tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רוב המינים הם מטילי ביצים.
הם בעלי ארס קטלני בו הם משתמשים כדי להרוג מינים קטנים יותר הכוללים יונקים קטנים, עופות ובעיקר נחשים אחרים.
הם קיבלו את שמם עקב דמיונם לנחשי האפעה אך הם אינם קרובים.
פתן ים (שם מדעי: Hydrophis) הוא סוג של נחשים ממשפחת הפתניים מקבוצת פתני הים, החיים ברחבי הימים הטרופיים של האזור האינדו-פסיפי, בעיקר סביב מימי אוסטרליה ודרום-מזרח אסיה.
נחשים אלה יכולים להגיע לאורך 80 ס"מ עד 3 מ' והם בעלי זנבות וגופים רחבים וראשים מעוגלים.
הם ארסיים ביותר ויכולים להרוג אדם בקלות ואולם הארס מיועד להרוג בעיקר את טרפם הכולל דגים ורכיכות.
נחשים אלה משריצים עד 7 צאצאים חיים.
צבעם צהוב, לבן וחום מפוספס בשחור.
הם חיים בימים של שוניות אלמוגים ומסתובבים בין הסלעים והאלמוגים בניסיון להפתיע דגים קטנים ולשתקם במהירות.
הנחשים גם שותים מים מגשמים המומטרים עליהם.
פתן אלמוגי מזרחי (שם מדעי: Micrurus fulvius) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן אלמוגי שבמשפחת הפתניים.
הוא חי בדרום ארצות הברית באזורים יבשים.
אורך הנחש מגיע ל-80 סנטימטר בממוצע, אך פרטים גדולים מאוד הגיעו כבר לאורך 121 ס"מ או אף 129 ס"מ.
הנקבות גדולות מהזכרים, אף שלאחרונים יש זנבות ארוכים יותר.
הנחש בעל צבעי אזהרה בולטים ברצועות אדומות, צהובות ושחורות לאורך גופו כשהראש שחור.
פתן האלמוגים חי בשדות, ערבות ואזורי חורש פתוח של עצים כמו אורנים וכן שדות דגניים ולאורך חופים טרופיים וכמה איים.
הנחש חי באזורים חמימים מדרומה של צפון קרוליינה בצפון, דרך דרום קרוליינה ועד פלורידה, דרום ג'ורג'יה, אלבמה, מיסיסיפי ודרום לואיזיאנה.
הפתן הוא נחש ארסי הפעיל בלילה ומחפש לטאות, צפרדעים ונחשים אחרים.
הארס הוא נוירוטוקסין חזק, וגורם לשיתוק וכתוצאה מכך לכשל נשימתי עקב שיתוק שרירי הנשימה.
למרות ארסיותו ותוקפנותו הרבה, הנחש הורג מעט מאוד אנשים.
רק 2 מקרי מוות יוחסו לנחש מאז שנות ה-50 ולאחר שאדם נוסף נהרג ב-2006 הוא הפך לראשון שנהרג ממנו מזה 40 שנה.
אחת הסיבות לכך היא שחלק מנשיכות הפתן משאירות צלקות יבשות ולא פוצעות את העור לגמרי וכן עקב שימוש בנסיוב לארס.
לפתן האלמוגים המזרחי ישנם כמה מיני נחשים המחקים אותו וכך נראים מסוכנים כמוהו, בעוד שבאמת הם לא: זעמן אלמוגי אדום וזעמן אדום (Cemophora coccinea).
ואולם יש הבדל בצבעי הרצועות של שני המינים: לפתן יש רצועה אדומה בין שתי רצועות צהובות ואילו לזעמנים יש רצועה אדומה בין שתי רצועות שחורות.
כמו כן ראשו של הפתן רחב יותר, עקב שיני הארס שלו.
פתן חום (שם מדעי: Pseudonaja) הוא סוג של נחש ארסי ממשפחת הפתניים הנפוץ ברחבי אוסטרליה.
זהו נחש קטלני ביותר והוא קרוב לסוג פתן אפעי (Pseudechis).
פתן חום מגיע לאורך של עד 2.2 מטר והוא בעל דפוסי צבע חומים, אך חלק גם כתומים ובהירים.
הוא מתחבא רוב היום בין סלעים וגזעים ופעיל רק בלילה הקריר יותר.
הנחש מותאם גם לסביבה יבשה כמו מדבר וערבה צחיחה.
נחשים אלה הורגים הרבה אנשים כל שנה באוסטרליה.
עם זאת הארס מיועד עבור טרפם הכולל יונקים קטנים שונים, לטאות, נחשים אחרים ודו-חיים.
פתלתוליים (שם מדעי: Xenisthmidae) הם משפחה של דגי גרם מסדרת הדקראים הקרובים לקברנוניים וחיים על קרקעית הים החולית.
הם חיים בימי האזור האינדו-פסיפי סביב שוניות אלמוגים.
חלק מהחוקרים סוברים שמשפחה זו צריכה להיכלל תחת משפחת האלאוטריים.
אלו דגים קטנים מאוד באורך של עד 3 סנטימטרים, והם בעלי גוף דקיק מוארך עם פיות גדולים ולסת תחתונה הפעורה מטה מעבר לרגיל, והם בעלי עיניים גדולות וסנפירי חזה רחבים.
רבים מהם מפוספסים ומסווים עצמם על הצמחייה או האלמוגים בהם הם חיים.
חלקם מגיעים עד למים רדודים מאוד ואף מגיחים לחוף.
פתילה או נר רפואי הוא כינוי לתערובת של חומרים פעילים לרוב תרופתיים, עם חומרים מצמידים ומאגדים, הנדחסת למוצק דמוי חרוט, ומיועדת להחדרה דרך פי הטבעת לתוך החלחולת ולעיתים גם דרך מקומות אחרים בגוף שאינם אוראליים ומשם התרופה משתחררת לתוך הגוף.
כדי ליצור את בסיס הפתילה, משתמשים בחומרים שומניים ומייצבים.
הרכב החומרים יכול להשתנות לפי סוג התרופה ותנאי אחסונה.
בין החומרים שנעשה בהם שימוש לבסיס הפתילה, ניתן למצוא חמאת קקאו, פוליאתילן גליקול, ג'ל וג'לטין.
הפתילות הן שומניות מעט, כדי שיחליקו בקלות לתוך הגוף.
לרוב משתמשים בפתילות כאשר אין אפשרות נוחה למתן התרופה דרך הפה.
במקרים אחרים, נעשה בהן שימוש כאשר המטרה היא להחדיר את החומר לאזור המסוים בגוף, למשל, פתילות הניתנות דרך פי הטבעת לטיפול בעצירות או בשלשול.
פתילה אנאלית: מיועדת להחדרה דרך פי הטבעת, ומשקלה לרוב בין גרם אחד לחמישה גרמים.
פתילות המיועדות לתינוקות שוקלות בדרך כלל כמחצית ממשקלן של הפתילות הרגילות.
פתילות אלו באות לרוב בצורה חרוט.
פתילה וגינאלית: מיועדת להחדרה אל תוך הנרתיק, לרוב למניעת הריון.
צורתה לרוב היא כדורית, אליפטית או חרוטית.
פתילת שופכה: מיועדת להחדרה דרך השופכה להשגת אפקט מקומי.
פתילות אלו הן קטנות מאד.
פתילת נחיר: מיועדת להחדרה דרך הנחיר לתוך האף ודרכי הנשימה.
פתן חום מזרחי (שם מדעי: Pseudonaja textilis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים החי באוסטרליה ודרום גינאה החדשה והוא נחשב לאחד מהנחשים הקטלניים ביבשת.
פתן זה יכול להגיע לאורך 1.5-2 מטרים, כשהשיא הוא 2.4 מטר והוא בעל קשקשים חומים, חומים-בהירים או שחורים עם בטן בצבע קרם או צהוב.
המבנה שלו דק יחסית אך הראש רחב.
לנחש עיניים גדולות שחורות, לסת רחבה שבה שיני ארס המופנות קדימה ולשון מפוצלת ורודה.
נחש זה מצוי במגוון גדול של בתי גידול, למעט יערות סבוכים, ביניהם סוואנות, ערבות עשב, מדבריות, בתות, אזורי סלעים, ביצות ואף בחופים, בתחום שבין דרום גינאה החדשה למזרח ודרום אוסטרליה עד ומערבה עד קימברלי.
הם נמצאים במקרים רבים סביב חוות חקלאיות, בהם הם מחפשים עכברים, לכן מפגשים עם אדם בעלי סבירות גבוהה.
הנחש פעיל במשך היום והוא צד באמצעות הארס החזק שלו מיני יונקים קטנים כמו מכרסמים (בעיקר עכבר הבית), ארנבונים וחיות כיס קטנות, עופות וביציהם, מיני זוחלים אחרים לרבות נחשים אחרים וכמה דו-חיים, לרבות קרפדת הקנים הרעילה.
למרות שמדובר בנחש ארסי הוא גם נוטה לעטוף ולהיכרך על טרפו כמו נחשי פיתון, כדי להתגבר עוד יותר על הטרף.
התברר שהפתנים הקטנים ניזונים יותר מנטרפים בעלי דם קר בעוד המבוגרים והגדולים ניזונו בעיקר מנטרפים בעלי דם חם.
זהו אחד הנחשים הקטלניים ביותר באוסטרליה לאדם, ארסי מעט פחות מהמין טאיפן פנים-יבשתי שהמפגש עימו נדיר יותר.
הוא אחראי ליותר מ-60% ממקרי המוות באוסטרליה מהכשות נחשים.
ארס הפתן החום הוא המוטוקסי, הוא גורם לפגיעה חמורה בקרישת הדם והוא יכול לעצור את פעילות הלב במהירות.
נחש ממוצע מייצר כ-4 מיקרוגרם ארס בכל הכשה, אך הפרטים הגדולים ביותר יכולים להזריק עד 53 מיקרוגרם של ארס בכל הכשה.
דבר זה הופך אותם לקטלניים בהרבה מהרגיל.
עם זאת קיים נסיוב לארס.
פתן אלמוגי כחול מלאי (שם מדעי: Calliophis bivirgatus) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים.
מין זה חי לאורך דרום-מזרח אסיה באינדונזיה, מלזיה, ברוניי, סינגפור, תאילנד, קמבודיה ומיאנמר.
זהו פתן בעל צבעי אזהרה עם ראש כתום, זנב כתום המזכיר בצבעו את הראש וגוף בעל קשקשים שחורים עם צידיים עם רצועות כחולות בהירות ומעט אדומות בקצה.
