tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ויליאם סמית גורס כי הצי הפיניקי כלל כ-30,000 אנשי צוות ומתיישבים, ושמטרתו המרכזית הייתה ייסוד של מושבות קרתגניות או להקים מחדש ערים פיניקיות שננטשו.
הארדן מציין כי יש קונצנזוס כללי שהמשלחת הגיעה לפחות עד סנגל, וייתכן כי היא הגיעה אף לגמביה.
עם זאת הוא מציין כי יש חוסר הסכמה מובהק בין החוקרים לגבי המקום המרוחק ביותר אליו הגיעו מסעו של חנו: סיירה לאון, קמרון או גבון.
הארדן מציין את תיאורו של הר קמרון, הר געשי בגובה של 4,040 מ' שתואם את תיאורו של חנו.
וורמינגטון לעומתו מעדיף את הר קאקולימה בגובה של 890 מ' כנקודה המרוחקת ביותר אליה הגיעה חנו, משום שהוא גורס כי הר קמרון נמצא בנקודה רחוקה מידי.
אחד המכתשים על הירח נקרא חנו על שמו.
חנון מהסרטים (במקור האנגלי Geek Charming, מבוסס על המונח Prince Charming, הנסיך על הסוס הלבן) הוא סרט טלוויזיה וקומדיית נעורים אמריקאית בהפקת ערוץ דיסני.
ביים את הסרט ג'פרי הורנדיי, והוא מבוסס על רומן באותו שם מאת רובין פאלמר.
שידור הבכורה של הסרט בערוץ דיסני ארצות הברית, ב-11 בנובמבר 2011, זכה ל-4.9 מיליון צופים.
בהמשך, שודר בערוצי דיסני ביותר מארבעים מדינות.
עלילת הסרט כוללת רמזים לאגדת הנסיכה והצפרדע.
ג'וש רוזן (מאט פרוקופ) הוא נער חובב קולנוע, תלמיד באקדמיית וודלנדס בלוס אנג'לס.
ג'וש, המוכר בבית הספר כחנון, מתכנן לצלם סרט על התלמידים ה"מקובלים" שיתחרה בפסטיבל סרטי תלמידים.
התיק החדש והיקר של דילן שיינפלד (שרה היילנד), התלמידה הכי פופולרית, נסיכת בית הספר, נופל למזרקה בקניון שבו עובד ג'וש, והוא מחזיר אותו בתנאי שדילן תאפשר לו לעשות עליה סרט.
היא מסכימה, בתקווה שהסרט יעזור לה להיבחר למלכת נשף האביב.
בתחילת הצילומים ג'וש מתקשה בגלל התנהגות הדיווה של דילן, אך בהדרגה הוא מגלה שהיא מצחיקה, חכמה ורגישה.
מתברר לו שדילן שואפת להיבחר למלכת נשף האביב כי אמה, שנפטרה כשדילן הייתה בת 8, זכתה באותו תואר בנעוריה.
תוך כדי הצילומים, דילן מסייעת לג'וש להפוך מחנון לחתיך ומקובל, למורת רוחם של חבריו החנונים.
הסרט מוקרן בפסטיבל וזוכה במקום הראשון.
הדקות הראשונות של הסרט מציגות את דילן באור לא מחמיא, והיא עוזבת את ההקרנה בכעס.
חברתה איימי לובלו (סשה פיטרס) משכנעת אותה למחרת לראות את הסרט עד סופו.
מתברר שהסרט מציג באהדה את מאמציה של דילן, שנחשבה לחנונית בתחילת חטיבת הביניים, למתג את עצמה כמקובלת.
בנאומה בנשף האביב, דילן מודה לג'וש על הסרט, והשניים הופכים לזוג.
חנות הכלבו של האחים היהודים ארתור וגאורג באראש (Artur & Georg Barasch) בברסלאו (כיום ורוצלב) הייתה חנות הכלבו המרכזית והגדולה ביותר בעיר.
המבנה הוקם בין השנים 1902 ל-1904. הוא תוכנן על ידי האדריכל גאורג שניידר (Georg Schneider) בסגנון אר-נובו.
לאחר עליית המפלגה הנאצית לשלטון, בשנות ה-30, נאלצה המשפחה למכור את רשת בתי הכלבו שלה, לעיתים במחירי הפסד, ביניהם את בניין זה.
ארתור באראש (Artur Barasch) נרצח באושוויץ ב-1942. גאורג באראש (Georg Barasch) נפטר בקיטו ב-1943.
עדיין בשטח גרמניה, והופצצה קשות על ידי בעלות הברית.
כמו כל המרכז ההיסטורי של העיר, גם בניין הכלבו ניזוק קשות מההפצצות בשלב הסופי של המלחמה.
בעקבות המלחמה נקבע קו אודר-נייסה, שממזרח לעיר ברסלאו, כגבול המזרחי החדש של גרמניה והגבול המערבי החדש של פולין.
כל השטח מזרחית לקו, שהיה שטח גרמני לפני המלחמה, טוהר אתנית מגרמנים אחרי המלחמה, כולל כל תושביה הגרמניים של העיר ברסלאו, עם גירוש גרמנים בתום מלחמת העולם השנייה.
בתי התושבים הגרמנים שעזבו, וכן בתי היהודים שרובם נרצחו או נאלצו לברוח, הולאמו, כולל בניין הכלבו של האחים באראש.
לאחר הקמת הממשל הפולני ב-1945, החל הבנייה מחדש והבניין הוקצה מחדש לייעודו המקורי ב-7 באוגוסט 1946, בהפעלת חברה פרטית שחכרה את הבניין מהממשלה.
בתחילה שוחזרה רק קומת הקרקע ושימשה לעסקים.
משנת 1961 שופץ הבניין המשך הבניין, והקומה השנייה והשלישית נוספו לשטח המסחר.
בשנת 1965, העסק נפתח מחדש תחת השם Spółdzielczy Dom Handlowy "Feniks" ("חנות הכלבו השיתופית 'פניקס'), המשמשת עד היום.
הבניין עצמו נשאר רכוש עירוני עד 1995, אז רכשה אותו החברה לבסוף מהממשל המרכזי.
חנות הספרים ללא הפסקה של מר פֶנוּמְבְּרָה הוא ספר הביכורים של רובין סלואן שיצא לאור ב-2012. זהו רומן בלשי ופנטסטי המתרחש בסן פרנסיסקו בת זמננו בחנות ספרים מוזרה, הגדושה סודות ותעלומות.
זהו סיפורו של קליי ג'אנון שנכנס לחנות הקטנה והופך למוכר בה במשמרת הלילה.
בחנות מבקרים טיפוסים משונים המעוררים את סקרנותו של קליי.
עד מהרה הוא מתחיל לחקור ומנסה לגלות תעלומה בת מאות שנים.
הספר תורגם לעברית בשנת 2013 על ידי רוני בק.
הספר עוקב אחר קליי ג'אנון אשר נכנס לחנות הספרים של מר פנומברה בעקבות מסעו לחיפוש עבודה.
הוא התקבל לעבודה בחנות המשונה במשמרת הלילה - בה נכנסים טיפוסים שונים ומשונים להשאיל ספרים, ומקצתם לקנות.
עד מהרה מגלה קליי שהטיפוסים המוזרים הם בעצם חברים באגודה המכונה "השדרה השלמה" שנועדה לפענח את הצופן לחיי נצח מתוך ספר עתיק שכתב מייסדה.
עוזרו הנאמן היה גריטזון, שהנפיק גופן שכיום משתמשים בו בכל רחבי העולם.
ג'אנון מחליט לקחת את אחד הספרים מהחנות לסורק הספרים של גוגל, בעזרת חברתו קאט, אשר עובדת שם.
בניגוד להוראתו של פנומברה, קליי פותח וסורק את הספר ומגלה שם את הפתרון לחידת האגודה הראשונה.
עם הזמן, קליי ג'אנון מבין את עוצמתה וגודלה של אגודת "השדרה השלמה" ומנסה לפתור את כל חידותיה.
למורת רוחו של הקורא הראשון, קורבינה, ראש האגודה, קליי משתמש במחשבים לפתרון הצפנים השונים.
לעומתו, פנומברה תומך במחשבים ובשילובם באגודה - ויכוח שמגיע לכדי שריפתו של "ספר החיים" של פנומברה בידי קורבינה - ספר בו כתובים קורות חייו וסודותיו של האדם, הנקרא רק לאחר מותו.
הסכסוך המעמיק בין תומכי הקידמה ובין מתנגדיה מגיע לקיצו, כאשר קליי מגיע בחיפושו לתבנית הייצור המקורית של הגופן של גריטזון, אשר נגנבה שנים רבות לפני-כן.
בהגדלת תבניות אלו, מגלה ג'אנון בליטות קטנות באותיות המצויות כמעט בכל מקום בעולם ובעזרתן מפענח צופן החלפה פשוט שהצפין מייסד האגודה.
הספר מסתיים בכך שקליי ופנומברה חוברים יחדיו כשותפים לעסקים היוצאים לחקור את החיים שלהם ושל אחרים.
הספר זכה להצלחה רבה ולביקורות משבחות ברחבי ארצות הברית, כאשר הופיע ברשימת מאה הספרים המומלצים של 2012 על פי עיתון ה-San Francisco Chronicle כמו גם לבחירת העורך של ה-New York Times.
נוסף לכך, הוא נכנס לרשימת הסיפורת המומלצת בכריכה קשה של ה-New York Times ואף לרשימת רבי המכר של הרדיו הלאומי הציבורי של ארצות הברית.
כריכתו האנגלית הזוהרת בחושך שעוצבה על ידי רודריגו קוראל אף נבחרה לאחת מ-25 הכריכות הטובות ביותר של אתר BookPage.
חנון (ידוע לעיתים גם כחנו) היה מלך עזה שהשתתף במרד המס נגד תגלת פלאסר השלישי.
חנון, הצטרף לקואליציה האנטי אשורית שכללה את ממלכת ישראל, מצרים העתיקה, ארם דמשק, ושבטים ערבים.
מלך אשור תגלת פלאסר השלישי יצא בראש נגד חנון.
הוא עבר בדרך בממלכת יהודה ושעבד אותה אל אשור.
לאחר מכן ככל הנראה בגלל תבוסות צבאיות נמלט חנון מעזה אל מצרים.
תגלת פלאסר עלה על עזה ובזז אותה.
לאחר מכן יצא למערכה על מצרים שתוצאותיה אינן ברורות.
