tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2002 זממו שני גזענים לבנים אמריקנים להרוס את האנדרטה כחלק מתוכנית להרוס מספר אתרים ולפגוע במספר אישים, שכולם קשורים לקהילות היהודיות והשחורות שבארצות הברית (יעדים נוספים לפגיעה היו הבמאי סטיבן ספילברג, הכומר ג'סי ג'קסון ובניין מוזיאון השואה של ארצות הברית).
שניהם נעצרו לפני שהספיקו לבצע את זממם.
בשנת 2017 הושחתה האנדרטה פעמיים על ידי ניפוץ זכוכיות בה.
אתר אנדרטת ניו אינגלנד לשואה.
"אנדרטת נצר אחרון" הוקמה בהר הרצל בירושלים בשנת 2004, לזכר העולים ניצולי השואה שהגיעו לישראל ממחנות ההשמדה, ולאחר גיוסם לצה"ל ב-1948 נפלו בקרבות מלחמת העצמאות, מבלי להותיר אחריהם שאירים (שכן בני משפחתם נספו ב).
האנדרטה בנויה מאבן גיר חברונית, גובהה 116 ס"מ, רוחבה 302 ס"מ ועומקה 300 ס"מ.
מספר המונצחים באנדרטה הוא 168.
האנדרטה, פרי יצירתו של הפסל הישראלי מיכה אולמן, מעוצבת בצורת בית עשוי אבן גיר, אשר התפרק והתמוטט.
חלקו העיקרי נפל לצד אחד, וחזית הבית ובה פתח הדלת נפלה לכיוון האחר, והיא מונחת על הקרקע בהמשך למבנה.
על החזית חקוקים שמות הנופלים.
מוטיב הבית, השכיח ביצירותיו של אולמן, יוצר סמליות של תלישות וזיכרון, המתבטאים בעקירת הבית ממקומו ובקריעת הדופן.
בסמוך לאנדרטה קבוע על לוח אבן הכיתוב:
האנדרטה הוקמה ביוזמת היחידה להנצחת החייל במשרד הביטחון ונחנכה ב-22 באפריל 2004, בסופו של השביל המחבר, העולה מהכניסה הראשית של יד ושם אל הר הרצל.
על הוגה מפעל "נצר אחרון" כתב דברים משה אורן:
האנדרטה היא חלק מפרויקט של היחידה להנצחת החייל ושל יד ושם לאיתור והנצחה של חיילי צה"ל ניצולי שואה שהיו נצר אחרון למשפחתם בגולה, שעלו לארץ ונפלו במלחמות ישראל מבלי שזכו להקים דור המשך לבני משפחתם.
יוזם האנדרטה ומפעל הזיכרון לחללי נצר אחרון היה משה אורן, בתפקידו כראש תחום מפעלי הנצחה במשרד הביטחון.
בשנת 2006 נחנכה "כיכר נצר אחרון" בעיר רעננה.
אנדרטת נצר אחרון מופיעה על בול יום הזיכרון ה'תשס"ה.
אנדרטה מנליק השני היא אנדרטה הניצבת בכיכר מנליק השני (ምኒልክ አደባባይ - "מנליק השני אדבבאי"), סמוך לקתדרלת גאורגיוס הקדוש ולבית העירייה, בחלקו הצפוני של מרכז העיר אדיס אבבה, בירת אתיופיה.
האנדרטה היא קילומטר האפס של אתיופיה, וממנה נמדדים כל המרחקים במדינה.
הקיסר מנליק השני (שלט בין השנים 1889-1913) נראה כשהוא רכוב על סוסו.
האנדרטה הוקמה על ידי הקיסר היילה סלאסי ונחנכה ב-1 בנובמבר 1930, יום לפני הכתרתו של האחרון לקיסר.
מדי שנה ב-1 במרץ, יום ניצחונו של הצבא האתיופי בהנהגת מנליק השני בקרב עדווה בשנת 1896, נהג הקיסר היילה סלאסי להשתתף במיסה בקתדרלה הסמוכה, ולאחר מכן להניח זר למרגלות האנדרטה.
מנגיסטו היילה מריאם המשיך בנוהג הנחת הזר, לאחר שעלה לשלטון ב-1991.
אנדרטה מיאזיה 27 (געז: ሚያዝያ ፳፯), היינו, אנדרטת "ה־27 (בחודש) מיאזיה", המקביל ל־5 במאי בלוח השנה הגרגוריאני, היא אנדרטה באדיס אבבה, בירת אתיופיה, המנציחה את שחרורה של העיר מהכיבוש האיטלקי, ב־5 במאי 1941. ביום זה, חמש שנים בדיוק לאחר כיבוש העיר בידי האיטלקים, נכנס ההיילה סלאסי אל העיר.
האנדרטה ניצבת בכיכר הנושאת את אותו שם (ሚያዝያ ፳፯ አደባባይ - "מיאזיה 27 אדבבאי"); אולם, באופן לא רשמי היא מכונה "אראת קילו", כלומר "ארבעה קילומטרים", המציינים את המרחק, לכאורה, ממרכז העיר.
האזור סביב הכיכר מכונה גם הוא בשם "אראת קילו" והוא משמש כרובע השלטוני של המדינה.
בכיכר נפגשים, בין היתר, רחוב המלך ג'ורג' השישי, המוביל צפונה לעבר הרי אנטוטו שבגבולה הצפון-מזרחי של אדיס אבבה, ורחוב ניז'ר, המוביל בשמות שונים דרומה אל כיכר מסקל, והלאה עד לנמל התעופה הבינלאומי אדיס אבבה בולה.
ממזרח לכיכר שוכן אחד הקמפוסים של אוניברסיטת אדיס אבבה והמוזיאון להיסטוריה של הטבע.
עוד שוכן בכיכר בניין משרד החינוך של אתיופיה.
האנדרטה בצורת עמוד מתומן, ניצבת על בסיס עגול, הנח בתורו על ארבעה עמודים.
בראש האנדרטה שעון, ובקצה העמוד נראה סמלם של אתיופיה עד 1991 ושל הקיסר, אריה "פוסע" (Passant) הפונה שמאלה.
על האנדרטה הותקן תבליט של הקיסר אוחז בדגל אתיופיה.
בתקופת החונטה הצבאית האתיופית הוחלפה דמות הקיסר בדמות לוחם, אך לאחר מלחמת האזרחים האתיופית הושב המצב לקדמותו.
על ארבעת העמודים נראים תבליטי דמויות, ולוחות הנצחה נקבעו על הבסיס העגול.
החונטה הצבאית שינתה את מועד חגיגות הניצחון ליום בו נכנסו כוחות הצבא הבריטי אל העיר, אך לאחר הדחתה מהשלטון, הושב ציון האירוע למועד המקורי.
בעת ביקורים ממלכתיים של ראשי מדינות זרות באתיופיה, הם מניחים זר למרגלות האנדרטה.
אנדרטת מתנדבי היישוב במלחמת העולם השנייה היא אתר ההנצחה המרכזי לזכר מתנדבי היישוב העברי בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי שהתנדבו לשרת בצבא הבריטי, וחלקם לחמו במסגרת הבריגדה היהודית (החי"ל), נפלו בחוץ לארץ ולא נקברו בארץ.
האנדרטה ניצבת בבית הקברות הצבאי בהר הרצל בירושלים.
האנדרטה ממוקמת סביב רחבה גדולה שאותה תוחמים קירות מאבן ירושלמית שהובאו ממחצבות הקסטל.
בצִדה האחד מצוי לוח שיש לבן ועליו חקוקה הכתובת: "גלעֵד למתנדבי היישוב העברי במלחמת העולם השנייה, שנפלו בנכר ולא נקברו בישראל", לידו חקוקות מילותיו של הנביא ישעיהו: .
מעל האנדרטה ומעל לוחות השיש מצויה אבן גדולה ובתוכה מצוי פתח בצורת מגן דוד.
בכניסה אל האנדרטה מצויה אבן ועליה מצוירת יד האוחזת חרב ולצידה מגן דוד ומעליו חקוקה המילה "נזכור".
באנדרטה מונצחים גם חללים מעטים, ששירתו בצבאות אחרים של בעלות הברית.
האנדרטה הוקמה בשנת 1973. היא תוכננה על ידי האדריכל ד"ר אשר חירם, מתכנן הר הרצל ואנדרטאות נוספות.
בשנת 1980 נוספו לה לוחות הזיכרון ועליהם שמות הנופלים.
נכון לשנת 2025 מונצחים בהם שמות כ-450 חללים.
אנדרטת חטיבה 7 (עוצבת סער) הוא אתר הנצחה לזכר חללי חטיבה 7 (סער) שנפלו במערכות ישראל השונות.
האתר ממוקם לצד כביש 87 ליד צומת קצרין דרום (קצביה) במרכז רמת הגולן, באזור האימונים והלחימה של החטיבה.
בכניסה לאתר נמצא שער עם שני עמודי בטון ושם המקום.
האתר מורכב משער כניסה הנושא את סמל החטיבה וכתובת המדגישה את תרומתו של דוד עזריאלי, מלוחמי החטיבה בימיה הראשונים במלחמת העצמאות, קודם שירד מהארץ לקנדה.
בהמשך רחבה המשמשת מגרש חניה ולטקסים.
במרכז האתר מוצבת בימת בטון עליה נמצא טנק שוט מטאור, מהסוג ששירת את החטיבה במשך עשרות שנים.
לצד הטנק נמצאים תרנים המשמשים לטקסים באתר, יחד עם סמלי החטיבה.
על מפלס גבוה יותר הצופה לבימת הטקסים מוצבים ארבעה טנקים: שרמן, שוט קל (צנטוריון) ומרכבה סימן 2 אשר שירתו את החטיבה בעבר, וגם טנק T-34 של צבאות ערב.
מעט צפון-מזרחית מהמפלס שוכן טנק T-55, גם כן של צבאות ערב.
בנוסף לעצי האקליפטוס שגדלים סביב האתר, נשתלו גם עצי זית.
מבנה המורשת שהוקם בחלק העליון של האתר נחנך בשנות ה-90 וכלל חדר התייחדות עם חללי החטיבה, אולם תצוגה ואולם הרצאות, אך הוא נעזב וננטש.
בשנת 2023 שופץ המבנה ונפתח בספטמבר באותה שנה.
לחטיבה 7 קיים אתר הנצחה נוסף וותיק יותר בפארק ההנצחה בלטרון, בדומה ליחידות שריון נוספות.
אנדרטת מרטין לותר קינג היא אנדרטה בוושינגטון, בירת ארצות הברית, לזכרו של המנהיג והכומר מרטין לותר קינג.