אורך הנחש יכול להגיע ל-1.8 מטרים.
הנחש בעל ראש קצר, עיניים שחורות ולשון ורודה מפוצלת לשניים.
נחש זה חולק את המראה הבולט שלו עם נחש ארסי נוסף החי באזור - קרייט אדום-ראש (Bungarus flaviceps).
בנוסף הוא מושא לחקיינות בידי הזעמן Calamaria schlegeli, שאיננו ארסי וגם קטן בהרבה מהפתן.
הנחש מצוי בטבע ביערות גשם בגובה 100-1,000 מטרים, בקרבת פסולת העלים והצמחייה הקרקעית.
טרפו העיקרי הוא נחשים אחרים שהוא הורג עם ארסו.
אם טורף מתקרב אליו הנחש יתחפר או יסתתר מתחת לעלים וישאיר את קצה זנבו זקור.
הזנב מסיח את הטורף מהראש ואם הטורף יתפוס אותו, הראש האמיתי יכיש.
ארס הנחש מופק מבלוטות מיוחדות ארוכות ביותר מאחורי עיני הנחש.
הם יכולים לגרום למוות במהירות ולפגיעה ברקמות ובשרירים.
מרבית הפתניים מפיקים ארס נוירוטוקסין, אך לנחש זה הארס הוא פוספודיאסטראז מסוג ציטוטוקסין שבעיקרו גורם לחסימה ונעילת שרירים, מה שגורם לכשל נשימתי ולהרס פעולות הלב.
אין נוגדן לארס חזק זה, אך מפגשים אנושיים עימו נדירים.
מין זה כולל, נכון למאי 2025, 3 תת-מינים.
מין פתן אלמוגי כחול מלאי (Calliophis bivirgatus)
תת-מין Calliophis bivirgatus flaviceps - נפוץ באינדונזיה, קמבודיה, מלזיה, סינגפור, תאילנד ומיאנמר.
פתן חום מערבי המכונה גם גווארדר (שם מדעי: Pseudonaja nuchalis) הוא מין של נחש ארסי ממשפחת הפתניים ומהסוג פתן חום המצוי בטבע באוסטרליה.
הפתן מגיע לאורך של 1.8 מטר וצבעו חום מעט צהבהב או כתום לאורך גופו.
עם זאת ישנם דפוסים רבים לצבעיו המשתנים לפי מיקומו.
הוא בעל ראייה טובה והוא יכול לזקור מעט את הגוף בדומה לקוברה.
לנחש תפוצה רחבה במערבה של אוסטרליה לרבות בויקטוריה, הטריטוריה הצפונית, מרבית קווינסלנד ובאוסטרליה המערבית.
תפוצתו היא באזורי שיחיות ועצי אקליפטוס באזורים פתוחים וכן מתחת לסלעים ואף ביישובים, בהם הוא יימצא בקרבת אשפה.
חלק מהנחשים פוצלו למינים נפרדים: פתן חום אספידורינכה (Pseudonaja aspidorhyncha) ופתן חום מנגדני (Pseudonaja mengdeni).
הנחש פעיל אחרי הצהריים ואז יוצא לציד של עכברים, יונקים קטנים שונים, עופות וזוחלים אחרים.
הוא גם איננו בוחל גם בקניבליות.
נחש זה מסוכן מאוד לאדם והוא זריז ביותר, מה שמאפשר לו להכיש מטווח קטן מאוד.
הוא איננו המין הארסי בסוגו אך בעל כמות הארס הגבוהה ביותר שמועברת.
הארס מותז מניבים ארוכים אך קטנים יחסית שמשווים לארס הרגשה של עקיצה.
התסמינים כוללים בחילות, הקאות, נפיחות מקומית, כאבי בטן ולעיתים גם פגיעה בכליות.
הארס יכול להרוג אנשים שלא מקבלים טיפול בזמן.
פתן חום דוגיטי (שם מדעי: Pseudonaja affinis) הוא מין של נחש ארסי מהסוג פתן חום שבמשפחת הפתניים, המצוי בטבע רק בדרום אוסטרליה המערבית.
פתן זה מגיע לאורך ממוצע של 1.5 מטר אך יכול להגיע לאורך 2 מטר והוא מסוגל לפתל את חלקו הקדמי קדימה, בדומה לקוברה.
הוא בעל קשקשים חומים, אפורים או בצבע ירוק-זית.
המראה מבריק מעט ביחס לקרוביו לסוג.
הנחש חי בדרום-מזרח אוסטרליה בקרבת דיונות חוף, בקצוות יערות, בין שיחים ובאדמות חקלאיות.
הוא מצוי בקרבה רבה למגורי האדם ונמצא לעיתים במגרשי גולף, שדות ואזורי תעשייה.
הוא נמשך אליהם עקב הימצאות של עכברים מצוים באזורים אלה.
נחשים מסוימים גם מתגוררים מתחת לבנות בניין למחסה, זאת לאחר שמקום מגורם הטבעי מצטמצם.
הנחש פעיל במשך הבקרים ולעיתים גם בצהריים.
הנחש ביישני ויימנע מעימותים, אלא אם יידחק לצד, אך עדיין יכול להרוג בקלות.
ההכשה מזריקה ארס רב יחסית הנחשב לאחד מהקטלניים שבבני הסוג.
ואולם אם ניתן נוגדן לקורבן בזמן הוא יכול להינצל.
המוות האחרון שיוחס למין זה קרה לאישה ב-2015 שהוכשה בעקבה בעיר פרימנטל ולא קיבלה עזרה בזמן.
לנחש זה ישנם 3 תת-מינים:
פתן ים בלצ'רי (שם מדעי: Hydrophis belcheri) הוא מין של פתן ים מתת-משפחת פתני הים, החי לאורך האזור האינדו-פסיפי.
הוא נקרא בידי ג'ון אדוארד גריי ב-1849 על שמו של קפטן הצי המלכותי הבריטי, אדווארד בלצ'ר .
הנחש מצוי בטבע סביב חופי הפיליפינים (בעיקר בויסאיאס), גינאה החדשה, מפרץ תאילנד, אוסטרליה (סביב הטריטוריה הצפונית וקווינסלנד וכן בים טימור), איי שלמה, איי אשמור וקרטייה ובקלדוניה החדשה.
הוא מצוי בעומקים רדודים סביב 50 מטרים בקירוב ובקרבת שוניות אלמוגים, בהם דגים רבים המשמשים לו טרף.
אורך הנחש חצי מטר עד מטר אחד, והוא בעל קשקשים צהובים בהירים עם רצועות בצבע חום-זית ומעט אפור.
הראש מעט כהה יותר וקצר במבנהו אך צבעו דומה לזה של שאר הגוף.
הזנב רחב ודומה בצורתו להגה העוזר להניע את הנחש.
כמו שאר נחשי הים הוא משריץ צאצאים חיים במים ולא עולה ליבשה כמעט, אם כי הוא צריך לשתות מים מתוקים.
כאשר הוא עולה ליבשה הקשקשים שלו נראים יותר צהובים בהירים, מאשר במים.
נחש ימי זה נחשב בעבר לנחש הארסי ביותר בעולם, כאשר חל בלבול בינו לבין מין דומה - פתן ים סכיסטוסה.
למעשה זהו נחש ביישן הנוטה להתרחק בעת איום ויכיש רק כמוצא אחרון, אפילו לאחר שמטרידים אותו.
רוב המוכשים ממנו הם דייגים השולים דיג מרשתות, אך גם מתוכם אחוז המוכשים נמוך עקב הכשות יבשות רבות.
גם הארס עצמו אינו קטלני כמו נחשים אחרים.
הרעיל ביותר מבין הנחשים הוא טאיפן פנים-יבשתי.
נחש הים הארסי ביותר הוא פתן ים דובויז, אך גם הם מכישים רק לעיתים רחוקות ולאחר לחץ כבד.
הארס מספיק חזק בשביל להרוג אדם בוגר, אך הוא מיועד להרג של דגים שהנחש מוצא בין האלמוגים ומשתק במהירות.
פתן ים אלגנס (שם מדעי: Hydrophis elegans) הוא מין של פתן ים מתת-משפחת פתני הים, המצוי בצפון אוסטרליה שלחופי קווינסלנד, הטריטוריה הצפונית וצפון אוסטרליה המערבית.
ייתכן שהוא מצוי גם באינדונזיה וצפונה עד הפיליפינים.
פתן ים זה מגיע לאורך של 2 מטרים, כשהפרט הכי גדול שתועד ב-2008 הגיע לאורך 2.6 מטרים.
נחש זה בעל רצועות מפוספסות בקרם-בהיר על רקע שחור והוא בעל ראש רחב, נחיריים הפונים כלפי מעלה ובעלי שסתומים למניעת כניסת מים לתוכם.
הוא בעל זנב ארוך ורחב המשמש כהגה והוא יכול לצלול למשך זמן רב מתחת למים.
הוא מצוי בימים הטרופיים של צפון אוסטרליה, בהם שוניות אלמוגים המכילות מינים רבים של דגי גרם, מהם הוא ניזון תוך שימוש בארס קטלני מניביו.
לרוב הוא מצוי עד לעומק 30 מטר, בדרך כלל בבדידות אך לעיתים יימצאו מספר פרטים יחדיו.
נחש זה לא עולה כלל ליבשה והנקבות משריצות צאצאים חיים מתחת למים.
הם קטלניים לאדם, אך המתקפות נדירות מאחר שממעטים לפגוש אותו וצבעי האזהרה שלו מרחיקים יריבים ממנו.
פתית שלג הוא גביש קרח בודד אשר נופל דרך האטמוספירה של כדור הארץ כשלג.
לפתיתי השלג צורות מגוונות אשר מורכבות וסימטריות.
פתיתי שלג נוצרים כאשר אדי מים בעננים הופכים לגבישי קרח בתהליך ריבוץ.
תהליך הריבוץ מתרחש בדרך כלל כאשר הטמפרטורה האטמוספירית היא מתחת לאפס.
בתחילה גביש הקרח מקבל צורת משושה בסיסית, והוא מתפתח בהמשך לצורות מורכבות שונות ככל שהגביש ממשיך לגדול ואשר מושפעות בעיקר מהשינויים בטמפרטורה ובלחות בעת שפתית השלג נופל מהשמיים.
הסברה המקובלת היא שכל פתיתי השלג שונים זה מזה בצורתם, והסיבה לכך היא שישנה כמות עצומה של גורמים סביבתיים המשפיעים על צורתם הייחודית של פתיתי השלג.
