tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מבחן אוקסידאז כשלעצמו אינו מספיק, במרבית המקרים, כדי לקבוע בצורה חד משמעית את סוג המיקרואורגניזם הנבדק.
אולם שילובו עם מבחנים ביוכימיים נוספים (מבחן קטלאז, מבחן אוראז, מבחן קואגולאז ועוד) מעלה את יכולת הזיהוי של הסוגים.
אנזימי אוקסידאז הם קבוצה של אנזימים שמזרזים תגובות חמצון-חיזור בתאים.
ציטוכרום C אוקסידאז הוא אנזים מרכזי בשרשרת מעבר האלקטרונים במיטוכונדריה של יצורים איקריוטיים ועל גבי קרום התא של יצורים פרוקריוטיים, בהם חל חיזור של חמצן למים.
אנזימי אוקסידאז מפורסמים נוספים ששייכים לקבוצה הם: מונואמין אוקסידאז, ציטוכרום P450 אוקסידאז וקסנתין אוקסידאז.
להלן שתי השיטות הנפוצות לביצוע מבחן אוקסידאז על כל שלביהן.
באמצעות כלי מתאים (פיפטה, טפי וכדומה) יש להרטיב את רצועת הנייר הסופג ב-Kovács oxidase reagent (1% TMPD - tetra-methyl-p-phenylenediamine dihydrochloride) ולהמתין עד להתייבשותו.
באמצעות מחט בקטריולוגית, או קיסם עץ סטרילי יש להרים מושבת חיידקים מבודדת, נקייה וטרייה מעל צלחת פטרי (18-24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר) ולמרוח אותה בעדינות על גבי רצועת נייר סופג שספוגה ב-TMPD.
יש להמתין לשינוי צבע הנייר.
וריאציה אחרת של השיטה העקיפה כוללת רצועות נייר סופג, או דסקיות ספוגים מבעוד מועד ב-TMPD.
אם משתמשים בחומרים מסוג זה, תחילה יש להרטיבם במספר טיפות מים מזוקקים, או סליין ומיד אחר כך למרוח את מושבת החיידקים.
אם כעבור מספר שניות ניתן להבחין בהופעת צבע כחול-סגול, אזי המיקרואורגניזם שנבדק יקרא אוקסידאז-חיובי.
אם כעבור מספר שניות לא ניתן להבחין בהופעת צבע כחול-סגול, אזי המיקרואורגניזם שנבדק יקרא אוקסידאז-שלילי.
באמצעות כלי מתאים (פיפטה, טפי וכדומה) יש למקם 1-2 טיפות TMPD, או Gordon and McLeod oxidase reagent (1% DMPD - dimethyl-p-phenylenediamine dihydrochloride) ישירות על גבי מושבת חיידקים מבודדת, נקייה וטרייה מעל צלחת פטרי (18-24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר).
יש להמתין לשינוי צבע המושבה.
TMPD - אם כעבור מספר שניות ניתן להבחין בהופעת צבע כחול-סגול, אזי המיקרואורגניזם שנבדק יקרא אוקסידאז-חיובי.
DMPD - אם כעבור 10-30 דקות ניתן להבחין בהופעת צבע אדום, או לאחר שעה ניתן להבחין בצבע שחור, אזי המיקרואורגניזם שנבדק יקרא אוקסידאז-חיובי.
אם כעבור מספר שניות לא ניתן להבחין בהופעת צבע כחול-סגול (TMPD), או כעבור שעה לא ניתן להבחין בהופעת צבע שחור (DMPD), אזי המיקרואורגניזם שנבדק יקרא אוקסידאז-שלילי.
יש להשתמש במושבות בנות 18-24 שעות בלבד לאחר זריעה על מצע אגר, שכן מושבות צעירות או זקנות מדי עלולות להוביל לקבלת תוצאות שגויות.
אין להשתמש במושבות חיידקים שגדלו על אגרים בהם מתרחש תהליך של תסיסת סוכרים (לדוגמה, אגר MacConkey, אגר TCBS).
זאת משום שהתססה של סוכרים גורמת לירידה ברמת החומציות של האגר, וירידה מתחת ל-pH=5.1 תוביל לפגיעה בציטוכרום C אוקסידאז ולקבלת תוצאות שליליות שגויות (False negative).
במיקרואורגניזמים להם פעילות אוקסידאז חלשה, יש להמתין 90-120 שניות עד להופעת צבע כחול-סגול (TMPD).
אין להמתין מעבר לטווח זמן זה, שכן הדבר עלול להוביל לקבלת תוצאות חיוביות שגויות (False positive).
את החומר המחזר יש לשמור בכלי אטום לאור בקירור ואין להשתמש בו מעבר לתאריך התפוגה.
את רצועות הנייר הסופג והדסקיות שספוגות בחומר מחזר יש לשמור בכלי אטום לאור.
חשיפה ממושכת לאור עלולה לגרום להתפרקות החומר המחזר, דבר שעלול להוביל לקבלת תוצאות שגויות שליליות.
חיידקים שמבטאים את האנזים ציטוכרום C אוקסידאז, כחלק משרשרת מעבר האלקטרונים על גבי קרום התא, נעזרים במולקולות NADH בתור תורם אלקטרונים בתהליך.
במילים אחרות, מולקולת NADH משמשת כחומר מחזר בתהליך, וציטוכרום C אוקסידאז מזרז את מעבר האלקטרונים הללו.
בשלב האחרון של שרשרת מעבר האלקטרונים מעביר ציטוכרום C אוקסידאז את האלקטרונים אל מולקולה קולטת, על פי רוב חמצן, ליצירת מים.
במהלך מבחן אוקסידאז תרכובות ארומטיות מחזרות (DMPD, TMPD) תורמות את האלקטרונים ולמעשה מחליפות, בצורה מלאכותית, את מולקולות NADH.
התרכובות הארומטיות מהוות אינדיקטורים במהלך המבחן בכך שחמצונם גורם לשינוי בצבעם לכחול-סגול, או לאדום-שחור.
כל החיידקים שהם אוקסידאז-חיוביים הם חיידקים אירוביים.
אין זה אומר שחיידקים אלה הם אירובים אובליגטוריים.
חיידקים שהם אוקסידאז-שליליים לא בהכרח אנאירוביים אובליגטוריים.
חיידקים אלה יכולים להיות הן אירוביים והן אנאירוביים, שכן משמעות התוצאה "אוקסידאז-שלילי" רומזת רק שהחיידקים לא מבטאים את האנזים ציטוכרום C אוקסידאז.
חיידקים אלה משתמשים, ככל הנראה, באנזימי אוקסידאז אחרים על מנת לזרז את מעבר האלקטרונים בשלב הזרחון החמצוני.
סוגי חיידקים לפי מבחן אוקסידאז
להלן רשימה של מספר סוגים שכיחים של חיידקים נפוצים המחולקים לפי מבחן אוקסידאז.
מבחן אמצעים (means test) הוא מבחן המיושם על ידי רשויות המדינה כדי להחליט אם מישהו זכאי לעזרה פיננסית מהמדינה במסגרת הבטחת ביטחון סוציאלי.
המבחן בודק אמצעי הכנסה או רכוש העומדים לרשותו של אותו אדם.
מטרת המבחן לווסת שירותים חברתיים מסוימים וקצבאות שונות שהמדינה מעניקה כחלק ממדיניות הרווחה הנהוגה בה, והוא נבנה במדינות שונות בהתאם לעקרונות הקצאה שמנחות אותן.
בקנדה עושים שימוש במבחני אמצעים על מנת לקבוע את מידת הסיוע הניתנת לסטודנטים, למצבי רווחה ולקבלת סיוע משפטי מן המדינה.
בבריטניה מושפעת מידת הזכאות לקבלת תמיכות ממערכת הרווחה ממבחני אמצעים הכוללים הכנסה וחיסכון.
בארצות הברית הזכאות לביטוח הבריאות "מדיקאייד" נקבעת בהתאם לתוצאות מבחני האמצעים של הפרט.
בנוסף, האפשרות להכריז על פשיטת רגל מושפעת גם היא ממבחני אמצעים, בעיקר הכנסות וחסכונות.
בסינגפור ואירלנד סיוע רפואי מטעם המדינה ניתן בהתאם למבחני אמצעים, ובאוסטרליה משפיעים מבחני אמצעים על קבלת פנסיה מהמדינה.
מדיניות הרווחה של מדינת ישראל מעוגנת בחוק הביטוח הלאומי ובתקנות הביטוח הלאומי (ביטוח סיעוד).
לאחר שינויים שחלו בשנות ה-80, כיום מנהיגה ישראל מדיניות רווחה סלקטיבית על פיה יותר קצבאות ניתנות על פי תבחינים ייחודיים המוגדרים בחוק.
זאת בניגוד למדיניות של "קצבאות אוניברסליות" שאינן תלויות בהכנסה ורכוש.
מבחן הכנסה בישראל לוקח בחשבון את כל סוגי ההכנסות מעבודה, מקרקע, מרווחי הון ומקניין רוחני, ואילו הכנסות מקצבאות אינן נלקחות בחשבון.
לכל קיצבה מפורסמת נוסחה לחישוב זכאות עבור אותה הקצבה תוך שכלול מספר הנפשות במשפחה, גילם והכנסותיהם.
ישנן גמלאות והנחות אשר ניתנות בהתאם ליכולת השתכרות ולא רק בהתאם לעבודה בפועל, וכן באופן פרטי נבדקת החזקה או אי החזקה ברכב.
קיימות טענות רבות כנגד מדיניות רווחה תלויית מבחן אמצעים, כגון שהיא יוצרת מלכודת רווחה ומרתיעה נזקקים מלפנות לקבלת סיוע בשל הקטגוריזציה שהיא כופה על הפונים לסעד.
מבחן CAMP, או מבחן CAMP ישיר הוא מבחן מקובל בבקטריולוגיה שמיועד לשם אפיון חיידקים אשר מסנתזים חלבון הקרוי "פקטור CAMP", דוגמת Streptococcus agalactiae ו-Listeria monocytogenes.
המבחן מתבסס על יכולתו של מיקרואורגניזם נבדק ליצור אפקט סינרגטי בו מוגברת המוליזה מסוג בטא (המוליזה מלאה של אריתרוציטים באגר דם).
