tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צלע בסיס (Base Leg ) – צלע ניצבת למסלול, אליה פונים אחרי צלע בסיס ומנמיכים לקראת צלע הפיינל.
צלע סופית או פיינל (Final Leg) – צלע עם המסלול ומהווה את הגישה הסופית לנחיתה.
נהלי הגעה ונהלי עזיבה או יציאה (Departure Procedure ו־Arrival Procedure) – נהלים המסדירים את אופן הניווט וההנמכה בהכנה לנחיתה, או הטיפוס והעזיבה אחרי המראה משדה מסוים.
מקובלים גם המונחים STAR ו-SID.
ריתוק או המתנה (Holding) – לעיתים נדרשת המתנה של כלי הטיס בגובה ומיקום מסוימים בשביל ליצור הפרדה בין כלי טיס או כאמצעי להסדרת סדרי ותזמוני נחיתה.
מינימה (Minima ) – בנוהלי גישה לנחיתה המינימות הן הגדרות לתנאים מינימליים כגון מהירות גובה וראות במרחק מסוים מהשדה, כתנאי להמשך הנחיתה, אחרת יש ללכת סביב או לבצע נוהל החטאת גישה.
בנוהלי המראה מינימה מגדירה תנאים מינימליים להמראה.
כללי טיסת ראייה בראשי תיבות כט"ר (Visual Flight Rules בראשי תיבות VFR) – כללי טיסה בניווט ויזואלי לפי ציוני דרך קרקעיים.
במרבית המדינות טיסת ראייה לא כוללים בקרה ולא מחייבים את הטייס להיצמד למסלולים מוגדרים מראש, אלא באזורים מוגבלים ספציפיים.
כללי טיסת ראייה מבוקרת בראשי תיבות כטר"ם (Controlled Visual Flight Rules או CVFR) – אופייני לכללי הטיסה בישראל, כאשר כל הטיסה מבוצעת במרחבים מבוקרים ולאורך נתיבים מוגדרים.
כללי טיסת מכשירים בראשי תיבות כט"ם (Instrument Flight Rules בראשי תיבות IFR) – כללי טיסה בניווט מכשירים על ידי הסתמכות על משואות וניווט חישובי.
החטאת גישה (Missed Approach ) – נוהל משני בגישת מכשירים בה התנאים לנחיתה לא מתאימים להגדרות, אין ראות מתאימה או הוא לא בגובה מתאים (בהתאם למינימות), המטוס לא מיוצב וכדומה.
במצב זה המטוס נדרש לטפס לנקודת ציון מסוימת בגובה מסוים ולעיתים להיכנס לריתוק בצורה עצמאית.
תוכנית טיסה (Flight Plan ) – מבוצע בהכנה לטיסה, מתייחס גם לתוכנית הטיסה על גבי מפה לשימוש בניווט, וכן לתוכנית הטיסה המוגשת לרשויות התעופה לתיאום (בתנאי ראייה מבוקרת או תנאי מכשירים).
E Course (CRS) כיוון נתיב הכיוון המעשי אליו טס המטוס, בהתחשב בהשפעת הרוח F Compass Heading כיוון מצפני כיוון יחסית לתצוגת מצפן, לרוב דורש תיקון בשביל לקבל מידע שימושי לניווט שכן יש שגיאות אופייניות למצפנים.
נתיב (Track או Route ר"ת בשימוש TR) – מסלול הטיסה של כלי הטיס במרחב.
נקודת נתיב (Waypoint) – נקודת ציון בנתיב הטיסה.
נתיב מגנטי (Magnetic Track) – הנתיב המחושב לפי נקודות ציון מגנטיות.
נתיב אמיתי (True Track) – הנתיב לפי מיקום גאוגרפי אמיתי.
כיוון נתיב (Course) – הכיוון המעשי אליו טס המטוס, בהתחשב בהשפעת הרוח.
תַּכְוִין (Bearing ) – מיקום או כיוון של עצם כל שהוא יחסית לנקודה קבועה.
כָּווֹן מגנטי (Magnetic Bearing) – הזווית בין הצפון המגנטי לכלי הטיס.
כוון אמיתי (True Bearing) – הזווית בין הצפון האמיתי לכלי הטיס.
כוון יחסי (Relative Bearing) – הזווית בין אף המטוס לנקודה מסוימת.
כיוון אף (Heading בראשי תיבות HDG) – כיוון אליו המטוס מכוון את האף לניווט, לא מתחשב בסחיפת רוח במהלך הטיסה, כלומר כיוון הטיסה המעשי יכול להיות שונה מהכיוון אליו פונה האף.
קבע (Fix ) – קביעת מיקום מדויק על ידי גורם חיצוני כגון מכ"ם, משואה, נקודת ציון ויזואלית מוכרת.
קטע טיסה או בעגה לֶג (Stretch, Leg, Sector או Segment) – קטע מתוך הניווט התחום בין שני שתי נקודות ציון לרוב בין פניות.
סחיפה (Drift) – שינוי בכיוון הטיסה עקב רוח צד.
הסטה (Diversion) – שינוי טיסה מהנתיב או מהיעד המקורי עקב יירוט אווירי, הוראות בקרה, מצב חירום, מזג אוויר וכדומה.
רדיאל (Radial) – הזווית של המטוס יחסית למשואת ניווט (כוון משואה).
בדרך כלל משמש להנחיית יירוט מסלול.
Height או Altitude בראשי תיבות ALT לעיתים מתייחסים אליו כ־Indicated altitude גובה מעל פני הים (מעפ"ם) הגובה ממפלס המים הממוצע, משמש במרבית המצבים לניווט.
גובה מעל פני השטח (מעפ"ש) משמש בעיקר לשמירת מרחק מתאים מהקרקע וכאמצעי עזר בנחיתת מכשירים.
Flight Level (FL) רוּם טיסה גובה טיסה לפי לחץ תקני המשמש לניווט בגובה רב, את הגובה עצמו מתארים בשלושה מספרים כאשר את הגובה מעל פני הים מחלקים ב־100. לדוגמה FL310 הכוונה לגובה של 31,000 רגל.
Transition Altutude גובה החלף הגובה בו עוברים משימוש בלחץ ברומטרי מקומי ללחץ תקני לטובת ניווט ברום הטיסה.
Transition Level רום החלף הרום בו עוברים משימוש בלחץ ברומטרי תקני ללחץ ברומטרי מקומי.
שכבת החלף (Transition Layer) – שכבת האוויר בה עוברים בין יחוס לחץ ברומטרי מקומי ללחץ ברומטרי תקני.
לחץ אוויר תקני בינלאומי (International Standard Atmosphere או בראשי תיבות ISA) – לחץ תקני בשימוש בתעופה.
גובה לחץ (Pressure altitude ) – גובה לפי לחץ האוויר התקני.
גובה צפיפות (Density altitude ) – גובה מתוקן לתנאים לא רגילים של לחץ, טמפרטורה ולחות המשפיעים על ביצועי כלי הטיס.
עם עליית הטמפרטורה והלחות, ביצועי כלי הטיס יורדים משמעותית, לעיתים עד לאי יכולת להמריא (בעיקר במסוקים).
קודי Q תעופתיים או קודים אווירונאוטיים (Aeronautical Q codes ) – קודים שפותחו במקור לשימוש בטלגרפים אלחוטיים ועל כן משתמש בקוד מורס בשביל העברת מסרים.
קודי Q היוו קודי שאילתא מרובים.
בתעופה מספר קודים נשארו ומשמשים כשמות לנתונים מסוימים.
QNH – לחץ ברומטרי מקומי יחסית למפלס המים.
בקביעת לחץ זה מד הגובה יראה את גובה המטוס מעל פני הים.
QFE – לחץ ברומטרי מקומי יחסית לפני הקרקע.
בקביעת לחץ זה מד הגובה יראה את גובה המטוס מעל פני השטח בנקודה בה בוצעה המדידה.
המערכת מייצרת כיוון יחסית למטוס ולא יחסית למשואה מה שמסבך ניווט, במיוחד עם רוחות צד.
– משואת תג"ם כל־כיוונית (VHF Omnidirectional Range) הנותנת למטוס רדיאל של מיקום כלי הטיס יחסית למשואה ולכן מאוד שימושית לניווט.
– מכשירי מדידת מרחק (Distance Measuring Equipment), בדרך כלל עובדים במשולב עם מערכות ניווט נוספות כמו VOR או ILS ונותנים קריאת מרחק מנקודת הציון.
מערכת נחיתת מכשירים (ILS – Instrument Landing System) – משואות הממוקמות בשדה התעופה ומשדרות אותות המכוונים את המטוס ל"משפך הגישה".
עושות שימוש לרוב גם ב־DME.
GPS – מערכת איכון לוויינים, משתמש בשעונים מדויקים, דורש לפחות 4 לוויינים לקביעת מיקום במרחב תלת־ממדי.
מצפן מגנטי – מכשיר הניווט הבסיסי והפשוט ביותר בכלי טיס, המכשיר כולל שגיאות אופייניות שיש להתחשב בהם בקביעת כיוון.
ג'ירו כיוון או מצפן ג'ירו (Gyro Compass) – המכשיר מכוון על פי המצפן המגנטי אבל נותן קריאת כיוון מדויקת יותר, אם כי כולל סחיפה אופיינית ולכן משמש כמכשיר ניווט משני במטוסים קלים.
אופק מלאכותי או ג'ירו אופק או מחוון מצב אופק או בעגה בּוֹל (Attitude Indicator או Horizon Gyro או Artificial Horizon) – המכשיר משתמש בג'ירו המודד מצב עלרוד וגלגול ומציג מצב אופק של כלי הטיס.
ניווט אינרציאלי (Inertial Navigation) – מערכות ניווט אינרציאלי משתמשות בשילוב של גירוסקופים ומדי תאוצה בשביל לקבוע את המיקום הגאוגרפי של כלי הטיס.
המערכת כוללת סחיפה אופיינית, במערכות מודרניות יותר מבוצע תיקון מתמיד על ידי מערכות עזר כגון GPS, מכ"ם גובה וכדומה.
מד נטייה והחלקה (Turn and Slip Indicator, בראשי תיבות: T/S או Turn and Bank Indicator או , בראשי תיבות: TC) – ג'יירוסקופ חשמלי לרוב המודד את ההחלקה וקצב הפנייה של כלי הטיס.