האנדרטה, מן החדשות ביותר בוושינגטון, נחנכה בשנת 2011. זוהי האנדרטה הראשונה שהוקמה באזור המול בוושינגטון לאפריקאי אמריקאי, והרביעית בלבד שם לאישיות שלא כיהנה כנשיא ארצות הברית.
האנדרטה הוקמה בזכות מאמציה של אחוות אלפא פי אלפא, שקינג נמנה עם חבריה.
כבר ב-1968, לאחר רצח קינג, העלתה האחווה את ההצעה להקים אנדרטה לזכרו בוושינגטון.
בשנת 1996 הסמיך הקונגרס את מזכיר הפנים של ארצות הברית להתיר לאחווה להקים אנדרטה לקינג על גבי שטח אדמה בוושינגטון, וב-1998 אישר להקים את האנדרטה ליד המול והתיר לאחווה להקים קרן לתכנון האנדרטה ולאיסוף תרומות למימון הקמתה.
בסופו של דבר הגיעו הוצאות הקמת האנדרטה לכ-120 מיליון דולר אמריקני, שכולם (למעט 10 מיליון דולר שהקצה הקונגרס) נתקבלו מתרומות פרטיות.
התרומות הגדולות ביותר ניתנו על ידי קרן ביל ומלינדה גייטס, חברת וולט דיסני והבמאי והמפיק ג'ורג' לוקאס.
האחווה ערכה תחרות לתכנון האנדרטה, שבמסגרתה הוגשו 900 הצעות של מתכננים מ-52 מדינות בעולם.
מתוכן נבחרה הצעתה של ROMA Design Group, פירמת אדריכלים מהעיר סן פרנסיסקו.
אבן הפינה לאנדרטה הונחה ב-13 בנובמבר 2006 ובדצמבר 2009 (לאחר עיכוב שנבע מחילוקי דעות בין הרשויות הפדרליות שנדרשו לאשר את הבניה) החלה הבנייה באתר.
האנדרטה נפתחה לציבור ב-22 באוגוסט 2011. טקס חנוכת האנדרטה נקבע ל-28 באוגוסט - יום השנה ה-48 למצעד לוושינגטון למען תעסוקה וחירות - אך נדחה בעקבות סופת ההוריקן איירין.
הוא התקיים ב-16 באוקטובר 2011 - יום השנה ה-16 לצעדת מיליון האנשים בוושינגטון ב-1995. בטקס השתתף קהל של 10,000 איש, וביניהם נשיא ארצות הברית ברק אובמה, שנשא את הנאום המרכזי.
נכחו בטקס גם סגן הנשיא, הגברת הראשונה, חברי קונגרס, בני משפחתו של קינג והכומר ג'סי ג'קסון, שנשא דברים גם הוא.
אמנים שונים הופיעו במהלך הטקס, וביניהם ארת'ה פרנקלין, סטיבי וונדר ושריל קרואו.
האנדרטה שוכנת במתחם דמוי משולש בשטח של כ-16 דונם על גדתו הצפון-מערבית של אגן הגאות בפארק הפוטומק המערבי, בקרבת אנדרטת רוזוולט.
האתר למיקומה נבחר במטרה ליצור שורה של אנדרטאות למנהיגים, החל מאנדרטת לינקולן (שעל מדרגותיה נשא קינג את נאומו הנודע ביותר, יש לי חלום), עבור באנדרטה לקינג ולרוזוולט ועד לאנדרטת ג'פרסון שמדרום-מזרח לה.
כתובתה של האנדרטה - שדרת העצמאות 1964 - נבחרה כתזכורת לחוק זכויות האזרח שנחקק באותה שנה והיווה ציון דרך חשוב במאבק לשיויון זכויות בארצות הברית, שקינג היה ממנהיגיו הבולטים.
התפיסה העיצובית של האנדרטה נובעת ממשפט מתוך הנאום "יש לי חלום": "בזכות אמונה זו נוכל לחצוב מתוך הר הייאוש אבן של תקווה.".
פתח הכניסה למתחם האנדרטה הוא מעבר בין שני סלעי גרניט גדולים, המסמלים את "הר היאוש".
מעבר להם משתרעת רחבת האנדרטה, שבמרכזה ניצב גוש גרניט לבן בגובה של 9.1 מטרים, הוא מסמל את "אבן התקווה".
בפאתה של אבן זו הפונה אל אגן הגאות פוסלה דמותו של קינג, המשקיף כביכול לעבר האופק.
אבן זו פוסלה על ידי הפסל הסיני ליי ייקסין (Lei Yixin).
משני עבריו של פתח הכניסה לרחבה מתמשכים שני כותלי גרניט המתקשתים כסהר, באורך כולל של 137 מטרים.
נחקקו בהם ארבע עשרה אימרות מתוך נאומים ודרשות שנשא קינג ודברים שכתב.
המוקדמת מביניהן נאמרה בשנת 1955, במהלך חרם האוטובוסים של מונטגומרי.
המאוחרת ביותר לקוחה מתוך דרשה שנשא קינג בקתדרלה הלאומית של וושינגטון ארבעה ימים לפני שנרצח ב-1968. האימרות נבחרו על ידי קבוצה של היסטוריונים שכונסה לשם כך.
משני צידי אבן התקווה נחרתו שתי אימרות נוספות של קינג.
בצד האנדרטה הוקם גם מרכז מבקרים המשויך אליה.
האנדרטה מנוהלת ומתוחזקת על ידי שירות הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
האנדרטה לחללי משמר הגבול היא אנדרטה ואתר הנצחה לחללי משמר הגבול.
את האנדרטה תכנן האדריכל יחיאל ערד והיא נחנכה ב-28 באוקטובר 1980.
האנדרטה ניצבת על גבעה מעל מחלף עירון על כביש 65, מול קיבוץ ברקאי ומחלף משמר הגבול, בשטח המועצה אזורית מנשה.
היא נבנתה בעקבות החלטה של מפקד מג"ב דאז, ניצב צבי בר, להחליף את אנדרטת מג"ב עד לאותה תקופה ששכנה בתוך בסיס ליד קיבוץ אייל.
האנדרטה המקורית מבסיס אייל הועברה בשנת 2014 למתחם אנדרטת מג"ב.
מיקום האנדרטה נבחר בשל קרבתו למשטרת כרכור, בו ישבה פלוגה ב', אחת מפלוגות משמר הגבול שהוקמו בשנת 1951, עוד בטרם הוקם מג"ב באופן רשמי.
לאחר הקמת החיל ישבה במקום פלוגה ו' של משמר הגבול והיום יושבת מפקדת מג"ב חוף ליד העיר חריש הסמוכה.
האנדרטה היא מגדל תצפית משולש (המסמל השתתפות לוחמים יהודים, מוסלמים ונוצרים) שראשו קטום, העשוי בטון חשוף.
בתחתית המגדל חדר זיכרון שעל קירותיו חקוקים שמות נופלי החיל.
בראשית שנות האלפיים נגמר המקום על קירות החדר ונבנה קיר הנצחה חדש הצמוד לאנדרטה.
על הקיר החדש חקוקים על לוחות גרניט שמות 513 חללי משמר הגבול, וכן פסוק מספר ירמיהו: .
מסביב לאנדרטה משתרעת חורשה ובה עצי חרוב ושולחנות לעריכת פיקניק.
מול האנדרטה נמצאת רחבת מסדרים בה נערכים הטקסים הרשמיים של החייל: טקסי השבעה, סיום קורס וטקסים לזכר חללי מג"ב.
במתחם האנדרטה קיים בית מורשת והנצחה על שם רב ניצב פנחס קופל, מפקד מג"ב הראשון.
המתחם כולל מוזיאון, ארכיון, אודיטוריום, וחדרי הנצחה.
כמו כן יושבת באתר יחידת ההיסטוריה של משמר הגבול.
במקום נערכות סדנאות חינוך, ימי עיון ואירועים הקשורים לחיל.
ליד הכניסה לאתר נמצאת פינת הנצחה לשלושת שוטרי מג"ב ששרתו באתר ההנצחה ונהרגו בפיגוע בצומת כרכור ב-2002.
אנדרטת סינגפור (מוכרת גם בשם אנדרטת קראנג'י) היא אנדרטה בסינגפור, המנציחה את שמותיהם של כ-24 אלף מחללי צבאות האימפריה הבריטית, שנפלו בדרום אסיה ובמזרח אסיה במלחמת העולם השנייה ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה שוכנת בשטח בית הקברות הצבאי קראנג'י (Kranji) – הגדול בבתי הקברות של האימפריה הבריטית בסינגפור, שבו נקברו כ-4,400 מחלליה במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה הוקמה בראש הגבעה שעליה הוקם בית הקברות.
האנדרטה היא מבנה מאורך המוגבה מעל פני הקרקע, באורך של כ-65 מטרים, ובה גג מאורך מעוגל קצוות, הנשען על גבי 13 כתלים.
על גבי מרכז הגג ניצב כותל נוסף דמוי סנפיר, הנראה למרחוק, אשר בראשו נקבע כוכב.
צורתו הכללית של המבנה היא כשל זנבו של מטוס.
חזית האנדרטה נושאת את הכתובת הבאה:
על כותלי אנדרטה זו נרשמו שמותיהם
של עשרים וארבעה אלף חיילים ואוויראים מגזעים רבים
אשר נתנו את חייהם במלאיה ושטחי היבשה והים השכנים לה
ובשמי דרום אסיה, מזרח אסיה והאוקיינוס השקט
אשר גורלות המלחמה מנעו מהם את מנהגי הטקס שלהם זכו רעיהם למוות
הם מתו למען כל בני האדם החפשיים
על גבי 13 כותלי האנדרטה התומכים בגגה נקבעו 472 לוחות זיכרון, שעליהם נחרתו שמות הנעדרים.
כיום (2017) מונצחים על גבי האנדרטה שמותיהם של 24,317 נעדרים.
כ-3,000 היו אנשי צוות אוויר, והיתר אנשי כוחות היבשה.
חלק מן הנעדרים נהרגו במהלך קרב מלאיה וקרב סינגפור ב-1942. אחרים מתו בשבי היפני – רבים בעקבות עבודת הפרך שבה הועסקו בבניית מסילת הרכבת תאילנד-בורמה.
אחרים נספו בכלי שיט יפניים שהעבירו אותם לאתרים אחרים ואשר טובעו.
האוויראים נהרגו בפעולות אוויריות בכל רחבי דרום אסיה ודרום מזרח אסיה והימים הסמוכים אליהם.
12,105 מן הנעדרים שירתו בצבא הודו הבריטית ו- 10,323 בצבא בריטניה וחיל האוויר שלה, ביניהם מלאים.