את המבחן מבצעים על גבי צלחת פטרי שמכילה אגר בתוספת 5% דם של כבש.
מבחן CAMP כשלעצמו אינו מספיק, בחלק מן המקרים, כדי לאפיין בצורה חד משמעית את המיקרואורגניזם הנבדק, אולם שילובו עם מבחנים ביוכימיים נוספים (מבחן אוקסידאז, מבחן אוראז, סיווג לנספילד ועוד) מעלה את יכולת הזיהוי של המיקרואורגניזם לרמת הסוג ולעיתים אף לרמת המין.
התופעה שקיבלה את השם "מבחן CAMP" התגלתה לראשונה בשנת 1944 על ידי החוקרים Christie, Atkins, Munch-Peterson אשר הבחינו בה בחיידקים מהמין Streptococcus agalactiae.
המבחן, שנושא את שמם של שלושת החוקרים, מתבסס על יכולתו של מיקרואורגניזם לסנתז חלבון חוץ-תאי בשם "פקטור CAMP" (CAMP factor) אשר בסמיכות לבטא-המוליזין חזק (ספינגומיילינאז) שמפריש Staphylococcus aureus גורם לאפקט המוליטי-סינרגטי חזק על גבי קרקע מזון בתוספת 5% דם כבש.
תופעה דומה נצפית גם בחיידק מהמין Listeria ivanovii, אולם במקרה זה יש להשתמש בחיידק מהמין Rhodococcus equii במקום ב-Staphylococcus aureus על מנת לקבל תוצאה חיובית.
בהמשך נמצא כי גן זה אינו מוגבל לחיידקים גראם-חיוביים בלבד, אלא מופיע גם בקרב גראם-שליליים מסוימים:
הערה: הטבלה אינה כוללת מינים בהם מבחן ה-CAMP מניב תוצאה משתנה (Variable).
באמצעות מחט בקטריולוגית יש להרים מושבת חיידקי Staphylococcus aureus (מזן ATCC 25923), מבודדת, נקייה וטרייה מעל צלחת פטרי (18–24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר) ולמרוח אותה לאורך צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש, באופן שבו נוצר פס ישר.
באמצעות מחט בקטריולוגית יש להרים מושבת חיידקים מבודדת, נקייה וטרייה, החשודים ל-Streptococcus agalactiae, או ל-Listeria monocytogenes מעל צלחת פטרי (18–24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר) ולמרוח אותה לרוחב צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש, באופן שבו נוצר פס המקביל למריחה האנכית של Staphylococcus aureus.
בעת המריחה יש להשאיר מרווח של 1 ס"מ בין הפס האופקי לאנכי.
את הצלחת יש להדגיר במשך 18–24 שעות בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס ללא תוספת פחמן דו-חמצני.
הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "ראש חץ", הפונה לכיוון הפס האנכי של Staphylococcus aureus, מעידה על מבחן CAMP חיובי.
היעדר הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "ראש חץ", הפונה לכיוון הפס האנכי של Staphylococcus aureus, מעידה על מבחן CAMP שלילי.
ניתן לבצע מספר מבחני CAMP על אותה צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש בתנאי שלוקחים בחשבון את המרחק בין המריחות האופקיות של המיקרואורגניזמים כלפי ה-Staphylococcus aureus, זאת על מנת למנוע את צמיחתם אחד על גבי השני.
באמצעות מחט בקטריולוגית יש לזרוע את החיידק הנבדק בשיטת "זריעת בידוד", על מנת ליצור מושבות מבודדות ונקיות על גבי צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש.
את הצלחת יש להדגיר באינקובטור במשך 18–24 שעות בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס.
באמצעות כלי מתאים (פיפטה, טפי וכדומה) יש למקם טיפת ריאגנט "CAMP spot" (מכיל המוליזין בטא) בסמוך לאחת המושבות המבודדות של החיידק הנבדק.
את הצלחת יש להדגיר באינקובטור במשך 20–30 דקות בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס.
הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "קשת", הפונה לכיוון מושבת החיידק הנבדק, מעידה על מבחן CAMP חיובי.
בהיעדר הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "קשת", הפונה לכיוון מושבת החיידק הנבדק, יש להדגיר את צלחת הפטרי במשך 30 דקות נוספות, ואז:
היעדר הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "קשת", הפונה לכיוון מושבת החיידק הנבדק, מעידה על מבחן CAMP שלילי.
שיטה זאת ניתנת ליישום גם באמצעות דיסקיות ספוגות בריאגנט CAMP.
יש להשתמש במושבות בנות 18–24 שעות בלבד לאחר זריעה על מצע אגר, שכן מושבות צעירות או זקנות מדי עלולות להוביל לקבלת תוצאות שגויות.
אין להדגיר את צלחות אגר הדם בתנאים קפנופיליים (בתוספת פחמן דו-חמצני), או אל-אווירניים אובליגטוריים (למשל בתוך צנצנת בעלת איטום), שכן הדגרה מסוג זה עלולה להוביל ליצירת אפקט זהה בחיידקים ממין Streptococcus pyogenes, דבר שעלול להוביל לקבלת תוצאות חיוביות שגויות (False positive).
אין להדגיר את צלחות האגר בתוספת 5% דם מעבר ל-24 שעות ובטמפרטורה הגבוהה מ-37 מעלות צלזיוס.
זאת משום שהדבר עלול להוביל לקבלת תוצאות חיוביות שגויות.
יש להשתמש בקרקעות מזון המבוססות על אגר דם כבש בלבד.
שימוש באגר דם אחר דוגמת סוס, ארנבת, קביה או אדם, עלול להוביל לקבלת תוצאות שגויות שליליות (False negative).
את ריאגנט ה-"CAMP spot" ואת הדיסקיות הספוגות בריאגנט זה יש לשמור בקירור ואין להשתמש בהם מעבר לתאריך התפוגה.
שימוש בריאגנטים אלה מעבר לתאריך התפוגה עלול להוביל לקבלת תוצאות שגויות שליליות.
חיידקים נוספים, דוגמת Listeria monocytogenes (רשימה מורחבת מופיעה תחת הפרק "פקטור CAMP") מסנתזים פקטור CAMP ועלולים להגיב בצורה זהה לזאת של Streptococcus agalactiae בנוכחות Staphylococcus aureus.
לכן במידת הצורך יש לבצע מבחנים ביוכימיים נוספים, ו/או צביעת גראם על מנת למנוע טעויות בזיהוי.
מבחן CAMP הפוך הוא מקרה פרטי של מבחן CAMP ישיר שמיועד לזיהוי חיידק אל-אווירני אובליגטורי מהמין Clostridium perfringens מיתר חיידקים אל-אווירניים אובליגטוריים.
המבחן קרוי "מבחן CAMP הפוך" משום שבמקרה זה מחליף Streptococcus agalactiae את ה-Staphylococcus aureus לשם יצירת האפקט הסינרגטי המבוקש.
במקרה זה נוצר האפקט בעקבות המפגש של פקטור CAMP עם האלפא-טוקסין של Clostridium perfringens.
באמצעות מחט בקטריולוגית יש להרים מושבת חיידקי Streptococcus agalactiae, מבודדת, נקייה וטרייה מעל צלחת פטרי (18–24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר) ולמרוח אותה לאורך צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש, באופן שבו נוצר פס ישר.
באמצעות מחט בקטריולוגית יש להרים מושבת חיידקים מבודדת, נקייה וטרייה, החשודה ל-Clostridium perfringens מעל צלחת פטרי (24 שעות לאחר זריעה על מצע אגר והדגרה בתנאים אל-אווירניים אובליגטוריים) ולמרוח אותה לרוחב צלחת אגר בתוספת 5% דם כבש, באופן שבו נוצר פס המקביל למריחה האנכית של Streptococcus agalactiae.
את הצלחת יש להדגיר במשך 24 שעות בטמפרטורה של 37 מעלות צלזיוס בתנאים אל-אווירניים אובליגטוריים.
הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "קשת", הפונה לכיוון מושבת Streptococcus agalactiae, מעידה על מבחן CAMP הפוך חיובי.
היעדר הופעת אפקט המוליטי-סינרגטי בדמות "קשת", הפונה לכיוון מושבת Streptococcus agalactiae'', מעידה על מבחן CAMP הפוך שלילי.
מבחן הוא שיטה במדע ובהנדסה הכוללת פרוצדורה מדויקת אשר אם נפעל לפיה, נקבל תוצאה ומסקנה לגבי הדבר הנבדק.
לדוגמה, אם נרצה לבדוק האם מעלית מסוגלת להרים משקל של 500 ק"ג, נשים במעלית משקולות במשקל זה, ונבדוק אם היא מצליחה לעלות.
הפרוצדורה חייבת להיות מוגדרת בצורה מדויקת, שאינה ניתנת לפרשנויות, ושניתנת לביצוע, וכן יעילה ככל שניתן וניתנת לשחזור.
מבחן יכול להיות מבוסס על מחקר תצפיתי או על מחקר ניסויי, הקובעים את מאפייני המדגם והתהליך.
תוצאת המבחן יכולה להיות איכותית (כן / לא, לדוגמה: האם המעלית מסוגלת להרים 500 ק"ג), כמותית (מהו המשקל המקסימלי אותו המעלית מסוגלת להרים) או קטגוריאלית (האם האוכל האהוב על ארנבים הוא כרוב, חסה, גזר או מלפפון).
מבחן M בריבוע (מבחן ) הוא וריאציה של מבחן כי בריבוע המתאימה להערכת עצמת הקשר בין שני משתנים איכותיים הנמדדים בסולם מדידה סודר.
בניגוד למבחן חי בריבוע, מבחן זה לוקח בחשבון את העובדה שקיים סדר בין ערכי המשתנים.
מבחן קוקראן-ארמיטאז' הוא מקרה פרטי של מבחן זה.
כשמשתנה נמדד בסולם סודר וערכיו מקודדים במספרים, אין משמעות לערכים המספריים האלה.
לדוגמה, משתנה המתאר את המצב הסוציואקונומי של משפחה יכול לקבל את הערכים המילוליים "נמוך", "בינוני" או "גבוה", וניתן לקודד את הערכים המילוליים על ידי הערכים 1, 2, 3 או 4, 18, 21. על פי הגדרת סולם הסדר, כל שלושת הקידודים האלה שקולים.