לרוב, כאשר הטמפרטורות נמוכות יותר נוצרים פתיתי שלג בצורות פשוטות יותר, וכאשר הלחות גבוהה יותר נוצרים פתיתי שלג בצורות מורכבות יותר.
אחד המחקרים המוקדמים ביותר של פתיתי שלג בוצע על ידי המטאורולוג האמריקני ווילסון בנטלי בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. בנטלי השתמש במיקרוסקופ על מנת לצלם תמונות מפורטות של פתיתי שלג אשר מתעדות את הווריאציות בדפוסי פתיתי השלג ואת רמת המורכבות של כל פתית שלג.
מבחר תצלומים של פתיתי שלג שצולמו על ידי וילסון בנטלי בסביבות 1902:
פתית שלג (בקטלאנית: Floquet de Neu; בספרדית: Copito de Nieve; 1964 – 24 בנובמבר 2003) היה הגורילה הלבקן הידוע היחיד בעולם עד כה.
הוא הוחזק בגן החיות של ברצלונה בברצלונה, קטלוניה, ספרד משנת 1966 ועד מותו ב-2003.
פתית שלג נלכד באזור "ריו מוני" בגינאה הספרדית (כיום גינאה המשוונית) ב-1 באוקטובר 1966 על ידי החוואי בניטו מאניה מהקבוצה האתנית פנג.
מאניה הרג את שאר קבוצת הגורילות של פתית שלג (שלא היו לבקנים), והחזיק את פתית שלג בביתו במשך ארבעה ימים, עד שהעביר אותו לבאטה, שם הוא נרכש על ידי הפרימטולוג ג'ורדי סבאטר פי.
פתית שלג כונה על ידי החוואי Nfumu Ngui (בשפת הפנג: "גורילה לבנה"), מאוחר יותר כונה Floquet de Neu (בקטלאנית "פתית שלג קטן") על ידי שומרו, ג'ורדי סבאטר פי.
פתית שלג היה גורילה מתת-המין גורילת שפלה מערבית שלקה בלבקנות כוללת.
ראייתו הייתה לקויה, אם כי בדיקות שנעשו כדי לקבוע האם יש לו נקודה עיוורת מרכזית לא מצאו כזו.
חקר הגנום של פתית שלג קבע שלהוריו היה 12% מה-DNA במשותף, מכך הסיקו החוקרים שהוריו היו דוד ואחיינית.
אותו המחקר גילה שהלבקנות שלו נגרמה ממוטציה של הגן SLC45A2. פתית שלג קיבל את הגן הרצסיבי משני ההורים, מה שגרם ללבקנות שלו.
עם הגעתו לברצלונה בנובמבר 1966, הוא זכה לקבלת פנים רשמית על ידי ראש עיריית ברצלונה.
הוא התפרסם בשם שניתן לו על ידי סבאטר כאשר נשיונל ג'יאוגרפיק הציג אותו על השער במרץ 1967, עם השם באנגלית "Snowflake" ושם זה התפשט בקרב העיתונות.
סבאטר עצמו קרא לגורילה "Copi" או "Floquet", ובשנים מאוחרות יותר "Nfumu".
הוא נודע גם כ"חמאה קטנה" וכ"גורילת ווניל".
בתחילה, גן החיות של ברצלונה לא היה מודע לכך שפתית שלג הוא ייחודי והם ביקשו מסבאטר שישלח להם עוד גורילות לבנות.
מאוחר יותר קיווה גן החיות לייצר זן גנטי ומשפחה שלמה של גורילות לבנות באמצעות רבייה סלקטיבית.
גן החיות תכנן לחתוך את אשכיו של פתית שלג עם מותו ולהקפיא אותן כדי לשמור את האפשרות להביא ממנו צאצאים נוספים בעתיד.
בשנת 1986 הזמין גן החיות של ברצלונה את הווטרינר הבריטי של גן החיות דייוויד טיילור לנסות לאסוף זרע מפתית שלג לצורך הזרעה מלאכותית והניסיון לא צלח.
פתית שלג הוליד 22 צאצאים משלוש נקבות שונות, מהם שישה שרדו עד לבגרות.
אף אחד מצאצאיו לא לבקן.
נכון לספטמבר 2021, לפתית שלג יש בסך הכול 21 נכדים (11 שרדו) ושמונה נינים (כולם חיים).
לאחד מנכדיו יש אצבעות ורודות, מה שמרמז אולי על לבקנות חלקית.
בשנת 2001 אובחן פתית שלג כחולה בסוג חריג של סרטן העור, שקשור כמעט בוודאות ללבקנותו.
מצבו הידרדר והוא החל לאבד עניין בפעילויותיו הרגילות.
הוא התבודד מגורילות אחרות, והפגין סימני כאב, עד שב-2003 החליטו בגן החיות להרדים אותו.
ההחלטה פורסמה בספטמבר 2003. אלפי אנשים ביקרו את פתית שלג בגן החיות של ברצלונה לפני שהוא הורדם ב-24 בנובמבר 2003. בזמן מותו, הוערך גילו של פתית שלג בין 38 ל-40 שנים.
פתילת המדבר (שם מדעי: Calotropis) היא סוג של צמחים בעלי פרחים הנמנים עם משפחת ההרדופיים.
הסוג תואר לראשונה בשנת 1810, והוא כולל שלושה מינים שמוצאם באסיה וצפון אפריקה.
בישראל גדל בר מין אחד, פתילת המדבר הגדולה (מכונה "תפוח סדום").
בעבר כלל הסוג עוד שלושה מינים נוספים, עד לשינוי המקיף שנעשה במיונם מרמת המשפחה ומטה, בעוד שיוכו של מין אחד נשאר שנוי במחלוקת.
להלן מיני פתילת המדבר ותפוצתם:
Calotropis gigantea - דרום סין, תת-היבשת ההודית
פתילת המדבר הגדולה (Calotropis procera) - צפון אפריקה, באפריקה הטרופית, בדרום-מערב אסיה ובהודו-סין.
בישראל גדלה בדרום בקעת הירדן, בגולן, בגליל, בכנרת ובאילת.
זהו שיח או עץ קטן המתנשא עד לגובה של 7 מטרים.
הם מכוסים כְּסוּת צמר הנושרת עם התבגרותם.
העלים והענפים מכילים מיץ חלבי רעיל המגן על הצמח משיני בעלי חיים.
עם זאת חרקים כזחלי הפרפר דָנָאית הֲדוּרָה והחגב כּוּשָׁן אַרסי אוכלים את עלי פתילת המדבר ומשתמשים בחלב הארסי להגנתם.
הפרחים מייצרים צוף, ודבורי עץ גדולות הבאות למוץ ממנו מאביקות את הפרחים.
הפרי הוא כדור ירוק וחלול (מכאן השם תפוח סדום), שקוטרו עד 12 ס"מ.
הפרי מכיל זרעים קטנים בעלי ציציות שיער משייות.
משתמשים בצמחים אלה כתרופה ברפואה העממית, וכצמחי נוי.
יש שמזהים את פתילת המדבר הגדולה כצמח המוזכר במשנה במסכת שבת כצמח שממנו ניתן להכין פתילות הנדלקות בקלות ("אין מדליקין לא בלכש ולא בחוסן ולא בכלך ולא בפתילת האידן ולא בפתילת המדבר") ומכאן השם "פתילת המדבר".
שיחים אלה צומחים כשיחים שוטים במקום נטושים השטחים חקלאיים.
פתיל הוא חוט חזק, מיתר קל או כבל המורכב מלפחות שני גדילים או יותר, המפותלים ושזורים יחד.
הגדילים שזורים בכיוון ההפוך לכיוון הפיתול שלהם, מה שמוסיף חוזק פיתול לחוט ומונע ממנו להתפרק.
הפתיל נעשה מסיבים סינתטיים או מסיבים טבעיים כגון צמר, כותנה, סיסל, יוטה, קנבוס, הנקן, נייר ועוד.
המצאת הפתיל חשובה לפחות כמו פיתוח כלי אבן עבור בני האדם הקדמונים.
הפתיל היה נחוץ כדי לחבר להבים לחצים, חניתות, צלצלים וכלים אחרים, וכן לייצור מלכודות, תיקים, רשתות דיג וציד, קשירת עצי הסקה, גרירת סחורות ועיגון אוהלים.
צורת הפתיל היא הבסיס לייצור טקסטיל וחבלים כאחד.
עם זאת, בניגוד לכלי אבן או מתכת, הפתילים חסרים בתיעוד הארכאולוגי משום שהם עשויים מחומרים מתכלים שכמעט ולא שורדים לאורך זמן.
שרידי פתילים פלאוליתיים התגלו במספר מקומות: מערת דזודזואנה בג'ורג'יה (בת 30,000 שנה), אתר אוהלו II בישראל (בת 19,000 שנה), ומערת לאסקו בצרפת (בת 17,000 שנה).
באמריקה, נמצאו חבלים בביצת ווינדובר, בפלורידה, המתוארכים לפני 8000 שנה.
חתיכת פתיל קטנה שהתגלתה באבריס דו מוראס, בדרום-מזרח צרפת, תוארכה על פי החוקרים לכ-50,000 שנה.
תיאורים מוקדמים של פתילים הם מעטים, אך אחת מתוך כ-200 צלמיות ונוס שנמצאו ברחבי אירואסיה מתוארת כשהיא לובשת "חצאית פתילים" בה פיתול בפתילים מגולף בפירוט, וגם "הקצה התחתון של כל פתיל מתפורר למסה של סיבים רופפים".
עדויות נוספות לשימוש פרהיסטורי בפתילים ניתן למצוא בתיאורים על כלי מתכת או חרס וחפצי קרמיקה אחרים.
במערת פוקוי, יפן, תיאורים כאלו מתוארכות ללפני 13,000 שנה.
טביעות של פתילים על בחימר נמצאו בדולני וייסטוניצה ובמספר אתרים אחרים במוראביה מתוארכות ללפני 26,000 שנה.
ונמצאו יחד עם מחטים וכלים ששימשו לתפירת בגדים ולהכנת רשתות לציד בעלי חיים קטנים וציפורים.
בתקופה מאוחרת יותר, פותחו כלים שונים לייצור פתילים ביניהם הפלך, גלגל הטוויה והנול.
תהליך השזירה מתחיל בחוט, שיכול להיות עשוי מכל שילוב של סיבים – בין אם הם אינם מסובבים, מסובבים או קלועים.