מדידת נתוני אוויר – מגוון גששים ומכשירים המציגים את נתוני האוויר הקריטיים לטיסה.
צינור פיטו – גשש חיצוני המיועד למדוד את הלחץ הפנים של זרימת האוויר שבעצם מייצגת את מהירות האוויר המכשירית של כלי הטיס.
מחוון מהירות אוויר – המחוון מציג את מהירות האוויר המכשירית של כלי הטיס.
מחוונים מתקדמים מסוג זה מסוגלים גם להציג מספר מאך בתלות בקיום קריאה של טמפרטורה חיצונית.
חרירי לחץ סטטי – חרירים בצידי המטוס או בצידי גשש צינור הפיטו המודדים את הלחץ הסטטי של האוויר סביב לכלי הטיס המייצגת את הלחץ הברומטרי של האוויר שניתן להמיר לגובה על ידי מחוון הגובה.
מחוון גובה ברומטרי – מציג את הגובה של המטוס יחסית ללחץ שהוגדר לו.
בדרך כלל מגדירים את הלחץ ללחץ ברומטרי בגובה פני הים, אבל כאשר עוברים לטיסה ברומים גבוהים עוברים ללחץ תקני.
מחוון קצב אנכי או מחוון שיעור נסיקה/הנמכה (, בראשי תיבות: VSI) – מציג את קצב שינוי הגובה הברומטרי של כלי הטיס.
משדר זווית התקפה – מכשיר המודד את זווית התקפה של האוויר.
לרוב הגשש הוא מכני ומסתובב לכיוון זרימת האוויר בעזרת גרר.
מספר צינורות פיטו מסוגלים לספק קריאת זווית התקפה "מחושבת".
מחוון זווית התקפה – מחוון המציג את זווית ההתקפה כפי שהיא נמדדת במשדר זווית ההתקפה.
לעיתים נתון זה עובר תיקון מסוים בתלות במיקום המשדר יחסית לכנף.
שימושי במהלך טיסה איטית או במטוסים המתמרנים בחריפות, כגון מטוסי קרב.מד גובה אלקטרוני (מג"א) – (Radar Altimeter) – מד גובה בעל מכ"ם עם אלומה צרה המכוון היישר למטה ומודד את המרחק המעשי של כלי הטיס מהקרקע.
לרוב המכ"ם כולל שתי אנטנות, משדרת וקולטת, המותקנות זו אחר זו, בדרך כלל באזור האחורי של גוף המטוס.
מרבית מכשירי מג"א מודדים גובה עד 10,000 רגל מהקרקע.
מערכת ניהול טיסה (FMS – Flight Management System) – המערכת מקנה לטייס יכולת של תכנות הטיסה על כל שלביה, נקודות הציון והנהלים הרלוונטיים, תכנות של מערכות טיסה שונות דוגמת מנחה הטיסה והמצערת האוטומטית ומחשבת זמנים ונצילות דלק לטובת ניהול הטיסה.
טייס אוטומטי (AP – Auto Pilot) – מערכת המנהגת בהגאי המטוס במקום הטייס בשביל להקל עליו, לרוב בעל מספר אופני פעולה בסיסיים אבל לא מסוגל לנווט עצמאית.
מנחה טיסה (FD – Flight Director ) – מציג לטייס את המצב הרצוי של המטוס (על גבי האופק המלאכותי לרוב) שיש לכוון אותו בשביל לבצע את התמרון הרצוי.
ה־FD מסוגל לנווט לאורך מסלול טיסה מסוים.
לעיתים ניתן להצמיד את הטייס האוטומטי למנחה טיסה בשביל לאפשר למטוס לבצע ניווט באופן עצמאי.
לעיתים הטייס האוטומטי והמנחה טיסה כלולות כפונקציות אינטגרליות במערכת אחת הנקראת AP/FD.
(Autothrottle או Autothrust, בראשי תיבות: A/T) – מערכת המשתלטת על תפעול המצערת במקום הטייס בשביל להקל עליו.
בעל מספר אופני פעולה בסיסיים.
ניתן לתכנת את עבודת המערכת על ידי ה־FMS.
בגלל גודל המטוס וריבוי הרכיבים ניתן בקלות להתבלבל בין הכיוונים והרכיבים במטוס ולכן לגבי תיאור חלקי מטוסים מתייחסים למטוס כאילו הוא בטיסה, כלומר הוא עומד בצורה ישרה ואופקית ופניו לכיוון טיסה.
לדוגמה אם מדברים על כנף ימין הכוונה היא לכנף ימין יחסית לכיוון טיסה.
מבנה מטוס מחולק למספר חלקים עיקריים, המושגים הבאים לא באים לידי שימוש בכל כלי הטיס בהתאם לחלוקה שמתוכננת על ידי יצרן המטוס וייתכן ולא כוללים חלק מהרכיבים הבאים:
גוף מטוס (Fuselage) – כלל מבנה המטוס.
לרוב בא לשימוש ביחס למבנה המרכזי של המטוס, או כל שילוב אזורים המהווה את מרבית המסה במטוס.
מבנה מִסבָּך (Truss) – מבנה כלי טיס שמתאפיין בקורות ומוטות שנושאים את כל הנטל המבני.
מאפיין כלי טיס קלים עם בדים בתור מעטה חיצוני.
מבנה אחוד (מונוקוק - Monocoque) – סוג מבנה המסתמך על המעטה החיצוני לנשיאת כל הנטל המבני.
מבנה אחוד למחצה (סמי-מונוקוק - Semi-Monocoque) – מבנה שמחלק את הנטל המבני בין קורות, חציצים ואורכנים למעטה החיצוני.
אף או חרטום (Nose או Nose Section) – החלק הקדמי ביותר במטוס, לרוב גם האזור הראשון הפוגש את האוויר.
בדרך כלל במונחי טיסה מתייחסים למצב בציר העלרוד כמצב אף, הטייס בעצם מכוון את המטוס בעזרת "הצבעה עם האף".
המושג חרטום הרבה פחות שכיח בשימוש בתעופה.
במטוסי בוכנה חד מנועיים האף כולל את המנוע ואת המדחף.
במטוסי סילון חד מנועיים לעיתים מבנה האף כולל את הכונס למנוע.
במטוסי סילון האף כולל גם את הראדום, ואת המכ"ם.
ראדום או כיפת מכ"ם (Radome) – "כיפה" של המכ"ם במטוס.
מורכב מחומרים שלא מחזירים גלי מכ"ם, בדרך כלל פיברגלס.
מבנה קדמי (Fore Section) – המבנה הקדמי כולל בדרך כולל את תא הטייס.
תא טייס או תא טייסים (Cockpit) – תא במבנה הקדמי בו מותקנים מכשירים, מושבים, ואמצעי ניהוג לטובת הטייס או הטייסים.
חופה (Canopy) – מבנה זכוכית הסוגר על כל תא הטייס ומאפשר ראות מריבית לכל הצדדים.
בא לשימוש בעיקר במטוסים קלים ובמטוסי קרב.
שמשה (Windshield ) – מסך זכוכית בחלק הקדמי של תא הטייס המאפשר לטייס ראות קדימה ומגן מפני הרוח.
מבנה מרכזי (Central section) – מבנה מרכזי הוא החלק המבני בו מותקנים הכנפיים והוא בנוי לשאת את מרבית המשקל של המטוס.
תיבת כנף (Wing Box) – החלק המחבר בין כנפי המטוס למבנה המרכזי, לרוב מהווה את המרכיב המבני הקשיח והמשמעותי ביותר.
לעיתים נבנה כמקשה אחת עם הכנפיים.
שורש כנף (Wing Root) – אזור החיבור בין הכנפיים לתיבת הכנף.כני נסע (Landing Gear) – מכלול מכני התומך ומתפעל את גלגלי כלי הטיס.
כנף (Wing) – הרכיב המבני היוצר את העילוי במטוס, מותקן בדרך כלל על הגוף המרכזי וכולל קורות רוחב המחזיקות את משקל המטוס.
כולל משטחי היגוי כגון מאזנות, מדפים, מחבלים וכדומה.
תיבת עיקול (Torsion Box) – מבנה בכנף המיועד לחיזוקה.
כנפון קצה־כנף (Winglet) – מעין הארכה מבנית בקצה הכנפיים המקטינה את מערבולות קצה הכנף ועל ידי כך מקטינה את הגרר.
המושג כנפון לעיתים בא לידי שימוש בתיאור מדפי שפת התקפה מסוג Leading Edge Slat.
מבנה אחורי (Aft Section) – בחלק מהמטוסים מבנה האחורי (בעיקר מטוסי קרב) כולל את המבנה התומך במנועי המטוס.
זנב (Tail Section או Empennage) – החלק האחורי ביותר בגוף המטוס כולל בדרך כלל את מייצבי הכיוון והגובה.
המושג Empennage מקורו מצרפתית ומתאר את הזנב כמו נוצות החץ המייצבות אותו בטיסה.
מייצב גובה (Horizontal Stabilizer או Horizontal Tail) – משטח או משטחים אופקיים המייצבים את המטוס בציר העלרוד, לעיתים למותקן על גבי מייצב הכיוון, כולל את משטחי הגאי הגובה.
מייצב כיוון (Vertical Stabilizer ) – משטח או משטחים אנכיים המייצבים את המטוס בציר הסבסוב בדרך כלל בחלק העליון של מבנה הזנב, כולל את משטחי הגאי כיוון.
זנב טי או זנב T (T-Tail) – סוג מבנה זנב בה מייצב הגובה מותקן על קצה מייצב הכיוון ודומה בצורתו לאות האנגלית "T".
זנב וי או זנב V (V-Tail) – סוג מבנה זנב בו משולבים פעולות מייצב הגובה והכיוון בשני משטחי מייצב אלכסוניים היוצאים מהגוף בכיוונים מנוגדים.
זנב צלבי (Cruciform Tail) – סוג מבנה בו מייצב הגובה מותקן באמצע מייצב הכיוון ודומה בצורתו לצלב.
זנב כפול (Double Tail) – סוג מבנה זנב המשלב שני מייצבי כיוון המותקנים צד בצד.
זנב תאומים (Twin Tail) – סוג מבנה זנב המשלב שני מייצבי כיוון בקצוות מייצבי הגובה או בומים של מבנה מטוס.