עם זאת, ייתכן וניתן לקודד מחדש את הערכים של משתנה הסדר בערכים כמותיים.
לדוגמה, המשתנה עשירוני שכר מקבל את הערכים 1 עד 10, וזהו משתנה סדר.
אבל אפשר להחליף כל דרגה בסולם זה בשכר החציוני של העשירון, ובכך "לשדרג" אותו למשתנה כמותי.
שדרוג זה יאפשר הפעלת שיטות סטטיסטיות המתאימות למשתנים כמותיים.
יהיו ו- שני משתנים מקריים איכותיים הנמדדים בסולם סדר.
נניח ללא הגבלת הכלליות כי המשתנה מקבל את הערכים וכי המשתנה מקבל את הערכים .
נתבונן במדגם בגודל מתוך אוכלוסייה כלשהי, ונסמן ב- את מספר הפרטים במדגם עבורם ו-.
נאמר כי היא השכיחות של התצפיות במדגם עבורן ו-.
הטבלה שבה יש שורות ו- עמודות, ובהצטלבות השורה ה- והעמודה ה- נמצא המספר נקראת לוח השכיחות של המשתנים ו-.
לוח השכיחות הוא למעשה הנתונים שיש לנתח.
כן נסמן ב- את מספר הפרטים במדגם עבורם , וב- נסמן את מספר הפרטים במדגם עבורם .
באופו דומה נסמן ב- את פרופורציית הפרטים במדגם עבורם , וב- נסמן את פרופורציית הפרטים במדגם עבורם .
פרופרציית הפרטים במדגם עבורם ו- היא .
ערכים אלה נקראים ה-"ציונים" (scores) של ערכי המשתנה .
באופן דומה, יהיו הציונים של ערגי המשתנה .
באופן אנלוגי להגדרת מקדם המתאם של פירסון נגדיר
הוא למעשה אמדן למקדם המתאם ההסתברותי בין שני משתנים מקריים כמותיים בדידים המקבלים את הערכים ו-.
תחת השערת האפס ההתפלגות האסימפטוטית של היא התפלגות עם דרגת חופש אחת.
ידיעת ההתפלגות זו מאפשרת חישוב של ערך-p.
נדחה את השערת האפס אם ערך זה קטן מרמת המובהקות שקבענו מראש.
כאשר מחליפים את ערכי סולם הסדר בציונים, המשתנה משודרג למשתנה כמותי.
למשל, על פי סקר ההכנסות של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת2011, השכר בעשירון השני באותה שנה נע בין 2248 שקלים ל-3633 שקלים.
לכן ניתן להחליף את הערך האיכותי "עשירון שני" בערך כמותי, למשל ב-2940.5 - הממוצע של שני הקצוות.
מספר השכירים בעשירון היה בערך 258900, ולכן יש לנו כעת 258900 תצפיות בהן הערך הכמותי של משתנה ההכנסה הוא 2940.5. לאחר שמבצעים את התהליך הזה לכל התצפיות עבור שני המשתנים, ניתן לחשב את מקדם המתאם בין הציונים שלהם.
ברור לחלוטין כי קביעת ערכי הציונים תשפיע על ערכו של .
אגרסטי מדגיש כי יש לבחור את המיונים כך שישקפו את ההבדלים בין הערכים של המשתנים.
במקרה שהערכים של המשתנים מציינים טווח (למשל גיל 18 עד 25) ,אגרסטי ממליץ לקבוע את הציון באמצע הטווח (21.5 בדוגמה זו).
אגרסטי טוען גם כי בדרך כלל בחירות שונות של ציונים יובילו בסופו של דבר לתוצאות דומות, אלא אם הנתונים מאוד לא מאוזנים, במובן שההתפלגות של הנתונים בקטגוריות רחוקה מהתפלגות אחידה.
גראוברד וקורן ממחישים את הבעייתיות שנובעת מקביעה שרירותית של ערכי הציונים.
הם ממליצים "לקבוע ערכים סבירים כאשר הדבר אפשרי", ולתת ערכים שההפרשים ביניהם שווים כאשר הדבר לא אפשרי.
כאפשרות נוספת, הם ממליצים לקבוע את הציון כדרגה הממוצעת של כל התצפיות בקטגוריה (כאשר הדרגה מוגדרת באופן דומה להגדרה במקדם המתאם של ספירמן או במבחן וילקוקסון).
גילולה והברמן הציעו גישה המבוססת על ניתוח קנוני של לוח השכיחות .
ליאו גודמן, במאמר הסוקר את השיטות העיקריות לניתוח משתנים סודרים, מציג את מודל RC, שהפרמטרים שלו יכולים לשמש כציונים עבור ערכי המשתנים.
הדוגמה הבאה מבוססת על הדוגמה שהובאה במאמר של גראוברד וקורן שהוזכר קודם.
במחקר תצפיתי פרוספקטיבי, נלקח מדגם של כ-32000 נשים בשלבים המוקדמים של הריון.
כל אישה ענתה על שאלון שתיאר את הרגלי שתיית האלכוהול שלה בשלושת החודשים הראשונים של ההריון, ועל סמך שאלונים אלה חושב ממוצע מנות האלכוהול ליום ("drinks") של כל אישה.
נתונים אלה קובצו לקטגוריות שיצרו משתנה איכותי בסולם סדר.
בסיום ההריון ולאחר הלידה, נרשם האם התינוק שנולד סובל ממום מולד.
נבחן 3 אפשרויות למתן ציונים למשתנה צריכת האלכוהול היומית:
ציון ליניארי: הציונים יהיו המספרים 1 עד 4. זוהי גישה נאיבית, המניחה כי ההבדלים בין כל הערכים של משתנה זה שווים, וכך ה-"שדרוג" הוא למשתנה הנמדד בסולם רווח.
אמצע הטווח: לכל ערך לש המשתנה נבחר את הממצע בין הגבול התחתון של הערך והגבול העליון שלו.
דרגה ממוצעת: נדרג את ערכי המשתנה בדומה לדירוג שנעשה במבחן ספירמן, ונקבע את הדרגה הממוצעת כציון לערך האיכותי.
מאחר שהמשתנה "מום בלידה" מקבל רק שני ערכים אפשריים, כל בחירה של זוג ציונים, שרירותית ככל שתהיה, תביא לאותה תוצאה.
בדוגמה זו הציון העבור "לא" הוא 0 ועבור "כן" - 1.
בטבלה הבאה מוצגות שלוש מערכות הציונים שנבחרו, יחד עם הערך המחושב של סטטיסטי וערך ה-p :
דוגמה זו ממחישה את הרגישות של המבחן לבחירת ציוני הדרגות.
הציונים הליניאריים של שתי הקטגוריות העליונות בסולם (בין מנה אחת לשתיים ושלוש או יותר) קרובים יחסית, וגם ציוני הדרגה הממוצעת.
הם מבטאים הנחה מוסתרת כי אין הבדל משמעותי בין צריכה של עד 2 מנות וצריכה גבוהה יותר.
ייתכן מאוד כי הנחה זו אינה סבירה, כיוון ששלוש מנות או יותר יכולות להיות 3 מנות, 54 מנות, ואף יותר מכך.
בהנחה כי בחרנו מראש רמת מובהקות (ובהתעלמות מבעיית ההשוואות המרובות), נדחה את ההשערה כי לא קיימת מגמת עליה בשיעור המומים המולדים בתינוקות ביחס לאמצע הטווח של קטגוריות צריכת האלכוהול, אך לא נוכל לדחות את ההשערות האחרות.
מבחן אדפטיבי ממוחשב הוא פורמט של מבחן מבוסס מחשב, המתאים את עצמו, במהלך העברת המבחן, לרמת היכולת של הנבחן.
על פי רוב מדובר במבחן רב-ברירה בו קושי הפריטים (השאלות) המוצגים בפני הנבחן מושפע מביצועיו בפריטים הקודמים.
ככל שהנבחן מצליח לענות בצורה נכונה, הפריטים הולכים ונעשים קשים.
כאשר הוא טועה בתשובותיו, הפריטים נעשים קלים יותר.
הציון הסופי של הנבחן נגזר מרמת הקושי אליה הגיע בסוף המבחן.
במבחן אדפטיבי ממוחשב מוצג לנבחן רצף של פריטים כך שהפריט הבא שיוצג לנבחן נבחר על סמך הידע הנצבר על הנבחן מביצועיו על הפריטים הקודמים.
מנקודת המבט של הנבחן נראה כי קושי הפריטים בבחינה מתאים את עצמו לרמת יכולתו.
לדוגמה, אם נבחן מצליח היטב בפריט בקושי בינוני, הפריט הבא שיוצג יהיה קשה יותר.
לחלופין, אם הנבחן אינו מצליח לענות על פריט בקושי בינוני, הפריט הבא שיוצג יהיה קל יותר.
בהשוואה ללמבחני רב-ברירה בעלי מערך קבוע של פריטים עבור כל הנבחנים, במבחנים אדפטיבים ממוחשבים נדרשים פחות פריטים בכדי להגיע לציונים לא פחות מהימנים.
האלגוריתם הבסיסי המשמש מבחנים אדפטיבים עובד בצורה הבאה:
חיפוש אחר פריט אופטימלי מתוך מאגר הפריטים הזמינים, על סמך האומדן היכולת הנוכחי של הנבחן
הצגת הפריט שנבחר בפני הנבחן, אשר עונה עליו נכון או לא נכון
עדכון הערכת היכולת על סמך כל התשובות הקודמות
חזרה על שלבים 1 – 3 עד עמידה בקריטריון סיום
מכיוון שבדרך כלל לא ידוע דבר על יכולתו של הנבחן לפני קבלת מענה על הפריט הראשון, על פי רוב יבחר האלגוריתם פריט בעל קושי בינוני, או בינוני-קל, כנקודת ההתחלה של המבחן.
כתוצאה מאופן הניהול מבחן אדפטיבי, נבחנים שונים מקבלים מבחנים שונים.
הבסיס הפסיכומטרי לחישוב ציונים ברי השוואה עבור מבחנים המורכבים מפריטים שונים הוא תורת התגובה לפריט (item response theory IRT).
שיטה זאת היא גם הדרך המועדפת לצורך בחירת פריטים מיטביים על בסיס מידע, ולא רק על בסיס קושי.
