tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחסור בגלוקוז 6-פוספטאז כתוצאה מפגם גנטי מאפיין את מחלת פון-גירקה (von Gierke's disease), הגורמת לאגירת יתר של גליקוגן בכבד ובכליות.
גלוקוז-6-פוספט היא נגזרת של הסוכר גלוקוז המכילה קבוצת פוספט על פחמן מספר 6. מטבוליט זה נפוץ מאוד בתאים כיוון שהרוב הגדול של הגלוקוז שנכנס לתאים עובר זרחון בצורה זו.
קיימים מספר מסלולים מטבוליים בתא המנצלים גלוקוז 6-פוספט; השניים העיקריים הם הגליקוליזה ומסלול הפנטוז פוספט.
בנוסף למסלולים אלו, גלוקוז-6-פוספט יכול להיארז כמקור אחסון בתור גליקוגן (בתאים אנימליים) או כתאית (בצמחים).
הגליקוגן נפוץ בכבד ובשרירים בצורת אצל מרבית בעלי החיים הרב תאיים.
בשאר האורגניזמים אחסון תאית או גליקוגן מתבצע באברונים תוך-תאיים.
בתוך התא גלוקוז-6-פוספט נוצר על ידי זרחון של מולקולת גלוקוז בפחמן מס 6. פעולה זו מזורזת, ברוב התאים, על ידי האנזים הקסוקינאז.
בבעלי חיים מפותחים יותר פועל האנזים גלוקוקינאז בתאים מסוימים, בדרך כלל בתאי הכבד.
בריאקציה זו נצרכת מולקולת ATP אחת.
הסיבה העיקרית לזרחון זה היא כדי למנוע דיפוזיה של גלוקוז מהתא דרך הממברנה או דרך נשאי גלוקוז.
פירוק הפולימר גליקוגן ליחידות גלוקוז-1-פוספט, על ידי האנזים גליקוגן פוספורילאז בתהליך הגליקוגנאוליזה (glycogenolysis), ממשיך בדרך כלל ליצירה של גלוקוז-6-פוספט בתגובה אותה מזרז האנזים פוספוגלוקומוטאז.
כעת ניתן להשתמש בגלוקוז-6-פוספט לתהליך הגליקוליזה או לשחרר את קבוצת הפוספט מגלוקוז-6-פוספט לקבלת סוכר גלוקוז חופשי היכולה לעבור את הממברנה ולצאת אל מחזור הדם.
כאשר יחס +NADP ל- NADPH עולה (ירידה בכוח המחזר בתא) גלוקוז 6-פוספט עובר חימצון (תוך חיזור +NAD ל- NADH).
תגובה הפיכה זו היא השלב ההתחלתי של מסלול הפנטוז-פוספט שמייצר את הקופקטור NADPH ואת ריבולוז-5-פוספט שהוא מקור פחמן לייצור מולקולות אחרות.
תהליך זה מתרחש גם כאשר הגוף זקוק לנוקלואיטידים לשם בנייה ויצירת דנ"א.
כאשר הגוף זקוק לאנרגיה או לשלד פחממני לצורך סינתזה, גלוקוז-6-פוספט נכנס למסלול הגליקוליזה, שם הוא נהפך, בתחילה, לפרוקטוז-6-פוספט על ידי האנזים פוספוגלוקוז איזומרז.
בתום התהליך הקטבולי מופקות מולקולות ATP (רווח באנרגיה).
כאשר רמת הגלוקוז בדם גבוהה, הגוף מאחסן את הגלוקוז העודף כגליקוגן.
גלוקוז-6-פוספט עוברת איזומריזציה על ידי האנזים פוספוגלוקומוטאז לגלוקוז-1-פוספט וממולקולה זו, ביחד עם uridine triphosphate (UTP), מתקבל UDP-גלוקוז.
לאחר מכן, האנזים גליקוגן סינטאז, מוסיף את יחידת הגלוקוז של UDP-גלוקוז לשרשרת גדלה של גליקוגן.
כאשר רמת הגלוקוז בדם נמוכה, גליקוגן סינטאז מעוכב באמצעות זרחונו על ידי פרוטאין קינאז, ובניית המאגר מעוכבת.
במסלול הגלוקונאוגנזה, המתרחש בכבד ובכליות גלוקוז-6-פוספט הוא המטבוליט האחרון לפני גלוקוז.
במידה והמסלול ממשיך לאגירת גלוקוז הפוספט אינו מוסר אלא עובר איזומריזציה לעמדה 1 .
במידה והגוף נמצא בתנאי הרעבה הגלוקוז מיועד להפרשה למחזור הדם.
במקרה זה האנזים גלוקוז 6-פוספטאז מסיר את הפוספט בריאקצית הידרוליזה והגלוקוז משתחרר למחזור הדם.
גלוקוקינאז נקרא גם הקסוקינאז IV הוא אנזים קינאזי, כלומר מזרז הוספת קבוצת זרחה למולקולה אחרת, אשר מזרז הוספת זרחה לגלוקוז על פחמן מספר 6 בתהליך הנקרא זרחון.
בכך הגלוקוז המשמש כסובסטרט הופך לגלוקוז-6-פוספט (G6P).
תגובה זו היא הראשונה בתהליך הגליקוליזה.
גלוקוקינז מצוי בעיקר בהפטוציטים ובתאי בטא בלבלב של בני אדם ושל רוב בעלי החוליות.
עם זאת, ניתן למצוא אותו גם במעי ובמוח בכמויות קטנות.
לגלוקוקינאז תפקיד חשוב בוויסות מטבוליזם של פחמימות בשל היותו גלאי גלוקוז.
גלוקוקינאז מווסת את פעילות התא כתגובה לעליה או לירידה בכמות הגלוקוז כמו שקורה בשובע לאחר ארוחה או בזמן רעב.
פגיעה בפעילות אנזים זה עלולה לגרום לסוכרת לא סטנדרטית או לחלופין להיפר גליקמיה.
גלוקוקינאז הוא איזואנזים מסוג הקסוקינאז המקושר הומולוגית, לפחות לשלושה הקסוקינאזים אחרים כלומר הוא שייך לקבוצת אנזימים המזרזים את אותה הריאקציה, שבה מוסף לסוכר בעל שישה פחמנים קבוצת זרחה.
בנוסף לכך לגלוקוקינאז יחד עם שלושה אנזימים מאותה הקבוצה יש אב קדמון אבולוציוני משותף.
אף על פי כן, גלוקוקינאז מקודד על ידי גן נפרד, ויש לו תכונות קינטיות שונות משאר ההקסוקינאזים הגורמות לו לפעול שונה מהם תחת אותם נתונים ה.
האפיניות של גלוקוקינאז לסוכר נמוכה יותר ובשל כך ריכוז הסוכר משפיע מאוד על פעילותו.
כמו כן הוא אינו מעוכב על ידי תוצר הריאקציה אותה הוא מזרז G6P.
גלוקוקינאז יכול לבצע את פעולת זרחון הגלוקוז רק כאשר ריכוז הסובסטרט גבוה מספיק.
קבוע המיכאליס-מנטן (Km) של הגלוקוקינאז גבוה פי 100 מזה של הקסוקינאז І, ІІ, ІІІ.
קבוע זה מייצג את מידת היציבות של אנזים מחובר לסובסטרט, ככל שהקבוע יותר גבוע כך יציבותם יותר רעועה.
עיקרון הסובסטרט בחשיבות הפיזיולוגית הוא הגלוקוז, והתוצר הכי חשוב הוא G6P .
הסובסטרט הנוסף שממנו נלקח הפוספט הוא ATP.
ה-ATP משתתף בתגובה כאשר הוא מוצמד למגנזיום כקופקטור.
יתר על כן, תחת תנאים מסוימים גלוקוקינאז, כמו האקסוקינאזים אחרים, יכול לזרחן הקסוז (חד סוכר עם 6 פחמנים) ומולקולות אחרות שדומות מספיק.
לכן יותר מדויק לתאר תגובת הגלוקוקינאז הכללית כך:
בין הסובסטרטים אותם מסוגל לזרחן גלוקוקינאז נמצאים מנוז, גלקטוז וגלוקוזאמין, אבל הזיקה של גלוקוקינאז למולקולות אלו דורשת ריכוזים אשר לא נמצאים בתאים באופן טבעי על מנת לאפשר פעילות משמעותית.
גלוקוקינאז הוא חלבון מונומרי בעל 465 חומצות אמינו ומשקל מולקולרי באזור 50 קילו דלטון.
באנזים לפחות שני שקעים, האחד חלק מן האתר הפעיל שקושר גלוקוז ו-MgATP, והשני ככל הנראה משמש כמקום קישור למאקטב אלוסטרי.
גלוריה גיינור היא זמרת אמריקאית, שהתפרסמה בעיקר בזכות להיטי עידן הדיסקו "I Will Survive", "Never Can Say Goodbye", "Let Me Know", ו-"I Am What I Am".
הצלחתהּ הראשונה התחוללה בשנת 1975, עם הוצאת האלבום Never Can Say Goodbye, שפרסם אותה כזמרת דיסקו.
ב-2020, זכתה בפרס גראמי השני שלה, על אלבום האולפן התשעה עשר שלה, Testimony.
גלורי הול (מאנגלית: Glory hole) הוא כינוי לחור בקיר או במחיצה אחרת, לעיתים קרובות בין תאי שירותים ציבוריים, או תאי צפייה בחנויות סקס וספריות וידאו לפורנוגרפיה.
השימוש בגלורי הול נעשה למטרות השתתפות באקט מיני או צפייה בפעילות מינית בתא הסמוך לשם גירוי מיני.
גלורי הול מאפשר, בחסות המחיצה, לבצע סוגים שונים של פעילויות מיניות באופן אנונימי.
השימוש בגלורי הולס החל כפי הנראה בראשית המאה ה-18 בבתי שימוש ציבוריים בסביבתה של לונדון, כשקודם לכן נודעו למונח מובנים שונים מהמובן המיני.
ממחצית המאה ה-20 התפשטה התופעה ברחבי ארצות הברית ומדינות נוספות.
ספרות הומוארוטית וסרטים פורנוגרפיים רבים הוקדשו לשימושים המיניים בגלורי הול, והוא הפך בקרב אוכלוסיות שונות לסמל ארוטי ולביטוי של תרבות הקרוזינג ההומוסקסואלית.
ברבות השנים, זכתה תופעת השימוש בגלורי הולס להכרה גם בתרבות הפופולרית ביצירות אומנות וקולנוע שונות.
במלאכת ניפוח הזכוכית זהו כינויו של פתח הכור בו מחוממת הזכוכית בשלבי הניפוח השונים.
