tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אפיקו של הנחל הוא בכיוון צפון מערב, והוא עובר בין הכפרים בית א-רוש א-תחתא ובית א-רוש אלפוקא, ממשיך בסמוך מדרום לח'רבת אם א-שקף, וחובר לנחל אדוריים בסמוך לסכר אדוריים.
נחל גוב הוא נחל אכזב באורך של 8 ק"מ בהר הנגב הצפוני היורד בצד מעלה עקרבים אל נחל צין, הנמשך דרך הערבה אל ים המלח.
שם הנחל מגיע משמו הערבי: ואדי אל-ג'וף.
פירוש השם הערבי הוא "הנחל החודר לעומק" (בטן האדמה או התהום) או "הנחל היבש", על שם הקניון העמוק שהנחל יוצר.
נחל גוב מתחיל בפרשת מים של רכס חצרה, סמוך לכביש מעלה עקרבים הממשיך אל הדרך העולה למצפה המכתש הקטן.
מכאן נמשך הנחל בעמק מתון היורד דרומה, בין מדרונות סלעי גיר, כאשר כביש מעלה עקרבים מלווה אותו.
לאחר כ-2 ק"מ פונה הנחל מערבה אל מדרגת הכפיפה התלולה של קמר חצרה, היורדת אל נחל צין.
לאחר כ-500 מטר הנחל יורד במפל גבוה.
מיד אחר כך הוא פונה
דרומה ונכנס אל קניון עמוק, החתור בין מצלעות הסלע הנטויות שבמדרון המזרחי של רכס חצרה.
אורך קטע קניוני זה כ-2 ק"מ,.
כ-200 מטר לפני שפכו של הנחל אל נחל צין, צומח באפיק הנחל עץ טרופי נדיר בארץ ובמיוחד בנגב, הנקרא מורינגה רותמית.
בנוסף לעץ הנדיר הזה, על גב רכס חצרה ולקראת מוצאו של הנחל לבקעת צין צומחים עצי שיטה ושזיף.
במהלך דרכו של הנחל, הוא יוצר נקיק עמוק וצר שאורכו כמה מאות מטרים, עומקו כ-15 מטר ורוחבו 3-4 מטר.
בנקיק זה קיימים שלוש מכתשות גדולות ועמוקות, המתמלאות בחורף במים עמוקים.
תופעה זו נקראת גם גבים.
נחל דִּיווַייְד או עמק דיווייד הוא נחל הזורם בעמק קצר בסמוך למעבר קיקינג הורס, בהרי הרוקי הקנדיים, על הגבול בין הפארק הלאומי באנף בפרובינציית אלברטה לבין הפארק הלאומי יוהו בפרובינציית קולומביה הבריטית בקנדה.
הנחל ממוקם בהרי הרוקי הקנדיים, בדיוק על קו פרשת המים של אמריקה.
נחל דיווייד זורם למרחק קצר על קו פרשת המים, ואז מתפצל - כאשר צד אחד זורם מזרחה, מתמזג לתוך נהר בואו וזורם למפרץ הדסון ולאוקיינוס האטלנטי, וצד אחר זורם מערבה, מתמזג לנהר קיקינג הורס וזורם אל האוקיינוס השקט.
בכך מדובר בנהר ייחודי, בזורמו אל שני עברי קו פרשת מים.
נחל ג'ונסטון הוא יובל של נהר בואו, בהרי הרוקי הקנדיים, בשטח הפארק הלאומי באנף, בפרובינציית אלברטה שבקנדה.
מוצאו של נחל ג'ונסטון צפונית להר קאסל בעמק קרחוני, דרומית מערבית למעבר באדג'ר (Badger Pass) ומערבית למעבר פלסטילה בגובה של 2,500 מטרים.
הנחל זורם לכיוון דרום מזרח בין רכס הלנה ורכס סואובק, ולאחר מכן פונה דרומה דרך עמק תלול בשם קניון ג'ונסטון.
הנהר נשפך לתור הנהר בואו דרומית להר קאסל בין העיירה באנף (הקניון ממוקם 25 ק"מ מבאנף) לעיירה לייק לואיז (הקניון ממוקם 35 ק"מ מהעיירה אגם לואיז), בגובה של 1,440 מטרים מעל פני הים.
כאשר נחל ג'ונסטון מתקרב לנהר בואו, הוא זורם דרך קניון גדול אשר נוצר בשל שחיקת סלעי אבן הגיר על ידי הנחל במשך אלפי שנים.
מסלול טיולים פופולרי (ובחלקו נגיש לנכים), עובר לאורך הקניון ומוביל למפל ג'ונסטון התחתון (גשרים ומסילות נבנו על מנת לאפשר את הנגישות).
חלקו השני של השביל הוא שביל טבעי, וקשה יותר לטיפוס.
שביל זה מוביל אל מפל ג'ונסטון העליון, וממנו אל אחו ובו נמצאות "קסתות הדיו" (Ink Pots) -שש בריכות המוזנות על ידי מעיינות צבעוניים (בעלי צבע כחול - ירוק) ובשל צורתן נקראות קסת דיו.
בחודשי החורף קופאים המפלים והופכים לאתר טיפוס קרח פופולרי.
נחל גָּרוֹף הוא נחל בערבה ליד אילת, כשני קילומטרים מדרום לנחל שחמון.
מוצאו של הנחל ברמת יותם, סמוך לאתר האשפה הישן, עובר דרך תלכיד נחלים ומסתיים בנמל אילת.
לאורכו נסללה דרך המשמשת לרכיבת אופניים ולטיולים רגליים.
הנחל עובר ליד מתקנים של נמל אילת וחברת קצא"א.
במשך השנה, מתמלא ערוץ הנחל באשפה רבה המגיעה אליו בעזרת הרוח הצפונית, מרחבי השחמון.
החשש שעם השיטפון הראשון תגיע אשפה זו אל לב מפרץ אילת.
מתנדבים רבים באים מדי שנה כדי לנקות את הנחל.
בשנת 2014 פרסם משרד הבינוי והשיכון להקמת טיילת בנחל גרוף באילת.
הקבלן הירושלמי זלמן בראשי זכה במכרז ולאחר קבלת כל האישורים, העירייה הוציאה צו התחלת עבודה לטיילת החדשה, המשקיפה לנחל גרוף הסמוך לרובע 10 בשכונת שחמון.
אורכה של הטיילת תוכנן להיות כקילומטר.
בפברואר 2015 העבודות הופסקו בשל ביצוע בדיקות קרקע על ידי משרד הבינוי.
בדיקות הקרקע שהתקיימו באזור אחרי החפירות של אדמת המילוי נועדו לסייע בהנחיות המקצועיות לקבלן הביצוע, אולם תוצאותיהן טרם התקבלו, ולכן מתעכב המשך העבודה במקום.
נחל ברקן הוא נחל אכזב במחוז חיפה אשר ראשיתו בכפר הערבי מועאויה, כ-5 קילומטר מערבה לאום אל-פחם.
הוא עובר מצפון לכפר קרע ומתאחד עם נחל משמרות שממשיך לאור עקיבא..
הוא אחד ממקורות המים של מפעל נחלי מנשה, ומנקז את מורדותיו הצפוניים-מערביים של רכס השומרון.
לאורך הנחל מספר מסלולי הליכה..
בתקופה הרומית-ביזנטית היה באזור כפר שומרוני בשם כפר גלילות, הכפר נתן את שמו לכפר הערבי שקם באתרו-הכפר אל ג'ליל ובעקבות זאת לעמק גלילות, לנחל ולקיבוץ גליל ים שקם במקום.
אגן הניקוז של נחל גלילות הוא החלק הצפוני של עמק גלילות הכולל את צפון מערב רמת השרון, קיבוץ גליל ים ודרומה של הרצליה וכן האבוס שבין רכס הכורכר הראשון לשני בחלקה הדרומי של אזור הרצליה פיתוח.
האגן נמצא בין אגן הניקוז של נחל רישפון המתנקז לנחל פולג ובין אגן הניקוז של נחל אחיה המתנקז לירקון.
לאחר התקופה הביזנטית כאשר ניטש האזור נסתמה המנהרה והביצה נוצרה שוב.
בתחילת המאה העשרים, בעקבות הקמת הרצליה נוקתה המנהרה והוסדר אפיק הנחל על מנת לאפשר ניקוז העמק שוב, עקב הגדלת השטח הבנוי והגדלת הספיקה של שיטפונות החורף נוצר צורך בבניית מנהרת ניקוז נוספת תחת הרכס.
הקמת מתחם הכוכבים בהרצליה ומתחם ממערב לו בשטח רמת השרון חייבה שינוי נוסף באפיק הנחל וכיום מתנהל ויכוח על מוצאו לים.
בעבר היו ערוצים רבים מתנקזים לברכת קטוריה (אל באסה) וממנה הייתה יוצרת תעלה למנהרה תחת רכס הכורכר.
כיום תחילתו של הנחל בגבולו המזרחי של קיבוץ גליל ים, שם הוא זורם בתוך שדרת אקליפטוסים דרומה.
הנחל מגיח שוב בגבול שבין אזור התעשייה להרצליה פיתוח, וזורם בקשת דרום מערב במקביל לרחובות שלום עליכם, דוד המלך ונעמי שמר כאן הוא זורם שוב בין שדרת אקליפטוסים ומשם הוא נשפך לאורכו של רחוב אבא אבן לחוף אכדיה.
בחלקו המזרחי ובחלקו המערבי נמצאות שדרות אקליפטוסים לאורך הנחל.
במערה מתקיימת אוכלוסייה גדולה של עטלפי פירות.
בשטח הגן מעל למערה נמצאו מגוון מיני עופות כגון: נקר סורי, סבכי שחור-ראש, עלווית אפורה ועלווית חורף, הצומח בפתח המערה מורכב מצמחיית גדת נחל ובית גידול לח כגון: עבקנה שכיח ודיכונדרה זוחלת.
לאורכו של רחוב נעמי שמר, המדע ודוד המלך נמצאו מיני צומח טבעיים (חצב מצוי), מינים נדירים (צמרנית הסלעים) ומגוון מיני עופות כמו: שלדג לבן-חזה, נץ מצוי ועלווית חורף.
המנהרה הרומית היא שריד ייחודי למאמץ שהושקע בתקופה הרומית-ביזנטית להכשרת שטחי חקלאות במישור החוף.
הנחל יוצר מקבץ של אתרי טבע עירוניים בתחום הרצליה:
במנהרה מתחת לרכס הכורכר קיימת מושבה ייחודית של עטלפי פרי וחרקים, זו גם הסיבה שהכניסה למערה אסורה.