שיטות אלו יכולות לתת מענה, במקרים מסוימים, לחסרונות של המבחן האדפטיבי הממוחשב המתוארות להלן.
מבחנים אדפטיבים ממוחשבים יכולים לספק ציונים מדויקים באופן אחיד לרוב הנבחנים.
לעומת מבחנים סטנדרטים בעלי שאלות קבועות המספקים על פי רוב ציונים מדויקים עבור נבחנים בעלי יכולת בינונית ופחות מדויקים עברו נבחנים בעלי יכולות גבוהות או נמוכות במיוחד.
מבחן אדפטיבי יכול להיות קצר בכ-50% ממקבילו הקבוע ועדיין לשמור על רמת דיוק גבוהה יותר.
קיצור המבחן יכול לבוא לידי ביטוי בחיסכון בזמן של הנבחנים ושל הגוף הבוחן.
נבחנים במבחן אדפטיבי לא משקיעים זמן בניסיון לפטור פריטים קשים מדי או קלים מידי עבורם.
והגוף הבוחן נהנה מהיכולת לבחון יותר נבחנים בזמן נתון ובכך להוריד את עלויות ההעברה של המבחן.
עם זאת, מכיוון שפיתוח של מבחן ממוחשב אדפטיבי כרוך על פי רוב בהוצאות גדולות בהרבה מאלו של בחינה סטנדרטית, נדרשת כמות גדולה יחסית של נבחנים בכדי להצדיק כלכלית שימוש במבחן אדפטיבי ממוחשב.
בדומה למבחנים מבוססי מחשב אחרים, מבחנים אדפטיבים ממוחשבים יכולים להציג תוצאות מיד עם סיום הבחינה.
במבחנים אדפטיבים, בהתאם לאלגוריתם לבחירת הפריטים, ניתן להקטין את היקף החשיפה של פריטי המבחן מכיוון שנבחנים בדרך כלל מקבלים גישה לפחות פריטים וכל נבחן נחשף לפריטים אחרים, דבר המפחית את הסיכון של דליפת פריטים ואת העלות של פיתוח כמות גדולה של פריטים חדשים.
עם זאת, אם כמות הפריטים בעלי קושי בינוני אינו מספיק גדול תיתכן דליפה דווקא של פריטים אלו כיוון שרוב הנבחנים נחשפים לפריטים ברמת קושי בינונית בתחילת המבחן.
הבעיה הראשונה בה נתקלים בבניית מבחן אדפטיבי היא כיול מאגר הפריטים.
בכדי שניתן יהיה לבחור בכל שלב במבחן את הפריט האופטימלי, יש צורך לדרג את רמת הקושי של הפריטים.
לשם כך יש צורך לאסוף תגובות של מספר גדול של נבחנים על כל אחד מהפריטים.
הדרך המקובלת לשמר מאגר פריטים עדכני ומכוייל הוא לשלב פריטים חדשים המיועדים לבדיקה יחד עם הפריטים התפעוליים של הבחינה (התגובות לפריטים החדשים נרשמות אך אינן נספרות לצורך חישוב הציון).
בהקשר הזה פריטים אלו מכונים לעיתים "פריטי פיילוט" .
שימוש בפריטי פיילוט מציף סוגיות לוגיסטיות, אתיות ואבטחתיות.
כך לדוגמה, בכדי להקים מבחן אדפטיבי חדש מבלי שקיים מידע קודם על הפריטים יש לבצע העברות ניסיון לכמות גדולה מאוד של נבחנים על מנת לדרג את הפריטים.
העברה של מבחני ניסיון שכאלו חושפת את הפריטים ועלולה לגלום לדליפת מידע.
בשלב בו קיים מבחן אדפטיבי תפעולי מפעיל המבחן צריך לקבוע מה השיעור הסביר וההוגן של פריטי פיילוט שיוצגו לנבחן מתוך כלל הפריטים.
אף על פי שבבחינות אדפטיביות רבות קיים אלגוריתמים לבקרת חשיפה שנועד למנוע חשיפת יתר של פריטים, קיימים מקרים בהם החשיפה לפריטים מסוימים יכולה להיות גבוהה מאוד ובמקרים קיצוניים ייתכן וכלל הנבחנים בעלי יכולת מסוימת יחשפו לאותם פריטים.
מקרים מעין אלו קיים חשש משמעותי שפריטים אלו ידלפו.
למעשה, הדרך הבטוחה ביותר לצמצום של חשיפה של פריטים היא בחירה אקראית של הפריטים שיוצגו לנבחנים אולם דרך זאת יוצרת מבחן פחות יעיל שיצריך שימוש ביותר פריטים עבור כל נבחן.
אחת התלונות הנפוצות ביותר מצד נבחנים במבחנים אדפטיבים מלינה על כך שלא ניתן לחזור ולתקן תשובות על פריטים קודמים.
על פי רוב בחינות אדפטיביות לא מאפשרות לנבחנים לחזור ולשנות תגובה על פריטים שכבר נענו.
זאת כיוון שהתגובה על כל פריט משפיע על בחירת הפריט הבא.
במקרה בו מאפשרים לנבחן לחזור לפריטים קודמים, נבחן יוכל להבין שטעה בפריטים קודמים ולחזור ולתקנם מתוך כך שהפרטים הבאים המוצגים לו קלים יותר.
כך נבחנים יכולים לטעות בכוונה על מנת לקבל רצף של פריטים קלים ואז לחזור ולתקן את תשובותיהם.
בצורה כזאת ניתן (במקרים מסוימים) לזכות בציון גבוה אף על פי שרמת הפריטים שעליהם הציון מתבסס נמוכה יחסית.
פיתוח של מבחנים אדפטיבים ממוחשבים דורשים משאבים רבים יותר מאשר פיתוח של מבחן רגיל, בנוסף נדרש כוח אדם מקצועי בעל ידע בפיתוח מבחנים מסוג זה.
על מנת לבצע כיול IRT נדרשים מדגמים גדולים הכוללים על פי רוב מאות נבחנים, בהתאם הקמה של מאגר פריטים מכויילים מצריכה מספר גדול של העברות ניסיון.
על מנת לאפשר ניהול תקין של מבחן יש צורך לבצע ניתוחים בזמן אמת בכדי שניתן יהיה לבחור את הפריט הבא מיד עם ההשבה על הפריט הקודם לשם כך יש לפתח מערכת תוכנה המסוגלת להעביר מבחן אדפטיבי מבוסס IRT בזמן אמת.
בנוסף יש צורך בפסיכומטריקאים בעלי היכרות וניסיון בכיול IRT ובפיתוח של מבחנים אדפטיבים בכדי לתקף את המבחן.
פיתוח ותחזוקה של כלים אלו דורשים משאבים רבים וכוח אדם מקצועי שלא נדרשים בהיקפים במבחני דף ועט או במבחנים ממוחשבים שאינם אדפטיבים.
במבחנים בהם קיימת מגבלה של זמן קיים חיסרון בשימוש במבחנים אדפטיבים כיוון שהנבחנים שאינם יודעים מראש כמה שאלות ישאלו אינם יכולים לנהל את הזמן המוקצב להם לצורך המבחן בצורה יעילה.
בהתנהלות לא נכונה נבחנים יכולם להשקיע זמן רב מידי על פריטים בתחילת המבחן ולהישאר ולא להספיק לענות על די פריטים לצורך לקבל ציון תקף.
הפתרון הקובל במקרים אלו הוא הקצאת זמן לכל פריט בפני עצמו באופן שמבטיח אפשרות להצגה של די פריטים לפני תום הזמן המוקצב.
על מנת לבנות מבחן אדפטיבי ממוחשב יש צורך בחמישה רכיבים מרכזיים (מתוך: Weiss & Kingsbury, 1984).
נקודת התחלה למבחן או קביעה של רמת כניסה
על מנת לקיים מבחן אדפטיבי יש צורך במאגר פריטים לבחון מתוכם.
את הפריטים ניתן לכתוב ידנית או ליצר בצורה ממוחשבת.
הפריטים צריכים להיות מכויילים בעזרת מודל פסיכומטרי שישמש גם את יתר רכיבי המבחן.
המודל המקובל בדרך כלל במבחנים אדפטיבים הוא תורת התגובה לפריט (IRT).
הסיבה העיקרית לכך נובעת מכך שתורת התגובה לפריט מציבה אנשים ופריטים על אותו סולם (מסומן על ידי האות היוונית תטא), בצורה המקילה על בחירת פריטים (ראה להלן).
חשוב שהפריטים יהיו מפוזרים על פני כל רמות הקושי ושיהיו בעלי יכולת הבחנה גבוהה.
במבחנים אדפטיבים פריטים נבחרים על סמך ביצועי הנבחן עד לאותה נקודה במבחן.
עם זאת, לא ניתן לבצע הערכה של הנבחן לפני שהועברו לנבחן פריטים כל שהם.
אם קיים ידע מוקדם על הנבחן (מהעברות קודמות או ציונים אחרים) ניתן להשתמש בו לצורך קביעת נקודת ההתחלה.
בדרך כלל במבחנים אדפטיבים אין מידע מוקדם על הנבחנים או שקיימת העדפה שלא להשתמש בו ולכן מניחים כי הנבחנים הם בעל יכולת ממוצעת והפריטים הראשונים המוצעים במבחן הם פריטים בעלי קושי בינוני.
כאמור, תורת התגובה לפריט מציבה נבחנים ופריטים באותה סולם.
לכן, אם למבחן אדפטיבי קיים אומדן של יכולת הנבחן, ניתן לבחור את פריט המתאים ביותר לאומדן זה.
מבחינה טכנית הדבר נעשה על ידי בחירת הפריט שיספק את יכולת ההבחנה הגבוהה ביותר באותה נקודה.
לאחר העברת פריט מעדכן האלגוריתם את הערכת רמת היכולת של הנבחן.
אם הנבחן ענה נכון על הפריט, האלגוריתם מעריך כי היכולת של הנבחן גבוהה יותר, ולהפך.
לשם הערכת היכולת האלגוריתם משתמש בתורת התגובה לפריט (IRT) לצורך קבלת פונקציית נראות ליכולתו של הנבחן.
קיימות שתי שיטות לקבלת פונקציה זאת.
הערכת הסבירות המרבית והערכה ביסיאנית.