סנפיר (Fin או Strake) – משטחי ייצוב נוספים בדרך כלל בגחון המטוס.
בית מנוע (Engine Nacelle או Engine Compartment) – החלק המבני שבו שוכן המנוע.
המושג Nacelle מתייחס בדרך כלל למנועים המותקנים מחוץ למבנה המטוס, על גבי הכנפיים או כל מבנה חיצוני ייעודי, במצב זה הוא גם כולל את מבנה כונס המנוע.
בית המנוע בנוי לבודד את המנוע משאר המטוס למקרה של שרפה וכולל אמצעי זיהוי וכיבוי.
במטוסים מתקדמים המתוכננים לשיוט על־קולי, בית המנוע כולל הרבה רכיבים מתקדמים לשיפור הביצועים האווירודינמיים, כגון מעקפי אוויר, דלתות, חרירי ניקוז אוויר וכדומה.
כונס אוויר (Air Intake או Air Inlet) – מבנה אווירודינמי האוסף אוויר חיצוני ומוביל אותו לשימוש כלשהו.
המושג בדרך כלל משמש לתיאור כונס המנוע.
במנועי סילון תפקיד הכונס הוא להביא אוויר שימושי למנוע, כלומר בזרימה סדירה ובמהירות תת־קולית, בדרך כלל עד מאך 0.4. בשל דרישה זאת כונסי סילון המותאמים לטיסה על־קולית יכולים להיות מורכבים מאוד.
רמפת כונס (Intake Ramp) – הרמפה משנה את הגאומטריה של הכונס לטובת שליטה על גלי ההדף בזרימת האוויר במהירויות על־קוליות.
חרוט כונס (Intake Spike) – החרוט בדומה לרמפה שולט על גלי ההדף של זרימת האוויר.
חרירי ניקוז – מאפשרים ניקוז של שכבת הגבול של זרימת האוויר שנוטה להיות מערבולתית ולא יעילה לעבודת המנוע.
מעקף אוויר – מאפשר לחלק מהאוויר לעקוף את המדחס ואת שלבי העבודה של המנוע, האוויר העוקף מקרר את המנוע ובכך מקטין את נזקי החום.
קורה (Strut או Beam) – מרכיב מבני המחזיק בעומס, הקורות באזור המבנה הקדמי לרוב מותקנות לאורך המטוס, בכנפיים הן מותקנות הן לאורך ולרוחב.
אורכן (Longeron ) – קורה בדרך כלל בגוף המטוס המורכבת לאורך המטוס המותקנת על החלק הפנימי של המעטה.
קורת כנף רוחבית (Wing Spar) – קורה המותקנת מגוף המטוס ונמשכת לאורך הכנף.
לעיתים נקראת גם היא Longeron.
צלע כנף (Wing Rib) – קורה המותקנת לאורך חתך הכנף ומותקנת על גבי הקורות הרוחביות.
חציץ (Bulkhead ) – קורה החוצצת בין חלקי המבנה השונים, באזורי המבנה אף, קדמי, מרכזי וזנב הכוונה לרוב הן לקורות רוחביות.
ישנו סוג חציצים המפריד תאים אטומים לטובת דיחוס.
חציץ אטום אש (Firewall) – משמש כחציץ לתאי מדוחסים ואטומים שאמורים לבודד אותם מתנאי הסביבה וסכנות כגון שרפה.
פנל (Panel) – הכוונה לחלק מהמעטה החיצוני של המטוס שמיועד לפירוק לטובת גישה לרכיבים פנימיים יותר.
המושג משמש גם לתיאור רכיבי ממשק בתוך תא הטייס שכוללים מפסקים, בוררים, תצוגות וכדומה.
פנל גישה מהירה או דלת גישה מהירה (Quick Access Panel) – חלק מהמעטה החיצוני של המטוס המיועד לפתיחה בשגרה או ברוב פעולות האחזקה וכולל מנגנון לנעילה ופתיחה מהירה כגון ידית.
סטיק או מוט היגוי (Control Stick או Yoke) – מוט היגוי המשמש לניהוג בצירי גלגול (תנועה ימינה ושמאלה) ועלרוד (משיכה ודחיפה של המוט).
לעיתים בא בצורת מוט וידית אחיזה בסופה המותקן בצורה אנכית, ופועל על ידי הטיית המוט.
לעיתים המוט מותקן בצורה אופקית וכולל מעין גלגל הגה הפועל על ידי סיבוב ותנועה קדימה אחורה.
מוט סייקליק (Cyclic Stick ) – במסוקים מוט סייקליק שולט על זווית ההטייה של הדיסקה הסטטית, שמשפיעה על זווית הפסיעה של להבי הרוטור בצורה מחזורית בתלות במיקום הלהב בסיבוב.
מוט קולקטיב (Collective Stick) – במסוקים מוט קולקטיב שולט על גובה המיקום של הדיסקה הסטטית שמשפיעה על זווית הפסיעה של להבי הרוטור בצורה כוללת בלי תלות מיקום הלהב במהלך הסיבוב.
דוושות (Rudder Pedals ) – אמצעי ניהוג בסבסוב המשתמש בדוושות לרגליים שעל ידי דחיפת אחת מהן ניתן לנהג בהגה כיוון או ברוטור זנב, משמש בדרך כלל לתיאום פניות ותיקון החלקות ומשמש כאמצעי ניהוג עיקרי על הקרקע.
בשל השימוש בתגובה והתנגדות אווירודינמיים לניהוג המטוס אמצעי הניהוג הם בעצם גופים עם שטח פנים שניתן להטות לצד מסוים, ועל כן הם נקראים משטחי היגוי.
משטחי היגוי ראשיים (Primary Control Surfaces) – הגאים המנוהגים ישירות על ידי פקודת הטייס מהסטיק או היוק והדוושות ושולטים על המטוס בצירי התנועה הראשיים.
מאזנת (Aileron) – משטח היגוי המותקן בקצות הכנפיים.
המאזנות פועלות אחת נגד השנייה (כאשר משטח אחד יוטה למעלה השני יוטה מטה) ויוצרות מומנט סיבובי בציר האורכי של המטוס, מה שמגלגל אותו.
הגה גובה (Elevator או Longitudinal Surface) – משטח אופקי היגוי המותקן באזור הזנב על גבי מייצב הגובה, בחלק מהמטוסים, בעיקר העל־קוליים, הגאי הגובה ומייצב הגובה הם אחידים, כלומר משטח גדול אחד הזז בשלמותו.
לעיתים מתייחסים להגאי גובה המשמשים גם לניהוג בלגול (בעיקר במטוסי קרב) במושג האנגלי Taileron.
אלוון (Elevon) – סוג משטח היגוי האופייני למטוסים בעלי כנף דלתא ללא זנב המשמשים לניהוג בעלרוד וגלגול.
פלפרון (Flaperon ) – סוג של משטח היגוי המאגד פעולה של מאזנת ומדף שפת זרימה.
הגה כיוון (Rudder) – משטח אנכי המותקן על גבי מייצב הכיוון, בחלק מהמטוסים, הגאי הכיוון ומייצבי הכיוון הם אחידים, כלומר משטח גדול אחד הזז בשלמותו.
משטחי היגוי משניים (Secondary Control Surfaces) – משטחי עזר המאפשרים שליטה מסוימת במעטפת הטיסה של המטוס.
לדוגמה מדפים מגדילים את העילוי במהירויות נמוכות, מעצור אוויר מאפשר האטת המטוס על ידי הגדלת הגרר של המטוס.
מדפי שפת התקפה (Leading Edge Flaps בראשי תיבות LEF) – משטחים המותקנים בקדמת הכנף, בשפת ההתקפה שלו, העוזרים בשיפור פרופיל האווירודינמי של הכנף.
מאפשר היצמדות זרימת האוויר לכנף בזוויות התקפה גבוהות.
מדף כנפון (Leading Edge Slats ) – מדפים בשפת ההתקפה שבמקום לרדת או לעלות כמשטח אחיד בעצם מהווים כמעין הארכה לשפת ההתקפה בזמן פעולה.
המושג כנפון מתייחס גם להארכה של קצה כנף המעוצבת להקטין מערבולות קצה כנף הידועות השמן Winglet.
מדפי שפת זרימה (Trailing Edge Flaps בראשי תיבות TEF) – משטחים המותקנים בחלק האחורי של הכנף, בשפת הזרימה העוזרים בשיפור העילוי במהירויות נמוכות, משמש בעיקר בהמראה ונחיתה.
מחבלי זרימה או משבשי זרימה או ספוילרים (Spoilers) – משטחים בחלק העליון של הכנף המועדים להקטין את העילוי של הכנפיים ברגע הנגיעה על ידי הקטנת את שטח הכנף אליו צמודה זרימת האוויר, לעיתים מסייע בניהוג בציר הגלגול.
מעצור אוויר או מעצור צלילה (Air Brake או Dive Brakes) – משטח גדול המשמש להגדלת הגרר במטוס בשביל לאפשר שליטה על התאוצה של המטוס.
לשונית קיזוז או לוחון קיזוז (Trim Paddle או Trim Tab) – לשוניות המותקנות בקצוות משטחי היגוי ראשיים המשמשים את מערכת הקיזוז.
הלשוניות משנות את הפרופיל של המשטח ועל ידי כך את מצב האמצע (מה שמכונה "מצב אפס") של המשטח.
הלשונית לא מתוקנת בכלל המטוסים.
קנארד (Canard) – משטח המשמש להצמדת זרימת האוויר על גבי הכנף מותקן מעט לפני ומעל הכנף הראשית לרוב בצורת משולש או טרפז, לעיתים משתמשים במשטח קבוע ולעיתים במשטח נע.
להב (Propeller Blade או Rotor Blade) – רכיב צר וארוך בצורת כנף שמטרתו ליצור דחף על ידי סיבוב הלהב סביב ציר מסוים.
הנצה (Feathering ) – מצב להבים במדחפים בהם הם פונים לכיוון הטיסה, משמש להקטנת הגרר של המדחף כאשר המנוע לא עובד או לא מייצר כוח.
מדחף או פרופלר (Propeller או Airscrew ) – מכלול הכולל מספר להבים המותקנות בהיקף של התקן המורכב על ציר הנעה ועל ידי סיבובן דוחפות אוויר בשביל יצירת דחף.