ערוץ הנחל עצמו יוצר מסדרון אקולוגי בין פארק הרצליה, גבעת הרצליה, השטח הפתוח שלאורך שדרות אבא אבן וחוף הים.
השפעת הנחל על תוכניות הבנייה באזור
כאמור לנחל גלילות אגן ניקוז עצמאי והוא אינו מתנקז לאף נחל אחר.
כיום המוצא של הנחל הוא דרך המנהרה הרומית הסתומה למחצה ומנהרת הניקוז החדשה.
תוכניות הפיתוח העתידיות של הרצליה ורמת השרון יצרו מי נגר רבים (מים שאינם נספגים בקרקע) היות שהכבישים, המדרכות, רחבות החניה אינם חדירים למים.
הספיקה הנוכחית של מנהרת הניקוז אינה מסוגלת להתמודד עם תוספת מי הנגר ואילו המשך תוכניות הפיתוח מחייב פתרון בעיה זו.
הפתרון שהוצע הוא לפתוח לנחל גלילות ניקוז (נקז) חדש לים, פתרון שנדחה על מנת להגן על הסביבה החופית, נקזים הם מוקדי זיהום, במיוחד לאחר גשם ראשון והשפעתם על החוף שלילית.
לאור זאת מוצע להקים בארות החדרה למים ושטחי חלחול למים בשטחים הפתוחים, פתרונות אלו בצד פתרון בעיית הניקוז ישפרו את מצב מי התהום.
נחל גילה הוא נחל בהרי יהודה, מדרום לירושלים.
הנחל מתחיל בעיר בית לחם וממשיך לעיר בית ג'אלא.
משם הוא עובר מתחת לכביש 60 (בקטע כביש המנהרות).
לאחר מכן הוא זורם בין שכונת גילה בירושלים לבין מנזר כרמיזאן והיישוב הקהילתי הר גילה.
הנחל נשפך לנחל רפאים בקרבת גן החיות התנ"כי ואקווריום ישראל.
נחל גרעינית הוא הנחל הדרומי ביותר במדינת ישראל, הממוקם בהר צפחות, דרומית לאילת.
הנחל מתחיל בגובה של כ־200 מטרים מעל פני הים, במורדות המזרחיים של הר צפחות (ההר הדרומי בהרי אילת ובישראל).
הנחל זורם מזרחה דרך עמק סלעי, חוצה את שביל ישראל מעט לפני סיומו, עובר דרך בית ספר שדה אילת ושמורת חוף האלמוגים ונשפך למפרץ אילת.
נחל גת הוא נחל אכזב קצר הממוקם בחבל לכיש, צפונית־מזרחית לקריית גת.
הנחל זורם בין קיבוץ גת מצפון לבין מושב שדה משה בדרום.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־150 מטרים מעל פני הים, בסמיכות לכביש 6. הוא זורם בכיוון דרום־מערב ונשפך, לאחר כ־2.9 קילומטרים ובגובה של כ־125 מטרים מעל פני הים, אל נחל לכיש, הנשפך אל הים התיכון.
נחל גַּחַר הוא נחל הזורם באזור רמות מנשה.
ראשיתו למרגלות ג'וערה והוא מתנקז ונשפך אל נחל קישון מזרחית לקיבוץ הזורע.
שמו הערבי של הנחל הוא "ואדי אל-קצב", או "אל-כזב", על שם צמחי הקנה שצומחים בסביבתו.
עד אמצע שנות ה-60 הוא נקרא בעברית "נחל כזב" או "נחל ישע", אז שונה שם הנחל ל"נחל גחר", לכבוד מנהרת מנשה של המוביל הארצי שפתחו נמצא בקרבת הנחל ובמדרונו נשפכו תוצרים שנחצבו מהמנהרה.
המילה "גחר" מקורה מהמשנה, מסכת אהלות: "השקיפים והסלעים והגחרים והשיננים", ופירושה הוא סוג של מנהרה.
ראשיתו של נחל גחר הוא בסביבות ג'וערה, כאשר לצד כביש משמר העמק - עין השופט הוא עובר ליד עין שכר או בשמו הערבי עין א-סוכר (בעברית: מעיין מים מתוקים) הממוקם בינות עצי אקליפטוס.
ממנו הוא זורם בכיוון כללי צפונה.
הוא מתחתר ויוצר קניון ומדרונו מיוער.
אפיקו עובר ליד עין גחר וכחצי קילומטר צפונה ממנו, ליד עין דיצה ופתח מנהרת מנשה, הוא פונה מזרחה ויורד לעמק יזרעאל.
מימיו מוזרמים בעמק יזרעאל בתעלה אל נחל קישון.
בשנות ה-50 זרמו מים בנחל גם בקיץ.
משערים שהפנייה של אפיק הנחל ליד עין דיצה נוצר בעת שקיעת עמק יזרעאל בתקופת הפליסטוקן.
נחל גדנ"ע הוא יובלו הקטן של נחל רחם.
הוא יורד מהמצוק הדרומי-מערבי של מכתש תמנע לכיוון העמק בו עובר נחל רחם.
הנחל קרוי על שם חוות הגדנ"ע בבאר אורה.
דרך עתיקה עוברת לאורך הנחל עד שפכו של הנחל בנחל רחם.
בנחל התרחש ב-1968 אסון המוקש בבאר אורה בו מסתננים ירדנים הניחו מוקש מתחת לאוטובוס מטיילים ורצחו 2 יהודים.
ראשיתו של הנחל באזור הר גדנ"ע.
מאזור ההר הוא יורד בין קירות סלעי גיר לעבר עמק נחל רחם.
בהמשך מתחתר הנחל מתחת לסלעים העשויים גיר.
בסביבת הנחל צומחים שיחי צלף סחוס.
נחל ברק בן אבינועם הוא נחל אכזב, קצר בגליל התחתון ואחד מיובליו של נחל תבור.
הוא חוצה את יער בית קשת.
הנחל יורד בסביבות הר יונה, עובר בעינות שועים ועובר את דרך יער בית קשת בין הר כסולות להר דבורה.
לפני המעלה להר דבורה עוברת דרך נוף יער בית קשת באפיקו של הנחל.
ראשיתו של הנחל בהר יונה והוא זורם דרומה ממזרח להר דבורה לכיוון בקעת כסולות ועמק יזרעאל ונשפך לנחל תבור.
הנחל קרוי על שמו של ברק בן אבינעם, מנהיג צבאי שנזכר בספר שופטים (פרקים – ) ומי שפעל יחד עם דבורה הנביאה.
נחל גורני הוא נחל אכזב במדבר יהודה.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־400 מטרים מעל פני הים, במורדות גבעת גורני, על כביש 3199 (כביש ערד–מצדה), כ־5.9 קילומטרים מערבית למצדה.
לקראת סופו הנחל יורד בתלילות רבה, ובגובה של כ־100 מטרים מתחת לפני הים הוא נשפך לנחל צאלים (הנשפך לים המלח), בסמוך ממזרח לעין נמר.
נחל ברעם הוא נחל אכזב קצר ב, מצפון וממזרח לקיבוץ ברעם.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־735 מטרים מעל פני הים, בין קיבוץ ברעם מדרום לגבול ישראל–לבנון מצפון, על כביש 8967. הנחל זורם לכיוון דרום־מזרח.
בגובה של כ־505 מטרים מעל פני הים, בסמוך לקבר המיוחס לישעיהו הנביא, בסמיכות לכביש 899 ולשביל ישראל, הנחל נשפך אל נחל דישון (שנשפך לנהר הירדן).
נחל דלתון הוא נחל אכזב בגליל העליון.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־805 מטרים מעל פני הים דרומית למושב דלתון.
משם הוא זורם דרומה עד לגבול הצפוני של יער ביריה ואז הוא משנה את כיוון הזרימה מזרחה.
הנחל ממשיך לזרום בגבול הצפוני של יער ביריה., ובסמיכות לקבר יונתן בן עוזיאל הוא אף יורד כ־200 מטרים בתוך כ־1.3 קילומטרים בלבד.
במרחק של כשני קילומטרים מצפון־מזרח ליישוב עמוקה ובגובה של כ־310 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך לנחל חצור (הנשפך לנחל דישון ומשם לנהר הירדן).
נחל גבול הוא נחל אכזב ברמת יששכר שבגליל התחתון.
מוצא הנחל ממוקם כקילומטר וחצי דרומית לגן לאומי כוכב הירדן, בגובה של כ־220 מטרים מעל פני הים.
הוא זורם בתחילתו בכיוון דרום־מערב ומגיע למורדות חורבת גבול, שם פונה מערבה ויורד מתחת לגובה פני הים.
בגובה של כ־60 מטרים מתחת לפני הים הוא נשפך לנחל יששכר.
נחל ברית הוא נחל ברמת יששכר.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־120 מטרים מעל פני הים ממערב לכפר טייבה.
הוא זורם לדרום־מזרח, לכיוון המושב מולדת, ובטרם מגיע אליה פונה מזרחה וחוצה את כביש 7172. מייד לאחר מכן, בגובה של כ־45 מטרים מעל פני הים, הנחל נשפך אל נחל יששכר.
נחל גליל הוא נחל אכזב בגליל המערבי.
מוצא הנחל ממוקם בגובה של כ־400 מטרים מעל פני הים, מדרום ליישוב גורנות הגליל וממזרח למושב גורן.
הנחל זורם בין היישובים לעיל וחולף מתחת לכביש 899. בהמשכו התוואי זורם הנחל צפונית לקיבוץ אילון.
בגובה של כ־160 מטרים מעל פני הים, כ־700 מטרים צפונית לאילון וכ־850 מטרים מדרום־מזרחית לאדמית, הנחל נשפך לנחל בצת.
נַחַל הַיַּרְקוֹן הוא נחל במרכז ישראל, הנובע בסמוך לראש העין ונמשך לצד הערים פתח תקווה, בני ברק, ותל אביב, עד לים התיכון.
הנחל בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי חוף הים התיכון של ארץ ישראל והשני בספיקתו בארץ ישראל המערבית לאחר הירדן.
שמו של הנחל נזכר בספר יהושע כחלק מנחלת שבט דן .
יש המזהים את הנחל עם "מי פוגה" הנזכרים במשנה, על שם העיר העתיקה "פג'ה" ששכנה לידו.
איתמר בן-אב"י הציע ב-1912 לקרוא לירקון, לפי שמו הערבי, "העוגה" .
נחל הירקון החל להיווצר בתחילת תקופת הפליסטוקן לאחר סיום האירוע המסיני, אירוע גאולוגי שבמהלכו נסגר מצר גיברלטר לזרימת מים, וכתוצאה מכך התייבש הים התיכון כמעט לחלוטין.
