tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעקבות הראיון היא צורפה כחברת פאנל לתוכנית "מועצת החכמים" של מרגלית בערוץ 10. עם חברי הפאנל באותה תקופה נמנו העיתונאים אמנון דנקנר, טומי לפיד, ארי שביט וגדעון לוי.
חוטובלי ייצגה בתוכנית עמדות ימין והייתה בין מבקריה של ממשלת אולמרט בעקבות מלחמת לבנון השנייה.
היא הביעה תמיכה בהפגנות חיילי המילואים וקראה להנהגת המדינה להתפטר.
באותה שנה החלה לכתוב טור דעה ב"מעריב" על הסוגיות הפוליטיות העכשוויות, ובשנים 2007–2008 הייתה בעלת טור ב-"nrg יהדות", אשר קישר בין נושאים ביהדות לבין האירועים העכשוויים.
היא השתתפה במספר תוכניות טלוויזיה בערוץ 2: "עושים סדר" בהנחיית בן כספית, "מדברים אקטואליה" עם דליה נוימן ו"מדינת הלכה" עם אורי אורבך ושהרה בלאו.
כן השתתפה כמנחה אורחת בתוכנית "הבית היהודי" בערוץ 1.
בעקבות פנייתו של יו"ר האופוזיציה, בנימין נתניהו, הצטרפה חוטובלי לליכוד בנובמבר 2008 והתמודדה בפריימריז של המפלגה לקראת הבחירות לכנסת השמונה עשרה.
בעקבות הפריימריז מוקמה חוטובלי במקום ה-18 ברשימת מפלגת הליכוד לכנסת.
נבחרה לכנסת ה-18 והייתה צעירת חברי כנסת זו.
היא נבחרה לשמש כיושבת ראש הוועדה לקידום מעמד האישה.
העבירה את החוק המאריך (ללא תשלום) את חופשת הלידה מ-14 שבועות ל-26 שבועות (יחד עם דליה איציק) וחוק האוסר צילום נפגעי עבירות מין לשם פרסום התמונה בכלי התקשורת.
במישור המדיני הציעה חוטובלי להחיל את החוק הישראלי על יהודה ושומרון ולהעניק בהדרגה אזרחות ישראלית לפלסטינים המתגוררים שם, תוכנית שלפי תחשיבה תגדיל את שיעור המיעוט הערבי בישראל ל-30%.
בפריימריז, שנערכו בנובמבר 2012, נבחרה למקום ה-12 ברשימת הליכוד.
בשל השריון לנשים היא קודמה למקום העשירי ברשימה וה-15 ברשימה המשותפת עם ישראל ביתנו.
בבחירות לכנסת ה-19 נבחרה לכנסת ומונתה לסגנית שר התחבורה והבטיחות בדרכים.
בדצמבר 2014 מונתה לסגנית שר המדע, הטכנולוגיה והחלל במסגרת ממשלת מעבר.
בבחירות המקדימות שנערכו בליכוד לקראת הבחירות לכנסת העשרים נבחרה חוטובלי למקום ה-15 ברשימה הארצית ומוקמה במקום ה-20 ברשימת הליכוד לכנסת.
בשל הפרש הקולות הקטן בינה ובין אבי דיכטר (שעקב שריונים מוקם במקום ה-26) ובשל שיבושים בספירה, מיקומה נקבע סופית רק בתום סאגת ערעורים שנמשכה ארבעה שבועות, הובילה לבדיקה חוזרת של כל הטפסים, והגיעה עד לבית המשפט העליון.
במסגרת ממשלת ישראל ה-34 מונתה חוטובלי במאי 2015 לסגנית שר החוץ, כשאת תיק החוץ מחזיק ראש הממשלה נתניהו.
בפגישה ראשונה עם עובדי משרד החוץ הציגה חוטובלי את גישתה המדינית: .
היא ציינה בהקשר זה את פירוש רש"י לפסוק הראשון של התורה.
בנובמבר 2017 התעוררה סערה לאחר שבמהלך ראיון אמרה שהמותחים עליה ביקורת בקרב יהודי ארה"ב לא שולחים את ילדיהם להילחם, ושרחבת עזרת ישראל בכותל המערבי ריקה רוב הזמן, משום שהכותל אינו מעניין את אנשי התנועה הרפורמית אלא מהווה עבורם הזדמנות להשגת הכרה.
ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו גינה את דבריה.
בעקבות זאת, פרסמה חוטובלי הבהרה ואמרה שהראיון היה אוהד ליהדות ארצות הברית, ושמותחי הביקורת לא ראו אותו אלא הסתפקו בשורה אחת ממנו.
בפריימריז שנערכו בליכוד לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצבה חוטובלי במקום ה-17 ברשימה.
ב-21 בינואר 2020 מונתה חוטובלי לשרת התפוצות בממשלת המעבר.
ב-17 במאי 2020 מונתה במסגרת ממשלת ישראל השלושים וחמש לשרת ההתיישבות.
ב-2 ביולי התפטרה מהכנסת במסגרת "החוק הנורווגי".
ב-2 באוגוסט 2020 מונתה לשגרירת ישראל בבריטניה, כמינוי פוליטי של הליכוד ובנימין נתניהו.
לאחר חילופי השלטון ביוני 2021 ומעבר הליכוד לאופוזיציה, פורסם בעיתון הארץ כי שר החוץ יאיר לפיד רוצה למנות במקומה את יעל גרמן, אך הדבר לא יצא אל הפועל.
ב-9 בנובמבר 2021 ציפי חוטובלי פונתה מבית הספר לכלכלה של לונדון לאחר שבמקום הייתה הפגנה פרו-פלסטינית אלימה וקריאות גנאי לעברה.
ב-11 בינואר 2023 הוארכה כהונתה בשנה נוספת.
בינואר 2024, בתקופת מלחמת חרבות ברזל, התראיינה חוטובלי לתחנת הרדיו LBC ואמרה, בין השאר, "אחד הדברים שקלטנו הוא שבכל בית ספר, בכל מסגד ובכל בית שני יש גישה למנהרות, והם יעד למתקפה ישראלית".
כשנשאלה אם זו למעשה קריאה להשמדת כל עזה, היא אמרה: "יש לך פתרון אחר?" דבריה צוטטו באתרים אנטי-ישראליים, ובאתר change.org נפתחה עצומה נגדה.
בספטמבר 2025 סייימה את כהונתה בלונדון.
חוטובלי נשואה למשפטן, הסופר והמאמן למציאת זוגיות, אור אלון משנת 2013, ולהם שלוש בנות.
הם התגוררו ברחובות לפני שעברו ללונדון, ולאחר תום כהונתה כשגרירה הם עברו לגור בלשם.
אחיה, הרב ליאור לביא, הוא חתנו של הרב אלישע וישלצקי.
ציפורה (ציפי) מלכה לבני (נולדה ב-8 ביולי 1958, כ"א בתמוז ה'תשי"ח) היא פוליטיקאית ואשת ציבור ישראלית שכיהנה כחברת הכנסת, ושרה בממשלות ישראל, וכיהנה גם כראש האופוזיציה.
החל מ-1999 הייתה חברת הכנסת ושרה מטעם מפלגת "הליכוד".
בשנת 2005, עם הקמת מפלגת "קדימה", הצטרפה אליה.
בשנת 2008 נבחרה ליו"ר המפלגה.
המפלגה בראשותה זכתה בבחירות לכנסת השמונה עשרה ב-28 מנדטים והייתה למפלגה הגדולה בכנסת ה-18. לבני שימשה כראש האופוזיציה.
בשנת 2012 התפטרה מהכנסת לאחר שהפסידה בפריימריז לראשות המפלגה לשאול מופז.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הקימה את מפלגת "התנועה" אשר זכתה בבחירות ב-6 מנדטים.
כיהנה כשרת המשפטים בממשלת נתניהו השלישית.
בשנת 2014 פוטרה על ידי נתניהו.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20 חברה לבני ל"מפלגת העבודה" לרשימת "המחנה הציוני".
מפלגת העבודה פרשה מהרשימה בראשית 2019. כחודש לאחר מכן הודיעה לבני על פרישתה מהפוליטיקה.
לבני נולדה בתל אביב לאיתן לבני, קצין המבצעים של האצ"ל ולימים חבר הכנסת מטעם "הליכוד", ולשרה, שהייתה לוחמת באצ"ל.
הוריה עלו לישראל ב-1925 והכירו במהלך מבצע שוד של האצ"ל.
בנעוריה הייתה חברה בתנועת "בית"ר".
במהלך הלימודים בתיכון עירוני א' בתל אביב הייתה רכזת קבוצת הכדורסל אליצור תל אביב.
בתקופת נעוריה הייתה מפלגת "העבודה" בשלטון, ולבני סיפרה כי חשה שהממסד מזער את התרומה של הוריה להקמת המדינה.
לדבריה הם הוצגו בבית הספר כמסמלים מלחמה ופשיזם, ושנהגה להתווכח עם מוריה על כך.
בגיל 16 השתתפה בהפגנות נגד מזכיר המדינה של ארצות הברית, הנרי קיסינג'ר ונגד נסיגה ישראלית מרמת הגולן ומסיני, נושאים שאותם ניסה קיסינג'ר לקדם לאחר מלחמת יום הכיפורים.
מגיל 13 היא צמחונית מטעמי מצפון, ולימים סייעה בהעברת חוק האוסר על פיטום אווזים.
שירתה בצה"ל כמדריכת חניכי מפת"ן וכמפקדת מחלקה בבית הספר לקצינות.
לאחר שחרורה, החלה ב-1979 ללמוד משפטים באוניברסיטת בר-אילן.
היא החזיקה עבור ה"מוסד" דירת מגורים בפריז כדי שהדירה לא תישאר ריקה ותעורר חשד.
עם חזרתה לישראל החלה קורס מבצעי ב"מוסד", אולם לא סיימה אותו עקב נישואיה.
ב-1983 חזרה ללימודיה בבר-אילן וסיימה תואר ראשון במשפטים.
לבני עסקה בעריכת דין כעשר שנים, כשהיא מתמחה במשפט מסחרי, משפט ציבורי ונדל"ן, לאחר שהקימה משרד עורכי דין עצמאי.
משרדה שכן במצודת זאב בתל אביב, ובין השאר שימשה כעורכת הדין של סיעת "הליכוד" בהסתדרות.