חנות אפליקציות היא פלטפורמה להפצה דיגיטלית של אפליקציות סלולרית למכשירים ניידים (טאבלט או סמארטפון), המאפשרת להוריד ולהתקין דרכה יישומונים (אפליקציות).
על פי רוב, כשקונים מכשיר נייד, המכשיר מגיע עם יישומון חנות אפליקציות רשמי המותקן כבר בתוכו.
במכשירים הפועלים על מערכת ההפעלה אנדרואיד – "Google Play", במכשירים של חברת אפל הפועלים על מערכת הפעלה iOS – "App Store", ובמכשירים הפועלים על מערכת ההפעלה Windows 10 Mobile – "Microsoft Store".
בהתאם למדיניות הנהוגה בחברות הנ"ל, Google Play היא חנות פתוחה, המאפשרת לכל מפתח להציג את היישומונים שלו בחנות תמורת סכום סמלי, בתנאי שהיישומון עובר את בדיקות התוכנה והבטיחות של גוגל ואינו חורג מתקנונהּ, ואילו App Store היא חנות סגורה יותר, שבה הרבה יותר קשה לקבל אישור להעלאת יישומונים אליה.
אפל גם גובה לעצמה 30% מהתשלומים עבור והשימוש ביישומונים שנרכשו או נשכרו לתקופה בחנות האפליקציות שלה.
החברה מציעה תוכנית לעסקים קטנים - במסגרתה עסקים שמחזורם נמוך ממיליון דולר משלמים 15% מהחיובים שלהם.
לעיתים, משתמשים אינם מסכימים עם ההגבלות והמגבלות הכרוכות בחנויות האפליקציות הרשמיות, המשפיעות במידה רבה על מגוון היישומונים המצויים וזמינים בהן (כמו גם גרסאות קודמות של יישומונים וכו').
במקרים כאלה, משתמשים בוחרים להוריד חנויות אפליקציות חיצוניות חלופיות, שפותחו על ידי אנשים פרטיים.
דוגמאות לחנות כזו למערכת הפעלה אנדרואיד הן Aptoide ו-BlueStacks App Player.
בסביבת iOS אין אפשרות להתקין חנות אפליקציות חיצונית, אלא אם כן המכשיר נפרץ כדי לאפשר בו שינויים (מודים) שאינם מאושרים על ידי אפל.
בשנת 2021 התבצעה פנייה פומבית של ארגון ICPEN, המאגד בתוכו 27 רשויות להגנת הצרכן ממדינות שונות, ושל GPEN, המאגד מספר ארגונים להגנת הפרטיות, ביצעו אפל וגוגל שינוי המגביר את שקיפות השימוש במידע אישי מטעם האפליקציות שבחנות האפליקציות.
חנות הספרים האחרונה היא חנות ספרים עצמאית מהגדולות בעולם ולפי פרסומי בעליה, הגדולה ביותר בקליפורניה.
היא ממוקמת ברחוב ספרינג 453 בדאון טאון של לוס אנג'לס.
החנות הוקמה על ידי ג'וש ספנסר ב-2005, כחנות שמכרה ספרים משומשים, תקליטי ויניל ופריטים נוספים ברשת האינטרנט בלבד.
בהמשך התמקד העסק בספרים ותקליטים פיזיים, שם החנות רומז למחאה על חדירת המדיה הווירטואלית ודחיקת רגלי המדיה הישנה, ספרים ותקליטים.
משכנה הנוכחי של החנות הוא במגדל ספרינג לאמנויות, בדאון טאון לוס אנג'לס.
היא מכילה 22,000 מטרים רבועים של תצוגת ספרים באולם ענק ובו עמודים הנמתחים לגובה 25 מטרים, בהם מוצגים 250,000 ספרים חדשים ומשומשים, מדור ספרים נדירים, עשרות אלפי רומנים גרפיים ועשרות אלפי תקליטי ויניל.
התצוגה שימשה תפאורה לצילומי אופנה של המגזין "אסקווייר".
חנות בתוך חנות הוא קונספט שבו עסק קמעונאי מתארח בתוך חנות אחרת.
ההסכם נפוץ בסופרמרקטים וחנויות כלבו.
בנוסף נפוץ בעולם דגם זה ברשתות ספרים המארחות נקודות לממכר קפה.
לעיתים מתקיים ההסדר בין רשת קמעונאית ליצרן.
בארצות הברית רשת בלומינגדיילס מארחת בשטחי סניפיה את היצרנים פולו ראלף לורן, DKNY, וקלווין קליין.
לרשתות אחרות בארצות הברית הסכמים עם המותגים גוצ'י וארמאני.
היצרן או הקמעונאי שנכנס לתוך רשת אחרת, אחראי על תפעול החנות והוא המעסיק של העובדים בתוך החלק שלו.
קיימים שני מודלים להפעלת דגם זה: המודל הראשון הוא הפעלת קופות נפרדות עם רישום הכנסות נפרד, והשני הוא קופה אחת בתוך החנות, כאשר הקמעונאי האורח רושם את הכנסותיו בקופות הקמעונאי המארח.
קונספט זה מאפשר לרשתות להגדיל את מספר המותגים הנמכרים בהן, באמצעות הזמנת יצרנים לפתוח חנויות בתוך סניפיהן.
לעיתים רשת רוצה להגדיל את מגוון המוצרים הנמכרים בה, והיא תעדיף לעשות זאת באמצעות גוף קמעונאי אחר שיש לו התמחות בתחום.
בנוסף נהנית החברה המשכירה מדמי השכירות המגיעים מן הגוף השוכר מקום.
מנגד ההסדר מאפשר לקמעונאי השוכר לפתוח חנות במקום במקום עם תנועת לקוחות קיימת וליהנות מתנועת הלקוחות של הרשת המשכירה.
חנות האייטונס היא חנות מדיה דיגיטלית, המופעלת על ידי אפל.
החנות נפתחה ב-28 באפריל 2003, בעקבות דחיפתו של סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל, לפתיחת חנות דיגיטלית למוזיקה, סרטים ותוכניות טלוויזיה.
נכון לינואר 2017, חנות האייטונס מציעה למעלה מ-40 מיליון שירים, 25,000 תוכניות טלוויזיה ו-65,000 סרטים.
כשנפתחה, היא הייתה לקטלוג המוזיקה הדיגיטלי החוקי היחיד שהציע שירים מכל חמשת חברות התקליטים הגדולות.
ביוני 2013, חנות האייטונס החזיקה 575 מיליון חשבונות פעילים, ושירתה למעלה מ-315 מיליון מכשירים ניידים, כולל מכשירי Apple TV, אייפונים, אייפודים, אייפדים ואפל ווטש.
לפני חנות האייטונס, רוב שוק המוזיקה המקוון נשען על הורדות לא חוקיות ושירותים פיראטיים כמו נאפסטר וקאזה.
סטיב ג'ובס ראה את ההזדמנות לפתוח חנות דיגיטלית למוזיקה על רקע הפופולריות הגוברת של הורדות קובצי מוזיקה דיגיטליים.
בשנת 2002, ג'ובס עשה הסכם עם חמש חברות התקליטים הגדולות כדי להציע את התוכן שלהן באמצעות iTunes.
חנות האייטונס הוצגה לראשונה על ידי ג'ובס בכנס המפתחים העולמי של החברה באפריל 2003. תחילה, החנות הייתה זמינה רק במחשבי מק ובאייפודים, אך באוקטובר 2003 הורחבה גם למחשבי Windows.
באפריל 2008, חנות האייטונס הייתה ספקית המוזיקה הגדולה ביותר בארצות הברית, ובפברואר 2010, הייתה ספקית המוזיקה הגדולה ביותר בעולם.
הכנסות חנות האייטונס ברבעון הראשון של 2011 הסתכמו בכ-1.4 מיליארד דולר; עד 28 במאי 2014, נמכרו בחנות 35 מיליארד שירים ברחבי העולם.
ב-2016 דווח כי שירותי הזרמת מוזיקה עלו על הורדות קובצי מוזיקה דיגיטליים במכירות.
מיד לאחר השקתה של חנות האייטונס, שירים בודדים נמכרו כולם באותו המחיר, אם כי ב-2007 אפל הכניסה מחירים שונים לכל שיר.
המוזיקה שבחנות היא בפורמט AAC שהוא היורש של MPEG-4 ל-MP3. במקור, השירים היו זמינים רק עם הגנת DRM והיו מקודדים ב-128 קילובייט לשנייה.
בתערוכת מקוורלד 2009, הודיעה אפל כי כל המוזיקה ב-iTunes תהיה זמינה ללא DRM ותקודד בקצב גבוה יותר, של 256 קילובייט לשנייה.
בנוסף, משתמשים יכולים להאזין לתצוגה מקדימה של שירים באורך תשעים שניות (או שלושים שניות, עבור שירים קצרים).
בנוסף, חנות האייטונס מציעה אפליקציות המשמשות למטרות שונות התואמות למכשירי אייפון, אייפוד ואייפד.
חלק מהאפליקציות הן בתשלום וחלקן בחינם.
מפתחי האפליקציות יכולים להחליט אילו מחירים הם מעוניינים לגבות עבור האפליקציות, מתוך רשימה מוגדרת מראש של רמות מחירים.
כשמשתמש מוריד אפליקציה בתשלום, 70% מהכנסות הרכישה עוברות למפתח (ים) ו-30% עוברות לאפל.
בנאום המרכזי של תערוכת מקוורלד 2008, סטיב ג'ובס הכריז על שירות השכרת הסרטים של iTunes.
סרטים זמינים להשכרה בחנות האייטונס ביום שהם יוצאים ל-DVD, אף זאת, חנות האייטונס מציעה לעיתים להשכרה גם סרטים שעדיין בבתי הקולנוע.
שיר בודד עולה לרוב 99 סנטים; עם זאת, עבור שירים עם פופולריות רבה, המחיר בדרך כלל הוא 1.29$.
כברירת מחדל, שירים שאורכם עולה על 10 דקות, ניתנים לקנייה כאלבום בלבד; גם למפיצים יש הבחירה לא לאפשר לקנות שיר בודד אלא אלבום שלם בלבד.
כברירת מחדל, אלבומי מוזיקה עולים 9.99$ או, לחלופין, סכום עלות כל השירים אם הוא נמוך מ-9.99$.
עם זאת, מפיץ האלבום יכול לקבוע מחיר גבוה יותר עבור האלבום, דבר שקורה בדרך כלל עם אלבומים פופולריים.