במהלך האירוע המסיני נוצרו קניונים מאחר שנהרות התחתרו לעומק של קילומטרים מתחת למפלס הנוכחי שלהם.
לאחר התייצבות מפלס הים התיכון החלו להיווצר נחלים בארץ ישראל במפלסם הנוכחי.
נחל הירקון היה הנחל בעל הספיקה הגבוהה מבין נחלי החוף, והשני בספיקתו לאחר הירדן.
כתוצאה מכך הנחל היה מכשול טבעי, דרך הים ההיסטורית ושיירות המסחר נאלצו לסטות מנתיבם ולעקוף את הנחל ממזרח למקורותיו.
בעת העתיקה התקיימו מספר נקודות התיישבות לאורך הירקון, בהן תל אפק, מגדל אפק, תל גריסה, תל קסילה, גבעת היל ותל כודאדי בשפך הירקון.
באזור נמצאו ממצאים ארכאולוגיים החל מהתקופה הכלקוליתית (האלף ה-4 לפנה"ס) בגבעת היל ובתל אפק.
הירקון מוזכר בתנ"ך כחלק מנחלת שבט דן ()
בשנת 1903 נבנה הגשר הראשון על הירקון סמוך לפתח תקווה.
שפך הירקון לים היווה באותה תקופה נקודת עגינה נוחה לסירות.
באותה תקופה חלף אפיקו של הירקון צפונה למיקומו הנוכחי, על שדרות רוקח של ימינו, למרגלות תל קסילה.
היו ששיערו כי דברי חירם לשלמה: , מתייחסים לנמל בירקון, סמוך לתל קסילה.
עד המאה העשרים לא שועבדו מי הנחל למפעלי השקיה ארציים והחקלאות לאורך גדות הנחל שאבה כמויות זניחות מספיקתו הכוללת של הנחל שעמדה על 7 מטרים מעוקבים בשנייה.
גלגליהן של טחנות קמח (כבר בתקופה הרומית) שהוקמו לאורך הנחל הונעו מכוח זרימת המים ועל עוצמת שפיעתם יעיד שמו של אחד מגשרי הירקון, 'גִ'סְר אֶל-הַדָּאר' (גשר שאון המים) הוא גשר עשר טחנות ('טאחונת אל הדר').
במערכה על סיני וארץ ישראל במלחמת העולם הראשונה ביססו הטורקים קו הגנה על הגדה הצפונית של הירקון אל מול חיל המשלוח המצרי של הבריטים שהתקדם מדרום הארץ.
קרב צליחת מעברות הירקון בסוף דצמבר 1917, והשתלטות הבריטים על העמדות הטורקיות מעבר לירקון, הביא להתייצבות הגזרה המערבית של קו שתי העוג'ות למשך תשעת החודשים שלאחריו.
עמוד אחד הוקם בתל כודאדי בשפך הירקון, אחד בראש גבעת כיכר היל הסמוכה מאד לגשר אוסישקין דהיום, והשלישי על גדות הנחל, בצומת הרחובות בן-גוריון ואבא הלל ברמת גן .
בשנות ה-30 של המאה ה-20 חיפשו הבריטים מקור מים משמעותי נוסף לירושלים המתפתחת.
נבחנו שתי אפשרויות: הירדן והירקון.
באמצעות משאבות שהוצבו במקורות הירקון הוזרמו מים עד לשער הגיא ומשם באמצעות משאבות נוספות לתוך העיר.
היו שהזהירו מפני הסכנה כי שאיבת המים שמזינים את הירקון תגרום לשינוי הנחל וסביבתו ללא היכר.
הסיבה לשריון הייתה שהגבול עם ירדן עבר במרחק של 3 קילומטרים ממקורות הירקון והיה חשש שמא יפגיז הלגיון הירדני את המפעל וכך ישבית את אספקת המים לנגב.
מפעל ירקון נגב נחנך בשנת 1955, ובשנת 1964 השתלב במערכת המוביל הארצי.
כבר בשנות ה-50 של המאה ה-20 סבל הירקון מזיהום נרחב עקב הזרמת ביוב לנחל, והחלו תוכניות לטיהורו.
כתוצאה מכך הדרדרה ספיקתו של הנחל עד כדי 500 מטרים מעוקבים בשעה ולעיתים נעצרה הזרימה כליל כך שאפיק הנחל החל להיסתם ולהפוך למפגע תברואתי.
במקביל התחוללה תנופת בניה אדירה סביב הירקון שהוא, גם כיום, הנחל המיושב ביותר בישראל.
כתוצאה מכך הופנתה כל פסולת הבניין, השפכים העירוניים, והפסולת התעשייתית של היישובים השונים אל הירקון שאיבד מצורתו ועוצמתו.
בשנות ה-70 וה-80 הפך הירקון לנחל ביוב שהכיל חומרים רעילים, יתושים, פסולת אורגנית, שלדי מכוניות וכדומה.
הפגנת תושבים גדולה נערכה בשנת 1977 באתר שבע טחנות.
בשנות השמונים אף הועלתה הצעה להפוך את הנחל לתעלת ביוב ירקון.
עקב הקשיים שנבעו מכך ש-22 יישובים קשורים אל הנחל בצורה זו או אחרת, הוקמה בשנת 1988 רשות נחל הירקון, המאגדת בתוכה אנשי שלטון מקומי מן היישובים שלאורך הירקון, אנשי סביבה וטבע, ואנשים בעלי ידע טכני בשיקום נחלים.
מטרתם הייתה להפסיק בהדרגה את הזרמת השפכים לירקון, לנקות ולשקם חלקים ממנו, ולהשיב לו חלק מערכי הטבע וההיסטוריה שהיו בו.
במשך שנתיים וחצי נוקה הנחל, ובשנת 1992 הסתיימו עבודות השיקום.
חורף גשום במיוחד השלים את המלאכה והזרים כמויות עצומות של מים לנחל שלא נראו זה 50 שנה ונגרמו הצפות למספר שכונות.
עם זאת, הזרמת השפכים לנחל נמשכה גם שנים לאחר מכן.
ב-14 ביולי 1997, בטקס הפתיחה של המכביה ה-15, התמוטט גשר ארעי שהוקם כדי לאפשר את מעבר משלחות המכביה לאצטדיון רמת גן.
בשל קריסת הגשר, נפלו למי נחל הירקון המזוהמים רוב חברי המשלחת האוסטרלית וחלק מחברי המשלחת האוסטרית.
תוצאות האירוע: ארבעה מחברי המשלחת האוסטרלית קיפחו את חייהם, 69 ספורטאים נוספים נפצעו בדרגות שונות של פציעה, בין היתר עקב חומרים רעילים ממי הירקון.
אירוע זה, שנודע כ"אסון המכביה", העלה את המודעות למצבו הגרוע והמסוכן של הנחל, והוגברו המאמצים להפסקת זיהום המים.
שיקום, זיהומים, סינון וטיהור המים
תחילה שוקם החלק העליון של הירקון ובו אתרים היסטוריים (טחנת אבו רבאח, טחנת הקמח מיר, מבצר אנטיפטריס, כפר הבפטיסטים, בית הבטון ועוד).
שיקום חלקו המרכזי (מנחל קנה ועד אזור שבע טחנות) שהיה המזוהם ביותר, ובו התרחש אסון המכביה, ארך שנים רבות.
במסגרתו המים עוברים תהליך טיהור, דרך מערכת בריכות שנקראת "אגנים ירוקים", שתוכננה כמרכיב הגנה על הנחל מפני תקלות במתקנים לטיפול בשפכים.
בבריכות נשתלו מגוון צמחים, כולם שייכים לאזור הירקון, כדי לסייע בטיפול במים וכדי לייצר בית גידול כפי שהיה בשנותיו היפות של הנחל.
חלקו האחרון (מאזור שבע טחנות ועד מוצא הירקון לים) מהול במי ים חמים שמוזרמים מתחנת הכוח רדינג, וסובל מזיהומים תקופתיים שמקורם בחלקו המרכזי, בעיקר בעונת החורף.
ב-10 בנובמבר 2008 הזרים מפעל חברת "סנו" כמות גדולה של סבון אל הנחל, כתוצאה משרפה.
הזרמה זו גרמה לזיהום קשה, קצף וריחות כלור חריפים בנחל, שגרמו למותם של דגים במשקל 100 טון.
הפגיעה גרמה להפרת האיזון בשרשרת המזון – מצד אחד לפגיעה בחי ומצד אחר לריבוי זחלי יתושים.
כתוצאה מכך החלה חברת "מקורות" להזרים כמויות נוספות של מים לנחל כדי לדלל את הזיהום.
במאי 2017 המשטרה הירוקה פתחה בחקירה פלילית כנגד איגוד ערים דרום השרון המזרחי לביוב עקב הזרמת שפכים לא מטופלים לנחל ממכון טיהור השפכים שבאחריותו.
למעלה מ-85 מיליון ש"ח תוקצבו לתוכנית אב לשיקומו של הנחל.
במסגרת הפעולות לשיקום הנחל הוקמה בשנת 2004 מערכת ניסיונית של בריכות אקולוגיות בגדה הדרומית של אתר שבע טחנות.
משאבה המחוברת לצינור שהושקע מזרחית לסכר של שבע טחנות שואבת מים מן הנחל ומזרימה אותם אל הבריכות שעל הגדה.
בבריכות נשתלו מיני צמחים בעלי תכונות לסינון המים מן המתכות, הפסולת האורגנית ומרכיבים רעילים אחרים, וניצולם לתועלת הצמח.
המטרה היא לטהר את המים לרמה שתאפשר להשקות בהם את פארק הירקון ובכך לשחרר את המים המושבים המשקים כיום את הפארק לשימושים אחרים.
חזון השקיית הפארק במים המטופלים קשור קשר בל יינתק בנכונותה של חברת מקורות להקצות כמויות נכבדות נוספות של מים שיוזרמו לערוץ הנחל בסמוך למקורותיו.
כחלק מהעלאת המודעות למיזם טיהור מי הירקון (אגנים ירוקים) התראיין רון חולדאי במרץ 2011 לתקשורת וכשנשאל האם כעת יקפוץ לשחות בירקון, השיב שיעשה זאת בקרוב.
כעבור מספר חודשים, בקיץ אותה שנה קיים חולדאי את הבטחתו ולעיני המצלמות קפץ ראש העיר לתוך הירקון וביצע שחיית חתירה במימיו.
על אף זאת, מי הירקון עודם מזוהמים ומסוכנים לשחייה.