היתר היו 1,639 אוסטרלים, 184 קנדים, 61 ניו זילנדים וחמישה דרום אפריקאים.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי קולין סנט קלייר אוקס (Colin St Clair Oakes), נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.
האנדרטה נחנכה ב-2 במרץ 1957 על ידי רוברט בלק, מושל סינגפור דאז, שהיה בעצמו שבוי בידי היפנים במלחמת העולם השנייה.
אנדרטת נורדיה היא אנדרטה שהוקמה בשנת 1955 לזכרם של חללי האצ"ל.
האנדרטה מיוחדת לזכרם של חברי הגרעינים המיישבים "מרגולין" ו"ווג'וד" שמסרו נפשם על הקמת מדינת ישראל.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל אביאל כ"ץ, לוחם ומפקד באצ"ל, ונבנתה על ידי אנשי נורדיה בראשות יעקב דיטקובסקי בתרומת של"ח, ארגון למען שיקום לוחמי חופש, שדאג להנציח את חיילי האצ"ל.
האנדרטה בנויה כשער ובמרכזו סמל האצ"ל.
האנדרטה נמצאת בלב היישוב נורדיה, באזור של "המוסדות הציבוריים" חדר התרבות, המרפאה, מגדל המים, בית הפיס ומועדון הוותיקים.
האזור מהווה מקום מפגש לחברי מושב נורדיה בחיי היומיום ובאירועים מיוחדים.
האנדרטה בנויה מאבן מקומית "אבן ירושלמית" בשילוב ברזל - המשמש ליצירת סמל האצ"ל.
האותיות הן מנחושת ויוצרו במפעל של דייגי שהיה במושב.
שביל המוליך לכיוון האנדרטה, מכניס את מבקר דרך קשת שגובהה 5 מטר.
במרכז הקשת בחלקה העליון נמצא סורג עשוי מברזל ובמרכזו סמל האצ"ל מעבר לקשת נמצאת רחבה המרוצפת מאותה אבן מקומית.
בקצה הרחבה נמצא קיר, בצורת חצי גורן, גובהו כ-1.20 מטר ואורכו כ-6 מטר.
על גבי הקיר נמצאות כתובות ההנצחה והזיכרון.
מצד ימין כתובת עשויה מאותיות נחושת "לחיילי הארגון הצבאי הלאומי חברי הגרעינים ווג'ווד ומרגולין מניחי היסוד לנורדיה".
במרכז הקיר מופיעים שמות החללים.
השמות מופיעים בשמות בודדים ומתחת לכל שם לוחית נחושת עליה חרוט מקום הנפילה ותאריך הנפילה העברי.
מצד שמאל הכתובת "תהילת נצח למשחררי האומה שמסרו נפשם בשדות הקרב ובמעלה הגרדום".
על האנדרטה חקוקים שמותיהם של לוחמי האצ"ל חברי הגרעינים המיישבים:
שולגאסר יעקב - גרעין מרגולין, נפל באיטליה.
ברוך מזרחי - גרעין מרגולין, נפל בגנין.
דב כהן - גרעין ווג'וד, נפל בפריצה לכלא עכו.
דב גרונר - גרעין ווג'וד, הועלה לגרדום.
יוסף חיימוביץ - גרעין ווג'וד, נפל במשמר הירדן.
זאב שטאל - גרעין ווג'וד, נפל במשמר הירדן.
שמריהו פרנצוס - גרעין ווג'וד, נפל במשמר הירדן.
יעקב אייזיקוביץ - גרעין ווג'וד, נפל במשמר הירדן.
בשנת 1981 נוספו לאנדרטה אלמנטים להנצחתם של שלושה בני נורדיה שנהרגו בשורות צה"ל.
משני צידי הקיר הקיים נבנה קיר בצורת טרפז שגובהו 1.80 מטר ורוחבו בחלק העליון 70 ס"מ.
בקיר בצד שמאל מופיע סמל צה"ל ונר התמיד בקיר בצד ימין מופיעים שמות החללים באותיות ברזל בודדות.
וכך הייתה לאנדרטה היחידה בישראל בה מופיעים חללי האצ"ל לצדם של חללי צה"ל: ויסנר אלכסנדר, בש שרה, ומרגלית עופר.
הציור של האנדרטה שימש עד שנות התשעים כסמל של המושב.
מצדה האחורי של האנדרטה ומשני צדיה נשתלו עצי ברוש המשווים למקום ערך טקסי.
בטקס יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל שנערך למרגלות האנדרטה, נוהגים לשיר לכבודם את שיר בית"ר, השיר שליווה אותם בדרכם האחרונה.
שירת שיר בית"ר בטקס ממלכתי עוררה ביקורת ציבורית בקרב תושבי שכונת נאות נורדיה הסמוכה לנורדיה.
אנדרטת סן חסינטו ניצבת בפרוורי העיר יוסטון במדינת טקסס שבארצות הברית.
האנדרטה, הגבוהה בעולם (172.92 מטר), הוקמה בשנת 1939 לזכר ניצחון הטקסנים על המקסיקנים בקרב סן חסינטו בשנת 1836, שהיה הקרב המכריע במהפכה הטקסנית.
שדה הקרב של סן חסינטו מצוי בעיר לה פורטה (La Porte), כ-27 קילומטרים ממזרח למרכזה של יוסטון, לחוף תעלת הספנות שלה.
בשנת 1897, לאחר מאמצים של אגודת ותיקי טקסס (Texas Veteran's Association) במהלך ארבעים השנים שקדמו לה, רכשה מדינת טקסס את הקרקע שעליו ניצב שדה הקרב של סן חסינטו והוא הוכרז כאתר היסטורי מדינתי.
במסגרת ההכנות לקראת חגיגות שנת המאה לטקסס (1936) העלה יושב ראש החגיגות, ג'סי ג'ונס (Jesse H.
Jones), רעיון להקים בשדה הקרב של סן חסינטו אנדרטה לקרב ולכל משתתפי המהפכה הטקסנית.
התוכנית לאנדרטה הוכנה על ידי האדריכל אלפרד פין (Alfred C.
Fin) והמהנדס רוברט קאמינס (Robert J.
בניית האנדרטה החלה בשנת 1936 במימון של מדינת טקסס ושל הקונגרס של ארצות הברית.
היא נחנכה ב-21 באפריל 1939, יום השנה ה-103 לקרב סן חסינטו.
האנדרטה מנוהלת מאז הקמתה על ידי אגודת המוזיאון להיסטוריה של סן חסינטו.
מאז 1966 היא מנוהלת גם על ידי מחלקת הפארקים וחיי הבר של מדינת טקסס.
האנדרטה ואתר שדה הקרב שסביבה הוכרזו ב-1960 כאתר היסטורי לאומי (National Historic Landmark) והוכללו במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
האנדרטה גם הוכרזה ב-1992 כאתר הנדסה אזרחית אמריקאי היסטורי.
בשנת 2006 ביקרו באנדרטה 250 אלף איש.
האנדרטה היא מגדל בעל חתך מתומן.
הוא ניצב על גבי בנין בסיס רחב מתומן אף הוא, ברוחב של 38 מטר.
גובהה הכולל הוא 172.92 מטרים (ככזו היא גבוהה מעט מאנדרטת וושינגטון).
היא נבנתה משלד של בטון מזוין, שצופה באבן גיר מקומית.
משקל האנדרטה הוא כ-31,500 טון.
רוחב המגדל בבסיסו הוא 15 מטרים ובראשו – תשעה מטרים.
בראש המגדל מוצב כוכב בעל תשעה קודקודים, בקוטר של עשרה מטרים ובמשקל של 220 טון, המסמל את הכוכב הבודד שהוא סמלה של מדינת טקסס.
בקצה המגדל, בגובה של 149 מטרים, מצויה מרפסת תצפית שמעלית מובילה אליה.
על גבי צלעות בניין הבסיס מוצבים שמונה לוחות אבן, שעליהם נחרת טקסט המתאר את תולדות הקמתה של טקסס.
על גבי דלתות הארד של בניין הבסיס, 4.6 מטרים גובהן, מצויים תבליטים של ששת הדגלים מעל טקסס.
מצפון-מערב לאנדרטה מצויה בריכת השתקפות באורך של 530 מטרים וברוחב של 61 מטרים.
בבניין הבסיס שוכן המוזיאון להיסטוריה של סן חסינטו, המציג את תולדות טקסס ואת תולדות הקרב שהתחולל במקום .
אוניית המערכה טקסס, אוניית מוזיאון ממלחמת העולם השנייה, עוגנת בקרבת האנדרטה.
אנדרטת מלחמת העצמאות בעכו היא אנדרטה בעיר עכו, המנציחה את זכרם של חללי צה"ל, שנפלו בכיבוש עכו ושחרור הגליל המערבי במלחמה זו.
האנדרטה ממוקמת בשטחו של גן הזיכרון בצומת רחוב בן-עמי ורחוב הארבעה בעכו.
היא בנויה כקיר דמוי טרפז המצופה באבנים מסותתות והנראה כחומה.
לפניו רחבה מוגבהת ומגודרת שבה מתנופף דגל ישראל.
בשקע במרכז הקיר מוצב לוח שיש שבו נחרתו סמל צה"ל וכתובת זו:
נצח והוד לחללי מלחמת השחרור
לוחמי הגליל המערבי וכובשי עכו
מתחת לכתובת מוצבים שלושה לוחות שיש משופעים, שעליהם חרותים שמותיהם של 21 חללים מיחידות חטיבת כרמלי מגדוד 21 וגדוד 22. רבים מהם נהרגו בכיבוש עכו במאי 1948. האחרים נפלו באותה תקופה בקרבות ברחבי הגליל המערבי.
האנדרטה הוקמה בשנת 1949 על ידי חיים תיבון ביוזמת ותיקי גדוד 22 בחטיבת כרמלי.
לוחות השיש ועליהם שמות הנופלים הוספו לה בהמשך.
אנדרטת מרדסון (Mémorial du Mardasson) שליד העיירה בסטון שבבלגיה הוקמה לזכר השתתפותה של ארצות הברית בקרב על הבליטה במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה ממוקמת מצפון מזרח לבסטון, שעליה הגנה הדיוויזיה המוטסת ה-101 האמריקאית ושסביבה ניטש אחד מקרבות המפתח באותה מערכה.
המקום נבחר כאתר להקמת האנדרטה ב-4 ביולי 1946. אז נאסף עפר מאדמת המקום, הוטס לוושינגטון הבירה ונמסר לנשיא הארי טרומן.
האנדרטה עצמה נחנכה בטקס שנערך ב-16 ביולי 1950.