בשנת 1996 התמודדה בפריימריז של "הליכוד" בסיסמה "ציפי לבני – שם שהוא מוסד" (רמז להוריה ולשירותה ב"מוסד"), והוצבה במקום ה-54 ברשימת "הליכוד-גשר-צומת" לכנסת ה-14. הרשימה זכתה ב-32 מנדטים בלבד, ולבני לא נבחרה לכנסת.
בהמלצת אביגדור ליברמן, מנכ"ל משרד ראש הממשלה, מונתה למנהלת רשות החברות הממשלתיות.
בתפקיד זה יישמה את מדיניות ממשלת נתניהו, והביאה להפרטת חברות ממשלתיות, בהן "חברת הנפט הלאומית" (חנ"ל) ו"כימיקלים לישראל".
לימים הביעה לבני חרטה על הפרטת חברות מסוימות ואוצרות טבע.
כיו"ר "התנועה" ב-2013, כתבה לבני, "אינני בטוחה שהיום הייתי מפריטה מחדש את כי"ל ואת אוצרות הטבע בים המלח".
לאחר הקדמת הבחירות לכנסת ה-15 על ידי בנימין נתניהו בשנת 1999, התפטרה מראשותה של רשות החברות הממשלתיות, והתמודדה בפריימריז של "הליכוד".
הפעם הגיעה למקום ה-18, ונבחרה לראשונה לכנסת, כאשר "הליכוד" זכה ב-19 מנדטים בבחירות אלה.
לבני עמדה בראש מספר ועדות משנה של ועדת החוקה, חוק ומשפט, ובהן ועדת המשנה שהכינה את החוק לאיסור הלבנת הון וועדת המשנה לתקנות חוק החברות.
כמו כן הייתה חברה בוועדת החקירה הפרלמנטרית לעניין הסחר בנשים ובוועדה לקידום מעמד האישה.
בכנסת החמש עשרה הייתה חברת ועדה מיוחדת שהכינה את החוק הקובע שכל העברה של שטח או סמכויות בירושלים תחייב רוב של 61 חברי כנסת.
בפריימריז לראשות "הליכוד", שהתקיימו לאחר התפטרות בנימין נתניהו בשנת 1999, תמכה באהוד אולמרט, שלבסוף נוצח על ידי אריאל שרון.
לאחר ניצחונו של אריאל שרון בבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001, מונתה לבני לתפקיד השרה לפיתוח אזורי, למשך כחצי שנה עד לכניסתה של "מפלגת המרכז" לקואליציה, ומינויו של רוני מילוא לתפקיד.
לאחר מכן כיהנה כשרה בלי תיק, ולאחר מכן כשרת החקלאות.
בשנת 2003, עם הקמת ממשלת שרון השנייה, מונתה לשרה לקליטת העלייה.
בשנת 2004 מונתה במקביל לשרת הבינוי והשיכון במקומו של אפי איתם, שפרש מהממשלה בעקבות תוכנית ההתנתקות.
קונדוליזה רייס כתבה בספרה על שיחה שהייתה לה במרץ 2004 עם לבני, בה הביעה את חששותיה מכך שפליטים פלסטיניים רבים ייכנסו למדינת ישראל, ויפגעו באופייה כמדינה יהודית.
רייס הביעה הסתייגות מעמדה זו, אולם הציעה בעקבות כך, שמכתב הנשיא בוש לשרון יכלול אמירה, שהנשיא מצפה לכך שפליטים פלסטינים יגורו במדינה הפלסטינית.
בשנת 2004 זכתה בפרס אביר איכות השלטון לנציג מהרשות המבצעת, על תרומתה לאיכות קליטתם של העולים בישראל, ועל תרומה ייחודית לחיזוקו של שלטון החוק ולהגנה על עקרונות הדמוקרטיה.
אחרי פרישת "שינוי" בסוף שנת 2004, סיימה לבני בראשית 2005 את תפקידה במשרד השיכון והבינוי, ומונתה לשרת המשפטים במקום יוסף לפיד.
במקביל המשיכה לשמש כשרה לקליטת העלייה.
במסגרת הוויכוחים הפנים מפלגתיים ב"ליכוד" על רקע תוכנית ההתנתקות, שימשה לבני כמפשרת בין ראש הממשלה אריאל שרון, ובין שלושה משריו, בנימין נתניהו, סילבן שלום ולימור לבנת, והביאה לניסוח מחודש של קווי התוכנית, שאפשרו את אישור התוכנית בכנסת.
בעת כהונתה כשרת המשפטים, ניהלה לבני את הצד המשפטי-חקיקתי של תוכנית ההתנתקות ובעיקר את אישור חוק יישום תוכנית ההתנתקות.
במסגרת תפקידה כשרת המשפטים החלה בקידום רפורמות בבתי המשפט.
היא תמכה במועמדותה של פרופ' רות גביזון לשופטת בבית המשפט העליון, אך נתקלה בהתנגדותו של נשיא בית המשפט העליון פרופ' אהרן ברק, אותו האשימה לבני בכך ש"הוא משכפל לעצמו שופטים", היא עיכבה את כינוס הוועדה לבחירת שופטים, להערכת פרשנים עשתה זאת על מנת להשיג רוב למינוי גביזון.
בסופו של דבר, גביזון לא מונתה.
כמו כן, יזמה את העברת מתחם בית המשפט בתל אביב לדרום העיר (יוזמה שלא יצאה אל הפועל), ויזמה חקיקה שתמנע עיקול של כספי הפיצוי שיקבלו המפונים מגוש קטיף וצפון השומרון.
כשרת המשפטים גיבשה לבני תזכיר חוק, שנועד להבנות את שיקול הדעת השיפוטי בענישה, כאשר העיקרון המרכזי הוא יחס הולם בין העבירה לבין העונש, עם קביעת עונשי מוצא שמהם השופטים יקבעו את העונש בהתאם לנסיבות המקרה.
התזכיר גובש על ידי לבני בהתאם לוועדת גולדברג והצעת החוק הממשלתית הוגשה כשנה לאחר מכן, לאחר שמונתה לשרת החוץ.
בשנת 2005, כשרת המשפטים, קיבלה לבני "אות אומ"ץ" מארגון אומ"ץ, אך בסוף אותה שנה הביע יו"ר הארגון, אריה אבנרי, אכזבה מחבירתה לאריאל שרון בראשות "קדימה".
בשנת 2005 חתמה לבני כשרת משפטים, יחד עם שר התמ"ת, אהוד אולמרט על מינוים של כ-20 חברי מרכז הליכוד וקרוביהם כנציגי ציבור בבית הדין לעבודה.
הרשימה הוכנה בלשכות שני השרים, והיא נקבעה מבלי שפורסמה הודעה לציבור על האפשרות להגיש מועמדות לתפקיד, בניגוד לחוק .
כמה חודשים לאחר מכן שינתה לבני את תהליך המינויים, כך שנציגי ציבור ייבחרו על ידי ועדת איתור ולא על ידי לשכות השרים כמו כן, נציג משרד המשפטים בוועדה יהיה היועץ המשפטי של המשרד.
ממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ
עם הקמתה של מפלגת "קדימה", בסוף נובמבר 2005, פרשה לבני מ"הליכוד" והצטרפה למפלגה החדשה.
ב-18 בינואר 2006, אחרי ההתפטרות של סילבן שלום, מונתה לשרת החוץ, בנוסף על תפקידיה הקודמים.
בעקבות מחלתו של אריאל שרון והעברת סמכויותיו לממלא מקומו, אהוד אולמרט, הביעה לבני את תמיכתה בו כמנהיג "קדימה".
לקראת הבחירות לכנסת השבע עשרה, היא מוקמה במקום השלישי במפלגה, לאחר אולמרט ושמעון פרס.
בממשלתו של אולמרט (הממשלה ה-31) מונתה לבני, ב-4 במאי 2006, לממלאת מקום ראש הממשלה ושרת החוץ.
בזאת הייתה לאישה הראשונה שמכהנת בתפקיד ממלאת מקום ראש הממשלה, ולאישה השנייה, אחרי גולדה מאיר, המכהנת כשרת החוץ.
ב-30 בנובמבר 2006 מונתה באופן זמני גם לתפקיד שרת המשפטים לתקופה של כחודשיים, עד למינויו של דניאל פרידמן.
כחלק מתפקידה כשרת החוץ מונתה לבני על ידי ראש הממשלה לעמוד בראש צוות המשא ומתן עם הפלסטינים.
לאורך כהונתה נפגשה פעמים רבות עם ראשי המשלחת הפלסטינית, ובין השאר פעלה לכינוס ועידת אנאפוליס שהתקיימה בנובמבר 2007. בוועידה, שהיוותה ניסיון לפתיחת הליך למשא ומתן לקראת הסכם קבע, עמדה לבני יחד עם ראש הממשלה, אהוד אולמרט, בראש המשלחת הישראלית.
במהלך המשא ומתן עם המשלחת הפלסטינית, העלתה לבני את האפשרות של העברת הגבול בין ישראל למדינה הפלסטינית העתידית, בדרך שתביא להעברת יישובים ערביים ישראליים לאותה מדינה, הצעה שנדחתה על ידי יו"ר המשלחת הפלסטינית אבו עלא.
במאי 2007 נבחרה לבני על ידי ה"טיים מגזין" האמריקאי, לאחת ממאה האנשים המשפיעים ביותר בעולם, ואחת מעשרים המנהיגים והפוליטיקאים המשפיעים ביותר לשנה זו.
במהלך מלחמת לבנון השנייה, בעת שכיהנה כשרת החוץ, קידמה את החלטה 1701 של מועצת הביטחון של האו"ם שקראה להפסקת אש בין ישראל לחזבאללה במלחמת לבנון השנייה, תוך פריסת כוח או"ם חמוש וצבא לבנון בדרום לבנון.
כחלק ממסקנות ועדת וינוגרד, הוקמה "השלישייה", שבה היו חברים רה"מ אולמרט, שר הביטחון אהוד ברק ושרת החוץ לבני.
יומיים לאחר פרסום מסקנות הביניים של ועדת וינוגרד, ב-2 במאי 2007, הודיעה לבני במסיבת עיתונאים כי בפגישתה עם ראש הממשלה אמרה לו כי לנוכח הדו"ח "התפטרות היא הדבר הנכון מבחינתו".
על אף עמדתה זו, ספגה ביקורת בשל החלטתה להישאר בממשלה, למרות הטחת ביקורת כה קשה, משהתברר כי אין רוב בסיעת "קדימה", התומך בהחלפתה את אולמרט בראשות הממשלה.