ב-30 ביוני 2015 השיקה אפל את שירות המנויים Apple Music, שהיה זמין תחילה ב-110 מדינות.
למנויים חדשים מוצעים שלושה חודשי ניסיון בחינם עם מינוי שוטף בעלות של 9.99$ בארצות הברית, 9.99£ בבריטניה ו-19.90 ש"ח בישראל.
כברירת מחדל, פרקים של תוכניות טלוויזיה ברזולוציה HD עולים 2.99$, ואילו תכנים ברזולוציה סטנדרטית עולים 1.99$.
עם זאת, מפיצים יכולים לקבוע שפרקים יינתנו לקנייה כ"עונה" בלבד.
סרטים שאינם פופולריים ברזולוציה סטנדרטית עולים 7.99$ ואילו סרטים ברזולוציית HD עולים 13.99$ או 14.99$.
סרטים פופולריים או חדשים באיכות סטנדרטית עולים 13.99$ או 14.99$ ואילו סרטים ברזולוציית HD עולים 17.99$ או 19.99$.
סרטים שאינם פופולריים ברזולוציה סטנדרטית להשכרה עולים 2.99$ ואילו סרטים ברזולוציית HD להשכרה עולים 3.99$.
סרטים פופולריים באיכות סטנדרטית להשכרה עולים 3.99$ ואילו סרטים ברזולוציית HD להשכרה עולים 4.99$.
אם הסרט יצא לאחרונה, המחיר להשכרה גדל בדולר אחד.
סרטים הזמינים ברזולוציית 4K ו-HDR עולים כמו סרטים באיכות HD, והם משודרגים באופן אוטומטי מ-HD ל-4K ו-HDR ללא עלות נוספת.
המחיר נקבע על ידי המפתח.
המחיר יכול להיות בחינם או דולר ו-99 סנטים.
חנות האייטונס מאפשרת למשתמשים לרכוש ולהוריד פריטים ישירות למכשירים ניידים מבית אפל.
אפל מציעה שלוש אפליקציות ל-iOS, שכל אחת מהן מספקת גישה לסוגים מסוימים של תוכן.
האפליקציה App Store מאפשרת להוריד ולקנות אפליקציות למכשירי iOS, וגם מספקת עדכונים לאפליקציות שהותקנו.
האפליקציה iTunes Store מאפשרת לקנות מוזיקה וסרטים למכשירי iOS.
האפליקציה iBooks מאפשרת לקנות ספרים אלקטרוניים למכשירי iOS.
במקור, משתמשים שהשתמשו במכשירים ניידים היו צריכים להיות מחוברים לרשת Wi-Fi כדי להיכנס לחנות, ומכאן שמה המקורי: iTunes Wi-Fi Music Store.
עם זאת, בתערוכת מקוורלד 2009, אפל פרסמה עדכון תוכנה המאפשר באופן אוטומטי למשתמשים בעלי רשת דור 3 לגשת לחנות ולהוריד קבצים הקטנים מ-10 מגה-בייט.
החנות החלה לפעול לאחר שאפל חתמה חוזה עם חמש חברות התקליטים הגדולות: EMI, סוני מיוזיק אנרטיימנט, וורנר מיוזיק גרופ ו-BMG.
שירים מלמעלה מ-2,000 חברות תקליטים עצמאיות נוספו לחנות מאוחר יותר.
נכון ל-2017, חנות האייטונס מציעה למעלה מ-34 מיליון שירים, כולל שירים בלעדיים מאומנים רבים.
לא כל האומנים זמינים בחנות, אבל רבים מהם, כמו לד זפלין ורדיוהד, אפשרו למוזיקה שלהם להימכר בחנות בשנים האחרונות.
שירים מסוימים בחנות זמינים בחנות כ"אלבום בלבד", כלומר, השיר ניתן לקנייה רק באמצעות רכישת האלבום כולו, בעוד שאת רוב השירים ניתן להוריד בנפרד מהאלבום אליו הם שייכים.
שירים שאורכם עולה על 10 דקות זמינים כברירת מחדל כ"אלבום בלבד".
גם פסקולים לעיתים קרובות נמכרים כאלבום בלבד.
בעוד שבתחילה מרבית הקבצים שהורדו בחנות האייטונס כללו הגבלות שימוש שנכפו על ידי FairPlay, יישום ה-DRM של אפל, מאוחר יותר iTunes עבר למכירת מוזיקה ללא DRM ברוב המדינות.
ב-6 בינואר 2009 הודיעה אפל כי ה-DRM הוסר מ-80% מקטלוג המוזיקה שלה בארצות הברית.
עם זאת, תוכניות טלוויזיה, סרטים וספרים רבים עדיין מוגנים על ידי FairPlay.
מאז השקתה, חנות האייטונס עברה אבני דרך רבות.
ב-18 השעות הראשונות מכרה החנות כ-275,00 שירים ויותר ממיליון שירים נמכרו בחמשת הימים הראשונים.
כאשר החנות יצאה ב-Windows, התוכנה הורדה יותר ממיליון פעמים ב-3 הימים הראשונים, ומכרה יותר ממיליון שירים באותו הזמן.
ב-15 בדצמבר 2003 הודיעה אפל כי נמכרו בחנות 25 מיליון שירים.
בינואר 2004, בתערוכת מקוורלד בסן פרנסיסקו, סטיב ג'ובס הודיע כי אדם אנונימי רכש מוזיקה בשווי 29,500 דולר.
ב-15 במרץ 2004 הודיעה אפל כי נרכשו והורדו 50 מיליון שירים מ-iTunes Music Store.
כל שיר שנמכר ב-iTunes נותן לאמן רווח של 9 סנט.
השיר ה-50 מיליון שנמכר היה "The Path of Thorns" של שרה מקלכלן.
ב-28 באפריל 2004, חנות האייטונס ציינה את יום השנה הראשון שלה עם 70 מיליון שירים שנמכרו.
החנות מציעה גם מאות קדימונים של סרטים סרטוני מוזיקה, בניסיון להגביר את מכירות הפסקולים.
על פי הודעה לעיתונות של אפל מ-10 באוגוסט 2004, חנות האייטונס הייתה החנות הראשונה שיש בה יותר ממיליון שירים.
כמו כן, בעת שפורסמה ההודעה, חנות האייטונס שמרה על נתח שוק של 70% בתחום הורדות המוזיקה החוקיות.
חנות האייטונס משתמשת בטכנולוגיית ניהול זכויות דיגיטלי של אפל.
FairPlay מובנית בתבנית קובץ מולטימדיה בפורמט MP4 כשכבת שמע מוצפנת של AAC, והיא משמשת את החברה להגנה על יצירות המוגנות בזכויות יוצרים הנמכרות דרך החנות, ומאפשרת רק למכשירים מורשים לנגן את התוכן.
ההגבלות שהוטלו על ידי FairPlay, בעיקר תאימות למכשירים מוגבלת, עוררו ביקורת, ואף הוגשה תביעה נגד הפרת זכויות יוצרים שנסגרה בסופו של דבר לטובתה של אפל.
בפברואר 2007, מכתב גלוי של סטיב ג'ובס, מנכ"ל אפל, שדן בשימוש ב-DRM במוזיקה, מעלה נקודות על עתידה של ההגנה והודיע על תמיכת החברה ברעיון סיום השימוש ב-DRM.
אף על פי שהמכתב גרם לתגובות מעורבות בתעשייה, אפל חתמה על חוזה עם חברת תקליטים גדולה, כדי להציע ללקוחות החנות אופציית רכישה לגרסה באיכות גבוהה ללא הגנה של אלבום או שיר.
בינואר 2009, אפל חתמה עם כל חברות התקליטים הגדולות וכן מספר רב של חברות תקליטים עצמאיות כדי להציע את כל המוזיקה שלהן בחנות ללא הגנת DRM.
דבר זה אינו חל על שירים שהורדו בעת שימוש בשירות הזרמת המוזיקה של אפל, Apple Music.
נכון לעכשיו, iTunes תומכת במערכת ההפעלה למחשבים של אפל macOS (לֶאופָּרְד ומעלה) ומערכות ההפעלה Microsoft Windows.
משתמשים שאין להם את תוכנת iTunes, יכולים לראות מידע על תכנים (אך לא לשמוע או להציג את התוכן עצמו) באמצעות שירות iTunes Preview, אשר פועל בתוך דפדפן האינטרנט.
השופט פסק לטובת חברת אפל לאחר שקבע שהחברה אינה משווקת מוזיקה, אלא רק משתמשת ברשת שלה להעביר מוזיקה ללקוחותיה.
אפל רקורדס חויבה לשלם לחברת אפל את הוצאות המשפט, אך הודיעה שתערער על פסק הדין.
ב-2007, הודיעו החברות כי הגיעו לפשרה ביניהן, ובהמשך אותה שנה עלה קטלוג השירים של ג'ון לנון ושאר קטלוגי השירים של שאר חברי החיפושיות.
ב-2010 עלה הקטלוג המלא של החיפושיות לחנות האייטונס.
ב-1 ביולי 2007 דיווח "הניו יורק טיימס" כי יוניברסל מיוזיק גרופ (כיום חברת המוזיקה הגדולה בעולם) לא תחדש את החוזה השנתי שלה עם אפל כדי למכור מוזיקה באמצעות חנות האייטונס.
במקום זאת, יוניברסל אמרה כי היא תשווק מוזיקה לאפל כרצונה, ותאפשר לה להסיר את השירים שלה מהחנות בהודעה קצרה אם שני הצדדים לא יסכימו ביניהם על תמחור או תנאים אחרים.
ב-9 באוגוסט 2007 הכריזה יוניברסל מיוזיק גרופ על תוכנית למכור שירים בפורמט MP3, ללא DRM, באמצעות מגוון שירותי מוזיקה מקוונים כגון Amazon Music ו-gBox.
"חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי" הוא ספר ילדים עברי מאת ד"ר תמר מאיר, מרצה וחוקרת ספרות, המבוסס על קורות משפחתה בבודפשט בתקופת השואה.
העלילה מספרת על בעל חנות גלידה הנותן מחסה ליהודים בעת מלחמת העולם השנייה.
הספר ראה אור בשנת 2017 וזכה לשבחים רבים ולפרסים.
תמר מאיר נולדה למשפחת לאור, נשואה למרדכי ואמא לשישה ילדים.
מאיר למדה במדרשות נשמת, ורכשה השכלה אקדמית באוניברסיטת בר-אילן.