האנדרטה מעוצבת כפנטגרם - אכסדרת עמודים דמוית כוכב מחומש, שבה חצר מרכזית עגולה וחמישה אגפים זוויתיים, הניצבים במרכזה של רחבה פתוחה.
גובה המבנה הוא 12 מטרים וקוטרה של האכסדרה בו - 20 מטרים.
בנקודה המרכזית של האנדרטה ניצבת אבן שעליה נחרתה בלטינית הכתובת:
העם הבלגי זוכר את משחרריו האמריקאים, 4 ביולי 1946
בקרקע שתחת האבן מצוי כוך שנחצב באדמה, ובו מוצבים שלושה מזבחות - לזכר הנפגעים האמריקאים הקתולים, הפרוטסטנטים והיהודים בקרב.
על הקיר בהיקפה החיצוני העליון של האנדרטה נרשמו שמות 48 המדינות שנכללו בארצות הברית במהלך המלחמה.
על הקירות החיצוניים מופיעים סמלי העוצבות האמריקניות שנטלו חלק בקרב על הבליטה.
באנדרטה מוצבות גם מפות המתארות את מהלך הקרב.
האנדרטה הוקמה ביוזמת האגודה האמריקאית-בלגית.
היא תוכננה על ידי האדריכל ז'ורז' דדויאר (Georges Dedoyard).
בסמוך לאנדרטה ניצב מוזיאון המלחמה של בסטון.
אנדרטת מנהלת המבצעים המיוחדים בצרפת מנציחה את גבורת סוכני הארגון הבריטי בצרפת הכבושה במלחמת העולם השנייה, את בריתם עם אנשי המחתרת הצרפתית ואת שמותיהם של סוכני הארגון בצרפת שנפלו בעת מילוי תפקידם.
האנדרטה ניצבת בפאתי העיירה וָלַנְסֶה () שבעמק הלואר, כ-200 קילומטרים דרומית לפריז.
האנדרטה ניצבת במרכזה של כיכר במעגל תנועה.
גובהה שמונה מטרים והיא כוללת עמוד בהיר ועמוד שחור שדיסקית בהירה מחברת ביניהם.
העמוד השחור מסמל את הלילה והחשאיות שבחסותם נעשו רבות מפעולות הארגון והמחתרת הצרפתית והעמוד הבהיר מסמל את רוחם וגבורתם.
צמד העמודים מסמל את שיתוף הפעולה ביניהם.
הדיסקית מסמלת את הירח, שהיה עד לרבות מפעולותיהם.
האנדרטה עוצבה על ידי אליזבת לוקס הריסון (Elizabeth Lucas Harrison).
הקמתה מומנה מתרומות של יחידים וחברות בבריטניה וצרפת בהשתתפות ממשלות שתי הארצות.
בשולי הכיכר ניצבים לוחות זיכרון.
עליהם מונצחים שמות 104 סוכני מחלקה F (צרפת) של מנהלת המבצעים המיוחדים - 91 גברים ו-13 נשים - שנפלו בעת מילוי תפקידם.
מרביתם נרצחו במחנות ריכוז גרמניים לאחר שנאסרו.
האנדרטה נחנכה ב-6 במאי 1991, במלאת חמישים שנה להגעתו של הסוכן הראשון לצרפת, אשר צנח ממטוס לא הרחק מוולנסיי.
טקס החנוכה נערך במעמד אליזבת, המלכה האם מבריטניה והשר הצרפתי לענייני ותיקי צבא אנדרה מריק (André Méric).
מדי שנה ב-6 במאי מתקיים טקס זיכרון ליד האנדרטה.
אנדרטת מחנה המעצר בלטרון היא אנדרטה לזכר עצורי המחתרות העבריות בארץ ישראל, שהיו במחנה המעצר בלטרון.
האנדרטה נמצאת לצד הכביש, המחבר את כביש 3 לנווה שלום וצמודה לאתר ההנצחה של גדוד 32 בחטיבת אלכסנדרוני.
האנדרטה הוצבה במקום בספטמבר 2016. היא בוצעה על ידי האמן חן וינקלר ותוכננה על ידי האדריכל יהודה יהב, שתכנן גם את אנדרטת חטיבת אלכסנדרוני במקום.
האנדרטה הוקמה בסיוע המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ונציגי ההגנה, האצ"ל והלח"י.
בבסיס האנדרטה מתוארת ההיסטוריה של כליאת אסירי המחתרות במחנה.
במרכז יש תרשים של מחנה המעצר לטרון א' מ-1945 ומעליו סמלי שלוש המחתרות.
למעלה יש אלמנט פיסולי של גדר תיל המסמל את המעצר וציפור המסמלת את הרצון לחופש.
אנדרטת נורה עם שחר (Shot at Dawn Memorial) ניצבת במשתלת הזיכרון הלאומית בסטפורדשייר שבבריטניה.
היא הוקמה לזכרם של 306 חיילי בריטניה ומדינות האימפריה הבריטית, שהוצאו להורג בידי צבאותיהם שלא בצדק במהלך מלחמת העולם הראשונה.
כ-3,000 מחיילי האימפריה הבריטית נשפטו ונידונו למוות בחזיתות השונות של מלחמת העולם הראשונה.
346 מהם הוצאו להורג, מרביתם בחזית המערבית.
מאלו, 40 הורשעו ברצח או במרידה.
היתר - 306 - נדונו למוות בשל עריקה (266) או עבירות של פחדנות, נקיטת אלימות כלפי קצין, סירוב לבצע פקודה חוקית, עזיבת עמדה בלא רשות, שינה בתפקיד או השלכת נשק.
במוצאים להורג היו 291 בריטים, 25 קנדים, חמישה ניו זילנדים וארבעה חיילים מאיי הודו המערבית הבריטיים וכן 21 אזרחים שהיו כפופים לחוק השיפוט הצבאי, לרבות עובדים סינים.
133 חיילים אוסטרלים נדונו למוות, אך עונשי כולם הומתקו.
עם השנים התגבשה ההבנה כי בהרשעת רבים מן החיילים ובגזירת דינם למוות נפלו פגמים מהותיים שעשו אותן לבלתי צודקות:
רבים מהנידונים היו בעת המשפט צעירים מתחת לגיל הגיוס לצבא, אשר הגיעו לשורותיו לאחר שמסרו גיל כוזב כדי להתנדב לשירות;
רבים מהנידונים נידונו למוות לאחר משפט צבאי קצר ביותר, לא היו מיוצגים כראוי במהלך המשפט או שלא ניתנה להם אפשרות סבירה להתגונן;
חלק מן הנידונים סבלו מהפרעת דחק פוסט-טראומטית או מתגובת דחק קרבית שבגללן עברו את העבירות שבהן הורשעו.
מצבים אלו לא היו מוכרים באותה כעת כהפרעות פסיכיאטריות.
קרובי המשפחה של אלו שהומתו סבלו במשך שארית חייהם מתווית הפחדן שהודבקה לנידונים.
גם לחיילים שנדרשו להוציא אותם להורג בירייה, אשר היו חבריהם ליחידה, נגרם עקב כך סבל נפשי.
בשנת 1992, לאחר שהוסר החיסיון מעל המסמכים הנוגעים להרשעת המומתים, החל בבריטניה קמפיין ציבורי לטיהור שמם בהובלת קרובי משפחה של חיילים אלו.
ראש הממשלה ג'ון מייג'ור התנגד למתן חנינה לנידונים.
הקמפיין נשא פרי בשנת 2006, כאשר הפרלמנט הבריטי אישר חוק אשר העניק חנינה סמלית ל-306 נידונים (למעט המורשעים ברצח או מרד).
חוק זה לא ביטל את הרשעותיהם וגזרי הדין שלהם.
קודם לאישור החוק אמר שר ההגנה דאז דס בראון כי לאחר שנים כה רבות אין בנמצא ראיות המאפשרות לבחון כל הרשעה לגופה.
האנדרטה ניצבת בעברה המזרחי של משתלת הזיכרון הלאומית, הכיוון שממנו זורחת עליה השמש בשעה שבה נערכו ההוצאות להורג.
מרכז האנדרטה הוא פסל בטון של חייל צעיר העומד להיירות.
החייל ניצב גלוי ראש ועיניו מכוסות במטפחת.
ידיו כפותות מאחורי גבו אל מוט עץ הנעוץ באדמה.
על צווארו וחזהו הונחו שרשרת ומדליון מתכת, שאליו כיוונה כיתת היורים את רוביה.
הפסל עוצב על פי דמותו של טוראי הרברט ברדן , שהוצא להורג בבלגיה ביולי 1915 בגיל 17 לאחר שערק מן החזית.
מאחורי פסל החייל נעוצים באדמה 306 מוטות עץ הפרוסים כתיאטרון רומי, תבנית המסמלת את האופי הטרגי של נושא האנדרטה.
כל אחד מהם נושא לוחית ועליה פרטיו ותאריך הוצאתו להורג של אחד הנידונים.
מול הפסל ניצבים שישה עצים, המסמלים את ששת חיילי כיתת היורים.
האנדרטה עוצבה על ידי הפסל אנדי דה-קומין .
היא נחנכה ב-21 ביוני 2001, זמן קצר לאחר חנוכת המשתלה.
אנדרטת מלחמת ארצות הברית–ספרד ניצבת בבית הקברות הלאומי ארלינגטון שליד וושינגטון די.
היא מוקדשת לזכרם של האמריקנים שנהרגו במלחמה.
האנדרטה נחנכה בשנת 1902, ארבע שנים לאחר המלחמה.
האנדרטה הוקמה ביוזמת ארגון נשים - האגודה הלאומית של הגברות הקולוניאליות של אמריקה, אשר גם תכננה את האנדרטה וגייסה מתרומות פרטיות את המימון הדרוש להקמתה.
האנדרטה ניצבת בכיכר דשא עגולה בחלקו המערבי של בית הקברות ארלינגטון, בקרבת שלוש חלקות שבהן נקברו חללים של המלחמה.
היא עמוד גרניט בגובה של 16 מטרים.
בראשה קבועים גלובוס ועליו פסל נשר הפורש את כנפיו כשפניו מערבה.
על גבי הגלובוס נמצא תבליט של רצועה ועליה 13 כוכבים, כמספר המדינות החברות המקוריות בארצות הברית.
הגלובוס נח על גבי כותרת קורינתית הקבועה בראש העמוד.
העמוד עצמו ניצב על גבי בסיס רבוע שתחתיו שתי מדרגות.
על ארבע הפאות העליונות של הבסיס הרבוע קבועים 11 כוכבי ארד, 44 בסך הכל.
בארבע הפינות של הבסיס התחתון של האנדרטה קבועים כדורי גרניט כהה.