ההערכה הבייסיאנית מניחה חלוקה א-פריורית של יכולת הנבחנים, וממנה נובעים שני אומדנים נפוצים: אומדן על סמך ביצועים קודמים ואומדן מקסימלי על סמך ביצועים קודמים.
הערכת הסבירות המרבית שווה לאומדן המקסימלי על סמך ביצועים קודמים אם מניחים ביצועים קודמים אחידים (f (x) = 1).
הסבירות המרבית אינה מושפעת בצורה אסימפטוטית, אך אינה יכולה לספק הערכת יכולת (θ) עבור וקטור תגובה חד-גווני (הכל נכון או לא נכון), ובמקרה זה ייתכן שיהיה צורך להשתמש בשיטה בייסיאנית.
אלגוריתם האחראי לניהול המבחן ימשיך להציג פריטים ולעדכן את הערכת היכולת של הנבחן עד למיצוי מאגר הפריטים או עמידה בקריטריון סיום.
בדרך כלל המבחן מסתיים כאשר שגיאת המדידה הסטנדרטית של הנבחן נופלת מתחת לסף קבוע שנקבע על ידי מנהל המבחן.
קריטריוני סיום אחרים קיימים למבחנים בעלי מטרות שונות, לדוגמה אם במבחן שנועד לקבוע האם הנבחן עבר או נכשל יקבע קריטריון שאינו ממצא את הערכת היכולת של הנבחן.
במצבים רבים מטרת המבחן אינה לספק ציון אלא לסווג נבחנים למספר קטגוריות.
כך לדוגמה "מבחני קריטריון" (Adaptive mastery test - ATM) כוללים שני סיווגים: "עובר" ו"נכשל".
אך באותה מידה קיימים מבחנים בהם קיימים שלושה סיווגים ואף יותר כמו במקרים בהם נדרש סיווג של רמת ידע או כשירות כדוגמת "לא מספיק", "בסיסי" ו-"מתקדם".
מבחן אדפטיבי ממוחשב מהסוג שתואר מתאים לבחינות בהן יש צורך בסיווג המורכב מיותר משתי קטגוריות או במקרים בהם יש צורך במתן משוב מדויק.
עבור מבחני קריטריון המשמשים לסיווג של עובר או נכשל (מכונים - מבחן סיווג ממוחשב computerized classification test - CCT) נדרשות התאמות מסוימות בחישוב קריטריון הסיום ואופן בחירת הפריט הבא.
במבחנים מסוג זה ניתן דגש על מיון סביב נקודת הקריטריון ולכן נבחנים בעלי יכולת הקרובה מאוד לנקודת המעבר, ידרשו לענות על מספר גדול של פריטים לעומת נבחנים שנמצאים באופן משמעותי מעל או מתחת לרף להם יהיו בחינות קצרות משמעותית.
לדוגמה, במבחנים אלו קריטריון הסיום ואלגוריתם הניקוד פועלים לסווג את הנבחנים לקטגוריה במקום לספק הערכת יכולת.
קיימות לכך שתי מתודולוגיות עיקריות.
השיטה המקובלת מבין השניים הוא מבחן יחס ההסתברות הרציף (SPRT).
מבחן זה מתייחס לסיווג הנבחן כמבחן השערה המניחה שיכולתו של הנבחן שווה לנקודה מסוימת מעל נקודת הסף או לנקודה אחרת שממוקמת מתחת לנקודת הסף.
יש לשים לב שמדובר כאן בניסוח השערה נקודתית ולא בניסוח השערה מורכב המתאים יותר מבחינה רעיונית.
לשם השוואה ניסוח השערה מורכב היה כי יכולתו של הנבחן היא באזור שמעל נקודת הסף או האזור שמתחת לנקודת הסף.
קיים שימוש גם בגישה של רווח סמך, כאשר לאחר העברה של כל פריט, האלגוריתם מחשב את ההסתברות שהציון האמיתי של הנבחן הוא מעל או מתחת לציון המעבר.
כך לדוגמה, האלגוריתם עשוי להמשיך ולהציג פריטים לנבחן עד שמרווח הביטחון של 95% מסביב לציון האמיתי לא מכיל את ערכים משני צידי נקודת המעבר.
כך שבשלב זה אין צורך בהעברה של פריטים נוספים מכיוון שהוודאות בנוגע למעבר או אי המעבר של הנבחן מדויקת ב־95% (בהנחה שהמודלים הפסיכומטריים העומדים בבסיס הבדיקה ההסתגלותית מתאימים לנבחן ולמבחן).
גישה זו נקראה במקור מבחן קריטריון אדפטיבי (Adaptive Mastery Testing - AMT) אך ניתן להרחיב אותה לסיווג של מבחנים בעלי יותר מנקודת סף יחידה.
באופן פרקטי, בכדי למנוע מצב בו לנבחנים בעלי יכולת הקרובה לסף יוצגו כלל הפריטים במאגר מבלי להגיע להכרעה ברורה נקבע לאלגוריתם סף מינימלי ומקסימלי של פריטים להעברה במבחן יחיד.
אלגוריתם בחירת הפריטים תלוי בקריטריון הסיום.
מקסימום מידע בקיצור הדרך מתאים יותר ל-SPRT מכיוון שהוא ממקסם את ההבדל בהסתברויות המשמשות ביחס הסבירות .
מקסימום מידע לפי אומדן היכולת מתאים יותר לגישת רווח הביטחון מכיוון שהוא ממזער את שגיאת המדידה הסטנדרטית המותנית, מה שמקטין את רוחב מרווח הביטחון הדרוש לצורך סיווג.
חוקרת ה-ETS מרתה סטוקינג טוענת כי רוב המבחנים האדפטיבים הם למעשה מבחנים אדפטיבים בקושי (BAT) מכיוון שבפועל קיימים אילוצים רבים על בחירת פריט.
כך לדוגמה, בחינות אדפטיביות ממוחשבות חייבות, בדרך כלל, לעמוד במפרט התוכן; כך לדוגמה, מבחן בשפה צריך להכיל מספר מסוים של אנלוגיות, השלמות משפטים ומציאת מילים נרדפות.
אילוץ מקובל נוסף הוא מנגנון למניעת חשיפה של פריטים שמונע שימוש יתר בפריטים האינפורמטיבים ביותר.
מכיוון שמבחנים ממוחשבים אדפטיבים מוגבלים לעיתים קרובות בבחירת הפריטים יש צורך ליישם אסטרטגיות חיפוש מורכבות בכדי למצוא פריטים מתאימים להעברה.
השיטה הפשוטה לשליטה על חשיפה של פריטים היא השיטה האקראית.
במקום לבחור את הפריט שיספק את המידע הרב ביותר בכל נקודה במבחן, האלגוריתם בוחר באופן אקראי את הפריט הבא מתוך מספר קבוע של פריטים היכולים לספק את המידע הרב ביותר באותה נקודה.
שיטה זאת יכולה לשמש הן לצורך בחירת נקודת ההתחלה של המבחן והן לאורך המבחן כולו.
שיטה מקובלת נוספת למניעת שימוש יתר בפריטים היא שיטת סימפסון-הטר.
לפי שיטה זאת לכל פריט מוגדר שיעור חשיפה מקסימלי הקובע את מגבלת החשיפה של הפריט.
כאשר האלגוריתם מעוניין לבחור את הפריט הבא שיוצג לנבחן מוגרל מספר אקראי בין 0 ל-1 ערך זה מושווה לשיעור החשיפה המקסימלי של הפריט האינפורמטיבי ביותר.
אם הערך האקראי גדול משיעור החשיפה של הפריט המיועד - הפריט יוצג.
אם לא- תבוצע השוואה דומה לפריט הבא אחריו בעל האינפורמציה הגדולה ביותר, תהליך זה חוזר עד שנמצא פריט ששיעור החשיפה המקסימלי שלו נמוך מהערך המוגרל.
לינדון ואחרים הציגו שיטה חלופית הכוללת יצירת מבחני צל.
הכוונה היא לבחור עבור כל נבחן, לפני תחילת המבחן, אוסף של פריטים המתאימים למגוון יכולות מתוך בנק הפריטים תוך התחשבון במגבלת החשיפה של אותם פריטים.
קבוצה פריטים זאת משמשת כבנק הפריטים האפשריים עבור הנבחן הספציפי.
בחירת פריטים ממבחני צל מסייעת לאלגוריתמים של מבחנים אדפטיבים לעמוד בקריטריונים של בחירת פריטים על ידי התמקדות בבחירות אופטימליות כלליות (בניגוד לבחירות האופטימליות לפריט נתון).
בהינתן מערך פריטים, מבחן רב-ממדי אדפטיבי ממוחשב (multidimensional computer adaptive test - MCAT) בוחר פריטים בהתאם ליכולותיו המשוערות של הנבחן וכתוצאה מכך נוצר מבחן ייחודי המתאים לנבחן הפרטי.
MCAT מבקש למקסם את דיוק המבחן בכך שהוא בוחן יכולות מרובות בו זמניות מרובות (בשונה ממבחן אדפטיבי ממוחשב - המעריך יכולת אחת) תוך שימוש ברצף הפריטים שנענו בעבר (Piton-Gonçalves ו-Aluisio, 2012).
קיימים בעולם מבחנים רבים המועברים בצורה ממוחשבת אדפטיבית, רשימה חלקית של מבחנים אדפטיבים ממוחשבים וביבליוגרפיה עדכנית האיגוד הבינלאומי למבחנים אדפטיבים ממוחשבים (IACAT),
מבין המבחנים האדפטיבים הממוחשבים המוכרים בישראל ניתן למנות את המבחנים הבאים:
GMAT המשמש לצורך קבלה לתואר שני במנהל עסקים בחלק גדול מהאוניבריטאות בעולם מועבר כיום כמבחן אדפטיבי ממוחשב.
אמיר"ם - מבחן המשמש לצורך מיון סטודנטים באוניברסיטאות לפי רמת האנגלית שלהם.
מבחן אסוציאציות חבויות הוא מבחן הערכה שנוי במחלוקת למדידת אסוציאציות תת-מודעות בין מושגים שונים.
המבחן מודד אסוציאציות כאלה בעקיפין, וזאת בניגוד לשאלונים שבהם אסוציאציות נמדדות במפורש על ידי שאלת המשתתפים על הרגשתם.