במקביל ללימוד תורה במסגרות שונות של מדרש, תלמוד, מחשבת ישראל וספרות לתואר ראשון היא התמחתה במדרש ובאגדה במחלקה לספרות בתארים השני והשלישי.
במקביל ללימודים האקדמיים למדה הנחיית קבוצות, גישור והדרכת כלות.
כמו כן, כתבה עבודת דוקטורט העוסקת במדרש רות רבה כמפתח לשאלות העריכה והמשמעות במדרש.
היא ראש החוג לספרות במכללה האקדמית לחינוך גבעת ושינגטון.
מלמדת בתוכנית לתואר שני בהוראת אגדה במכללת אפרתה.
בעולם התורני לימדה במת"ן, במדרשה בר-אילן ובמדרשות נוספות, וכיום עומדת בראש בית המדרש הקהילתי 'כֻּלָנָה' לנשים בגבעת שמואל.
בנוסף, יזמה את הקמת 'השמיעיני', מאגר מרצות בנושאים תורניים והיא חברה בהנהלת ארגון רבני בית הלל.
גיבור הספר, הנער פטר הוא יצחק מאיר, אביו של בעלה של הסופרת, ששמעה ממנו את הסיפור המופלא על פרנצ'סקו טירלי וכתבה אותו במיוחד עבור הילדים.
הספר מבוסס על סיפור אמיתי.
פרנצ'סקו טירלי נולד באיטליה, אך את חנות הגלידה שלו פתח בהונגריה.
בשנת 1944 לאחר שהנאצים נכנסו להונגריה, הוא החביא יהודים בחנות הגלידה שלו וסייע ליהודים נוספים למצוא מקומות מסתור.
בשנת 2008 הוא הוכר כחסיד אומות העולם.
אחד מהילדים שהתחבאו בחנות הגלידה יחד עם בני משפחתו וחמישה עשר יהודים נוספים היה פטר מאיר.
לימים מאיר עלה לארץ והפך לפרופסור יצחק מאיר מראשי המחלקה לכימיה באוניברסיטה העברית.
כלתו תמר מאיר, דוקטור לספרות, מרצה וחוקרת, העוסקת בהכשרת מורות וגננות ומלמדת בבתי מדרש, כתבה את הספר.
הספר מספר את סיפורו של פרנצ'סקו טירלי, ילד שמאד אהב גלידה, עד כדי כך שאמו נהגה לומר לו שיום אחד תצמח לו גלידרייה בבטן.
הוא המשיך לאהוב גלידה גם כשגדל ועזב את מולדתו איטליה ועבר לגור בהונגריה, שם פתח חנות גלידה במרכז בודפשט, וגילה שגם בבודפשט ילדים אוהבים מאוד גלידה.
ילד אחד כזה היה פטר, ילד יהודי שנהג לעבור כל יום ליד החנות.
כאשר פרצה מלחמת העולם השנייה, אף אחד לא רצה לקנות גלידה, ופרנצ'סקו סגר את החנות.
פטר והוריו חיפשו מקום מסתור.
פרנצ'סקו דאג, בעיקר לשכניו ולמשפחתו של פטר, והחליט לעזור להם ולתת להם מחסה.
הוא החליט להסתיר אותם במחסן של חנות הגלידה האהובה שלו.
"'חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי' הוא סיפור על חברות, אומץ לב ועזרה הדדית".
את הספר איירה יעל אלברט, בוגרת מסלול איור במחלקה לתקשורת חזותית בבצלאל, ומאיירת של ספרי ילדים נוספים.
האיורים לספר זכו לשבחים רבים.
כך למשל תארה אותם אחת הביקורות כ"מקסימים לא פחות.
עשתה בספר זה עבודת מופת ...
(והיא) מצליחה יעל להעניק נופך של אותנטיות, המכניסה את הקורא לרוח התקופה".
באיוריה הדגישה יעל את מוטיב האור והחושך באמצעות משחק עם הצבעים, ונתנה ביטוי למלחמה ולקושי באמצעות סמלים שונים, וביניהם ייצוג שלבי המלחמה באמצעות אתריה המוכרים של בודפשט: הפרלמנט וגשר האריות.
איוריה של אלברט ל"חנות הגלידה של פרנצ'סקו טירלי" זיכו אותה במדליית כסף מטעם מגזין האיור 3*3.
הביקורות שיבחו מאוד את הספר, תיארו אותו כספר נפלא, הנכתב בשפה ישירה ומדויקת, מלאת הומור ורגישות, ספר על אהבה משותפת לגלידה, שמשמשת משל לאהבת האדם ואהבת החיים; "סיפור על אנושיות, על מוסריות ועל מחויבות." ביקורת אחרת הדגישה שהספר מעביר את המסר החשוב, שבמקום שאין אנשים היה איש.
פרנצס'קו מבין שצריך לעזור ליהודים אבל לא מוצא שותפים לדאגתו, ומגיע למסקנה שהוא יהיה האיש שיציל אותם.
הספר זכה לפרס יד ושם למפעלים חינוכיים.
בנימוקיהם, כתבו חברי הוועדה שהסופרת הטיבה להציג סיפור מתאים בתכניו, בשפתו וברוחו לילדים, שדרכו עוקבים אחר סיפור ילדות שיש בו מלחמה ורדיפה, אך מקבלים את המסר שהטוב והאחריות האישית חזקים מהכל.
כמו כן זכה הספר בפרס דבורה עומר לספרות ילדים לשנת 2017.
הספר זכה לתמיכת המכון לתרגום ספרות עברית שהביא לתרגומו לאנגלית, איטלקית, צ'כית, רוסית, והונגרית..
חנות מזכרות או חנות מתנות היא חנות שמוכרת בעיקר מזכרות ופריטים אחרים הקשורים לאותו נושא.
הפריטים שנמכרים כוללים לרוב ספלי קפה, פוחלצים, צעצועים, חולצות, גלויות, אוספים בעבודת יד ומזכרות אחרות, שנועדו להישמר על ידי הקונה כמזכרת לביקורם באותו מקום, או להינתן לאחר במתנה.
חנויות מזכרות נמצאות בדרך כלל באזורים בהם מבקרים תיירים רבים.
כגון מלונות ומוטלים לעיתים קרובות חנות מזכרות ליד הכניסה שלהם.
במקומות כמו גני חיות, אקווריומים, פארקים לאומיים, פארקי שעשועים ומוזיאונים.
חנות מין (הנקראת גם חנות סקס, חנות למבוגרים או חנות ארוטית) היא חנות קמעונאית שמוכרת מוצרים הקשורים לבידור מיני או ארוטי למבוגרים, כגון אביזרי מין, הלבשה תחתונה, ביגוד, פורנוגרפיה ומוצרים נלווים אחרים.
ניתן לטעון כי חנות המין הראשונה הייתה בשנות ה-20 של המאה ה-20 ברשת החנויות דיאנה סליפ בפריז, צרפת.
בחנות הזו נמכרו ספרים ארוטיים, תמונות ארוטיות והלבשה תחתונה.
כביכול, חנות המין "הרשמית" הראשונה בעולם נפתחה ב-1962 על ידי ביאטה אוזה בפלנסבורג, גרמניה המערבית.
ברוב המדינות, חנויות המין מוסדרות בחוק, כאשר הגישה אל חנויות המין אינה מותרת על ידי קטינים.
לעומת זאת, יש מדינות שאוסרות על קיום חנויות מין ואוסרות על מכירת מוצרים מיניים או ארוטיים.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 והעשור הראשון של המאה ה-21 הפכה רכישה של מוצרי מין לפעילות מקובלת יותר, ורשתות של מוצרי מין והלבשה תחתונה הפכו לעסקים לגיטימים במדינות רבות ברחבי העולם.
בתחילת שנות ה-70 של המאה ה-20 החלה לפעול בישראל רשת של חנויות מין בשם "ארוס".
הסניף הראשון שלה נפתח ברחוב החשמונאים בתל אביב, בנובמבר 1970. חנות שנייה נפתחה ברחוב ינאי במרכז ירושלים והביא להפגנות של אנשי העדה החרדית נגדה.
ביוני 1972 נפרצה החנות בתל אביב ונשרפה כליל על ידי תלמידי ישיבה שהגיעו מירושלים.
הם השאירו כרוז בו כתבו שהם פועלים בשם ארגון חרדי - "קש"ת" ("קבוצת שומרי תורה").
הם נתפסו מיד ונידונו לשנת מאסר.
במאי 1973 זוכה בעל חנות "ארוס" מאשמה של הפצת פרונוגרפיה.
בשנת 1975 נפתחה חנות "ארוס" גם בחיפה.
בתחילת 1989 הושלך לתוך חנות לאבזרי מין במרכז כלל בירושלים רימון יד, ונדקרה עובדת בחנות בתל אביב.
בתחילת שנות ה-2000 גדל מספר חנויות המין בישראל לכ-80, ואף החלו להימכר אבזרי מין בבתי מרקחת, והוקמו חנויות הפונות למגזר החרדי.
חנות חשוכה (מאנגלית: Dark store, לעיתים בכתיב עברי: דארק סטור), הוא מרכז שירות לצרכנים שאינו נותן שירות באופן פיזי, ומהווה מרכז לוגיסטי, חנות קמעונאית או מרכז הפצה המשרת רק קניות מקוונות.
בפועל, חנות חשוכה היא בדרך כלל מחסן גדול שניתן להשתמש בו כדי לאפשר שירות "לחץ ואסוף" ("click-and-collect" service), שבו הלקוח אוסף את הפריט שהזמין באינטרנט, או כפלטפורמה למימוש הזמנות למכירות מקוונות.
הפורמט הוקם בבריטניה, והפופולריות שלו התפשטה גם לצרפת ואחריה לשאר האיחוד האירופי ורוסיה, וכן לארצות הברית.
השירות היה קיים עוד לפני מגפת הקורונה, אך בעקבותיה חל בו פיתוח משמעותי, כאשר חברות רבות החלו להתחרות על אספקת משלוח מהיר של מצרכים.
חלק גדול מהחנויות החשוכות כיום ממומנות על ידי קרנות סיכון, שהן קרנות השקעות פרטיות, המשקיעות כספים במיזמים ובחברות הזנק שהערכת הסיכונים בהם היא גבוהה, מתוך ציפייה לתשואות גבוהות במקרה של הצלחתם.
אף על פי שאינו פתוח לציבור, החלק הפנימי של חנות חשוכה, עשוי להיראות כמו סופרמרקט רגיל.