לבני נימקה את החלטתה שלא להתפטר ברצונה "לפקח על יישום המסקנות מתוך הממשלה".
במסיבת עיתונאים כעבור מספר שבועות, חזרה בה מהקריאה לאולמרט להתפטר, מה שקומם עליה הן את תומכי אולמרט והן את מערכת המשפט.
לאחר פרסום המסקנות הסופיות של ועדת וינוגרד, ב-30 בינואר 2008, נמנעה לבני מלהתבטא בפומבי בעניין הדו"ח, וממילא לא חזרה על קריאתה לראש הממשלה להתפטר, מה שרק הגביר את הביקורת על התנהלותה.
ביולי 2008 החליטה "קדימה" לקיים בחירות מקדימות לראשות המפלגה, ב-17 בספטמבר 2008. אולמרט הכריז כי לא יתמודד על ראשות המפלגה, ויתפטר עם בחירת ראש מפלגה חדש.
לבני ניצחה בבחירות אלה בהפרש קטן, כשזכתה ב-43.1% מקולות הבוחרים (לעומת 42% ליריבה העיקרי, שר התחבורה, שאול מופז).
עם ניצחונה של לבני בבחירות הפנימיות ב"קדימה", ובחירתה לראשות המפלגה, התפטר אהוד אולמרט מתפקידו כראש הממשלה והליך הרכבת הממשלה הוטל עליה על ידי נשיא המדינה, שמעון פרס.
ב-25 באוקטובר 2008, לאחר שחתמה לבני על הסכם קואליציוני עם מפלגת העבודה, פרסמה מועצת חכמי התורה הודעה, לפיה חילוקי דעות בנושאי הקצבאות וירושלים התגלעו במהלך המשא ומתן, ולכן ש"ס לא תוכל לשבת בממשלה בראשות לבני, אף שלבני הציעה למפלגות החרדיות תקציבים של כמיליארד ש"ח.
משהתברר כי גם חברי דגל התורה לא יצטרפו לממשלה בראשותה, ולאחר שהמשא ומתן הקואליציוני עם מפלגת הגמלאים (שהתאחדה שבוע קודם לכן) ועם מרצ לא התקדם, הודיעה לבני לנשיא פרס ב-26 באוקטובר 2008 כי נכשלה בניסיונה להקים ממשלה, על-אף ההסכם שהושג עם מפלגת העבודה.
כיו"ר "קדימה" הובילה לבני את מפלגתה בבחירות לכנסת ה-18. קמפיין המפלגה התבסס בעיקרו על תדמיתה של לבני כפוליטיקאית נקיית כפיים וניסיונות לקעקע את אמינותו של יריבה בנימין נתניהו, בין הסיסמאות של "קדימה" היו: "ציפי לבני – מה שטוב למדינה" "ראש ממשלה אחרת" ו"ביבי?!
לבני ערכה סיורי בחירות במעוזים של צעירים חילונים כמו מתחמי בילוי ונאמה רבות במהלך מערכת הבחירות בבתי ספר.
כמו כן דיברה לקהל הנשים ולציבור השמאל וביקשה "להחזיר את התקווה לשלום".
לבני הודיעה מייד שלא תצטרף לממשלה בראשות נתניהו, כיוון שאינה מוכנה להיות חברה במה שהגדירה כממשלת ימין קיצונית, ושהיא תשמש כיו"ר האופוזיציה.
בטיוטת הסכם קואליציוני שגובשה בין גדעון סער מטעם "הליכוד" וצחי הנגבי מטעם "קדימה", הוסכם ששתי המפלגות יזכו למספר שווה של תיקים בממשלה ובקבינט המדיני-ביטחוני ושלבני תכהן כראש ממשלה בשנה וחצי האחרונה מתוך ארבע וחצי שנות כהונת הממשלה ועד אז תכהן כשרת החוץ וכממונה על המשא ומתן עם הפלסטינים.
אך המשא ומתן נכשל כאשר השיחות הפכו לישירות בין לבני ונתניהו.
להערכת הנגבי, הסיבה לכך הייתה חוסר אמון של לבני בכך שבהתחשב בשותפיה הקואליציוניים, תהיה לה השפעה מהותית על מדיניות הממשלה.
עם כניסתה לתפקיד ראש האופוזיציה תקפה לבני את גודלה של ממשלת נתניהו השנייה.
השנה הראשונה לישיבתה של "קדימה" באופוזיציה לוותה בחשש כי המפלגה תפורק וחלק מחבריה יחברו לממשלה, זאת משום שמספר שבועות לאחר השבעת ממשלת נתניהו, עבר בכנסת חוק התפלגות סיעה שמאפשר לשבעה חברי כנסת להתפלג לסיעה עצמאית בלי שייחשבו ל'פורשים', אף שאינם מהווים שליש של הסיעה המקורית ולא זכו להסכמת רוב חבריה.
לבני יצאה בחריפות כנגד מה שהגדירה כניסיון לפרק את "קדימה".
בהמשך תקפה לבני את ראש הממשלה בנימין נתניהו על אי התקדמותו במשא ומתן עם הפלסטינים ועל חוסר אמונתו בפתרון שתי מדינות לשני עמים, כדבריה.
לאחר "נאום בר-אילן" של נתניהו ב-14 ביוני 2009, הגיבה לבני על התפנית בעמדתו ובירכה עליה, אך תקפה אותו בטענה שנדרש לשאת את הנאום תחת לחץ נאום ברק אובמה באוניברסיטת קהיר שנישא עשרה ימים לפני כן, ושהממשלה עוסקת בהישרדות ולא במדינאות.
במרץ 2010 התבטאה לבני כנגד החלטת ממשלת נתניהו, על פי החלטת סגן שר הבריאות מטעם אגודת ישראל יעקב ליצמן, לשינוי בתוכנית לבניית אגף חדש במרכז רפואי ברזילי באשקלון בשל קברים אשר נמצאו באתר המיועד לבנייה.
בעקבות מחאה ציבורית רבה, ההחלטה נהפכה על פיה מספר שבועות לאחר מכן.
ב-2009, הוצא נגד לבני צו מעצר בבריטניה בגין ביצוע פשעי מלחמה בזמן מבצע עופרת יצוקה, בעקבות האירוע השלימה בריטניה תיקון לחוק שימנע הגשת צווי מעצר עתידיים שכאלה נגד בכירים ישראלים בבריטניה.
בשנת 2011, אל מול הפיצול ב"מפלגת העבודה" והתגברותה של המחאה החברתית, התבטאה לבני כנגד ראש הממשלה "שעוסק בהישרדות" והוסיפה כי היא מקווה שהאירועים יובילו לפירוק הממשלה והליכה לבחירות.
יום לאחר שחרורו של החייל החטוף גלעד שליט התבטאה בחריפות כנגד העסקה ותקפה את ראש הממשלה בנימין נתניהו על הסכמתו לעסקת שליט.
את שתיקתה עד למועד זה, נימקה בהבטחה שנתנה לאביו של שליט כי לא תתבטא בגנות העסקה טרם אישורה.
בבחירות המקדימות שנערכו ב"קדימה" ב-27 במרץ 2012 הפסידה לבני לחבר הכנסת שאול מופז, שנבחר ליו"ר המפלגה במקומה בפער ניכר.
בעקבות זאת התפטרה לבני מהכנסת ב-1 במאי 2012. היקף החובות של "קדימה" בתום כהונתה של לבני כיו"ר המפלגה עמד על כ-34 מיליוני ש"ח.
ב-27 בנובמבר 2012, לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, הכריזה לבני על התמודדותה בבחירות במסגרת מפלגה חדשה בראשותה בשם "התנועה".
למפלגת החדשה הצטרפו גם שבעה חברי כנסת מכהנים, שהתפלגו מ"מפלגת קדימה": מאיר שטרית, יואל חסון, רחל אדטו, שלמה מולה, מג'לי והבה, רוברט טיבייב ואורית זוארץ.
בבחירות לכנסת ה-19 זכתה "התנועה" בראשות ציפי לבני בשישה מנדטים.
ב-19 בפברואר 2013 חתמה "התנועה" על הסכם קואליציוני עם סיעת "הליכוד ישראל ביתנו", שבו הוסכם כי לבני תכהן כשרת המשפטים ושר נוסף מטעם "התנועה" יכהן כשר להגנת הסביבה.
לבני התחילה את תפקידה כשרת המשפטים במרץ 2013 והוסמכה על ידי ראש הממשלה נתניהו לנהל את השיחות עם צוות המשא ומתן הפלסטיני.
במסגרת תפקידה כיהנה לבני גם כיו"ר ועדת השרים לענייני חקיקה.
ביוני 2013 הקימה יחד עם ח"כ אלעזר שטרן וח"כ יצחק הרצוג שדולה תחת הכותרת "עם דת ומדינה" ששם לו למטרה ליישם את אמנת גביזון מדן.
במהלך כהונתה, קידמה את הצעת החוק שאוסרת על הפצת "ישראל היום" בחינם.
בנובמבר 2014, הצביעה בקריאה טרומית בעד החוק.
כשרת המשפטים הקימה את נציבות הביקורת על מערך התביעה ומייצגי המדינה בערכאות.
לבני ניסתה להחיל שקיפות על "קק"ל" כשהכריזה עליה כחברה לתועלת הציבור.
ב-2 בדצמבר 2014 פוטרה מהממשלה על ידי ראש הממשלה נתניהו, כחלק ממהלך להקדמת הבחירות.
ב-10 בדצמבר 2014, לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הודיעה לבני יחד עם יו"ר מפלגת "העבודה" יצחק הרצוג על ריצה משותפת של "התנועה" בראשותה עם מפלגת "העבודה", ברשימה בשם "המחנה הציוני".
לבני הוצבה במקום השני ברשימה והיא סיכמה עם הרצוג על רוטציה, שלפיה אם ימונה הרצוג לראשות הממשלה, יכהן הוא בתפקיד בשנתיים הראשונות ולבני בשנתיים הנוספות.
כ-12 שעות לפני פתיחת הקלפיות הודיעה לבני כי היא מוכנה לוותר על הרוטציה אם הדבר יקשה על הקמת קואליציה.
בבחירות זכתה רשימת המחנה הציוני ב-24 מנדטים.
הכנסת העשרים והבחירות לכנסת ה-21
לבני מונתה לחברה בוועדת החוקה, חוק ומשפט ובוועדת החוץ והביטחון, ועמדה בראש ועדת משנה ללוחמה משפטית.
