tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בליל חגיגות הפורים של היישוב היהודי, הם מחליטים להפר את העוצר שהוטל על התושבים הפלסטינים של העיר וללכת דרך גגות העיר העתיקה לחגיגות סיום התואר של האחות באוניברסיטת חברון.
"דיפלומה" הופק בתמיכת פרויקט קולנוע (המשותף לקרן יהושע רבינוביץ, קרן רקנאטי וסינמטק תל אביב), מינהל התרבות במשרד התרבות והספורט, הרשות השנייה לטלוויזיה ורדיו, קרן התרבות אמריקה-ישראל, קרן אלי גלפנד לסרטים קצרים, קרן סנונית והמועצה הישראלית לקולנוע.
הרעיון לסרט עלה במוחה של קיים בתקופת לימודיה בסם שפיגל, אחרי שהייתה פעילה בחברון במשך שנתיים והתחברה עם נשים פלסטיניות.
הסרט צולם ברובו בחברון, עם השלמות במזרח ירושלים.
סצנת העדלאידע היא אמיתית וצולמה בחברון וכך גם קולות שהקליטו ברחובות העיר ומושמעים בפסקול.
במהלך הצילומים קיים נעצרה ושוחררה.
2010 - ציון לשבח בקטגוריית יוצרת הסרט העלילתי הטוב ביותר בפסטיבל הבינלאומי ה-7 לסרטי נשים ברחובות.
על פי השופטות, קיים יצרה "שילוב מרשים בין חומרים תיעודיים לחומרים מבוימים אשר מייצרים תחושה של הסגר, דחיסות וקושי בחיי הפלסטינים בחברון".
2010 – השתתף בפסטיבל הסרטים של ניו יורק.
דיפלומה היא מסמך המונפק בדרך כלל על ידי רשות ריבונית או גוף רשמי, המקנה או מוכיח זכות, תואר (אצילות, מקצוע), הכרה (פרס), לימודים בכלל, או תואר אקדמי בפרט (תואר ראשון, תואר שני, ותואר שלישי).
הדיפלומה כוללת אימות לאותנטיות של המסמך בדמות חותמת, מונוגרמה, או חתימה בכתב יד.
המילה "דיפלומה" היא מילה ביוונית (δίπλωμα) שמשמעותה: תעודה מקופלת.
בישראל מוענקות דיפלומות על ידי גורמים ממשלתיים שונים.
בוגרי לימודים טכנולוגיים, לימודי טכנאי והנדסאי, מקבלים דיפלומות מטעם מה"ט, המכון הממשלתי להכשרה בטכנולוגיה ובמדע.
דיפלומות אלו של טכנאים והנדסאים לא-נחשבות לתארים אקדמיים.
הזכאות לדיפלומות היא בכפוף לעמידה בכל דרישות הלימודים ומעבר בחינות ממשלתיות שנערכות על ידי מה"ט.
סוג הדיפלומה משתנה בהתאם למגמה ולמסלול הלימוד.
לבוגרי י"ג-י"ד (מסלולי העתודה הטכנולוגית) הלומדים לימודי טכנאי או הנדסאי, מוענקות הדיפלומות על ידי משרד החינוך.
במסגרת הנפקת הדיפלומות לבוגרים שולחים במשרד החינוך את הדיפלומות החתומות אל המכללות שבהן למדו הסטודנטים.
הדיפלומות מונפקות על ידי אגף הבחינות במשרד לאחר קבלת הזכאות לכך ועמידת התלמיד בכל דרישות הסף.
על הענקת הדיפלומות למסיימים לימודים אקדמיים לתואר ראשון אקדמי ולתארים מתקדמים מפקחת המועצה להשכלה גבוהה (מל"ג).
סוגי הדיפלומות המוענקים לבוגרי תואר ראשון בישראל משתנה בהתאם לסוג התואר ותחום הלימוד.
דיפנהידרמין (Diphenhydramine) הוא נוגד היסטמינים המשמש בעיקר לטיפול באלרגיות.
כמו כן הוא משמש לטיפול בנדודי שינה, סימפטומים של הצטננות, רעד בפרקינסוניזם ובחילות.
דיפנהידרמין הוא נוגד היסטמינים דור ראשון מסוג H1 ועובד על ידי חסימת השפעות מסוימות של היסטמינים.
דיפנהידרמין נוצר על ידי ונכנס לשימוש מסחרי ב-1946 והוא זמין כתרופה גנרית.
מחיר סיטונאי ב-2014 הוא כסנט אמריקאי אחד לכל מנה.
שימוש למטרות הנאה קיים גם הוא, זאת משום שבכמויות גדולות נטילת דיפנהידרמין יכולה לגרום להזיות.
דיפנהידרמין ניתן לנטילה דרך הפה, בהזרקה לתוך הווריד, והזרקה לתוך השריר.
אפקט מקסימלי הוא בדרך כלל שעתיים לאחר נטילה, וההשפעה יכולה להימשך עד שבע שעות.
תופעות לוואי כוללות יובש בפה, באף או בגרון, אדמומיות בפה, פריחה, הפרעות עיכול, בחילה או הקאה, ישנוניות, קואורדינציה לקויה או סחרחורת וקשיים במתן שתן.
תופעות לוואי המחייבות התייחסות מיוחדת, בדרך כלל נובעות ממינון יתר: כאשר תופעות הלוואי שפורטו לעיל מופיעות בצורה ניכרת, או כאשר יש הפרעות בראיה, בלבול, הפרעות בשינה או הזעה - יש לפנות לרופא.