נמצאות בו סחורות רבות על מדפים, עם מעברים ביניהם.
עם זאת, בהיעדר צורך להתמודד עם לקוחות קמעונאיים, החנויות אינן ממוקמות ברחובות ראשיים או במרכזי קניות, אלא בעיקר באזורים נגישים לקבלת הסחורה בהסעות והובלות, וביציאה נוחה לכבישים שיאפשרו הפצה קלה יחסית.
המבנה עצמו הוא לרוב תועלתני, כאשר אין צורך בציון מבחוץ של מהותו או בפרסום מבחוץ, ואין כל צורך באסתטיקה בארגון המוצרים על המדף.
בתוך החנויות גם אין צורך בהסבר פנים ללקוח הנכנס למקום, ולכן אין צורך בעמדות ייעוץ ושיווק ללקוח הנכנס, בקופה לצרכנים, ובתצוגות של מוצרים.
לאחר עיבוד הזמנות המתקבלות דרך האינטרנט, ההזמנות נשלחות למרכז האיסוף.
הזמנות אלו שנוצרו באופן אלקטרוני, מעובדות בהתאם לפריסת החנות, כך שמיקומם יהיה היעיל ביותר לקטיף אופטימלי, נאספות על ידי עובדי החנות, המכונים "קונים אישיים" (בלשון העם "קוטפים"), שעובדים מסביב לשעון וממלאים את ההזמנות המוצגות במחשב לוח המחובר לעגלת הקניות שלהם.
לעיתים קרובות ניתן לאסוף יותר מהזמנה אחת בו-זמנית.
עם התפתחות הטכנולוגיה נעשית לעיתים חלק מהעבודה על ידי רובוטים, בעיקר בחנויות גדולות, אך עדיין נדרש שיקול דעת אנושי בבחירת המוצרים.
חנות חשוכה היא פורמט חדש יחסית.
חברת אמזון אמנם החלה את דרכה כחנות מקוונת, ונחשבה לחלוצה בתחומה עוד בשנת 2000, ובמהלך זה הקדימה את זמנה בשימוש במודל עסקי זה.
אולם היא התמקדה בשנים הראשונות לקיומה בספרים, בהמשך בתקליטורים למוזיקה, ולמשחקי מחשב.
בשלב מאוחר יותר התמקדה גם במוצרים למחשבים, אך במשך 15 השנים הראשונות לקיומה לא שימשה כחנות חשוכה במודל המוכר כיום, למגוון מוצרים רב מסוגים שונים.
הקונספציה של בניית חנות ברשת בלבד, ללא מדפים, למוצרי צריכה אחרים, כגון רהיטים, בגדים ואפילו מזון, לא הייתה קיימת ב-15 השנים הראשונות לקיומה של אמזון כחברה, והקונספציה לשיווק כזה לא הועלתה אז על הדעת.
בשנת 2013 הייתה רשת המרכולים הבריטית "טסקו", הראשונה שפתחה "חנות חשוכה" לרכישת מוצרי מזון ברשת האינטרנט.
על מנת לגרום לאנשים להזמין מזון ומצרכים ברשת מבלי לראותם קודם פיזית בחנות, הציעה החברה מגוון מוצרים גדול, וזמינות של הזמנת המוצרים במשך שעות פעילות רבות יותר.
ועדיין, לקח לציבור זמן עד שהביע אמון ברכישה מקוונת של מזון.בארצות הברית, אימצה רשת טויס אר אס גרסה של מודל החנות החשוכה, אך בשנים הראשונות השתמשה בחנויות קיימות כמחסנים.
עם זאת, התקדמות הטכנולוגיה בתחום זה הייתה מהירה, ולקראת סוף העשור השני של המאה ה-21, כבר היו קיימות חנויות חשוכות רבות, עם מגוון נרחב של מוצרים מתחומים שונים.
המכירה בחנויות חשוכות יכולה להתקיים בכל שעות היממה, ובכך מהווה יתרון משמעתי.
בנוסף יש צימצום בעלויות המכירה.
לא נדרשת החזקת חנות פיזית, ולא נדרש תשלום לאנשי צוות יקרים, מלבד הפעלת צוות מצומצם בשכר נמוך לתחזוקת המחסן והוצאת הסחורה.
עקב כך ניתן למכור אף מותגים, שעלותם בחנויות יקרה, בהנחות משמעותיות, וכן להיפטר ממלאי בחנויות הפיזיות.
חנויות חשוכות רבות אינן נדרשות להחזיק בעצמן את כל המלאי במחסנים משלהם, אלא רוכשות חלק מהמוצרים לאחר הזמנה.
אמנם, מהלך כזה עשוי להאט במקצת את קצב אספקת המוצר.
חנויות חשוכות ממוקמות באזורי השכרה זולים יותר מחנויות פיזיות, ולא נדרשת כל השקעה בחזותן החיצונית.
מעבר לחיסכון המשמעותי בכוח אדם ובמבנה, יש חיסכון גם בתשלומים הנילווים, כדוגמת ארנונה, בהתאם.
חנות השעונים הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1931, ה-22 בסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
השעונים השונים בחנות רוקדים, מצלצלים אזעקות מוזיקליות, ובדרך אחרת מבדרים את הקהל במצגת לאחר שעות העבודה.
וראייטי (17 בנובמבר 1931 כ"חנות השעון"): "רעיון מוכר של שעונים ודמויות מתנדנדות לקצב מוזיקלי.
נעשה לפני ותחת אותו שם אם הזיכרון מזכיר, אבל עם דמויות חיות במקום מצויר.
כאן כסרט הנפשה המציע מילוי חידוש נעים לכל תוכנית, אם כי לא בצורה מצחיקה."
חנות הציפורים הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות", אשר יצא בינואר 1932 בהפצת סרטי קולומביה.
הסרט מסמן את עבודת הקול המוקלטת הראשונה של קלרנס נאש (המדבב של דונלד דאק) עבור חברת וולט דיסני, וזה היה גם הסרט האחרון בסדרה שיצא על ידי סרטי קולומביה.
הציפורים השונות בכלובים מצייצות לצד הציון בסגנונותיהן השונים (כולל קבוצת ציפורים שנראות כמו האחים מרקס).
חתול מסתכל על ההליכים ברעב ועושה את דרכו פנימה דרך מעבר פתוח, וגורם לבהלה ולהתקפת נגד מאורגנת.
לאחר מכן החתול נלכד בכלוב כשהציפורים זורקות את החתול החוצה והכלוב שלו נוחת על מוט דגל באמצע מכלאת הכלבים העירונית.
פורב פולן, מריון דרלינגטון: ציפורים ושריקות.
חנות מוזיקה היא בית עסק המציע מכירת תקליטים, קלטות שמע, כלי נגינה או כל דבר הקשור למוזיקה.
חנויות מוזיקה יכולות להציע גם שירותי השמעה של מוזיקה, כגון רדיו או ג'וקבוקסים.
חנות מוזיקה המוכרת בעיקר תקליטים וקלטות שמע נקראת חנות תקליטים.
חנויות המוזיקה הראשונות הופיעו במאה ה-19. הן היו בדרך כלל קטנות והציעו מגוון מצומצם של תקליטים.
עם העלייה בפופולריות המוזיקה ונוחות הנגישות אליה במאה ה-20, חנויות המוזיקה הלכו והתרחבו בעולם והציעו מגוון רחב יותר של תקליטים וכלים.
במהלך שנות ה-80 וה-90 של המאה ה-20, חנויות המוזיקה עברו מהפכה טכנולוגית.
הן החלו להציע דיסקים, שהיו קלילים יותר ועמידים יותר מתקליטים.
כמו כן, חנויות המוזיקה החלו להציע קלטות שמע, שהיו נוחות יותר לשימוש במכוניות ובמצלמות.
עם היווצרות המוזיקה הדיגיטלית במאה ה-21, ופופולריות של פלטפורמות כגון מייספייס ולאחר מכן ספוטיפיי, חנויות המוזיקה עברו משבר כלכלי וכללי.
רבים מהלקוחות החלו לרכוש ולשמוע מוזיקה דיגיטלית, לעיתים פיראטית, באינטרנט.
לכן, כיום חנויות המוזיקה מציעות בעיקר כלי נגינה.
חנות GPT היא שוק מקוון של OpenAI שתוכנן לשמש כזירת מסחר מרכזית למשתמשי ChatGPT Plus (מנוי בתשלום), צוות, וארגונים.
חנות GPT מוקדשת להפצה, גישה, ומכירה של סוכני GPT שהם יישומים מתוחכמים של מודלי Generative Pre-trained Transformer (GPT) המבוססים על ChatGPT בגרסה שנשענת על מודל השפה הגדול GPT-4 (LLM) של OpenAI.
החנות משמשת כזירת מסחר לגרסאות או סוגים שונים של ChatGPT, שכל אחד מהם מותאם ליישומים ספציפיים.
בעוד שב-ChatGPT יש רמת גמישות בסיסית, סוכני GPT ממשיכים צעד קדימה על ידי התמחות במשימות או תחומים ספציפיים, התאמה לצרכים ותהליכי עבודה פרטניים, וניצול יכולות מתקדמות של עיבוד שפה טבעית.
הפלטפורמה מאפשרת למשתמשים לגלות ולהשתמש ביותר מ-3 מיליון גרסאות מותאמות אישית של ChatGPT, המעוצבות עבור טווח רחב של קטגוריות ויישומים כמו DALL-E, פרודוקטיביות, מחקר וניתוח, תכנות, חינוך וסגנון חיים.
חנות ה־GPT מייצגת ציון דרך משמעותי בהתפתחות של הטמעת טכנולוגיות בינה מלאכותית.
נכון לראשית 2024 החנות מיועדת לסוכני GPT של OpenAI בלבד.
הרעיון שמאחורי חנות ה-GPT נבע מהרצון ההולך וגובר להתאמה אישית בתוך כלי בינה מלאכותית.
ההצלחה של ChatGPT הובילה לקריאות להתאמת יכולותיו למטרות ספציפיות, ודחפה את OpenAI להציג הוראות מותאמות אישית ביולי 2023. עם זאת, גישה זו הוכחה כלא יעילה עבור צורכי התאמה מורכבים.
בנובמבר 2023, הכריזה OpenAI על חנות ה-GPT בכנס המפתחים הראשון שלה.
הכנס סימן את שאיפתה של OpenAI להתרחב מסנסצייה צרכנית לספק של פלטפורמת מפתחים פופולרית, וסמנכ"ל השיווק סם אלטמן התגרה במשתתפי הכנס בהבטחה של "כמה דברים חדשים נהדרים".