מדחף מהירות קבועה (Constant Speed Propeller ) – מכלול הידראולי במדחף המתאים את כמות הסיבובים לדקה הרצויה לזווית פסיעה מסוימת של להב.
רוטור (Rotor ) – מכלול הכולל מספר להבים המותקנות בהיקף של התקן המורכב על ציר הנעה ועל ידי סיבובן דוחפות אוויר בשביל יצירת עילוי.
מכלול דיסקה (Swashplate ) – מכלול הכולל את הדיסקה הסטטית והסובבת אשר יחדיו מכוונות את זווית הפסיעה של להבי הרוטור הן בפעולה קולקטיבית ומחזורית (סייקליק).
דיסקה סטטית – חלק ממכלול הדיסקה שלא סובב אך בנוי בשביל לנטות או או לעלות ולרדת לאורך ציר מסוים.
דיסקה סובבת – חלק ממכלול הדיסקה הסובב מתכוונן על פי ההטיה של הדיסקה הסטטית ומשנה את זווית הפסיעה של הלהבים בעזרת מוט שינוי זווית פסיעה.
מוט שינוי זווית פסיעה או מוט שז"פ – מוט המחבר בין שורשי להבי הרוטור לדיסקה הסובבת.
המוטות הללו משנים את זווית הפסיעה של הלהבים בהתאם לזווית של הדיסקה הסובבת.
מצערת (Throttle) – מכלול השולט בזרימת הדלק למנוע על ידי שליטה בגודל פתיחה של ברז ישירות, או על יחידת בקרה מכנית, הידראולית או אלקטרונית.
מנוע בוכנה (Piston Engine) – כל מנוע המשתמש בבוכנות להנעת ציר ראשי, בין אם זה שתי פעימות או ארבע פעימות.
מנוע רדיאלי (כוכבי) (Radial Engine) – מנוע בו כל הבוכנות מסודרות סביב לציר הראשי.
מנוע טורי (Inline Engine ) – מנוע בו כל הבוכנות מסודרות זו אחר זו ומפעילות ציר ראשי.
מושגים במנועי בוכנה: לחץ סעפת (Manifold Pressure ) – לחץ האוויר בסעפת המחלקת את האוויר לבוכנות, משמש במטוסים בעלי מדחפי מהירות קבועה, נעשה שימוש בנתון הזה מכיוון שהסיבובים לדקה נמדדים במדחף ולא בציר של המנוע ועל כן נתון הסל"ד לא שימושי בסוג מדחף זה.
מנוע סילון (Jet Engine) – מנוע המייצא סילון אוויר בתוכו בשביל ליצור דחף אותו הוא משמש לעבודה.
מנוע טורבו־סילון (Turbojet ) – מנוע סילון המשתמש במרבית הדחף שהוא יוצר בשביל להניע את המטוס ישירות.
מנוע טורבו־מניפה – מנוע סילון המשתמש במניפה בדרגת הכניסה למנוע בשביל לשפר את הדחף של המנוע במהירויות נמוכות ובינוניות.
מנוע טורבו־פרופ (Turboprop ) – מנוע סילון המשתמש במרבית הדחף שהוא יוצר בשביל להניע תמסורת מנחיתה שבתורה מניעה מדחף סטנדרטי.
מצטיין בביצועים ונצילות דלק במהירויות נמוכות יחסית.
מנוע טורבו־ציר (Turboshaft ) – מנוע סילון המשתמש במרבית הדחף שהוא יוצר בשביל להניע ציר.
סוג מנוע זה משמש כמנוע עיקרי של מסוקים, מספר דגמי טנקים רחפות וספינות.
כמו כן הוא משמש כמשאבה של קווי גז ודלק ארוכי טווח.
רכיבי מנוע סילון: מדחס (Compressor ) – אזור היניקה והדחיסה של האוויר במנוע סילון לקראת שלב הבערה.
ישנם שני סוגי מדחסים: מדחס זרימה צירית ומדחס זרימה צנטריפוגלית.
מדחס זרימה צנטריפוגלית (Centrifugal Flow Compressor) – מדחס המשתמש בטורבינה צנטירופוגלית לדחיסה.
מדחס זרימה צירית (Axial Flow Compressor) – מדחס המשתמש במספר שורות של להבים סובבות הדוחפות את האוויר מאזור נפח גדול לאזור של נפח קטן.
תא בערה (Combustion Chamber) – התא בו האוויר הדחוס מהמדחס מועשר בדלק וניצת.
שלב הטורבינה (Turbine Stage) – תא בו האוויר מתא הבערה מסובב טורבינות (בדרך כלל לפחות שתי טורבינות).
ובו הוא מתחיל לעבור המרה מאוויר איטי בלחץ גבוה, לאוויר מהיר בלחץ נמוך.
טורבינה לחץ גבוה בראשי תיבות טל"ג (High Pressure Turbine או HPT) – טורבינה מהראשונות הפוגשות את האוויר החם בעלת קוטר קטן.
טורבינה לחץ נמוך בראשי תיבות טל"נ (Low Pressure Turbine או LPT) – טורבינה מהאחרונות הפוגשות את האוויר מתא הבערה, בעלת קוטר גדול יחסית.
מפלט או צינור פליטה בראשי תיבות צנ"פ – השלב של המנוע שבו האוויר עוזב אותו.
מבער אחורי – מאין הארכה של המפלט של המנוע בו מוזרק דלק וניצת.
מייצר הרבה דחף נוסף תמורת כמות נכבדת של דלק.
נחיר פליטה – החלק האחורי של מנועים בעלי מבער אחורי.
תפקידו הוא לשלוט על לחץ האוויר בתוך המבער האחורי בין כל מצבי העבודה – במנוע במצב יבש (ללא מבער), במהלך הצתה ובמצב רטוב (עם מבער).
לעיתים המושג מפלט, צינור פליטה או צנ"פ משמש לתיאור הנחיר.
ציר הנעה ראשי (Drive Shaft) – ציר המסובב על ידי שלב הטורבינה ואשר מעביר את התנועה למדחס לטובת המשך העבוד
חטיבת אביזרים (Utility Gearbox) – תמסורת מכנית המנתבת כוח מהציר הראשי של המנוע לטובת צרכנים אחרים, דוגמת גנרטורים, משאבות דלק וכדומה.
שמישות (Serviceability) – מצב תקינות טכנית לטיסה.
יעילות השירות הטכני בכלי טיס נמדד בדרך כלל בשיעור שמישות – כלומר אחוז מכלי הטיס של יחידה מסוימת התקינים וזמינים לטיסה.
משך זמן בין תקלות (Mean Time Between Faults בראשי תיבות MTBF) – כלי סטטיסטי לבחינת שמישות כלי טיס ומערכות שונות בו שעות הטיסה בתקופה מסוימת מחלקים במספר התקלות.
ישנו גם כלי נוסף הנקרא משך זמן בין תקלות טייס (Mean Time Between Pilot Complaints בראשי תיבות MTBPC) הבוחן את שמישות המערכות בטיסה ובו את כמות שעות הטיסה מחלקים בתקלות עליהן התלוננו אנשי צוות אוויר (תקלות טייס).
הכלים הללו מאפשרים בחינה ובידוד של גורמים שמשפיעים על שיעורי השמישות לטובת בחינת גורמי שורש.
דרג א' (O-Level או Organizational Level) – דרג האחזקה התפעולי של המטוס במקום העבודה שלו, ברמת הטייסת או בשדה הטיסה שלו.
דרג זה מתוכנן לאחזקה מינימלית וזמני סבב קצרים.
ניתן לראות את הדרג כאחזקה עד לרכיב במטוס.
דרג ב' (I-Level או Intermediate Level) – דרג אחזקה שני בסדר מתאפיין באחזקה עמוקה יותר אך כזאת שלא מצריכה סדנאות משניות מחוץ ליחידה לתיקון כגון תקלות מורכבות או ביקורות תקופתיות המתאימות לדרג זה.
ניתן לראות את הדרג כאחזקה עד רמת התת־רכיב ברכיבי הקצה של המטוס, דוגמת כרטיס במכשיר אלקטרוני.
דרג ד' (D-Level או Depot level) – דרג המוסך או הסדנה, הדרג המורכב ביותר של האחזקה בו כלי הטיס או המכשירים שלו מפורקים לגורמים הקטנים ביותר לטיפול מעמיק ושיפוץ מקיף.
ניתן להקביל זאת לאחזקה של המרכיבים של התת־רכיב ברכיב הקצה של המטוס, לדוגמה עד לשבב בכרטיס של מכשיר אלקטרוני.
פעולות אחזקה – כל הפעולות המבוצעות על המטוס כחלק משירות טכני לדוגמה פירוקים, הרכבות ובידוד תקלות.
אחזקה מתוכננת (Scheduled maintenance) – כל פעולות האחזקה שמתוכננות על ידי הגורם המתחזק כחלק מהפעולה השותפת של המטוס, דוגמת ביקורות תקופתיות או שינויים.
אחזקה לא מתוכננת (unscheduled maintenance) – כל פעולות האחזקה שנובעות מצורך מיידי ובלתי מתוכנן, לדוגמה תקלות ופעולות האחזקה שנובעות מטיפול בתקלות.
תקלה (Discrepancy או Snag) – מצב של כשל טכני של רכיב או מערכת הדורש טיפול לטובת החזרת המטוס לשמישות.
הרצה (Engine Run להרצת מנוע, Ground Run להרצת מטוס) – בדיקת המטוס או המנוע על הקרקע בתנאי עבודה מלאים, כלומר במצב מונע.
הרצת מטוס מתבצעת בעמדה מיוחדת בעלת מסכי הדף המכוונים את ההדף הרחק מהקרקע בשביל לא להשפיע על שאר האזור ובשביל למנוע מהמנוע לפגוע באדמה ותשתיות במהלך שימוש בכוח מלא שמסוגל לקרוע את האספלט מהקרקע.
הרצת מנועי סילון מתבצעות במתקנים ייעודיים ומשוריינים המאפשרים לבחון את המנוע ורכיביו לעומק ללא השפעה על רכיבי מטוס אחרים.
סבב טיסה – תהליך של קבלת מטוס מטיסה והכנתו לטיסה הבאה, כלומר תדלוק, בדיקות, התקנות, ניקויים וסידורים שלפני מסירת המטוס לצוות אוויר.