חוט נוצר באמצעות סיבוב של לפחות שכבה אחת של חומר, או על ידי קליעה של מספר שכבות יחד.
מספר השכבות וסוג החומר מהם עשוי החוט הם שקובעים את סוגו ואת מבנהו.
שכבה פשוטה היא שכבה המורכבת מסיב אחד או מקבוצת סיבים המסובבים כולם באותו כיוון.
לעומת זאת, שכבה מורכבת נוצרת על ידי סיבוב של מספר סיבים או קבוצות סיבים כל אחד בנפרד, ולאחר מכן שזירתם יחד תוך סיבוב בכיוונים מנוגדים זה לזה.
לאחר ייצור הפתיל, ניתן להשתמש בו גם לייצור צורות שימושיות אחרות שאינם בתצורה דקה וארוכה, לרוב טקסטיל או סלים.
שם הכוונה לחגורה של יהודה, שוודאי לא הייתה חוט בודד אך אין הוכחה כי מדובר בפתיל שזור.
ובערוך השולחן אורח חיים סימן י"א סעיף א מוסבר כי "חוטי הציצית צריכין להיות טוי ושזור, והיינו שמשזרין כמה חוטים דקים זה עם זה וכולם חוט אחד...פתיל משמע שכמה חוטין נפתלין ביחד, דהוא לשון חיבור...ואין שיעור להשיזור: יש שמשזרים ארבע ביחד, ויש כפול שמונה ומחזיקים זה להידור".
"פתרון המדינה האחת" , כשלעיתים נעשה השימוש במונח "מדינה דו-לאומית" (Bi-national state), הוא שם כולל למגוון עמדות ביחס לסכסוך הישראלי-פלסטיני, שלפיהן יש להקים מדינה אחת בין הירדן לים.
תומכי "פתרון מדינה אחת" תומכים ביצירת מדינה אחת אשר תכלול את שטחי ישראל, יהודה ושומרון (וחלק מהתומכים גם כוללים בפתרון זה גם את רצועת עזה).
מדינה זו תכיל את תושביהם היהודים ובנוסף גם את תושביהם הערבים, אך קיימת אי הסכמה בין תומכי הפתרון בנוגע לאופי האזרחות ומידת שוויון הזכויות שיוענקו להם.
בעוד שחלק מאמינים ב"פתרון מדינה אחת" מטעמים אידאולוגיים, אחרים מרגישים שבשל המציאות בשטח, זהו הפתרון המעשי היחידי.
בישראל, קבוצת תומכים אחת ברעיון זה באה מקרב חסידי רעיון ארץ ישראל השלמה וקבוצת תומכים שנייה מגיעה ממחנה השמאל הרדיקלי.
אף על פי שבמשך שנים האפשרות ליישום פתרון מסוג זה נידונה רבות, נכון ל-2010 הרעיון של "שתי מדינות לשני עמים" מקובל הרבה יותר בציבור.
בנובמבר 2007 בוועידת אנאפוליס הסכימו ממשלת ישראל והרשות הפלסטינית כי זהו הפתרון הרלוונטי לסיום הסכסוך הישראלי-פלסטיני, ולא פתרון המדינה המשותפת.
מצדדי פתרון "מדינה אחת" טוענים שבהיעדר פתרון פוליטי מוסכם, תגיע ארץ ישראל למצב בו שתי הישויות הפוליטיות בה (מדינת ישראל והרשות הפלסטינית) יהיו כה שלובות זו בזו עד שלא ייתכן פתרון אחר זולת מדינה אחת גדולה (שיכולה להיות באופייה פדרציה).
תומכי גישה זו מציינים שבשטחים שבהם שולטת ישראל כבר קיים רוב שאינו מיוצג פוליטית, ובשטח מדינת ישראל קיים מיעוט ההולך וגדל של אנשים שעשויים לתמוך במדינה אחת – ערביי ישראל, וגישה זו מכונה לעיתים "המציאות החד-מדינית" (One-state reality).
האזור שבין הים התיכון לנהר הירדן, המכונה בפי היהודים "ארץ ישראל", נקרא בשם "פלשתינה" על ידי הרומאים, ונקרא כיום על ידי הערבים "פלסטין", נשלט על ידי אימפריות שונות לאורך ההיסטוריה מאז חורבן ממלכת יהודה.
משנת 1516 עד לסוף מלחמת העולם הראשונה, האזור נשלט על ידי האימפריה העות'מאנית.
במכתבי חוסיין-מקמהון, סר הנרי מקמהון הבטיח לחוסיין איבן עלי ותומכיו הערביים שטח של האימפריה העות'מאנית תמורת עזרה בגירוש הטורקים העות'מאניים מהאזור.
חוסיין הבין זאת כהתחייבות להעביר את השליטה באזור ארץ ישראל לערבים, אף על פי שסר הנרי מקמהון והממשלה הבריטית טענו שהשטח שלימים נודע כפלשתינה-א"י הוחרג מהשטח אשר הובטח לו.
בהסכם סייקס–פיקו נקבע כי הטריטוריה בה שוכנת ארץ ישראל תישלט על ידי בריטניה.
בהצהרת בלפור הממשלה הבריטית הבטיחה "הקמת בית לאומי לעם היהודי בפלשתינה", אך באותו הזמן גם דרשה "שלא ייעשה דבר שעשוי יהיה לפגוע בזכויותיהם האזרחיות והדתיות של הקהילות הלא-יהודיות הקיימות בפלשתינה".
בשנת 1922 חבר הלאומים נתנו לבריטניה מנדט על האזור.
כמו כל מנדט חבר הלאומים, ניתן בכך מנדט (ייפוי כוח) לבריטים לשלוט באופן זמני על הטריטוריה.
המנדט הבריטי הכיר בהצהרת בלפור וקבע כי הממשלה "תקל על ההגירה היהודית" אף שבאותו הזמן "היא תבטיח שהזכויות של שאר האוכלוסיות באזור לא יופלו לרעה".
מחלוקות על ההגירה היהודית לארץ ישראל וכמו גם הסתה מצד אמין אל-חוסייני הובילה לפרוץ האלימות הערבית כלפי האוכלוסייה היהודית במאורעות תר"פ בשנת 1920. מעשי אלימות נוספים פרצו שוב בשנת 1921 במהלך פרעות תרפ"א.
בתגובה למעשי האלימות הללו, בריטניה הקימה את ועדת הייקרפט.
האלימות פרצה שוב בשנת 1929 במאורעות תרפ"ט, בטבח חברון (תרפ"ט), ובטבח צפת.
בעקובות מאורעות תרפ"ט, הבריטים מינו ועדה נוספת – "ועדת שאו" אשר פעלה תחת סר וולטר שאו.
הדו"ח של ועדת שאו ייחס את האלימות ל"איבה אשר קיימת מצד הערבים כלפי היהודים כתוצאה מהאכזבות הפוליטיות והלאומיות שלהם ומתוך פחד לעתידם הכלכלי".
גל אלימות ערבי נוסף המכונה המרד הערבי הגדול פרץ בין השנים 1936–1939. הבריטים מינו את ועדת פיל בין השנים 1936 עד 1937 כדי לשים קץ לאלימות.
ועדת פיל קבעה כי רק חלוקה של הטריטוריה תשים קץ לאלימות ולפיכך הציעה הוועדה על חלוקה אפשרית של ארץ ישראל.
בקרב ההנהגה היהודית בישראל לא הייתה הסכמה כללית לגבי תוכנית חלוקה זו.
בעוד שההנהגה היהודית קיבלה את הצעת החלוקה, לא כל החברים בה אישרו את החלוקה כפי שהוצעה על ידי ועדת פיל.
ההנהגה הערבית דחתה את החלוקה של ועדת פיל בשלמותה.
החלוקה המתכוננת ננטשה, ובשנת 1939 בריטניה הוציאה קובץ תקנות אשר נקרא הספר הלבן.
הספר הלבן של שנת 1939 ניסה לענות על הדרישות הערביות לגבי ההגירה היהודית לארץ ישראל דרך הגבלת כמות המהגרים ל-10,000 מהגרים יהודיים לשנה בתקופה שבין השנים 1939 ו-1944. לפי הספר הלבן לאחר 1944 תדרש הסכמה מצד הערבים להמשך ההגירה היהודית לארץ ישראל.
הספר הלבן של 1939 נתפס על ידי ההנהגה היהודית כהפרה של עקרונות הצהרת בלפור, ובשל הרדיפה היהודית בשואה, יהודים המשיכו להגר באופן בלתי חוקי, תקופה אשר מכונה ההעפלה.
האלימות המתמשכת והמחיר הכבד אותו גבתה מלחמת העולם השנייה גרמו לבריטניה להפנות את עניין ארץ ישראל לאו"ם בשנת 1947. בעצרת הכללית של האו"ם, הוחלט לחלק את ארץ ישראל המערבית למדינה יהודית ומדינה ערבית.
המלחמה, אשר ידועה לישראלים כמלחמת העצמאות ולפלסטינים כנכבה ("האסון"), יצרה הן את בעיית הפליטים היהודים ממדינות ערב והן את בעיית הפליטים הפלסטינים מקרב ערביי ארץ ישראל.
בקרב תומכיה הישראלים-ימניים של "פתרון מדינה אחת" נמצאת קבוצת תומכי ארץ ישראל השלמה אשר שואפים למדינה אחת יהודית בכל רחבי ארץ ישראל המנדטורית.
קבוצה זאת סוברת שפתרון זה צריך לכלול הסדר של המאזן הדמוגרפי בין יהודים ללא-יהודים (המכונה בפיהם "האיום הדמוגרפי") באמצעים שונים, כגון:
העברת כל ערביי יהודה, שומרון ועזה למדינה ערבית אחרת (פתרון המכונה "טרנספר").
מניעת אזרחות ישראלית מהתושבים הערבים או הענקת אזרחות מוגבלת, ללא הזכות לבחור ולהיבחר למוסדות השלטון (פתרון המכונה על ידי המתנגדים לו "אפרטהייד").
עידוד הגירת הערבים על ידי תמריצים כלכליים.
לאחר ההתנתקות מרצועת עזה והשתלטות החמאס על השטח, מרבית התומכים ברעיון המדינה האחת אינם כוללים את הרצועה כחלק מהשטח המיועד למדינה האחת, ובשל כך חלקם אינו חושש ממתן אזרחות לכלל ערביי יהודה ושומרון לאור השינויים הדמוגרפים שחלו בעשור האחרון.
