tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ההתנגדות נשאה לעיתים צורות של רדיפות ואף טרור נגד האוכלוסייה הלא-אלבנית (סרבים, אך גם טורקים וצוענים), ואף נעשה ניסיון להכריז על עצמאות (העצמאות לא הוכרה על ידי אף מדינה מלבד אלבניה).
עקב עזיבה של סרבים את קוסובו, כולל בשנים 1990–1999, גדל עוד יותר אחוז הרוב האלבני המוסלמי בחבל לכדי 90% מהאוכלוסייה, בעוד שאחוז שאר הלאומים ירד בהתמדה.
הניתוק של הרפובליקות האחרות מיוגוסלביה דרבן את יושבי חבל קוסובו לדרוש עצמאות מיוגוסלביה, בתמיכת אלבניה השכנה.
התגובה של צבא יוגוסלביה הייתה קשה ורבים איבדו את בתיהם, את רכושם ואת חייהם במלחמת קוסובו, שהגיעה לשיאה ב-1999. נאט"ו והמערב התערבו במלחמה והפציצו את סרביה ואת מונטנגרו במשך חודשיים, עד שמילושביץ' נכנע לדרישותיהם והסיג את כוחותיו מקוסובו.
מאז יוני 1999 נשלט החבל צבאית על ידי הכוחות לשמירת השלום של נאט"ו ועל ידי כוחות מרוסיה, זאת אף על פי שכל הצדדים המשיכו להכיר בחבל כחלק מסרביה עד הכרזת העצמאות של קוסובו ב-17 בפברואר 2008.
בספטמבר 2000 נערכו ב"יוגוסלביה החדשה" בחירות לנשיאות בהן גברו כוחות האופוזיציה על מילושביץ'.
בשנת 2001 הושמט השם "יוגוסלביה" בצורה רשמית, ובמרץ 2002 החליטו ממשלות סרביה ומונטנגרו לשנות את מבנה האיחוד של "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" לאיחוד חלש יותר, שיתבסס על שיתוף פעולה בין שתי הרפובליקות, בישות חדשה שתיקרא סרביה ומונטנגרו.
השינוי התבצע ב-4 בפברואר 2003. בהוראת הפרלמנט היוגוסלבי ב-4 בפברואר 2003, חדלה יוגוסלביה להתקיים.
הממשל הפדרלי שנותר בבלגרד שימש רק לצרכים רשמיים, והממשלות המקומיות של שתי הרפובליקות ניהלו את ענייניהן כמו שתי מדינות עצמאיות נפרדות.
מאז פירוק יוגוסלביה באופן רשמי ב-4 בפברואר 2003 קיימו שתי הרפובליקות איחוד רופף בשם "סרביה ומונטנגרו", שעוגן בחוקה.
תוקף החוקה פג בשנת 2006, ועד אז שתי הרפובליקות היו צריכות להחליט האם לחזק את האיחוד וליצור אומה סרבית חדשה מהריסות יוגוסלביה, או להתפרק לשתי רפובליקות עצמאיות נפרדות.
תקופה קצרה זו התאפיינה במתח רב.
אף על פי שהאוכלוסייה במונטנגרו היא סרבית ברובה, התקיים ב-21 במאי 2006 משאל עם במונטנגרו ובו בחרו 55.5% מהמצביעים בעצמאות (האיחוד האירופי התנה את מימוש העצמאות רק אם יותר מ-55 אחוז מהמצביעים יבחרו בכך).
ב-3 ביוני 2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, ויומיים אחר כך, ב-5 ביוני, הצהירה גם סרביה על עצמאות.
בכך תם האיחוד הרופף בין שתי המדינות, ויוגוסלביה פורקה לחלוטין לשש הרפובליקות שהרכיבו אותה.
יוֹגוּרט (בטורקית: Yoğurt) הוא מוצר חלב הנוצר באמצעות החמצת החלב (תסיסה על ידי חיידקים).
תהליך הייצור של היוגורט (בדומה לגבינה) מתבסס על הוספת חיידקים שכחלק מתהליך המטבוליזם שלהם צורכים את סוכר החלב לקטוז ומפרישים חומצה לקטית.
יוגורט מיוצר אך ורק על ידי השילוב של שני זני חיידקים תרמופיליים והם סטרפטוקוקוס תרמופילוס (Streptococcus) ולקטובצילוס בולגריקוס, זנים אלו מקיימים ביניהם פעילות סינרגית כך שכל אחד משני הזנים מפריש חומרים המסייעים לזן השני בתהליך ההחמצה, בנוסף להפרשת חומרים מסייעי גדילה החיידקים מפרישים גם ליפופוליסכרידים הגורמים למרקם האופייני של היוגורט.
החלב מחומם לטמפרטורה בין 38–46 מעלות צלזיוס, מוסיפים את המחמצת הרצויה ונותנים לחלב זמן החמצה עד להגעה ל-pH בסביבות 4.6. לאחר קירור היוגורט מוכן.
את תהליך ההחמצה נהוג לבצע במכלים גדולים כך שבסוף תהליך ההחמצה היוגורט נבחש לפני המזיגה לקופסאות בהן הוא משווק (יוגורט בחוש=stirred) או שהחלב ניצוק מיד לאחר זריעת המחמצת לקופסאות ומועבר לחדר חם כך שהיוגורט תוסס בתוך הקופסאות בהן הוא משווק (set).
ניתן להפיק יוגורט כמעט מכל סוג של חלב (למשל חלב עזים או חלב כבשים) אך רוב היוגורט בעולם מבוסס על חלב פרה.
מקורו של היוגורט אינו ידוע בבטחה אך מייחסים את גילוי היוגורט לשבטים טורקים במרכז אסיה לפני 4,500 שנה.
היוגורטים הקדומים כנראה נוצרו בתסיסה ספונטנית, כתוצאה מחיידקים שחדרו לשקי עור ששימשו להובלת חלב במסעות.
מקור השם "יוגורט" כנראה נגזר מהמילה הטורקית yoğurmak, שפירושה לערבב, כנראה מתוך התייחסות לדרך הכנתו של המאכל.
היוגורט לא היה נפוץ מחוץ למרכז ומזרח אסיה, הודו ואירופה עד המאה ה-20. איליה מצ'ניקוב, המיקרוביולוג זוכה פרס נובל הרוסי-יהודי, טען שבזכות צריכת היוגורט הגדולה של הבולגרים, תוחלת החיים שלהם גדולה משל תושבי מדינות אחרות באירופה באותה עת.
ליוגורט יתרון תזונתי הנובע מן החיידקים הידידותיים הנמצאים בו.
הם מהווים חלק בלתי נפרד מהפלורה של המעיים, ומסייעים לתפקוד תקין של מערכת העיכול.
ביוגורט גם תכולה גבוהה של סידן.
היוגורט מתאים לרגישים ללקטוז היות שחיידקי היוגורט מפרקים את מרבית הלקטוז מן החלב.
צריכת יוגורט נמצאה כמסייעת להפחתת חורים בשיניים בקרב ילדים צעירים.
ממחקרי מעבדה עולה כי החלב ומוצריו יכולים להגן מפני חורים בשיניים, אולם התוצאות ממחקרים אפידמיולוגיים אינן חד משמעיות.
במחקר חתך שנערך ביפן השתתפו 2,058 ילדים בני שלוש שנים.
צריכה גבוהה של יוגורט (ארבע פעמים בשבוע ומעלה) נמצאה קשורה לשכיחות נמוכה של חורים בשיניים בהשוואה לצריכה נמוכה (פחות מפעם בשבוע), בקשר מנה תגובה.
לא נמצא קשר בין צריכת גבינה, לחם וחמאה או חלב לבין השכיחות של חורים בשיניים.
במחקר יפני נמצא כי יוגורט ללא סוכר מפחית את התרכובות שיוצרות את הריח הרע בפה.
היוגורט יכול להועיל גם כנגד פלאק, חורים בשיניים ודלקות חניכיים.
ריח רע מהפה נוצר על ידי חיידקים אנאירוביים שמתרבים בחלק האחורי של הלשון, ומייצרים תרכובות גופרית – hydrogen sulfide הוא החומר שיוצר את הריח הרע בפה.
24 משתתפים קיבלו את אותן הנחיות להגיינת פה ותזונה.
בשלב הראשון קיבלו הנחיות שלא לאכול יוגורט וגבינות.
בשלב השני של המחקר, קיבלו 90 גרם יוגורט פעמיים ביום במשך שישה שבועות.
החוקרים אספו דגימות מהרוק ומהציפוי על הלשון ומדדו את ריכוז תרכובות הגופרית באוויר שבחלל הפה.
במחקר קליני, שנערך באוניברסיטת טהראן באיראן, ומומן על יד מועצת החלב האיראנית, נמצא כי אכילת יוגורט משפרת את פרופיל שומני הדם.
במחקר, שנמשך שישה שבועות, השתתפו 90 נשים בגילאי 19–49, שחולקו באופן אקראי לשלוש קבוצות: הקבוצה הראשונה צרכה 300 גרם יוגורט פרוביוטי ביום; השנייה צרכה 300 גרם יוגורט רגיל; והשלישית לא צרכה כלל יוגורט.
בסיום המחקר, חל שיפור בפרופיל השומנים בדם בקרב שתי קבוצות היוגורט בהשוואה לקבוצת הביקורת.
חלה ירידה ברמות הכולסטרול הכללי, וירידה ביחס סך הכולסטרול: LDL ל-HDL.
בנוסף, חלה עלייה ברמות HDL בקבוצת היוגורט הפרוביוטי.
יש מחקר המראה כי אכילת יוגורט תורמת לתחושת שובע.
השגת תחושת שובע ממושכת היא מטרה חשובה בטיפול בהשמנה.
במחקר שמומן על ידי חברת יופלה, נערכה השוואה בין תחושת השובע לאחר אכילת שני מוצרי מזון שנצרכים בתדירות גבוהה בקרב צעירים בצרפת - חטיף שוקולד וגביע יוגורט, כארוחה קטנה אחר הצוהריים.
המחקר כלל 18 גברים צעירים (גיל ממוצע 21 שנים) במשקל תקין.
תחושת שובע הייתה גבוהה יותר לאחר אכילת יוגורט לעומת חטיף שוקולד.
המשתתפים דיווחו על פחות רעב, תיאבון ורצון לאכול ועל יותר מלאות.
עם זאת, לא נמצאו הבדלים בצריכת הקלוריות בארוחה שלאחר מכן.