משנת 2016 מובילה עמותת השכנים של הירקון מתווה לשיקום הנחל תוך דרישה להשתמש במי המקור של הירקון ולהחזירם לנחל.
חברי העמותה טוענים כי הדבר יאפשר שיקום מהיר ומלא של נחל הירקון ואף שחייה במימיו.
העמותה פועלת מאז הקמתה לעצור הזרמת מי קולחין ברמת טיפול נמוכה לנחל ומי ביוב שמזהמים את הירקון.
חבריה נאבקים לשמור על ערכי הטבע ובעלי החיים במקום ובריאות הציבור.
לחץ ציבורי שהפעילו חברי השכנים של הירקון, הביא בשנת 2017 לפתיחת חקירה פלילית נגד מנהלי מט"ש דרום שרון מזרחי על חלקם בזיהום נחל הירקון.
במאי 2024 הושג הסדר פשרה בין תושבים מאזור השרון ועמותת צלול לבין המדינה, כמה תאגידי מים ואיגודי ערים.
במסגרתו התחייבו הרשויות לפעול למניעת זיהום הנחל ולהגדלת כמות המים הטבעיים המוזרמת אליו.
ההסדר ממתין להכרעת בית המשפט אם לאשרו.
בשנת 1988 הוקמה על ידי המשרד להגנת הסביבה "רשות נחל הירקון", כתאגיד סטטוטורי, שמטרתו לשקם את המערכת האקולוגית של נחל הירקון ויובליו, לשמור על המבנים הארכאולוגיים לאורך הנחל ועוד.
כמו כן, הרשות מאגדת בתוכה 18 גופים שונים, בהם 7 רשויות מקומיות הנמצאות לאורך הנחל, משרדי ממשלה ותאגידים נוספים.
פעילות שיט וספורט ימי מתקיימות בחלק המערבי של הירקון, משבע טחנות עד לים.
על גדתו הדרומית של הירקון, ברחוב אוסישקין 9, נמצא בית זבולון המשמש את אגודת יורדי ים זבולון.
האגודה הימית הראשונה בארץ ישראל החליפה את משכנה בחוף גורדון לצד הבית האדום והקימה את בית הסירות הראשון על מגרש שניתן לה על ידי ראש העיר מאיר דיזנגוף והפעילה בו בית ספר ימי ראשון ביישוב.
הוכשרו בו מאות בני נוער שהפכו ימאי הצי העברי ולימים, הצטרפו לצי הסוחר הבריטי וממנו לקראת מלחמת העולם השנייה אף התנדבו אל הצי המלכותי הבריטי.
במקביל לקחו חלק בהעפלה כפעילות הסקציות הימיות של תנועות כמו זבולון מכבי ובית"ר, הפועל וצופי ים, ואף בהגנה ובפלי"ם הפלוגה העשירית של הפלמ"ח.
בני נוער אלה כקודמיהם ייסדו את הצי הישראלי ובכלל זה את חיל הים ומפקדיו.
מאז פועלת האגודה במקום וסניף המרכז כמו 11 סניפים בישראל שהתחדשו בשנת 2006, מפעילים מאות בני נוער בפעילות ימית ענפה.
מועדון השייטים ת"א נוסד ב-1935 בגדה הדרומית של הירקון.
עם הזמן התפתח המועדון ונהיה למועדון הדומיננטי והמצליח בארץ ומרבית חברי נבחרת ישראל באו ממועדון זה.
רביעייה ממועדון זה (דני רוטנברג, דורון סרטנה, רם גולומביק ורזי פלד) העפילה לאולימפיאדת מוסקבה (1980), אך בעקבות החרם של מדינות המערב נבצר מרביעייה זו לייצג את ישראל באולימפיאדה.
שבט תל אביב של תנועת הנוער הימית צופי ים ממוקם בגדה הדרומית של הירקון.
הוא השבט הגדול והוותיק מבין שבעה שבטים בארץ והוקם עוד בשנות השלושים של המאה ה-20. חניכים בצופי ים לומדים בכיתה ה' לחתור בנחל הירקון בסירות של כ-6 חניכים ומדריך ולאחר מכן לומדים להפליג בסירות מפרש בים ואף מחוץ לארץ.
בכיתה י' הופכים החניכים למדריכים ועושים זאת במשך שלוש שנים בהתנדבות.
בצופי הים לא לובשים מדים כמו בתנועת הצופים והדגש הוא על ימאות ועבודת צוות.
אחוז המסיימים שממשיכים לשנת שירות לפני הצבא הוא מהגבוהים בתנועות הנוער.
מרכז דניאל עמיחי לשיט וימאות
מרכז דניאל עמיחי ללימודי חתירה וימאות נחנך בגדה הצפונית של הנחל בשנת 2003, ע"ש דניאל עמיחי מרכוס חותר מועדון השייטים ת"א שנהרג בתאונת דרכים.
במרכז פועלות קבוצות חתירה אקדמית.
למתכנן המבנה, האדריכל אולריק פלסנר, הוענק פרס רוקח לאדריכלות על תכנונו.
לאורך הנחל ממוקמות תחנות להשכרת סירות פדלים, חתירה ומנוע להנאת הנופשים המבלים בפארק הירקון.
אפיק הירקון מתחיל בבריכת הנופרים, באזור מעיינות ראש העין.
רום פני הקרקע בתחילת הנחל הוא 17 מטר.
אורך האפיק ממוצא הנחל ועד הישפכו לים בחופה של תל אביב הוא 27.5 ק"מ.
השיפוע הממוצע הוא אם כן כ–0.6 פרומיל.
המרחק בקו אווירי הוא כ–15 ק"מ.
שטח אגן ההיקוות של הירקון הוא כ-1,800 קמ"ר והחלק המישורי הוא כרבע ממנו.
נחל הירקון מנקז אזור המשתרע מקו פרשת המים הארצית בהרי יהודה והרי השומרון ועד לים התיכון, יובלי הנחל יוצאים רובם בהר ועוברים בשפלה ובמישור החוף.
אגן ההיקוות מחולק לשני תת-אגנים: ירקון ואיילון.
שניהם מנקזים שטח דומה, כ-900 קמ"ר כל אחד.
היובלים העיקריים של תת-אגן הירקון הם הנחלים: קנה, רבה ושילה.
היובלים העיקריים של תת-אגן איילון הם הנחלים: בית עריף ונטוף.
מבחינת כמויות המים הזורמים בירקון, הוא שני רק לנהר הירדן בישראל.
מבחינת שטח אגן ההיקוות, הירקון נמצא במקום שלישי אחרי אלה של נהר הירדן ונחל הבשור.
הממוצע הרב שנתי של הגשם באגן הוא כ-600 מ"מ באזור המערבי ו-500 מ"מ באזור המזרחי.
בעבר זרמו בירקון כ-25 אלף מ"ק לשעה של מי מעיינות, קרי 220 מיליון מ"ק לשנה.
כיום אין שפיעה כי מפלס מי התהום הוא נמוך מרום הנביעה משום שאיבת יתר מהאקוויפר.
הירקון ניתן לחלוקה של שלושה קטעים על פי איכות המים:
קטע עליון (מעלה הירקון), באורך של כשבעה קילומטרים מהמקורות עד למפגש ירקון-קנה.
בתוכנית האב של נחל הירקון נקבע כי רק מים שפירים יזרמו בקטע שבין המעיינות למפגש נחל קנה.
נציבות המים הקצתה 200 מ"ק לשעה מים שפירים כדי לשמור על החי והצומח באפיק.
קטע זה הוא יחסית בלתי מופרע, זורמים בו מי נביעות ראש העין המגיעים מקידוחים ומי המוביל הארצי במקום מי המעיינות בשנים שחונות.
(מוליכות חשמלית של כ-1000 מיקרומוס ב-20 מעלות צלזיוס, עומס אורגני של פחות מ-5 מ"ג בליטר צח"ב).
קטע מרכזי (הירקון התיכון) של כ-16 קילומטרים ממפגש ירקון-קנה עד שבע טחנות, המזוהם בדרגות זיהום שונות, בעיקר ממי קולחין ביתיים (מוליכות חשמלית של 1,400–15,000 מיקרומוס ב-20 מעלות צלזיוס, עומס אורגאני ברמה של כ-50 מ"ג לליטר צח"ב).
בעבר, כאשר הוקמו מערכות לאיסוף שפכים ונבנו מתקנים לטיפול בשפכים בכפר סבא וברמת השרון, הוזרמו לירקון שפכים וקולחים באיכות ירודה.
במקביל התגבר הניצול של מי המעיינות, והתוצאה הייתה זיהום של הירקון והפיכתו למטרד סביבתי.
מורד הירקון (הירקון המלוח) שאורכו כ-4.5 קילומטרים, שבו זורמים מים מלוחים המעורבים במים מתוקים מזוהמים (המליחות משתנה ממי ים לכשליש מליחות מי ים, עומס אורגני משתנה בהתאם ליחסי הערבול שבין המים המתוקים והמלוחים).
המים המלוחים מקורם במי ים המשמשים לקירור תחנת הכוח מופעלת הגז טבעי "רדינג" ומוזרמים לירקון, כדי להעלות את מפלס מימיו לצורכי קיט ונופש.
נחלי החוף בישראל קיימו בעבר אוכלוסיות גדולות של דגים ממינים שונים, ממוצא אפריקני וממוצא אסייתי.
לאחר זיהום הנחלים האלה נעלמו מהם אוכלוסיות הדגים כמעט כליל.
נחל הירקון, על אף שגם הוא סבל מבעיות זיהום ומהפחתת הזרימה בשל שאיבת יתר ממקורותיו, מקיים עד היום חברה מגוונת של דגים, החיים בשלושת קטעי הנחל.
במעלה הנחל שהוא הקטע הנקי מתקיימים לבנוני הירקון, שפמנונים, קרפיונים, צלופחים, אמנונים וגמבוזיות.
בקטע הירקון התיכון שהוא גם המזוהם, מתקיימים קרפיונים, שפמנונים, אמנונים, צלופחים וגמבוזיות.
בקטע המלוח של הירקון מתקיימים קיפונים, צלופחים ואמנונים, בעיקר סמוך לגדות הנחל, באזורים עם תשתית אבן ומקומות מסתור.
הדגים המצויים כיום בירקון הם:
בקיץ 1999 התייבשו לחלוטין מספר קטעים מנחל הירקון כתוצאה מהבצורת החמורה.
המין לבנון הירקון (Acnthobrama telavivensis) עמד בפני סכנת הכחדה.