דמויות בולטות בימין כגון משה ארנס, ראובן ריבלין, ציפי חוטובלי ואורי אליצור הביעו תמיכה בפתרון מדינה אחת שיכלול מתן אזרחות ישראלית מלאה לערביי יהודה ושומרון.
תומכיה היהודים של "פתרון מדינה אחת" במחנה השמאל מתחלקים לשתי קבוצות.
האחת שואפת להקמה של מדינה דמוקרטית המחויבת באופן שווה לכל אזרחיה ("מדינת כל אזרחיה"), נטולת מחויבות מיוחדת ללאום זה או אחר.
השנייה מצדדת ברעיון הבית הלאומי – קרי, מדינה בעלת מחויבות מיוחדת לעם היהודי, אך באופן שאינו מפלה לרעה את אזרחיה הלא יהודים של המדינה ולכן שואפת להבטיח לשני הלאומים בארץ את זכות ההכרה העצמית.
בצד הפלסטיני אין תמיכה ממשית לרעיון של מדינה יהודית בכל שטחי ארץ ישראל המנדטורית.
גורמי שמאל רדיקליים פלסטינים, בעיקר קומוניסטיים, הביעו תמיכה בעקרון המדינה הדו-לאומית (לפיו המדינה תהיה חסרת אופי לאומי ברור ותהיה מעין שילוב בין ישראלים לפלסטיניים).
גורמים קיצוניים ואיסלאמיסטיים בצד הפלסטיני (כגון חמאס או הג'יהאד האיסלאמי) תומכים בהקמת מדינה פלסטינית אחת בכל שטחי מדינת ישראל, יהודה ושומרון וחבל עזה.
בצד הפלסטיני, תומכות החזית העממית לשחרור פלסטין, והחזית הדמוקרטית לשחרור פלסטין, בהקמת מדינה אחת.
כמו כן, חלקים מהארגון הישראלי מצפן תמכו בפתרון זה, ומהם התפצלה מפלגת דעם.
עם זאת, המפלגה הקומוניסטית הישראלית, וכן מפלגת העם הפלסטינית, תומכות בפתרון שתי מדינות.
"פתרון מדינה אחת" זכה לביקורת באוכלוסייה הישראלית ובאוכלוסייה הפלסטינית בשל מגוון סיבות.
בין היתר נטען כי תחת המנדט הבריטי, האלימות הערבית פרצה בשנת 1920, 1921, 1929 ובין השנים 1936–1939 אף על פי שבאותה התקופה הייתה קיימת באזור מדינה אחת, וב-1937 ועדת פיל המליצה על חלוקת ארץ ישראל המערבית כפתרון לסכסוך המתמשך.
כמו כן, הסדרים דומים ביוגוסלביה (שהתפרקה תוך מלחמות בין העמים המרכיבים אותה) ולבנון (שסבלה ממלחמת אזרחים ממושכת בין הנוצרים והמוסלמים המתגוררים בה) נכשלו ויצרו סכסוכים נוספים.
במקום זאת, חלק מהציבור הישראלי וחלק מהציבור הפלסטיני מעדיף את פתרון "שתי מדינות לשני עמים".
קיימים פלסטינים הטוענים כי פתרון זה נוגד את החזון הפאן-ערבי.
אף על פי כן, הרעיון עדיין נהנה מהתמיכה של בערך רבע מציבור הבוחרים הפלסטיני.
רבים מהמתנגדים לחזון זה מקרב האוכלוסייה היהודית-ישראלית טוענים כי פתרון זה יסכן את ביטחונה של האוכלוסייה היהודית בישראל ואת צביונה היהודי המובהק של מדינת ישראל, שכן גודל האוכלוסייה הלא-יהודית יהיה דומה לגודל האוכלוסייה היהודית.
כך למשל פורסם שבסוף 2011 גרו ממערב לירדן לפחות 12 מיליון תושבים, מהם 5.9 מיליון יהודים ולפחות 5.8 מיליון ערבים.
לדעת אותם המתנגדים, רווחים בקרב הפלסטינים רגשות אנטישמיים, שהתבטאו במהומות הערביות אשר היו מכוונות נגד האוכלוסייה היהודית לפני הקמת מדינה ישראל ב-1948, והאלימות של שתי האינתיפאדות.
קיימים מתנגדים לפתרון זה על רקע דתי ולאומי, ומאמינים שלעם היהודי מוקנות על פי המשפט הבינ"ל זכויות בלעדיות לקרקע מערבה מהירדן (ובמקרים מסוימים, אף הרבה יותר).
אחרים טוענים כי פתרון זה יפגע בשאיפה להקמת מדינת מקלט פרו מערבית עבור פליטים יהודים.
זאת, שכן אותה המדינה תהי תאוקרטיה - בין אם תתנהל לפי חוקי התורה, או לפי חוקי השריעה.
חלק מהיהודים הישראליים תומכים בפתרון מדינה אחת: בסקר משנת 2000 אשר התבצע לאחר פרוץ האינתפאדה השנייה נמצא ש- 18% מהיהודים הישראליים תמכו באותה העת ב"פתרון מדינה אחת".
פתן שחור (שם מדעי Walterinnesia aegyptia; באנגלית: Desert Cobra – קוברה מדברית) הוא סוג של נחש ארסי הנמנה בין תשעת הנחשים הארסיים בישראל, והנציג היחידי בה ממשפחת הפתניים.
עד לא מכבר נחשב למין יחיד בסוגו, אולם התגלה כי האוכלוסייה בטריטוריה המזרחית של המזרח התיכון מהווה מין נפרד.
השם המדעי של הסוג Walterinnesia נקרא על שמו של הרופא הבריטי Walter Innes שגילה לראשונה את הפתן השחור ב-1887 במצרים.
הפתן השחור נחשב למין יחיד בסוגו.
נחש זה הוא באורך בינוני המגיע לאורך מקסימלי של 1.3 מטרים ומשקלו עד 1,035 גרם.
הוא בעל גוף שחור ומבריק, זנב קצר וראש צר, שטוח ועבה הנבדל מן הצוואר.
העיניים קטנות וכהות בעלות ראייה חלשה.
הפתן השחור נפוץ במזרח התיכון, במדינות: מצרים, ישראל, לבנון, ירדן, ערב הסעודית, עיראק, כווית, ומערב איראן.
פתן שחור יימצא באזורים ערבתיים, במדבריות, בחולות ובאזורים סלעיים.
אזורים בעלי לחות ומים מהווים גורם משיכה עבור הנחש, וכך גם אזורים מיושבים בתחום תפוצתו.
הם ניזונים בעיקר מיונקים קטנים, ציפורים וזוחלים אחרים.
משך חייהם הוא כ-10–15 שנים בטבע.
הכשת הפתן השחור היא למעשה נשיכה ממושכת והזרקה איטית יחסית של הארס, אופן הכשה זה מבדיל אותו מהנחשים הארסיים האחרים בישראל.
רוב הכשות הפתן השחור אינן חמורות, ומאופיינות בתופעות מקומיות כגון נפיחות, אדמומיות וכאב.
לעיתים הן מלוות בחום, סחרחורות וכאבי ראש.
עם זאת, על פי מדד LD50 עוצמת הארס של המין פתן שחור מצוי היא 0.4 מ"ג\ק"ג.
לשם השוואה, עוצמת הארס של קוברה הודית לפי מדד זה עומדת על 0.80 מ"ג\ק"ג, ואילו לקוברת הכף עוצמה של 0.72 מ"ג\ק"ג, כלומר עוצמת הארס של הפתן השחור חזקה משל שניהם, אולם כמות הארס של הפתן השחור נמוכה משמעותית.
כאשר ארס הפתן השחור הוזרק במהלך ניסוי לארנב, נצפו תופעות של היפוגליקמיה והיפוקסיה.
ארס הפתן השחור הוא נוירוטוקסי מאוד (פועל על מערכת העצבים) והמורגיני (גורם לשטפי דם), והשפעה פרוטאוליטית (פירוק חלבונים בגוף).
השפעתו גורמת לשיתוק שרירים ושיתוק מערכת הנשימה תוך זמן קצר יחסית מחדירת הארס לקורבן, כמו גם להשפעות נוספות ונרחבות אשר עדיין נלמדות בשל מחסור במידע ומחקרים על נחש זה.
בשנות ה-90 פותח נסיוב נגד הארס של הנחש על ידי חוקרים מאוניברסיטת תל אביב.
אביעד בר, גיא חיימוביץ ואמיר ארנון, זוחלים ודו-חיים בישראל - מדריך שדה, מהדורה שלישית 2022. , עמודים: 221–223
פִתְנה ( فِتنة ) הוא מונח בערבית בעל פירושים רבים, אולם כיום משתמשים בו בעיקר כדי לתאר מלחמת אזרחים, חוסר הסכמה וחלוקה בקרב המוסלמים.
המונח מתייחס גם לתקופה הכוללת מבחנים וניסיונות של אמונת המאמינים בתקופה לפני יום הדין.
המילה אוצרת בתוכה גם רמיזה לפילוג, פרישה, תהפוכות ואנרכיה.
מקור המונח בא מעולם ליטוש המתכות להסרת חלודה ותרכובות מחומצנות אולם הוא הפך לנפוץ בכתבים אפוקליפטיים.
לעיתים קרובות משתמשים בו כדי לתאר את מלחמת האזרחים האסלאמית הראשונה (656–661) – המאבקים הממושכים לאחר ההתנקשות בח'ליף עת'מאן אבן עפאן.
הפִתְנה השנייה או מלחמת האזרחים האסלאמית השנייה מתייחסת בדרך כלל לעימותים הפנימיים בקרב בית אומיה (683–685) סביבות השליטה על הח'ליפות.
יש המכנים כ"פִתְנה השלישית" את המאבק בקרב השליטים המוסלמיים של ספרד בתקופת שלטון בית אומיה בקורדובה.
תרגומים שונים של הקוראן מדגימים את הפירושים הרבים של המונח:
(סורה 8 איה 39): "והלחמו בהם עד אשר לא יהיה יותר מהומה או דיכוי ("פתנה"), והצדק והאמונה באללה יהיה בכל מקום."
(סורה 8 איה 39): "הלחמו בהם למען לא יתאנו ("פתנה") לכם עוד, והדת כולה תהיה לאלוהים.
בספרות אסכטולוגית אסלאמית פִתְנה מתוארת כמצב בו נתונים המאמינים ללחץ פסיכולוגי בו עליהם להתפשר בנוגע להיבטים מסוימים באמונתם, כדי לזכות ברווח גשמי.
הם נאלצים לבחור, לעיתים מבלי לדעת לעיתים מהו טוב ומהו רע.