אם כי על פי סיכום של ספריית המחקרים מבוססי הראיות של משרד החקלאות של ארצות הברית (USDA) נקבע שלמוצרי חלב (כולל יוגורט) אין שום תרומה לשמירה על משקל תקין.
יוגב אוחיון (נולד ב-24 באפריל 1987) הוא כדורסלן ישראלי המשחק בעמדת הרכז בעירוני נהריה מהליגה הלאומית ובעבר היה חבר בנבחרת ישראל.
למשך מספר שנים אוחיון החזיק בתואר מלך האסיסטים של קבוצת מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים.
אוחיון נולד בצפת וגדל בקריית שמונה למשפחה מיהדות מרוקו.
אוחיון נחשב לרכז אתלטי שתורם בכדורים חוזרים ובאסיסטים.
אוחיון השתתף בנבחרות ישראל ברמות הקדטים והנוער, והיה משחקניה המובילים של נבחרת העתודה שסיימה במקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
הוא החל לשחק עם הקבוצה הבוגרת של "הפועל גליל עליון" בליגת העל כבר בעונת 2004/2005. בעונת 2008/2009 עבר לקבוצת עירוני נהריה.
למרות בעיות כלכליות בעירוני נהריה הוחלט שאוחיון יישאר בקבוצה, אך אוחיון הגיש בוררות ולבסוף שוחרר וחתם בקבוצת הפועל ירושלים.
ב-26 ביולי 2011 חתם על חוזה לשלוש שנים בקבוצת מכבי תל אביב.
בעונת 2011/2012 השתלב אוחיון בתפקיד מוביל בקבוצה, והוא אחד משלושת השחקנים הישראליים היחידים שפתחו בחמישייה בהופעת הבכורה שלהם ונבחר לשחקן המצטיין של הפיינל פור הישראלי.
בקיץ 2012 הגיע לסיכום עם לוקומוטיב קובאן וביקש להשתחרר ממכבי תל אביב.
אוחיון טען כי סעיף יציאה בחוזהו עם מכבי מאפשר לו לעזוב תמורת פיצוי של 200 אלף דולר, אולם לטענת הקבוצה סעיף זה ניתן למימוש רק בקיץ 2013. לאחר שהצדדים לא הגיעו להסכמה עברה ההחלטה לבוררות בפיב"א.
ב-17 בספטמבר פרסם מזכ"ל פיב"א פטריק באומן את החלטתו וקבע כי אוחיון הפר את חוזהו.
ב-22 בספטמבר 2012 כינסה מכבי תל אביב מסיבת עיתונאים, בה הודיעה שהגיעה להבנות עם אוחיון, והוא האריך את חוזהו בקבוצה ל-3 שנים (בנוסף לעונתו השנייה בחוזהו הישן).
בתום עונת 2012/2013 פיב"א הכריזה על אוחיון כשחקן חופשי, וחתם לשנתיים במכבי תל אביב.
בעונת 2013/2014 זכה עם מכבי תל אביב בגביע הליגה, בגביע המדינה, באליפות ישראל וביורוליג.
במהלך עונת 2014/2015 מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה.
בתום עונת 2016/2017 שוחרר אוחיון ממכבי תל אביב.
ב-9 ביולי 2017 חתם בהפועל ירושלים.
בעונת 2019/2020, חתם בקבוצת הפועל חולון ובחודש מאי 2020 הפך לראשון בתולדות ליגת העל שהגיע ל-600 חטיפות בקריירה.
ביולי 2021 חתם אוחיון לשנתיים בעירוני נהריה מהליגה הלאומית בכדורסל.
במאי 2023 חתם אוחיון לשנה במכבי עירוני רעננה מהליגה הלאומית בכדורסל.
בעונה זו שותף ב-22 משחקי ליגה והעמיד 13.7 נק' ו-7.5 אסיסטים ב-29 דק' בממוצע.
בסיום העונה חתם לעונה נוספת בשורות רעננה.
בספטמבר 2025 חתם בעירוני נהריה
כשחקן בנבחרת העתודה של ישראל בכדורסל, היה מקום השביעי באליפות אירופה עד גיל 18 בבלגרד, בשנת 2005.
בשנת 2017 זומן לנבחרת ישראל בכדורסל הבוגרת.
קוואדרופל דאבל (מספר דו ספרתי בארבע קטגוריות שונות) - 34 נקודות 11 אסיסטים, 10 ריבאונדים ו-10 חטיפות במשחק מקיף עמק החולה נגד עירוני ט' תל אביב - הישג יוצא דופן שרק שחקני כדורסל ספורים הצליחו להשיג.
MVP הפיינל פור הישראלי (2012) – הבוגרים של מכבי תל אביב.
מונה לקפטן מכבי תל אביב לשארית העונה (0.5) כמחליף לגיא פניני שגמר את העונה בעקבות פציעה (עונת 2014/2015).
הראשון בתולדות הליגה שמגיע ל-600 חטיפות בקריירה (2020).
אלוף האסיסטים של מכבי תל אביב ביורוליג בכל הזמנים.
בשנת 2014 נישא להדס, והוא אב למספר ילדים.
יוגה צחוק היא שיטת יוגה המיועדת להפיג מתח על ידי צחוק.
הרעיון של מפגשי צחוק בקבוצה נהגה על ידי ד"ר קטריה מדן, רופא מערבי קונבנציונלי, יליד הודו, החי במומביי.
לאורך כל שנות עבודתו כרופא, חקר מדן את הרפואה המשלימה מתוך אמונה שלשתי המערכות הטיפוליות הקונבנציונלית והמשלימה יש חשיבות גדולה בריפוי ובמניעה של מחלות.
בשנת 1995 כתב מדן מאמר בנושא "הצחוק הוא התרופה הטובה ביותר" עבור מגזין שערך בשם "הרופא שלי".
במהלך סקירת הספרות שערך, גילה מדן כמות רבה של מחקרים העוסקים בהשלכות החיוביות של הצחוק על הגוף והנפש, וכן הושפע מהספר "האנטומיה של המחלה" מאת נורמן קאזנס.
ב-13 במרץ 1995 בשעת בוקר מוקדמת, הגה מדן את הרעיון להקים מועדוני צחוק.
מדן יצא לפארק הקרוב לביתו והציע לאנשים להצטרף למועדון, וכעבור כשלוש שעות הסכימו ארבעה מתוך מספר רב אנשים עימהם שוחח, להצטרף למועדון.
בתחילת הדרך אנשים סיפרו בדיחות לחברי המועדון אולם לאחר שהחלו לספר בדיחות סקסיסטיות וגזעניות שבחלקן כבר לא היו מצחיקות לאחר פעמים רבות, גילה ד"ר קטריה שעל פי ה-NLP הגוף איננו יכול להבדיל בין צחוק אמיתי לצחוק טכני, ולפי תאוריה זו הגה שיטה שהתבססה על נשימות יוגיות, מתיחות ותרגילי צחוק.
ד"ר קטריה הצליח לסחוף אחריו את האנשים שרצו לעזוב את הקבוצה הראשונית וכך החלו להתגבש קבוצות רבות בהן אנשים הדביקו אחד את השני דרך קשר עין, וכך הצחוק הטכני הפך למידבק.
ד"ר מדן גילה שהמחסום הגדול ביותר העומד בפני מצטרפי המועדון היה ביישנות.
על מנת להתגבר על הביישנות, החל לגבש קבוצות גדולות כיוון שככל שהקבוצה גדולה יותר כך קל יותר לצחוק, ויש סיכוי טוב יותר ל"הידבק בצחוק".
בהמשך פיתח מדן שיטה לשילוב נשימות עמוקות מתחום היוגה על מנת לסייע בהפחתת המתח, שיפור הנשימה ושחרור קל יותר של הצחוק.
בשנת 1998 הגיעה השיטה לארצות הברית בעזרת הקומיקאי והפסיכולוג סטיב וילסון ומיד לאחר מכן הגיעה השיטה לגרמניה ודנמרק משם זה התפתח הלאה אל העולם המערבי.
השיטה זכתה תוך זמן קצר להצלחה רבה ברחבי העולם.
השיטה משלבת תרגילי צחוק ותרגילי נשימה יוגית המבוססים על "קאפאלבטי" שזו נשימה סרעפתית.
אנו מתרגלים צחוק סרעפתי ולא גרוני, ולכן מתרגלים מקרה פרטי של יוגה.
משמעות המילה יוגה לקוחה מהמילה בסנסקריט YUJ שפירושה איחוד.
כיוון שביוגה צחוק אנו עובדים על צחוק משולב בתנועות הגוף (תנועות משנות רגשות) - אנו בעצם משנים את הרגשות דרך הגוף, או הגוף משפיע על הנפש.
אם נתנהג כשמחים בגופנו, הרגשות יתלוו גם.
אז איחוד גוף-נפש הוא יוגה במשמעותה הפילוסופית.
פירוש נוסף של אלכס סטרניק: מהי יוגה?
שליטה בתכונה כלשהי, כאשר רוב האוכלוסייה לא יכולה לשלוט בה.
למשל יכול להיות יוגי שיכול לשהות מתחת למים זמן רב מבלי לעלות למעלה ולנשום, ולכן הוא יוגי של "שהיה מתחת למים".
או "יוגי של סרטן" לפי פרופ' גרשם זיצ'ק הוא אדם בריא שחי עם גידול סרטני שנים רבות, בבריאות טובה.
בדומה לכך, יוגי של צחוק הוא אדם שלומד איך לצחוק כשלא טוב לו בחיים על מנת להרגיש יותר טוב ולכן הוא מבצע "שליטה" במצבו.
אדם שלומד לצחוק בזמן משבר ומשם למצוא פתרון לבעייתו ולהמציא את עצמו מחדש (במקום ליפול קורבן) הוא בעצם יוגי.
לאחר חזרתו של סטרניק לארץ מאתיופיה לאחר שהיה שם של 8 חודשים ובהודו חצי שנה לפני כן, פגש את לימנט (שכבר הנחתה סדנאות בישראל) והשניים החליטו להביא לארץ לראשונה את ד"ר קטריה מאדאן הוגה השיטה.
בשנת 2006 נפתח לראשונה מועדון צחוק בבית חולים.
המועדון שנקרא "החופש לצחוק" פועל במרכז הסרטן בתל השומר על ידי רות חי אשר זכתה בפרס הבינלאומי "שגרירת הצחוק" ברלין 2006 על פעילותה זו.