הגלורי הול הוא גם כינוי לפתח הניקוז של מי מאגרים הנשאבים אל תוך סכר בדרכם לעברו השני.
בקרב יורדי ים, המונח היה מצוי בשימוש הצי המלכותי וצי הסוחר כביטוי למקום בו שרר חוסר ניקיון וסדר, כמו בחדרי הדיילים או בתא הזנת הפחם למנוע הקיטור.
הגלורי הול במובנו המודרני הוא כאמור חור בקיר או במחיצה אחרת, באתרים ציבוריים, למטרות קיום אקט מיני.
אחת הדעות הרווחות על מקורו של הגלורי הול הראשון במובנו המודרני היא כי מדובר היה בחור הצצה שהתרחב עם רצונם של גברים למגע פיזי ביניהם.
יש הטוענים כי הגלורי הול המודרני הראשון נוצר בשנת 1700 במשתנה ציבורית סמוך למלון סבוי בלונדון, וכי גלורי הולס רבים פעלו באזור בשנים שלאחר מכן.
קיימות גם עדויות לפעילות מינית של גברים בבתי שימוש ציבורים באמסטרדם, בשנות ה-60 של המאה ה-18.
מאמצע המאה ה-20 החלו להופיע גלורי הולס בבתי שימוש של בתי קולנוע, אוניברסיטאות, תחנות דלק, ברים גאים וחנויות למבוגרים ברחבי ארצות הברית.
במקביל להופעתם החל שימוש במחיצות מפלדת אל-חלד במקום מחיצות השיש והעץ ששימשו להפרדת תאי השירותים והיוו מטרה נוחה למדי עבור יוצרי הגלורי הולס.
לחלופין היו מקומות שבחרו למלא את החורים או להסיר את דלתות התאים מתוך תקווה שהדבר ימנע את הפעילות המינית שהתבצעה במקום.
בישראל פעלו ופועלים בזמנים שונים גלורי הולס בתחנות מרכזיות, כזו שבתל אביב, או בבאר שבע, במרכזי מסחר גדולים כבדיזנגוף סנטר, בסאונות ומועדוני סקס לגברים באזור תל אביב.
המעבר ממקומות מפגש ציבוריים כגון פארקים למקומות פרטיים למשל סאונות, מאבקם של מוסדות שונים בקיום הפרקטיקה בתחומם, התפתחות זירת ההיכרויות המקוונת וכן מחלת האיידס שהובילה להערכה מחודשת בקרב הומואים רבים באשר לפרקטיקות המיניות שלהם, הובילו במקומות שונים כיום לדעיכה מסוימת בשימוש בגלורי הולס.
עם זאת, כיוון שהפרקטיקה נחשבת לארוטית ומעוררת גירוי מיני לכשלעצמה, הגלורי הולס מוצבים בסאונות ומועדוני מין רבים.
את הגלורי הול מנקבים או קודחים לרוב בגובה המותניים במחיצות של בתי שימוש ציבוריים או בתאי הצצה של חנויות סקס, על מנת לאפשר קיום של יחסי מין שונים דרכו.
הפעילות השכיחה בגלורי הולס היא מין אוראלי, ובמידה פחותה מכך גם מין אנאלי, אוננות ומין וגינאלי.
האנונימיות שמתאפשרת בקיום פעילות מינית באמצעות הגלורי הולס עונה לצרכים של אוכלוסיות שונות שנמנעות מסיבות שונות מקיום פעילות זו באופן אחר.
כך למשל, יש המשתמשים בגלורי הולס כדי להתגבר על דימוי עצמי נמוך שמקורו בתכונות פיזיות ומראה חיצוני.
עבור אחרים המתאפיינים בהומופוביה מופנמת, המחיצה משמשת כדרך להחפצתו של הצד השני ושל היחסים המיניים.
גם לעובדת היותם של הומואים רבים בארון, או להיותם נרדפים בידי גורמים שונים בחברות שונות יש השפעה על הבחירה בפעילות אנונימית ומזדמנת זו.
בחלוף השנים ועם הפיכת השימוש בגלורי הול לפרקטיקה מינית שגורה בעיקר בקרב גברים המקיימים יחסי מין עם גברים, החלו גברים שונים מוצאים את עצם ההשתתפות בה ואת האנונימיות הנלווית לה כמקורות גירוי וכסמל לארוטיקה.
הגלורי הולס היו בשיאם בתקופות בהן הומואים נחשבו לסוטים, ומקומות המפגש של הומואים היו מחתרתיים והיו יעד להתנכלויות, הן מצד הרשויות והן מצד אנשים פרטיים.
התנכלויות הומופוביות מצד אנשים פרטיים כללו בין השאר הכאה, התעללות, ניסיונות שוד ופציעות גופניות.
קיום סקס בפרהסיה אסור על פי חוק במרבית העולם, ופעולות שיטור חשאיות משמשות לאכיפת חוקים מעין אלו.
ההשלכות האישיות על המשתתפים בפעילות הגלורי הולס כוללות חשיפה לפיקוח משטרתי, השפלה ציבורית, הוצאה מהארון והסתכנות בהרשעה פליליות.
סביב פרוץ מחלת האיידס בשנות ה-80 ואי-הוודאות לגבי גורמיה, המחלה כונתה כשל חיסוני של הומוסקסואלים (GRID-Gay-Related Immunodeficiency).
הייתה סברה כי מועדוני סקס כגון סאונות להומואים הם הגורמים למחלה.
במרוצת השנים כאשר גילו כי נגיף האיידס עובר בסקס לא מוגן התפרסמו מחקרים רבים אשר בודקים האם במועדוני סקס מקיימים סקס מוגן או לא.
במחקרים שונים מצאו כי במועדוני סקס יש נטייה גדולה יותר לסקס בטוח מכיוון שיש בהם לחץ חברתי ורצון לא להיות מתוייג בצורה שלילית וכמו כן במקומות הללו אמצעי מניעה זמינים.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20 אוזכר ה"גלורי הול" באמנות, בקולנוע, בטלוויזיה, במוזיקה ובתחומים נוספים בתרבות הפופולרית, ובכך הפך לביטוי ידוע גם מחוץ לגבולות תרבות הלהט"ב.
ההתייחסות ל"גלורי הול" בקולנוע נעשתה ברובה במסגרת קומדיה או פארודיה על התופעה.
בסדרות טלוויזיה וסרטים שונים שולב הגלורי הול באופן מובלע בעלילה, באחרים הוצגה התופעה כזרה בעיקרה לסטרייטים, ובמיעוטם נבנתה העלילה סביב התופעה.
בקומדיה השחורה "אמא סדרתית" של ג'ון ווטרס משנת 1994, רואה אחד מעדי משפט הרצח מבעד לגלורי הול את הדמות הראשית מתחבאת בתא השירותים הסמוך לו ובידה כלי הרצח.
סרט קודם של ווטרס מ-1977, "Desperate Living", כולל סצנה בשירותי הנשים, שבה מופיע גלורי הול כפול בגובה החזה שמיועד דווקא עבור שדיים.
אזכור מובלע אחר קיים למשל בסרט המדע הבדיוני מ-1987, "ג'ונסון הלוחמת בדרכים" (Cherry 2000), שמתרחש בחלקו בעיירה הדמיונית "גלורי הול" שבמדינת נבדה.
בקומדיית הפארודיה משנת 2000 "מת לצעוק", מופיעה דמותו של ריי, שנרמז על מיניותו ההומוסקסואלית והיותו בארון.
באחת הסצנות בסרט ניגש ריי לשירותים בבית הקולנוע, שם הוא שומע קולות של פעילות מינית מהתא הסמוך.
הוא מצמיד את אוזנו לגלורי הול שבין התאים ובמהרה חש באיבר מין נוגע באוזנו.
סצנות דומות באופיין הופיעו בסרטים נוספים כגון "הכי מתוק שיש" משנת 2002, בו נפגעת הדמות שמגלמת קמרון דיאז בעינה בעת הצצה לא מכוונת בגלורי הול; או בקומדיה "סקס דרייב" משנת 2008, בה הדמות הראשית, בעודה בשירותים ציבוריים, מקיימת מבלי משים מגע באמצעות הגלורי הול עם גבר מהתא הסמוך.
בקומדיה הטרגית "אירינה פאלם" מ-2007, בכיכובה של מריאן פיית'פול, נאלצת הדמות הראשית לחפש מקור הכנסה למימון הוצאות נסיעה לטיפול רפואי לנכדה.
מקור זה נמצא בדמות מתן שירותי מין דרך גלורי הול בחנות סקס.
במספר פרקים בסדרת הטלוויזיה "המגן", נבנתה העלילה בין היתר סביב אירועים של תקיפת גברים בעת השימוש בגלורי הולס.
כך גם אחד מפרקי הקומדיה "פילדלפיה זורחת" נסוב בחלקו סביב גילוי גלורי הול בבית השימוש בפאב שבו מתרחשת הסדרה, על ידי אחת הדמויות, פרנק (דני דה-ויטו).
הגלורי הול אוזכר גם בסדרות המצוירות "משפחת סימפסון","איש משפחה" ו"דירת המצוירים".
במשחק המחשב "GTA: San Andreas", משודרת פרסומת בתחנת הרדיו של המשחק, הקוראת לבקר בפארק השעשועים "גלורי הול" הפתוח עד השעות הקטנות של הבוקר, ובו "זרים הופכים לחברים ואין צורך לדעת שמות".
ביצירתו של האמן האמריקאי קית' הרינג מ-1980 הקרויה "גלורי הול", מתואר אדם הניצב מעברה האחד של מחיצה, ומן העבר השני קהל המונים מניף זרועותיו לעבר איבר מינו המזדקר דרך גלורי הול במחיצה.
אמן נוסף שבחר לציין את התופעה באחד ממיצגיו הוא ז'אן-מישל אותונייל הצרפתי (1995).
מוזיקאים שונים כזמר בנג'מין ביוליי, או להקת הניו ווייב הצרפתית Indochine, בחרו לכנות את שיריהם בשם גלורי הול.
המונח "גלורי הול" מצא את דרכו אף לעולם הפרסום.
גלוריה לורה מורגן ואנדרבילט הייתה ציירת, מעצבת אופנה, יורשת מיליונים ואשת חברה ניו יורקית, גולת הכותרת של עיצובה היה ג'ינס-המעצבים הראשון שנועד לנשים.
רעייתם של ארבעה בעלים, בהם המנצח לאופולד סטוקובסקי ושל הבמאי סידני לומט, אמו של מגיש הטלוויזיה אנדרסון קופר.