לאחר פרישתו של יצחק הרצוג מהכנסת, בעקבות מינויו ליו"ר הסוכנות היהודית, החליפה אותו לבני בתפקיד ראש האופוזיציה ב-1 באוגוסט 2018, בהתאם להסכמה עם יושב ראש מפלגת "העבודה", אבי גבאי, שלפיה "התנועה" תרוץ בבחירות הבאות שוב עם מפלגת "העבודה", לפי ההסכם הקודם, אולם לא תהיה רוטציה בין שניהם בתפקיד היו"ר.
ב־1 בינואר 2019 הודיע גבאי בפומבי על סיום השותפות עם מפלגתה של לבני, ובאותו יום היא הוחלפה בתפקיד ראש האופוזיציה בידי שלי יחימוביץ'.
לבני ביקרה את מסירת ההודעה בנוכחותה ובאופן מפתיע: "הרעיון הזה שאתה עומד ומנסה להשפיל אישה פומבית לא יהיה.
התגובות שקיבלתי מנשים הן חזקות ומחזקות".
ב־18 בפברואר 2019 הודיעה על פרישתה מהחיים הפוליטיים, ושמפלגתה "התנועה" לא תתמודד בבחירות לכנסת ה-21.
במרץ 2021 מונתה ליועצת אסטרטגית חיצונית לחברת הקנאביס "קנטק".
באפריל 2021 מונתה לדירקטורית בחברת "בזק".
בנובמבר 2021 הצטרפה לבני לדירקטוריון של המכון למחקרי ביטחון לאומי.
ביוני 2023 הצטרפה לדירקטוריון חברת אלביט מערכות.
לבני נשואה לנפתלי שפיצר, אם לשניים, ומתגוררת בשכונת ישגב שבתל אביב.
ציפורה (ציפי) רובין (רוזנבאום) (נולדה בשנת 1946) היא ספורטאית ישראלית, אלופה ושיאנית עולם פאראלימפית לשעבר.
ציפורה רובין נולדה בתל אביב לזוג הורים ואחות גדולה.
בגיל 4 וחצי חלתה בפוליו, ונותרה עם רגל שמאל משותקת עם התקן.
לאורך ילדותה, העידה, שסבלה מיחס משפיל מצד חבריה, אך מצאה מפלט בגיל 14, כשפנתה לספורט למספר ענפים: זריקה לסל, הדיפת כדור ברזל, כדור טניס שולחן, והטלת כידון.
מאמניה הראשונים היו עדנה מדליה ויצחק לוי.
ב-1963, למרות חששות המעסיקים, התקבלה לעבודה בבנק, ובכך פתחה שער להעסקת נכים נוספים במקום עבודתה.
נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי במירוץ 60 מטר בכיסא גלגלים (18.3 שניות), במקום שמיני בסללום (1:22.1 דקות) ובמקום רביעי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 49.2 שניות.
ב זכתה ב-2 מדליות, מדליית זהב בהטלת כידון בשיא עולם חדש של 18.50 מטר פעם שנייה ברציפות ומדליית כסף בהדיפת כדור ברזל (6.81 מטר).
נוסף לכך היא סיימה במקום רביעי בזריקת דיסקוס (18.00 מטר), במקום רביעי בסלאלום (69.6 שניות), במקום חמישי במירוץ שליחות 4x40 מטר בכיסאות גלגלים 51.8 שניות ובמקום תשיעי במירוץ 60 מטר בכיסא גלגלים (19.9 שניות).
הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית ארד.
ב זכתה ב-5 מדליות, מהן 3 מדליות זהב בהטלת כידון (16.93 מטר) פעם שלישית ברציפות, קרב חמש (5307 נק') והדיפת כדור ברזל (6.71 מטר) ומדליית כסף בזריקת דיסקוס ( 15.20 מטר).
הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית זהב.
ב זכתה רובין ב-2 מדליות, מדליית זהב בפעם הרביעית ברציפות בהטלת כידון (18.24 מטר) ומדליית ארד בהדיפת כדור ברזל (7.08 מטר).
נוסף לכך, היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס (16.84 מטר).
הייתה שותפה לזכיית נבחרת הנשים בכדורסל כיסאות גלגלים במדליית כסף.
ב זכתה במדליות זהב בתחרויות זריקת דיסקוס (19.38 מטר) והטלת כידון (15.76 מטר) ובמדליות כסף כחברה בנבחרת ישראל בכדורסל נשים ובתחרויות הדיפת כדור ברזל (6.75 מטר) וקרב חמש.
ב זכתה ב-3 מדליות, מדליית זהב בהטלת כידון בפעם החמישית בשיא אישי חדש של 18.94 מטר ושתי מדליות ארד בהדיפת כדור ברזל (6.60 מטר) ובקרב חמש (2822.40 נק') לפני גאולה סירי מישראל (2390.20 נק').
נוסף לכך היא סיימה במקום חמישי בזריקת דיסקוס (16.66 מטר)
בגיל 46 השתתפה רובין בפעם האחרונה במשחקים הפאראלימפיים ב, שם היא סיימה במקום שמיני בהטלת כידון (18.24 מטר) ובמקום 13 בהדיפת כדור ברזל (6.25 מטר).
בפעילותה במרכז הספורט פגשה בספורטאי הנכה, אריה רובין, השניים נישאו ונולדו להם שלושה ילדים.
לאחר שנות נישואים ארוכות הם התגרשו.
צִפָּרְנִית (שם מדעי: Silene; נכתב גם ציפורנית, צפורנית) הוא סוג צמח פורח ממשפחת הציפורניים.
הציפורנית היא סוג הכולל כ-400 מיני צמחים עשבוניים רב-שנתיים, עם מיעוט של בני-שיח.
מיני הציפורנית צומחים באלומות בודדות או במקבצים גדולים.
כל המינים בעלי פרחים עם חמישה עלי כותרת, ובמינים רבים עלי הכותרת חצויים לשתי אונות לאורכם, בעומק משתנה.
בכל המינים שלושה עמודי עלי.
צבע הפרחים במינים השונים מצוי בטווח בין אדום עמוק ללבן, וכולל גוני ורוד וסגול (למרבית המינים פרחים בגוון בודד).
הפרחים בעלי חמישה עלי גביע המוחזקים בדור בודד, המאוחה בבסיסו לצינור ומפורץ בשוליו.
הפרי הוא הלקט כדורי דמוי ביצה.
פירות הציפורנית מפוזרים על ידי הצמח ומשמשים כמזון לבעלי חיים שונים, וכך מפוזרים בטווח גדול עוד יותר.
הצמח עצמו משמש מאכל לזחלי עשים ופרפרים שונים, בין השאר עש הכרוב.
הפרחים מניצים לרוב בתקופת החורף (וכך מינים כגון ציפורנית מצרית פורחים בחודשים נובמבר–אפריל) ונושאים פרי לפני האביב.
הציפורנית נפוצה בכל אירופה וחלקים נרחבים מאסיה ואפריקה וצפון אמריקה.
מספר מינים נפוצים של ציפורנית הגיעו לאוסטרליה יחד עם המשלחת האירופאית בסוף המאה ה-18, ונחשבים כיום כמינים מאוקלמים.
הצמח Silene capensis משמש מספר שבטים באפריקה כמקור לסם הזיה: שורש הצמח נטחן ונאכל, והדבר מדרבן חלימה צלולה אצל האדם שניזון ממנו למשך ימים ספורים.
מספר פירות של המין Silene stenophylla נתגלו במחילת סנאי שהייתה קבורה תחת האדמה בסיביר, ותוארכו כבני 32,000 שנה לערך.
מתוך רקמות הפרי הצליחו חוקרים להנביט צמח ציפורנית בריא, ששונה במקצת מהמין הקיים כיום.
זהו הפרי המבוגר ביותר שמדענים הצליחו להנביט (הזוכה הקודם היה דקל שהוצמח מפרי תמר שנמצא במצדה).
בארץ ישראל צומחים בר 40 מיני ציפורנית:
ציפורת הוא דמות מתוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקה לערוץ PBS בארצות הברית.
את הבובה של ציפורת אייש בעבר קרול ספיני בין השנים 1969–2018 (וכשספיני חלה במהלך העונה הראשונה דניאל סיגרן החליף אותו ).
החל מ-2018, לאחר שספיני פרש, מאייש אותה מאט ווגל.
ציפורת הוא ציפור צהובה וגדולה, בגובה 2 וחצי מטרים, דמוית אדם, שאינה מסוגלת לעוף.
ציפורת הוא ידידותי, רגיש, סקרן, נאיבי, חביב, והוא נהנה ללמוד דברים חדשים ולרכוש חברים חדשים.
ציפורת גר ברחוב סומסום בקן ענק, בסמיכות לפח האשפה של אוסקר.
החבר הכי הטוב של ציפורת הוא חבר דמיוני דמוי ממותה בשם מר סנאפאלאפגוס (Mr.
Snuffleupagus), אותו ציפורת מכנה "סנאפי", ואשר רק ציפורת מסוגל לראות.
בסדרת ספרי רחוב סומסום המתורגמים לעברית, מר סנאפאלאפגוס קרוי אף ארוכוס או חידקוני (במלון של רחוב סומסום).
בשנת 1994 קיבל ציפורת כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
דמותו של ציפורת לא הופיעה בגרסאות הישראליות של תוכנית הטלוויזיה "רחוב סומסום" שהופקו, עד הספיישל בנושא זכויות ילדים ששודר באמצע שנות התשעים בחינוכית והופעותיו הורחבו בגרסאות ששודרו בערוץ הופ!
דמותו של ציפורת מוחלפת בכל הגרסאות המקומיות של רחוב סומסום שמופקות ברחבי העולם, ובגרסה הישראלית היא הוחלפה בדמותו של קיפי בן קיפוד.
במהדורות העבריות של ספרי "רחוב סומסום", שפורסמו בישראל ברבע האחרון של המאה ה-20, הדמות כונתה ציפורת והפכה לנקבה.
בתרגומים העבריים של הסדרה ציפורת כונתה ציפור גדולה (בספיישל ששודר בחינוכית) וציפורי (בערוץ הופ!).
בשנת 1976 ציפורת השתתף בשעשועון הטלוויזיה האמריקני "Hollywood Squares".
באוקטובר 2012 ציפורת השתתף בתוכנית המערכונים הקומית סאטרדיי נייט לייב.
במרץ 2025 תיאר רנדל מונרו את ציפורת כשייכת לקריאמאים בקומיקס.