שלט ארד קבוע בעברו המערבי של בסיס האנדרטה, ועליו הכתובת הבאה:
ממזרח לעמוד, מעבר לדרך המקיפה את הכיכר שבה הוא ניצב, הוצבו על גבי כנים ארבעה תותחים שנלקחו שלל מספרד במהלך המלחמה.
שניים מהם, במרכז, הם תותחים מודרניים שנלקחו מאוניות ספרדיות.
ארבעת התותחים היוו למעשה את האנדרטה הראשונה למלחמה והוצבו במקומם הנוכחי בשנת 1900, לפני הקמת עמוד האנדרטה.
האנדרטה נחנכה בטקס המוני ב-21 במאי 1902 במעמד נשיא ארצות הברית תאודור רוזוולט, שהיה בעצמו מהלוחמים שהשתתפו במלחמה.
בשנת 1964 הוסיפה האגודה הלאומית של הגברות הקולוניאליות של אמריקה שלט ארד שני בעברו המזרחי של בסיס האנדרטה.
הוא מוקדש לזכר כל חללי ארצות הברית במאה העשרים.
בשנת 2008 הוסיפה האגודה שלט ארד שלישי, הקבוע על בסיס בקרקע בשוליים המערביים של כיכר הדשא שבה ניצבת האנדרטה.
שלט זה מוקדש לכל המשרתים את ארצות הברית.
האגודה ביקשה במקור לחרות על גבי האנדרטה את שמות כל הרוגי המלחמה, אך התברר שמספרם רב מדי לכך.
במקום זאת הפיקה האגודה כרך מהודר בעל דפי קלף וכריכת עור שבו נרשמו שמות כל החללים.
כרך זה הוצג בתחילה בבית ארלינגטון, ולאחר מכן במשרד באמפיתיאטרון הזיכרון.
נכון לשנת 2013 לא ידוע מקומו של הכרך.
אנדרטת נר הזיכרון היא אנדרטה לזכר מגיני לנינגרד במהלך המצור על לנינגרד, שמוצבת בגן סאקר שבירושלים
האנדרטה עשויה מברונזה ועל דפנותיה סמלי מדינת ישראל וסמל לנינגרד וכן כיתובים אודות גבורת הנצורים וההרוגים.
בחלקה המרכזי "נר הזיכרון" עשוי מברונזה.
האנדרטה היא אבן פלדה בצורת נר, במשקל 680 ק"ג ובגובה 8.5 מטר, עשויה נחושת יצוקה, שהפכה להאנשה של סמל החיים השלווים שנהרסו במלחמה.
העיצוב עשוי בצורת נר, שמשני צידיו נראות שתי דמויות - סמל מדינת ישראל וסמל סנקט פטרבורג.
אחד מהם הוא עותק של מלאך מצריח קתדרלת פטרופבלובסקיה בסנקט פטרבורג, שנמצא תחת איומי אקדח.
סמל נוסף המזכיר את אובדן העם היהודי בשואה הוא מגן דוד ובמרכזו חנוכייה, המסובכת בתיל דוקרני כסמל למחנות הריכוז.
האנדרטה מוארת על ידי תנועת הלהבה ומושגת באמצעות ספירלה המוארת בשעות הלילה ליצירת אפקט מיוחד של נר תמיד בוער.
בתוך המבנה יש חיישנים, שעם קרבה של מישהו מופעלת הקלטת מטרונום לנינגרד, שנשמע במהלך פשיטות מטוסי האויב והזהיר את תושבי לנינגרד מפני ההפצצה.
האנדרטה מכילה את סמלי העיר סנקט פטרבורג וישראל וכן כתובת בשלוש שפות: "זכרו את החיים והנופלים אשר רמסו מוות במוות".
ב-12 בנובמבר 2019 קפסולה עם אדמה מבית הקברות פיסקריובסקויה לזכר הנופלים, מקום הקבורה הגדול ביותר לחללי המלחמה הפטריוטית הגדולה, הונחה מתחת לאנדרטה במסגרת פרויקט "ימי סנקט פטרבורג בישראל".
העבודה על האנדרטה נמשכה שלוש שנים.
שמות הנדיבים, שבזכותם נוצרה האנדרטה, מגולפים על הלוחות הממוקמים למרגלות ה"נר".
טקס הנחת אבן הפינה נערך ב-12 בנובמבר 2019. האנדרטה נחנכה ב-23 בינואר 2020, במלאת 76 שנה להסרת המצור ובמסגרת אירועי פורום השואה העולמי החמישי.
בטקס החניכה השתתפו ראש עיריית ירושלים משה ליאון, ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו, נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, יו"ר מועצת יד ושם הרב ישראל מאיר לאו, נשיא המדינה ראובן ריבלין, יורי קנר יו"ר הקרן הקיימת לישראל.
בטקס פתיחת האנדרטה שנערכה השתתפו נשיאים ובכירי שתי המדינות, ותיקי מלחמה ונציגי הקונגרס היהודי העולמי, הקונגרס היהודי הרוסי והקונגרס היהודי האירו-אסיאתי, וכן מאות אורחים שהגיעו במיוחד לטקס מרוסיה וממדינות אחרות.
ראש עיריית ירושלים משה ליאון הודה לרוסיה בשם כל מי ששרד באושוויץ בזכות הצבא הסובייטי: "תודה שעצרתם את מכונת המוות הנוראה הזו".
הקונגרס היהודי האירו-אסיאתי השיק תוכנית מיוחדת שמטרתה לשמר את הזיכרון ההיסטורי ולהעמיק את ההבנה ההדדית בין העמים.
בטקס השתתפו סולן תיאטרון מרינסקי ואסילי גרלו ומקהלת יוצאי ישראל.
הם שרו את "יום הניצחון" כשכל הקהל שר איתם.
סולנית תיאטרון מרינסקי והזמרת מרינה מקסימיליאן שרו את "מנופים" והשיר "צעיף כחול".
האנדרטה הוקמה על שטח גינת כלבים שהייתה במקום, ועקב כך הקמתה גררה מחאות מצד התושבים.
בסופו של דבר נחנכה גינה חלופית ב-2021.
אנדרטת מִשֶבֶר לתקווה היא אנדרטה הניצבת ביער המגינים שבקרבת לטרון.
היא מנציחה את שמותיהם של 436 לוחמים, אנשי נצר אחרון - שהיו שריד אחרון למשפחתם שנספתה בשואה ונפלו בקרבות מלחמת העצמאות.
האנדרטה ממוקמת בשטח פתוח בסמוך לשוליו של יער המגינים.
היא הוקמה בנקודה הצופה אל עמק איילון ולטרון, שדות קרב שבהם נפלו חיילי צה"ל ניצולי שואה רבים.
במרכז האנדרטה ניצב עץ זית, ששלושה סלעים טבעיים זקופים סדורים ברווחים שווים על גבי מעגל דמיוני העובר סביבו.
בין שלושת הסלעים לבין גזע העץ הוצבו לוחות אבן חלקים שעל גבי צידי כל אחד מהם נחרתו שמות החללים.
השמות מסודרים בקבוצות לפי ארצות מוצאם של הנופלים.
העץ הצומח ממרכזה של האנדרטה וכביכול מתוך האבן מיועד לבטא תקווה לעתיד.
מעגל רחב של אבנים לבנות מקיף את האנדרטה.
בקו העצים בקרבת האנדרטה מוצב שלט ועליו הסבר על אודותיה בעברית, אנגלית וספרדית.
האנדרטה הוקמה על ידי קרן קיימת לישראל ביוזמתו של יהודה שטרנפלד, ניצול השואה שלחם במלחמת העצמאות.
היא תוכננה על ידי הפסל נתן סאס ונחנכה בשנת 2001.
אנדרטת מקינלי הלאומית היא מקום מנוחתו האחרון של נשיא ארצות הברית ה-25 ויליאם מקינלי, שכיהן כנשיא מ-1897 ועד לרציחתו ב-1901. האנדרטה שוכנת בעיר קנטון שבאוהיו, ארצות הברית, שבה מקינלי חי, עסק בעריכת דין וממנה הוא ניהל את מסעות הבחירות שלו.
רצח ויליאם מקינלי, נשיא ארצות הברית ה-25, אירע ב-6 בספטמבר 1901 כאשר הוא ביקר בתערוכה הפאן-אמריקאית בהיכל המוזיקה שבעיר באפלו, ניו יורק.
הנשיא מקינלי לחץ את ידי הקהל, כאשר ליאון צ'ולגוש, אנרכיסט, ירה בו פעמיים בבטנו.
מקינלי מת שמונה ימים לאחר מכן, ב-14 בספטמבר, כתוצאה מנמק שנגרם מפציעותיו.
הוא היה הנשיא האמריקאי השלישי שנרצח.
קדמו לו אברהם לינקולן ב-1865 וג'יימס גרפילד ב-1881.
גופתו של הנשיא הועברה מבאפלו לוושינגטון די.
ב-19 בספטמבר, יום ההלוויה, כאשר יצא ארונו של מקינלי מביתו ברחוב נורת' מרקט בקנטון בפעם האחרונה, דממה ארצות הברית למשך חמש דקות.
רכבות עצרו ושירותי הטלפון והטלגרף שבתו.
לאחר ההלוויה התאספו כמה מיועציו הקרובים של מקינלי, כולל מזכירו האישי ג'ורג' ברוס קורטליו, השופט ויליאם דיי והסנאטור מארק האנה, לדיון בנוגע לאתר הראוי למקום מנוחתו האחרון של הנשיא לשעבר.
בעקבות פגישה זו הוקמה אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית, והנשיא תאודור רוזוולט נבחר ליושב ראש חבר הנאמנים הראשון שלה, בהמלצתה של אלמנת הנשיא המנוח אידה סקסטון מקינלי.
האגודה בחרה באתר שמקינלי נהג לבקרו לעיתים קרובות.
למעשה, מקינלי הציע פעם שבמקום תוקם אנדרטה לזכר חיילי מחוז סטארק שנפלו במלחמות ארצות הברית.
ב-10 באוקטובר אותה שנה פרסמה האגודה קול קורא לאיסוף תרומות מהציבור בסכום של 600,000 דולר לבניין המיזם.
מושל אוהיו ג'ורג' נאש תמך במאמצים להכריז על יום הולדתו של מקינלי ב-1902 כיום מיוחד שיצוין בבתי הספר באוהיו.
באותו יום השתתפו ילדי בתי הספר במדינה במאמצים לגיוס התרומה כאשר הביאו עמם את חסכונותיהם.
ביוני 1903 נאסף כבר סכום של 500,000 דולר והאגודה הזמינה אנשים להגיש הצעות לאנדרטה המתוכננת.