לטענת המזרחן הצרפתי ז'יל קפל: "הקהילה המוסלמית מפולגת בשל איבוד הפרופורציות, תחושת המציאות והאינטרסים של הקהילה.
לפיכך, היא מוגשת לשדי הקיצוניות וצועדת לעבר אבדונה.
זהו הג'יהאד שחוזר כבומרנג ומחליש את הקהילה.
הפִתְנה היא חששם הכפייתי של חכמי הדת המוסלמים מאז הווסדות האסלאם."
ברשות הפלסטינית הביעו לעיתים קרובות מנהיגי פת"ח וחמאס כאחד חשש מהידרדרות לפתנה על רקע המאורעות האלימים בין הפלגים ב־2005–2007.
פִּתְנִיִּים (שם מדעי: Elapidae) הם משפחה בתת-סדרת הנחשים (מסדרת הקשקשאים) הכוללת בתוכה את סוגי הנחשים המסוכנים ביותר, כגון הקוברה, הממבה, הטאיפן, פתן האלמוגים, פתני הים, הקרייט והרב-פתן המלכותי.
במשפחה ישנם כ-70 מינים אשר חיים בימים ובאוקיינוסים.
הפתניים עשויים להופיע במקומות צחיחים ומדבריות וגם באזורים חמים בעלי צמחייה רבה.
אורכם מגיע עד חמישה מטרים וחצי והם עשויים להופיע בצבעים רבים אשר מקנים להם יכולת הסוואה מעולה נגד אויבים וגם לארוב לטרפם.
מבנה גופם מזכיר את משפחת הזעמניים.
כך למשל, הראש אינו עבה יותר מהצוואר.
הגדול בהם הוא קוברה מלכותית (רב-פתן מלכותי) שאורכו ומשקלו כ-12 ק"ג.
הקטנים ביותר הם בני הסוג Drysdalia שאורכם לפעמים 18 ס"מ.
הפתניים ניזונים מדו-חיים, מזוחלים, מציפורים ומיונקים בתנאי שכל אלה קטנים מהם.
נחשי הים ממשפחת הפתניים ניזונים בעיקר מדגים.
אם הפתניים מבחינים באויב מתקרב הם זוקפים כשליש מהחלק הקדמי של גופם ונושפים על מנת ליצור איום.
בכל מיני הפתניים שיני הארס גדולות במידה משמעותית מאשר השיניים הרגילות והן נמצאות בלסת העליונה.
רבים מן המינים אינם מסתפקים בהכשה אחת כדי להביס את טרפם אלא בכמה הכשות מהירות.
יש ביניהם מינים המתיזים ארס לעבר עיני יצורים התוקפים אותם, כגון קוברה יורקת.
כמה מן המינים חונקים את הטרף בנוסף להכשה.
קיימת תת-משפחה פתני הים שארסם מסוכן אף יותר מנחשי היבשה הארסיים ביותר, אך כיוון שאינם מצויים בקרבת בני אדם, אין מהם סכנה.
רק מין אחד חי בארץ ישראל, פתן שחור החי באזורים המדבריים: הנגב, מדבר יהודה וסיני.
סוג פתן המוות (Acanthophis) - בו 8 מינים.
סוג Aipysurus - בו 9 מינים.
סוג אוסטרלפס (Austrelaps) - בו 3 מינים.
סוג Cacophis - בו 4 מינים.
סוג Cryptophis - בו 5 מינים.
סוג פתן גמד (Demansia) - בו 15 מינים.
סוג Denisonia - בו 2 מינים.
סוג Drysdalia - בו 3 מינים.
סוג ומין יחיד - נחש בארדיק (Echiopsis curta)
נחש ים צבי (Emydocephalus) בו 3 מינים.
סוג Furina - בו 5 מינים.
סוג Hemiaspis - בו 2 מינים.
סוג Hoplocephalus - בו 3 מינים, ביניהם הופלוצפלוס סטפנסי.
סוג פתן ים (Hydrophis) - בו 48 מינים.
סוג ומין יחיד - נחש סולומונס קטן עיניים (Loveridgelaps elapoides)
סוג ומין יחיד - נחש קטן-עין פפואני (Micropechis ikaheka)
סוג ומין יחיד - נחש נמרי (Notechis scutatus)
סוג ומין יחיד - נחש פיג'י (Ogmodon vitianus)
סוג טאיפן (Oxyuranus) - בו 3 מינים.
סוג ומין יחיד - נחש אגם קרונין (Paroplocephalus atriceps)
סוג פתן אפעי (Pseudechis) - בו 9 מינים.
סוג פתן חום (Pseudonaja) - בו 9 מינים.
סוג ומין יחיד - נחש אלמוגים סולומונסי (Salomonelaps par)
סוג Simoselaps - בו 4 מינים.
סוג Suta - בו 11 מינים.
סוג Vermicella - בו 6 מינים.
סוג Aspidelaps - בו 2 מינים, ביניהם אספידלפס לובריקוס.
סוג קרייט (Bungarus) - בו 18 מינים.
סוג Calliophis - בו 15 מינים, ביניהם פתן אלמוגי כחול מלאי.
סוג ממבה (Dendroaspis) - בו 4 מינים.
סוג Elapsoidea - בו 10 מינים.
סוג רחב זנב (Laticauda) - בו 8 מינים.
סוג ומין יחיד - נחש אלמוגים אריזוני (Micruroides euryxanthus).
סוג פתן אלמוגים (Micrurus) - בו 83 מינים.
סוג קוברה (Naja) - בו 35 מינים.
סוג רב פתן (Ophiophagus) - בו 4 מינים, ביניהם רב פתן מלכותי.
סוג Pseudohaje - בו 2 מינים.
פִתְנָה הוא שמו של סרט קצר בן 16 דקות שכתב, הפיק וביים חרט וילדרס (בשם העט סקרלט פימפרנל), מנהיג "מפלגה למען החירות" (PVV) ההולנדית.
הסרט, המציג את נקודת המבט של וילדרס על האסלאם והקוראן, עורר מחלוקות רבות ברחבי העולם, וניסיונות מוצלחים יותר או פחות למנוע את הצגתו, בין באיומים ובין בדרכים אחרות.
הסרט מציג סורות מהקוראן בשילוב קטעי עיתונות וקטעי וידאו.
הקטעים מתארים את חובת הג'יהאד המוטלת על המוסלמים, חובה המתוארת כציווי להילחם ולהרוג את כל הכופרים.
בסרט מובאים קטעי נאומים אנטישמיים של מנהיגי דת מוסלמיים הקוראים לטבוח ביהודים ובנוצרים.
בסרט מוצגות תמונות מפיגועים וממעשי טרור שביצעו מוסלמים, והוא טוען כי ילדים מוסלמים עוברים שטיפת מוח על ידי טרוריסטים.
בראשיתו ובסופו של הסרט מובאת הקריקטורה המפורסמת שיצר קורט ווסטרגארד, בה מצוירת דמותו של מוחמד נביא האסלאם, כמחבל מתאבד, שבתוך הטורבן שלו חבויה פצצה.
קריקטורה זו, יחד עם 11 נוספות הייתה במוקד פרשת קריקטורות מוחמד, במהלך 2005–2006.
לדברי וילדרס, הסרט דן באופיו הפשיסטי והאלים של האסלאם.
לדבריו, מטרתו של הסרט היא להזהיר את מדינות אירופה והעולם החופשי מפני הסכנה הקיומית הנשקפת להן מהתעצמות המגמות הפונדמנטליסטיות של האסלאם העולמי, וכן לקרוא להן לשנות את מדיניותן ולהילחם במגמות אלו.
הסרט פורסם באתר האינטרנט LiveLeak ב-27 במרץ 2008, והוסר ב-28 במרץ עקב איומים על חיי צוות האתר.
בפברואר 2009 מימנו "החברה הבינלאומית לחופש העיתונות", בראשותו של הפעיל הדני לארס הדהגור, ו"המרכז למדיניות ביטחון" - CSP של פרנק גפני, יחד עם ציר הקונגרס הרפובליקני מאריזונה ג'ון קיל הקרנה מיוחדת בקונגרס האמריקאי ל"סרט הקוראן" הזה, כפי שהוא כונה.
הסרט, והקרנתו בקונגרס, עוררו מחלוקת עזה.
ניסיון קודם שנעשה בבית הלורדים הבריטי להקרינו גם שם נבלם על ידי הממשל הבריטי, שמנע את כניסתו של וילדרס לבריטניה.
ארגון הגג של יהודי הולנד גינה את הסרט.
לפי הודעה שפרסם הארגון, ההצהרות האנטי-יהודיות שמוצגות בסרט אמנם "ממחישות כי כמה אנשי דת מוסלמים מחזיקים ברעיונות איומים לגבי היהודים וכי אפילו ילדים עוברים שטיפת מוח", אך הסרט גורם רק "לקיטוב בחברה ההולנדית והוא חסר תועלת בקרב נגד הקיצוניות".
הארגון כינה את הסרט "בלתי מועיל" ו"מכליל".
פתרון עבור משחק בצורה קואליציונית הוא וקטור המחלק את הרווח בין השחקנים כאשר לכל שחקן מיוחסת קואורדינטה בווקטור.
פתרון נקודתי מציע לכל משחק נתון ולכל מבנה קואליציוני פתרון אחד ויחיד שהוא למעשה הדרך לחלוקת הרווח בין חברי הקואליציה.
דוגמאות לפתרון נקודתי הם ערך שפלי והגרעינון.
פתרון קבוצתי מציע לכל משחק נתון ולכל מבנה קואליציוני קבוצה של וקטורי תשלומים.
דוגמה לפתרון קבוצתי היא הליבה.
פתרון נקודתי נקרא יעיל אם לכל משחק .
פתרון קבוצתי נקרא יעיל אם לכל ולכל משחק מתקיים .
פתק הצבעה הוא כלי המשמש לתיעוד בחירתם של מצביעים בהצבעה.
כל מצביע משתמש בפתק הצבעה אחד כדי להביע את בחירתו.
הפתק עשוי להיות פיסת נייר בה רושם כל מצביע את בחירתו.
בבחירות רשמיות של המדינה או הרשות המקומית משתמשים בפתקי הצבעה עליהם הודפסו מראש שמות המועמדים לבחירה, במטרה לשמור על חשאיות ההצבעה וכשרותה.
המצביעים בוחרים פתק אחד ומטילים אותו לתוך תיבת קלפי בעמדת הקלפי המקומית.