ההתייחסות לציפורת בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2012
במהלך עימות הבחירות הנשיאותי הראשון, ב-3 באוקטובר 2012, המועמד לנשיאות ארצות הברית מיט רומני, השתמש בציפורת כדוגמה לאחד מהדברים הרבים שבכוונתו לקצץ כדי לצמצם את הגירעון בתקציב הפדרלי.
רומני ציין בפני המנחה, ג'ים לרר, "אני אוהב אותך, אני אוהב את רחוב סומסום, אני אוהב את ציפורת, אבל אני לא רוצה להמשיך ללוות כסף מהסינים כדי לממן את זה".
בעקבות כך מטה הבחירות של ברק אובמה הפיץ סרטון פרסומת סאטירי בו ציפורת מתואר כ"גאון מרושע" ו"האיום על הכלכלה שלנו", ומתאר את רומני כמי שעסוק יותר בהתמקדות בציפורת מאשר בפושעי צווארון לבן כמו ברני מיידוף וקנת' ליי.
בעקבות כך המלכ"ר של Sesame Workshop אשר אחראי להפקת רחוב סומסום פרסם בקשה לשני המתמודדים, שיסירו את דמויות רחוב סומסום מחומרי התעמולה שלהם.
במקביל, באתר של Sesame Workshop נכתב: "Sesame Workshop הוא ארגון א-מפלגתי, ללא מטרות רווח, ואנחנו לא בוחרים מועמד מועדף או לוקחים חלק בקמפיינים פוליטיים".
ציפורנית מצרית (שם מדעי: Silene aegyptiaca), שם בערבית עוינה, חאלאוואן.
הוא צמח עשבוני חד-שנתי ממשפחת הציפורניים.
הצמח גדל באזורי בתה ושדות.
בארץ ישראל הצמח נפוץ מאוד, הוא צומח בכל הארץ למעט צפון הנגב, הערבה, החלק הדרומי של בקעת הירדן, ומדבר יהודה.
תפוצתו העולמית היא בארצות מזרח הים התיכון.
בתקופת הפריחה, הצמח יוצר מרבדי פריחה בצבע ורוד.
ניתן גם לראותו בפרטים בודדים.
גובהו של הצמח כ-20 ס"מ.
הצמח מתחיל בנביטה בחודש נובמבר, צמיחתו מהירה והוא פורח כבר בינואר.
לצמח פרחים ורודים עד ארגמן, והוא בעלי 5 עלי כותרת.
עלי הגביע של הציפורנית המצרית הם בצבע אדום–סגול.
ציפי לוין בירון (נולדה ב-15 בפברואר 1955) היא סופרת ישראלית, מרצה באוניברסיטת תל אביב במרכז צימבליסטה ומרצה אורחת במחלקה לספרות משווה באוניברסיטת בר-אילן.
לוין בירון נולדה בתל אביב.
בוגרת תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן תנ"ך וספרות עברית, תואר שני בפילוסופיה יהודית ובעלת ודוקטורט בספרות משווה.
סיימה תוכנית ארבע שנתית במסלול רבנות חילונית של "תמורה" בירושלים, לימדה בקהילה הקונסרבטיבית של מכבים- רעות ובקהילה הרפורמית של קריית אונו.
עבודת הדוקטורט על שקיעי זהות יהודית ביצירתה של נטליה גינצבורג בתהליך עריכה לקראת הוצאתה לאור כספר.
מאמר מסכם של התזה שלה יצא לאור באנגלית בספר הכנס "מסביב לנקודה" - הכנס נערך בדצמבר 2012 באוניברסיטת בר-אילן, ועסק בתרבויות יהודיות.
מאמר שלה על פרשת השבוע התפרסם בספר על פרשות שבוע שיצא מטעם מרכז הרצוג ב-2004.
מאמר על עבודתה ועל יצירתה האקדמית והספרותית פורסם במוסף הספרות של מעריב ב-6 במרץ 2014
שיריה התפרסמו בירחונים ספרותיים כגון: קשת החדשה, דימוי, מאזנים, עלי שיח, עיתון 77 וכמו כן במדורי הספרות של העיתונים "הארץ" "מעריב" ו"ידיעות אחרונות".
1995 - טמונת חול, עריכה: איתמר יעוז קסט, הוצאת עקד.
מלגת מ"קרן עמו"ס" שבלישכת נשיא המדינה.
2001 - קריאה בכבד, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
מלגת "קרן רבינוביץ" לספרות ואומנות של עיריית תל אביב.
2006 - כריכה רכה, הוצאת הקיבוץ המאוחד-סדרת ריתמוס.
2010 - תורת היחסות של האננס, הוצאת הקיבוץ המאוחד - סדרת ריתמוס.
שיר מספר זה זכה במקום הראשון בתחרות ארצית מטעם ארגון "קולך".
2015 - רועָה של נמרים - שקיעי זהות יהודית ביצירתה של נטליה גינזבורג, הקיבוץ המאוחד.
ציפי פריידנרייך (נולדה ב-17 באוגוסט 1946) היא ציירת ופסלת ישראלית.
פריידנייך עוסקת בציור, רישום ופיסול בחומרים שונים, וכן בפיסול אורבני.
סגנונה הוא אקספרסיבי ודינמי, והיא עוסקת בעיקר באדם ונוף.
נולדה בגרמניה ועלתה לארץ בשנת 1949. בין השנים 1973 ל-1977 למדה ציור במכון לאמנות פלסטית בבת ים.
בין השנים 1979 ל-1983 המשיכה ללימודי פיסול במכון.
בשנת 1982 למדה פיסול באיטליה.
פריידנרייך זכתה שלוש פעמים בפרס בת ים לאמנות, בשנים 1981, 1984 ו-1985. כמו כן זכתה בפרס מחלקת החינוך של מרכז הקונגרסים הבינלאומי בירושלים בשנת 1992.
חברה באגודת הציירים והפסלים בישראל משנת 1986.
1979 - מוזיאון בת-ים לאמנות עכשווית
2009 - "נוף מולדת", Avenue, איירפורט סיטי
2010 - "דמויות בחלונות", קניון רמת אביב
1985 - הביאנלה הבינלאומית ה-7 בולפראיסו, צ'ילה
2011 - "מטקות" - ECC Atelierhaus, ברלין, גרמניה
ציפי ביידר (נולדה ב-25 ביולי 1973) היא במאית, יוצרת ועורכת ישראלית.
שימשה כמנהלת המחלקה הדוקומנטרית של ערוץ 10 וכיום מנהלת את המחלקה הדוקומנטרית בקסטינה תקשורת.
ביידר החלה את דרכה כתחקירנית ועורכת, בין היתר בתוכניות "ערב חדש" ו-"רפי רשף".
בשנת 2004 הצטרפה לערוץ 10 ושימשה בתפקידים שונים בין היתר כרכזת הפקות מקור וכאחראית מחלקת תעודה ודרמה בניהולם של דרור סבו וניר ברגמן.
בשנת 2008 קיבלה ביידר את ניהול המחלקה הדוקומנטרית בערוץ 10 ובמקביל, החלה לביים סרטים.
היא יצרה וערכה סדרה דוקומנטרית בשם "אמא יקרה לי" שהנחתה מיקי חיימוביץ', כשאת רעיון הסדרה שאבה מהיותה ילדה מאומצת בעצמה.
באותה שנה ביימה את סרטה התיעודי הראשון "להתראות מחר ילד שלי", שליווה שישה הורים שכולים שפוקדים את קבר יקירם מדי יום.
בהמשך, ביימה מספר סרטים דוקומנטריים, שעסקו בעיקר במערכות יחסים במשפחה, צבא, שכול ובהנצחת השואה.
בין סרטיה: "הילדה שלי תחזור לשיר", "לבד מול כולם", "ניר יש לך בת", "צריכה להפסיק לחכות", " תמיד בלעדיו", "האחרונים מטרבלינקה", "בנהלל לא בוכים", "הבופור פצע פתוח", "רבקה ויוסף סיפור אהבה", "בן של אבא", "משהו ממני", "יומן מלחמה", "נעורים בהפרעה", "בדרכה שלה- סיפורה של דפנה מאיר".
סרטה "ההמתנה לחיים - הסיפור של אמיר פרישר גוטמן" השתתף בתחרות הסרטים הדוקומנטריים בפסטיבל חיפה.
"בוקר אחד ביוני" הביא את סיפורו של "מבצע מוקד", במלאת חמישים שנה למלחמת ששת הימים.
סרטה "בלדה לחובש" הביא את סיפורם של ארבעה חובשים קרביים, בהם סיפרו על הרגעים הקשים בקרבות בהם לקחו חלק ולא הצליחו להציל את החברים שלהם.
בסרטה "הסיירת" הביאה את סיפורה של סיירת גולני.
סרטה "אימהות אבודות" הביא את סיפורן האישי של ארבע אימהות ביולוגיות שמסרו את ילדיהן לאימוץ ולראשונה מתעמתות עם עברן.
הסרט "אנצאר" בבימוי משותף שלה ושל דותן נוה הביא לראשונה את סיפורו של מחנה השבויים אנצאר שפעל בדרום לבנון בדרך השובים והשבויים ששהו במחנה.
סרטה "קרבות לילה", הביא את סיפורם של שלושה מתמודדי PTSD בהם תיעדה את הלילות שלהם.
סרטה "רוני", הביא את סיפור חייו של העיתונאי רוני דניאל בקולו.
בשנת 2024 ביימה את הסדרה המצליחה "חייו ומותו של כוכב פופ" על חייו של אמיר פרישר גוטמן שהפכה לסדרה הכי נצפית ב-YES דוקו מיום הקמתו.
בשנת 2025 ביימה את הסרט "52 ימים" על משפחת יעקב, שבניה ואביה נחטפו לרצועת עזה.
ביימה את הסרט "קצינת נפגעים, גולני", על קצינת הנפגעים שיר נדל שליוותה את הפצועים והמשפחות השכולות מאז השבעה באוקטובר.
ביימה את הסרט "ריקי גל, נערת רוק", סרט דיוקן על חייה המורכבים של זמרת הרוק הכי נועזת שהייתה כאן.
ביידר ערכה והנחתה את כנס "דוקו-פריים" של ערוץ 10 להעלאת המודעות ליצירה ולעשייה דוקומנטרית ממשית בהשתתפותם של אנשי תעשיית הטלוויזיה והקולנוע התיעודי בישראל.
השתתפה בקורס קומיוניטי של מכון גשר ומשרד התפוצות.