באותה שנה ניתן הפרס שגרירי הצחוק הישראלי בברלין לחלוצי השיטה ד"ר אוטה לימנט, אלכס סטרניק (על פועלו לקירוב בין יהודים וערבים), נילי דור האלה, אריה תבל בשל פועלו הייחודי בזמן מלחמת לבנון השנייה, ולמריאלה נץ בשל פועלה הרב להפצת תחום היוגה צחוק בארץ ובעולם.
במסגרת הפרויקט "רוש מושיטה יד" פועלים כיום מועדוני צחוק גם בבית החולים "איכילוב" שבתל אביב ובבית החולים "מאיר" שבכפר סבא וכן במרכזי יום לקשיש.
מאז שנת 2004 החלו לפעול עשרות מועדוני יוגה צחוק ברחבי הארץ.
בשנת 2014, במסגרת אירועי יום הצחוק הבינלאומי, החליט בית הספר הבינלאומי לריגולוגיה Rigology בצרפת להעניק לאלכס סטרניק, את אות ה GOLDEN LAUGHTER AWARD על עבודתו בישראל בקירוב בין יהודים, פלסטינים וירדנים באמצעות שפת הצחוק.
האות מוענק כל שנה (מאז 2003) למומחה אחר בתחומי ההומור, הצחוק או הפסיכולוגיה חיובית שפועל מתוך חזון ה Joie De Vivre.
מומלץ לאנשים בעלי מצב בריאותי מסוים להימנע מהשיטה:
שלפוחית שתן צונחת או רחם צונח
תחילת הריון (במיוחד ב-3 החודשים הראשונים, בפרט אם לאישה יש היסטוריה של הפלות)
ניתוחים בחלל הבטן או בחלל בית החזה (ב-3 החודשים האחרונים ואם עדיין אין אישור רופא לתרגל פעילות אירובית)
מחלת לב או לחץ דם גבוה שאינם מטופלים תרופתית ואינם במעקב רפואי
גלאוקומה (לחץ תוך-עיני) שאינה מטופלת תרופתית ואינה במעקב רפואי
הפרעות פסיכיאטריות (פרנויה, פסיכוזה וכדומה)
אסתמה (ב-5% מהמקרים עשוי להיגרם התקף, לכן מומלץ להצטייד במשאף)
כל מי שחולה ומחלתו מדבקת כדאי להימנע מהשתתפות במהלך תקופת ההדבקה
כל אדם שיש לו מגבלה רפואית שאינה מאפשרת לו לתרגל פעילות אירובית (כגון הליכה מהירה במשך 45 דקות)
יוג'ין ריצ'רדס הוא צלם עיתונות אמריקאי וסופר.
צילם במדינות עולם שלישי וכן שכונות עוני ברחבי ארצות הברית.
ריצ'רדס זכה בפרסי צילום רבים.
הוא תרם חלק מצילומיו וספרים על צילום לספריית הצילום בברונקס שהוקמה על שם טים הטרינגטון.
מרי יוג'יניה צ'ארלס (Mary Eugenia Charles; 15 במאי 1919 – 6 בספטמבר 2005) הייתה ראש ממשלת דומיניקה בין השנים 1980–1995. היא הייתה האישה הראשונה בראש ממשלת דומיניקה, בראש מדינה באיים הקריביים ובראש מדינה בצפון אמריקה.
צ'ארלס נולדה בכפר הדייגים פוינט מישל שבדומיניקה.
אביה, ג'ון בפטיסטה צ'ארלס, היה מייסדו של בנק שיתופי לחקלאים וכיהן כראש העיר בבירת המדינה רוזו.
את השכלתה רכשה באוניברסיטאות בטורונטו ובלונדון.
בשנת 1949 היא שבה לדומיניקה והייתה לאישה הראשונה במדינה לעסוק בעריכת דין.
בשנות השישים החלה לפעול בפומבי כנגד מגבלות על חופש העיתונות במדינה.
בתקופה זו נמנתה בין מייסדי מפלגת החופש של דומיניקה, בראשה עמדה החל משנות השבעים ועד 1995. מטעם מפלגה זו נבחרה צ'ארלס בשנת 1970 לפרלמנט והחל משנת 1975 שימשה יו"ר האופוזיציה.
בין תחומי עניינה העיקריים בשנים אלו היו רווחה, טוהר מידות וחופש ביטוי.
זמן קצר לאחר שקיבלה דומיניקה עצמאות מהממלכה המאוחדת, בשנת 1979, התמודדה צ'ארלס במערכת הבחירות בראש מפלגתה וזכתה ב-17 מבין 21 מושבי הפרלמנט.
כהונתה בראשות הממשלה נמשכה 15 שנים, במהלכן היא נבחרה לראשות ארגון מדינות הקריביים המזרחיות.
בראש הארגון זכתה צ'ארלס להכרה בינלאומית, בעת שתמכה במדיניות ארצות הברית בפלישתה לגרנדה בשנת 1983.
תמיכתה הבלתי מתפשרת בפלישה האמריקאית לגרנדה ועמידתה באתגרים פנימיים אחרים הובילו לכינויה "אשת הברזל של הקריביים".
בין השנים 1980 – 1990 היא עמדה גם בראש משרד החוץ של דומיניקה.
בשנת 1992 הוענק לה על ידי המלכה אליזבת השנייה תואר "דיים" ('גברת מפקדת') במסדר האימפריה הבריטית.
במהלך שנות כהונתה שרדה צ'ארלס שני ניסונות הפיכה.
בשלהי כהונתה השלישית, בה זכתה המפלגה ביתרון של קול יחיד בפרלמנט, הודיעה בשנת 1995 על פרישתה מהחיים הפוליטיים.
מפלגתה הפסידה בבחירות באותה שנה וצ'ארלס התמסרה למאמצי הפיקוח הבינלאומי על מערכות בחירות, בחסותו של ג'ימי קרטר.
צ'ארלס נותרה רווקה וחיה יחד עם אביה עד לפטירתו בשנת 1983. היא נפטרה בשנת 2005 לאחר סיבוך בניתוח ירך שעברה במרטיניק.
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (או יוגוסלביה) השתתפה בתחרות האירוויזיון 27 פעמים.
1961–1991: הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (SFRY) השתתפה בתחרות האירוויזיון משנת 1961, בתחרות שנערכה בקאן, צרפת.
הראשונות להתחרות בתחרות הבחירה הארצית הראשונה היו סרביה, קרואטיה וסלובניה, ואילו הרפובליקות האחרות הצטרפו בשנים הבאות.
לאורך השנים נציגיה של יוגוסלביה היו מגוון נציגים מ-5 מתוך 6 הרפובליקות שהרכיבו אותה.
אמנים אלו באו מבוסניה והרצגובינה, קרואטיה, מונטנגרו, סרביה וסלובניה.
הרפובליקה היחידה שלא קיבלה את האפשרות להיות נציגתה הייתה הרפובליקה הסוציאליסטית של מקדוניה, וכמו כן גם הפרובינציות האוטונומיות שנמצאות בסרביה, וויבודינה וקוסובו, שמעולם לא עברו את שלב הבחירה הלאומית.
הרפובליקה המצליחה ביותר של יוגוסלביה הייתה קרואטיה שגם הייתה המנצחת היחידה של יוגוסלביה באירוויזיון: הזמרים הקרואטים ניצחו ב-12 מתוך 26 תחרויות הקדם Jugovizija שנערכו ביוגוסלביה לקראת תחרות האירוויזיון.
יוגוסלביה זכתה פעם אחת בלבד, באירוויזיון 1989, שהתקיים בלוזאן, שווייץ.
הזוכים היו להקת הפופ הקרואטית ריווה עם השיר "Rock Me" ("המם אותי").
השיר קיבל 137 נקודות לאחר שהקדים את נציגי בריטניה, שוודיה ודנמרק.
להקת ריווה התפרקה בשנת 1991, אך הסולנית, אמיליה קוקיץ', המשיכה בקריירת סולו בקרואטיה.
לאחר ניצחונה בתחרות, הפכה יוגוסלביה לאחת המדינות שזכו בתחרות אך מעולם לא התמקמו במקום השני בגמר התחרות יחד עם סרביה, לוקסמבורג, יוון, אסטוניה, לטביה, פורטוגל ואוסטריה.
1992: הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה
במהלך תהליך התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה ב-1991, הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות: קרואטיה, סלובניה ומקדוניה, ונסוגו מיוגוסלביה, ואילו הנהגתה של סרביה ומונטנגרו הסכימה לשמור על ברית הדוקה.
בתחרות האירוויזיון השתתפה בתחרות הרפובליקה שהיוותה עדיין, לפחות רשמית, את הפדרציה היוגוסלבית ונקראה "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה" שהייתה סרביה ומונטנגרו.
בקדם האירוויזיון היוגוסלבי, Yugovision, שנערך בשנת 1992 השתתפו אמנים מסרביה ומונטנגרו ומבוסניה והרצגובינה, על אף כי האחרונה הכריזה על עצמאותה מיוגוסלביה באותה שנה.
השיר המנצח בקדם האירוויזיון היה "Ljubim te pesmama" ("אני מנשקת אותך עם שירים") אשר קטף את המקום הראשון בקדם היוגוסלבי.
טרם קיומה של תחרות האירוויזיון באותה שנה, ב-28 באפריל הוקמה מדינה פדרטיבית חדשה שהורכבה מסרביה ומונטנגרו ונקראה בשם "הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה".
הייתה זאת הפעם האחרונה בה אפשרו ליוגוסלביה להשתתף בתחרות בשל סנקציות אשר הטיל האו"ם על יוגוסלביה עד שנת 2004 במהלכן של מלחמות יוגוסלביה ומלחמת העצמאות של קרואטיה.
1993 – היום: לאחר התפרקות הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה
לאחר התפרקותה של הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה הכריזו הרפובליקות לשעבר של יוגוסלביה על עצמאות ותחנות הרדיו הציבוריות ותחנות הטלוויזיה השתנו לשמות לאומיים חדשים.
כמו כן, כאשר פורסמה בשנת 2016 רשימת הדגלים האסורים להנפה בתחרות, הסתבר כי גם דגל קוסובו נמצא ברשימה האסורה, יחד עם דגל חבל הבסקים, דגל קרים והדגל הפלסטיני.
בשנת 2013, אף מדינה יוגוסלבית לשעבר לא הבטיחה את מקומה בגמר התחרות כאשר בוסניה והרצגובינה החליטה לפרוש טרם קיום התחרות, סלובניה, קרואטיה, מונטנגרו וסרביה נכשלו כל אחת בחצי-הגמר הראשון של התחרות לעלות לגמר ומקדוניה נכשלה לעלות לגמר מחצי-הגמר השני.