ביקורת תקופתית (Periodic Inspection/Maintenance) – ביקורת המתבצעת כל פרק זמן מסוים, לרוב נמדד לפי שעות טיסה לכלי הטיס ומחולק למספר רמות של ביקורות בהתאם לדרגי האחזקה התואמים.
לדוגמה ביקורת 500 שעות טיסה שמתבצעת בדרג ב' ו ביקורת 1,000 שעות טיסה המתבצעת בדרג ד'.
השבחה – תהליך שינוי תצורה ואחזקה כבדה של כלי טיס המיועדת לעדכון מערכותיו, יכולתיו ולהארכת חיי השירות של כלי הטיס.
הגבהת מטוס – הרמת מטוס על מגבהים (ג'קים) לטובת פעולות אחזקה.
בדיקת קיפולים – בדיקת הפעולה של פעולה של כני נסע.
בשל המורכבות המכנית של מערכת כני הנסע ישנה דרישה מחמירה לבדיקת תקינות התהליך של הפתיחה (פריסה) וסגירה (קיפול) של כני הנסע.
בבדיקה זאת בוחנים את הסדר של הפעולה, את המרווחים שבמהלך הפעולה, חוסר בתקיעות ושפשופים שונים וכדומה.
הנפת מטוס – הרמת מטוס על ידי מנוף, מיושם בעיקר במהלך חילוץ מטוס אחרי ירידה ממסלול או התרסקות.
שקילת מטוס''' – תהליך מדידת משקל המטוס לטובת קביעת המשקל הריק שלו.
התהליך מתבצע לכל מטוס בפרקי זמן קבועים בשביל לבחון את השפעת פעולות האחזקה שבוצעו על המטוס שבמסגרתן ייתכן והוספו רכיבים למטוס.
זה גם משמש לקביעת הביצועים ותכונות היציבות של כלי טיס ספציפי.
תעוזה - פיירצ'יילד טכנולוג'י וונטשר בע"מ היא קרן הון סיכון ישראלית שמניותיה נסחרות בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
במסגרת התוכנית הוקמו 4 קרנות הון סיכון: "מרתון", "תעוזה", "שדות מו"פ" ו"מופ"ת" שנסחרו כולן בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
תעוזה הייתה הקרן הראשונה מבין ה-4 שהונפקה והיחידה שעדיין פעילה (נכון לשנת 2018).
בתחילת דרכה השקיעה החברה בעיקר בחברות בתחום המוליכים למחצה.
בשנת 1996, בוצע המימוש הראשון של הקרן כאשר מכרה מחצית מהחזקותיה בחברת "א.ב.
בסוף שנת 2000, מכרה תעוזה, לחברת השקעות אירופית, את חלקה בחמש חברות תמורת כ-9 מיליון דולר.
בשנים 2000–2001, רכש איש העסקים יצחק תשובה 14% ממניות הקרן.
בין השנים 2003–2018 כיהן משה ארנס כיו"ר מועצת המנהלים של הקרן.
בשנת 2004 רכש לראשונה המיליארדר היהודי אלפרד מאן את מניות הקרן, במשך השנים הגדיל את אחזקתו והיה לבעל המניות הגדול ביותר.
בדירקטוריון החברה שרתו בין השאר: גבריאלה שלו, דוד רובנר, חמי פרס, ואלי הורביץ.
נכון לדצמבר 2017, תעוזה השקיעה ב-27 חברות, ומימשה השקעתה או חלקה בשבע עשרה חברות.
"נובה מכשירי מדידה" – שהונפקה בנאסד"ק באפריל 2000.
"וויבאקסס" (WaveAccess) – חברה שפיתחה טכנולוגיה אלחוטית לגישה לאינטרנט, בה השקיעה הקרן 1.6 מיליון דולר בשנת 1995 לפי שווי של 3 מיליון דולר.
נמכרה לחברת לוסנט תמורת 56 מיליון דולר בשנת 1998 ונסגרה בשנת 2001.
"אורמיר" (Oramir) – שנמכרה ליצרנית ציוד ייצור השבבים האמריקאית אפלייד מטיריאלס.
"סילנטיס" – שפיתחה מוצרי דבק לשוק הרפואי, ונמכרה לחברת המכשור הרפואי הבינלאומית AMS תמורת כ-25 מיליון דולר ותמלוגים בינואר 2019.
ADT – יצרנית מכונות החיתוך מיקנעם נמכרה לידי רוכש סיני בכ-30 מיליון דולר באוקטובר 2019.
תעוזה (או חוסר מורא) היא ההפך מפחד.
להיות נועז מעיד על נכונות לבצע מעשים הכרוכים בסכנה למרות ההפסדים האפשריים.
בהקשר של יחסים חברתיים, אדם נועז עשוי להיות מוכן להסתכן בתחושות קשות כדוגמת בושה או בדחייה במצבים חברתיים, או לכופף את כללי ההתנהגות או הנימוסים המקובלים בחברה לצורך מטרה מסוימת.
אדם עם רמות תעוזה גבוהות יכול לבקש כסף באגרסיביות, או לדחוף מישהו בהתמדה למלא בקשה.
המילה "נועז" יכולה לשמש גם כמילה נרדפת ל"חוצפה"; לדוגמה, ילד עלול להיענש על היותו "נועז" משום שהוא מתנהג בחוסר כבוד כלפי מבוגר או על ידי התנהגות לא נאותה.
המילה תעוזה היא חידוש לשוני של עדיה חורון, מהשורש המקראי והאוגריתי ע־ז־ז.
היא חודשה במשמעות המצומצמת של תעוזה במסגרת שחרור המולדת, אך נפוצה במשמעות הרחבה יותר המוכרת בימינו.
באחד ממחקריו של אנטוניו דמסיו, מתארת S.M, אישה עם נזק חמור באמיגדלה, כיצד פגישה אקראית בפארק כמעט הובילה למותה:
נמצא שאנשים עם נזק באמיגדלה מתקשים לעבד רגשות המומחשים באמצעות הבעות-פנים, במיוחד הבעות המשקפות פחד או עצב.
תעודת יושר היא מסמך רשמי המונפק לאחר בדיקת רקע על ידי המשטרה, סוכנות אכיפה או זרוע אחרת של הממשלה המצהירה כי לבעל התעודה אין עבר פלילי.
רישום פלילי עשוי לכלול מעצר, הרשעה, והליכים פליליים.
תעודת יושר מכונה בכינויים נוספים: "תעודת התנהגות טובה", באנגלית היא מכונה "תעודת משטרה (Police certificate)", בהונג קונג היא מכונה "תעודת אזרח טוב (good citizen certificate)" ובאוסטרליה מכונה "בדיקת היסטוריה לאומית של המשטרה (national police history check)".
המבקשים תעודת יושר עשויים להידרש למסור טביעות אצבעות ומידע אישי מסוים, כדי שבקשתם תיבדק, והמשטרה או הסוכנות הממשלתית עשויים לגבות אגרה.
הדרישה לתעודת יושר עלולה להופיע בעיקר במקרה של הגשת בקשה לקבלת אישור שהייה ובמקרה של הגשת מועמדות לתפקידים מקצועיים, בעיקר בתחומי החינוך ואכיפת החוק.
בישראל חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים אפשר לאדם לקבל מהמשטרה תדפיס מהמרשם הפלילי אודותיו, ותדפיס זה, כאשר הוא נקי מהרשעות, שימש את האדם כתעודת יושר.
ביולי 2022 בוטל חוק המרשם הפלילי ותקנת השבים והוחלף בחוק המידע הפלילי ותקנת השבים, האוסר מסירת תדפיס מהמרשם הפלילי לאדם נשוא המידע, אך מאפשר, לפי בקשת האדם, להעביר מידע אודותיו לגוף הזכאי לקבלו, לשם מתן זכות מסוימת לאדם זה, למשל קבלת רישיון נהיגה ברכב ציבורי או הגשת הצעה במכרז.
תעודת מחלה (בלשון הדיבור גם אישור מחלה) היא אישור שנותן רופא לאדם שנבדק על ידו ונמצא חולה.
תעודת המחלה מציינת את התקופה שבה נמשכה המחלה או צפויה להימשך, ומשמשת את מקבל התעודה להנמקת היעדרותו מפעילות שהוא נדרש להיות נוכח בה, כגון עבודה או לימודים.
תקנות דמי מחלה (נהלים לתשלום דמי מחלה), התשל"ז-1976, מפרטות את הפרטים הנדרשים בתעודת מחלה, שאותה נדרש עובד להציג לשם קבלת דמי מחלה בתקופת מחלתו:
התקופה שבה לא היה העובד מסוגל לעבודה עקב מחלה; ואם עדיין אינו מסוגל לחזור לעבודה, התקופה המשוערת שבה לא היה מסוגל לעבודה;
בתקנות המקוריות, שהותקנו בשנת 1976, נקבע שתעודת המחלה תכלול גם את אבחון המחלה, אך בעקבות עתירה לבג"ץ ובתמיכת ההסתדרות הרפואית בישראל הושמט פרט זה בתיקון משנת 2015, משום שיש בו פגיעה בפרטיות של החולה.
במצבים מסוימים יידרש העובד בכל זאת להציג תעודת מחלה הכוללת אבחון.
כך, למשל, קובע חוק עבודת נשים שעובדת רשאית להיעדר מעבודתה בתקופה שבה היא עוברת טיפולי פוריות, "אם אישר הרופא המטפל בכתב כי הטיפול מחייב זאת ובמידה שאישר".
גם לשם קבלת זכויות של נפגע בעבודה נדרשת תעודת מחלה שבה מפורטים ממצאי הבדיקה הרפואית והאבחנה הרפואית.
דרך המלך במתן תעודת מחלה היא מפגש פנים אל פנים בין הרופא לחולה, שבו ניתנת תעודת מחלה לאחר בדיקה של החולה.
לפעמים ניתנת תעודת מחלה לפי פנייה של החולה, בלי שהרופא ראה אותו.
נוהל של משרד הבריאות בעניין זה קובע: "ככלל, רופא רשאי, לפי שיקול דעתו, לתת תעודת מחלה למטופל שלא הגיע למרפאה.