רשות נחל הירקון, הגן הזואולוגי של אוניברסיטת תל אביב ורשות הטבע והגנים יזמו פרויקט להצלת המין על ידי שימור גרעין הרבייה וריבויו במערכת מנוטרת של מכלים ואקווריומים שהוקמה בגן הזואולוגי.
בסוף 1999 מנה גרעין הרבייה 100 דגים שנאספו מן הירקון.
בדצמבר 2005 נחנכה לצד הירקון בריכה המשמשת כמערכת חצי טבעית, מימיה מי הירקון, אך תנאיה מבוקרים – איננה מאפשרת יציאת לבנונים לנחל או חדירה של מיני דגים מן הנחל לבריכה.
הבריכה תאפשר ניטור ומעקב אחר דגי הלבנון מגרעיני הרבייה של הגן הזואולוגי ותסייע בפתרון חידת אי התרבותם של הדגים המושבים בסביבתם הטבעית – הירקון.
בתחילת 2002 הושבו לירקון העליון ולאגמונים בגני יהושע 2,000 דגים צעירים.
באביב 2003 הושבו 600 דגים בוגרים נוספים.
הדגים שרדו רק בחלק הנקי של הנחל.
ב-2012 נמצאו, בפעם הראשונה לאחר עשרות שנים, דגי לבנון הירקון גם בקטע המרכזי של הנחל שהיה בעבר מזוהם במיוחד.
וב-2016 גם באזור תל אביב, למעט הקטע בו זורמים מי ים.
יונקים, עופות וזוחלים בבית הגידול
לאורך נחל הירקון מצויות הנוטריות שניזונות מצמחי מים הגדלים בנחל ומצמחי גדות.
בריכת הנופרים במעלה הירקון זכתה להיקרא כך משום שהנוטריות אוכלות את כל הצמחייה הטבולה האחרת, מלבד צמחי הנופר.
במעלה הנחל ישנה גם אוכלוסייה של חתולי ביצות וגם של דורבנים.
לאורך הנחל חיים מינים רבים של עופות ימיים.
מבין היציבים בולטים הסופיות, אנפות לילה ופרפור עקוד.
בירקון חורפים מינים אחדים של אנפות: לבנית גדולה, לבנית קטנה, אנפה אפורה, קורמורנים ושלדג גמדי.
בסביבת הנחל, בצמחייה ובעצים, מצויים עורבים, בזים, דררות וציפורי שיר רבות.
בפארק הירקון נמצא הצפארי ממנו נמלטות מדי פעם ציפורים אקזוטיות, כמו המיינה המצויה שהתנחלה באזור ובהדרגה פולשת לשטחים נוספים.
בנחל הירקון חיים צבים רכים בכל הקטעים, כולל בזה המלוח, ואילו צבי ביצה מצויים רק בקטעים שזורמים בהם מים מתוקים ומי קולחים.
בסוף העשור הראשון של המאה ה-21 שבו ונצפו תנים זהובים באזור פארק הירקון.
מספר התנים בפארק הוא כשלושים פרטים.
הם ניזונים בעיקר מאשפה ומבני אדם המאכילים אותם, ועל כן אוכלוסייתם משגשגת.
לאחר תלונות של חלק מתושבי השכונות הצמודות לפארק ברמת גן ובתל אביב, רשות הטבע והגנים החלה לנסות ללכוד את התנים ולהעבירם לאזורים פחות מיושבים, אך בעקבות התנגדות לפעילות זו היא הופסקה.
הטיית המקורות, שינוי איכות המים ומשטר הזרימה גרמו לפגיעה ולהיעלמות מינים רבים של חסרי חוליות מנחל הירקון.
מעלה הירקון היווה מקור מפלט למינים של חסרי חוליות שהתקיימו בנחל בעבר בכל קטעיו, ושרדו בו באוכלוסיות מצומצמות בחלקו הנקי.
במהלך השיקום האקולוגי של הירקון נעשה מאמץ להביא להתחדשות פאונת חסרי החוליות בירקון בשל חשיבותם במארג המזון.
מעלה הירקון: קטע זה עני יחסית במגוון מינים של חסרי חוליות, בהשוואה לנחלים אחרים שהם בלתי מזוהמים.
בולט במיוחד מיעוטם של מיני חרקי מים.
כמו כן, האוכלוסיות של מרבית המינים דלילות.
אם הם עדיין קיימים, הרי הם מוגבלים לבתי גידול מצומצמים, כמו הישחוריים, שנמצאו בריכוזים גדולים יחסית באזורי זרימה.
בהופעת כמה מהמינים ניכרת עונתיות.
הסיבה למיעוט מיני חסרי החוליות ודלילות אוכלוסיותיהם בקטע זה אינה ברורה.
ישנה השערה שזו תוצאה משולבת של לחץ טריפה גבוה מצד דגים וכושר רבייה נמוך.
ככל הנראה מושפעים תנאים אלה משינויים במשטר הזרימה ובאיכות המים.
הירקון התיכון: קטע זה עשיר בחסרי חוליות האופייניים לתנאי זיהום אורגני, ביניהם ריכוזים של החד-תא המושבתי פעמונית (Vorticella), תולעים נימיות (Namatoda), תולעת הצינורות (Tubifex) וזחלי הימשוש מהסוג כירונומוס (Chironomus).
כמו כן נמצאו סרטנים מהדפנאים והציקלופסיים (Cyclopida), חיטחביים, צדפונאים, והחילזון פיסלה (Physella acuta).
כמו במעלה הירקון, גם בקטע המזוהם, קיימת עונתיות בהופעת חלק מהמינים.
מיעוט המינים מתאפיין בחלקו באוכלוסיות צפופות ביותר.
דלות המגוון הביולוגי ועושר האוכלוסיות הם מאפיין טיפוסי למערכת אקולוגית הנתונה בתנאים קיצוניים באופן טבעי, או כתוצאה של מעשה ידי אדם כגון פיזור רעל או שימוש בדשנים כימיים.
המינים המעטים שהם בעלי סבילות גבוהה לתנאים קיצוניים נהנים בשל כך משפע מזון, חוסר תחרות ולחץ טריפה נמוך, המאפשרים התפתחות אוכלוסיות צפופות.
המינים הבולטים ביותר מבחינה זו הם תולעת הצינורות והימשוש כירונומוס, הידועים ביכולתם להתקיים בתנאי לחץ חמצן נמוך, הודות להמוגלובין מיוחד המומס בנוזל גופם.
מינים אלה גם משמשים אינדיקטורים ביולוגיים לתנאי עומס אורגני גבוה במים.
מורד הירקון: בקטע המלוח מצויים חסרי חוליות ימיים שחדרו עם מי הים, כדוגמת סרטני הבולטים (Balanidae) ותולעים רב-זיפיות (Polychaeta).
קיים עושר יחסי גדול יותר של סרטנים לעומת מיעוט חרקי מים.
ב"כיסי" מים מתוקים שבמים המליחים (Brackish water) נמצאים לעיתים חסרי חוליות של מים מתוקים.
מיני הצומח בירקון כוללים את אגמון האגם, אגמון החוף, גומא הירקון, גומא הפפירוס, ליסימכיה מסופקת, מדד זוחל, נהרונית צפה, נופר צהוב, נורית המים, ניידת החוף, נימפיאה תכולה, סוף רחב עלים, עדשת המים, ערידת הביצות, שבטבט ענף, קנה מצוי, פטל קדוש, ועוד.
בעבר היו צמחי המים הטבולים, הצפים והמזדקרים שבירקון מרובים ומגוונים.
בעקבות הפיתוח המואץ שנעשה בסביבות הנחל ובאגן הניקוז שלו, ולאחר שהחלו להזרים את מקורות הירקון משנת 1955 ואילך אל הנגב, החלו לחול שינויים גדולים במערכת האקולוגית הטבעית של הנחל.
לא רק שהתמעטו כמויות המים שזרמו בירקון, אלא שבקטעיו השונים החלו זורמים מי ביוב ביתיים, שפכים תעשייתיים וחומרי דישון חקלאי.
השינויים הללו גרמו בהכרח לערעור מאפיינים כימיים ופיזיקליים בבית הגידול, שהם בעלי חשיבות ממדרגה ראשונה ליכולת הקיום של צמחי המים.
תפוצתם של מינים רבים, שבעבר השתרעה על פני חלקים רבים בירקון, הצטמצמה והוגבלה רק למעלה הנחל.
גם צמחיית המים לאורך הקטע הנקי של הירקון נפגעה חמורות.
כיום, מגוון מיני הצמחים גדול במידה רבה בקטעי הנחל הנקיים לעומת הקטעים המזוהמים, כאשר גם לזיהום העונתי יש השפעה מכרעת על מגוון המינים.
שינויים גדולים ביותר התרחשו בהרכב המינים שגדלו בגוף המים.
ככל שהצמחים טבולים יותר במים, כך הם תלויים בטיבם.
כל המינים הטבולים והצפים נמצאו רק בקטעי הנחל הנקיים יחסית.
צמחי מים מזדקרים, לעומתם, כוללים מינים אדישים לזיהום ומינים הרגישים לו.
היעלמות המינים הרגישים לזיהום בקטעים המזוהמים אפשרה למיני צמחים לא רגישים לזיהום להתפרש על פני שטחים נרחבים לאורך הנחל.
בקטעים הנקיים יחסית ישנה חוקיות מסוימת בחיגור הצמחים, אך בקטעים המזוהמים כמעט שנעלמה חוקיות זו, וניכרה חדירה בולטת של עשבים שוטים של שדות מעובדים וצמחים הגדלים בצידי דרכים.
רוב המינים שמופיעים רק בקטע הנקי של הנחל נעלמו מהקטעים האחרים בגלל זיהומם.
השפעת דטרגנטים בריכוז 15 חל"מ היא הבולטת והמהירה בין מרכיבי הזיהום, כי בתוך זמן קצר נצרבים הצמחים קשות ונרקבים.
גם אמון בריכוז 40 חל"מ ומעלה, גורם לפגיעה בחלק ממיני הצמחים, משום השפעתו העקיפה עליהם, בכך שהוא מעודד התפתחות כמות רבה של אצות, הגורמות לעכירות גבוהה שפוגעת בצמחי המים.
מלבד הרגישות לזיהום, משפיעות גם נסיבות סביבתיות נוספות, כגון:
הימצאות עצים בעלי צל רחב לאורך גדות הירקון כמו אקליפטוס וערבה מחודדת, גרמה להיעלמות צמחים חובבי שמש בקטעים מסוימים.
הנוטריות ניזונות מצמחי מים, ומעדיפות במיוחד את הפקעות של הנימפאה התכולה, ובכך גרמו להיעלמותה.