לקחה חלק כ"מנטורית" בתוכנית "מצפן" של עמותת "עטלף" של השייטת ומנטורית בתוכנית "מובילות" - תוכנית מנהיגות תעסוקתית לנשים חרדיות.
לקחה חלק בתוכנית "גוונים" לקידום פלורליזם יהודי בישראל.
השתתפה במשלחת מנהיגים צעירים לפרלמנט האירופי.
בשנת 2011 נבחרה ביידר בין 40 הצעירים המבטיחים של מגזין TheMarker.
היא מרצה על סיפור חייה האישי ועשייתה הדוקומנטרית במופע ששמו "סודות שכבר אפשר לספר".
ביידר נשואה ואם לארבעה ילדים.
ציפורני-חתול מצויות (שם מדעי: Calendula arvensis), הוא מין של צמח בר ממשפחת המורכבים, בעל פרחים צהובים או כתומים.
ציפורני-חתול מצויות הוא פרח עשבוני חד-שנתי שנפוץ ברחבי אירופה והמזרח התיכון ומשם התפשט ברחבי העולם.
הפרח נפוץ מאוד בחבל הים תיכוני בארץ ישראל, בה הוא פורח בחורף ובאביב, מדצמבר ועד אפריל.
פרחי התפרחת הם צהובים-כתומים; קוטרה של התפרחת לא עולה בדרך כלל על 3 סנטימטר.
מקור שמו העברי של הצמח, ציפורני חתול, נובע מהעובדה שפירותיו של ציפורני החתול, הנוצרים רק בפרחים הלשוניים, כפופים כלפי המרכז ודומים בצורתם זו לציפורניים שלופות של חתול.
בישראל גדלים בבר עוד שלושה מינים מהסוג ציפורני חתול:
המינים דומים מאוד ויזואלית אחד לשני, ובפרט לציפורני-חתול מצויות וניתן להבחין ביניהם רק באמצעות בחינת הפרי.
המין הנפוץ ביותר בישראל הוא ציפורני-חתול מצויות וכל שאר המינים נדירים יחסית בארץ ישראל.
הם פורחים בכל החבל הים תיכוני, מהצפון ועד לנגב הצפוני.
בחורף ניתן לראות לצד ציפורני-החתול גם כלניות פורחות.
ציפי קולטניוק (נולדה בכ"ד באייר תשמ"ד, 26 במאי 1984) היא יוצרת שירים, מלחינה, זמרת חרדית, מרצה ומנטורית להעצמה בחיבור לנשמה.
נולדה בבאר שבע כבת שמינית במשפחה בת אחד עשר ילדים, למנדל קריצ'בסקי - פרופסור לאלקטרוניקה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ולמרים שהייתה פסנתרנית מקצועית ולימים הקימה מרכזים לתעסוקת עולים אקדמאיים.
מגיל שש למדה לנגן בפסנתר אך הפסיקה בגיל עשר וחצי כשאמה נפטרה.
בגיל שלוש עשרה החלה לכתוב ולהלחין שירים.
אחרי חתונתה בשנת תשס"ז יצאה לשליחות למוסקבה, ועסקה בכתיבת תוכניות לימודים לילדי שלוחי חב"ד במקום, במוזיקה יהודית לבתי ספר.
בשנת 2013 לאחר שלא הצליחה למכור את שיריה לאמנים אחרים, החליטה קולטניוק לאזור אומץ ולהתחיל להופיע במופע העצמה לנשים ונערות המבוסס על תורת החסידות.
בשנת תשע"ד (2014) הוציאה את הדיסק הראשון 'בשבילך נברא העולם', ובו שמונה שירים מקוריים שעוסקים בערך עצמי והתמודדות עם רגשות, האלבום נחשב כפורץ דרך בהיותו אלבום מקורי של אמנית יוצרת חרדית.
בשנת תשע"ו (2016) הוציאה את הדיסק השני 'קומי' בפרויקט הד סטארט מצליח וראשון מסוגו למוזיקאית חרדית, "פרויקט שלא הושמע בו אף שיר וגם נקרא "לתמוך בזמרת שאי אפשר לשמוע אותה שרה", בהמשך השנה הופיעה בכנסי נשים יחד עם הרצאה של חני וינרוט על סיפורה האישי.
בהמשך השנה תרגמה קולטניוק את המופע וכמה משיריה לשפה הרוסית והופיעה בקהילות יהודיות רבות ברוסיה ובאוקראינה.
בשנת 2020 החלה קולטניוק במיזם "תובנה ליום של אמונה" כאשר מדי יום היא מנסחת ומפרסמת תובנה המגיעה לתפוצה של אלפי נשים בארץ ובעולם, בעקבות המיזם הקימה אתר אינטרנט ובו נמכרים מוצרים המעוטרים בתובנות האמונה שלה.
מאז תקופת הקורונה החלה למסור שיעור פרשת השבוע בשם "פגישה עם הפרשה" - פרשת השבוע בזווית אישית, פרקטית ומחוברת ליום יום בקונספט מיוחד המאפשר לכל משתתפת להפגש עם הפרשה וגם לשתף איפה הדברים נגעו בה, הפגישה נערכת בזום ומשתתפות בה נשים מהארץ והעולם ומכל המגזרים.
כתבה בעבר טור ב"לבנות", מוסף חודשי של עיתון כפר חב"ד וכתבות באתר Chabad.org בעברית.
קולטניוק נשואה לדוד, להם שישה ילדים, מתגוררת ברחובות.
ציפי ברנד פרנק (נולדה ב-16 במאי 1970) היא סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו בתחום רצועת החוף, החופים, והמרחבים הירוקים.
בעברה הייתה עיתונאית, מפיקה ובמאית סרטים דוקומנטריים.
נולדה בתל אביב, שירתה בצה"ל כקצינת מודיעין.
היא בעלת תואר ראשון במשפטים ותקשורת מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2005 זכתה במלגת נימן של אוניברסיטת הרווארד ולמדה שם במשך שנה אחת.
בשנת 1992 הייתה מפיקה בדסק החדשות של חברת CBS.
בשנים 1993–2001 עבדה בחברת החדשות של ערוץ 2. הייתה חלק מצוות ההקמה של מערכת החדשות, ריכזה את מערכת הכתבים השוטפת, וביצעה כתבות תחקיר ויצירה דוקומנטרית במהדורה המרכזית ובתוכנית "אולפן שישי", בה עבדה כעורכת.
בשנים 2003–2004 עבדה בחברת החדשות של ערוץ 10 ככתבת פוליטית ופרשנית, וכמגישת התוכנית "העולם האמיתי מאחורי המודעות".
בשנת 2003 הקימה את חברת "ברנדקום הפקות", בה היא מפיקה ומביימת סרטים דוקומנטריים.
בשנת 2013 הייתה ברנד שותפה להקמה וניהלה את הארגון "גן זה לא מחסן", כחלק מפעילותה הובילה מהלך מול עיריית תל אביב יפו והממשלה להוספת כוח אדם בגני הילדים.
היא הובילה לשביתה גורפת של הורים בגני הילדים בעיר; ולהסדרת נושא כח האדם בגני הטרום טרום חובה (טט"ח, לידה עד גיל 3) ב"חוק ההסדרים".
באותה שנה נבחרה למועצת העיר תל אביב-יפו במסגרת סיעת "שימו לב הורים", שהקימה יחד עם פעילים חברתיים אחרים.
ברנד הכניסה לעירייה פעילות למען המשפחות הצעירות בעיר.
בשנת 2014 הייתה ברנד חברת המועצה היחידה שהתנגדה להעלאה נוספת, מעבר למדד, של הארנונה בעיר, ובשל כך הודחה מוועדת החינוך בעירייה ומהקואליציה.
בשנת 2018, עת כיהנה כסגנית ראש העירייה, הוקם תחתיה האגף לגיל הרך ועיריית תל אביב יפו החלה לקחת אחריות על גילאי לידה עד שלוש.
כיהנה כראש ועדת ביקורת בעיריית תל אביב-יפו.
במהלך הקדנציה של השנים 2014–2019 הייתה למעשה חברת האופוזיציה העירונית היחידה, ולכן ניהלה את מאבקים ציבוריים רבים בעיר.
למשל, בינואר 2015 יזמה שביתה של ההורים לילדי גנים בתל אביב במחאה על מחסור בסייעות בגנים; עתרה נגד משטרת לינקולן וההחלטה להזיז את המשטרה מחוץ לשכונה מאוכלסת; פעלה למען המרחב הציבורי ונגד בניית מגדלי היוקרה בכיכר אתרים, ולמען תוספת האבטחה באשכולות גני הילדים.
לקראת בחירות 2018 הודיעה על כוונתה להתמודד לראשות העיר.
ב-26 בספטמבר, יום קודם הגשת הרשימות, הודיעה על פרישתה מהמרוץ ועל הצטרפותה כמספר 2 ברשימת "רוב העיר" בהנהגת אסף זמיר.
במרץ 2019 נבחרה על ידי מועצת העיר כסגנית ראש עיריית תל אביב והממונה על טיפול במשפחות צעירות.
כיו"ר הוועדה לשוויון מגדרי בעיר יזמה ברנד את התכנית להנחלת שוויון מגדרי בעיר.
כמו כן היא פעלה לסגירת מועדוני החשפנות בעיר.
בינואר 2021 פוטרה על ידי ראש העיר רון חולדאי מתפקידה כסגנית ראש העיר, בנימוק: "את פועלת פעם אחר פעם על דעת עצמך".
עם זאת, בנובמבר אותה שנה, הוחזרה לתפקיד וניתן לה תיק התיירות ועיר עולם.
עסקה בבעיות התחבורתיות שנוצרו בעקבות החפירות להקמת הרכבת הקלה והגעתן של חברות קורקינטים להשכרה.
יזמה מהלך להגדלת כמות מקומות החנייה בעיר באמצעות הוספת מנגנון חיוב לפי רבעי שעה מהשעה הראשונה בכל חניוני העירייה, כך שיתאפשר קצב תחלופת מכוניות גבוה יותר.
ב-12 בספטמבר 2022, פיטר בשנית ראש העיר רון חולדאי את ברנד מתפקידה והיא הכריזה על התמודדות לראשות העיר בבחירות המוניציפליות הקרובות.
לקראת הבחירות שהתקיימו בפברואר 2024, הודיעה על הסרת מועמדותה והצטרפותה לרשימה של אורנה ברביבאי.