סוג פתק ההצבעה תלוי בשיטת הבחירות הנהוגה בבחירות בכל מדינה.
פתק ההצבעה עשוי להיות פתק דירוג, בו מופיעה רשימה של המועמדים וכל בוחר מדרג אותם לפי סדר עדיפות, מהגבוה לנמוך.
הפתק עשוי לכלול רשימה פתוחה או סגורה של מפלגות או מועמדים, מתוכה ניתן לסמן מועמד אחד או מספר מועמדים (הצבעת אישור).
בעולם קיימים סוגים שונים של פתקי הצבעה, לכל אחד מהם יתרונות וחסרונות, ובדרך כלל מבנה פתק ההצבעה מותאם לשיטת הבחירות במדינה.
כלומר לא סביר שבמדינה בעלת בחירות ארציות יעשה שימוש בפתק הצבעה המאפשר בחירת מועמד ספציפי.
מצד שני, פתק הצבעה המאפשר דירוג של מועמדים, נפוץ יותר במדינות בעלות בחירות אזוריות.
בישראל, פתקי ההצבעה לבחירות לכנסת הם פתקים נפרדים לכל מפלגה; הבוחר לוקח אחד מהם, מניח אותו במעטפה ומכניס אותה לתיבת הקלפי.
על כל פתק מופיעה אות או צירוף אותיות, כפי שאישרה ועדת הבחירות המרכזית, וכן כינויה של רשימת המועמדים.
בדרך כלל, האות או צירוף האותיות מלוות את המפלגות השונות לאורך תקופה ארוכה.
כך, למשל, ייצגה האות "א" את מפא"י והאות "ת" את אחדות העבודה - פועלי ציון.
עם מיזוגן למערך, השתמשה המפלגה בצירוף "את", ועם צירופה של מפ"ם, שסימנה "מ", נוצר הצירוף "אמת", שמשמש עד היום את מפלגת העבודה.
צירוף האותיות האקראי "רצ" שימש את התנועה לזכויות האזרח בבחירות לכנסת השמינית והפך לשמה הרשמי של המפלגה - רצ, אף שאין לו משמעות.
לאחר התאחדות המפלגה עם "מפ"ם" נוצר הצירוף "מרצ" שגם הוא הפך לשמה הרשמי של המפלגה.
הצירוף "מחל" שהוא ראשי תיבות של "מפלגת חירות ליברלית" הוא הצירוף הידוע של תנועת הליכוד בישראל על בסיס מפלגות גח"ל - גוש חירות - ליברלים.
כל מפלגה חדשה שרוצה להשתמש באותיות כלשהן לפתקה, חייבת לבקש רשות להשתמש בהן מכל המפלגות שבפתקן נכללת אות זו.
כך למשל, בבחירות לכנסת ה-21, כשקמה רשימת חוסן לישראל, היא רצתה שעל פתקה יהיו האותיות "חי", אך הליכוד שפתקיה הם "מחל" לא אפשרה להם להשתמש באות ח.
הבחירות לרשויות המקומיות בישראל נעשות בשיטה שבה נבחר ראש הרשות המקומיות בבחירה ישרה, ומועצת הרשות נבחרת בשיטה היחסית.
בשל שיטה זו הבוחרים מצביעים בשני פתקי בחירה: אחד לראש הרשות ואחד לרשימה למועצה.
עם כניסת המצביע מוסר לו מזכיר ועדת הקלפי שתי מעטפות הצבעה חתומות כדין, האחת בצבע לבן והשנייה בצבע צהוב.
בתא ההצבעה, מאחורי פרגוד, מכניס הבוחר למעטפת ההצבעה הלבנה פתק הצבעה לבן, לבחירת רשימה למועצה, ולמעטפת ההצבעה הצהובה יכניס פתק הצבעה צהוב, לבחירת ראש הרשות.
ביישובים במועצות אזוריות, בהם מתקיימות בחירות לוועד המקומי, נוספת מעטפת הצבעה כחולה לבחירות אלו, אליה יכניס הבוחר פתק הצבעה כחול.
במקרים בהם יש רק מתמודד אחד על ראשות הרשות לא מתקיימות, כמובן, בחירות לתפקיד, אך המצביעים יכולים להצביע בפתק ירוק כדי להביע את התנגדותם לאותו מועמד.
פתרון באמצעות רדיקלים הוא פתרון כללי של משוואה פולינומית, שניתן להבעה כביצוע של מספר סופי של הפעולות: חיבור, חיסור, כפל, חילוק והוצאת שורש ממעלה טבעית על מקדמי המשוואה (וקבועים מן השדה).
למשל, פתרון המשוואה הריבועית שהוא הוא פתרון באמצעות רדיקלים.
פתרונות כלליים באמצעות רדיקלים למשוואה ממעלה ראשונה, משוואה ממעלה שלישית ומשוואה ממעלה רביעית ידועים גם הם.
מקור השם פתרון באמצעות רדיקלים הוא מהמילה הלטינית Radix שפירושה שורש, המושג אומץ באנגלית (שורש באנגלית הוא root, אבל לפעמים לפעולת השורש ניתן לקרוא radical).
פתרון באמצעות רדיקלים ותורת גלואה
לפתרון משוואות פולינומיות באמצעות רדיקלים יש מינוח מקביל בתורת גלואה.
נאמר שהיא שורשית אם קיים כך ש- וכן .
נאמר שההרחבה בעלת מגדל שורשים אם קיים מגדל שדות כך שכל הרחבה היא שורשית.
נאמר שפולינום הוא פתיר באמצעות רדיקלים אם קיים לו שורש כך ש- בעל מגדל שורשים.
משפט: פולינום הוא פתיר לפי רדיקלים אם ורק אם חבורת גלואה של שדה הפיצול שלו פתירה.
בפרט, עבור מספר בר בנייה, נקבל:
משפט: איבר הוא בר בנייה אם ורק אם שדה הפיצול של הפולינום המינימלי שלו בעל מגדל ריבועים (כלומר, מגדל שורשים עם הרחבות מסדר 2 כל פעם), אם ורק אם חבורת גלואה שלו היא חבורת-2 (חבורה מסדר חזקת 2).
בפרט, נקבל כי ניתן לבנות מצולע משוכלל עם צלעות אם ורק אם ניתן לבנות את שורש היחידה ה-, אם ורק אם (לפי המשפט) חזקת 2, כאשר פונקציית אוילר.
כעת, ניתן להציג את הפתרון לבעיית פתרון באמצעות רדיקלים לפולינום ממעלה כללית - עבור חבורת גלואה היא תת-חבורה של החבורה הסימטרית מסדר , שהיא (וכל תת-חבורותיה) פתירות.
לכן כל פולינום ממעלה 4 ומטה פתיר על ידי רדיקלים.
מאידך, לכל מעלה לפחות 5, ניתן תמיד למצוא פולינום עם חבורת גלואה , ולכן היא לא תהיה פתירה על ידי רדיקלים.
בפועל, אפשר למשל לקחת את הפולינום -, עבור ראשוניים.
זהו פולינום אי פריק לפי קריטריון אייזנשטיין.
פתקיות (נהגה בהטעמה על ההברה הראשונה) או פתקים הוא משחק חברה, בו נדרשים המשתתפים (בזוגות או קבוצות) להעביר אחד לשני שמות של דמויות מפורסמות, הרשומות על פתקים, תחילה באמצעות רמזים מילוליים, לאחר מכן באמצעות פנטומימה ובשלב האחרון באמצעות מילה אחת בלבד (בגרסאות שונות סדר שני השלבים האחרונים הפוך).
לאחר כל סיבוב, רושמים המשתתפים את מספר הפתקים שכל זוג הצליח לזהות.
בתחילת המשחק, רושם כל משתתף שמות של מספר מסוים של דמויות מפורסמות (בדרך כלל ארבע דמויות בארבעה פתקים) מכל תחומי החיים, אמיתיות ובדיוניות כאחד (לרוב מוסכם על ידי המשתתפים שיירשמו אך ורק שמות המוכרים לכלל המשתתפים).
לאחר מכן, מתחלקים המשתתפים לזוגות/קבוצות המתחרים זה בזה במשחק.
בחלק מהגרסאות נהוג שהזוגות ישבו זה מול זה במעגל משתתפים, אולם יש הגורסים שאין זה נחוץ.
המשחק כולל 3 שלבים, כאשר בכל אחד מהם מספר סיבובים בני 45 שניות (עד שמסתיימים כל הפתקים).
בסיבוב הראשון, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות רמזים מילוליים.
אין כל מגבלה על דרך העברת השם, מלבד האיסור על שימוש בשם עצמו, או שימוש בחריזה (לדוגמה: להגיד זודה קוליקר במקום יהודה פוליקר).
בסיבוב השני, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות פנטומימה.
בסיבוב זה של המשחק נאסר על המשתתף להוציא כל הגה מפיו, ועליו להעביר את שם הדמות (שכעת, כבר ידועה לכלל המשתתפים לאחר חשיפתה בסיבוב הקודם) באמצעות תנועות בלבד.
מותר למשתתף להסתובב בכל החדר ולעשות כל תנועה שעולה בראשו העשויה, לדעתו, לרמוז על זהותה של הדמות, כל עוד אינו אומר דבר.
בסיבוב השלישי, מעבירים הזוגות אחד לשני את השמות הרשומים על הפתקים באמצעות מילה אחת בלבד.
לאחר שהמילה נאמרה, לא ניתן להחליפה והיא נותרת הדרך היחידה עבור המשתתף להעביר את זהות הדמות עד תום הזמן שהוקצה לו.
מותר למשתתף לומר את המילה בכל דרך שירצה: תוך כדי שירה, חיקוי הדמות ועוד.
לאחר תום שלושת הסיבובים, מסכמים את מספר הפתקים שכל זוג גילה במהלך שלושת הסיבובים, והזוג בעל מספר הפתקים הגבוה ביותר הוא המנצח.
פתקיות דביקות הן סוג של ציוד משרדי, המורכב מפתקיות דף קטנות שמאחוריהן פס דבק ייחודי המאפשר הדבקה זמנית של הפתקיות למסמכים או למשטחים אחרים.
כיום קיימות אומנם פתקיות דביקות בשלל צבעים, גדלים וצורות שונות, אך הפתקיות המקוריות שייצרה חברת הציוד המשרדי 3M מוכרות כפתקיות מרובעות, בעלות צלעות באורך 76 מילימטר, בצבע צהוב-בהיר.