תעודת מחלה הניתנת ללא מפגש בין הרופא למטופל, תהיה לתקופת מחלה של עד 4 ימים למעט במצבים בהם ידוע על פי הפרטים ברשומת המטופל כי נדרשים עבורו ימי מחלה נוספים (למשל לאחר שעבר ניתוח)."
ב-4 בפברואר 2020, בתחילת התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הוציאה ראש שירותי בריאות הציבור במשרד הבריאות תעודת מחלה גורפת לכל מי שחלה עליו החובה לשהות בבידוד בית.
ביולי 2020 הורה בג"ץ על בטלותה של תעודת מחלה זו החל מ-30 בספטמבר, בנימוק שבידוד בית אינו מחלה ושתעודת המחלה הגורפת איננה בגדר "תעודת מחלה" כהגדרתה בתקנות דמי מחלה.
אובדן כושר עבודה לטווח ארוך יותר, זמני או קבוע מכוסה בביטוח אובדן כושר עבודה שנקבע בעקבות קביעת רופא תעסוקתי על חוסר יכולת להמשיך לעבוד במקצוע הנוכחי.
תעודת פְּרוֹ של אופ"א היא תעודה המאשרת שמאמן כדורגל עבר קורס הסמכה המאושר על ידי הארגון והוא יכול לאמן קבוצה במשחק רשמי של אופ"א במסגרת ליגת האלופות, הליגה האירופית והקונפרנס ליג, משחקים בינלאומיים, או בליגה הראשונה במדינה החברה באופ"א.
תעודה זו תקפה ל-3 שנים קלנדריות ועל המחזיק בתעודה חלה אחריות לחדש אותה בכל פעם.
במסגרת הליגה המקומית מותר למאמן לאמן ללא תעודת פרו לתקופה של 12 שבועות.
את קורסי ההסמכה מעבירים התאחדויות הכדורגל המקומיות לאחר הדרכה מאופ"א ובאישור הארגון.
בישראל, ההתאחדות לכדורגל אחראית על הקורסים.
כדי להירשם לקורס המעניק תעודת פרו, על המועמד לעמוד באחד התנאים הבאים:
מאמן בעל תעודת פרו או תעודת A עם ניסיון אימון של לפחות שנה אחת.
כדורגלן אשר שיחק בליגה בכירה באחת הליגות הרשומות תחת פיפ"א במשך 7 עונות לפחות.
תעודת הפרו היא ההסמכה הבכירה של אופ"א, אך קיימות הסמכות נוספות יותר עבור מאמנים.
תעודת A - תעודה דרג ב' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נוער עד גיל 18, קבוצות מילואים בליגות נמוכות, וקבוצות חצי מקצועניות.
תעודת B - תעודה דרג ג' המאפשרת למאמן כדורגל לאמן קבוצות נערים עד גיל 16, קבוצות חובבים, ומאפשרת להיות עוזר מאמן בקבוצות מקצועניות.
בנוסף, קיימות תעודות נוער עילית A למאמני נוער בכירים, קטרגל B למאמני קטרגל ושוערים A למאמני שוערים.
ב-2006 מאמן ניוקאסל יונייטד גלן רודר קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית להמשיך לאמן במסגרת פרמייר ליג אף על פי שלא היה לו תעודת פרו מעבר ל-12 השבועות המותרים למשך שבועיים נוספים, על מנת לסיים את העונה כמאמן הקבוצה.
ב-2007 מאמן צ'לסי אברהם גרנט קיבל אישור מיוחד מהתאחדות הכדורגל האנגלית ואופ"א להמשיך לאמן במסגרת הפרמייר ליג וליגת האלופות.
ב-2009 מונה ניר לוין כמאמן מכבי תל אביב אף על פי שעוזר המאמן אבי נמני היה המאמן בפועל, מכיוון שלנמני לא הייתה תעודת פרו ולא היה יכול לאמן את הקבוצה.
תעודת נישואים הוא מסמך רשמי המעיד ששני בני אדם נישאו.
בדרך כלל התעודה מונפקת על ידי גוף ממשלתי לאחר הנישואים.
הרבה התעודה משרתת מטרה כפולה של מתן אישור לקיום הנישואים וכדי לאשר שאכן הנשואים בוצעו.
התעודה משמשת למטרות שונות כגון שאלת חוקיות של ילדים בהליכי גירושים וכחלק ממחקר בנושאי היסטוריה משפחתית וגנאלוגיה.
ב-1837 הוכנס רישום אזרחי באנגליה ובויילס וסיפק תיעוד מרכזי של כל הנישואים במדינה, במסגרת זו כלל טקסי הנישואים אושרו על ידי הנפקת תעודות נישואים שפרטיהם נשמרו במרוכז, בנוסף לנישואים שנערכו על ידי כמרים גם הנישואים של היהודים הוכרו והונפקו תעודות לשם כך.
בנישואים יהודיים בישראל הרב מגיש לזוג את המסמכים הדרושים על מנת להגישם לרבנות שם מנופקת תעודת הנישואים.
בישראל מוצגת תעודת נישואים גם כחלק מתהליך של בירור יהדות.
תעודת סטודנט או כרטיס סטודנט הוא כרטיס זיהוי המעיד על היות אדם סטודנט במוסד אקדמאי מסוים.
לכרטיס יש את הפונקציה של זיהוי הסטודנט ובנוסף קיימות לו פונקציות שונות המשתנות בין האוניברסיטאות השונות כגון:
גישה למבנים – כמו כיתות, ספרייה, מעונות וכו'.
בנוסף, כרטיסי סטודנט מטעם אגודות סטודנטים משמשים כאמצעי זיכוי להטבות שונות.
תעודת סל ממונפת היא סוג של תעודת סל ששואפת להשיג תשואה יומית של מדד, בהכפלה בקבוע שהוגדר מראש, באמצעות מינוף.
למשל הנייר המסומל SSO של Proshares שואף להשיג את התשואה היומית של מדד S&P 500 כפול 2. כדי להשיג את התוצאות האלה, משתמשות יצרניות תעודות הסל בשלל נגזרים ומכשירים פיננסים מורכבים, כדוגמת חוזי החלפה (swap), נגזרות, חוזים עתידיים, ושיטות איזון שונות.
העלויות של תפעול תעודות סל שכאלה הן גבוהות מתעודת סל רגילה, ולכן דמי הניהול נוטים להיות גבוהים מאלה של תעודת סל רגילה.
יעילות המינוף לפרקי זמן ארוכים
תעודות סל שממונפות על בסיס יומי סובלות מהשפעה מתמטית של שחיקה שנובעת מהתנודתיות.
השחיקה הזו מובילה לכך שאף שבטווח היומי תעודות הסל משיגות תשואה כפולה למדד בצורה די מדויקת - לאורך זמן התשואות לא תואמות את היעד הזה.
תופעה זו מובילה את יצרני תעודת הסל להגדיר את התעודות ככאלה שמיועדות לפרקי השקעה קצרים, ולא להחזקה ארוכת טווח.
מחקרים מראים שלאורך החזקה של רבעון עד שנה התשואות נוטות להיות מינוף מוצלח של המדד המקורי, אך מעבר לטווח זה הן מתרחקות מהיעד.
מחקר אחר מציג על פי סימולציית מונטי קרלו תעודות סל ממונפת פי 2, צפויה להשיג תשואה של פי 1.4 ממדד הייחוס עבור כל שנה, בהחזקת הנייר לפרק זמן של עשר שנים.
תוצאה זו מגיעה אף שהסיכון של תעודת הסל בירידות גדול בהרבה מפי 2.
תעודות סל ממונפות מציעות אפשרות לרווחים משמעותיים מעל המדד, אך גם סובלים מסיכון משמעותי למחיקת ההשקעה.
תעודת עיוור היא תעודה הניתנת לאנשים עיוורים או לקויי ראייה לפי קרטריוני זכאות.
בשנת 1969 בוצע ניסיון ראשון במדינת ישראל להנפקת תעודות עיוור ממשלתיות עבור 7,000 זכאים, מטעם משרד הסעד.
תנאי הזכאות במדינת ישראל נקבעו לפי סטנדרטים בינלאומיים המשותפים למדינות רבות במערב אירופה וזאת לפי הגדרת "עיוורון לפי חוק" (Legally Blind).
הזכאות לתעודה לפי הקרטריונים הבאים:
חדות ראייה שאינה עולה על 3/60 בעין הטובה יותר.
שדה ראייה שאינו עולה על 20 מעלות בעין הטובה יותר.
בדיקה של רופא עיניים בקהילה היא התחנה הראשונה עבור המבקש לבדוק את זכאותו לתעודת עיוור.
רופא העיניים ממלא טופס בקשה לתעודת עיוור ובו קרטריונים המופיעים בתקנה לפי תוצאות של בדיקת העיניים (חדות ראייה, שדות ראייה).
העברת הטופס למחלקה לשירותים חברתיים/עמותת על"ה בצירוף תמונת פספורט וצילום תעודת זהות.
לאחר מכן מתקיימת בדיקה על ידי רופא אמון שהוא רופא עיניים מומחה שקיבל הסמכה מיוחדת מהמדינה לאשר (או לשלול) זכאות לתעודת עיוור.
בסוף התהליך אישור פרוצדורלי של הנהלת שירות ראייה, שמיעה וטכנולוגיה - רש"ט (לשעבר השירות לעיוור).
לוקים בראייתם שהגישו בקשה להנפקת תעודת עיוור / לקוי ראיה וזכאותם לקבלת תעודה נדחתה, זכאים להגיש בקשה לעיון מחדש של הרשות.
במדינת ישראל התעודה מעניקה למחזיקים בה שירותים וזכויות שונות בהן: פטור ממס הכנסה, הנחה בארנונה, שיקום מקצועי, נסיעה חופשית בתחבורה ציבורית, כניסה עם מלווה למקומות מסוימים ללא עלות ופטור מתור.
ביטוח לאומי מעניק 100% נכות לבעלי תעודת עיוור.
במדינת ישראל (נכון ל-2024) חיים כ-24,086 נושאי תעודת עיוור.
התפלגות גיל הזכאים לתעודת עיוור:
54% מבוגרים בגילאי 68 ומעלה.
תעופה אזרחית מתקיימת בישראל מאז 1913, והיא אמצעי התחבורה העיקרי לתנועת נוסעים אל ישראל וממנה.