השירים שייצגו את הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה באירוויזיון
שנה העיר המארחת מקום התחרות מנחים1990 זאגרבאולם וטרוסלב ליסנסקיגמר: הלגה ולאהוביץ' ואוליבר מלאקאר
יוגוסלביה השתתפה לראשונה במשחקים האולימפיים באולימפיאדת אנטוורפן (1920), והשתתפה ברציפות בכל המשחקים שנערכו עד אולימפיאדת סיאול (1988).
בראשית שנות ה-90 של המאה העשרים הכריזו סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה על עצמאותן מיוגוסלביה, וזו הכריזה עליהן מלחמה.
האו"ם נקט סנקציות שונות נגד יוגוסלביה, וב-30 במאי 1992 קיבלה מועצת הביטחון את החלטה 757, בה קראה למדינות החברות באו"ם למנוע את השתתפותם של ספורטאים יוגוסלבים באירועי ספורט המתקיימים בהן.
הוועד האולימפי הבינלאומי החליט כי יוגוסלביה לא תוכל להשתתף באולימפיאדת ברצלונה, אך התיר את השתתפותם של ספורטאים מהמדינה, כמשתתפים עצמאיים המתחרים תחת הדגל האולימפי וללא כל ציון של סממן המזהה את לאומם.
יוגוסלביה שבה והשתתפה באולימפיאדת אטלנטה (1996).
ב-2003 היא אימצה חוקה חדשה, שקבעה כי האיחוד בין שתי הרפובליקות המרכיבות את הפדרציה, סרביה ומונטנגרו יהיה רופף יותר.
שמה של המדינה שונה לסרביה ומונטנגרו ובשם זה היא השתתפה באולימפיאדת אתונה (2004).
ב-2006 הכריזה מונטנגרו על עצמאותה, ושתי המדינות שנוצרו התחרו בנפרד באולימפיאדת בייג'ינג (2008).
בין השנים 1920–2000 צברו הספורטאים היוגוסלבים 87 מדליות, מהן 28 מדליות זהב.
הענפים הבולטים ביותר היו התעמלות (11 מדליות, מהן 5 מדליות זהב), היאבקות (16 מדליות, מהן 4 מדליות זהב), אגרוף (11 מדליות, מהן 3 מדליות זהב) וכדורמים (8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב, נתון הממקם את יוגוסלביה במקום הרביעי בטבלת המדליות של כל הזמנים, אחרי הונגריה, איטליה ובריטניה).
יוגוסלביה אירחה את אולימפיאדת החורף של 1984, בסרייבו (כיום בירת בוסניה והרצגובינה), לאחר שנבחרה על חודם של שלושה קולות מסאפורו.
גם גטבורג הייתה מועמדת לאירוח אותם משחקים.
בלגרד הגישה את מועמדותה לאירוח אולימפיאדת הקיץ של 1992, אך דורגה במקום הרביעי, אחרי ברצלונה, פריז ובריסביין.
ההחלטה בדבר אירוח המשחקים התקבלה ב-1986, לפני שפרצה המלחמה שמנעה את השתתפותה של יוגוסלביה במשחקים שאותם הייתה מעוניינת לארח.
ארבע שנים מאוחר יותר שוב הציגה בלגרד את מועמדותה, אך דורגה במקום השישי.
ממלכת הסרבים, הקרואטים והסלובנים הוקמה ב-1918, בעקבות מלחמת העולם הראשונה, וכבר ב-1920 השתתפה לראשונה במשחקים, באולימפיאדת אנטוורפן.
היא שלחה רק את נבחרת הכדורגל שלה, שהודחה כבר בסיבוב הראשון, לאחר שנוצחה בידי נבחרת צ'כוסלובקיה בתבוסה הגדולה בתולדותיה, 7-0.
באולימפיאדת פריז (1924) נרשמו הישגים גבוהים יותר, כאשר המתעמל לאון שטוקלי זכה בשתי מדליות זהב, בקרב-רב ובמתח.
המתעמלים היוגוסלבים התבלטו גם באולימפיאדת אמסטרדם (1928), וזכו ב-5 מדליות.
שטוקלי הוסיף למאזנו מדליית זהב בתרגיל הטבעות ומדליית ארד בקרב-רב, והיה שותף גם לזכייה הקבוצתית במדליית ארד.
יוסיפ פרימוז'יץ' זכה במדליית כסף במקבילים וסטאנה דרגאנץ זכה במדליית ארד בקפיצות.
בשל המשבר הכלכלי העולמי, צמצמה ממלכת יוגוסלביה בהוצאות, כפי שעשו גם מדינות נוספות, והספורטאי היוגוסלבי היחיד שנטל חלק באולימפיאדת לוס אנג'לס (1932) היה זורק הדיסקוס וליקו נרנצ'יץ', שנסע על חשבונו, ולא הצליח להעפיל לשלב הגמר.
לאולימפיאדת ברלין (1936) שלחה יוגוסלביה את המשלחת הגדולה בתולדותיה עד אז – 86 ספורטאים.
לאון שטוקלי, שהיה אז בן 38, זכה במדליית הכסף בתרגיל הטבעות, היחידה לזכות יוגוסלביה.
לאולימפיאדת לונדון (1948) שלחה יוגוסלביה 96 ספורטאים, ולראשונה נרשמו זכיות גם מחוץ לענף ההתעמלות.
איוון גוביאן זכה במדליית כסף ביידוי פטיש, וכמוהו גם נבחרת הכדורגל, שנוצחה במשחק הגמר בידי נבחרת שוודיה בתוצאה 3-1. באולימפיאדת הלסינקי (1952) השתתף מספר זהה של ספורטאים יוגוסלבים, אך הישגיהם השתפרו.
רביעיית החותרים ללא הגאי זכתה במדליית זהב, הראשונה בענף זה.
נבחרת הכדורגל שחזרה את הישגה מלונדון וזכתה במדליית כסף, הפעם לאחר שהפסידה במשחק הגמר לנבחרת הונגריה 2-0. שחקן הנבחרת ברנקו זבץ הבקיע שבעה שערים במהלך הטורניר, והיה למלך השערים.
נבחרת הכדורמים זכתה אף היא במדליית כסף, לאחר שדורגה במקום השני אחרי נבחרת הונגריה בבית הגמר.
לאולימפיאדת מלבורן (1956) שלחה יוגוסלביה משלחת מצומצמת בהרבה, שכללה 41 ספורטאים.
נבחרת הכדורגל זכתה במקום השני בפעם השלישית ברציפות, הפעם לאחר הפסד 1-0 לנבחרת ברית המועצות.
נבחרת הכדורמים זכתה אף היא במדליית כסף נוספת, לאחר שגם הפעם דורגה אחרי הונגריה בבית הגמר.
במדליית כסף שלישית זכה רץ המרתון פרניו מיחליץ'.
לאחר שלוש אכזבות, הצליחה סוף סוף נבחרת הכדורגל לזכות במדליית זהב באולימפיאדת רומא (1960), לאחר שגברה על נבחרת דנמרק 1-3. מילאן גאליץ' היה מלך השערים של הטורניר, עם שבעה, וסגנו היה אף הוא יוגוסלבי, בורה קוסטיץ' (שישה שערים).
בנוסף, זכה המתאבק ברניסלאב מרטינוביץ' במדליית כסף.
נבחרת הכדורמים הסתפקה הפעם במקום הרביעי, לאחר שדורגה אחרונה בבית הגמר, אחרי איטליה, ברית המועצות והונגריה.
באולימפיאדת טוקיו שבה יוגוסלביה לרשום הישגים בענף ההתעמלות, לאחר שמירוסלב צראר זכה במדליית זהב בתרגיל על סוס הסמוכות ובמדליית ארד בתרגיל המתח.
המתאבק ברניסלב סימיץ' זכה במדליית זהב, וברניסלב מרטינוביץ' זכה במדליית ארד.
נבחרת הכדורמים שבה וזכתה במדליית כסף, בפעם השלישית בארבע אולימפיאדות, לאחר ששוב סיימה כסגניתה של הונגריה..
נבחרת הכדורגל נערצה הפעם בשלב רבע הגמר, לאחר שהפסידה לנבחרת גרמניה.
באולימפיאדת מקסיקו סיטי (1968) הגיעה יוגוסלביה להישגים הספורטיביים הגבוהים ביותר שלה עד אז.
69 הספורטאים ששלחה זכו ב-8 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
מירוסלב צראר שמר על תואר בתרגיל על סוס הסמוכות.
ג'ורג'יצה ביידוב הייתה לשחיינית היוגוסלבית הראשונה ולאישה היוגוסלבית הראשונה שזוכה במדליה אולימפית.
היא זכתה במדליית הזהב במשחה ל-100 מטר חזה, עם שיא אולימפי חדש (1:15.8 דקות) ובמדליית כסף במשחה ל-200 מטר חזה.
טורניר הכדורמים נערך הפעם ללא בית הגמר.
הנבחרת היוגוסלבית שוב פגשה בנבחרת הונגריה, הפעם בשלב חצי הגמר, ולראשונה הצליחה לגבור עליה, 11-13 לאחר הארכה.
במשחק הגמר גברה על נבחרת ברית המועצות וזכתה במדליית הזהב.
נבחרת הכדורסל זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי הגמר 62-63 על ברית המועצות, והפסידה לנבחרת ארצות הברית 65-50 במשחק הגמר.
המתאבק סטוואן הורוואט זכה במדליית כסף, וברניסלב סימיץ' איבד את תוארו וזכה במדליית ארד.
זבונומיר וויין היה למתאגרף היוגוסלבי הראשון שזוכה במדליה אולימפית, מדליית ארד.
לאולימפיאדת מינכן (1972) שלחה יוגוסלביה משלחת גדולה כמעט פי שניים (128 ספורטאים), אך הישגיה דווקא פחתו, והיא סיימה עם 5 מדליות, מהן שתי מדליות זהב.
נבחרת הכדוריד זכתה במדליית זהב ראשונה, לאחר שגברה על נבחרת צ'כוסלובקיה 16-21 במשחק הגמר.
מאטה פרלוב זכה במדליית זהב ראשונה באגרוף, ואילו זבונומיר וויין זכה במדליית ארד שנייה ברציפות.
המתאבק יוסיפ צ'וראק זכה במדליית כסף, ומילובאן ננאדיץ' זכה במדליית ארד.