ריסוסים חוזרים ונשנים שמיועדים למנוע דגירת יתושים בנחל.
הקטנת כמויות המים המשוחררות לזרימה בנחל.
האוכלוסייה המקורית של צמחיית הירקון מוצאת מקלט בגנים הבוטניים של אוניברסיטת תל אביב, ושם עוסקים בחקר האקופיזיולוגיה והריבוי של המינים.
נופי מים אפשר לשקם במהירות רבה ובמסגרת התוכנית לשיקום הנחל, החלה רשות הירקון להשיב לקטע הנקי חלק מהמינים שנעלמו משם במהלך השנים.
הירקון מהווה רקע למספר רב של סרטים ישראלים, בין היתר:
בסרט "חסמבה ונערי ההפקר" מתואר הירקון כמקום מחבואו של הנוכל אלימלך זורקין, שמסתתר עם כנופייתו בתוך תעלה צדדית מתחת לפני הקרקע.
כאשר חבורת חסמב"ה מנסה לתפוס אותו הוא נמלט בשחייה לירקון, אך נלכד ברשת.
בסרטי "אסקימו לימון" מופיע הירקון כמקום מפגש קבוע של הדמויות הראשיות לעריכת שיט.
כמו כן, מופיע הירקון במספר סצנות בסרטים "מציצים", "בלוז לחופש הגדול", "שמונה בעקבות אחד" ו"אלכס חולה אהבה".
הירקון גם מופיע כלוקיישן העיקרי בסרט "חתולים על סירת פדלים" (2012).
בסרט, המציג את שנת 1994, הירקון עוד מזוהם וחתול שנופל לתוכו הופך לרדיואקטיבי.
בנוסף מוצגים גם צופי הים ששוכנים באזור ומתחם הסירות שנמצא שם.
נחל הירקון שימש השראה למשוררים ולפזמונאים, בעיקר תל אביביים, והוא מוזכר בשירים ופזמונים ישראלים רבים.
להקת הבידור של הבריגדה היהודית, "מעין זה", שרה את שירו של יצחק יצחק "כל הדרכים מובילות לרומא" ובו השורה: "גדול הוא הריין, אך הירדן, הירקון, וגם נחל קישון, לי יקרו מכל אלה פי אלף, אמנון".
השיר "רק בישראל" של להקת חיל הים (מילים: אהוד מנור), המתאר תופעות ומקומות מיוחדים בישראל, מזכיר את הירקון ("הירקון תמיד ירוק").
המאורע המסופר ב"בלדה על יואל משה סלומון (מילים: יורם טהרלב), התרחש על גדות הירקון והוא מוזכר בשיר ("לאורך הירקון הרוח שר בקני הסוף").
שלישיית גשר הירקון קרויה על שם גשר הירקון שעל הנחל.
גם מאור כהן בשירו "ימי כולרה" מוחה על מצבו של הירקון ("...ליזול ואורנים מטוגן בכל אלה הירקון מוכתם").
חבורת בימות שרה את שיריה של נעמי שמר ובהם "שש עשרה" ("בסנדלים על גשר הירקון") ו"שני צלמי רחוב" ("ובתמונה - עיר והמונה: זוג על הירקון, אשה בחלונה").
בנה של נעמי שמר, אריאל הורוביץ, כלל בשירו "כל מי שאת" את השורה "לשיר זה כמו להיות ירקון", המתכתבת עם שירה הידוע של שמר "לשיר זה כמו להיות ירדן".
שירים המוקדשים לירקון: "שבע שורות על פלא הירקון" של רוני סומק (לחן ושירה: נמרוד לב); "פה ליד הירקון" של קרן פלס.
הירקון מאוזכר בשירים ישראלים המתארים את ההווי התל אביבי: "הבה נלך לתל אביב" (מילים: עמוס אטינגר) של "בצל ירוק" ("סירות שטות על הירקון"); "מותק תל אביב" של מזי כהן ("הליקופטר עם זנב...
אוריאל אופק כתב את הספר "שבע טחנות ועוד תחנה" על הרפתקאות ילדים בג'ונגל שלגדות הירקון (י' צ'צ'יק 1959).
ב-17 ביוני 2008 הוכרזו נחל הירקון ונהר לוס אנג'לס (Los Angeles River) כנהרות תאומים.
הכרזה זו התבצעה בעת ביקורו בישראל של ראש עיריית לוס אנג'לס אנטוניו ויאראיגוסה, במסגרת חגיגות ה-60 למדינת ישראל וחגיגות 100 שנה להקמתה של תל אביב.
ההסכם בדבר הנהרות התאומים נחתם בטקס שנערך על גדות הירקון, ועל אמנת הנהרות חתמו הן ראש עיריית לוס אנג'לס והן ראש עיריית תל אביב, רון חולדאי.
אבי בלקין ואבי לוי, פתלתל, יס דוקו
נַחַל הַבְּשׂוֹר הוא מגדולי הנחלים בנגב.
אורכו כ-80 קילומטרים ושטח אגן הניקוז שלו, כולל את הנחלים: באר שבע, סכר, רביבים, בוקר, אטדים, חברון, פטיש, בוהו וגרר, סך הכל כ-3,700 קילומטר רבוע.
את השם "נחל בשור" קבעה ועדת השמות הממשלתית, בעקבות הפסוק מספר שמואל , אם כי לא ידוע אם הנחל הנזכר בפסוק הוא אכן נחל זה ולכן במקור נקבע השם ללא ה' הידיעה.
בשל אזכורו המקראי בצמוד לצקלג, סברו חלק מאבות חקר ידיעת ארץ ישראל ב, דוגמת ישעיהו פרס, יוסף ברסלבי וזאב וילנאי, כי זיהוי נחל הבשור המקראי הוא בנחל גרר של היום וכי נחל גרר הוא הנחל הדרומי יותר המזוהה עם נחל הבשור.
למרות קביעת ועדת השמות, התקבע בציבור הישראלי השם נחל הבשור, ומאוחר יותר עודכן השם ברשומות.
ראשיתו של נחל הבשור בהר מחיה, שבגבול רמת עבדת ורכסי הנגב הצפוני.
מכאן יורד הנחל אל המישור הרחב המפריד בין מתלולי הגיר של רמת עבדת לבין קמר חלוקים וקמר בוקר שמצפון.
לאחר כארבעה קילומטרים מצפון להר מחיה נכנס הנחל לקער ברכס ירוחם המפריד בין קמר חלוקים לקמר בוקר, וממשיך לאורכו עוד כארבעה קילומטרים, עד למפגש עם נחל הרועה.
כאן פונה הנחל חדות מערבה, ותוך כדי יצירת מפער מים עמוק ומרשים (בערבית "דייקה"), הוא חוצה את קמר בוקר, ולאחריו ב"דייקה" נוספת את הקמר של כתף שבטה.
ליד מושב אשלים, שעל כביש טללים–ניצנה, יוצא נחל הבשור מתחום הרי הנגב הצפוני, אל מישורי חולות חלוצה.
מכאן הוא ממשיך צפונה, מהלך 17 קילומטר, עד חלוצה העתיקה.
מחלוצה ממשיך הנחל במישור עוד כ-12 קילומטר, עד לחיבורו עם נחל באר שבע, ליד באר אסנת.
כאן פונה הנחל לצפון-מערב, לעבר צומת צאלים, שהוא נקודת המעבר של הנחל מתחום החולות של חלוצה אל מישורי הלס הגדולים של מערב הנגב הצפוני.
הנחל נשפך לים התיכון מדרום לעזה.
באפיקו התחתון של הנחל, בעיקר בבתרונות הלס הנאספים אל האפיק הראשי ולפני חצותו את הגבול לרצועת עזה, יש בוסתנים של עצי שקד ותאנה וגם שקמה.
תופעה ייחודית הקשורה למהלכו של נחל הבשור היא העובדה שבחלקו התחתון, הצפוני, אגן הניקוז שלו אינו סימטרי – לנחל יש יובלים רק בגדה הימנית (המזרחית).
הדבר נכון לאורך עשרות ק"מ, עד לשפך נחל אסף לנחל הבשור (בקרבת צומת גמה).
לאחר נחל אסף, קולט נחל הבשור עוד שני יובלים ממערב, נחל ניצרה וערוץ ללא שם בתחומי חבל עזה.
בקטע הנחל שמצאלים ועד קיבוץ רעים מצויות נביעות מים.
לאורכו קיימת לסירוגין זרימת מים המזינה חישות קנה וסוף סבוכות, עצי אשל היאור ושיחי טבק השיח.
עין צאלים, עין שרוחן ועין בשור הם מקורות המים העיקריים של הנחל בקטע שבין צאלים לרעים.
בקטע המעיינות נמצא ריכוז של אתרים ארכאולוגיים שהחשוב שבהם הוא תל שרוחן, על גדתו המערבית של נחל הבשור.
קטע באורך כ-44 ק"מ בנחל הבשור, מוכרז או מוצע כשמורת טבע או כגן לאומי, מאזור מפגש נחל באר שבע עם נחל הבשור, ועד גבול חבל עזה.
בשלב זה הוכרזו כשמורה כ-11 אלף דונם (מרביתם בשנת 1967, חלקם בשנת 1977 בשמורת "צומת נחל הבשור ונחל באר שבע" והרחבה נוספת בשנת 2010), ועוד כ-3,600 דונם הוכרזו כגן לאומי אשכול.
שטחים נוספים מוצעים כהרחבה לשמורה זו או במסגרת "שמורת פארק הלס" העתידית.
גם מורד נחל הבשור בתחומי רצועת עזה הוכרז על ידי הרשות הפלסטינית כשמורת טבע בתחילת שנות ה-2000.
מעדויות הקיימות מתקופת מלחמת העולם הראשונה ומ-1929, עת חפר פלינדרס פיטרי בתל שרוחן, עולה כי רוב אפיק הנחל היה ריק מצמחייה וזו הייתה קיימת רק באזורים הקרובים לנביעות המים.
גם בסקר שנעשה בנחל בשנות ה-70 של המאה ה-20 לגבי הצמחייה המצב היה דומה.
אז נסקרו בנחל גם סירה קוצנית, לכיד הנחלים, ירבוז, כף אווז האשפתות, קייצת, דטורה, סמר, ינבוט השדה, הגה מצוי ועוד צמחים חד שנתיים.
בעקבות הקמת מפעלי רמת חובב החלה הזרמת שפכים תעשייתיים לנחל סכר, אשר מתנקז לנחל הבשור.
בנוסף, החלה הזרמת שפכים ממחנות הצבא באזור צאלים, כולל שפכים של סדנאות הרכב.