בין מאהביה נמנו מרלון ברנדו, הווארד יוז, פרנק סינטרה, ג'ין קלי, גורדון פארקס ואחרים.
ואנדרבילט נולדה לרג'ינלד קלייפול ואנדרבילט (Reginald Claypoole Vanderbilt ;1880 – 1925) ואשתו השנייה, גלוריה מורגן (Gloria Morgan ;1904 – 1965) בניו יורק.
בגיל 15 חודשים מת אביה והיא זכתה בכל הונו, כ-5 מיליון דולר.
בהיותה קטינה, ניהלה אמה את כספי הירושה בעבורה שהופקדו בקרן על שמה.
האם ושתי בנותיה הרבו בנסיעות לאירופה, האם ניהלה אורח חיים בוהמייני והרבתה לבזבז את כספי הירושה.
הדבר עורר את חמתה של דודתה של גלוריה (אחות-אביה), גרטרוד ואנדרבילט וויטני
(1942–1875 ;Gertrude Vanderbilt Whitney), שתבעה חזקה על הילדה ב-1934 בטענה שאמה חסרת מסוגלות הורית, מנהלת אורח חיים שערורייתי ומעורערת בנפשה.
המשפט, שהגיע עד לבית המשפט העליון של מדינת ניו יורק נוהל באור זרקורי התקשורת וסוקר בעיתונות בהרחבה.
בין היתר העידו במשפט משרתים של האם שרמזו על התנהגות לסבית מצידה.
לבסוף הכריע בית המשפט להוציא את הילדה מחזקת אמה ולמסור את גידולה לידי דודתה, אשה קרה ונוקשה.
ואנדרבילט למדה אמנות וציירה בצבע שמן וצבע מים.
בשנת 1968 חתמה חוזה להצגת יצירותיה על גבי כרטיסי הברכה של חברת הולמרק.
כאשת חברה נוצצת הופיעה בנשפים ונראתה עם גברים רבים בעלי השפעה והון.
כידידה של הסופר טרומן קפוטה, היוותה השראה לדמותה של הולי גולייטלי בסיפור ארוחת בוקר בטיפאני.
גולת הכותרת של עיצובה היה ג'ינס המעצבים הראשון המתאים לנשים ומחמיא להן.
הג'ינסים בעיצובה פרצו דרך לעיצוב מכנסיים אלה על ידי מעצבי צמרת.
כן עיצבה חולצות, נעליים, כלי בית וריהוט והעניקה את שמה לבושם.
חברת האופנה "גלוריה ואנדרבילט" מייצרת מספר מותגי אופנה ובושם.
ואנדרבילט כתבה מספר ספרים, מתוכם ארבע אוטוביוגרפיות.
בשנת 2009, בגיל 85, הוציאה לאור רומן אירוטי בשם "אובססייה: מעשייה ארוטית" (Obsession: An Erotic Tale), המבוסס אף הוא בחלקו על חייה.
בשנת 2016 יצר בנה אנדרסון קופר יחד עם הבמאית ליז גרבוז סרט דוקומנטרי אודות אימו בשם "אנדרסון קופר וגלוריה ונדבליט" בהפקת HBO.
הסרט האינטימי מציג את ניצחונותיה והטרגדיות בחייה של היוצרת ואשת החברה.
ב-1941, בגיל 17 התחתנה בהוליווד עם פאט דה-צ'יקו (Pasquale ("Pat") DiCicco), ממנו התגרשה ב-1945.
באפריל 1945 התחתנה עם לאופולד סטוקובסקי, ממנו התגרשה עשר שנים לאחר מכן.
מנישואין אלו נולדו שני בנים, סטניסלוס (סטן), יליד 1950 וכריסטופר (יליד 1952).
בין 1956 ו-1963 הייתה נשואה לבמאי סידני לומט.
ב-24 בדצמבר 1963 נישאה לסופר וויט אמורי קופר.
מנישואין אלו נולדו קרטר ואנדרבילט קופר (1965) ומגיש הטלוויזיה אנדרסון קופר (1967).
קרטר ואנדרבילט התאבד בקפיצה מחלון הפנטהאוז של אמו בקומה ה-14 ב-22 ביולי 1988.
נפטרה ב-17 ביוני 2019. הונה האישי הוערך ב-650 מיליון דולר, רובו הודות לתמלוגים מחברת האופנה שהייתה בבעלותה.
גלוריה הוא סרט מתח של הבמאי ג'ון קסאווטס משנת 1980, בכיכובה של ג'ינה רולנדס.
הסרט מספר את סיפורה של אשת מאפיה לשעבר אשר לוקחת תחת חסותה את בן שכניה, אשר משפחתו נרצחה בעקבות חיסול חשבונות של המאפיה.
רולנדס הייתה מועמדת באותה שנה לפרס אוסקר בקטגוריית השחקנית הראשית על תפקידה בסרט.
מקור הסרט הוא בתסריט אשר נכתב בידי קאסוואטס אשר לא תכנן לביים לסרט בעצמו.
אולם כאשר רולנדס, אשתו, הוזמנה להשתתף בתפקיד הראשי, היא ביקשה ממנו שיהיה הבמאי.
ברובע הברונקס שבעיר ניו יורק משפחה דלת אמצעים ממוצא פוארטו-ריקני מוצאת עצמה מאוימת על ידי המאפיה, לאחר שאב המשפחה, ג'ק, אשר עובד כרואה חשבון במאפיה מחליט להלשין על מעסיקיו לבולשת.
ביום בו מתוכננת הבריחה מפני המאפיה, חוזרת אם המשפחה, ג'רי, אל בית הדירות שלהם כאשר בלובי מחכה להם גנגסטר.
בהגעתה לדירה מסתבר מפי ג'ק כי המאפיה כבר יודעת על מעשיו, ושפנקס החשבונות אשר משמש כעדות לפשעי מעסיקיו של ג'ק מסכן את חייהם באופן ממשי, ושיכול להיות שמצבם כבר אבוד.
בלב הפאניקה מזדמנת אל דירתם השכנה גלוריה, אישה ערירית בגיל העמידה, וחברה של ג'רי.
לאור המצב המסוכן מבקשת ג'רי את עזרתה של גלוריה שתאסוף את ילדיה, הבת ג'ואן והבן פיל, בן השש.
בתחילה גלוריה מסתייגת אך לאחר שג'רי מסבירה בפניה את המצב היא נענית לבקשתה.
ג'ואן מסרבת לעזוב ולאור המצב מחליט ג'ק לא לבזבז זמן ושולח את פיל לבדו אל גלוריה, עם פנקס החשבונות.
בשיחתם האחרונה אומר ג'ק לפיל שעתה הוא אב המשפחה והגבר בסביבה, ועליו להתנהג בהתאם.
בזמן שפיל מוחזק בדירתה של גלוריה, אשר לראשונה נאלצת להתמודד מול נוכחות של ילד, מגיעה חבורת גנגסטרים אל דירתם של המשפחה ומחסלת את כולם.
פיל מנסה להיחלץ מן הדירה, וכאשר נכשל, מנסה להשתלח בגלוריה עם אוצר המילים הזעום שלו, ללא הועיל.
גלוריה מנגד, מנסה לנחם את הילד אל מול המצב הבלתי אפשרי.
מהר מאוד היא מבינה שאין באפשרותם להישאר זמן רב בבניין ושעליהם לברוח.
היא אורזת את מטלטליה ואת רכושה הנחוץ ובורחת עם פיל למלון.
למחרת בבוקר בורח פיל מן המלון אך מהר מאוד מגלה כי אין לו לאן ללכת, וחוזר אל המלון רגעים ספורים לפני שגלוריה עוזבת.
בין השניים מתפתח עימות כאשר פיל מנסה להוכיח את סמכותו הגברית, אך מהר מאוד נשבר מול כוחניותה השקטה של גלוריה.
במורד המדרגות מגלה גלוריה כי חבורת גנגסטרים אשר מצאה את מיקומם הגיעה אל חדרה, ושאלה הם חבריה מן עברה המלוכלך.
היא נמלטת עם פיל מן המלון ומנסה להסביר לו על עברה ואת הקשר שלה אל רוצחי משפחתו.
היא עוד מוסיפה שהייתה בכלא בעברה וקשירת קשר ביניהם עלול לסכן אותה, אך בדיוק אז מכונית הגנגסטרים מוצאת אותם.
הם מציבים לה ברירה להסגיר אליהם את הילד עם הפנקס, אך היא מנגד פותחת עליהם בירי, כאשר במנוסתם מתרסקת מכוניתם.
עתה, כאשר מהלך פעולותיה הופך אותה לאויבת המאפיה, מבינה גלוריה כי לה ולפיל גורל זהה, ושעל שניהם להימלט מניו יורק.
היעד בו היא בוחרת הוא פיטסבורג, פנסילווניה.
היא הולכת לבנק למשוך את כל חסכונותיה, ובחזרה משם על האוטובוס פוגשת את אחד מחבריה לשעבר במאפיה הנוזף בה על פזיזותה.
גלוריה ממהרת לרדת מן האוטובוס עם פיל ומחליטה לברוח הרחק אל פאתי העיר, והשניים מעבירים את הלילה במלון רעוע ומוזנח.
בהיכנסם למיטה מנסה פיל לפלרטט עם גלוריה, אך זו מהר מאוד שמה חוצץ ביניהם כדי להזכיר לו את מקומו של כל אחד מהם.
למחרת לוקחת גלוריה את פיל אל בית קברות על מנת שישא תפילה ראויה לזכר משפחתו ושולחת אותו לבחור מצבה שיעמוד מולה.
ברגע המעמד מול מותם של משפחתו נשבר פיל, נושא מילים קצרות ושבורות לזכרם וחוזר אל גלוריה.
בחזרה אל העיר השניים מגיעים אל תחנת הרכבת כדי לרכוש כרטיסים לפיטסבורג.
הם מתיישבים במסעדה לאכול ארוחת בוקר, אך כעבור דקות ספורות חבורת גנגסטרים המזוהה לגלוריה מתיישבת בשולחן סמוך להם.
גלוריה מחליטה לקחת את העניינים לידיה, וניגשת חמושה אל שולחנם עם הפינקס בחיקה כדי לסגור עסקה.
הגנגסטרים מסרבים באמרם כי הסמכות היחידה להחליט על כך היא בידי איש המאפיה טנזיני, וגלוריה מלאת החימה מאיימת עליהם לפרוק את נישקם.
לאחר שהם נותרים ללא תחמושת נמלטת גלוריה עם פיל בחזרה אל ביתה להעביר את הלילה.