נבחרות הכדורסל והכדורמים הסתפקו הפעם במקום החמישי.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) הצטמצם מספר הספורטאים ל-90, אך מספר המדליות שוב עלה, ל-8. חותר הקאנו מתיה ליובק זכה בשתי מדליות ראשונות בענף הקאנו/קיאק, מדליית זהב במקצה ל-1,000 מטר ומדליית ארד במקצה לחצי המרחק.
המתאבק מומיר פטקוביץ' זכה במדליית הזהב השנייה, ומתאבק נוסף, איוואן פרגיץ', זכה במדליית כסף.
באגרוף, זכה טאדייה קצ'אר במדליית כסף, ואצה רוסבסקי זכה במדליית ארד.
נבחרת הכדורסל זכתה במדליית כסף שנייה, גם הפעם לאחר ניצחון על ברית המועצות בחצי הגמר (84-89) והפסד לנבחרת ארצות הברית בגמר (95-74).
במדליה השמינית, מדליית ארד, זכה הג'ודוקא סלבקו אובאדוב.
לאולימפיאדת מוסקבה (1980) שלחה יוגוסלביה את המשלחת הגדולה בתולדותיה.
המשלחת כללה 167 ספורטאים, שזכו ב-9 מדליות, מהן 2 מדליות זהב.
בהיעדרה של ארצות הברית, זכתה נבחרת הכדורסל במדליית הזהב, לאחר שגברה על נבחרת איטליה 77-86. גם נבחרת הנשים הגיעה להישג ראשון, מדליית ארד.
נבחרת הכדורמים זכתה במדליית כסף, לאחר שדורגה בבית הגמר במקום השני אחרי ברית המועצות.
גם נבחרת הנשים בכדוריד זכתה במדליית כסף, אף היא לאחר שדורגה בבית הגמר במקום השני אחרי ברית המועצות.
בכדורגל, סיימה הנבחרת במקום הרביעי, לאחר שהפסידה בחצי בגמר 2-0 לצ'כוסלובקיה, ובמשחק על מדליית הארד הפסידה בתוצאה זהה לברית המועצות.
בנוסף להישגים בענפי הכדור, בלטו במשחקים המתאגרף סלובודן קצ'ר (אחיו התאום של טאדייה, שזכה במדליית כסף במונטריאול), שזכה במדליית זהב, צמד החותרים זוראן פנצ'יץ' ומילוראד סטנולוב שזכו במדליית כסף, צמד החותרים עם הגאי שזכה במדליית ארד, הג'ודוקא רדומיר קובצ'ביץ' שזכה במדליית ארד, והמתאבק שבאן סיידיו, שזכה אף הוא במדליית ארד.
אף שיוגוסלביה הייתה מדינה קומוניסטית, מבחינה פוליטית היא לא השתייכה לגוש המזרחי, ולכן השתתפה באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) ולא הצטרפה לחרם שהנהיגה ברית המועצות על המשחקים.
משחקים אלה היו הטובים בתולדותיה.
היא סיימה עם 18 מדליות, מהן 7 מדליות זהב, ודורגה במקום התשיעי בטבלת המדליות.
בהיאבקות זכו היוגוסלבים בחמש מדליות: ולאדו ליסיאק ושבאן טרסטנה זכו במדליות זהב, רפיק ממישביץ' זכה במדליית כסף, שבאן סיידיו זכה במדליית ארד שנייה ברציפות, וגם יוז'ף טרטיי זכה במדליית ארד.
המתאגרף אנטון יוסיפוביץ' זכה במדליית זהב, רדז'פ רדז'פובסקי זכה במדליית כסף, ומירקו פוזוביץ' ועזיז סאליחו זכו במדליות ארד.
צמד חותרי הקאנו מתיה ליובק ומירקו נישוביץ' זכו במדליית זהב במקצה הזוגות ל-500 מטר ובמדליית כסף במקצה הזוגות ל-1,000 מטר.
הקיאקיסט מילאן יאניץ' זכה במדליית כסף במקצה היחידים ל-1,000 מטר.
בחתירה, זכו זוראן פנצ'יץ' ומילוראד סטנולוב במדליה אולימפית שנייה ברציפות, מדליית ארד.
הנבחרות היוגוסלביות המשיכו לרשום הישגים נאים בענפים הכדור.
שתי נבחרות הכדוריד זכו במדליות זהב.
נבחרת הגברים גברה במשחק הגמר 17-18 על גרמניה המערבית, ונבחרת הנשים סיימה את משחקיה בבית בן שש נבחרות במאזן של חמישה ניצחונות וללא הפסדים.
נבחרת הכדורמים זכתה אף היא במדליית זהב, לאחר שדורגה במקום הראשון בבית הגמר.
נבחרת הכדורגל זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה לנבחרת צרפת 4-2 בחצי הגמר, וגברה על נבחרת איטליה 1-2 במשחק על המקום השלישי.
שניים משחקני הנבחרת, בוריסלב צווטקוביץ' וסטייפאן דווריץ' הבקיעו חמישה שערים כל אחד, וחלקו עם הצרפתי דניאל קסוארב את תואר מלך השערים של הטורניר.
גם נבחרת הכדורסל זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה בחצי הגמר 74-61 לספרד, וגברה על נבחרת קנדה 82-88 במשחק על המקום השלישי.
בשורות הנבחרת שיחק גם דראז'ן פטרוביץ' בן ה-20. נבחרת הנשים סיימה במקום השישי והאחרון.
אולימפיאדת סיאול (1988) הייתה האחרונה בה השתתפה יוגוסלביה כפדרציה סוציאליסטית המורכבת מ-6 רפובליקות.
גם במשחקים אלה הגיעה להישגים גבוהים: 12 מדליות, מהן 3 מדליות זהב.
הענף הבולט במשחקים אלה היה הקליעה.
יאסנה שקאריץ' זכתה במדליית זהב בירי באקדח אוויר ובמדליית כסף בירי באקדח, וגוראן מקסימוביץ' זכה במדליית זהב בירי ברובה אוויר.
ענף נוסף בו זכו היוגוסלבים לראשונה במדליות היה טניס שולחן.
איליה לופולסקו וזוראן פרימוראץ זכו במדליית כסף בטורניר הזוגות לגברים, ויאסנה פאזליץ' וגורדנה פרקוצ'ין זכו במדליית ארד בטורניר הזוגות לנשים.
המתאבק שבאן טרסטנה איבד את תוארו, אך זכה במדליית כסף.
המתאגרף דאמיר שקארו זכה במדליית ארד, ובמדליית ארד נוספת זכה צמד החותרים סאדיק מויקיץ' ובויאן פרשרן.
בענפי הכדור, רק נבחרת הכדורמים שמרה על תוארה, לאחר שגברה 7-9 על ארצות הברית.
נבחרות הכדורסל זכו שתיהן במדליות כסף.
נבחרת הגברים בשורותיה שיחקו, בין היתר, דראז'ן פטרוביץ', טוני קוקוץ', דינו ראדג'ה, ולאדה דיבאץ' וז'ליקו אובראדוביץ', הביסה בחצי הגמר 70-91 את נבחרת אוסטרליה, אך נכנעה במשחק הגמר 76-63 לברית המועצות.
בראשית שנות ה-90 הכריזו סלובניה, קרואטיה, בוסניה והרצגובינה ומקדוניה על עצמאותן מיוגוסלביה, וזו הכריזה עליהן מלחמה.
בין הסנקציות שנקט האו"ם נגד יוגוסלביה, הייתה החלטה 757 שקיבלה מועצת הביטחון במאי 1992, ובה קראה למדינות החברות באו"ם למנוע את השתתפותם של ספורטאים יוגוסלבים באירועי ספורט המתקיימים בהן.
הוועד האולימפי הבינלאומי החליט כי יוגוסלביה לא תוכל להשתתף באולימפיאדת ברצלונה, אך התיר את השתתפותם של ספורטאים מהמדינה, כמשתתפים עצמאיים.
כתוצאה מכך, יכלו להשתתף במשחקים רק ספורטאים בודדים, ונבחרות בענפים קבוצתיים, כגון כדורסל, כדוריד וכדורמים, שהיו אמורות להשתתף במשחקים לא יכלו לעשות זאת.
52 הספורטאים היוגוסלבים שהגיעו לברצלונה לא הורשו ליטול חלק בטקס הפתיחה ובטקס הסיום, ולא הותר להם לשאת כל סימן המזהה אותם עם ארצם.
הם נדרשו להתחרות כשהם לבושים בבגדים לבנים, וכן נקבע כי אם יזכו במדליות, יונף הדגל האולימפי וינוגן ההמנון האולימפי.
שלושה קלעים יוגוסלבים זכו במדליות בברצלונה.
יאסנה שקריץ' זכתה במדליית כסף בירי באקדח אוויר, אראנקה בינדר זכתה במדליית ארד בירי ברובה אוויר, וסטוואן פלטיקוביץ' זכה במדליית ארד בירי בשכיבה.
הרפובליקה הפדרלית של יוגוסלביה: 1996–2000
יוגוסלביה שבה להשתתף במשחקים באולימפיאדת אטלנטה (1996), אך הישגיה היו נמוכים מאלה שהגיעה אליהם בשנות ה-80. הקלעית אלכסנדרה איבושב זכתה במדליית זהב בירי בשלושה מצבים ובמדליית ארד בירי ברובה אוויר.
נבחרת הכדורסל, בשורותיה שיחקו דיאן בודירוגה, ז'ליקו רבראצ'ה, ולאדה דיבאץ' ואלכסנדר ג'ורג'ביץ' זכתה במדליית הכסף, לאחר שגברה בחצי בגמר 58-66 על נבחרת ליטא והובסה בידי נבחרת ארצות הברית 95-69 במשחק הגמר.
נבחרת הכדורעף זכתה במדליית ארד לראשונה בתולדותיה, לאחר שהפסידה לנבחרת איטליה בחצי הגמר וגברה על נבחרת רוסיה במשחק על המקום השלישי.
אולימפיאדת סידני (2000) הייתה האחרונה בה השתתפה יוגוסלביה במתכונתה זו.
111 הספורטאים שבו עם 3 מדליות, אחת מכל סוג.
נבחרת הכדורעף זכתה במדליית הזהב, לאחר שניצחה את נבחרות איטליה ורוסיה בחצי הגמר ובגמר.