בנוסף להשפעות האקולוגיות הרגילות של זיהום מי התהום ושל משקעים רעילים, חל שינוי במאזן הצמחייה באפיק הנחל.
הקנה, הסוף, האשל וטבק השיח, אשר התגלו כעמידים לשפכים השתלטו על שטח המחיה של הצמחים החד-שנתיים וכתוצאה מהגידול בכמויות המים הרחיבו בצורה ניכרת את שטח גידולם וכך יצרו בשנות ה-80 את נוף האפיק הנוכחי עתיר הצמחייה.
מאידך, יש הטוענים כי הסיבה להתפתחות הצמחייה אינה השפכים בנחל, אלא הפסקת המרעה שהייתה בעבר באזור הנחל ונפסקה עם הפיכת האזור לשמורת טבע.
שינוי נוסף שחל היה הצטברות גדולה של קנים יבשים בבסיס הצמחייה.
זו הסיבה העיקרית לפריצה ספונטנית של שריפות מדי כמה שנים באפיק הנחל.
בגלל רציפות הצומח השריפות אף מתפשטות לחלקים גדולים של הנחל.
הצומח שנפגע בשריפה מתחדש במהירות אך הנפגעים העיקריים הם בעלי החיים של חישת הקנים.
גם בפאונה חלו שינויים בעקבות השינויים האקולוגיים והתערבות האדם.
חלק מהעופות ומהזוחלים שהיו קיימים באזור נעלמו ובמקומם הגיעו חזירי בר, צבי מים, נוטריות ודגי נאווית המליחות המיועדים להדברת זחלי יתושים.
בשנת 2004 שוחזר גשר הרכבת מעל נחל הבשור.
הגשר הונח על קורות עץ ביוני 1917 ועליו חצתה מסילת הרכבת רפיח – באר שבע, שנחנכה במאי 1918, את הנחל.
הרכבת פעלה שלושה ימים בשבוע וחדלה לפעול בשנת 1927.
נַחַל הָרוֹעָה הוא נחל בהר הנגב הצפוני, מיובלי נחל הבשור.
לאורכו שרידים מרשימים של חקלאות נבטית קדומה ומפעל מים שבאמצעותו חוצה הנחל את קמר חלוקים.
אחד מיובליו הוא נחל חצץ.
שמו הקדום של הנחל היה "ואדי חליקום", על שם החלוקים ששמם השתמר בקמר חלוקים.
השם נחל הרועה, יחד עם חניון הרועה שלידו, ניתן לו לזכרה של ברברה פרופר (1930–1952), שנרצחה במקום על ידי בדואים מהסביבה.
פרופר נולדה בגרמניה, לאם יהודייה.
עלתה ארצה וגדלה בירושלים, כבת מאומצת ליוהנה וד"ר עמנואל פרופר.
למדה באוניברסיטת נשאטל, שווייץ, פילוסופיה, תאולוגיה ושפות.
חזרה לארץ והתגייסה לצה"ל על אף שהייתה בת יחידה למשפחתה ושירתה שנתיים כסמלת בחיל המודיעין.
ב-15 במאי 1952 הייתה אחת מכתריסר מייסדי קיבוץ שדה בוקר, בהם חגי אבריאל, דניאל הלל ואחרים.
שימשה רועת הצאן ואחראית לענף הצאן כולו של הקיבוץ ונרצחה בספטמבר 1952 בידי בדווים מהסביבה.
רוצחיה טענו כי חשבו שעדר הכבשים שרעתה פרופר נלקח מהשבט הבדואי על ידי צה"ל.
עוד טענו כי בשל לבושה של פרופר לא שמו לב שמדובר בבחורה ואילו היו יודעים "לא היו נוגעים בה".
שני רוצחיה נתפסו, אחד מהם נידון ב-1955 למאסר עולם, ואילו השני מת בכלא בטרם החל המשפט.
בעקבות רציחתה נכתבו שני שירים לזכרה: "הנערה משדה בוקר" (מילים: נתן אלתרמן), ו"אליה על ברברה משדה בוקר" (מילים:אנדה עמיר-פינקרפלד).
קרן קיימת לישראל הקימה על שמה את "חניון הרועָה" מול הכניסה לקיבוץ שדה בוקר.
נַחַל זוֹהַר הוא נחל אכזב בדרום מדבר יהודה.
הנחל זורם ממערב למזרח ונשפך לים המלח מדרום ליישוב נווה זוהר.
כביש ערד - ים המלח נסלל במקביל לנחל.
כביש 90 עובר מעליו בגשר זוהר.
קרוב לשפך הנחל ניצב מצד זוהר.
לאחר שיטפון בנחל, מתמלא גב זוהר, גב גדול, סמוך למצד.
נַחַל הַשּׁוֹפֵט (נחל שופט) הוא נחל בישראל, שנקרא על שם השופט האמריקאי-יהודי יוליאן מק.
הנחל זורם באזור רמות מנשה, כשהוא מתחיל את דרכו בין היישובים רמת השופט ועין העמק, דרך קיבוץ הזורע, ומסתיים בהישפכו אל נחל קישון.
מקורות המים הם מעיינות מקומיים.
הנחל עטור צמחייה - צמחי קנה, פטל קדוש, בוקיצה שעירה, הרדוף הנחלים, שנית גדולה, גרגר הנחלים, חרוב, ערבה מחודדת, ער אציל, אשחר ארץ ישראלי, טיון דביק, עיריוני צהוב, אספרג, עשבוניים שונים כמו כלניות ועוד; בסמוך לאפיק הנחל צומחים אורנים.
ניתן למצוא בנחל נוטריות וסלמנדרות, וכן ציפורים.
מי הנחל זורמים כל השנה הודות למעיינותיו, בעין השופט, עין ריחנייה, עין סיני ועין פרור, בהם נובעים מים במשך כל השנה.
מעיינות נוספים הנמצאים באפיק הנחל ומזינים אותו הם עין ששון ועין חשרת.
בעין פרור ניצב מבנה משאבה, המעביר מים מהמעיין לחוות עמק השלום, וסמוך לו תל ארכאולוגי גדול, ח'רבת א-פאריה.
לאורך נחל השופט ויובליו מסלולי טיולים יפים שלאורכם שמורת טבע, נקודות תצפית, פריחה בחורף ובאביב, מעיינות, ברכות מים לשכשוך אשדות ומפלים קטנים.
בשנת 2024 נחנך שביל מעגלי מונגש שהוכשר בידי קק"ל, המותאם לעגלות ולאנשים בעלי מוגבלות.
שלטי המידע לאורך השביל מותאמים לבעלי מוגבלות קוגניטיבית, ושלטי ההכוונה ופסי הפרדה על השביל מותאמים ללקויי ראייה.
בערוץ הנחל נמצאים גם אתרים כגון שרידי טחנת קמח עתיקה שארובתה בלבד נותרה שלמה, רמת השניים, עמק השלום ושבילי הליכה למוגבלי הליכה שמתחזקת עמותת לטם.
בנוסף, בנחל עובר שביל רמות מנשה.
נחל חֲדֵרָה הוא נחל אכזב ברובו.
תחילתו של נחל חדרה במזרח בעמק דותן בסמוך לאתר הפר והוא זורם מערבה בפיתולים רבים מצפון למבוא דותן, בין חרמש בצפון ונזלה אל-שרקייה בדרום, מדרום לבאקה א-שרקייה ובאקה אל-גרבייה ובין מאור ושדה יצחק אל נקודת החיבור בין נחל יצחק ונחל עירון מדרום לתלמי אלעזר.
הנחל זורם משם מערבה מצפון לחדרה ונשפך לים התיכון בתחומי פארק נחל חדרה, כמה עשרות מטרים דרומית לתחנת הכוח אורות רבין שבצפון חדרה.
חלקו העליון של הנחל נקרא בערבית ואדי אל-חֻדַ'יְרָה, אשר משמעותו "הירוק", והוא שנתן לעיר חדרה את שמה.
חלקו התחתון נקרא נהר אל-מַפְגַ'ר, אשר משמעותו האיטי, או הזורם לאיטו.
בשנת 1946 המשורר נתן יונתן התפעל מיופיו וייחודו של שפך הנחל וכתב עליו את השיר המוכר "חופים", שנפתח במילים:
הנחל אינו נשפך תמיד ישירות לים, ובעונת הקיץ מסתיים בחול, כ-5 מ' לערך מהים, ומכאן פתיחת השיר.
הנחל סבל מהצפות וממים עומדים בקיץ בגלל חסימת הזרימה לים ועל כן היווה את אחד המקורות למלריה בסביבות חדרה.
בשנת 1955 הוחל בביצוע עבודות ניקוז בנחל חדרה כדי למנוע את ההצפות.
באזור הגשר המוביל לתחנת הרכבת הוטה הנחל לאפיק חדש.
העבודות התפרסו על פני מספר שנים ובשנת 1959 דווח על השלמת 70% מהעבודות.
בתחילת 1961 הוקמה באופן רשמי רשות ניקוז נחל חדרה.
מימי הנחל שימשו את החקלאים שעיבדו חלקות לאורכו, כמו חוות חפציבה.
הנחל עצמו שימש לטיולים על גדותיו ולשיט.
אולם בשנות ה-50 של המאה ה-20, עם התפתחות התעשייה בחדרה, החלה הזרמה של כימיקלים לנחל והחקלאים נאלצו להפסיק לשאוב מים מהנחל.
במיוחד פגעו בנחל השפכים של מפעל נייר חדרה.
בראשית 1967 הוצגה תוכנית להפסקת הזרמת שפכי התעשייה לנחל וטיהורו, אולם עברו שנים רבות עד שהתוכנית יצאה אל הפועל.
על הנחל עבר גשר ישן בכביש 4. בשנות ה-60 של המאה ה-20 היווה הגשר פקק בתנועה הזורמת בכביש.
גשר נוסף באורך 27 מטר הוקם על הנחל בעת הקמת כביש החוף.
כיום פועלת בשפכו של הנחל תחנת שיקום וטיהור מי הנחל.
הקטע המערבי של נחל חדרה (בין כביש החוף לבין שפך הנחל לים) שוקם על ידי קק"ל וחברת החשמל.
הוקמה מנהלת פיתוח לפארק ברשות קק"ל, ובה שותפים גם חברת החשמל, עיריית חדרה, המשרד להגנת הסביבה והרשות לשמירת הטבע והגנים הלאומיים.
עבודות השיקום כללו הנחת צינור המזרים את המים החמים מתחת לתחנת הכוח אל הנחל.