ביום המחרת יוצאים השניים אל הרחוב, שם גלוריה אומרת לפיל כי היא שוקלת לשלוח אותו לפנימיה.
פיל מלא עלבון מתחיל להישתלח בגלוריה, בחיזוק טענותיו כי הוא גבר לעצמו ושהוא יכול להסתדר לבד.
גלוריה מחליטה לשחק לפי חוקיו שלו ומשאירה אותו לבדו, אך מהר מאוד היא מוצפת ברגשי אשם והיא ממהרת לחפש אחריו ברחובות הברונקס.
כאשר היא מוצאת אותו לבסוף הוא נאסף על ידי גנגסטרים אל דירת זונות רעועה ולאחר קרב יריות קצר מחלצת אותו משם ובורחת אל יעד לא ידוע ברחבי העיר.
לאחר יום שלם של מנוסה משתכנים השניים בחדר מלון.
גלוריה מגיעה למסקנה שקשרי המאפיה חזקים מדי, ושאין לדעת עד לאן הם ירדפו אותם כל עוד הפנקס בידם.
היא משתפת את פיל בתוכניתה ללכת אל מפקדת המאפיה לבדה, בניסיון להגיע לעסקה איתם.
אז היא מספרת כי בעברה הייתה בת זוגו של אחד מהם, זהו טוני טנזיני, ושקשרי העבר איתו הם הסיכוי האחרון שלהם.
היא מחייבת את פיל לעזוב את המלון לאחר שלוש שעות, כאשר אם אינה חוזרת, פירוש הדבר שהיא מתה.
לאחר שנקבעה הפגישה גלוריה מגיעה אל בניין הדירות היוקרתי של המאפיה.
בדירת העלית מחכים לבואה מספר גנגסטרים חמושים המשאירים אותה ואת טוני לבדם.
בין שני נאהבי העבר מתפתחת שיחה בה גלוריה מנסה לגונן על פיל, בניסיונה להסביר על טבעו המיוחד, ואף מכנה אותו הגבר שבחייה.
בסיום הפגישה, שבמהלכה מבינה גלוריה שכך או כך, חייה בסכנה, היא מותירה את הפינקס ונמלטת על נפשה, מחפה על עצמה ביריות לעבר הגנגסטרים החמושים.
לאחר שנותר לבדו במלון מעבר לזמן שהוקצב לו בורח פיל עם הכסף שגלוריה השאירה לו ונוסע אל תחנת הרכבת שם הוא רוכש כרטיס לפיטסבורג.
הוא מגיע בגפו אל העיר הזרה, שוכר מונית ומבקש להגיע אל בית קברות סמוך, שם הוא מבקש לדבר עם גלוריה הנחשבת בעיניו למתה.
אל בית הקברות מגיעה לפתע מכונית שממנה יוצאת גלוריה עטויה שחורים וחבושה פיאה.
פיל נרגש לאחר שמסתבר כי גלוריה הצליחה להימלט במסווה מניו יורק והשניים מתאחדים מחדש
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית ראשית על משחקה של רולנדס.
הסרט זכה בפרס אריה הזהב בפסטיבל ונציה, לצד הסרט אטלנטיק סיטי.
גלוריה זכה לעיבוד מחודש בשנת 1999 בבימויו של סידני לומט, כאשר אל תפקידה של גלוריה נכנסה שרון סטון.
הסרט זכה לביקורות צוננות בהשוואה לגרסת המקור.
כמו כן, סרטו של לוק בסון, לאון, נחשב בעיני רבים כמושפע באופן ניכר מגלוריה, כאשר עלילת הסרט מספרת על רוצח שכיר בניו יורק אשר לוקח תחת חסותו ילדה צעירה (נטלי פורטמן בתפקידה הראשון) שמשפחתה חוסלה בידי שוטר מושחת.
גלוריה מקפגל ארויו היא פוליטיקאית פיליפינית, לשעבר הנשיאה ה-14 של הפיליפינים בשנים 2001–2010. לפני כן כיהנה כסגנית הנשיא בשנים 1998–2001. כיום, חברה בבית הנבחרים המייצגים את המחוז ה-2 של הפרובינציה פמפנגה.
נכנסה לממשלה בשנת 1987, כמזכירת משרד הסחר והתעשייה.
שימשה כסנטורית בשנים 1992–1998 ולאחר מכן שימשה כסגנית הנשיא.
לאחר שבשנת 2001 הנשיא הואשם בשחיתות, היא נבחרה למלא את מקומו.
לאחר הנשיאות החלה לכהן בבית הנבחרים של הפיליפיניים, מה שהופך אותה לנשיאה השנייה שממלאת לאחר הנשיאות תפקיד ציבורי נמוך יותר.
ארויו הייתה לאישה השנייה שכיהנה כנשיאת הפיליפינים לאחר קורסון אקינו, ולמעשה היא הנשיאה הנבחרת הראשונה בתולדות המדינה.
נולדה ב-5 באפריל 1947 לפוליטיקאי דיוסדאדו מקפגל.
היא דוברת אנגלית, ספרדית, טאגאלוג וסבואנו.
כשהייתה בת 14, אביה נבחר לנשיא, והיא עברה עם משפחתה למנילה, בירת המדינה.
למדה באוניברסיטת ג'ורג'טאון, לצד נשיא ארצות הברית העתידי, ביל קלינטון.
בשנת 1968 סיימה את התואר הראשון שלה בכלכלה בהצטיינות.
באותה השנה היא התחתנה ונולדו לה שלושה ילדים.
בשנת 1978 סיימה את התואר השני והדוקטורט שלה בכלכלה באחת האוניברסיטאות בפיליפינים.
בשנים 1977–1987 מילאה תפקידים בהוראה במספר אוניברסיטאות.
בשנת 1987 הוזמנה על ידי הנשיאה קורסון אקינו לכהן כמזכירת משרד התעשייה והמסחר.
כשנתיים לאחר מכן, מונתה גם למזכירת המדינה.
בשנת 1992 ארויו התמודדה בבחירות לסנאט ונבחרה.
בשנת 1995 נבחרה לקדנציה שנייה.
במהלך כהונתה כסנטורית, הציעה ארויו למעלה מ-400 הצעות חוק וחוקקה למעלה מ-50 מתוכם.
ב-30 ביוני 1998 החלה לכהן כסגנית הנשיא, ובמקביל כיהנה גם כמזכירת הרווחה והפיתוח.
בשנים 2001–2010 כיהנה כנשיאת המדינה.
בנובמבר 2009 הכריזה ארויו על כוונתה להתמודד על מקום בבית הנבחרים הלאומי.
בתחילת 2011 חלתה בהיפופרתירואידיזם ונותחה.
בזמן הניתוח נעצרה בעקבות הגשת תלונה על חבלה אלקטורלית בזמן הבחירות.
ב-16 ביולי 2016 זוכתה ארויו על ידי בית המשפט העליון על העבירות המיוחסות לה.
גלוריה אוונגלינה אנזלדואה (בספרדית ובאנגלית: Gloria Evangelina Anzaldúa, 26 בספטמבר 1942 – 15 במאי 2004) הגדירה עצמה כצ'יקאנה (Chicana, אמריקאית ממוצא מקסיקני), פמיניסטית, משוררת ותאורטיקנית של התרבות.
בתחילת הקריירה שלה הגדירה עצמה לסבית, אך מאוחר יותר הפסיקה להגדיר עצמה כך עקב התמקדותה באזורי גבול.
ספרה המפורסם משנת 1987: אזור הגבול: המסטיסה החדשה (Borderlands/La Frontera: The New Mestiza), התבסס על חוויותיה כמי שגדלה על הגבול בין מקסיקו לטקסס, ובו היא טווה תאוריה של אזורי גבול, ומפתחת מתודולוגיה של כתיבה עליהם.
היא גם מתארת את רגשותיה ותחושותיה בשנות התפתחותה, המאופיינים בזהות מורכבת, בתרבות רב לשונית ובתנאים של דיכוי תרבותי.
גלוריה אנזלדואה נולדה ב-26 בספטמבר 1942 בעמק הריו גראנדה שבדרום טקסס, בגבול עם מקסיקו.
מוצאה הוא ממשפחה אליה השתייכו רבים מהבסקים והספרדים שהגיעו לאמריקה במאות ה-16 וה-17. שם המשפחה Anzaldúa הוא ממוצא הבסקים).
הוריה - אורבנו אנזלדואה ואמיליה גרסיה הועסקו בטקסס כפועלי חווה וכך הכירו.
הם נישאו בגיל מאוד צעיר.
התפתחותה המינית החלה בגיל מוקדם ביותר בשל בעיות אנדוקריניות, דבר שהסב לה אי-נוחות רבה.
לבסוף עברה ניתוח להוצאת כל אברי הרבייה הנשיים ואז הכריזה על עצמה: "נולדתי הומו".
כשהייתה בת 11 עברה עם משפחתה לגור בעיר הרגיל שבטקסס (Hargill, Texas).
אנזלדואה הצליחה להשלים את לימודיה ולרכוש השכלה למרות האפליה שחוותה כאשה ממוצא מקסיקני, ולמרות מותו של אביה בתאונת דרכים כשהייתה בת 14 (אסון שגרם לכך שנאלצה להשתתף בפרנסת המשפחה).
ב-1968 סיימה תואר ראשון באנגלית, אמנות וחינוך באוניברסיטת "פאן אמריקן" (לימים אוניברסיטת טקסס, ריו גרנדה ואלי), ותואר שני באנגלית ובחינוך באוניברסיטת טקסס באוסטין.
בתקופת לימודיה באוסטין הצטרפה לפעילות פוליטית-תרבותית עם משוררים ומחזאים רדיקליים ביניהם ריקרדו סנשז והדוויג גורסקי.
לאחר סיום לימודיה לתואר הראשון עבדה כמורה לחינוך מיוחד.
אנזלדואה התפרסמה בספר שערכה יחד עם צ'רי מורגה, פמיניסטית צ'יקאנה נוספת, שיצא בשנת 1981 This Bridge Called My Back: Writings by Radical Women of Color.
הספר עורר גלים ותהודה בתחום המחקר והפעילות הפמיניסטית, מכיוון שיצר קישורים בין נשים כהות-עור ממוצאים שונים, וחשף את הגזענות הנאורה והפמיניזם הלבן איתם נשים אלו נאלצו להתמודד, ועם הניכוס של החוויות שלהן על ידי התנועה הפמיניסטית ההגמונית-לבנה.
הספר נחשב לאחת האנתולוגיות החשובות מבחינת יצירת קואליציות בין נשים כהות-עור מהצפון הגלובלי לדרום הגלובלי.