הקלעית יאסנה שקריץ' זכתה במדליית כסף בירי ברובה אוויר, ונבחרת הכדורמים זכתה במדליית ארד, לאחר שהפסידה להונגריה 8-7 בחצי הגמר, וגברה על ספרד 3-8 במשחק על המקום השלישי.
נבחרת הכדורסל הסתפקה הפעם במקום השישי.
ב-2003 תוקנה חוקתה של יוגוסלביה.
הפדרציה בין סרביה ומונטנגרו נהייתה רופפת יותר, והמדינה גם שינתה את שמה לסרביה ומונטנגרו.
גם קוד הוועד האולימפי שלה שונה מ-YUG ל-SCG, ובנתוני הוועד האולימפי הבינלאומי נרשמים הישגיה של סרביה ומונטנגרו בנפרד מהישגיה של יוגוסלביה.
87 ספורטאים נטלו חלק באולימפיאדת אתונה (2004), מהם רק שבע נשים.
דיאן בודירוגה נשא את הדגל בטקס הפתיחה, אך הנבחרת, שבודירוגה שימש כקפטן שלה צברה רק ניצחון אחד בשלב המוקדמות ודורגה רק במקום ה-11. בשתי מדליות הכסף היחידות שצברה סרביה ומונטנגרו זכו הקלעית יאסנה שקריץ' בירי ברובה אוויר, ונבחרת הכדורמים, שניצחה בחצי הגמר 3-7 את יוון, והפסידה במשחק הגמר 8-7 להונגריה.
נבחרת הכדורעף דורגה ראשונה בבית בשלב המוקדמות, אך הודחה ברבע הגמר בידי נבחרת רוסיה.
יוגוסלביה השתתפה באולימפיאדת החורף הראשונה, אולימפיאדת שאמוני (1924).
היא נעדרה מהמשחקים רק פעמיים, מאולימפיאדת לייק פלאסיד (1932) ומאולימפיאדת סקוו ואלי (1960).
להישג משמעותי ראשון הגיעה רק באולימפיאדה אותה אירחה, אולימפיאדת סרייבו (1984), כאשר יורה פרנקו זכה במדליית כסף בסקי אלפיני.
באולימפיאדת קלגרי (1988) זכו הספורטאים היוגוסלבים ב-3 מדליות: בקפיצות סקי זכתה הנבחרת במדליית כסף, ומאיאז' דבלאק זכה גם במדליית ארד בקפיצה מגבעה גבוהה.
גולשת הסקי האלפיני מטיה סווט זכתה במדליית כסף בסלאלום.
החרם על יוגוסלביה הוטל רק במאי 1992, והיא הספיקה להשתתף באולימפיאדת אלברוויל (1992).
היא נעדרה מאולימפיאדת לילהאמר (1994), ושבה והשתתפה באולימפיאדת נאגנו (1998).
סרביה ומונטנגרו השתתפה באולימפיאדת חורף אחת, אולימפיאדת טורינו (2006).
מאז אולימפיאדת קלגרי, לא הגיעה יוגוסלביה (או סרביה ומונטנגרו) להישגים משמעותיים באולימפיאדות החורף.
יוג'יני סקוט היא אנתרופולוגית אמריקאית העוסקת באנתרופולוגיה פיזית, מנהלת המרכז הלאומי לחינוך מדעי (National Center for Science Education – NCSE) בארצות הברית בין השנים 1987–2013. היא מבקרת בכירה של תאוריות הבריאתנות והתכנון התבוני.
סקוט גדלה בוויסקונסין ועניינה באנתרופולוגיה החל מגיל צעיר.
סקוט השלימה לימודי תואר ראשון ושני באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי ולימודים לתואר דוקטור באוניברסיטת מיזורי.
היא הצטרפה לאוניברסיטת קנטקי כחוקרת בתחום האנתרופולוגיה הפיזית בשנת 1974 וזמן קצר לאחר מכן נכחה בוויכוח בין אחד ממוריה, ג'יימס גוואן והבריאתן דואיין גיש, ויכוח שהצית את עניינה בהפרכת טענות הבריאתנים נגד תאוריית האבולוציה.
בעקבות הוויכוח טבעה את המושג "דהרת גיש".
סקוט לימדה גם באוניברסיטת קולורדו ובאוניברסיטת קליפורניה בסן פרנסיסקו.
מחקרה מתמקד באנתרופולוגיה רפואית ובביולוגיה של השלד.
בשנת 1980 עמדה סקוט בראש המאבק למנוע את הכנסת לימודי הבריאתנו לבתי הספר הציבוריים של לקסינגטון, קנטקי.
כתוצאה ממאמציה בתחום זה בלקסינגטון ובמדינות אחרות, נוסד המרכז הלאומי לחינוך מדעי (National Center for Science Education, NCSE) בשנת 1981. בשנת 1987 מונתה סקוט בתור מנהלת המרכז.
בשנת 1993 העניקה אוניברסיטת מיסורי אות כבוד לסקוט.
בשנת 1994 נבחרה סקוט כחברה באקדמיה למדעים של קליפורניה.
היא הייתה נשיאת "האגודה האמריקאית לאנתרופולוגיה פיזית" בין 2000–2002 והיא עמיתה באגודה האמריקאית לקידום המדע (AAAS).
סקוט קיבלה פרסים רבים מארגונים אקדמיים.
ב-1999 הוענק לה אות כבוד מהחברה האמריקאית לביולוגיה של התא.
ב-2001 יבלה סקוט את "אות השירות הציבורי" מהחברה הגאולוגית האמריקאית בזכות "האופן שבו קידמה את ההבנה הציבורית לגבי חשיבותם של המדע, השיטה המדעית, החינוך המדעי ותפקידה של האבולוציה בחינוך זה." בשנת 2002 העניק לה המכון האמריקאי למדעי הביולוגיה את העיטור הראשון של "אות השירות המצטיין" (Outstanding Service Award).
היא קיבלה את הפרס על שם סטיבן ג'יי גולד מהאגודה ללימודי האבולוציה וכן אותות הוקרה נוספים מאגודת מורי המדע בקליפורניה, מהאגודה האנתרופולוגית האמריקאית, מאוניברסיטת ראטגרס, מאוניברסיטאות במונטריאול, מסצ'וסטס, אוהיו ועוד.
בשנת 2010 קיבלה סקוט אות הוקרה מהאקדמיה הלאומית למדעים.
סקוט גודלה על ברכי השקפת העולם של כנסיית "המדע הנוצרי" (Christian Science) על ידי אמה וסבתה, אך לאחר מכן הגדירה עצמה פרוטסטנטית ליברלית.
כיום היא חילונית הומניסטית ומגדירה את עצמה נונתאיסטית.
בשנת 1998 קיבלה סקוט אות כבוד מהאגודה ההומניסטית האמריקאית.
בנאום התודה שלה תיארה כיצד הצהרה שאימץ האיגוד הלאומי של מורי הביולוגיה, לפיה האבולוציה "בלתי מפוקחת" ו"ללא חותם אישי", הותקפה על ידי בריאתנים.
התגובה הראשונית של האיגוד הייתה לשמור על הנוסח למרות לחצי הבריאתנים, אך סקוט הסכימה עם התאולוג יוסטון סמית ועם הפילוסוף אלווין פלנטינגה שסברו שיש להשמיט מילים אלה מההצהרה, כיוון שהן מהוות טענות פילוסופיות ותאולוגיות שהוכחתן היא מעבר ליכולתו של המדע המבוסס על נטורליזם מתודולוגי.
המרכז הלאומי לחינוך מדעי הוא נייטרלי מבחינה דתית ובין חבריו יש שמחזיקים במגוון אמונות דתיות ורוחניות ויש שאינם מחזיקים באמונות מסוגים אלה.
סקוט נחשבת מומחית בבריאתנות ובתכנון תבוני וממתנגדותיהם הבכירות.
ספרה "אבולוציה נגד בריאתנות: מבוא" פרסם בהוצאת גרינווד ב-2004 ובהוצאת אוניברסיטת קליפורניה ב-2005. כמו כן ערכה בשיתוף עם גלן בראנץ' את האנתולוגיה "לא בכיתות הלימוד שלנו: למה שגוי ללמד תכנון תבוני בבתי הספר שלנו", שיצאה לאור ב-2006.
היא קיימה מחקרים על אופן ההתקבלות של מדע האבולוציה בארצות הברית בשנים האחרונות, וכן מחקר השוואתי לגבי אופן ההתקבלות של האבולוציה במדינות שונות בעולם, מחקר בו התגלה שארצות הברית וטורקיה הן האחרונות מבחינת שיעור התושבים המקבלים את האבולוציה.
עוד ערכה תיאור של פרויקט סטיב.
סקוט פעילה במספר ארגונים הפועלים להפרדת הדת מהמדינה בארצות הברית.
הופעתה בפסק דין קיצמילר נגד ועדת החינוך של דובר
ב-2005 הייתה סקוט, ביחד עם חברים נוספים במרכז הלאומי לחינוך מדעי, בצוות שייעץ לתובעים במשפט קיצמילר נגד בית הספר המחוזי של דובר, פנסילבניה.
השופט הפדרלי (מינוי של הנשיא הרפובליקני ג'ורג' ו.
בוש משנת 2002) ג'ון ג'ונס פסק נגד הוראת תכנון תבוני או בריאתנות בבתי הספר הציבוריים.
לסקוט ולבעלה, תומאס סאגר, עורך דין במקצועו, בת אחת.
יוג'יני (ג'יני) בושאר (Eugenie Bouchard; נולדה ב-25 בפברואר 1994) היא שחקנית טניס מקצועית מקנדה.
דורגה בשיאה (20 באוקטובר 2014) במקום חמישי בעולם.
באוקטובר 2020 דורגה במקום 168 בעולם בדירוג ה-WTA.
ביולי 2014 עלתה לראשונה לגמר הנשים בווימבלדון, אך הפסידה לצ'כית פטרה קביטובה בשתי מערכות.
באותה שנה הגיעה לחצי הגמר באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות צרפת הפתוחה.
כן זכתה בתואר ה-WTA הראשון שלה בטורניר נירנברג.
יוג'יני נולדה למישל וג'ולי בושאר במונטריאול שבקנדה, אחות תאומה זהה לביאטריס, ולאח ואחות צעירים ממנה.
ג'יני ואחותה נקראו על שם בנותיו של הנסיך אנדרו: ביאטריס על שמה של הנסיכה ביאטריס, ויוג'יני על שמה של הנסיכה יוג'יני.
היא החלה לשחק טניס בגיל 5 תוך כדי לימודיה בבית הספר.