בדצמבר דחתה OpenAI את השקת החנות, תוך ציון בהודעה פנימית שהיא ממשיכה "לבצע שיפורים" ב-GPTs על בסיס משוב מלקוחות.
ההשקה התבצעה ב-10 בינואר 2024. ואפשרה למשתמשים ליצור, לשתף ולגלות GPTs שהוכנו מראש דרך פלטפורמה ייעודית.
חנות ה־GPT כוללת מגוון רחב של GPTs שפותחו הן על ידי שותפי OpenAI והן על ידי קהילה רחבה יותר.
היא כוללת מובילי דעה בקהילת המפתחים שמציג GPTs פופולריים ומובילים בקטגוריות שונות כמו DALL-E, כתיבה, מחקר, תכנות, חינוך וסגנון חיים.
בנוסף, הפלטפורמה מדגישה GPTs חדשים ומשפיעים מדי שבוע, תוך עידוד חדשנות וגילוי רציף.
יצירת חנות מקוונת לסוכני GPT שונים, בייחוד בהקשר שבו רוב השירותים ניתנים ללא תשלום (למעט מנוי חודשי ל-ChatGPT) מציבה אתגרים והזדמנויות ייחודיים:
תקני איכות ודיוק: יישום אמצעי בקרת איכות כדי להבטיח שכל סוכני ה־GPT עומדים ברמה מסוימת של ביצועים ודיוק, במיוחד ביישומים קריטיים.
OpenAI כבר החלה לטפל בכך.
תהליך הסקירה של ה־API שלהם זמין חלקית לשימוש הרחב.
הנחיות לשימוש אתי: יצירת הנחיות ברורות לשימוש אתי, האוסרות יישומים שעלולים לגרום לנזק, אפליה או הפרת פרטיות.
ל־OpenAI יש קבוצה מוגדרת היטב של מסמכי "מחקר הִתאָמָה" שדנים בסיכונים פוטנציאליים ופיתוח אחראי של בינה מלאכותית.
פרוטוקולי אבטחה: הבטחת אמצעי אבטחה איתנים להגנה מפני גישה לא מורשית ושימוש לרעה בסוכני ה־GPT.
אף על פי ש-OpenAI אינה חושפת באופן ציבורי אמצעי אבטחה ספציפיים, סביר להניח שהם נוקטים בתקנים תעשייתיים.
ציות לחוקים מקומיים ובין-לאומיים: עמידה בחוקי הגנת מידע כמו GDPR ותקנות רלוונטיות אחרות בתחומי השיפוט בהם פועלת החנות.
זהו תהליך נמשך עבור כל חברת בינה מלאכותית.
OpenAI נדרשת לציית לתקנות על הגנת פרטיות נתונים רלוונטיות כמו התקנה הכללית להגנת נתונים (GDPR) וחוק פרטיות הצרכן של קליפורניה (CCPA).
פרטיות הגנת נתוני משתמש: יישום מדיניות נוקשה לפרטיות נתוני משתמש וקבלת הסכמה, במיוחד עבור סוכנים שמטפלים במידע רגיש.
שקיפות וגילוי: מתן מידע ברור לגבי היכולות והמגבלות של כל סוכן GPT למשתמשים.
ייחוס ובעלות: טיפול בייחוס ובבעלות על סוכני ה-GPT.
האם המפתחים ישמרו על בעלות, או שתהיה העברת בעלות ברגע שיש העלאה של החנות לציבור הרחב?
ניטור ואכיפה: כיצד תנטר OpenAI את הציות להנחיות השימוש האתי ותמנע שימוש לרעה בסוכנים?
יישוב סכסוכים: אלו מנגנונים יהיו קיימים לטיפול בסכסוכים בין מפתחים ומשתמשים של סוכני GPT?
ברבעון הראשון לאחר השקתה, הכריזה OpenAI על תוכנית הכנסות למפתחי סוכני GPT, שתהיה זמינה תחילה למפתחים בארצות הברית בלבד.
תוכנית זו נועדה למסחר את מעורבות המשתמשים עם ה־GPTs ולספק תמריץ כלכלי ליוצרים לתרום מודלים איכותיים לחנות.
נכון לראשית 2024 השימוש בכל ה־GPTs הוא בחינם.
יש מידע פומבי מוגבל הזמין על המבנה הכלכלי הספציפי של חנות ה־GPT אך על סמך פלטפורמות דומות (חנויות אפליקציות), OpenAI עשויה לשקול מודל שיתוף הכנסות.
תעריפי חבילות: חבילות גישה/שימוש שונות בנקודות מחיר שונות עבור צרכים שונים.
שיתוף הכנסות: חלק מההכנסות שמגיעות מסוכן GPT (דרך מנויים, תשלומי שימוש וכו') מתחלק עם המפתח.
זה נותן תמריץ ליצירת סוכנים איכותיים ובעלי ערך.
מודל פרימיום בשילוב חינם: גרסה בסיסית של הסוכן היא חינמית, עם תכונות או פונקציונליות פרימיום יהיה בתשלום.זה מאפשר למשתמשים לנסות לפני שהם מתחייבים, ומתאים לתקציבים מגוונים.
מודל מנוי: משתמשים משלמים תשלום מנוי חוזר כדי לגשת לסוכן GPT ספציפי או לחבילה של סוכנים עם יכולות שונות.
זה יספק תזרים הכנסה צפוי למפתחים.
תוכניות מפתחים: גישה במחיר מוזל עבור מפתחים/סטודנטים לשימוש לאקדמאי.
מודלי תמחור: קביעת תמחור הוגן ותחרותי לסוכני GPT בעלי פונקציונליות ויעדי קהל משתנים עשויה להיות מורכבת.
מדידת ערך: הגדרת מדדים ברורים למדידת הצעת הערך של סוכני GPT שונים חיונית הן למפתחים והן למשתמשים.
התפלגות זנב ארוך: חנות ה־GPT עשויה להציג התפלגות של זנב ארוך, שבה מספר גדול של סוכנים נישתיים מתמקדים בצרכים ספציפיים, לצד כמה סוכנים מבוקשים עם היקף פופולריות רחב.
זה דורש מודל כלכלי התומך בשני הקצוות של הספקטרום.
הזנב הארוך מתייחס לתאוריה שמספר גדול של מוצרים נישתיים יכולים יחד ליצור מכירות משמעותיות, גם אם כל מוצר נמכר בנפח נמוך.
בהקשר של חנות ה־GPT זה מתורגם ל:
מגוון של GPTs :החנות עשויה לארח אוסף עצום של GPTs הממוקדים במשימות ייעודיות מלבד אלו הכלליים והפופולריים.
גילוי וייעוד: נדרשים מנגנונים שיעזרו למשתמשים לגלות GPTs נישתיים שממלאים בדיוק את צורכיהם.
זרמי הכנסה בני-קיימא: המודל הכלכלי צריך לתמרץ מפתחים ליצור ולתחזק GPTs נישתיים למרות פוטנציאל מכירות נמוך יותר.
זה יכול לכלול עסקאות זעירות, שיתוף הכנסות ממוגזר, או מענקים לפיתוח נישתי.
מודלים חופשיים וקוד פתוח: כיצד תטפל החנות בשילוב או תחרות עם מודלי GPT חופשיים וקוד פתוח זמינים?
בעלות ומסחור נתונים: על המודל הכלכלי לטפל בשאלה כיצד נתונים שנוצרים על ידי סוכני GPT נשמרים בבעלות ועשויים להיות ממוסחרים.
איזון המגבלות והמודלים הכלכליים האלה יכול ליצור סביבה בת-קיימא ואחראית לסוכני GPT.
לכל אחד ממודלים אלה יש יתרונות וחסרונות, והמבנה האידיאלי עשוי לכלול שילוב של מספר גישות, תלוי בשוק היעד והיישומים הספציפיים של סוכני ה־GPT.
כניסתה של חנות GPT של OpenAI עשויה להשפיע באופן משמעותי על סקטור ההיי-טק בישראל.
מצד חיובי, מגוון של GPTs עשוי לזרז חדשנות בתחומים כמו אבטחת סייבר (דגש מרכזי לישראל), כפי שמודגש על ידי רשות החדשנות.
תקנות קפדניות לפרטיות מידע עלולות לעכב מפתחים ישראלים, ונגישות ועלות עשויות ליצור חסמים לחברות קטנות יותר.
גם שיקולים אתיים סביב הטיה ושימוש לרעה דורשים תשומת לב.
נדרש מחקר נוסף כדי להבין כיצד חנות GPT עשויה להשתלב בנקודות החוזק והחולשה הקיימות של הנוף הטכנולוגי הישראלי.
משתמשים המעוניינים לשתף את ה־GPTs שלהם בחנות נדרשים לשמור את היצירות שלהם לגישה ציבורית ולאמת את פרופיל המפתח שלהם.
התהליך הזה מבטיח שכל ה־GPTs בחנות עומדים בנוהלי השימוש ובהנחיות המותג של OpenAI.
בנוסף, מערכת סקירה חדשה יושמה כדי לשמור על איכות ובטיחות של ה-GPTs הזמינים בחנות.
מפתח: משתמש שיוצר ומשתף GPTs בפלטפורמה.
GPT ציבורי: שנגיש לכולם דרך חנות ה־GPT.
GPT פרטי: שנגיש רק למפתח ולאנשים שהוא שיתף אותו איתם.
מדריך של Zapier ליצירת GPTs.
חיפוש סוכן GPT בחנות ה-GPT.
חנות החרסינה הוא סרט הנפשה קצר אמריקאי משנת 1934 מסדרת הסרטים "סימפוניות טיפשיות".
הסרט הופץ ב-13 בינואר 1934. הוא בוים על ידי וילפרד ג'קסון.
השעה היא שעת הסגירה של החנות "Ye Olde China Shop" ויצירות החרסינה מתעוררות לחיים כדי לרקוד.
שד חרסינה חוטף פסלון, הוא מנסה לחלץ את עצמו ובמהלך המאבק זורק השד כלים על פסלון אחר.
השד מת לאחר שהוא נשבר לחתיכות.
למחרת בבוקר, כשהבעלים מגיע ורואה את הנזק, הוא מוכר את כלי החרסינה כעתיקות.
הסרט הופץ ב-19 בדצמבר 2006 ב-DVD של "אוצרות וולט דיסני: עוד סימפוניות טיפשיות, כרך ב'".