ספר זה, כמו גם מאמרה האוטוביוגרפי מאותה שנה "la prieta" לא תורגמו עדיין לעברית.
הם יצאו לאור באנגלית ובספרדית.
ספרה האוטוביוגרפי, "אזור הגבול: המסטיסה החדשה" (1987), משמש כאבן-דרך בהגות ובמחקר על נשים בעלות זהות חלוקה, או כזו שמפוזרת בין גאוגרפיות וזמנים ותרבויות שונות (אזורים של "בין לבין").
"המסטיסה" היא יצור כלאיים בין-תרבותי, החצויה בין תפיסות שונות של בני-אדם זה את זה: היא מסבירה את הקושי שבלהיות אשה, לסבית, בתוך תרבות שמתכחשת לקיומה, פמיניסטית שקוראת תיגר על התרבות הגברית הקולקטיבית, ויוצאת נגד התפיסה של קבלת המוסכמות הפטריארכליות הלבנות.
תפיסתה ביחס לדיכוי ולבידוד מובאת באמצעות חיבור בין הסיפור ההיסטורי לסיפור האישי שלה.
בכתיבתה היא משלבת אנגלית וספרדית כשפה אחת, רעיון הנובע מהתאוריה של "אזור הגבול".
התייחסות לישיבה "על הגבול" במשמעות פיזית ופסיכולוגית.
היא משתמשת בשילוב מיוחד של 8 שפות, 2 וריאציות של אנגלית ו-6 של ספרדית - וכן בפרגמנטים של שפות אינדיאניות ילידיות.
כתיבה זו יוצרת חוויית קריאה שונה.
במובן מסוים, בכתיבתה באנגלית-ספרדית (Spanglish כשפה אחת) אנזלדואה מאתגרת את הקוראת לפענח את המשמעות הברורה והמלאה של הטקסט.
עם זאת, רוב הקוראות/ים את הטקסט יחושו תסכול משולב בגירוי ובעניין.
אלה התחושות והרגשות שחוותה אנזלדואה במשך חייה, להיות מצד אחד לא מובנת ומצד שני לא מבינה עד הסוף את השפה הדומיננטית.
כאשר נאבקה לתקשר במדינה בה הרגישה כי משום שהאנגלית אינה שפת אם שלה היא מורחקת, נדחית ונענשת - היא חוותה תחושה של חיים במרחב שבו שולטים כעס, שנאה וניצול.
וזאת, מפני שיש צ'יקאנוס ש"עוברים" במרחב הצפון אמריקאי עקב צבע עור בהיר, אך עדיין סובלים מאפליה בגין מבטא, גם אם נותרים צללים מועטים מהספרדית, ויש צ'יקאנוס עם חזות כהה, או עם פינוטיפ אינדיאני, שווים אפליה גם על התפיסה הגזעית וכן בגין השפה.
בנוסף – על ידי כתיבתה בשפה כזו היא חותרת תחת ההגמוניה הלשונית של האנגלית בארצות הברית והופכת את השפה לכלי פוליטי.
שפה, מורכבותה וקשייה הם אחד מהנושאים העיקריים בכתיבתה הן בתאוריה והן בכתיבת שירה.
היא מבקשת ליצור שפה חדשה שמייצגת תרבות חדשה המורכבת מאוסף של חלקים מתרבויות שונות ויוצרת זהות חדשה.
העולם צריך להכיר בזהות הזאת ולא לצאת נגדה.
"שם, בצומת התרבויות, שפות מפרות זו את זו ומתעוררות לחיים: הן מתות ונולדות.
אף חברה לא הכירה עדיין בשפה הזאת, התינוקית, שפה ממזרית, ספרדית-צ'יקאנית....
היום אנו מבקשים כי יבואו לקראתנו ויפגשו אותנו באמצע הדרך..."
בבסיסה של התאוריה מונח הניסיון להגדיר זהות לא כשייכות לקבוצה מסוימת בעלת מאפיינים ברורים של גזע, אתניות, מין ולאום אלא כמרחב כלאיים, תערובת.
זו ההיברידיות- מצב של הכלאה בין זנים, עירוב, בן-כלאיים.
מצב של להיות בו זמנית "גם זה וגם זה" ו"לא זה ולא זה" - מצב ביניים.
היא מנסה לשלב בין התרבות האמריקאית לתרבות המקסיקנית (ספרדית ואינדיאנית) כך שאפשר לקחת חלקים מכל אחת מהתרבויות וליצור בעזרתן משהו חדש.
מתוך הבנת הזהות ההיברידית יכולה להתקיים זהות של צ'יקאנה רב לשונית, פמיניסטית, לסבית שפועלת בחברה הלבנה האמריקאית.
מתוך הכתיבה שלה ניתן להבין זהות רבת-פנים ואף את הזהות ביחס לחברה הדומיננטית.
בספרה, אנזלדואה מציינת את המחויבות להתגאות במורשת ולראות את ממדיה הרבים של התרבות.
בעוד שהבדלי מוצא יכולים להפריד בין אנשים, אנזלדואה קוראת לבני האדם ממוצא שונה להתעמת עם חששותיהם, לאמץ תפיסה המכילה את השוני בדימויים, אמונות וזהויות מתרבויות אחרות וליצור עולם שבו תהיה פחות שנאה שכן אנשים ממוצא שונה לא ייאלצו לאבד את זהותם ולאמץ את מאפייני התרבות של הלבנים.
החזון הפוליטי והתרבותי שבספר יוצר מערכת תברתית, תרבותית ופוליטית אלטרנטיבית, שלא בנויה רק על התנגדות להגמון הלבן, אלא גם ליצירת תרבות כלאיים של אותם אלה, שחצו את הגבול אך לא יכולים לחזור בחזרה.
במאמרה משנת 2003: "La Conciencia de la Mestiza: Towards a New Consciousness" טוענת אנזלדואה שההפרדה וההגדרה של המקסיקנים בארצות הברית (צ'יקאנוס) לא מקדמת את חקר הגורמים להפרדה אלא גורמת להנצחת המצב.
רוב כתיבתה של אנזלדואה מתעמתת עם הסטטוס קוו הקיים ביחס לנושא.
היא הייתה חברה בתנועות וארגונים רבים שבהם נעשו מאמצים להביא לשינוי בתפיסת העולם ולא רק בתוך קבוצות מסוימות.
לאור הגידול במספר הנשים הסופרות והתאורטיקניות כתבה אנזלדואה נאום שנקרא: "לדבר בכמה לשונות: מכתב לכותבות מהעולם השלישי", בו התמקדה במאמץ להביא לייצוג מגדרי שווה של נשים בספרות ללא הבדלי מוצא ותרבות.
היא התייחסה במאמרה גם לכוח שיש בכתיבה על מנת ליצור עולם שבו יהיה פיצוי על מה שלא קיים בעולם המציאותי.
אנזלדואה כתבה גם כמה ספרי ילדים בשנים 1991–1996, יצירות בדיוניות ופיוטיות.
גלוריה אנזלדואה תרמה רבות לנושא הפמיניזם ולתאוריות הקוויריות, להתייחסות ולחקירת נושא המקסיקנים החיים בארצות הברית (צ'יקאנים) כמייצגים את החיים באזור הגבול.
אחת מתרומותיה העיקריות הייתה חשיפת הקהילה האקדמית בארצות הברית למונח "מסטיסה", שכוונתו להיות מעבר לחלוקה הבינארית בה יש 2 אפשרויות בלבד: "כך או כך" ולהביא את תפיסתה לדיון אקדמי.
בכתיבתה התאורטית, אנזלדואה מתייחסת ל"מסטיסה החדשה" אותה היא מתארת כאשה המודעת לקונפליקטים ולעירוב הזהויות ומשתמשת בנקודת המבט החדשה הזו כדי לאתגר את החשיבה הבינארית של העולם המערבי.
צורת החשיבה של "המסטיסה החדשה" באה לידי ביטוי בתפיסת הפמיניזם הפוסט-קולוניאלי שספרה מהווה בו אבן דרך משמעותית.
הפמיניזם הפוסט-קולוניאלי נהגה בעיקר בהודו, ואנזלדואה משכה אותו הלאה לפמיניזם דה-קולוניאלי, של שחרור מהריבון.
התאוריה שלה מציעה אלטרנטיבה אוטופית להשתחררות מעולו של הריבון על ידי תהליך ריפוי אינדיבידואלי וקהילתי העוסק לא רק בתגובה לריבון הגזען, אלא גם ביצירת אלטרנטיבה שתתקיים בלעדיו.
כפי שאנזלדואה חשה שלא ניתן לאפיין אותה כחלק ממוצא כלשהו, כך גם תפסה את עצמה כבעלת מספר זהויות מיניות.
אף על פי שבתחילת הקריירה שלה היא הזדהתה כלסבית, מאוחר יותר השמיטה את ההגדרה הזהותית הזו.
ואף על פי שבבגרותה קיימה מערכות יחסים הן עם גברים והן עם נשים, היא סירבה להזדהות כהטרוסקסואלית או כביסקסואלית.
על פי תפיסתה, קיים קשר בין שחרור מגזענות, מלאומנות ומדיכוי לשוני ותרבותי לבין שחרור מגדרי כאשה ושחרור מיני כלסבית.
אנזלדואה, שראתה בזהותה תערובת של מרכיבים, טענה שפמיניזם העוסק רק במרכיב של מגדר אינו תשובה לפרויקט השחרור הכולל.
אנזלדואה תיארה את עצמה כאדם רוחני מאוד והצהירה שהיא חוותה במשך חייה ארבעה אירועים של יציאת הנשמה מהגוף:
מחזור הווסת הראשון שלה בגיל 3 חודשים שאירע בשל מותה וכניסת נשמה אחרת לתוך גופה.
טביעה באגם למשך זמן מה, בגיל 8 בערך, כאשר שחתה באגם ליד "South Padre Island".
מוות שנמשך כ-2 דקות כאשר נפלה מגבעה ושברה את גבה.
מוות שנמשך כ-20 דקות בזמן שעברה ניתוח לכריתת-רחם.
אנזלדואה חוותה גם מצבים של יציאת הנשמה מהגוף תחת השפעת סמים.
אחד המקרים היה כאשר ערבבה אלכוהול עם סם הגורם לדיכאון.
"בלילה ההוא, עזבה נשמתי את גופי" היא תיארה.
בכתיבתה המאוחרת היא פיתחה תאוריה של אקטיביזם רוחני כדי לתאר את הדרכים בהן פעילים חברתיים, בני דורנו, יכולים לשלב רוחניות עם פוליטיקה כדי להביא למהפכה.