היישום המדעי הנפוץ ביותר של המבחן הוא הערכת סטריאוטיפים סמויים, אך במרוצת השנים הוא הוא החל להיות מיושם על מגוון אסוציאציות אחרות על גזע, מגדר, מיניות, גיל, דת, הערכה עצמית, ועמדות פוליטיות.
מבחן זה הוא מבחן ממוחשב, והוא מודד באיזו מהירות אנשים יכולים לסווג מילים ודימויים חזותיים שונים.
למשל, בהערכת סטריאוטיפים ההנחה הבסיסית היא שמשתתפים שיש להם סטראוטיפים ודעות קדומות כלפי קבוצה מסוימת, הם מהירים יותר בשיוך פריטים בעלי מילים חיוביות לקבוצת השיוך שלהם, בהשוואה לשיוך פריטים חיוביים הקשורים לקבוצה השונה, ולהפך, הם איטיים יותר בשיוך מילים שליליות לקבוצת השיוך שלהם ומהירים יותר בשיוך מילים שליליות לקבוצה השונה.
עוד נשען מבחן זה על ההנחה, שקל יותר למשתתף לבצע את אותן התנהגויות עבור מושגים שעוצמת הקשר שלהם חזקה מאשר עבור מושגים בעוצמת קשר חלשה, ומכאן החשיבות של מהירות התגובה בקטלוג מושגים לקטגוריות שונות.
מבחן IAT פורסם לראשונה במחקר בשנת 1998 על ידי הפסיכולוגים אנתוני גרינוואלד, דבי מקגי וג'ורדן שוורץ.
המבחן נמצא בשימוש נרחב במחקר בתחום פסיכולוגיה חברתית, ובמידה מסוימת בפסיכולוגיה קלינית, פסיכולוגיה קוגניטיבית ופסיכולוגיה התפתחותית.
(ריאגין הוא החומר, הנוגדן, בדם שאחראי לתגובה חיובית למבחן וסרמן).
מבחן פלזמה ריאגין מהירה הוא סוג של בדיקת אבחון מהירה המחפשת נוגדנים לא ספציפיים בדם המטופל שעלולים להעיד על זיהום על ידי עגבת או טרפונמטוזיס (Treponematosis) שלא קשור למחלת מין.
זוהי אחת מכמה בדיקות לא-טרפונמאליות לעגבת (יחד עם מבחן וסרמן ובדיקת VDRL (בקיצור VDRL).
משמעות המונח ריאגין (reagin) היא שבדיקה זו אינה מחפשת נוגדנים כנגד החיידק עצמו, ה-Treponema pallidum, אלא נוגדנים כנגד חומרים המשתחררים על ידי תאים כאשר הם ניזוקים על ידי ה-Treponema pallidum (קרדיוליפין (Cardiolipin) ולציטין).
באופן מסורתי, בדיקה סרולוגית של עגבת בוצעה באמצעות בדיקה לא-טרפונמלית (NTT) כגון מבחן RPR או בדיקת VDRL, עם תוצאות חיוביות לאחר מכן אושרו באמצעות בדיקת טרפונמל ספציפית (TT) כגון TPPA ,Treponema pallidum particle agglutination assay) או FTA-ABS (Fluorescent treponemal antibody absorption test).
אלגוריתם זה מאושר כיום על ידי המרכז האמריקאי לבקרת ומניעת מחלות (CDC).
בנוסף לבדיקת עגבת, ניתן להשתמש בכיל כדי לעקוב אחר התקדמות המחלה לאורך זמן ותגובתה לטיפול.
האלגוריתם המסורתי באמצעות NTT ואחריו TT נשאר הסטנדרט בחלקים רבים של העולם.
בדיקת RPR היא בדיקת סקר יעילה, שכן היא טובה מאוד באיתור עגבת אצל אנשים ללא תסמינים.
כתוצאה מכך, יש לעקוב תמיד אחר שתי בדיקות הסקר הללו בבדיקת טרפונמל ספציפית יותר.
בדיקות המבוססות על נוגדנים חד שבטיים ואימונופלואורסצנטיות, כולל בדיקת T.
pallidum hemagglutination (TPHA) וספיגת נוגדנים טרפונליים פלואורסצנטיים ( FTA-ABS ) הן ספציפיות יותר ויקרות יותר.
בדיקות Nontreponemal (NTT) מודדות רמות של נוגדני אימונוגלובולין המיוצרים על ידי "המארח" בתגובה לחומר ליפואידי (בעיקר קרדיוליפין) המשתחרר מתאי מארח פגומים.
כמו כן, מאמינים בדרך כלל שחלק מהקרדיוליפין משתחרר גם על ידי הספירוצ'טים.
בדיקה נוספת המשמשת לעיתים קרובות לבדיקת עגבת היא בדיקת השקופיות של מעבדת המחקר למחלות מין (VDRL).
עם זאת, מבחן RPR מועדף בדרך כלל בשל קלות השימוש בה.
סוגים אחרים של בדיקות מוערכים כיום כחלופות אפשריות לבדיקת RPR ידנית סטנדרטית.
אחת החלופות הללו היא "מנתח" (אנאלייזר) עגבת RPR אוטומטי לחלוטין.
המנתח מסמן חיובי גם עבור טרפונמטוזות אחרות, לא של מין; על כן הומלץ לכלול הסבר זהיר של עובדה זו עם תוצאות הבדיקה.
מבחן אישיהרה () הוא מבחן נפוץ בעולם לאבחון עיוורון צבעים, בעיקר בציר האדום-ירוק.
המבחן פותח בשנת 1917 על-ידי ד"ר שינובו אישיהרה שהיה רופא עיניים יפני ואיש צבא.
היסטוריה של מבחנים לזיהוי עיוורון צבעים
בסוף המאה ה-18 ותחילת המאה ה-19, ג'ון דלטון פרסם לראשונה תיאור מדעי של עיוורון צבעים.
בשנת 1873 פותח המבחן פסאודו-איזוכרומטיים (אותו צבע מדומה) Stilling Pseudoisochromatic Plates על-ידי ג'קוב סטילינג הגרמני.
מבחן זה התבסס על העיקרון שצבעים מסוימים נראים זהים לאנשים עם ליקוי ראיית צבעים, אך שונים לאנשים עם ראיית צבעים תקינה.
כאן השתמשו לראשונה בלוחות צבעוניים עם ספרות וצורות מוסתרות.
מבחן זה שימש כבסיס לכל המבחנים בהמשך.
בשנת 1875 פותח מבחן הצמר הולמרגן (Holmgren Wool Test) על-ידי האופתולמולוג השוודי אלריק הולמרגן.
השתמשו במבחן זה בעיקר לנהגי רכבת לאחר תאונות.
הנבדק התבקש למיין פקעות צמר צבעוני לפי צבעים.
בשנת 1899 פותח מכשיר אופטי אנומאלוסקופ Nagel's Anomaloscope על-ידי ויליהלם נגל הגרמני.
במכשיר זה ניתן לערבב אור אדום וירוק כדי ליצור גוון צהוב ולאחר מכן להשוות אותו לגוון צהוב יחיד.
הנבדק התבקש להשוות בין תערובת אדום-ירוק לצהוב, כדי לבדוק עד כמה הוא מצליח להתאים בין הצבעים.
האנומלוסקופ נחשב עד היום למבחן המדויק והאמין ביותר לאבחון סוגים מסוימים של עיוורון צבעים.
הוא לא בשימוש נרחב בגלל הזמן הארוך של הבדיקה, העלות הגבוהה של הציוד ותחזוקה מיוחדת .
בשנת 1917 מבחן אישיהרה המדויק יותר.
בשנת 1940 פיתח פרנסוורת' מארצות הברית מבחן Farnsworth D-15 Test שאיפשר איתור לקות כחול-צהוב ולא רק אדום-ירוק.
במבחן זה יש 85 דסקיות שיש למיין לפי גוון מדויק.
בשנת 1955 פותח מבחן HRR על-ידי הארדי, ראנד, ריטל מארצות הברית.
במבחן זה יש יתרון על מבחן אישיהרה בצורות הפשוטות יותר ובאיתור ליקויים.
במאה ה-21 פותחו גרסאות דיגיטליות לשימוש במחשב ובסמארטפון.
מבחן colour Assessment and Diadnosis (CAD) אשר פותח באוניברסיטת לונדון, משתמש בטכנולוגיה ממוחשבת והוא נחשב למבחן המדויק והרגיש ביותר.
שינובו אישיהרה, נולד בשנת 1879 למשפחה בטוקיו.
הוא החל את לימודיו באוניברסיטה הקיסרית, שם למד במלגה צבאית.
בפרוץ מלחמת העולם הראשונה באירופה, אישיהרה היה בסיום לימודיו לתואר השני שלו ברפואת עיניים בגרמניה.
בזמן שמילא תפקיד צבאי בתחומו, הוא קיבל את המשימה ליצור מבחן עיוורון צבעים.
אישיהארה חקר מבחנים קיימים ושילב אלמנטים של מבחן סטילינג, ויצר מבחן משופר, מדויק יותר וקל יותר לשימוש.
מוצגים בפני הנבחן לוחות צבעוניים עגולים הכוללים נקודות בצבעים ובגדלים שונים.
בתוך הדפוס הנקודתי מוסתרים מספר או קו או צורה.
מי שרואה צבעים בצורה תקינה יכול להבחין בצורה המוסתרת, ואילו בעלי הליקוי לא יבחינו בה.
המבחן בודק בעיקר עיוורון בצבעים אדום - ירוק () ופחות יעיל עבור עיוורון כחול - צהוב ().
בדוטרנופיה ופרוטנופיה אין יכולת להבחין בין גוונים של ירוק ואדום וזה הסוג הנפוץ ביותר של עיוורון צבעים.
בטריטנופיה אין יכולת להבחין בין גוונים של כחול וצהוב וזה הסוג הנדיר ביותר של עיוורון צבעים.
המבחן מתבצע בתנאי תאורה טובים.
הנבדק יושב במרחק 75 ס"מ מהלוח.
כל לוח מוצג 3–5 שניות.
לסדרת בדיקות מהירה משתמשים ב-14 או 24 לוחות.
לבדיקה מעמיקה יותר ב-38 לוחות.
בעל ראיית צבע תקינה יזהה את כל המספרים או הצורות.
