2015 והיה לסינגל הראשון של גושן באנגלית.
דבר שטיבולו במשקה הוא דין הלכתי למאכל שנטבל במשקה ובעקבות רטיבותו מצריך נטילת ידיים קודם אכילתו.
יסוד הלכה זו בדברי התלמוד: "אמר רבי אלעזר אמר רב אושעיא: כל שטיבולו במשקה צריך נטילת ידיים".
כלומר כל האוכל מאכל שיש עליו רטיבות של אחד משבעת המשקים (יין, דבש דבורים, שמן, חלב, טל, דם, ומים) המכשירים לקבל טומאה, חייב ליטול את ידיו לפני אכילתו, על מנת שידיו לא יטמאו את המשקים שעל המאכל והמשקים הטמאים יטמאו את המאכל.
לדעת הרבה מהראשונים גם היום, שאיננו נוהגים בדיני טומאה וטהרה, צריכים ליטול ידיים לפני אכילת מאכל שיש עליו אחד מן המשקים.
לשיטתם, הטעם שתיקנו נטילת ידיים לדבר שטיבולו במשקה הוא אותו טעם שתיקנו נטילת ידיים לפת חולין - משום סרך תרומה, כלומר, כדי להרגיל את הכהנים שאוכלים תרומה ליטול את ידיהם.
וכמו שדין נטילת ידיים לפני הסעודה לא התבטל בזמן הזה, כך גם דין הנטילה לפני מאכל שטיבולו במשקה לא נתבטל.
וכך היא דעת בעל העיטור, הרמב"ם, רש"י, רבנו יונה, רא"ש ומרדכי.
אמנם, לדעת כמה ראשונים (מהר"ם מרוטנבורג, רשב"ט, והתוספות) ישנו הבדל בין הנטילות: הנטילה שלפני הלחם נתקנה גם משום סרך תרומה.
ואילו נטילה לדבר שטיבולו במשקה אינה מחשש שתיגרם מכך טומאה לתרומה, אלא רק כדי להיזהר שלא יטמא המשקה ובשתייתו האדם יטמא.
ממילא כיום שאין נוהגים להקפיד שלא לאכול מאכלים טמאים ולהיטמא, אין צורך ליטול ידיים לפני אכילת דבר שטיבולו במשקה.
עמדה נוספת בראשונים סוברת שנטילת ידיים לדבר שטיבולו במשקה נועדה לנקיות בלבד, ולכן היא אינה מצווה ואין לברך עליה.
כך סובר למעשה רבנו ירוחם.
בשולחן ערוך נפסק שיש ליטול ידיים לדבר שטיבולו במשקה אך אין לברך על נטילה זו.
כיום ישנם רבים שלא נוהגים ליטול את ידיהם לפני דבר שטיבולו במשקה.
מספר פוסקים כתבו שהואיל ויסוד נטילה זו בדברי חכמים ובכל ספק בדיני חכמים הלכה כמיקל, כך גם בדין זה, ויש למקילים על מי לסמוך.
נטילת ידיים זו מהווה חלק מליל הסדר, בו מיד אחרי הקידוש נוטלים ידיים ללא ברכה לפני אכילת הכרפס אותו נוהגים לטבול במי מלח או בחומץ.
דברה פינדלי היא שחקנית אנגלייה.
פינדלי נולדה ב-1947 במחוז סארי שבאנגליה.
בטלוויזיה שיחקה פינדלי בתפקיד האחות מוטה בסדרה "המפקח מגרה" בכיכובו של מייקל גמבון.
ב-1999 הופיעה בתפקיד ג'יליאן בדרמה "The Last Train" של רשת ITV.
היא השתתפה בסדרה "שם המשחק" בתפקיד גריר תורנטון.
ב-2004 הופיעה בתפקיד אורח בפרק "The French Drop" בסדרת הטלוויזיה "המלחמה של פויל".
ב-2001 הופיעה בארבעה פרקים בסדרה "המופע של ארמסטרונג ומילר", ובמיני-סדרה עטורת השבחים "Messiah".
ב-2007 שיחקה בסדרת הדרמה התקופתית "קרנפורד" לצדן של ג'ודי דנץ', אימלדה סטונטון ופרנצ'סקה אניס, בה היא גילמה את דמות הרווקה זקנה הזקנה מיס אוגוסטה טומפקינסון.
ב-2009 שיחקה בתפקיד דניס ריילי בעונה השלישית של הסדרה "טורצ'ווד" שנקראה "ילדי כדור הארץ".
בינואר 2010 הופיעה בתפקיד עורכת דין ג'מה קינג בפרק בסדרה של BBC1 "עדות אילמת".
בשנת 2000 הופיעה פינדלי בפרק "Blue Herrings" מתוך הסדרה "רציחות במידסומר" של ITV בתפקיד מיס ריצ'רדס.
ב-2015 חזרה והופיעה בסדרה בתפקיד לורנה סלואן בפרק "Murder by Magic".
ב-2008 כיכבה פינדלי בבכורה של המחזה "Vincent River" מאת פיליפ רידלי .
ב-2009 הופיעה לצדה של ג'ודי דנץ' בהפקה המחודשת של הווסט אנד של המחזה "מאדאם דה-סאד".
עוד ב-2009 חזרה וגילמה את אוגוסטה טומפקינסון בספיישל חג המולד בשני חלקים המשך לסדרה "קרנפורד" בשם "בחזרה לקרנפורד".
ב-1997 זכתה פינדלי בפרס חוג המבקרים לשחקנית המצטיינת במחזה, יחד עם השחקניות אליסון ג'ני וסיליה וסטון, כמו כן זכתה פינדלי בפרס אוליבייה על תפקידה במחזה "סטנלי".
דֶבְּרה שְיוּ-לאן ג'ין הייתה פיזיקאית אמריקאית, חברה במכון הלאומי לתקנים וטכנולוגיה (NIST), מרצה חיצונית בפקולטה לפיזיקה באוניברסיטת קולורדו וחברה במכון המשותף לאסטרופיזיקה מעבדה (JILA).
היא נחשבה כפורצת דרך בכימיה קוואנטית של מולקולות פולריות והייתה מעורבת בהבנות המוקדמות ביותר של לימודי גז מיונן העובר עיבוי בוז-איינשטיין.
היא וקבוצתה יצרו לראשונה חומר פרימיוני.
על תגליותיה המדעיות זכתה לפרסים רבים והכרה בין לאומית.
דברה ג'ין נולדה במחוז סנטה קלרה בקליפורניה.
את תארה הראשון סיימה באוניברסיטת פרינסטון בשנת 1990 ואת תואר הדוקטורט השיגה בשנת 1995 באוניברסיטת שיקגו.
באמצעות זה הצליחה להדגים בהצלחה ניוון קוונטי וצורה מולקולרית של אפקט עיבוי בוז-איינשטיין.
בשנת 1997 קיבלה ג'ין משרה קבועה ב-JILA ולקחה על עצמה את אחד האתגרים הגדולים ביותר בפיזיקה אטומית של זמנה - יצירת גז של פרמיונים קרים.
בתחילת עבודתה, הדרך היחידה להגיע לטמפרטורות הנמוכות שאליהם נדרשה הייתה שימוש בגז בוזוני.