בנוסף – ספרה "אזור הגבול" הוכר כאחד הספרים הטובים של שנת 1987 על ידי המגזין Library Journal, וכאחד מ-100 הספרים הטובים של המאה על ידי Hungry Mind Review וUtne Reader.
ב-2012 נכנסה לרשימת 31 ה"גדולים" בטקס ה LGBT) lesbian, gay, bisexual and transgender) על ידי מארגני הטקס.
גלוריה אנזלדואה מתה ב-15 במאי 2004 בביתה בסנטה קרוז (קליפורניה) מסיבוכים של מחלת הסוכרת.
בתקופה של השנים לפני מותה, השלימה את מחקר הדוקטורט בספרות באוניברסיטת קליפורניה.
התואר הוענק לה לאחר מותה ב-2005. היא קבורה בקהילה הנידחת בה גדלה, הרגיל, טקסס, בעמק נהר הריו-גראנדה.
למרות ריחוקו הגאוגרפי מכל עיר ראשית שהיא בטקסס, הקבר הפך למוקד עלייה לרגל של חוקרים/ות ופעילים/ות של תרבות הצ'יקאנאס/וס ויש אף המשווים אותו לקברו של ג'ים מוריסון בבית הקברות פר לאשז בפריז.
אחת לשנה נערך באתר הקבר טקס זיכרון לאנזלדואה, הכולל המחזה של ריטואלים אנימיסטים אינדיאניים וקתולים-מקסיקניים.
הטקס מתחיל בתהלוכה ממגרש החניה, בה מצטטים המשתתפים את שירה "העולם על צד שמאל" (El Mundo Zurdo).
הטקס מאורגן על ידי אוניברסיטת טקסס ריו גרנדה ואלי, וע"י פרופ' נורמה קנטו ופרופ' סוניה סאלדיבר-הול מאוניברסיטת טקסס, סן אנטוניו.
שתי הפרופסוריות היו אלה שהקימו את "החברה לחקר גלוריה אנזלדואה".
ה-CLRC (מרכז לחקר הצ'יקאנו והלטינים) באוניברסיטת קליפורניה מעניק מדי שנה מלגה ע"ש גלוריה אנזלדואה ומלגה נוספת לסטודנטים שמגלים כישרון לכתיבה מקורית.
חטיבת לימודי המגדר והפמיניזם באגודה ללימודים אמריקאים מעניקה מאז 2009 כל שנה פרס על מאמר העוסק בד"ר אנזלדואה.
הפרס מוענק לכבודה של אנזלדואה כחוקרת בלתי־תלויה ומקורית ועל תרומתה החלוצית למחקר על נשים צבעוניות ולתאוריה הקווירית.
הפרסה מקנה חברות לכל החיים בASA, מנוי לכל החיים ברבעון אלקטרוני אמריקאי וחמש שנים של גישה למשאבי האוניברסיטה האלקטרונית של טקסס ו-500 דולר מתנה.
בשנה הראשונה למתן הפרס זכתה בו פרופ' סמדר לביא על מאמרה: "להיות תקועה: לחצות את גבול ישראל-פלסטין עם גלוריה אנזלדואה."
כתביה של אנזלדואה, אלה שהתפרסמו ואף אלה שלא ראו אור, עבודות האמנות שלה, ופריטים מחיי היום יום שלה נמצאים באוסף האמריקאי-לטיני ע"ש בנסון באוניברסיטת טקסס-אוסטין.
הארכיון של אנזלדואה הוא האזור המבוקש ביותר באוסף, ועבדו בו חוקרים/ות מרחבי העולם, מארצות כמו ערב הסעודית, פולניה, טאיוואן, הודו, כמו גם מרחבי צפון אמריקה ומערב אירופה.
חלק מהארכיון הוכרז כחסוי, וייפתח כאשר חבר נאמניו יחליט לעשות כן.
בנוסף, לאנזלדואה היה אוסף של צלמיות, מסכות, פריטי-פולחן, נרות ועוד בביתה בסנטה קרוז.
כל אלה היוו חלק מסגנון חייה הרוחני ועזרו לה בתהליכי-הכתיבה.
פריטים אלה מוצגים כיום במחלקה לאוספים מיוחדים בספריית האוניברסיטה של קליפורניה בסנטה-קרוז
להורמונים הגלוקוקורטיקאידים יש השפעה אנטי דלקתית חזקה, והם משמשים כתרופה לדלקות, למשל אצל חולי אסתמה וחולי מפרקים.
לדוגמה, קורטיזול הוא גלוקוקורטיקואיד המדכא את מערכת החיסון ומשמש לטיפול במושתלי איברים.
עם משפחת ההורמונים הגלוקוקורטיקואידים ניתן למנות את הקורטיזול הקורטיקוסטרון והקורטיזון.
מבין הגלוקוקורטיקואידים רק הקורטיזול הוא הורמון פעיל באדם.
הג"ק פועלים באמצעות קולטנים הנמצאים בגרעיני התאים - ובמקרה של ג"ק מדובר בשני קולטנים המכונים קולטן אלפא וקולטן בטא.
קולטן אלפא מגביר את פעולת ההורמון וקולטן בטא מעכב אותה.
חלבוני הקולטנים נקשרים לאלמנט התגובה לג"ק (glucocorticoid response element) שהוא רצף ייחודי של DNA.
ההפעלה קשורה גם למערכת מסועפת של פקטורים המגבירים או מעכבים את פעולת ההורמון-קולטן.
גלוריה בס (נולדה ב-4 באפריל 1985) היא שחקנית וכותבת ישראלית.
בס גדלה בשיכון המזרח בראשון לציון.
סבתה מצד אימה, ג'ינה, היא נכדתו של רב גדול בלוב ומתמצאת בתורת הנסתר.
אמה, אשת שיווק ואביה פיזיקאי, מנהל פרויקטים ב"אל-אופ".
לגלוריה אח גדול, ושלוש אחיות חורגות מאביה.
בס נמשכה למשחק מגיל צעיר, ולמדה דרמה ופסנתר.
בגיל 11 הוריה התגרשו, אז חל מפנה מהיציבות הכלכלית והילדות המאושרת.
גלוריה עברה להתגורר עם אמה, שחזרה בתשובה ועברה דירות בתכיפות.
בגיל 16 עברה להתגורר לבדה בתל אביב.
לאחר שסיימה את חוק לימודיה בתיכון אנקורי, עברה ללונדון שם התגוררה חצי שנה.
עם שובה למדה משחק מול מצלמה בבית הספר "אימפרו" במשך שנה, לאחר מכן תסריטאות באוניברסיטה הפתוחה.
במשך חמש שנים עבדה גלוריה בס בתיאטרון הקאמרי ובתיאטרון בית ליסין באביזרים ותלבושות.
בקאמרי הכירה את שלמה בר אבא, שהפך למורה העיקרי שלה לכתיבה ומשחק.
השניים החלו לשתף פעולה ולכתוב יחד.
היא החלה ללמוד בסטודיו למשחק ניסן נתיב תל אביב.
בשנה השנייה ללימודיה עברה תאונת דרכים שהותירה אותה נכה, עברה תהליך שיקום בן שנה וחצי ולמדה ללכת מחדש.
בתקופה זו למדה עריכת מוזיקה.
מששבה לניסן נתיב עשתה פעמיים את שנה ב'.
בשנה ג' ללימודיה שיחקה בתפקיד בטי בהצגה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר, בתפקיד קקה בהצגה "מהומות קיוג'ה" מאת קרלו גולדוני, בתפקיד הילדה בהצגה "רוברטו צוקו" מאת ברנאר מארי קולטס.
כמו כן שיחקה ב"קופידון עייף", מופע שירים של ז'ורז' ברסאנס, בו שיחקה את אינגה, זמרת ברים שוודית.
סיימה את ניסן נתיב בסוף 2012. איתה למדו, בין השאר, אור בן מלך ובר שדה.
בסדרה "עספור" גילמה גלוריה בס את דמותה של סיון אמויאל, אחותו של הדמות הראשית מוטי (שלום מיכאלשווילי).
סיון מצליחה בלימודיה, אך כמעט מדרדרת לפשע עקב העוני של משפחתה.
שיחקה בתפקיד אורח בסדרה "עבודה ערבית".
הצטלמה לעונה השנייה של הסדרה "נויורק".
בס שיחקה ב"כיפור", סרט הגמר של סיון מור במכללה האקדמית בית ברל.
גילמה את דמותה של נטע, צעירה תל אביבית, שבערב יום כיפור דורסת באופניה את מאיר (שלמה בראבא), דתי אלמן וערירי בן 65. לאט נרקמת בין השניים מערכת יחסים.
הסרט הוקרן מספר פעמים בערוץ 2 והציג בפסטיבלי קולנוע ברחבי תבל.
בשנת 2012/3 מגלמת את דמותה של איפיגניה בהצגה "איפיגניה" מאת אוריפידס, שמציגה בתיאטרון באר שבע, בבימויו של גדי רול.
אגממנון (אמיר קריאף) מחליט להקריב את בתו איפיגניה, כדי לשכך את זעמה של האלה ארטמיס.
גילמה את דמותה של קתרין בהצגה "אמא קוראז'" בתיאטרון הקאמרי, בבימויו של אודי בן-משה.
הייתה מועמדת לפרס התיאטרון הישראלי לשחקנית המבטיחה לשנת 2014 על תפקידה בהצגה זו.
סדרה ערוץ יוצרים במאי תפקיד שנה עספור (עונה ראשונה) HOT חנן סביון, גיא עמיר רני סער סיון אמויאל 2010 עבודה ערבית ערוץ 2 סייד קשוע שי קפון חברה של מאיר 2013 נויורק (עונה שנייה) Yes שוקי בן נעים, אוהד זקבך, אלעד חן אריאל בנבג'י תפקיד אורח 2013
סרט סוגה במאית תפקיד שנה מידע נוסףדניאל אויערבאךסרט עלילתידוד וולךהדר2024הסרט זכה בארבעה פרסים בפסטיבל הקולנוע ירושלים: לצלם בועז יהונתן יעקב, לעורכים חיים טבקמן ולב גולצר, למלחין יונתן אלבלק, ולוולך על יצירת הסרט העלילתי הישראלי הטוב ביותר.
כיפור סרט סטודנטים (26 דקות) סיון מור (סרט הגמר שלה במכללה האקדמית בית ברל) נטע 2010 בתמיכת קרן סנונית וקרן הקולנוע הישראלי.
זכה בפרס הסרט הטוב ביותר מקרן רפי בוקאי.