התרומות הגיעו גם ממדינות זרות, כשהבולטת מביניהן הייתה הממלכה המאוחדת.
מעל שישים הצעות לעיצוב האנדרטה הוגשו.
בסופו של דבר נבחרה הצעתו של האדריכל הרולד ואן ביורן מגוניגל מניו יורק.
מגוניגל ראה בחזונו מתחם בצורת חרב במתאר צלב, כשהמאוזוליאום יוצב במפגש בין הלהב, הניצב והשמורה של החרב.
החלק של המתחם שמהווה את להב החרב יכלול בריכת השתקפות בעלת חמישה מפלסים באורך כולל של 175 מטרים ואת גרם המדרגות הראשי שמוביל לאנדרטה.
העיצוב הזה מייצג חרב של מרטיר בשילוב עם חרבו של הנשיא המנוח ששימש כמפקד העליון של ארצות הברית במהלך מלחמה (מלחמת ארצות הברית-ספרד).
עבודות הבנייה של האנדרטה החלו ב-6 ביוני 1905 כאשר מגוניגל נעץ את את החפירה הראשון באדמת האתר.
ב-16 בנובמבר נורתה אבן הפינה בטקס רשמי בנוכחות רעיית הנשיא ובנים משפחה נוספים.
אדמה בנפח של 27,000 מטרים מעוקבים הוספה לאתר כדי ליצור את ארבעת הטרסות שחפפו בגובהן את ארבעת חלקי גרם המדרגות הראשי.
רוחב המדרגות הוא 15 מטרים והן מסודרות בארבעה גרמים של 24 מדרגות כל אחד.
12 מדרגות נוספות מובילות אל האנדרטה.
בסך הכול נבנו 108 מדרגות ממפלס פני הקרקע ועד ראש האנדרטה.
פנים קירות האנדרטה נבנה משיש שהובא מטנסי.
פסל הארד של הנשיא מקינלי, שגובהו 2.9 מטרים, והמתאר את הנשיא בעת נאומו האחרון בבאפלו ב-15 בספטמבר 1901, עוצב על ידי הפסל צ'ארלס הנרי ניהאוס .
הפסל עוצב על בסיס תמונה שצולמה על ידי צלם הבית הלבן פרנסס ב.
ג'ונסטון בתערוכה הפאן האמריקאית יום לפני ההתנקשות במקינלי.
טקס חנוכת אנדרטת מקינלי הלאומית, שהתקיים ב-30 בספטמבר 1907, היה אחד מהאירועים הזכורים ביותר בהיסטוריה של העיר קנטון.
הנשיא תאודור רוזוולט, יחד עם מכובדים נוספים, צפו בצעדה גדולה שיצא מכיכר פבליק שבמרכז העיר מבמת צפייה.
בטקס החנוכה נשא שופט בית המשפט העליון של ארצות הברית, ויליאם דיי, נשיא אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית ולשעבר חבר בקבינט של מקינלי, נאום שתיאר את האירועים שהובילו לחנוכת האנדרטה.
משורר הקונגרס ג'יימס וייטקומב ריילי, קרא שיר שכתב לזכרו של הנשיא המנוח.
לבסוף פנה הנשיא רוזוולט, שהיה הנואם המרכזי באירוע, אל הקהל, בנאום בו הוא הדגיש את האירועים החשובים בקריירה של מקינלי.
ראש עיריית קנטון, ארתור ריצ'רד טרנבול נכח בטקס יחד עם מושל אוהיו אנדרו האריס.
ארונותיהם של הנשיא והגברת הראשונה קבורים מעל פני הקרקע בסרקופג כפול עשוי גרניט ירוק.
לאחר טקס חנוכת האנדרטה המשיכה אגודת אנדרטת מקינלי הלאומית לנהל את השליטה על האנדרטה, אך בסופו של דבר היא התקשתה לעמוד במשימת התחזוקה של המבנה והמתחם.
ב-30 באוקטובר 1943 הועברה האנדרטה לשליטת האגודה הארכאולוגית וההיסטורית של מדינת אוהיו, כיום "האגודה ההיסטורית של אוהיו" .
ב-1951 השלימה מדינת אוהיו עבודת שיקום נרחבת של האתר, כולל, מילוי בריכת ההשתקפות.
העבודות הושלמו במועד ליום השנה החמישים למותו של מקינלי.
ב-16 בספטמבר אותה שנה התקיים טקס חנוכה מחודש של האנדרטה.
ב-1973 הוחזרה האחריות על האתר לשליטה מקומית, כאשר היא הועברה לאגודה ההיסטורית מחוז סטארק.
לאחר חמש שנות של שיחזור והרחבה של המתחם, התקיים ב-29 בספטמבר 1992 טקס חנוכה נוסף.
בסמוך לאנדרטה שוכנת הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם ויליאם מקינלי .
אנדרטת נידרוואלד היא אנדרטה הממוקמת בנידרוואלד, ליד רידסהיים על הריין (Rüdesheim am Rhein) בהסן, גרמניה.
האנדרטה, שנבנתה בין השנים 1871–1883 לציון איחוד גרמניה, ממוקמת בתוך אפיק הריין.
מ-2002 האנדרטה היא חלק מאתר המורשת העולמית "עמק הריין המרכזי העילי" של אונסק"ו.
האנדרטה משקיפה על עמק הריין ועל העיירה בינגן שבצד הרחוק.
האנדרטה הוקמה לציון הקמת האימפריה הגרמנית בשנת 1871 לאחר סיום מלחמת צרפת–פרוסיה.
אבן הפינה הראשונה הונחה ב-16 בספטמבר 1871 על ידי הקיסר וילהלם הראשון.
הפסל היה יוהנס שילינג והאדריכל היה קרל וייסבאך.
העלות הכוללת של הקמת האנדרטה נאמדה במיליון גולדמרקים.
האנדרטה נחנכה ב־28 בספטמבר 1883. האנדרטה נישאת לגובה של 38 מטר.
המיצג המרכזי הוא דמות גרמאניה בגובה 10.5 מטר.
ידה הימנית אוחזת בכתר וידה השמאלית אוחזת ברייכסשוורט, "חרב קיסרית".
מתחת לגרמאניה נראה תבליט גדול המתאר את הקיסר וילהלם הראשון רוכב על סוס עם האצולה, מפקדי הצבא והחיילים.
בתבליט חקוקים מילות השיר "Die Wacht am Rhein" ("משמר הריין").
צידה הימני של האנדרטה נחשב ל"פסל השלום", ואילו צידה השמאלי נחשב ל"פסל המלחמה".
הכותרת העיקרית של האנדרטה נחקקה על מעמד פסל גרמאניה:
+ טקסט הכיתוב עברית גרמנית לזכר
אנדרטת נורמנדי הבריטית היא אנדרטה בצרפת, הניצבת בסמוך לחופי הפלישה לנורמנדי במלחמת העולם השנייה.
האנדרטה מנציחה את שמות כל החיילים תחת פיקוד בריטי, שנפלו במהלך שלושת חודשי המערכה בנורמנדי – 22,442 במספר, שמוצאם מ-30 אומות שונות.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוקמו בנורמנדי אנדרטאות רבות למערכה ולנופלים בה, אך באף אחת מהן לא הונצחו כל שמות החללים בה שלחמו תחת פיקוד בריטי.
בשנת 2015 נהגה הרעיון להקים אנדרטה שכזו והוקמה קרן (Normandy Memorial Trust) להגשמתו.
פטרון הקרן הוא צ'ארלס, נסיך ויילס.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל הבריטי ליאם או'קונור (Liam O'Connor), שתכנן גם את אנדרטת הכוחות המזוינים הניצבת בארבורטום הזיכרון הלאומי בסטפורדשייר שבבריטניה.
פסל הזיכרון הניצב באנדרטה עוצב על ידי דייוויד ויליאמס-אליס (David Williams-Ellis).
עלות רכישת הקרקע והקמת האנדרטה הגיעה לסכום של 30 מיליון לירות בריטיות.
ממשלת בריטניה העמידה 2/3 מן הסכום, והיתר גויס מתרומות פרטיות.
בניית האנדרטה החלה בשנת 2019, לאחר הצבת פסל הזיכרון וקיום טקס במעמד ראש-ממשלת בריטניה תרזה מיי ונשיא צרפת עמנואל מקרון.
היא הושלמה כשנתיים לאחר מכן.
לבניית האנדרטה שימשו כ-4,000 טון אבן.
בשל מגפת הקורונה נחנכה האנדרטה בטקס מצומצם משתתפים, שנערך ב-6 ביוני 2021, יום השנה ה-77 לתחילת המערכה בנורמנדי.
הוא נערך במעמד שרת הכוחות המזוינים של צרפת, פלורנס פרלי ושגריר בריטניה בצרפת, אדוארד לוולין (Edward Llewellyn).
קהל רב ובתוכו ותיקי המערכה צפה בשידור הטקס בארבוריטום הזיכרון הלאומי שבבריטניה.
הטקס נחתם במטס הצדעה מעל האנדרטה של צוות החיצים האדומים הבריטי.
האנדרטה ניצבת ממערב לכפר ור-סור-מר , כ-700 מטר מדרום לקו החוף, בגזרת חוף הנחיתה גולד.
מאתר האנדרטה נשקף מראה השרידים בים של נמל מאלברי המלאכותי, שהוקם במהלך המערכה לשם העברת אספקה לכוחות הלוחמים.
האנדרטה היא מתחם מלבני נטוע דשא, ששבילים עוברים בו בתבנית קווי דגל היוניון ג'ק.
במרכז המתחם, ברחבה מרוצפת, ניצב כן זיכרון ועליו זר עלי דפנה מפוסל באבן, ומשני עברי הרחבה נישאים על גבי תרנים דגלי בריטניה וצרפת.
מצפון לרחבה זו ניצבת חצר מרוצפת בצורת האות ח', המוקפת חומת אבן.
חלקה הפתוח של החצר פונה כלפי צפון.
מול מרכז החצר, בשולי מתחם האנדרטה, ניצב על גבי כן פסל ארד בקנה מידה מוגדל של שלושה חיילים בריטים המסתערים דרומה, אל תוך היבשת.
עברו הדרומי של הכותל המרכזי של החצר נושא כתובות זיכרון, ואילו הקירות הפנימיים בחצר נושאים את שמות החללים שנפלו ביום הפלישה, 6 ביוני 1944 – 1,746 במספר.
שמות החללים שנפלו לאחר יום הפלישה ועד 31 באוגוסט חרותים בסדר כרונולוגי של ימי המערכה על גבי 160 עמודי אבן, המוצבים לאורך שבילים בהיקפו של מתחם האנדרטה.