בהיותה בת 12 עברה לפלורידה כדי להתאמן אצל שחקן העבר ניק סאביאנו.
סאביאנו מלווה אותה עד היום כמאמנה האישי.שחקן הטניס האהוב עליה הוא רוג'ר פדרר; היא הגדירה את הפגישה ביניהם בטורניר ווימבלדון 2012 כאחד האירועים המשמעותיים בחייה.
בושאר מחבבת את הזמר הקנדי ג'סטין ביבר ואמרה פעמים אחדות, שהיא רוצה שיבוא לצפות בה משחקת.
בושאר התפרסמה בעולם הטניס כשזכתה בשנת 2012 באליפות וימבלדון לנערות.
באותה תחרות זכתה בצוותא עם השחקנית האמריקאית טיילור טאונסנד אף בתחרות הזוגות לנערות.
באותה שנה הגיעה לחצי הגמר של אליפות אוסטרליה הפתוחה לנערות.
ב-2013 קיבלה כרטיס חופשי לטורניר מיאמי, ובו גברה על שחר פאר בסיבוב הראשון באחד מניצחונותיה הראשונים על שחקניות מהדרג הגבוה.
היא נוצחה בסיבוב השני על ידי מריה שראפובה.
במוקדמות ווימבלדון באותה שנה ניצחה בסיבוב השני את אנה איבנוביץ' במה שהיה לניצחונה הגדול ביותר עד אז.
בסוף עונה זאת הוכתרה בתואר "השחקנית העולה של השנה".
בשנת 2014 חלה פריצתה הגדולה של בושאר לצמרת הטניס העולמית.
היא הגיעה לחצי גמר אליפות אוסטרליה הפתוחה, אחרי שגברה על אנה איבנוביץ' ברבע הגמר, אך הובסה על ידי נה לי.
באליפות צרפת הפתוחה שוב הגיעה לחצי הגמר אחרי שגברה בדרך על שחקניות המדורגות במאיה הראשונה (ובהן שחר פאר, אנגליקה קרבר וקרלה סוארס נבארו) אך הפסידה בחצי הגמר לזוכת הטורניר מריה שראפובה.
בטורניר וימבלדון הצליחה להגיע עד לגמר, אך הפסידה לפטרה קביטובה בשתי מערכות - 6-3, 6-0. בעקבות טורניר וימבלדון סבלה מפציעה וחזרה כעבור חודש לשחק בטורניר גביע רוג'רס במונטריאול, אבל הודחה בסיבוב השני, אחרי שהפסידה 2:1 לאמריקנית שלבי רוג'רס.
באליפות דרום-מערב ארצות הברית הפתוחה (טורניר סינסינטי), באוגוסט 2014, שוב הפסידה בסיבוב השני - לסווטלנה קוזנייצובה - 2:1. באליפות ארצות הברית הפתוחה (בפלאשינג מדוז, ניו יורק) הגיעה (באחד בספטמבר) לשמינית הגמר ונוצחה על ידי יקטרינה מקארובה בשתי מערכות, 7:6, 6:4.
ב-2015 חלה נסיגה גדולה בהישגיה.
בטורניר ווימבלדון, שבו הגיעה ב-2014 לגמר ולדירוג של מקום שביעי, הודחה בסיבוב השני והידרדרה עד למקום ה-26 בדירוג העולמי לנשים.
מאז שנת 2016 לא הצליחה לעבור מעבר לסיבוב השלשי בתחרות גראנד-סלאם ולכן הדרדרה עד למקום ה-168 בדירוג העולמי.
לבושאר ישנם חוזי חסות עם קוקה-קולה ונייקי, והיא מפרסמת את מוצריהם.
היא פרסמה בעבר מותגים נוספים וישנם המנבאים לה עתיד גדול כדוגמנית, בייחוד אחרי שהצטיירה בווימבלדון 2014 כחביבת הקהל.
יוגה תרפיה, או יוגה טיפולית, היא שיטת רפואה אלטרנטיבית, המיועדת להשתמש בטכניקות יוגה למטרות טיפול בריאותי.
למושג מגוון הגדרות שונות מעט, אולם המשותף להן הוא שמדובר בשימוש בטכניקות מתחום היוגה, תוך התאמות מסוימות, לטיפול באנשים עם בעיות בריאותיות, במטרה להבריא אותם, או לשפר את מצבם וכושר התמודדותם עם אותן בעיות.
הגדרת האיגוד הבין לאומי של המטפלים ביוגה היא - "תהליך העצמת אנשים להתקדמות לבריאות ואיכות חיים משופרת, בעזרת הפילוסופיה והיישום של יוגה".
יוגב לרמן (נולד ב-20 באוקטובר 1991) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת הבלם בבני יהודה תל אביב.
לרמן החל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של הפועל תל אביב, וכשהגיע לגיל בוגרים בתחילת עונת הושאל להפועל צפרירים חולון מליגה א'.
ב-24 בספטמבר 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בקריירה, בניצחון 3–2 על שמשון בני טייבה במסגרת גביע המדינה.
בסיום העונה ירדה קבוצתו לליגה ב'.
בקיץ שוחרר מהפועל תל אביב וחתם בהפועל הרצליה מהליגה הלאומית.
ב-16 בספטמבר 2011 הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, בתיקו 1–1 מול מכבי הרצליה.
בעונה זו ערך 32 הופעות בליגה, בהן כבש שני שערים, ובסופה רשם ירידת ליגה שנייה ברציפות.
ב-14 בספטמבר 2012 ספג כרטיס אדום ראשון בקריירה, בתיקו 1–1 מול בית"ר תל אביב רמלה.
בסיום העונה עלה עם הקבוצה לליגת העל והפך לשחקן הרכב קבוע בקבוצה, במדיה שיחק שלוש שנים בסך הכל, מתוכן שנתיים בליגת העל.
ב-25 ביוני 2015 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
בעונת 2015/2016 שותף ב-36 משחקי ליגה, והמועדון רשם את הישג השיא שלו כאשר סיים במקום הרביעי בליגה הלאומית.
ב-24 במאי 2016 חזר לליגת העל כאשר חתם לשלוש שנים בעירוני קריית שמונה.
ב-18 במרץ 2017 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בהפסד הקבוצה 2–3 להפועל תל אביב, ובסך הכל ערך 20 הופעות ליגה בעונת 2016/2017. ב-11 ביוני 2017 חזר להפועל קטמון ירושלים, ומתחילת עונת 2018/2019 שימש כקפטן הקבוצה.
ב-14 ביוני 2019 חתם בהפועל רמת השרון.
בינואר חזר לקדנציה שנייה בהפועל הרצליה.
במהלך שנת 2016 שינה את משפחתו מ"לרמן" ל"הזוהרוי" בעקבות פגישה עם מיסטיקנית.
כשנה לאחר מכן, שינה את שם משפחתו בחזרה ל"לרמן".
יוגב יפת (נולד ב-30 במאי 1985) הוא שחקן תיאטרון, טלוויזיה וקולנוע, קומיקאי, יוצר תוכן ובמאי טלוויזיה ישראלי.
יפת נולד בפתח תקווה למשפחה ממוצא תימני, והוא בוגר התיכון"אמי"ת גוש דן".
מיד לאחר שירותו הצבאי החל ללמוד משחק בסטודיו לאומנויות התיאטרון מיסודו של יורם לוינשטיין, וסיים את לימודיו בשנת 2009. יפת הוא בוגר החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב לשנת 2016.
בתום לימודיו השתלב בתיאטרון ושיחק במגוון הצגות בתיאטרון באר שבע, בתיאטרון חיפה, בתיאטרון המדיטק, בתיאטרון אורנה פורת, ובתיאטרון תמונע.
בשנת 2011 עלתה הצגת היחיד שלו, "סמיר ויונתן", בבימויה של סיון הנדלסמן על-פי ספר של דניאלה כרמי.
ההצגה השתתפה בפסטיבל תיאטרונטו 2011, בו זכה יפת בפרס השחקן המצטיין.
בטקס פרס הבמה מטעם אסיטז' לשנת 2012, זכה עם ההצגה בפרס "השחקן הראשי של השנה" וההצגה עצמה זכתה בפרס "הצגת השנה".
בשנת 2012 גילם תפקיד ראשי בסדרת הדרמה "2.3 בשבוע" בבימוי של שחר ברלוביץ', שהוקרנה בערוץ 10.
יחד עם בת זוגו גיה באר גורביץ', הפיק יפת את סדרת הרשת "בנהאל" העוקבת אחרי דמויותיהם של הילדים בנהאל (גורביץ') ואליקים (יפת).
בשנת 2014 יצר יחד עם ניר ברגר את סדרת הרשת "שיחות יוצאות", שזכתה להצלחה וקיבלה את פרס הסדרה הטובה ביותר בפסטיבל סדרות רשת בהונג קונג.
בשנת 2015 יצא סרטו של עמוס גיתאי "רבין, היום האחרון", בו מגלם יפת את דמותו של הרוצח יגאל עמיר.
הסרט השתתף בפסטיבל הסרטים של ונציה.
בשנת 2017 עלתה בערוץ ניקלודיאון הסדרה "בית הכלבים", סיטקום לילדים בבימויו של יפת.
בין השנים 2019–2021 ביים את הסדרה "אבא מטפלת" בכיכובו של יובל סמו, על עבודתו בסדרה קיבל מועמדות בתחרות פרסי הטלוויזיה לילדים ולנוער.
בשנת 2021 עלתה הסדרה "למה מי מת" בערוץ yes drama, אותה ביים ויצר וכתב יחד עם שראל פיטרמן ואייל אלטויל.
בשנת 2022 עלתה הסדרה "בלאדי מורי" בבימויו.
בשנת 2023 עלה הסרט "Sing פסטיגל" בבימויו.
בשנת 2025 יצר את סדרת הרשת אואזיס במדבר יחד עם בת זוגו.
בספטמבר 2017 נישא יפת לבת זוגו גיה באר גורביץ'.
בדצמבר 2018 נולד לזוג בן, באפריל 2022 נולדה לזוג בת ובמרץ 2025 נולדה להם בת נוספת.
יוגב קנזי (נולד ב-1974) הוא ספורטאי פאראלימפי לשעבר בעל מדליית ארד בקפיצה לרוחק.
קנזי נולד עם שיתוק בכתף ומוגבל בידו.
בצעירותו החל להתאמן במרכז הספורט לנכים ומאוחר יותר באימונו של דוד קושניר.