בבחירות נבחר חולדאי לכהונה נוספת ורשימתם המשותפת של ברביאי וברנד קיבלה 6 מנדטים, מתוכם מקום 2 (ציפי ברנד) ומקום 6 (שחר לוי) הם מטעם רשימתה של ברנד.
החל משנת 2023 היא מתארחת מעת לעת בפאנל הפטריוטים בערוץ 14.
ציפי ברנד נשואה לצבי פרנק, יזם הייטק וטייס.
2001 – "ירוקות" – סדרה דוקומנטרית בת 6 פרקים על טירונות בנות (שודר ביס, ערוץ 2, ובמספר תחנות שידור בעולם).
2003 – "מישהו לאהוב" – סדרה דוקומנטרית על חיפוש אהבה בת 8 פרקים (יס, ערוץ 2).
2005 – "8 סיבות לקום בבוקר" – סדרה של שמונה סרטים שעוסקת בתופעות ואנשים בעלי דרייב קיצוני להגשים את שאיפתם.
2009 – "גוגל בייבי" – סרט דוקומנטרי על תעשיית "ייצור" התינוקות בעולם בעקבות התקדמות הטכנולוגיה והמדע.
זכה בכמה פרסים, כולל פרס אמי, פרס המגנוליה בשנחאי ודוקאביב.
2016 – "מתים לחיות" – סדרה דוקומנטרית בת 3 פרקים, ובנוסף גרסת סרט בינלאומית (יס, HBO ,CBC ורשתות זרות נוספות).
2005 – זוכת מלגת נימן, אוניברסיטת הרווארד.
2009 – פרס ראשון בפסטיבל דוקאביב על סרטה "גוגל בייבי".
2010 – זוכת פרס המגנוליה, שאנגחאי, סין.
2010 – פרס ה"אמי" (Emmy) הבינלאומי על סרטה "גוגל בייבי".
ציפי טרופה היא במאית קולנוע, תסריטאית ומפיקה ישראלית ופרופסור לקולנוע באוניברסיטת ניו יורק.
למדה לתואר ראשון באקדמיה למוזיקה ובחוג לסוציולוגיה באוניברסיטת תל אביב.
טרופה בעלת תואר שני ודוקטורט בקולנוע וטלוויזיה מאוניברסיטת מישיגן.
היא פרופסור מן המניין במחלקה לקולנוע באוניברסיטת NYU, לימדה קולנוע באוניברסיטת קולומביה.
לאורך השנים כותבת, מביימת ומפיקה תוכניות וסרטים.
נשואה ליעקב טרופה ואם לשלושה ילדים.
בשנות השבעים, במהלך שהותה בארצות הברית עם בן זוגה, ביימה והפיקה במסגרת הדוקטורט שני סרטים קצרים, "איש היער" ו"החדר".
עם שובה לישראל, לאחר סיום הדוקטורט, הפיקה וביימה שני סרטים קצרים בתמיכת הוועדה לסרט קצר של משרד המסחר והתעשייה: "יום חופש" (1978), ו"שיעור פסנתר".
טרופה התחילה באותה עת לעבוד בטלוויזיה הישראלית, שם ביימה עד אמצע שנות השמונים כתבות וסדרות בנושאים חברתיים, בנוסף לכתיבת תסריטים לסרטים באורך מלא.
טרופה הייתה לקטורית בקרן הרשות השנייה לטלוויזיה ולרדיו לעידוד יוצרים צעירים, ו"קרן מקור" - הקרן לעידוד הפקות מקור בכבלים.
ב-1981 כתבה וביימה בקופרודוקציה ישראלית וקנדית, את הסרט "מירי" אשר הוקרן ב-HBO.
במהלך השנים הייתה חברת מערכת וכתבה מאמרים לכתב העת "קולנוע".
טרופה ממשיכה לביים סרטים, כותבת ומפיקה ללא צוות ועורך.
1987 - "תל אביב - ברלין" - בימוי ותסריט, זוכה פרס "מנורת הכסף" (שקדם לפרס אופיר) לסרט הטוב ביותר ולתסריט.
1998 - "כרוניקה של אהבה" - בימוי, הפקה ותסריט, מועמד לפרס אופיר.
2001 - "שישה מיליון רסיסים" - בימוי ותסריט, מועמד לפרס אופיר לסרט העלילתי הטוב ביותר.
2020 - "אויבת יקרה שלי" - בימוי, הפקה ותסריט.
2000- "קרוב רחוק", בימוי, מועמד לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בחיפה.
2004 "בעקבות הקול האבוד", בימוי, מועמד לסרט התיעודי הטוב ביותר בפסטיבל הסרטים בחיפה.
2010 - "אשת ראש הממשלה" - בימוי, סרט תיעוד על עליזה אולמרט ששודר בערוץ 2.
ציפי איסר-איציק (נולדה ב-24 באוגוסט 1968) היא עורכת דין ישראלית בתחום איכות הסביבה; שותפה במשרד עורכי הדין ליפא מאיר ושות'; מרצה לרגולציה סביבתית, ראש המרכז להגנת הסביבה בבית הספר למשפטים, המכללה האקדמית נתניה; בעבר מנכ"לית עמותת אדם טבע ודין.
ציפי איסר איציק היא הבכורה במשפחה ולה אח ואחות; היא נולדה וגדלה בבאר שבע, בהיותה בת שבע עברה עם משפחתה לנתניה, בה גדלה עד תקופת הצבא; למדה בתיכון בנתניה במגמה ריאלית.
בתום שירותה הצבאי למדה תואר ראשון ותואר שני במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
בשנים 2010–2016 עשתה דוקטורט במשפטים באוניברסיטת בר-אילן; נושא המחקר: "תחרות בשוק והגנת הסביבה: קונפליקט בלתי נמנע?" במסגרת מלגת הצטיינות מטעם נשיא האוניברסיטה.
בשנים 1999–2010 עבדה בארגון אדם טבע ודין, בתחילה כיועצת משפטית, משנת 2000 כסמנכ"לית ומשנת 2003 כמנכ"ל; התפקיד כלל מינויה כחברת משלחת ישראל לוועידות האומות המאוחדות לשינוי אקלים בשנים 2007, 2008, 2009.
בעת שכיהנה כמנכ"לית המועתה, הגישה העמותה עתירה לבג"ץ.
בג"ץ שחייב את מפעל איתנית בעכו בניקוי פסולת האזבסט שגרם לזיהום סביבתי.
בנוסף, הוגשה עתירה בג"ץ לקביעת היטל הטמנה שהפך את מיחזור הפסולת לעדיף כלכלית על הטמנה.
איסר איציק הייתה ממובילי ומנסחי הצעת חוק אוויר נקי, שאושר בכנסת באוגוסט 2008.
הייתה שותפה להליכים המשפטיים נגד זיהום האוויר ברמת חובב שהגיעו לבית המשפט העליון וחייבו את מערכת הביטחון לבדוק את השפעת המהלך על הסביבה ועל בריאותם של החיילים בעיר הבה"דים בעת שהייתה אמורה לקום בנגב.
הובילה את ההליכים המשפטיים נגד הקמת תחנת הכוח הפחמית באשקלון.
העמותה פרסמה דו"ח על השלכות משבר האקלים העולמי על מדינת ישראל וניסחה הצעת חוק בנושא.
הייתה שותפה למאבק נגד התוכנית להקמת אזור תיירות ונופש בעמק ססגון בבקעת תמנע, שהסתיים בהוראת בית המשפט להחזרתו לדיון במוסד התכנון, לשקילת השיקולים הסביבתיים שהיא מתווה.
לאחר מאבק משפטי ממושך שהסתיים בפסק דין של בג"ץ, שקיבל את עתירת אדם טבע ודין, נמנעה הלאמת כספי הקרן לשיקום מחצבות בסך של למעלה מ-300 מיליון שקלים והבטחת שיקומן של מאות מחצבות עזובות בכספים אלה.
העמותה בראשותה פרסמה את "מדד אט"ד 25", דירוג 25 החברות הגדולות בבורסה לפי טיב הדיווח שלהן בנושא הסביבתי.
איסר איציק ייצגה את אדם טבע ודין בדיונים משפטיים נגד חיפה כימיקלים בהקשר לזיהומי שפכיה לנחל קישון.
בעקבות לחץ העמותה החליט איגוד ערים דן לוותר על הקמת המתקן לשריפת בוצת השפד"ן ובמקומה לקדם את החלופה החקלאית, בעלות של כ-300 מיליון שקל.
בנוסף, פעלה לשקיפות המידע הסביבתי והובילה את פרסומו של דוח עשור לחוק חופש המידע שהוצג בכנסת.
במהלך כהונתה מספר חברי העמותה גדל לכ-4,500, היקף הפעילות המשפטית הוכפל והצוות המקצועי בעמותה גדל והגיע ל-35 איש, בהם משפטנים, עורכי דין ומדענים.
בשנים 2006 – 2009 כיהנה ציפי איסר איציק כדירקטורית ויו"ר דירקטוריון (בפועל) בחברה הממשלתית פארק אריאל שרון בע"מ (חירייה); בשנים 2012 - 2016 הייתה חוקרת (רגולציה סביבתית) במרכז חזן לצדק חברתי, מכון ון ליר בירושלים ונמנתה על צוות שחקר את התפתחות הרגולציה בישראל.
החל מ-2010 עד היום היא ראש המרכז להגנת הסביבה ומרצה בקורסים לרגולציה סביבתית במכללה האקדמית נתניה.
בשנים 2011–2017 הייתה מרצה בחוג ללימודי סביבה, המכללה האקדמית תל-חי, בה זכתה בפרס על מצוינות בהוראה.
משנת 2008 ועד היום היא מרצה בחוג למדעי בריאות הסביבה, המכללה האקדמית הדסה ירושלים.
החל מ-2015 ועד היום היא שותפה ומנהלת תחום סביבה, קלינטק ואנרגיה נקייה במשרד עורכי הדין ליפא מאיר ושות'.
החל מיוני 2016 ועד היום (2021) חברת ועד מנהל באגודה הישראלית לאקולוגיה ומדעי הסביבה.
היא ממייסדות ובשנים 2011–2018 הייתה חברת הוועד מנהל של פורום דבורה-נשים במדיניות חוץ וביטחון לאומי (בעבר השלוחה הישראלית של הארגון הבינלאומי The Institute for Inclusive Security) למען קידומן של נשים בתהליכי קבלת החלטות.
ב-2007 בחר בה המגזין ליידי גלובס לאחת מ"50 הנשים המשפיעות".