השבילים ההיקפיים מתלכדים בחצר הכבוד הצפונית.
העמודים נושאים על גביהם שבכות עץ.
שמות החללים שנפלו בכל אחד מן הימים נחרתו על גבי עמודי הזיכרון לפי סדר הזרועות שאליהן השתייכו – הצי, הצבא, חיל האוויר וסוכני מנהלת המבצעים המיוחדים.
בשוליו המערביים של מתחם החצר ניצבת אנדרטה לזכר כ-20 אלף האזרחים הצרפתים, שנהרגו במהלך חודשי המערכה בנורמנדי.
מדרום מזרח למתחם האנדרטה הוקמו חנייה ואזור שירות, ששביל מוליך מהם אל האנדרטה.
אנדרטת סאיפאן האמריקאית היא מבנה זיכרון למלחמת העולם השנייה, הממוקם באי סאיפאן בקבוצת איי מריאנה הצפוניים, השוכנת במערב האוקיינוס השקט.
אנדרטת סאיפאן הוקמה לכבוד הנופלים והפצועים האמריקאים ובני המקום, שנפגעו במהלך המערכה על איי מריאנה בשנת 1944. 24,000 אנשי צבא אמריקאים נפגעו במהלך המערכה, שבה נכבשו מידי הכוחות היפניים האיים גואם, סאיפאן וטיניאן, מה-15 ביוני ועד 11 באוגוסט 1944.
האנדרטה שוכנת בתחומי פארק הזיכרון האמריקאי, מצפון ליישוב גרפאן שבחופו המערבי של האי, וצופה אל אחד החופים שבהם נחתו חיילי ארצות הברית בראשית הפלישה לאי.
היא כוללת אובליסק רבוע בגובה של 3.6 מטר, המצופה אבן גרניט אדומה.
על גבי האובליסק נחרתה כתובת זו:
אנדרטה זו הוקמה על ידי
שהקריבו את הקורבן היקר מכל
לשם שחרורם של איי מריאנה
ליד האובליסק הוקם לימים מגדל בגובה של שישה מטר ובו קריון.
האנדרטה הוקמה ומתוחזקת על ידי הוועדה האמריקנית למצבות קרב.
אנדרטת ניופורט היא אנדרטה למלחמת העולם הראשונה הניצבת בעיר הנמל ניופורט שבבלגיה.
היא מנציחה את שמותיהם של 553 אנשי צבא בריטים שנפלו במלחמה באותו אזור ומקום קבורתם לא נודע.
האנדרטה ניצבת בקרבת אפיק נהר האיזר, הזורם בעיר.
היא עמוד מלבני בגובה של שמונה מטר, המצופה באבן גיר.
הוא ניצב על גבי במה משולשת נמוכה, שבשלושת קודקודיה מוצבים פסלי אריות הניצבים על משמר האנדרטה.
שמות החללים שהונצחו באנדרטה נחרתו על גבי לוחות ארד המקיפים את חלקה התחתון.
על גבי חלקה העליון חרותות שורות מתוך אודת הזיכרון:
הם לא יזקינו, כפי שנזקין אנו שנותרנו
גיל לא ילאה אותם, ולחומרה לא ידונו השנים
עם רדת החמה ולעת בוקר
מקצת החללים ששמותיהם הונצחו על גבי האנדרטה נפלו על הגנת העיר ב-1914 בעת שירותם בדיוויזיית הצי המלכותי, אך מרביתם לחמו ונפלו בעיר ב-1917 בשורות הגיס ה-15, שסבל אז מהתקפות גזי לחימה של הגרמנים.
האנדרטה עוצבה על ידי האדריכל הסקוטי ויליאם ברייס ביני ופסלי האריות פוסלו על ידי צ'ארלס סארג'נט ג'אגר .
האנדרטה נחנכה ב-1 ביולי 1928 על ידי ג'ורג' מקדונו , ששימש כשליש הראשי של הצבא הבריטי.
האנדרטה נבנתה על ידי ועדת חבר העמים לקברי מלחמה ומתוחזקת על ידה.
בקרבת האנדרטה ניצבת האנדרטה לאלברט הראשון, מלך הבלגים.
אנדרטת נרצחי פסטיבל נובה היא אנדרטה שהקים האומן אמיר חודורוב בשיתוף עם קק"ל להנצחת נרצחי הטבח בפסטיבל נובה, שהיה לפיגוע הטרור הגדול בתולדות מדינת ישראל.
האנדרטה ממוקמת בחניון רעים שליד קיבוץ רעים, שם נערך הפסטיבל ב-6–7 באוקטובר 2023.
בלילה שבין 6 ל-7 באוקטובר 2023 התקיים הפסטיבל "נובה" בחניון רעים שליד קיבוץ רעים בעוטף עזה.
בבוקר 7 באוקטובר 2023, בשעה 6:29, החלה מתקפת רקטות מרצועת עזה לעבר יישובי העוטף.
בחסות הרקטות פתח ארגון הטרור חמאס במתקפת פתע על ישראל, שבמסגרתה ביצעו מחבלי הנוח'בה של חמאס טבח במשתתפי הפסטיבל.
במהלך הטבח המחבלים פשטו על הפסטיבל, רצחו והרגו מעל 400 ממשתתפי המסיבה, לצד שוטרים ולוחמים שניסו להדוף את המתקפה.
מלבדם, נחטפו 44 על ידי המחבלים לרצועת עזה, אחדים מהם שוחררו במסגרת עסקת החטופים ומבצע לשחרור חטופים.
ישנן ראיות לפשעי מין שביצעו המחבלים במהלך הטבח.
זהו פיגוע הטרור הגדול ביותר בתולדות מדינת ישראל ומהגדולים בהיסטוריה האנושית.
ב-31 בדצמבר 2023 פגש האומן אמיר חודורוב את סיגל שמר, שבנה רון נרצח באחת ממיגוניות המוות, ובשיחה החליטו לייצר קולאז' של הנרצחים והנרצחות באתר, הכולל חיבור בין אחים ואחיות, חברי ילדות, ומשפחות שבהן כל בני המשפחה נרצחו.
הקולאז' הראשון הוצב על ידי אמיר ב-21 בינואר 2024, בעת שקק"ל נטעה עצים לזכרם של הנרצחים ברחבת החניה של המסיבה.
בהמשך הציב אמיר שלטי הנצחה על כל נרצח ונרצחת, שנכתבו על ידי קרובי משפחה או חברים קרובים.
בתהליך הקמת האתר השתתף גם יוחאי ריבלין, ששני אחיו - גיגי ואביעד - נרצחו במסיבה, וכן ג'וג'ו רביע, ששני בניו - יובל ונועם - נרצחו במסיבת הפסיידאק יחד עם נוי זעפרני.
מאיר, אביה של בר זוהר, שימש כמתאם מול קק"ל ומול המשפחות בתהליך הקמת האנדרטה.
בט"ו בשבט תשפ"ד שתלו משפחות הנרצחים עצים לזכר יקיריהן, בנוסף חברי החמ"ל האזרחי פרסו שלט ועליו הקריאה: "Bring them home now", ובד עם ציור של 40 פרפרים צבעוניים, כמניין האנשים שנחטפו במסיבה.
האתר פרוס על פני 70 דונם.
המיצגים הפרוסים במתחם מחולקים על בסיס קפסולות מידע מרוכזות:
מכולת האשפה הצהובה, שבה נרצחו 9 צעירים וצעירות.
הבר הקטן במתחם מסיבת המאשרום.
הבמה המרכזית של פסטיבל נובה.
הנצחה כללית ברחבת הריקודים המרכזית של פסטיבל נובה.
קולאז' הנרצחים שמוצב בענק במרכז הרחבה.
חפ"ק המשטרה, שבו מוצג קיר הנצחה ל-20 שוטרים ושוטרות שנהרגו, ובתוכו מונצחות לירון ברדה ובר זוהדר שנרצחו שם.
בחורש שבו היו אוהלי השינה, מוצבים שלטים גדולים של אלה שברחו מהאתר ונרצחו במיגוניות ולאורך ציר 232.
כלניות לפני הגשם: מתחם של אלפי כלניות אדומות עשויות חרס שהונחו בצורת מגן דוד המוקף בפרחי כלניות נוספים, שאותן יצרו אומנים ברחבי הארץ כדימוי לכלניות שפורחות בחורף ביער הסמוך לרעים, וכמשל אלגורי לפרחים שנקטפו בדמי ימיהם.
נכון לנובמבר 2025 הוצבו במקום מעל 2300 יצירות הנצחה, בעלות של מעל 2 מיליון ש"ח שהשקיע האומן בהקמתו.
קק"ל הכריזה על האתר כאתר רשמי להנצחת נרצחי פסטיבל נובה, ופוקדים את האתר מדי יום 10 עובדי קק"ל לתחזוקה.
אתר הזיכרון בחניון רעים זוכה לכמות המבקרים הגבוהה ביותר, בהשוואה לאתרי הקרן הקיימת בישראל נוספים, כמו: יער בן שמן, בו מבקרים כ-190 אלף איש בחודש או הגן הלאומי מצדה, בו מבקרים כ-17 אלף מטיילים מדי חודש בממוצע.
כמות המבקרים היומית הממוצעת באתר היא מעל 7000, ובשנת 2025 צפויים לבקר בו מעל 2 מיליון מבקרים.
מאז הטבח, אלפים רבים הגיעו לאתר להניח זרים.
כמו כן קבוצות של תלמידי בית ספר, אנשי כוחות הביטחון, משלחות מחו"ל ועוד, מגיעות באורח קבע למתחם.
אנדרטת נירים, הקרויה גם אנדרטת דנגור, היא אנדרטה לזכר קרב נירים שנערך ב-15 במאי 1948, הנמצאת ליד קיבוץ סופה, במקום שבו הוקם לראשונה קיבוץ נירים במוצאי יום הכיפורים תש"ז (6 באוקטובר 1946) במסגרת עליית 11 הנקודות להתיישבות בנגב.
בקרב נהרגו שמונה ממגיני נירים, והם מונצחים באנדרטה.
האנדרטה תוכננה על ידי האדריכל יחיאל ערד בשיתוף האמן אריה סרטני שהתמחה בתבליטי בטון.
אבן פינה לאנדרטה הונחה ביוני 1983 והיא נחנכה בשנת 1985. היא בנויה בצורת בית הביטחון עם מרפסת בולטת על הגג.
על הקיר יש כתובת גדולה, שהייתה לסמל לעמידת היישובים בכלל ונירים בפרט - לא הטנק ינצח כי אם האדם, כתובת שנשארה על קיר צריף האוכל ההרוס.