במשחקים הפאראלימפיים אטלנטה (1996) התחרה בריצות ל-100, 200 ו-400 מטר ובקפיצה לרוחק.
בריצת 200 מטר דורג במקום השמיני וביתר התחרויות לא העפיל לגמר.
ב-1998 התחרה לראשונה באליפות העולם וסיים במקום החמישי עם קפיצה לרוחק 6.36 מטר.
בהופעותיו הבאות באליפות העולם קפץ ב-2002 למרחק 6.28 מטר וסיים במקום החמישי וב-2006 למרחק 5.89 מטר וסיים במקום השמיני.
במשחקים הפאראלימפיים סידני (2000) התחרה בקפיצה לרוחק וזכה במדליית ארד לאחר הישג של 6.63 מטר.
ב-2001 זכה באליפות אירופה באתלטיקה קלה לנכים שנערכה בהולנד במדליית כסף בתחרות קפיצה לרוחק לאחר הישג של 6.29 מטר.
במשחקים הפאראלימפיים אתונה (2004) התחרה בקפיצה לרוחק וסיים במקום השמיני עם הישג של 6.11 מטר.
ב-2014 השתתף באליפות אירופה ודורג במקום השישי בתחרות הטלת כידון עם הטלה למרחק 24.9 מטר.
קנזי בעל תואר שני בכלכלה, יועץ השקעות ויועץ ביטוח.
יוגב יוסף (נולד ב-30 באוגוסט 1981) הוא שייט עבר ישראלי.
הוא אלוף העולם (מרסיי 2002) לצד שותפו שחף אמיר במפרשית מדגם 470.
בשנת 2001 השתתפו יוסף ואמיר באליפות העולם לנוער במפרשיות 470 וזכו במדליית הכסף.
בשנת 2002 הם השתתפו ב"משחקי השיט העולמיים" של איגוד השיט הבינלאומי (ISAF World Sailing Games) אשר נערכו במרסיי שבצרפת.
תחרות זו נחשבה באופן שנוי במחלוקת לאליפות העולם.
בתום כל 11 השיוטים, יוסף ואמיר סיימו במקום הראשון הכללי וזכו במדליית הזהב.
בדצמבר 2003, החליטו יוגב יוסף ושותפו שחף אמיר לפרוש לאחר שהפסידו את הכרטיס לאולימפיאדת אתונה לשייטים הבכירים גידי קליגר ואודי גל.
בשנת 2003 - מקום ראשון "שבוע האביב" (צרפת)
בשנת 2002 - אלוף עולם לבוגרים (צרפת)
בשנת 2001 - סגן אלוף אירופה לנוער (טורקיה)
בשנת 1999 - סגן אלוף אירופה לנוער (גרמניה)
בשנת 1998 - סגן אלוף עולם לנוער (דרא"פ)
בשנת 1997 - אלוף אירופה לנוער (אירלנד)
בשנת 1997 - מקום שלישי באליפות העולם לנוער (יפן)
בשנת 1995 - מקום שלישי באליפות אירופה (הולנד)
יוגב מתגורר כיום בתל אביב ועובד ברשות הספורט של עיריית תל אביב יפו ומנהל את מרכז קהילתי לספורט ימי (מתחם הדולפינריום)
יוגוסלביה נטלה חלק באירוויזיון לרוקדים צעירים 3 פעמים, ב-1987, ב-1989 וב-1991.
הרקדנים והריקודים שייצגו את יוגוסלביה באירוויזיון לרוקדים צעירים
שנהאמןריקודכוריאגרףמקום בחצי גמרמקום בגמר 1987 ורדנה אוזוסטיקVariation from "Le Corsaire"מ.
פטיפהלא התקיים חצי גמר - 1989 דינו בסקהלא ידועלא ידוע -לא העפיל לגמר 1991אנה פבלוביקלא ידועלא ידוע -לא העפיל לגמר
יוגב בר ששת (נולד בשנת 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשמש סגן מבקר מערכת הביטחון.
קודם לכן שימש סגן ראש המנהל האזרחי, סגן מפקד עוצבת הפלדה, מפקד חטיבת יואב, קצין המבצעים של פיקוד הדרום ומפקד גדוד 50.
בר-ששת למד בפנימייה הצבאית לפיקוד-אור עציון.
התגייס לצה"ל ושובץ בגדוד 51 בחטיבת גולני.
בסיום הקורס מונה למפקד מחלקה בחטיבת ביסלמ"ח.
בהמשך שימש כסגן מפקד פלוגה.
לאחר מכן שירת כמפקד פלוגה בביסלמ"ח.
בהמשך עבר לחטיבת הנח"ל ומונה למפקד פלוגה, ושימש בתפקיד בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
לאחר המלחמה מונה למפקד פלנ"ט נח"ל.
בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד 50. לאחר מכן מונה למפקד מחזור האימון המתקדם בבא"ח נח"ל.
ב-3 בספטמבר 2023 הוחלט על העלאתו לדרגת תא"ל ומינויו לסגן מבקר מערכת הביטחון.
במהלך מלחמת חרבות ברזל שימש בתפקיד מח"ט ב' בחטיבת הנח"ל.
במהלך המלחמה נפצע באורח בינוני מרסיסי ירי במהלך פעילות בשכונת זייתון שבדרום העיר עזה.
בר-ששת מתגורר בנטע, נשוי ואב לשישה.
יוג'ין מרלה (ג'ין) שומייקר היה אסטרונום וגאולוג וחוקר משפיע בתוכניות רייג'ר, סרוויור ואפולו, ממייסדי תחום מדעים פלנטריים.
גילה שביטים וכוכבי לכת מינוריים.
נודע גם על גילוי שביט שומייקר-לוי 9, שהתנגש בכוכב הלכת צדק בשנת 1994, אותו גילה יחד עם האסטרונומים קרוליין שומייקר (שהייתה גם אשתו) ודייוויד לוי.
הגאולוג הראשי של משימות אפולו הראשונות לירח.
אחד מהראשונים שהעלה את הרעיון שמקור מכתשי פגיעה מקורם בפגיעות אסטרואידים.
נכון ל-2020, האדם היחיד שאפרו נמצא על הירח.
שומייקר נולד בלוס אנג'לס, קליפורניה, ארצות הברית, בנם של מיוריאל מיי, מורה וג'ורג' אסתל שומייקר, שעבד כמורה, חקלאי, בעסקים ובתעשיית הקולנוע.
במהלך ילדותו הוריו עברו בין מקומות שונים, מלוס אנג'לס, באפלו ניו יורק וויומינג.
אביו של שומייקר לא אהב ערים גדולות וקיבל משרה של מחנך במחנה של חיל השימור האזרחי בוויומינג.
אמו, לא אהבה את החיים בויומינג וקיבלה עבודה כמורה בבית ספר מדעי בבאפלו.
הוריו התפשרו - במהלך שנת הלימודים יוג'ין ואמו היו בבאפלו ובקיץ הם יחזרו לוויומינג.
אהבתו של יוג'ין לחקר סלעים החלה בתוכנית לילדי יסודי של מוזיאון המדע בבאפלו.
הוא התלהב מהתוכנית ולקח קורסים נוספים בנושא המיועדים לכיתות גבוהות יותר.
בשנת 1942 המשפחה עברה בחזרה ללוס אנג'לס, שם שומייקר למד בבית ספר התיכון פיירפקס, אותו סיים תוך שלוש שנים.
באותו זמן גם היה בתזמורת בית הספר, התעניין באתלטיקה ויצירת תכשיטים מאבני חן.
בגיל 16, בשנת 1944, שומייקר החל ללמוד במכון הטכנולוגי של קליפורניה.
הוא סיים את התואר הראשון ב-1948, בגיל 19, והחל ללימוד לתואר שני בגאולוגיה תוך חקר סלעים מעידן הפרקמבריון בניו מקסיקו.
בזמן ששומייקר למד במכון הטכנולוגי של קליפורניה הוא התחבר עם שותפו לחדר, ריצ'רד ספלמן.
לקראת חתונתו של ספלמן, שומייקר הגיע לקליפורניה כדי להיות השושבין, שם פגש את אחותו של ריצ'רד, קרוליין.
קרוליין הייתה בעלת תואר ראשון בהיסטוריה ומדעי המדינה מאוניברסיטת המדינה של קליפורניה בצ'יקו.
אף על פי שבצעירותה לא התעניינה בגאולוגיה, היא אמרה שיוג'ין מצליח לגרום לנושא להיות מעניין.
כשהילדים היו צעירים קרוליין נשארה בבית כדי לגדל אותם.
לאחר שגדלו, היא חיפשה נושא משמעותי ללמוד ולתרום בו.
ויוג'ין הציע שתלמד אסטרונומיה ותעזור לצוות שלו בחיפוש אחר גופים קרובי ארץ.
היא התקדמה משמעותית ובגיל 51, החלה קריירה כמדענית פלנטרית ומגלה של אסטרואידים רבים.
בני הזוג גילו יחדיו כ-168 אסטרואידים, וקרוליין המשיכה לגלות עוד אסטרואידים רבים.
סוכנות הסקר הגאולוגי של ארצות הברית (United States Geological Survey) שכרה את שומייקר ב-1950, והוא המשיך לעבוד עם הסוכנות במשך כל הקריירה שלו.
משימתו הראשונה הייתה לחפש מצבורי אורניום במדינות יוטה וקולורדו.
לאחר מכן חקר תופעות געשיות, כיוון שחוקרים אחרים שמו לב לקשר בין מצבורי אורניום וצינורות פלטה של הרי געש עתיקים.
מחקר זה הביא אותו לחקור את השדה הגעשי בגבעות הופי שברמת קולורדו בצפון אריזונה, הנמצאים ליד מכתש המטאור.
במסגרת לימודי הדוקטורט שלו באוניברסיטת פרינסטון ב-1960, תחת הנחייתו של הארי הס.
שומייקר חקר את הדינמיקה והיווצרותו של מכתש המטאור.
שומייקר שם לב כי מכתב המטאור בעל אותה צורה של מכתשי פיצוץ שנוצרו כתוצאה מניסויי פצצות האטום באתר הניסויים נבדה ובעיקר דומים לניסויים שנעשו ב-1951 ו-1955.
בשנת 1960, שומייקר והגאולוג אדוארד צ'או מצאו עדויות של קואסיט בתוך מכתש המטאור, דבר המוכיח כי המכתש נוצר כתוצאה מפיצוץ גדול שיצר טמפרטורות ולחץ מאוד גבוה.