גם חלק מתנועת המטענים נעשה באמצעות תעופה אזרחית, ותעופה אזרחית משמשת גם לתחבורה פנימית, בעיקר לאילת.
ב-27 בדצמבר 1913 נחת בחוף הים של יפו הטייס הצרפתי ז'ול ודרין במטוס בלריו XI-2, כחלק מתחרות אווירית שהוכרזה על ידי הליגה האווירית הלאומית הצרפתית, וכללה טיסה מפריז לקהיר.
מטוס נוסף שהשתתף בתחרות זו, מדגם ניופורט II, ובו הטייס מארק בונייה והמכונאי ז'וזף ברנייה.
הם חגו במטס ראווה מעל העיר תוך חיפוש אחר מקום נחיתה מתאים, וגרמו לתושביה להפנות את מבטם המופתע למעלה.
שתי נחיתות אלה עוררו התרגשות רבה, והן ראשיתה של התעופה האזרחית בארץ ישראל.
ביולי 1914 פרצה מלחמת העולם הראשונה, שבמהלכה התחוללו קרבות רבים בארץ ישראל שכללו גם התקפות מהאוויר על ידי כל הצדדים הלוחמים, לרבות הצרפתים והעות'מאנים.
בשנת 1934 הקימו רשויות המנדט הבריטי את נמל התעופה חיפה ואת שדה התעופה לוד (לימים נמל התעופה בן-גוריון).
בדצמבר 1934 הקים פנחס רוטנברג את חברת נתיבי אוויר ארץ ישראל, כחברת תעופה עברית פרטית שפעלה בתחומי ארץ ישראל המנדטורית.
עם החרפת מאורעות תרצ"ו-תרצ"ט התקשו לקוחות החברה להגיע לשדה התעופה לוד, והחברה הכשירה שדה תעופה קטן בקרבת תל אביב, מצפון לשפך הירקון, ושם קבעה את בסיסה החדש; לימים נקרא שדה התעופה "שדה דב".
בשנת 1936 הוקמה חברת אוירון חברה ארצישראלית לתעופה, שהייתה חברת התעופה הראשונה שפעלה ביישוב.
החברה הפעילה טיסות בקווי פנים בין תל אביב, חיפה וטבריה.
מקימי החברה – הסוכנות היהודית, ההסתדרות הכללית והוועד הלאומי, ראו בה חברת תעופה בשירות משימות הביטחון של היישוב.
בשנת 1938 הקימה החברה בית ספר לטייס בקיבוץ אפיקים שבעמק הירדן, וב-20 ביולי 1939 נערך טקס ענידת הכנפיים לתשעת הבוגרים הראשונים.
בנובמבר 1947 הועברו מטוסי החברה לרשות "שירות האוויר" של ההגנה, היחידה שהיוותה יסוד לחיל האוויר, והוטסו משדה התעופה לוד לשדה דב שבתל אביב.
ב-23 בספטמבר 1938 החל לפעול בצפון תל אביב שדה תעופה שלימים נקרא "שדה דב", ובו מסלול באורך 400 מטר וברוחב 40 מטר ומוסך לכלי טיס קטנים.
בסוף 1947 הוכשר בשדה מסלול נוסף באורך 300 מטרים לקליטת מטוסי תובלה קלים.
לאחר ההחלטה באו"ם על תוכנית החלוקה הפך שדה דב לבסיס המרכזי של שירות האוויר של ההגנה, שהיווה את הבסיס לחיל האוויר הישראלי.
בשנות ה-50 הפך שדה דב לשדה אזרחי שבו עיקר הפעילות היא של מטוסים פרטיים מסוג סטירמן ופייפר סופר-קאב.
השדה הפסיק את טיסותיו סופית ב-1 ביולי 2019, על מנת לפנותו לשם הקמת שכונת מגורים, וב-10 בפברואר 2020 הושלם פינוי השדה.
בשנת 1933 נפתח בתל אביב "הגמל המעופף", שבהמשך שינה את שמו לקלוב התעופה לישראל.
במסגרתו רכשו בני נוער ידע תאורטי באווירונאוטיקה והתנסו בדאייה כשלב מכין לקראת הכשרתם כטייסים בקורסי הטיס של חברת "אווירון".
נמלי תעופה, שדות תעופה ומנחתים
בעת הקמתו על ידי רשויות המנדט הבריטי בשנת 1934, לפני קום המדינה, כונה שדה התעופה בשם "Lydda Airport" וגם "שדה התעופה וילהלמה", על שם היישוב הטמפלרי וילהלמה ששכן בסמוך.
לאחר מלחמת השחרור המשיך להיקרא "שדה התעופה לוד" על שם העיר לוד הסמוכה.
השדה מופעל על ידי רשות שדות התעופה, ומשמש כמרכז הפעילות ומושב הנהלתה של חברת אל על, וחברת ישראייר.
עוד משמש הנמל כמרכז פעילותן של חברת התעופה ארקיע וחברת המטען ק.א.ל..
בינואר 1935 החליטו שלטונות המנדט ששדה התעופה בלוד יהיה אחד משני שדות התעופה בארץ ישראל, והשני יהיה ליד חיפה.
כמו כן הוחלט ששדה התעופה לוד ישמש תחנת העצירה בטיסות בין אנגליה להודו, במקום העצירות בעזה ובגדד.
בחודש יולי 1948, נכבש השדה במסגרת מבצע דני לכיבוש לוד ורמלה על ידי חטיבה 8 בפיקודו של יצחק שדה.
טרמינל 3 נחנך באופן רשמי ב־2 בנובמבר 2004.
בחודש יוני 2010 החלו עבודות להארכת המסלולים הקיימים והוספת מסלולי הסעה שהסתיימו בתחילת שנת 2014. במסגרת שיפור השירותים ותנאי הבטיחות האווירית בנמל, החלה הקמת מגדל פיקוח חדש ובניית זרוע רביעית בטרמינל 3. בניית הזרוע הרביעית הסתיימה בפברואר 2018.
הוא שוכן בכניסה המזרחית לעיר חיפה, סמוך לנמל הקישון.
הנמל משרת את התעופה האזרחית ומשמש גם כבסיס צבאי של חיל האוויר הישראלי (בח"א 21).
אורך המסלול הפעיל בנמל הוא 1,326 מטר.
זהו מסלול קצר המאפשר המראות ונחיתות של מטוסי נוסעים קטנים בלבד המכילים כ-70 נוסעים, לטיסות קצרות ליעדים קרובים במזרח הים התיכון ולאילת.
ב־1940 הופסקו הטיסות האזרחיות עקב מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1995 הוחלט על פיתוח שדה התעופה כנמל תעופה בין-לאומי.
באפריל 1998 נחנך טרמינל חדש ובו מוענקים שירותים שונים, בהם ביקורת גבולות, מכס וחנויות פטורות ממכס.
בשנת 1997 החלה חברת התעופה הירדנית רויאל ג'ורדניאן להפעיל קו טיסה בין חיפה לעמאן.
בשנת 2000 הפעילה חברת התעופה המצרית סקורפיון קו טיסה מחיפה לשארם א-שייח'.
בעבר פעלו בנמל חברות ישראייר, ארקיע ועוד, אבל פעילותן הופסקה עקב אורך המסלול שאינו מתאים למטוסים המצויים בציי החברות הישראליות.
פעילותו התחדשה בשנת 2024 עם חברת אייר חיפה, והוא מהווה גם כבסיס הפעולה מרכזי שלה.
נמל התעופה הבין-לאומי רמון – אילת שוכן בערבה הדרומית, צפונית לבאר אורה, 18 קילומטרים צפונית לאילת.
הנמל החליף את נמל התעופה הישן של אילת וכן את נמל התעופה עובדה ששימש כנמל תעופה בין-לאומי.
נמל התעופה נפתח ב-21 בינואר 2019. מסלולי ההמראה והנחיתה נסללו באורך של 3,600 מטר ורוחב של 60 מטר, ומאפשרים למטוסי סילון גדולים מסוג בואינג 777, איירבוס A380 ואיירבוס A350 להמריא מהנמל לטיסות פנים-ארציות וליעדים באירופה, ארצות הברית, מרכז אסיה, והמזרח הרחוק.
שדה התעופה ראש פינה, הקרוי גם שדה התעופה מחניים, הוא שדה תעופה אזורי, השוכן בין קיבוץ מחניים לבין ראש פינה, ממזרח לכביש 90. בנייתו של השדה החלה בשנת 1943 על ידי הצבא הבריטי, וארכה כשנתיים.
בשדה הוצבה טייסת 3 של חיל האוויר המלכותי האוסטרלי, שהייתה מצוידת במטוסי קרטיס P-40 וורהוק.
עם הקמת המדינה הוסב השדה לשימוש אזרחי.
בשנת 1997 הגיע מספר הנוסעים השנתי לשיא של 250,000 ומינהל התעופה האזרחית פרסם מכרז למפעיל קו טיסות שני, שבו זכתה חברת ישראייר במרץ 1998. ישראייר הפעילה טיסות לשדה במטוסי ATR 42.
בשנת 2006 הופסק שירות הטיסות של ארקיע מהשדה למרכז הארץ, עקב חוסר כדאיות כלכלית.
משנת 2008 ועד 1 ביולי 2019 הפעילה חברת עיט שירותי תעופה ותיירות טיסות מהשדה לנמל התעופה דב הוז בתל אביב (עד לסגירתו) במטוסי שורט 360, ולעיתים הוציאה טיסות ישירות לנמל התעופה אילת (עד לסגירתו).
שדה התעופה הרצליה הוא שדה תעופה אזרחי לתעופה קלה השוכן בצפון הרצליה, בין שכונת גן רש"ל בעיר לנתיבי איילון.
השימוש בשדה החל ב-2 ביוני 1948 במלחמת העצמאות, כמשכן הקבוע הראשון של טייסת 101, שהשדה הוקם למענה.
לחברה לא אושר לפעול משדה התעופה חיפה, ותחת זאת אושר לה להקים מנחת בין פרדסי הרצליה, מדרום למסלול ששימש את חיל האוויר במלחמת העצמאות.
בתוך שנים ספורות החל השדה לשרת גורמים נוספים כמו חברות תעופה מסחריות וראשוני בתי הספר לטיסה אזרחית.