הוקרן בערוץ 2. השתתף בפסטיבל ה-4 לקולנוע יהודי-ישראלי ליוצרים צעירים ברמת השרון 2010. פסטיבל הסרטים הבינלאומי אודנס בדנמרק.
פסטיבל הסרטים היהודי בבריטניה 2010. פסטיבל הקולנוע היהודי בהונג קונג.
הפסטיבל הבינלאומי לסרטי סטודנטים 2012.
הצגה מחזאי במאי תפקיד תיאטרון שנה אלקטרה סופוקלס כפיר אזולאי כריסותמיס תיאטרון הקאמרי 2014 אמא קוראז' ברטולט ברכט אודי בן-משה קתרין הקאמרי 1 באוגוסט 2013 איפיגניה אוריפידס גדי רול איפיגניה תיאטרון באר שבע 2012/13
גלוקומטר (וכן: גלוקוז-מטר, מד סוכר, DX, מכשיר סוכר) הוא מכשיר רפואי נייד שבעזרתו ניתן לבדוק את ריכוז הגלוקוז בדם.
ישנן שתי משפחות של מדי סוכר:
מכשיר המודד על ידי סטיק – משטח פלסטיק חד פעמי אשר נכנס לתוך מכשיר הסוכר לצורך ביצוע הבדיקה, ועליו מניחים את טיפת הדם.
בתוך ה"סטיק" יש חומר כימי אשר באינטראקציה עם הדם יוצר זרם חשמלי שנשלח למכשיר הסוכר ומפוענח למספר בצג המכשיר.
הבדיקה נעשית על ידי דקירה (בדרך כלל באצבע).
יש לחבר סטיק למכשיר הגלוקומטר ולהצמיד את האצבע אל הסטיק, הסטיק מתוכנן לקחת את כמות הדם הנדרשת לצורך הבדיקה, והמכשיר יציג את כמות הגלוקוז בנפח הדם.
מספר בדיקות הסוכר הממוצע ליום משתנה ותלוי ברמת איזון הסוכר של המטופל.
מכשיר לניטור רציף של רמת סוכר – מדבקה המוצמדת לגוף המטופל המכילה חיישן ומשדר המאפשרים מעקב אחר רמות הסוכר בדם באופן רציף, במשך כל שעות היממה.
בעזרת מכשיר זה ניתן למדוד את רמות הסוכר ללא צורך בדקירה והוצאת דם.
ניתן להשתמש בחיישן מספר ימים לפני שיש צורך להחליפו.
עבור חולי סוכרת סוג 1 ו־2, מערכת זו לניטור סוכר ללא צורך בדקירה חוסכת 1–12 דקירות ביום, וגורמת להפחתת סבל למטופל.
רמות הסוכר משודרות לטלפון נייד דרך המשדר אל אפליקציית מובייל ייעודית או לצג נייד אחר המציג את רמת הסוכר של המטופל.
החיסרון הוא רמת הדיוק מכיוון שמכשיר זה קורא את רמות הגלוקוז בנוזל בין תאי ולא בדם עצמו קיים פיגור קל אחרי רמות הסוכר בדם.
רמת הדיוק של מכשירים אלו משתפרת וגודל החיישנים והמשדרים קטנים לאורך השנים.
מערכת זו נמצאת בסל הבריאות של מדינת ישראל.
גלוריה (בספרדית: Gloria) הוא סרט דרמה צ'יליאני בספרדית שיצא לאקרנים ב-2013 בבימויו של לליו סבסטיאן.
בבכורת הסרט, בתחרות פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-63 בברלין, פאולינה גרסיה זכתה ב"דוב הכסף" לשחקנית הטובה ביותר.
הקרנת הבכורה של הסרט "גלוריה" בישראל ב-15 באוגוסט 2013.
גלוריה (פאולינה גרסיה) היא גרושה בת 58. כל ילדיה עזבו את הבית, אבל אין לה שום רצון לבלות את ימיה ולילותיה לבד.
נחושה בדעתה לקרוא תיגר על גילה ועל בדידותה, היא ממהרת קדימה לתוך מערבולת של מסיבות רווקים ורווקות, לחפש סיפוק מיידי - שרק מוביל שוב ושוב לאכזבה וריקנות.
אבל אז היא פוגשת את רודולפו (סרג'יו הרננדז), קצין חיל הים לשעבר המבוגר ממנה בשבע שנים אליו היא מרגישה נטיות רומנטית.
היא אפילו מתחילה לדמיין מערכת יחסים קבוע.
עם זאת, המפגש מציב אתגרים בלתי צפויים וגלוריה מגלה בהדרגה את עצמה נאלצת להתמודד עם סודות האפלים משלה.
בשנת 2018, יצא לאקרנים, בבימויו של אותו במאי סבסטיאן לליו, רימייק של הסרט תחת השם "גלוריה בל" בכיכובם של ג'וליאן מור וג'ון טורטורו.
הרימייק הדובר אנגלית משחזר כמעט אחד לאחד כל סצנה שהייתה במקור, כולל הטקסטים, בחירות הלבוש והקומפוזיציה.
גלוריה גראהם הייתה שחקנית קולנוע ותיאטרון אמריקאית שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר בשנת 1952 על הופעתה בסרט "הרע והיפה".
גרהאם נולדה בשם גלוריה האלוורד בלוס אנג'לס.
בתם של השחקנית והמורה למשחק ג'יין גרהאם ושל הארכיטקט רגיינלד מייקל האלוורד.
אחותה הבוגרת הייתה השחקנית ג'וי הלוורד.
גרהאם למדה משחק מאמה והתגלתה על ידי המפיק ההוליוודי לואי ב.
מאייר שהבחין בה משחקת על בימות ברודוויי.
גראהם החלה את קריירת המשחק שלה בהוליווד בשלהי שנות ה-40 של המאה ה-20 עם הופעות בסרט הפשע של אדוארד דמיטריק "אש צולבת" בתפקיד עדת הרצח ג'יני טרימיין עליו היא הועמדה לפרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר ובסרטו הקלאסי של פרנק קפרה "אלו חיים נפלאים" בו שיחקה בתפקיד ויולט ביק.
בשנת 1950 חיזקה גראהם את מעמדה כשחקנית הולוודית בזכות תפקיד ראשי לצידו של כוכב הקולנוע המפרי בוגרט בסרטו של ניקולס ריי "במקום בודד".
בשנת 1952 הייתה גראהם לכוכבת קולנוע באופן רשמי לאחר שזכתה בפרס האוסקר לתפקיד משני על הופעתה בתור רוזמרי בארטלוו בדרמה של וינסנט מינלי "הרע והיפה".
לזכייה באוסקר הוסיפה גראהם הופעות מרשימות גם בדרמה של ססיל ב.
דה-מיל "ההצגה הגדולה בתבל" ובמותחן "פחד פתאומי" בתפקיד איירין נבס.
לאחר שנות ה-50 החל מעמדה של גרהאם בהוליווד לדעוך וחוץ מהופעה משנית בקומדיה "מלווין והאוורד" של ג'ונתן דמי היא לא השתתפה בסרט משמעותי.
בעקבות כך הרבתה גרהאם לשחק בהפקות תיאטרון ואף נסעה לאנגליה לצורך תפקידים בימתיים.
גרהאם נישאה והתגרשה 4 פעמים במהלך חייה האישיים.
נישואיה הראשונים היו לשחקן סטנלי קלמנטס, משנת 1945 עד ל-1948.
בשנת 1948 נישאה גרהאם לבמאי הקולנוע ניקולאס ריי, לזוג נולד ילד אחד.
נישואים אלו נגמרו בשערורייה לאחר שניקולס ריי תפס את גרהאם במיטה ביחד עם בנו בן-13 אנתוני מנישואיו הקודמים.
ריי וגרהאם התגרשו סופית בשנת 1952.
ב-1954 נישאה בפעם השלישית לתסריטאי סיי הווארד, לגרהאם נולדה ממערכת זו בת אחת.
גרהאם והווארד התגרשו בשנת 1957.
בשנת 1960 התחתנה גראהם עם השחקן והמפיק אנתוני ריי שהיה בנה החורג מנישואיה לניקולאס ריי.
גראהם ואנתוני ריי היו נשואים במשך 14 שנים ונולדו להם שני ילדים.
בשנת 1974 אובחנה גראהם כחולה במחלת סרטן השד, לצורך ההחלמה גרהאם הפסיקה לעשן, לצרוך אלכוהול ושינתה את הרגלי האכילה שלה עד שהחלימה מהסרטן באופן מלא.
לדאבונה של גרהאם המחלה חזרה לגופה ל בשנת 1980 והיא סירבה לקבל טיפול כימותרפי.
גראהם ששהתה באותה תקופה בלונדון אושפזה במצב קשה לאחר שמצבה הידרדר עד לכדי דלקת הצפק.
ילדיה טימותי ופאולט טסו לאנגליה והחזירו את גרהאם לארצות הברית לטיפול ב"בית חולים סט' וינסנט" שבניו יורק שם נפטרה ב-5 באוקטובר 1981 כשהיא בת 57. היא נקברה ב"פארק הזיכרון אאואקווד" שבלוס אנג'לס.
לזכרה של גרהאם מונצח כוכב קולנוע בשדרת הכוכבים של הוליווד.
בשנת 1986 פרסם השחקן הבריטי פיטר טרנר ספר זכרונות בשם "Film Stars Don't Die in Liverpool: A True Story" על מערכת היחסים שהייתה לו עם גראהם במהלך שנות ה-70 ותחילת שנות ה-80. הספר עובד לסרט קולנוע משנת 2018 באותו השם, שהופץ בישראל בשם "כוכבים חיים לנצח".
את דמויותיה של גראהם וטרנר גילמו בסרט אנט בנינג וג'יימי בל.
האיש שלא היה מעולם (1956)
גלוריה, 589 RV, היא אחת משלוש הלחנות שכתב אנטוניו ויוואלדי לטקסט של Gloria in excelsis Deo מתוך תפילת המיסה.
שתי היצירות הנוספות ממוספרות ברשימת ריום RV 588 ו-RV 590, כשהאחרונה אבדה ולא קיימת בימינו.
מס' 589 היא המוכרת והמבוצעת ביותר מבין יצירותיו הדתיות של ויוואלדי.
הוא הלחין את היצירות כנראה ב-1715, בעת שלימד מוזיקה בבית היתומות "פיו אוספדאלה דלה פייאטה" בוונציה.
לפני הגלוריה נועדו להתבצע יצירות אחרות, קצרות יותר, המהוות מעין הקדמה.