לפני כן הופיע הסרט גם בקלטת "וולט דיסני סרטי אנימציה קלאסיים מהדורת זהב מוגבלת: סימפוניות טיפשיות VHS" בשנות ה-80.
חנות הקצב (באיטלקית: La Macelleria, באנגלית: The Butcher's Shop) היא יצירת שמן על בד מאת הצייר האיטלקי אניבלה קראצ'י, שנוצרה בראשית שנות ה־1580. היצירה נחשבת לאחת מהעבודות המרכזיות בתקופה המוקדמת של האמן ומשקפת את המעבר מן המנייריזם אל סגנון ריאליסטי ואנושי יותר, אשר אפיין את הרפורמה האמנותית שביקש לקדם.
הציור מתאר סצנה מתוך חיי היום־יום: חנות קצב ובה עובדים שני גברים בלבוש לבן, המבצעים את מלאכתם בשקט וברצינות.
הם מופיעים בתנוחה יציבה, ללא סממנים הומוריסטיים או גסים, כפי שהיה מקובל בז'אנר זה בציורים קודמים.
התיאור מאופיין באיפוק רגשי ובגישה אנושית לדמויות, דבר המלמד על כוונה מודעת להציג את הקצבים בכבוד ובשיקול דעת.
הקומפוזיציה של הציור לא תוכננה באופן מלא מראש.
אניבלה קראצ'י עבד באופן חופשי וספונטני, תוך פיתוח ההרכב במהלך הציור עצמו.
אחת הדמויות – הקצב העומד משמאל – צוירה מעל שכבות צבע קיימות, דבר שמעיד על תהליך עבודה חי ודינמי.
הוא השתמש בפלטת צבעים אדמתית ומוגבלת, בניגוד לגוונים המלאכותיים שאפיינו את הסגנון המנייריסטי ששלט בזמנו.
האור בציור נופל בזוויות טבעיות ויוצר צללים מציאותיים על הרצפה ועל הקורות, ובכך תורם לתחושת האמינות החזותית של הסצנה.
קראצ'י היה בקיא בעבודת הקצבים לא רק כמתבונן, אלא גם כבן למשפחה שעסקה בתחום – דודו ובני דודיו היו קצבים במקצועם.
קשר זה בא לידי ביטוי בדיוק, בביטחון ובאמפתיה שבהם מתוארת הסצנה.
הציור נוצר זמן קצר לפני שייסד קראצ'י את "האקדמיה של משפחת קראצ'י" בבולוניה, יחד עם אחיו אגוסטינו ובן דודו לודביקו.
האקדמיה סימלה מהפכה באמנות האיטלקית, עם דגש על תצפית ישירה מהטבע, לימוד אנטומיה וחתירה לייצוג כן של המציאות.
יצירה זו משקפת את עקרונות הרפורמה הזו, ומהווה שלב משמעותי בהתפתחות הסגנונית של קראצ'י, לקראת עבודתו המאוחרת ברומא בסגנון קלאסי ומונומנטלי.
קיימת גרסה נוספת וגדולה יותר של חנות הקצב, גם היא מאת אניבלה קראצ'י, השמורה כיום באוסף של Christ Church באוקספורד, אנגליה.
הציור היה בבעלות משפחת האצולה הסקוטית של המרקיז מאברדין, והועבר בירושה עד שנמכר בשנת 1978 בבית המכירות הפומביות כריסטיס בלונדון.
בשנת 1980 נרכש על ידי קרן מוזיאון קימבל לאמנות שבפורט וורת', טקסס, ארצות הברית, שם הוא מוצג כיום באגף הדרומי של מבנה קאהן.
חניבעל בן חמלקרת ברקה (בפיניקית: 𐤇𐤍𐤁𐤏𐤋, חנִבעל, בלטינית: Hannibal filius Hamilcar Barca; 247 לפנה"ס, קרתגו – 183 לפנה"ס, ביתיניה) היה מצביא ומדינאי בן קרת חדשת (קרתגו).
עמד בראש כוחות צבא קרת חדשת במלחמה הפונית השנייה בין רומא לקרת חדשת, שבמהלכה פלש לחצי האי האפניני בראש צבא.
נחשב לאחד מגדולי המצביאים בהיסטוריה.
חניבעל היה בנו של המצביא חמלקרת ברקה.
על פי האגדה, כבר בגיל צעיר השביע אותו אביו להיות אויב לנצח לרומא.
בשנת 218 לפנה"ס תקף חניבעל את העיר סגונטום, מהלך ששימש עילה לפרוץ המלחמה הפונית השנייה.
הוא הוביל את צבאו למסע מלחמה מפרך מספרד (היספניה) לחצי האי האפניני, ולאחר שצבאו חצה את הרי האלפים וחדר לאיטליה, הוא הביס את הצבא הרומאי במספר קרבות גדולים, שהבולט שבהם הוא קרב קאנאי, בשנת 216 לפנה"ס.
אולם לבסוף חניבעל שב לאפריקה כדי להגן על מולדתו, ושם הובס בקרב זאמה בידי סקיפיו אפריקנוס.
לאחר המלחמה המשיך להנהיג את מולדתו, וחולל רפורמות מרחיקות לכת במשטר שלה.
בשל בגידת אויביו הפוליטיים נמלט אל חצרו של אנטיוכוס השלישי.
חניבעל סייע לאנטיוכוס במהלך מלחמתו ברומא, אולם לאחר תבוסתו של אנטיוכוס במלחמה דרשו הרומאים את הסגרתו לידיהם.
חניבעל נמלט שוב, הפעם לביתיניה, שם התאבד בבליעת רעל כשהרומאים איתרו אותו.
פירוש השם "חניבעל" בפיניקית שבה דובר בקרתגו הוא חִנו של בעל, ויש אומרים "בעל-חנני" (בדומה לשמות העבריים חנניה, יוחנן, חננאל ואלחנן, הנגזרים משורש עברי זהה ושם אלוהות שונה).
סרז' לנסל (Serge Lancel) מציין שני שורשים אפשריים לשם Barca: האחד, מהשורש השמי ב.ר.כ, ממנו נגזרה, למשל, המילה העברית "ברכה"; השני, והמסתבר מבין השניים, הוא ברק.
מוסיף לנסל ומעריך כי הראשון, "המבורך" אינו כינוי אשר עולה בקנה אחד עם כישלונו של חמלקרת, ואילו השני מתאים לסגנון הלחימה שלו בסיציליה, כמו גם מקביל לשם המשפחה היווני Keraunos, שמשמעו "ברק" גם כן, ואכן נמצאו מפקדים בקרב צבאו של אלכסנדר עם שם זה.
על-פי לנסל לא ניתן להכריע בשאלה האם השם Barca הוא כינוי שהודבק לחמלקרת הודות למעלותיו (cognomen ex virtute) או שם מוקדם יותר שהועבר אליו מאבותיו.
השם ברקה היה במקור כינוי אולם אומץ בהדרגה כשם משפחה.
על כל פנים היסטוריונים מודרניים משתמשים בשם "ברקה" כדי להבדיל את חמלקרת וחניבעל מקרתגים שונים בעלי שם זהה.
מעט מאוד ידוע על אבותיו הקדומים של חניבעל.
המשורר הרומאי סיליוס איטליקוס, מחבר הפואמה "פוניקה" העוסקת בחייו של חניבעל, טוען ביצירתו שבני ברקה היו צאצאיה של המלכה האגדית דידו (ידועה לעיתים גם כאליסיה).
גם ורגיליוס רומז על כך ביצירתו "אינאיס".
כאשר דידו מתאבדת, היא מכריזה כי מעצמותיה יקום נוקם לרומאים, רמז לחניבעל.
אולם אף על פי שמרבית החוקרים המודרניים מאמינים בקיומה של דידו, חוקרים כוולטר גרליץ (Walter Görlitz) טוענים שלא אפשרי שבני ברקה אכן היו צאצאיה של דידו.
ראשון בני ברקה הידועים לנו בוודאות הוא קרתגי בשם חניבעל, שהיה אביו של חמלקרת ברקה.
לא ידוע דבר עליו למעט שמו, אולם ידוע שלחמלקרת נולדו סך הכול שלוש בנות, שאחריהן נולדו שלושה בנים.
חניבעל היה המבוגר מבין הבנים.
לא ידוע מי הייתה אמו, אולם כאשר חניבעל נולד כבר היו שתי הבנות הגדולות נשואות.
מנישואים אלו נולד חנו, שהיה אחד מקציניו הבולטים של חניבעל.
הבת השנייה נישאה לקצין בשם עזרובעל, שהיה בן טיפוחיו של חמלקרת בסיציליה.
לאחר המלחמה השיא חמלקרת את בתו השלישית לקצין פרשים נומידי בשם נארוואס.
טיטוס ליוויוס מזכיר אחיינית של חניבעל שהייתה בקשרים טובים עם הנומידים, וסביר להניח שמדובר בבתו של נארוואס.
שני אחיו הצעירים של חניבעל היו עזרובעל ומאגו.
שניהם השתתפו במלחמה הפונית השנייה ונהרגו במהלכה.
ערפל אופף את שנותיו הראשונות של חניבעל.
שנת לידתו אינה ידועה בוודאות, אולם ניתן להעריך אותה על פי ציוני דרך שונים בחייו.
לדוגמה, המקורות העתיקים מוסרים שבשנת 238 לפנה"ס היה חניבעל בן שמונה או תשע שנים, כך שחניבעל נולד בשנת 247 לפנה"ס.
הוא נולד בקרתגו, מעצמה פיניקית בצפון אפריקה.
כ-17 שנים לפני לידתו פרצה מלחמה בין מולדתו קרתגו לבין הרפובליקה הרומית, בשל סכסוך בסיציליה.
המאבק התגלגל למלחמה ארוכה שכונתה "המלחמה הפונית הראשונה".
בשנת 247 לפנה"ס, השנה שבה נולד, נשלח אביו לסיציליה במטרה ללחום ברומאים.
לא ידוע מה עשה חניבעל באותן שנים, לדעת הרולד לם, סופר והיסטוריון אמריקאי, הוא התלווה אל אביו במסעו לסיציליה.
אולם מרבית החוקרים סבורים שחניבעל נשאר עם אמו בקרתגו, ולא ראה את אביו עד שמלאו לו חמש או שש שנים.
חמלקרת דאג לחינוך טוב עבור בנו.