המאפיין הייחודי של הפתקיות הדביקות הוא כאמור פס הדבק שנמצא מאחוריהן, אשר מאפשר את הדבקתן והסרתן ממשטח מסוים מבלי לגרום לו נזק, ומבלי להשאיר עליו סימנים כלשהם.
הפתקיות הדביקות הומצאו על ידי ארט פריי שהיה עובד של חברת 3M.
פריי המציא את הפתקיות במסגרת פרויקט "מדיניות ההברחות" שהונהגה בחברת 3M באמצעות השימוש בדבק שפיתח קולגה שלו, ספנסר סילבר.
בסיס הרעיון הוא שכל עובד אמור להקדיש 15% מזמנו לפרויקט שאינו קשור למטלות העבודה השוטפות במטרה לעודד פרויקטים חדשים על פי בחירה, כיום הפתקיות הללו הן עסק עצום.
עד לפקיעת הפטנט שניתן לחברה בשנות התשעים, הפתקיות הדביקות יוצרו אך ורק במפעל החברה בסינתיאנה, קנטקי, ארצות הברית.
גם היום, למרות שהפתקיות הדביקות מיוצרות על ידי חברות שונות ברחבי העולם, מרבית הפתקיות הדביקות של 3M ממשיכות להיות מיוצרות במפעל בסינתיאנה.
בשנת 1968 פיתח ד"ר ספנסר סילבר, כימאי של חברת 3M בארצות הברית, דבק מיוחד המאפשר לעשות בו שימוש חוזר.
במשך חמש שנים ניסה סילבר לקדם את השימוש בדבק שפיתח בתוך חברת 3M ללא הצלחה, בין היתר באמצעות העברת סמינרים לעובדי החברה בנושא.
בשנת 1974, קולגה של ד"ר ספנסר בשם ארט פריי, אשר השתתף באחד מאותם סמינרים, הגה את הרעיון להשתמש בדבק בשביל להחזיק סימניות בספרי התפילה שלו.
המוצר שווק לראשונה בשנת 1977, אך הביא לתוצאות מכירה מאכזבות.
החברה המשיכה במאמצי השיווק, תוך שינוי שם המותג מ- "Press 'n Peel" ל- "Post-It Notes" בשנת 1980. מכירות המוצר השתפרו, וכבר בשנת 1981 הפתקיות הדביקות החלו להימכר גם בקנדה ובאירופה.
פתרון בעיות הוא תהליך מנטלי שמטרתו התגברות על מכשולים העומדים בפני השגת מטרה מסוימת.
יכולת פתרון הבעיות מתאפשרת הודות לאינטראקציה מורכבת בין הקוגניציה למטא-קוגניציה והיא מקושרת לתפקודים הניהוליים.
פתרון בעיות יכול להיות תוצר של צורות רבות של חשיבה יצירתית, שכן לעיתים קרובות היא מתעוררת מתוך הצורך להתמודד עם בעיה כלשהי.
יש הטוענים כי חשוב יותר ללמוד כיצד ניתן לפתור בעיה כלשהי, מאשר להגיע לפתרון של בעיה ספציפית.
יכולת פתרון בעיות יכולה לסייע בשלב התכנון והביצוע של תוכנית פעולה.
מגבלת הקיבולת של זיכרון העבודה יוצרת את הקושי לעבד מספר רב של פרטי מידע בו זמנית ולפתור בעיות.
לדוגמה: אחת הדרכים להתגבר על מגבלת הקיבולת היא קיבוץ מספר בלתי מוגבל של פריטים ליחידת משמעות בודדת המכונה "גוש" (Chunk).
בהתאם לכך, אנשים בעלי יכולת מטא קוגניטיבית נוטים להיות טובים יותר בפתרון בעיות.
לחשיבה מסתעפת, הכוללת המצאה של פתרונות מרובים עבור בעיה או מטלה מסוימת, יש חשיבות מרכזית ביכולת לפתור בעיות.
כמו כן, נדידת מחשבות יכולה לתרום ליצירתיות בפתרון בעיות, על ידי הגברת התועלת היצירתית של מרווחי האינקובציה.
אלגוריתם הוא דרך שיטתית (כלומר כזו שצעדיה מוגדרים היטב) לביצוע של משימה מסוימת, על נתונים, במספר סופי של צעדים.
האלגוריתם יכול להיות מאוד מדויק, אך גם לגזול זמן ומשאבים מרובים.
לעומתו היוריסטיקה היא כלל חשיבה פשוט, מעין כלל אצבע המבוסס על הגיון פשוט או אינטואיציה, המציע דרך קלה ומהירה לקבלת החלטות ופתרון בעיות, ללא התעמקות ובמחיר דיוק נמוך.
על כן לשימוש באלגוריתם יש יתרון במקרים בהם ישנה חשיבות רבה לדיוק ולהיוריסטיקה יש יתרון במקרים בהם המהירות יותר חשובה.
במקרים רבים עבור התמודדות מול מצבים חדשים אין מספיק מידע כדי להשתמש באלוגריתם או היוריסטיקה ולכן נדרשת אסטרטגיה שונה.
ניסוי וטעייה היא דרך לפתרון בעיה באמצעות ניסוי פתרונות שונים לבעיה עד לקבלת פתרון נאות.
יכולת הפשטה מאפשרת לאדם להשתמש בסמלים כדי להעלות חלופות שונות לפתרון בעיה, ללא צורך לנסות כל אחת מהן באופן מעשי.
השפעות על יכולת פתרון בעיות
יכולת פתרון הבעיות מושפעת מהתפקודים הניהוליים.
בהתאם לכך, פגיעה בתפקודים הניהוליים עלולה לגרום להנמכה ביכולת פתרון הבעיות.
היא יכולה להיגרם גם כתוצאה ממצבים רגשיים כמו דיכאון וחרדה.
באותו האופן ניתן גם לשפר את יכולת פתרון הבעיות על ידי פיתוח התפקודים הניהוליים.
למשל, אימון אישי הוא תהליך שמערב בין היתר גם פיתוח של תפקודים ניהוליים ויכולת פתרון בעיות.
קבוצה של אנשים יכולה לגייס מגוון רחב של ידע וכשרים שלא בהכרח יהיו מצויים אצל האדם הבודד.
על ידי כך העבודה בקבוצה מעלה את איכות פתרון הבעיה ומונעת הטיות.
משחק השחמט, כמו משחקים נוספים, יכולים להיות כלי ללימוד מיומנויות בפתרון בעיות.
פתקים הוא יישום מובנה הנכלל במכשירי ה-iOS של חברת אפל, וכן במחשבי ה-OS X, החל מגרסת מערכת ההפעלה OS X Mountain Lion 10.8. היישום מתפקד ברובו כמו פנקס.
וכן יש הדגשה של סקאומורפיזם במכשירי iOS, שהוצגה על ידי סקוט פורסטול.
גרסת ה-OS X דומה מאוד לגרסת ה-iPad, אולם ההבדל היחיד הוא שקיים כפתור סגירה נוסף בפינה השמאלית העליונה ב-OS X.
היישומון מגיע מובנה עם מכשירי אפל, אך ניתן להסיר אותו.
ביישום, יש באפשרות המשתמש לפתוח "פתקים"- מעין רשימות שבהן ניתן לכתוב תזכירים, מתכונים וכיוצא בזה.
למשתמש אין הגבלה של פתיחה של פתקים חדשים.
בנוסף, המשתמש יכול למחוק פתקים ישנים או כאלה שלא בשימוש יותר, על ידי לחיצה על המקש בצורת פח הזבל.
ניתן להוסיף לפתקים תמונות, סרטונים, מיקומים, אתרים ועוד.
ניתן למיין את הפתקים ע"פ תיקיות.
ניתן להעלות ולסנכרן את הפתקים ל-iCloud.
באפשרותו של המשתמש לשתף פתקים לרבות אפליקציות צד ג'.
החל מגרסת IOS 17 המשתמש יכול לשלוח קישור לפתק.
לפני מערכת ההפעלה OS X Mountain Lion, הדואר על ה-OS X נתמך דרך תיבת דואר שהכילה פתקים.
תיבת הדואר סונכרנה עם פתקים שהיו ביישום הפתקים במכשיר ה-iOS.
ב-Mountain Lion, הפתקים הועברו ליישום חדש ונפרד באותו השם.
יצירה של פתקים מסונכרנת עם כל מכשירי אפל של המשתמש באמצעות שירות ה-iCloud.
פתקים ניתן לארגן בתיקיות, ולהצמיד לשלוחן העבודה של המשתמש.
כאשר היישום סגור, הפתק הצמוד עדיין נשאר.
פתקים ניתן ליצור בשלושה גופני ברירת מחדל שונים, שהם: "Noreworthy", "Marker Felt" ו-"Heletica".
המשתמש יכול להוסיף גופנים מותאמים אישית על ידי ביקור בתפריט "הצגת גופנים".
התפריט מאפשר למשתמש לשנות את גודל הטקסט, רשימות של הפורמט, בחירה של יישור הטקסט (שמאל, מרכז או ימין), הקצאת כיוון כתיבה והכנסת טקסט.
קבצים מצורפים, תמונות וקישורים ניתן גם כן להוסיף לפתק.
לא ניתן לצפות בקבצים מצורפים במכשירי ה-iOS.
במתמטיקה, פתרון אנליטי של משוואה או מערכת משוואות הוא הצגה של הפתרון באופן ישיר ומפורש, ללא צורך בקירובים או סכומים אינסופיים.
בדרך כלל מועדף פתרון אנליטי על-פני פתרון נומרי, הדורש סדרת קירובים, משום שתכונות הפתרון והתלות שלו בפרמטרים קלה יותר לזיהוי וניתוח כשהפתרון מפורש.
פתרון של משוואה פולינומית או מערכת של משוואות כאלה הוא פתרון אנליטי עבור אחד המשתנים, אם הוא מציג אותו כפונקציה מפורשת של שאר המשתנים והפרמטרים.
לדוגמה, את משוואת המעגל אפשר לפתור בצורה , שבה הצבת ערכים באגף ימין נותנת מיד ערך למשתנה y שבאגף שמאל.
יש משוואות רבות שלא ניתן לפתור באופן כזה.
בהקשרים מורכבים יותר, לדוגמה כאשר פותרים משוואה דיפרנציאלית, כל הצגה המעקרת את המרכיב הדיפרנציאלי במשוואה נחשבת לפתרון אנליטי.
הוא פתרון אנליטי של המשוואה .
פתרון אנליטי למשוואה דיפרנציאלית אפשרי בדרך כלל רק עבור תנאי השפה הפשוטים ביותר.