המוטטים 637, 639 בוצעו לפני RV 588 והמוטטים 640 ו-642 – לפני RV 589. בשתי הגרסאות ניכרת השפעה של הגלוריה של המלחין ג'ובאני מריה רוג'יירי (Giovanni Maria Ruggieri).
הגלוריה שלו ממוספרת כנספח 23 ברשימת ריום (RV Anh.23).
גלוריה ברה מז'ור, מס' 588
היצירה נכתבה עבור שני קולות סופרן, אלט, טנור ומקהלה בת ארבעה קולות, בליווי שני אבובים, חצוצרה, כלי קשת ובאסו קונטינואו.
היא מורכבת משנים עשר חלקים:
היצירה נכתבה עבור שני קולות סופרן, אלט ומקהלה בת ארבעה קולות, בליווי אבוב, חצוצרה, שני כינורות, ויולה ובאסו קונטינואו.
כמו שאר יצירותיו של ויוואלדי, הלחנות הגלוריה לא היו ידועות לציבור הרחב עד שנת 1939, אז ארגן אלפרדו קאזלה את "שבוע ויוואלדי" בסיינה, ובו הושמעה היצירה בגרסה RV 589 מחדש לראשונה.
מאז היא זכתה לפופולריות רבה ולהשמעות רבות באירועים דתיים, כולל של חג המולד.
לעומתה, RV 588 ויצירות דתיות אחרות שלו זכו להתייחסות מועטה יותר.
כמו יצירות אחרות מתקופת הבארוק, מבוצעת היצירה לעיתים בביצוע אותנטי, ואף בביצועים בהם כל תפקידי הקולות בוצעו על ידי גברים וילדים, כדי להידמות כמה שיותר למקור.
שימוש בחלקים מהיצירה נעשה גם בכמה סרטים, בהם הסרט "ניצוצות" על חייו של הפסנתרן דייוויד הלפגוט.
גלוריה ניילור הייתה סופרת אמריקאית.
התפרסמה בזכות ספרה "נשים שחורות".
ניילור נולדה בניו יורק ב-25 בינואר 1950, בתם הבכורה של רוזוולט ניילור ואלברטה מקאלפין.
הוריה היו אריסים ברובינסונוויל, מיסיסיפי.
הם נדדו להארלם במסגרת ההגירה הגדולה כדי לברוח מחיי ההפרדה הגזעית בדרום.
אביה עבד בתחבורה; אמה הייתה מרכזנית.
למרות חינוכה הדל, אהבה אמה של ניילור לקרוא, ועודדה את בתה לקרוא ולכתוב יומן.
בשנת 1963 עברה משפחתה של ניילור לרובע קווינס ואמה הצטרפה לכת עדי יהוה.
ניילור הייתה תלמידה מצטיינת וקראה רבות.
היא למדה בכיתות מתקדמות בבית הספר התיכון שלה, ושקעה בחקר סופרים בריטים מהמאה ה-19. ההתנקשות בד"ר מרטין לותר קינג בשנת לימודיה האחרונה בתיכון השפיעה עליה עמוקות.
היא החליטה לדחות את לימודיה הגבוהים ולהפוך למיסיונרית עבור עדי יהוה בניו-יורק, צפון קרוליינה ופלורידה.
לאחר שבע שנים פרשה, שכן, לדבריה, "הדברים לא נעשו טובים יותר, אלא גרועים יותר."
ניילור השיגה תואר ראשון בספרות אנגלית בברוקלין קולג' באוניברסיטת העיר ניו-יורק בשנת 1981. היא השיגה תואר שני בלימודים אפרו-אמריקאיים באוניברסיטת ייל בשנת 1983. היא הייתה חברת כבוד באגודת הסטודנטים דלתא סיגמא תטא.
רומן הביכורים של ניילור, The Women of Brewster Place, פורסם ב-1982 וזכה ב-1983 בפרס הלאומי לספרות בקטגוריית הרומן הראשון.
על בסיס הרומן הופק בשנת 1989 סרט באותו השם על ידי אופרה וינפרי.
הספר יצא לאור בתרגום לעברית בשם "נשים שחורות" (הוצאת כנרת, 1989).
במהלך הקריירה שלה בתור פרופסורית, לימדה ניילור כתיבה וספרות במספר אוניברסיטאות, כולל אוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון, אוניברסיטת ניו יורק, אוניברסיטת בוסטון ואוניברסיטת קורנל.
ניילור מתה מהתקף לב ב-28 בספטמבר 2016, בעת ביקור בסנט קרואה, שבאיי הבתולה.
במהלך לימודיה בקולג' של ברוקלין, השתקעה ניילור בעבודתן של סופרות אפרו-אמריקאיות כגון זורה ניל הרסטון, אליס ווקר, ובמיוחד טוני מוריסון.
היא שאבה השראה ממחברות אלה והחלה לכתוב סיפורים שהתרכזו בחייהן של נשים אפריקאיות-אמריקאיות.
עמיתת הקרן הלאומית לאמנויות, 1985
פרס הקואליציה הלאומית של 100 נשים שחורות, 1986
הקהילה הנוצרית גלוריה-וייל (Gloriavale) היא כת נוצרית בהאופירי על החוף המערבי באי הדרומי בניו זילנד.
אוכלוסייתה מוערכת ב-550 איש, לערך.
זו קהילה נוצרית שמרנית, שבה מנהיגיה קובעים לנשות הקהילה עם מי עליהן להינשא.
הקהילה, שיש הרואים בה כת דתית, נוסדה על ידי נוויל קופר, שבעבר נאסר לאחר שהורשע במעשים מגונים בבני 12-19.
הקהילה נוסדה בשנת 1969 על ידי האוונגליסט יליד אוסטרליה, נוויל קופר.
הוא ייסד בניו זילנד את מה שנודע בשם הקהילה נוצרית של ספרינגבנק (Springbank Christian Community), סמוך לכרייסטצ'רץ'.
כשהקהילה צמחה מאוד חברי הקהילה רכשו אדמה בחוף המערבי ועברו אליה בשנים 1991–1995 וקראו לעמק האופירי בשם "גלוריה-וייל" (Gloriavale).
השטח נמצא במרחק 60 ק"מ מהעיר גריימות'.
ב-1995 קופר נכלא למשך כשנה באשמת ניצול מיני והורשע על סמך עדות בנו ואישה צעירה שנמלטו מהקהילה.
מאוחר יותר קופר שינה את שמו ל"נוצרי בן התקווה" (Hopeful Christian).
יש שטוענים כי הכת היוותה השראה לסדרה סיפורה של שפחה
גלוריה ווטסיס היא שחקנית אמריקאית, המפורסמת בעיקר בזכות משחקה כאלכס האנטר בסדרת הדרמה האמריקאית "צווארון לבן".
ווטסיס נולדה ב-9 בפברואר 1979 בפרוור פיטספורד של העיר רוצ'סטר שבמחוז מונרו שבמדינת ניו יורק.
היא גדלה בקהילה בצפון המדינה המכונה "המשפחה היוונית הגדולה".
בהיותה בת 17, נסעה ללמוד את שנת הלימודים האחרונה שלה בצרפת.
כשחזרה לארצות הברית למדה ווטסיס באוניברסיטת ניו יורק.
לאחר זמן מה החלה לשחק בתיאטרון מקומי, כשבמקביל עבדה בעבודה פיננסית כדי לממן את לימודיה.
היא גם דגמנה למספר פרסומות טלוויזיוניות והחלה להשתלב בעולם הטלוויזיה.
לאחר מכן עברה ללוס אנג'לס, כדי לפתח את קריירת המשחק שלה.
ווטסיס החלה את הקריירה שלה בהשתתפות בפרסומות בטלוויזיה של חברת "קרסט", המייצרת משחות שיניים.
ב-2003 קיבלה את תפקידה הראשון, כששיחקה בפרק אחד של סדרת הטלוויזיה "סקס והעיר הגדולה".
תפקידה המרכזי הראשון היה בשנת 2010, בסדרת הפשע האמריקאית "שערים", שירדה מהמסך לאחר 13 פרקים בלבד, בשל אחוזי צפייה נמוכים.
בין השנים 2010–2012 שיחקה את אלכסנדרה האנטר בסדרת הטלוויזיה "צווארון לבן".
במשך השנים שיחקה תפקידי אורח בסדרות טלוויזיה נוספות, מהן: "מחשבות פליליות", "מבוקש לחקירה", "שש מעלות", "CSI: מיאמי", "הוואי 5–0", "היפה והחיה", "גרים" ועוד.
ווטסיס גם כיכבה במספר סרטים, מהם: "רכבת האימה", "Killer Movie", "חינוכו של צ'רלי בנקס" ועוד.
בשנת 2021 התארחה בפרק מתוך סדרת הטלוויזיה המשטרתית "מוקד 911", שיצרו ראיין מרפי, טים מינר ובראד פלצ'וק לרשת פוקס.
ווטסיס מדברת באופן שוטף אנגלית, יוונית וצרפתית.
ב-5 בספטמבר 2015 נישאה לבן-זוגה סקוט דייוויס.
+שנהסרטתפקידהערות2007חינוכו של צ'רלי בנקסניה2008רכבת האימהקליירKiller MovieקיירThe Class: From Actor to Iconג'נין לנגפורדTBAWar on Warאפריל
גלוריה דה לוס אנחלס טרווינו רואיז (בספרדית: Gloria de los Ángeles Treviño Ruiz, נולדה ב-2 בפברואר 1968) המוכרת בשם גלוריה טרווי, היא זמרת, פזמונאית, רקדנית, שחקנית, מארחת טלוויזיה, במאית וידאו קליפים ואשת עסקים מקסיקנית.
אלבומה השני, Tu Ángel de la Guarda, נמכר במקסיקו בלמעלה מ-2.8 מיליון עותקים, דבר אשר הפך אותו לאחד מן האלבומים הנמכרים ביותר במדינה.
אלבומה השלישי Me Siento Tan Sola, נמכר בלמעלה מ-5 מיליון עותקים.
ארבעה מן אלבומיה כבשו את פסגת מצעד האלבומים הלטיניים.
שירה "No Querías Lastimarme", שנכלל באלבומה התשיעי De Película, הפך ללהיט כאשר צבר למעלה מ-415 מיליון צפיות ביוטיוב.
בנוסף לכך, נחשבת טרווי לאחד מהאמנים הלטיניים הנמכרים ביותר בכל הזמנים.
כמו כן, מוכרת כ"מדונה המקסיקנית" ו"הדיווה העליונה של הפופ המקסיקני".
גלוריה טרווי נולדה ב-15 בפברואר 1968, במונטריי שבמקסיקו.
בהמשך, כדי לקדם את הקריירה שלה, עברה למקסיקו סיטי.