במקום גם דגם של נירים במלחמה ואתר זיכרון לשמונת הנופלים שהועברו לאחר המלחמה לקבורה בקיבוץ נירים.
האנדרטה נקראת על שם שלום דנגור, רוכש אדמות נירים.
בבוקר טבח שבעה באוקטובר הגיע למקום כוח של שישה לוחמים מסיירת נח"ל, שנשלח טרם פרוץ המתקפה במסגרת כוננות עם שחר.
עם תחילת המתקפה, שכללה ירי רקטות ופצמ"רים, הכוח, המצויד בנשק אישי בלבד, התבצר במיגונית שבמקום, ונאבק בעשרות מחבלים, חמושים ברימוני יד ובמטולי RPG, שתקפו אותו.
במהלך הקרב הגיעה למקום תגבורת של שישה לוחמים.
ארבעה לוחמי נח"ל נהרגו בקרב שהתפתח במקום, ושישה נפצעו, עד חילוצם בצהריים במסוק של יחידה 669.
אנדרטת מרד ורשה (בפולנית: Pomnik Powstania Warszawskiego) היא אנדרטה בוורשה, פולין, המוקדשת למרד ורשה נגד השלטון הנאצי ב-1944.
האנדרטה עוצבה על ידי יאצק בודין והפַּסל וינצנטי קוצ'מה.
היא הוקמה בצד הדרומי של .
ב-1 באוגוסט 1989, יום השנה ה-45 למרד, הוסר הלוט מעל האנדרטה.
האנדרטה תוארה כ"אנדרטה החשובה ביותר של ורשה שלאחר המלחמה".
בשנת 2012 הייתה האנדרטה אחד מציוני הדרך החשובים ביותר לתיירים זרים.
מרד ורשה פרץ ב-1 באוגוסט 1944 ונמשך כחודשיים, עד 2 באוקטובר 1944. היה זה אחד האירועים החשובים ביותר בהיסטוריה של ורשה ושל פולין בכלל, ובתגובה הרסו הנאצים אחוז ניכר מהמבנים בעיר.
הדעות באשר למרד חלוקות: המבקרים מדגישים את המחיר הכבד בחיי אדם ובמבנים, ואילו התומכים מדגישים את הצורך הבלתי נמנע של אומה חופשית מול הכובש הנאצי.
הרפובליקה העממית של פולין (1989-1945; PRL) מתחה ביקורת על ההתקוממות ותיארה אותה כחסרת אחריות, אולם ראש עירייה (לימים נשיא פולין) לך קצ'ינסקי אישר את הקמת האנדרטה ב-12 באפריל 1988 והיא הוצגה לציבור ב-1 באוגוסט 1989, יום השנה ה-45 למרד.
נשיא גרמניה רומן הרצוג ביקר באנדרטה ב-1994 וחלק כבוד לפולנים.
הוא נשא נאום בו הכיר בפשעי המלחמה של גרמניה הנאצית במהלך מלחמת העולם השנייה בפולין והתנצל בפני הפולנים.
האנדרטה נמצאת בצד הדרומי של כיכר קרשינסקי.
ב-1999 נבנה בניין בית המשפט העליון של פולין בשטח שמאחורי האנדרטה, והוא מהווה מעין רקע לאנדרטה.
האנדרטה עשויה מברונזה, וגובהה כעשרה מטרים.
היא בנויה משני חלקים סמוכים: האלמנט הגדול והמוגבה מציג קבוצה של מורדים שעוסקים בלחימה ובורחים מבניין מתמוטט (קומפוזיציה מופשטת).
האלמנט הקטן יותר מראה מורדים יורדים לתוך בור ביוב, המייצגים את השימוש שעשו המורדים במערכת הביוב העירונית, כדי לנוע ממקום למקום.
יש לוח קטן מעבר לכביש מהאנדרטה בצומת הרחובות Długa ו־Miodowa (הלוח נמצא למעשה על Pl.
יש שביל לבנים המוביל מהלוח החוצה אל הרחוב אל פתח הביוב ששימש לבריחה.
בדיקה שנערכה בשנת 2013 העלתה שהאנדרטה זקוקה לשיפוץ.
האנדרטה הלאומית למלחמת העולם הראשונה היא אנדרטה לאומית לזכר תרומתם של אנשי הכוחות המזוינים של ארצות הברית ששרתו בחיל המשלוח האמריקני במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה הוקמה ב, הממוקם, בין רחוב 14 לרחוב 15, לאורך שדרות פנסילבניה בוושינגטון די.
הפארק הוקם בשנת 1981, ומוצב בו גם פסל להנצחתו של ג'ון פרשינג שהיה מפקד חיל המשלוח.
בינואר 2016, ועדת התכנון בחרה בהצעה "משקל ההקרבה", מבין כל ההצעות, ב-16 באפריל 2021, הונף דגל ארצות הברית בשטח האנדרטה והנשיא ג'ו ביידן נאם בטקס וירטואלי לרגל פתיחת לציבור, אם כי האנדרטה הושלמה רק בספטמבר 2024.
באתר פארק פרשינג היו מבנים מהמאה ה-19 ובסביבות 1930, קיבלה הדינה בעלות על שטח והמבנים נהרסו.
בשנת 1957 נחקק חוק בקונגרס לקרוא לאתר "כיכר פרשינג".
פיתוח הכיכר התעכב עד שנת 1962 בשל אי הכרעה בין הצעות מתחרות על האנדרטה להנצחת הגנרל פרשינג והכיכר נותרה ריקה ולעיתים קרובות מכוסה באשפה.
רק בספטמבר 1963, נשתלו באתר דשא וערוגות פרחים כדי לייפותו באופן זמני.
עיצוב הפסל, האנדרטה ופארק פרשינג הושלמו בשנות ה-70, והעבודות היו בין 1979–1981. הפארק נחנך ונפתח לציבור ב-14 במאי 1981. הוועדה האמריקאית למצבות קרב מימנה את הפרויקט בסך 400,000 דולר.
בפארק הוצב פסל של הגנרל פרשינג ניצב פסל של הגנרל פרשינג מאת רוברט ווייט, (Robert White) וקירות זיכרון המתארים את הישגיו של פרשינג במלחמת העולם הראשונה.
הפסל נחנך באוקטובר 1983. בנוסף, הוקמה שם מזרקה, בריכה (ההופכת לזירת החלקה על הקרח בחודשי חורף) וערוגות פרחים.
אנדרטאות מקומיות להנצחת חללי מלחמת העולם הראשונה
בשנת 1931, הקימו תושבי וושינגטון די.
את אנדרטת הזיכרון של מחוז קולומביה במול, לזכרם של תושבי המחוז שנהרגו במלחמת העולם הראשונה.
האנדרטה בוושינגטון עמדה בצלה של האנדרטה והמוזיאון שהוקמו בקנזס סיטי, מיזורי, ב-1926, שם עמד מגדל בגובה ומעליו פסל של מדורה מלאכותית, ש"צמח" מתוך מבנה ענק שכולל מוזיאון ואולם זיכרון, המוקדשים לזכר תושבי קנזס שנהרגו במלחמה.
העובדה שלא הוקמה אנדרטה לאומית לזכר מלחמת העולם הראשונה, הכעיסה את ותיקי מלחמת העולם הראשונה.
הרעיון להקמת שתי אנדרטאות לאומיות למלחמת העולם הראשונה
עם שיפוץ אנדרטת החירות בשנת 2000, הסנאטור קיט בונד הצעת החלטה (S.Con.Res.
114) המעניקה הכרה פדרלית רשמית לאנדרטת החירות כ"מוזיאון הלאומי של אמריקה למלחמת העולם הראשונה".
התואר היה אמנם רק לשם כבוד, אך הוא לא עבר.
בשנת 2004, לקראת פתיחת האנדרטה הלאומית למלחמת העולם השנייה בוושינגטון הבירה, הוצגה בקונגרס הצעת חקיקה (H.Con.Res.
421) שתגדיר את אנדרטת החירות כ"מוזיאון הלאומי של אמריקה למלחמת העולם הראשונה".
הצעת החוק עברה בשני בתי הקונגרס והנשיא ג'ורג' וו.
בוש חתם על החקיקה ב-28 באוקטובר 2004.
מאמצים להקמת אנדרטה לאומית למלחמת העולם הראשונה
הדחיפה לאנדרטה לאומית למלחמת העולם הראשונה נבעה מהמאמץ המוצלח להקים את האנדרטה הלאומית למלחמת העולם השנייה, שהחלה בשנת 1987, אושרה בקונגרס ב-12 במאי 1993. ונחנכה ב-28 במאי 2004.
בסתיו 2000, הציע מנהל קרן הזיכרון לוותיקי מלחמת וייטנאם, להקדיש את אנדרטת המלחמה של מחוז קולומביה להנצחה לאומית של כל חללי מלחמת העולם הראשונה.
בשנת 2008, קרא להסבה אנדרטת המלחמה של מחוז קולומביה לאתר הנצחה לאומי ובתמיכת גורמים אזרחיים הוקמה "קרן הזיכרון למלחמת העולם הראשונה" כדי לגייס כספים ולהשתדל לקדם את הנושא.
בשנת 2007, חבר הקונגרס טד פו (Ted Poe), רפובליקני מטקסס עם פרנק באקלס (Frank Buckles), החייל האמריקאי האחרון ששרד ממלחמת העולם הראשונה, שהביע את מורת רוחו מכך שלא הייתה אנדרטה לאומית למלחמת העולם הראשונה.
שנה לאחר מכן הציג טד פו הצעת חוק שכותרתה "חוק הזיכרון למלחמת העולם הראשונה של פרנק באקלס (HR 6696)".
הצעת החוק כללה גם הקמת ועדה מייעצת לאנדרטת מלחמת העולם הראשונה שתסייע בגיוס כספים לבניית האנדרטה.€ הצעת החוק נפלה מחששם של סנאטורים ממיזורי שחששו שהאנדרטה "החדשה" תתחרה באנדרטת החירות במדינתם.
נעשו עוד ניסיונות לחקיקה בנושא אך כולן נדחו.
בנפרד, הוגשה הצעת חקיקה (S.
2097) שתאפשר לקרן הזיכרון למלחמת העולם הראשונה להשתלט על אנדרטת המלחמה של וושינגטון די.סי.
ולהקים אותה מחדש כאנדרטה הלאומית למלחמת העולם הראשונה.
ב-2009, החליטה מועצת וושינגטון די.סי.
לקבל את האמור בהצעת החקיקה ולשנות את שם האנדרטה בעירם.
בדיונים שנערכו בהמשך השתתף גם פרנק באקלס, שהיה אז בן 108.
הקמת ועדת המאה למלחמת העולם הראשונה