מים אלה נשאבים מן הים ונפלטים חזרה אל הנחל נקיים ובטמפרטורה של כ- 24 מעלות בחורף וכ- 37 מעלות בקיץ.
על הגדה הצפונית נוצרה סוללה בגובה של 17 מטרים מאפר פחם של תחנת הכוח.
סוללה זו כוסתה בעפר ויריעות קוקוס, וניטעו בה עצים ושיחים, המייצבים אותה ומונעים את סחיפתה.
הגדה הדרומית של הנחל יוצבה באבנים ובטון והפכה לטיילת.
גשר מיתרים, המשמש להולכי רגל ורוכבי אופניים, נחנך בפארק ב-2014 ומקשר בין גדות הנחל.
הגשר באורך 87 מטר תוכנן על ידי האדריכל רון מרגולין.
התאורה עוצבה על ידי המהנדס איתמר מגן.
בעת העתיקה שכנה עיר חשובה על גדתו הדרומית של הנחל.
שרידים של ההתיישבות נמצאים בתל זרור.
אזור נחל חדרה היה מיושב בדלילות במאה ה-16 והישובים על גדותיו באותה תקופה כללו את כפר ימה ושלוש מהנזלות.
במאה ה-18 הורחבו יישובי הנזלות והוגדל מספרם (נזלת א-שרקייה, נזלת אל ע'רביה, נזלת אל וואסטה, נזלת אבו נאד, נזלת עיסא וחרבת שג'רה), והוקמו באקה אל-גרבייה, באקה א-שרקייה וג'ת.
אולם במישור החוף נותר האזור סביב נחל חדרה ללא יישובים, בגלל המלריה.
בשנת 1891 הוקמה חדרה ובשנת 1906 הוקמה חוות חפציבה על הקטע המערבי של הנחל.
ב-1940 התיישב על גדות הנחל שבט בדואי בשם אל-מפג'ר.
ב-1963 דרשה פיק"א שרכשה את הקרקע מרשות הפיתוח לפנות את השבט שמנה אז 130 נפש.
בימי החורף נוהגים לקנן בערוץ נחל חדרה קורמורנים המגיעים מערבות אוקראינה.
חנייתם ליד נחל חדרה התאפשרה לאחר שהנחל שוקם בעזרת הזרמת מי הקירור של תחנות-הכוח של חברת החשמל.
מים אלה מוזרמים דרך הנחל בחזרה לים ושומרים על ניקיונו.
את המושבה ניתן לראות בחוות חפציבה ובמעוף הציפורים באזור מחלף קיסריה.
לישראל מגיעים מדי חורף יותר מ-20,000 קורמורנים, חלקם לאזור שמורת החולה וצפון ים כנרת, אבל מושבת החורף הגדולה ביותר של הקורמורנים בישראל - 9,000 במספר - ממוקמת באזור זה.
נַחַל זָוִיתָן או וואדי זוויתניין (נחל הזווית הכפולה)) הוא נחל איתן באזור רמת הגולן שאורכו כ־26 ק"מ.
מקור השם של הנחל הוא בתפניות החדות במסלול עמק הנחל.
הנחל ניזון ממעיינות קטנים שזורמים לאפיקו בחלקו העליון ומתחיל ברכס בשנית באוכף שבין הר חוזק לבין הר קורטם.
לכל אורכו מפלים קטנים ובריכות מים.
מבריכת מים בראש מפל הזוויתן, בריכה שבה משושים גדולים.
הנחל נשפך בסופו לנחל משושים.
לנחל מסלול מטויל המחולק לחלק עילי שאורכו כ-8 ק"מ ולחלק תחתי שאורכו כ-6 ק"מ.
בראשית המסלול המטויל שתי בריכות ענק בגובה של כ-8 מטר שתיהן, ולאחר כמה מאות מטרים נופלים מימי הזוויתן מגובה של כ־25 מטרים לבריכת מים נוספת עמוקה יותר.
לאחר מכן מתחתר הנחל בקניון עמוק, הקרוי "הנקיק השחור" ובו חובבי הסנפלינג גולשים.
בתחתיתו ממשיך הנחל עם מספר בריכות עד לחיבורו עם נחל משושים, בחלקו האחרון והמתון יותר של הנחל ישנו מעיין שכבה הקרוי "עין נטף" על שם שמימיו מטפטפים ויורדים בצורת חצי גורן, ומהם נשרכות שערות שולמית ועוד.
המצולעים האופייניים נוצרו תוך כדי התקררות זרמי לבה לאחר התפרצות געשית.
צורת המצולע המשוכלל מתקבלת כאשר פני הלבה מתקררים ומתכווצים, לעומת פנים הלבה אשר עודו לוהט ומוסיף לנוע.
בהמשך, מהתפתחות סידוק זה נוצרת צורת המצולעים המשוכללים הנחשפים בערוצי הנחלים.
גובה העמודים מגיע לכ־5 מטרים, כאשר רובם בעלי חמש, שש, ולעיתים אף שבע צלעות.
במדרונות נחל זוויתן צומחים אלון תבור, אלה אטלנטית, אשחר רחב-עלים, דנדנה רפואית, הרדוף הנחלים, חשפונית עדינה, לבנה רפואי, עבקנה שכיח, שיח-אברהם, שערות שולמית, שקד קטן-עלים, שרכרך ריחני ותאנה.
בסמוך לאפיק הנחל אותרו שרידים רבים של בתי כנסת מתקופת התלמוד, בין היתר בחורבת זוויתן, בחורבת זמימרה, בחורבת עסליה ובחורבת קצביה.
נחל זוויתן הוא חלק משמורת הטבע יער יהודיה.
השמורה הוקמה בשנת 2006. בתאריך 2 ביוני 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל, פרצו שרפות בשמורה בעקבות ירי מלבנון לאזור קצרין, בהן עלו באש כ-10,000 דונם בערך ביהודיה ובזוויתן.
השריפה חוללה נזק משמעותי לשמורת הטבע יער יהודיה כולל חלק מערוץ הזוויתן, זוויתן עליון, חלק מהנקיק השחור ועוד שטחים של מישורי עשב ומסלולי טיול.
נַחַל הֲדַס הוא נחל איתן בשרון הנמשך לאורך של כ-10 ק"מ.
ראשיתו במבואותיה הדרומיים של העיר קלקיליה, עובר דרומית לעיר כפר סבא, צפונית למושב שדי חמד, חוצה את מושב עדנים בטבורו מצפון לדרום, ומתחבר אל נחל קנה דרומית להוד השרון.
מרבית שטחה של כפר סבא נמצא באגן הניקוז של נחל הדס ונחל קנה.
משנת 1996 החל לפעול לצד הנחל דרומית להוד השרון מכון ביולוגי לטיפול בשפכים השייך לעיריות כפר סבא והוד השרון.
מי הקולחין המופקים בסופו של התהליך מוזרמים לנחל המהווה את אחד ממקורות נחל הירקון, ומשמשים לחקלאות ולהזרמה לים.
רשות ניקוז ירקון מתעתדת להסדיר את נחל קנה במהלך שנת 2018, כך שרוחבו של ערוץ הנחל במושב עדנים יהיה 18 מטרים, בנוסף לעוד 5 מטרים בכל גדה.
לתוכנית התנגדויות רבות של חקלאים ותושבים בעדנים שלצורך הרחבת הנחל יש כוונה להפקיע שטח אדמה גדול מתוך חלקות א' (החלקות עליהן נמצאים בתי המגורים).
ידידי נחל הדס היא קבוצת פעילי סביבה תושבי מושב עדנים, ירקונה, גני עם והוד השרון ששמו למטרה שימור ושיקום נחל הדס כמסדרון אקולוגי.
הקבוצה מארגנת מעת לעת פעילויות חברה וקהילה לאורך הנחל, וכן פרויקט תמונה ליום בו מצולם הנחל מדי יום והתמונה מפורסמת ברשתות החברתיות.
קבוצת ידידי נחל הדס משתפת פעולה עם רשות ניקוז ירקון, מועצה אזורית דרום השרון, עיריית הוד השרון, וועדים מקומיים של המושבים לאורך הנחל ורשות נחל ירקון.
נחל זֶרֶד הוא נחל הנזכר בתנ"ך בתחום מואב, בתיאור מסע בני ישראל לארץ כנען.
נחל זרד זוהה בידי מספר חוקרים עם ואדי חסה הנשפך לדרום ים המלח ובהתאם שימש השם נחל זרד במאות ה-19 וה-20 לציון ואדי חסה.
זיהוי אחר לנחל הוא ואדי טרפויה, נחל במזרח מואב, המתחבר לארנון מכיוון דרום מזרח, ואשר תואם את התיאור המקראי, ואת התרגומים הארמיים למקרא.
נחל זרד נזכר לראשונה בתנ"ך בספר במדבר בתיאור הגעתם של בני ישראל לתחום מואב, בסוף נדודיהם במדבר:
בהמשך, נזכר הנחל בספר דברים:
לפי המקרא עברו אפוא בני ישראל במזרח מואב, עד הגיעם לנחל ארנון, שהיה גבול האמורי.
נחל זרד היה התחנה האחרונה במסעם של בני ישראל טרם הגיעם לתחום האמורי בעבר הירדן, שאותו הורשו לרשת.
בתרגום יונתן והירושלמי על נחל זרד מובאים שני תרגומים: "נחל טרוויא" ו"נחל דמרבי חלפי וגילי וסיגלי".
אליעזר בן-יהודה הציע להסביר את שם הנחל על פי הצמחייה הצפופה על גדותיו.
בהתאם למסופר בתורה, נחל זרד עובר ממזרח לארץ מואב.
על כן, היו שזיהו את נחל זרד עם אחד היובלים המזרחיים של נחל ארנון.
אלואיס מוסיל זיהה את נחל זרד בואדי אל-סולטאני, אחד היובלים הדרום מזרחיים של הארנון.
אחרים זיהו את נחל זרד בואדי לג'ון, יובל דרומי של הארנון.
זיהוי שלישי היה בואדי סעידה.
החוקר יואל אליצור תומך בזיהוי נחל זרד בוואדי נח'ילה או בוואדי טרפויה, שני יובלים של נחל ארנון מדרום מזרח.
וואדי טרפייה מוזכר במיוחד כזיהוי טוב בגלל הדמיון בין שם הוואדי לבין התרגום ל"נחל טרוויא".
עם זאת, הזיהוי המקובל של נחל זרד הוא בואדי חסה, ובהתאם בתקופה המודרנית כונה ואדי חסה בשם העברי נחל זרד.
החוקר יוסף ברסלבי ביסס באריכות את הזיהוי הזה בין השאר על דמיון השם ערבי.