מאותה שנה הופעל השדה באחריות מינהל התעופה האזרחית.
מתוכנן לסגור את השדה בשנת 2025, לשם פינויו להקמת שכונת מגורים.
בישראל פועלים מנחתים רבים, בהם:
מנחת רמת יותם – המנחת נמצא במעלה אילת (רמת יותם), סמוך לאבן דרך מספר 3, מדרום לכביש 12, בתוך שטח מטווח קצא"א.
בנוסף פועלים מנחתי מסוקים בבתי חולים ובמבני ציבור אחדים.
מרכז פעילותה והנהלתה של החברה בנמל התעופה בן-גוריון.
אל על מתמקדת בשוק הבינלאומי ומפעילה טיסות לאירופה, אסיה, אפריקה וצפון אמריקה.
בין השנים 2010–2014 הפעילה החברה קו טיסות סדיר לנמל התעופה אילת, אך טיסות אלו הופסקו.
תולדותיה של חברת אל על קשורות באופן מובהק בדברי ימיה של מדינת ישראל – היא נטלה חלק במבצעי העלייה הגדולים מארצות ערב, מאתיופיה ומחבר המדינות, ורשת יעדיה שיקפה לאורך השנים את יחסיה הבינלאומיים של ישראל עם מדינות העולם, ובמיוחד עם שכנותיה.
במהלך שנת 2020 בצל משבר הקורונה, השתנתה השליטה בחברה וכיום היא חברה ציבורית הנסחרת ב ונמצאת בשליטת חברת כנפי נשרים תעופה בע"מ בבעלותו של אלי רוזנברג.
החברה נוסדה בשם "אל על – חברת התעופה לישראל בע"מ" על פי החלטת ממשלה ב-8 באוגוסט 1948. המטוס הראשון שהפעילה היה סקיימאסטר, שהיה המטוס הראשון שנרשם ברישום ישראלי (עם הקידומת: 4X).
בנובמבר 1948 החלה החברה לפעול באופן סדיר.
בשנים 1950–1956 הטיסה החברה למעלה מ-160,000 עולים מתימן, איראן והודו במבצע מרבד הקסמים ובמבצע עזרא ונחמיה.
27 ביולי 1955 מטוס נוסעים מסוג לוקהיד קונסטליישן של "אל על", שהיה בטיסה אזרחית מלונדון דרך פריז ווינה לנמל התעופה לוד, סטה ממסלולו לתוך שטח בולגריה והופל על ידי מטוסי קרב של חיל האוויר הבולגרי מעל צפונה של העיר פטריץ' בשעות הבוקר.
ב-4 באוקטובר 1992 התרסק מטוס בואינג 747-258f בתצורת מטען של החברה על שני בנייני מגורים בשכונת ביילמר בדרום-מזרח אמסטרדם שבהולנד.
באסון ביילמר נהרגו 43 אנשים, בהם צוות הטיסה, שמנה שלושה אנשי צוות ישראלים ונוסעת ישראלית אחת.
בעקבות הפרטת החברה ניתן צו, בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, הקובע שלמדינה אינטרס חיוני בחברה, ובהתאם לכך היא מחויבת להעסיק עובדים ישראלים במספר המאפשר הפעלתה הסדירה בשעת חירום או צורך ביטחוני, והעברת השליטה בה מצריכה היתר משרי הממשלה.
ארקיע קווי תעופה ישראליים בע"מ היא חברת תעופה ישראלית המפעילה טיסות פנים-ארציות ובינלאומיות.
היא חברת התעופה הישראלית עם פעילות הבינלאומית השלישית בגודלה אחרי אל על וישראייר.
משרדי החברה שוכנים בבני ברק.
החברה בבעלות חברת ג'ורדאש ישראל של האחים נקש (70% מהמניות) ועובדי החברה (30%).
החברה הוקמה בשותפות בין אל על וחברת העובדים, אשר הקימה חברת החזקות בשם כנפות לצורך החזקת מניותיה בארקיע.
החברה התחילה בטיסות ניסיון בפברואר 1950 וחנכה את קו השירות שלה ב-28 בפברואר 1950 ביום ציון שנה לכיבוש אילת.
כיוון שייעוד החברה היה טיסות לאילת, היא נקראה בתחילה בשם "אילתה".
את החברה החדשה ניהל יעקב הוזמן, עד לפטירתו בשנת 1965. במחצית השנייה של 1950 שינתה החברה את שמה ל"ארקיע".
החברה הפעילה טיסות יומיות מנמל התעופה לוד לאילת ובשנת 1951 ביצעה סך הכל 685 טיסות.
מספר הנוסעים שהטיסה החברה בשנה זו הגיע ל-13,485. בשנת 1953 נכנסו לשירות מטוסים מסוג "de Havilland DH.89 Dragon Rapide" בעלי שישה מושבי נוסעים, מעודפי חיל האוויר.
מספר הנוסעים בשנה זו עמד על כ-20,000. בשנת 1955 נמכר מטוס ה"ראפיד" וארקיע רכשה שני מטוסי DC-3 דקוטה בעלי 32 מושבים מעודפי חיל האוויר.
בשנת 1959 הועברו הטיסות משדה התעופה לוד לשדה דב בתל אביב, ונפתח קו טיסה נוסף למחניים סמוך לראש פינה.
לאחר מלחמת ששת הימים, ב-1967, החלה ארקיע להפעיל טיסות לשדה התעופה עטרות סמוך לירושלים ונמל התעופה חיפה, וכן אל שדה אופיר הסמוך לשארם א-שייח' שבחצי האי סיני ואל סנטה קתרינה.
ב-1969 רכשה ארקיע שלושה מטוסי "Viscount" בעלי 80 מושבים.
מאחר שמטוסים אלה לא יכלו לטוס משדה דב, פתחה ארקיע בסיס פעילות נוסף, בנמל תעופה לוד.
באותה שנה הופסקו הטיסות לירושלים עקב סגירת שדה התעופה בעטרות לאחר פריצת האינתיפאדה השנייה.
בשנת 2004 רכשה קבוצת כנפיים (אשר החזיקה ברוב מניות ארקיע) את רוב מניות חברת "אל על" מהמדינה, ובעקבות החלטת הממונה על ההגבלים העסקיים, למניעת שליטת שוק התעופה בידי חברה אחת, מכרה כנפיים בינואר 2006 את החזקותיה בחברת ארקיע לאחים נקש ולעובדי החברה.
בשנת 2006 בוטלו טיסות ארקיע למצדה, מצפה רמון, באר שבע וראש פינה.
נכון לשנת 2023, מפעילה החברה 5 מטוסים בבעלותה ועוד שלושה מטוסי איירבוס ובואינג חכורים.
ישראייר תעופה ותיירות בע"מ מפעילה טיסות פנים בין נמל התעופה בן-גוריון ונמל התעופה רמון (בעבר גם נמל התעופה אילת, נמל התעופה חיפה ונמל התעופה דב הוז), וטיסות שכר וטיסות סדירות לאירופה, אסיה ואפריקה.
כמו כן, רכשה מספר מטוסים מסוג ATR-42.
בשנת 1998 החלה להפעיל טיסות שכר ליעדים קרובים באמצעות מטוסי הATR-42 (בעיקר יוון, טורקיה וקפריסין).
בינואר 2001 התמנתה ישראייר על ידי שר התחבורה כמוביל נקוב למספר יעדים בעולם ובמהלך השנים מאז קיבלה מינוי כמוביל נקוב לארבעה עשר יעדים.
בשנת 2003 חכרה החברה מטוסי בואינג 767, והחלה להפעיל טיסות סדירות ללטביה ולסלובניה, ומשנת 2004 מפעילה טיסות שכר ליעדים שונים באירופה, באגן הים התיכון, לניו-יורק ולזנזיבר שבמזרח אפריקה.
בדצמבר 2019 השיקה החברה קו תעופה חדש מחיפה ללרנקה, ובכך הפכה לחברה הישראלית היחידה המפעילה טיסות בינלאומיות מנמל התעופה חיפה.
אייר חיפה מפעילה טיסות מנמל התעופה חיפה, לאילת, ולקפריסין וליוון.
צ'אלנג' איירלינס (ישראל) בע"מ (עד יוני 2022 נקראה ק.א.ל – קווי אוויר למטען) היא חברת תעופה ישראלית לשינוע מטענים.
בסיסה של החברה נמצא בנמל התעופה בן-גוריון והיא מהווה את הזרוע הישראלית של חברת Challenge Airlines הבלגית, שבסיסה בנמל התעופה לייז'.
חברת "ק.א.ל – קווי אוויר למטען" נוסדה ביוני 1976 ביוזמתו של מרדכי הוד, במטרה לשבור את המונופול של "אל על" על הטסת תוצרת חקלאית לייצוא מישראל.
החברה החלה לפעול ב-2 בנובמבר 1976 וכניסתה הביאה לירידה דרסטית במחירי הטסת מטען.
עד שנת 1999 לא היו לחברה מטוסים משלה והיא חכרה מטוס עם צוות ושירותי אחזקה מ"אל על" למשך ששת חודשי החורף בכל שנה, כאשר כמחצית מהתוצרת מוטסת על ידי ק.א.ל.
בשנת 2019 הקימה החברה חברת בת בשם ACE Belgium Freighters שבסיסה בלייז' ומבצעת גם טיסות עבור ק.א.ל.
החברה משתמשת בזוג מטוסי בואינג 400–747 שעברו אליה מחברת האם שלה.
בשנת 2021 בוצע מיתוג מחדש במהלכו חברת ACE שינתה את שמה ל-Challenge Airlines, וחברת ק.א.ל הפכה למעשה לזרוע הישראלית שלה, בשם "צ'אלנג' איירלינס (ישראל)", והיא מרכזת תחתיה את כל טיסות המטען לישראל וממנה.
המשרד הממשלתי הממונה על ניהול ואסדרה של התעופה האזרחית בישראל הוא משרד התחבורה והבטיחות בדרכים.
חוקים אחדים מסדירים את פעילות התעופה האזרחית בישראל:
חוק הטיס, תשע"א–2011: החוק העיקרי המסדיר את התעופה האזרחית בישראל.
חוק הטיס (ביטחון בתעופה האזרחית), תשל"ז–1977: מסדיר את הביטחון בתעופה האזרחית.