בעל ראיית צבע לקויה יתקשה להבחין במספרים בחלק מהלוחות, זאת בהתאם לסוג הליקוי:
קושי בהבחנה באדום (Protan) או קושי בהבחנה בירוק (Deutan), לעיתים גם בכחול (Tritan).
המבחן נותן מידע לגבי חומרת הליקוי, לפי מספר הלוחות שהנבדק טעה.
מבחן אישיהרה זול ונפוץ בכל העולם.
נחשב לאמין בזיהוי לקות אבחנה בין אדום וירוק.
המבחן פחות רגיש לאבחון לקות בין צבעים כחול-צהוב.
המבחן עלול להיות מושפע מתאורה לא מתאימה.
כאשר יש ליקוי צבעים כתוצאה ממחלות (רשתית או עצב העין) הוא אינו מתאים ודרושים מבחנים אחרים.
מאז יצירת מבחן אישיהרה הוא נפוץ מאוד בשימוש ברחבי העולם וזאת בזכות קלות השימוש בו ודיוקו הגבוה.
בשנים האחרונות, מבחן אישיהארה הפך זמין באינטרנט בנוסף לגרסה המודפסת המקורית שלו.
למרות ששתי המדיות משתמשות באותן לוחות, הן דורשות שיטות שונות לאבחון מדויק.
המבחן משמש רופאי עיניים ואופטומטריסטים בבדיקות בבתי-ספר, לשכות גיוס, קורסי טייס, נהגים ואנשי צבא וכן בשימוש בתהליכי רישוי מקצועי כמו רפואה, תעופה וחשמל.
חיל הים של ארצות הברית משתמש בלוחות אישיהרה וציון המעבר הנוכחי הוא 12 לוחות נכונים מתוך 14 לוחות בדיקה אדומים/ירוקים (לא כולל לוח ההדגמה).
מבחן בּוּזַגְלוֹ הוא מונח שהתפשט מתחומי עולם המשפט והפך למטבע לשון.
המונח מבטא השוואה בין החזק לחלש, במשל - בין האשכנזי המבוסס לבוזגלו העולה החדש.
בשנת 1976 הורה היועץ המשפטי לממשלה דאז, אהרן ברק, לפתוח בחקירה פלילית נגד אשר ידלין במה שנודע לימים כפרשת ידלין.
ידלין, פעיל מרכזי במפא"י שעמד להתמנות לנגיד בנק ישראל, נחשד בגנבה וקבלת שוחד במסגרת תפקידו הקודם כיו"ר מרכז קופת חולים כללית.
כאשר ביקשו מברק לקיים את חקירתו של ידלין במשרדו, הורה לזמן את ידלין לחקירה במתקן משטרתי ואמר כי מעמדו של חשוד, רם ככל שיהיה, צריך להיות שווה למעמדו של אזרח פשוט מן השורה.
לבסוף, ידלין הורשע ונידון לחמש שנות מאסר.
החלטתו זו של ברק לקיים את החקירה במתקן משטרתי הייתה צעד נחוש ואמיץ באותם ימים.
בהתייחסו להחלטה, אמר ברק: "דין ידלין - כדין בוזגלו".
המשמעות הייתה שאין הבדל בפני החוק בין החזק לחלש, ובהתאמה לאותם ימים, בין מי שנתפס כחזק - אשכנזים ותיקים לעומת החלש - בני העליות החדשות ובעיקר המזרחים.
למעשה, מבחן בוזגלו הועתק ממשמעותו המקורית שנגעה לשחיתות שלטונית ושימש אינדיקציה לנושאים הקשורים לשסע הבין-עדתי בישראל.
מבחן בוזגלו הפך לכלי מבחן תרבותי בשורה רחבה של נושאים כמו כלכלה, חינוך תקשורת ועוד.
המבחן נערך למעשה על ידי השוואת הישגיהן של שתי קבוצות עדתיות אלו, מתוך ראייה שלא אמור להיות ביניהן הבדל.
עם השנים התפתח גם המונח מבחן בוזגלו ההפוך, המתייחס לרדיפה של איש ציבור על סמך חשדות לא מבוססים, שלא היו מצדיקים פתיחת חקירה כנגד אדם מן השורה.
מבחן זה גם מתייחס למתן גזר דין מחמיר על עבירה שביצע איש ציבור, בעוד אדם מן השורה יקבל גזר דין קל יותר.
"מבחן אפגאר" הוא בדיקה הנעשית בתינוק מיד בתום הלידה, במטרה להעריך את מצבו הגופני של התינוק מיד לאחר הלידה, מחשש שמא הוא נתון במצוקה.
הבדיקה קרויה על שמה של ד"ר וירג'יניה אפגאר, רופאה מרדימה שהגתה את המבחן.
בדיקת היילוד נערכת בחמישה מדדים שונים.
לכל מדד ניתן ניקוד בין 0 ל־2, כך שלכל היותר ניתן לקבל עשר נקודות:
הבדיקה/הניקוד 0 נקודות נקודה אחת 2 נקודות מראה
(Appearance) כל הגוף כחול או חיוור (כיחלון) כחול בקצוות, גוף ורוד אין כיחלון, כל הגוף ורוד דופק
(Pulse) אין מתחת ל-100 פעימות לדקה מעל 100 פעימות לדקה העוויות (Grimace) – תגובת רפלקס אין תגובה לגירוי העוויה או יניקה בגירוי משמעותי בכי בתגובה לגירוי פעילות (Activity) –
טונוס שרירים אין כיפוף גפיים מסוים כיפוף גפיים, התנגדות לפשיטתן נשימה (Respiratory) אין חלשה, לא סדירה או מתנשפת בכי חזק ובריא
בדיקה ראשונה – לאחר דקה - הציון לאחר דקה מסמן לרופא האם התינוק זקוק לטיפול מיידי: ציון בין 7 ל־10 מעיד בדרך כלל שהתינוק במצב טוב, ואינו דורש עזרה רפואית מיוחדת.
ציון בין 4 ל־6 מעיד על כך שהתינוק כנראה זקוק להתערבות רפואית מסוימת – למשל, לצורך הקלה על נשימתו.
ציון מתחת ל־4 מעיד כי התינוק זקוק לטיפול רפואי מיידי.
בדיקה שנייה – לאחר חמש דקות - לאחר חמש דקות מבוצעת הערכת מצב מחודשת.
הציון של תינוקות שקיבלו ציון נמוך יחסית בבדיקה הראשונה עשוי לעלות, במיוחד לאחר קבלת סיוע רפואי כדוגמת מתן חמצן, שאיבת נוזלים מהאף או מהפה, או גירוי במגע כדי לעורר תגובה.
תינוק שציונו נשאר נמוך יועבר למחלקת טיפול נמרץ ילודים, כדי לקבל טיפול רפואי והשגחה יותר צמודה.
על אף שציון נמוך במבחן עלול להעיד על סיבוכים בלידה, תינוקות רבים שקיבלו ציון נמוך במבחן אפגאר גדלים ומתפתחים היטב, בזכות איכות הטיפול שניתן ברפואה המודרנית, המאפשר צמצום נזקים מאירועים שכאלה.
מבחן במה או אודישן הוא הופעה קצרה של שחקן, מוזיקאי, או רקדן לפני צוות של בוחנים, שבה נבדקת מידת התאמתם לתפקיד מסוים.
במובנו הרחב, המונח אודישן, הפך לשם נרדף לשלב קבלת מועמדים שאינם אנשי מקצוע באמנות הבמה, לצורך בחינת קבלתם לתוכניות מציאות.
מבחן במה משמש לרוב כריאיון עבודה בתחום אמנות הבמה.
בעזרתו מדרגים הבוחנים את הנבחנים על פי רמת התאימות שלהם לתפקיד מסוים.
לכן מועמד המנסה להתקבל לתזמורת קלאסית לא יתבקש לנגן קטע של לד זפלין, ושחקן המבקש לשחק ב"המלט" לא יבצע קטע של חנוך לוין.
יש שלושה סוגים של מבחני במה.
באחד מקבל הנבחן את הקטע שלו מראש, והוא צריך להתכונן עליו וללמוד אותו.
סוג זה של מבחן במה אופייני לתיאטרון ולקולנוע.
השחקן יתבקש ללמוד בעל-פה קטע שיתנו לו הבוחנים מראש.
לעיתים מדובר בקטעים מתוך היצירה המועלית, ולעיתים רק באותה סוגה.
בסוג אחר של מבחני במה מחליט הנבחן איזה קטע הוא רוצה להעלות, מתכונן עליו לבד ומציג אותו בפני הבוחנים.
הסוג הזה אופייני במיוחד לתחום המוזיקה; למשל, זמר שרוצה להצטרף ללהקה יכין מראש כמה שירים שאותם הוא רוצה לשיר.
סוג שלישי, האופייני במיוחד למחול, הוא שהיצירה ניתנת בזמן המבחן, והנבחן צריך ללמוד אותה במקום ולהציגה.
למשל, רקדנים יתבקשו ללמוד את הכוריאוגרפיה במקום.
בצורה זו נבחנת גם יכולת הלמידה של האמן.
לעיתים גם משלבים בין כמה סוגים; למשל, מבקשים מזמר לשיר תחילה משהו שהוא מכיר, ואז מלמדים אותו שיר חדש.
ישנן מספר תוכניות מציאות בטלוויזיה שבמרכזן שלבים דמויי מבחן במה למשתתפים בהן.
לרוב, המועמדים בתוכניות אלה עוברים סדרה של מבחנים, אל מול חבר שופטים, בנוכחות קהל האולפן, בתחרות על פרס כלשהו.
לרוב יש גם שלב שבו קהל הצופים שופט בין המועמדים השונים, בהצבעה דמוקרטית.
הראשונה מסוג זה הייתה הסדרה "אמריקן איידול" (שעל פיה נבנתה גם המקבילה הישראלית "כוכב נולד").
יש להבדיל בין אודישנים בתוכנית מציאות המתבצעים בשידור חי מול קהל חי, לעומת מבחני במה רגילים שאינם מתבצעים במתכונת כזאת.
מבחן הסֶקֶר הוא שמו של מבחן ידע כללי שנערך לכל תלמידי כיתות ח' בישראל החל משנת 1955 ועד 1972 תחת הנהגתו של שר החינוך דאז זלמן ארן.