והיא קיבלה את אות "נשים עושות שינוי" מטעם העיתון TheMarker; ב-2008 נכללה ברשימת פורבס ישראל של 300 הצעירים המבטיחים.
ב-2009 גלובס בחר בה כאחת הלוחמות הירוקות המובילות בישראל.
ב-2010 קיבלה את אות "אביר איכות השלטון" בקטגוריית חינוך וחברה מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
מדריך הדירוג הבינלאומי IFLR כלל אותה ברשימת עורכות הדין הטובות ביותר באירופה לשנת 2019 (LMG Europe Women in Business Awards) בקטגוריה דיני איכות הסביבה (היחידה מישראל).
בשנים 2010–2018 התראיינה והייתה חברת פאנל מדי שבוע-שבועיים בתוכנית "עושים סדר" בטלוויזיה החינוכית הישראלית, בהנחיית בן כספית וגל גבאי.
מאז 2019 היא חברת פאנל בתוכנית "סוגרים חשבון" בהנחיית סטלה קורין ליבר ודניאל בן סימון בערוץ HOT.
ציפי הורוביץ-קראוס (נולדה ב-12 ביולי 1978) היא פרופסור חבר בפקולטה לחינוך למדע וטכנולוגיה ובפקולטה להנדסה ביו-רפואית בטכניון וראש הקבוצה לדימות מוחי בילדים בטכניון (2015-היום).
במשך 3 שנים (2012–2015) שימשה כמנהלת המדעית הקלינית ו-9 שנים כמנהלת המדעית (2012–2021) של המרכז לאוריינות וקריאה בבית החולים לילדים בסינסינטי בארצות הברית.
החל משנת 2021, היא פרופ' חבר (פאר) וחוקרת גם במרכז המחקר קנדי קריגר המסונף לבית הספר לרפואה בבית החולים ג'ונס הופקינס בבלטימור, ארצות הברית.
היא בעלת תואר ראשון בביולוגיה (2002) ותואר שני בנוירוביולגיה (2004) מטעם אוניברסיטת תל אביב.
היא בעלת תואר שני נוסף בתוכנית הקלינית לאבחון לקויות למידה (2007, בהצטיינות) מטעם אוניברסיטת חיפה.
את הדוקטורט שלה (2009) עשתה במרכז אדמונד ספרא לחקר המוח באוניברסיטת חיפה תחת הנחייתה של פרופ' צביה ברזניץ והתמקדה בחיפוש אחר סמנים אלקטרופיזיולוגיים לניטור טעויות במהלך קריאה בקרב קוראים עם דיסלקסיה.
לאחר לימודי הדוקטורט, המשיכה בלימודי פוסט-דוקטורט (2011) בחיפוש אחר סמנים אלקטרו-פיזיולוגיים להשפעת תוכנית התערבות בילדים עם לקויות למידה באוניברסיטת חיפה.
לאחר סיום פוסט-דוקטורט בארצות הברית, מונתה הורוביץ-קראוס כחברת סגל בפקולטה לרפואה באוניברסיטת סינסינטי ומחלקה לרפואת ילדים בבית החולים לילדים בסינסינטי, ארצות הברית ולאחר מכן, חזרה לארץ והקימה את המעבדה לדימות מוחי בילדים בטכניון כזוכת מלגת אלון לחוקרים צעירים.
הורוביץ-קראוס משמשת כיועצת במספר ועדות ומועצות מדעיות, בין היתר היא יועצת במרכז טאוב לחקר המדיניות החברתית בישראל.
היא חברת מערכת בעיתון המוביל לחקר הדיסלקסיה Annals of Dyslexia וחברה בוועד המנהל של החברה להתפתחות המוח Society for Developmental Cognitive Neuroscience (Flux).
במאי 2024 זכתה הורוביץ-קראוס בפרס ח'ליפה לחינוך מטעם איחוד האמירויות, בקטגוריית מחקרים מצטיינים בתחום "למידה בגיל הצעיר".
הורוביץ-קראוס נשואה לד"ר דרור קראוס ולהם שלושה ילדים- הילה, יאיר ונגה.
מחקריה תורמים להבנת החשיבות של רכיב היכולות הניהוליות ב"מודל הפשוט בקריאה" (Simple View of Reading).
מודל זה טוען כי יכולות עיבוד שפה ויכולת קריאת מילים תורמים יחד להבנת הנקרא והמחקרים מקבוצת המחקר של הורוביץ-קראוס מדגישים את החשיבות של יכולות ניהוליות בקריאת מילים ושטף הקריאה, במודל זה.
קבוצת המחקר שלה מתמקדת בבדיקת תפקידן של יכולות ניהוליות בתהליכי שפה באמצעות מגוון רחב של כלי דימות מוחי.
הורוביץ-קראוס פרסמה מעל 80 מאמרים בכתבי-עת בינלאומיים מובילים ומספר פרקים בספרים.
ציפורנית חופית (שם מדעי: Silene modesta) היא צמח חד-שנתי ממשפחת הציפורניים.
הציפורנית החופית פורחת בחודשים אפריל–יוני.
ציפורנית חופית גדלה באדמה חולית.
בישראל היא גדלה במישור החוף ובמערב הנגב.
ציפורניים הוא סרט מדע בדיוני אמריקאי משנת 2023 שנכתב ובוים על ידי כריסטוס ניקו.
בסרט מככבים ג'סי באקלי, ריז אחמד, ג'רמי אלן וייט ולוק וילסון.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע ה-50 של Telluride ב-31 באוגוסט 2023, ויצא לאקרנים במהדורה מוגבלת ב-27 באוקטובר 2023, לפני השקתו בסטרימינג ב-3 בנובמבר 2023, על ידי Apple TV+.
בתחילת הסרט נודע לצופה כי פותח מבחן ובו שימוש בציפורן אחת מכל בן ובת זוג, מאפשר לקבוע אם זוגות באמת מאוהבים.
אנה מתקבלת לעבודה כמדריכה ב"מכון אהבה", חברה שהוקמה על ידי דאנקן ובו זוגות עוברים אימון ותרגול לחיזוק מערכות יחסים כדי לעזור להם לעבור את המבחן.
בתחילה היא שומרת את זה בסוד מהחבר שלה ריאן, שאיתו היא עברה את המבחן בהצלחה.
במכון האהבה אנה עובדת עם עובד נוסף בשם אמיר.
היא מפתחת איתו קשר בזמן שהם מתרגלים את הלקוחות.
למרות שאמיר טוען שגם הוא וחברתו נטשה עברו את המבחן, חיבתו לאנה ניכרת.
בשלב מסוים, אמיר תולש את הציפורן שלו כדי להרגיע מתלמד עצבני מההליך.
כאשר אנה בוחנת בחשאי את הציפורן של אמיר עם הציפורן שלה היא מגלה שאחד מהם מאוהב נכזב באחר.
אנה משכנעת את החבר שלה, ריאן, לגשת איתה למבחן שוב, והם עוברים את המבחן בהצלחה שנית.
בכל זאת היא מתוודה על ממצאיה בפני אמיר, שמאשר את רגשותיו כלפיה.
מאוחר יותר הם מבלים את הלילה יחדיו והיא מביעה היסוס לגבי המשך מערכת היחסים שלה עם ריאן.
אנה מסירה את שארית ציפורניה.
ג'סי באקלי בתור אנה, חברתו של ריאן
ריז אחמד בתור אמיר, עמיתה לעבודה ומושא האהבה של אנה
ג'רמי אלן ווייט בתור ראיין, החבר של אנה
לוק ווילסון בתור דאנקן, הבוס של אנה ואמיר
אנני מרפיבתור נטשה, חברתו של אמיר
ראשית הסרט הוכרז בינואר 2021, בכיכובה של קארי מאליגן, ובכתיבתו ובימויו של כריסטוס ניקו.
הסרט סימן את הופעת הבכורה של הקולנוען היווני בשפה האנגלית.
מאליגן הסכימה לככב בסרט לאחר שצפתה והתרשמה מסרטו הקודם של ניקו, תפוחים .
בסופו של דבר בחודש מאי 2022, ג'סי באקלי וריז אחמד לוהקו לסרט, כאשר באקלי החליפה את מאליגן.
אולפני אפל רכשו את הזכויות על הסרט באותו חודש.
בספטמבר הצטרף לצוות השחקנים ג'רמי אלן ווייט.
לוק ווילסון ואנני מרפי התווספו לצוות השחקנים רק בדצמבר.
צילומי הסרט נערכו בטורונטו ובהמילטון, אונטריו בסוף אוקטובר 2022 והסתיימו בדצמבר 2022.
הסרט יצא בבכורה עולמית בפסטיבל הסרטים ה-50 של טלורייד ב-31 באוגוסט 2023. הוא גם הוקרן בפסטיבל הסרטים הבינלאומי של טורונטו 2023 ב-12 בספטמבר 2023. הסרט הוצג בבכורה אירופית במהלך פסטיבל הסרטים בציריך} ב-29 בספטמבר 2023.
הסרט הושק במהדורה מוגבלת ב-27 באוקטובר 2023, ולאחר מכן ב-3 בנובמבר 2023 הוא הושק בסטרימינג ב-Apple TV+.
הביקורות באתר הביקורות היו מעורבות, כאשר 64% מתוך 90 ביקורות, היו חיוביות, עם דירוג ממוצע של 6/10. הקונצנזוס של האתר היה: "שלושה שחקנים טובים איפשרו לסרט "ציפוניים" להעביר את הרעיונות מעוררי המחשבה שלו למרות הסיפור המרתיע לעיתים".
IMDb דירג את הסרט עם הציון 6.0.
עיתון הגרדיאן פרסם את הביקורת הבאה "סרט ההמשך של Christos Nikou להופעת הבכורה המהנה שלו, Apples, הוא רומן מדע בדיוני שמטרתו קרבה לסרטים כמו 'שמש נצחית בראש צלול' ו־'Her'.
עם זאת, ל-Fingernails אין את ההיגיון הפנימי החסין הדרוש כדי לשכנע קהל להתחייב לחלוטין להנחת יסוד מרכזית מוזרה.
במקרה זה, זה עתיד קרוב שבו זוגות בודקים את התאימות שלהם (על חשבון ציפורניים שנשלפו בכאב) ומערכות יחסים מתפוררות במקרה של תוצאה שלילית.
זה משעשע עד נקודה מסוימת, אבל הסרט משאיר ללא מענה את שאלת המפתח מדוע אנשים מרגישים כל כך מחויבים להיכנע למבחן מלכתחילה".