מבין מוריו ידוע לנו על סוסילוס איש ספרטה, שלימד את חניבעל יוונית ואת תולדות אלכסנדר הגדול.
סוסילוס התלווה אל תלמידו במסעו לאיטליה, ויחד עם יווני נוסף בשם סלינוס, תיעד אותו ופרסם אותו בספר היסטוריה.
הספר לא השתמר עד ימינו, אולם היווה מקור לסופרים מאוחרים יותר.
קורנליוס נפוס, ביוגרף רומאי, טוען שגם חניבעל עצמו עסק בכתיבה, אולם כתביו אבדו, ורק אחד מהם, העוסק במאורע היסטורי זניח ברודוס, היה זמין בתקופתו של נפוס.
כמו כן חניבעל נודע עוד בגיל צעיר כספורטאי ושחיין מצטיין.
ניתן לומר אם כן שמבחינת השכלה חניבעל לא נפל ממרבית המפקדים הרומאים שנגדם לחם.
בשנת 241 לפנה"ס הסתיימה המלחמה, וחמלקרת חזר לקרתגו לאחר שחתם בעצמו על הסכם השלום.
חמלקרת היה אחד המפקדים הקרתגים היחידים שהפגינו ביצועים מרשימים במהלך המלחמה, ולפיכך התקבל בעיר כגיבור מלחמה.
אולם כחלק מתנאי השלום התחייבה קרתגו לשלם לרומא פיצויי מלחמה בסך 3,200 טלנטים כסף במשך 15 שנים.
בשל כך האוצר הקרתגי, שגם בלאו הכי היה מדולדל בשל הוצאות המלחמה, לא יכול היה לשלם לשכירי החרב הרבים שלחמו בצבא קרתגו את המגיע להם.
הללו התמרדו בהנהגתם של מאתוס וספנדיוס, והמאבק התגלגל למלחמה שכונתה "מלחמת שכירי החרב".
בשעה קשה זו בחרו הקרתגים את חנו הגדול, אויבו הפוליטי של חמלקרת, כמפקד הצבא, אולם לאחר סדרת כישלונות מצידו של זה, חזרו ובחרו את חמלקרת, שרבים מן השכירים המתמרדים שירתו בעבר תחת פיקודו.
חמלקרת הנחיל למורדים מכה ניצחת בקרב משור, ולאחר עוד כמה קרבות משניים דיכא את המרד לחלוטין.
במחקרים הקונטמפורניים, סבורים חלק מהחוקרים שהמלחמה השפיעה עמוקות על חניבעל ועיצבה את דמותו לעתיד לבוא.
לאחר המלחמה הייתה קרתגו חלשה יותר מאי פעם, רומא ניצלה חולשה זו והכריזה עליה מלחמה בשנית, בתואנה שצי קרתגי שהיה אמור להפליג לסרדיניה מכוון למעשה אל איטליה.
קרתגו המותשת נכנעה לכל תביעות הרומאים, שילמה פיצויים נוספים ומסרה את סרדיניה.
לטענת המקורות העתיקים חמלקרת הזדעזע מעוול זה, וכבר אז תכנן מלחמת נקמה ברומא.
ולריוס מקסימוס, היסטוריון רומאי בן זמנו של הקיסר טיבריוס, מספר שכאשר ראה חמלקרת את שלושת בניו וחניבעל בתוכם משחקים יחד, הוא הכריז בגאווה "אלו אריות אני מגדל למלחמה ברומא".
בין אם הסיפור נכון ובין אם לא, האוצר הקרתגי היה מרוקן, ובלי אספקת התבואה מסיציליה והנחושת מסרדיניה היה צורך למצוא מקור הכנסה חדש.
על כן מונה חמלקרת בשנת 238 לפנה"ס כמפקד כוח משימה שתפקידו היה להשתלט על חצי האי האיברי (היספניה בפי הקרתגים), העשיר במרבצי כסף.
על פי המסופר, לפני צאתו לדרך הקריב חמלקרת את הקורבנות המקובלים במקדשו של בעל חמון, ולאחר מכן ציווה על כל הנוכחים להתרחק וקרא לחניבעל להתקרב.
הוא שאל אותו האם הוא רוצה להצטרף אליו במסעו, וחניבעל ענה בהתלהבות שכן.
חמלקרת ביקש ממנו להניח את ידיו על הקורבן, ולהישבע שלנצח יהיה אויב לרומא.
חניבעל עשה זאת, ולטענת ההיסטוריונים העתיקים השבועה ליוותה אותו כל חייו, ודרבנה אותו להמשיך להילחם ברומאים עד יום מותו.
חלק מהחוקרים המודרניים מפקפקים באמיתות הסיפור, ומעריכים שמדובר בתעמולה רומאית.
חוקרים אחרים מעריכים שיש גרעין של אמת בסיפור, וכי לחמלקרת שלחם ברומאים כל חייו היו סיבות טובות לרצות שבנו ימשיך את דרכו.
בשנת 237 לפנה"ס יצא חמלקרת למסעו לחצי האי האיברי.
הוא לקח עמו את חניבעל, וכן את חתנו עזרובעל, ושני אחיו הצעירים של חניבעל עזרובעל ומאגו.
באותה תקופה השטחים של ספרד ופורטוגל המודרניות היו מאוכלסים בשבטים מקומיים, שנחלקו לשלוש קבוצות עיקריות – איברים, קלטים, ובני תערובת שנקראו קלטיברים.
בנוסף הוקמו בחופי חצי האי האיברי מספר מושבות יווניות, וגם לקרתגו הייתה שם מושבה משלה בגאדס.
הצי של חמלקרת הפליג מערבה מחופי קרתגו, המשיך לאוקיינוס האטלנטי דרך עמודי הרקולס (כיום מצר גיברלטר), ונחת בגאדס.
חמלקרת קיבל מהנהגת קרתגו סמכויות מלאות להכריז מלחמה ולחתום על הסכמים עם שבטים מקומיים.
הוא הרחיב בהדרגה את תחומי השלטון של הקרתגים בהיספניה, ושטחים אלו היו תחת שלטונו הבלעדי.
הוא פיתח את מכרות הכסף באזורים שבשליטתו, העביר את הכסף שנכרה בהם לקרתגו, והשתמש בחלקו לגייס לצבאו שכירי חרב מקומיים רבים, שהפכו בהמשך למרכיב חשוב בצבא קרתגו.
חמלקרת נהרג בשנת 228 לפנה"ס במארב שטמן לו ראש שבט מקומי, ואת מקומו מילא עזרובעל חתנו.
באותה שנה ייסד עזרובעל את העיר קרטחנה, ששימשה מאז כמרכזם של הקרתגים בספרד.
ישנם רמזים שלמרות גילו הצעיר כבר היה חניבעל קצין בצבאו של גיסו.
עזרובעל המשיך את משימתו של חמלקרת, אם כי בצורה מתונה יותר.
דרך הפעולה החביבה עליו הייתה חתימת חוזים עם ראשי שבטים.
כמו כן עודד נישואי תערובת בין קציניו לנשים מקומיות.
חניבעל בעצמו נישא לנסיכה איברית בשם אימילקה.
ככל הנראה היו אלה נישואים פוליטיים, אולם ייתכן שגם אהבה הייתה בהם.
עיקר המידע אודות נישואיו של חניבעל מגיע מהמשורר הרומי סיליוס איטליקוס.
לדבריו, חניבעל פגש את אימיליקה לראשונה כאשר התפלל במקדשה של תנת, והתאהב בה.
נראה שגם היא אהבה אותו, שכן איטליקוס מוסר שהיא ביקשה ממנו להתלוות אליו במסעו לאיטליה.
היא ילדה לו בן במהלך המצור על סגונטום, ומתה יחד עם הבן ככל הנראה ממגפה.
בשנת 226 לפנה"ס חתם עזרובעל עם הרפובליקה הרומית על "אמנת האברו".
במסגרת אמנה זו חולק חצי האי האיברי לאזורי השפעה בין רומא וקרתגו.
הרומאים הכירו בשליטתה של קרתגו בשטחים שמדרום לנהר האברו, בעוד שקרתגו הכירה בשליטת רומא בשטחים שמצפונו.
בשנת 221 לפנה"ס נרצח עזרובעל בידי עבד קלטי שנטר לו טינה.
חניבעל נבחר בידי הקצינים והחיילים כמפקד החדש, אף על פי שהיה רק בן 26. ההיסטוריון הרומאי טיטוס ליוויוס, מביא את הטעמים שבשלם לדעתו נבחר חניבעל למפקד: "הם ראו בו את דמותו של חמלקרת האהוב...
אותם הפנים, אותה אש בעיניים".
הבחירה התקבלה בברכה גם בקרתגו, ככל הנראה משום שלא היו הרבה מועמדים אחרים.
מפעלו הראשון של חניבעל כמפקד היה השלמת כיבוש השטחים שמדרום לנהר אברו.
הוא תקף את שבט האולקאדים, שחיו במחוז לה מנצ'ה של ימינו, כבש את עירם אלתיאה ובזז אותה.
נפילת העיר הטילה אימה על השבטים האחרים שמיהרו לכרות ברית שלום עמו.
לאחר מכן חזר חניבעל לקרטחנה למשך החורף, ובקיץ 220 לפנה"ס תקף את שבט הוואקים (Vaccei) שישבו לאורכו של נהר הדורו, וכבש בסערה את עריהם החשובות הרמאנדיקה וארבאקלה.
נפילת הערים הסעירה את שבט הקרפטנים, השבט החזק והעשיר ביותר באזור, והללו התארגנו למאבק בחניבעל.
הם הקימו צבא גדול, אלם חניבעל הביס אותם בקרב נהר הטחו.
לאחר מכן אף שבט או עיר בהיספניה לא העזו להתנגד לשלטונו.
סגונטום הייתה מושבה יוונית ששכנה 150 קילומטרים מדרום לנהר האברו, ולפיכך נמצאה בתחום ההשפעה הקרתגי בהתאם ל"אמנת האברו".
בשנת 230 לפנה"ס כרתו הרומאים ברית עם סגונטום.
בשל כך הרגישה סגונטום מוגנת, והעזה להכריז מלחמה על בעלי ברית של חניבעל.
בשנת 219 לפנה"ס החליט חניבעל לתקוף את סגונטום, והטיל עליה מצור.
סגונטום פנתה לרומא בבקשת עזרה, והסנאט הרומאי שיגר שליחים אל חניבעל בדרישה שיסיר את המצור מעל העיר, אך האחרון דחה את הדרישה הרומאית.