המבחן עצמו היה חלק מתוך "סקר רמה כללית", שהנהיג משרד החינוך, אשר כלל גם את ציוני התלמיד באותה השנה.
מטרות מבחן הסקר הייתה למיין את התלמידים בין חינוך בבית ספר עיוני (גימנסיה) לחינוך בבית ספר מקצועי.
חלוקה זו בין חינוך עיוני למקצועי של מאות אלפי תלמידים בישראל הסלילה את חלקם למקצועות שהם או הוריהם לא בהכרח רצו בהם.
החלוקה בין בתי הספר השונים יצרה פער גדול בין התלמידים.
בעוד תלמיד שסיים בהצלחה תיכון בבית ספר עיוני זכה לתעודת בגרות, תלמיד אשר סיים בהצלחה בית ספר תחת החינוך המקצועי לא זכה לתעודת בגרות ולא לתעודה מקצועית מוכרת.
תלמיד שרצה לקבל תעודה מקצועית היה צריך לגשת למבחן של משרד העבודה ולא משרד החינוך.
רק מיעוט קטן של תלמידים ניגש לבחינות אלו.
תוצאות הסקר נמסרו לתלמיד ללא ציון, אלא רק עם התשובה האם עבר או לא עבר.
בשנים בהן הונהג מבחן הסקר נבנו מאות כיתות ז', ח' "קדם מקצועיות" בעיקר בשכונות מצוקה ועיירות הפיתוח.
החינוך הקדם מקצועי הכשיר במסגרת של 12 שעות שבועיות במקום למידה של מקצועות עיוניים.
דבר זה השפיע על הישגי התלמידים בכיתות אלה במבחני הסקר.
מדיניות הרחבת המגמות המקצועיות שקידם משרד החינוך בהנהגתו של ארן הוליכו את הלומדים במקצועות אלו למבוי סתום מבחינה חברתית.
מבחני הסקר ובניית עשרות בתי ספר מקיפים (בתי ספר מקצועיים) הולידה בעיקר תוצאה אחת, ניתוב רוב בני עדות המזרח (כמחצית הלומדים בערך) לחינוך מקצועי.
הכוונה לחינוך מקצועי מנעה מרבים מהתלמידים להכשיר עצמם למקצועות מודרניים יותר ולחינוך גבוה יותר.
במהלך זה הגביר משרד החינוך את הפערים החברתיים במדינת ישראל.
ב-1972 בוטל הסקר ונוסו מערכות הערכה ומדידה אחרות, כמו "המשוב".
כיום משתמש משרד החינוך בבחינות המיצ"ב שמתפרסות לאורך כל תקופת הלימודים בבית הספר היסודי.
המבחן זכה להתייחסות ביקורתית באחד ממערכוני הסדרה "היהודים באים", שם הוצג התהליך ככזה הדומה לתהליך מיון התלמידים בסדרה הספרים והסרטים הארי פוטר.
מבחן בנדר, או בשמו המלא מבחן הגשטלט הויזו-מוטורי בנדר, הוא מבחן פסיכולוגי שפותח לראשונה על ידי הפסיכיאטרית לורטה בנדר.
המבחן נועד להעריך "בשלות חזותית-תנועתית", לגלות לקויות התפתחותיות, או להעריך תפקוד נוירולוגי או פגיעה מוחית.
המבחן מכיל 9 כרטיסי צורות, שכל אחת מוצגת בתורה לנבדק, והוא מתבקש להעתיק אותן.
הבוחן מנתח את התוצרים של הנבדק לפי מידת הדיוק ומאפיינים נוספים.
המבחן בודק בין השאר מיומנויות תפיסה וזיכרון, ולעיתים משמש גם כמבחן אישיות.
לורטה בנדר הציגה לראשונה את המבחן בשנת 1938, בהשראת מחקרי תאוריית הגשטלט של מקס ורטהיימר, הקשורים לתפיסת השלם וחלקיו והמשמעויות העולות מכך.
המבחן משמש עד היום כאחד מחמשת המבחנים הפסיכולוגיים המרכזיים שמועברים לנבדקים על ידי פסיכולוגים בארץ ובעולם, במסגרת סוללת המבחנים הבסיסית.
גרסה מחודשת של המבחן יצאה בשנת 2003 ונקראת "בנדר-גשטלט II".
היא כוללת, בנוסף לכרטיסים המקוריים, גם מספר כרטיסי צורות נוספים המותאמים לגילאים שונים, ובדיקות נוספות.
ניתוח המבחן בגרסה זו נתפס כשיטתי ומובנה יותר.
הנבדק מתבקש להעתיק צורות אל דף לבן ולאחר מכן לרשום שוב את אותן הצורות, הפעם מזיכרון.
התוצאות נבדקות ביחס לנורמות וכן על בסיס של הערכה קלינית.
אין להשתמש במבחן זה כמבחן יחיד אלא בתוך סולל של מבחנים.
מתאם 0.5-0.8 בין מבחן בנדר למבחן וקסלר לילדים עד גיל 10.
מבחן ביילי להתפתחות תינוקות (Bayley Scales of Infant Development, בקיצור BSID) הוא מבחן להערכת כישורי מוטוריקה עדינה וגסה, שפה והתפתחות קוגניטיבית של תינוקות ופעוטות בני 0–3 שנים.
המבחן אורך כשעה, וכולל רצף משימות המוצגות לתינוק בצורת משחק.
תוצאות המבחן מכומתות לסולם כללי ולשלושה סולמות בתחומים השונים, ומושוות למדדי הנורמה של תינוקות בני אותו גיל (בחודשים).
הסולם המנטלי מבטא את רמת ההתפתחות הקוגניטיבית, השפתית והחברתית של התינוק; הסולם המוטורי מבטא את רמת ההתפתחות של המוטוריקה הגסה והעדינה; והסולם ההתנהגותי מבטא הערכה של התנהגות התינוק במהלך המבחן.
המבחן נוצר על ידי הפסיכולוגית ננסי ביילי.
הגרסה העדכנית של המבחן היא BSID-III (2005).
במתמטיקה, ובפרט בחשבון אינפיניטסימלי, מבחן השורש (נקרא גם מבחן השורש של קושי) הוא מבחן התכנסות לטורים המאפשר לבחון האם טור אינסופי מתכנס או לא.
המבחן נוסח לראשונה על-ידי המתמטיקאי אוגוסטן לואי קושי בשנת 1821.
בערך זה נסמן ב- וב- את קבוצת המספרים הטבעיים והמרוכבים בהתאמה.
הסימונים , ו- מציינים את הגבול, הגבול העליון והגבול התחתון בהתאמה.
תהיה סדרה של מספרים ממשיים אי-שליליים ויהי .
אם המבחן אינו מספיק כדי לקבוע את התכנסות הטור.
יש להוכיח אך ורק את המקרה בו המבחן מצביע על התכנסות ועל המקרה בו הוא מצביע על התבדרות.
את אי-הכרעתו במקרה שבו אפשר להראות באמצעות דוגמאות נגדיות .
לפי תכונות הגבול העליון קיים כך שלכל מתקיים ש-, כלומר .
לפי תכונות הגבול העליון, קיימת תת-סדרה כך ש-.
לפי תכונות הגבול, קיים כך שלכל מתקיים ש-.
מכאן נובע כי , כלומר .
משמעות הדבר ש-, לכן יש ל- תת-סדרה ששואפת לאינסוף.
הדבר עומד בסתירה לכך שלפי התנאי ההכרחי להתכנסות טור אינסופי , ולכן גם כל תת-סדרה שלו שואפת ל-0.
יש לבחון האם הטורים ו- מתכנסים.
עם זאת, הטור מתבדר (זהו הטור ההרמוני) והטור מתכנס (הטור מבעיית בזל).
כלומר, כאשר הגבול של השורשים הוא 1, המבחן חסר-הכרעה.
מבחן השורש חזק יותר ממבחן המנה באופן קטגורי.
בהינתן טור שאיבריו חיוביים , אפשר להראות כי:
אם מבחן המנה מצביע על התכנסות הטור, מבחן השורש מצביע על התכנסות הטור.
אם מבחן המנה מצביע על התבדרות הטור, מבחן השורש מצביע על התבדרות הטור.
ההפך של שתי טענות אלו אינו בהכרח נכון .
משמעות הדבר היא שמספיק לבצע את מבחן השורש כדי לקבוע האם הטור מתכנס או מתבדר לפי מבחן המנה.
עם זאת, לעיתים מבחן המנה נוח יותר לחישוב ועל כן משתמשים בו.
טור מתכנס לפי מבחן השורש וחסר הכרעה לפי מבחן המנה
רוצים לבחון האם הטור מתכנס.
כלומר, מבחן המנה חסר הכרעה.
עם זאת, , כלומר שמבחן השורש מצביע על התכנסות הטור.
טור מתבדר לפי מבחן השורש וחסר הכרעה לפי מבחן המנה
עם זאת, , כלומר שמבחן השורש מצביע על התבדרות הטור.
ניתן לנסח גרסה דומה למבחן השורש לכל סדרה כללית, גם כזו שאיבריה שליליים או מרוכבים:
תהי סדרה של מספרים מרוכבים ויהי .
מסקנה מיידית של מבחן השורש לסדרות מרוכבות היא משפט קושי-אדמר:
יהי ו- סדרה של מקדמים מרוכבים.
מסתכלים על טור החזקות ומסמנים את רדיוס ההתכנסות שלו ב-.
אם הרדיוס סופי ומקיים .
אם הרדיוס אינסופי, משמע שטור החזקות הוא פונקציה שלמה.
כלומר, הטור מתכנס רק עבור וערכו 0 בנקודה זו.
משפט זה נובע ישירות מהפעלת מבחן השורש על הסדרה עבור כללי כלשהו.
מבחן בית-עץ-אדם הוא מבחן אישיות השלכתי, המיועד להערכת מאפייני האישיות ועולמו הרגשי של האדם.
במבחן מקבל הנבדק הוראה קצרה ועמומה לצייר בית, עץ ודמות אדם, ולאחר ביצועה הוא מתבקש לספר על הציורים שצייר, כל זאת מתוך הנחה כי בעת הציור הוא משליך מעולמו הפנימי על הדף.
הבודק במבחן משתמש בכלים ובמיומנות שרכש לשם פירוש והבנת עולמו של הנבדק דרך הציורים.