עם הופעת חולשה, כאב גרון, חום, דימום, קוצר נשימה, עויתות, ירידה בלחץ הדם (הרגשה של עילפון) או דפיקות לב - יש להפסיק טיפול ולפנות לרופא מייד.
השימוש בו אינו מומלץ לתינוקות.
אין סיכון לנזק בנטילה במהלך ההריון, עם זאת, אין להשתמש במהלך הנקה.
דיפנהידרמין הוא יעיל בטיפול כנגד אלרגיות.
על ידי הזרקה הוא משמש לעיתים קרובות בנוסף לאפינפרין עבור אנפילקסיס.
השימוש בו לצורך זה לא נחקר עד 2007. השימוש בו מומלץ רק לאחר שהסימפטומים החריפים השתפרו.
צורות שונות של דיפנהידרמין זמינות, כולל קרמים, ג'לים, ותרסיסים.
אלה משמשים כדי להקל על גירוד, ומונעות תגובות מערכתיות (למשל, נמנום) מאשר נטילה דרך הפה.
דיפנהידרמין משמש לטיפול במחלת פרקינסון.
בגלל השפעתו המרגיעה, דיפנהידרמין נמכר כעזר נגד לנדודי שינה.
דיפנהידרמין יכול לגרום לתלות פסיכולוגית נמוכה.
דיפנהידרמין יכול לגרום להרגעה ומשמש גם בתור טיפול בחרדות.
לדיפנהידרמין יש גם יכולת לטיפול נגד בחילות, ובחילות שנגרמות מורטיגו.
דיפלומטיה דיגיטלית היא דיפלומטיה ציבורית המתקיימת במימד הדיגיטלי.
מטרתה לפנות אל מעגלים רחבים בדעת הקהל, להשפיע על תפיסות הציבור ביחס לנושא מסוים באמצעות קיום דיאלוג פתוח וחופשי ואף לקרוא לציבור הרחב לפעול ביחס לנושאים ולמטרות ציבוריות שעל הפרק.
הרקע להיווצרותה של הדיפלומטיה הדיגיטלית
מהפכת עידן המידע יצרה כמות חסרת תקדים של הזדמנויות לקיום שיח מדיני וציבורי עם קהלים נרחבים בישראל ובעולם הרחב.
נכון ל-2015 נספרו כ-7 מיליארד מנויים לטלפונים סלולריים וכ-3.2 מיליארד (כ-44% מאוכלוסיית העולם) משתמשי אינטרנט.
סטטיסטיקות מהשנים האחרונות מלמדות על תפוצתן הרחבה של הרשתות החברתיות: לפייסבוק – יש למעלה מ-1.5 מיליארד משתמשים; באינסטגרם - למעלה מ-400 מיליון; בטוויטר – למעלה מ-320 מיליון; בגוגל + למעלה מ-300 מיליון ובלינקדין למעלה מ-100 מיליון.
בעשור האחרון, התווספו מדי יום למעלה ממיליון חשבונות חדשים ברשתות חברתיות אלו וברשתות אחרות נוספות.
מספרים אלו, מקנים נגישות רבה וישירה, ללא סינון ועריכה של גורמים מתווכים לקהלים בהיקפים חסרי תקדים.
על רקע נתונים אלו, בעשורים האחרונים התפתח רובד נוסף בדיפלומטיה.
דיפלומטיה שמוכוונת לציבור הרחב ("דיפלומטיה ציבורית"), אך מתבצעת באמצעות האינטרנט, בדגש על כלים מתחום המדיה החברתית - ה"דיפלומטיה דיגיטלית".
דיפלומטיה ציבורית בשירות החוץ הישראלי
משרד החוץ הישראלי היה בין הראשונים להצטרף לטרנד זה, ודיפלומטים יוצאי תעשיית ההייטק והמדיה החברתית לוקחים חלק מרכזי בהתוויית פעילותו של המשרד בתחום.
בשנים האחרונות מרבית נציגויות ישראל פתחו עמודי פייסבוק, דיפלומטים רבים מצייצים בטוויטר, ובלוגים חדשים של נציגויות נפתחו.
משרד החוץ הישראלי מעלה ומפיץ סרטים ביו-טיוב, תמונות באינסטגרם ועוד.
בכך, מנסה משרד החוץ ליצור ערוצי הידברות רבים ככל האפשר, עם הציבור הרחב במדינות השונות, לרבות במדינות המזרח התיכון.
כך למשל, משרד החוץ מנהל שיח וירטואלי עם כמיליון עוקבים במדינות ערב.
רובם ככולם, ממדינות שאין לישראל יחסים עמן.
דפוס זה, לא רק מקנה חשיפה לקהלים חדשים אשר צורכים באופן פעיל מידע מהרשת ויוצרים בה קשרים חברתיים ענפים, אלא גם מקנה לכל פעילות מדינית שמבצע דיפלומט "בשטח" תהודה וחשיפה על ידי פעולות מלוות המתבצעות במישור הדיגיטלי.
בעזרת שימוש מושכל באמצעים אלו, יכולתו של דיפלומט להכיר את ארץ השירות שלו, עוד טרם הגעתו לשליחות גדלה משמעותית, דבר המאפשר התאקלמות קצרה ופעילות ממוקדת בתחום הדיפלומטיה הציבורית מצד הדיפלומט מיד עם הגעתו לארץ השליחות.
משרד החוץ הבריטי טבע כבר בראשית הדרך את הכללים הבסיסיים לקיום דיפלומטיה ציבורית מוצלחת:
הקשבה ולמידה: עבודה עם הכלים העומדים לרשותנו, מאפשרת במידת מה להבין אלו נושאים מצויים במרכז השיח הציבורי ולהבין הגישות השונות הקיימות בקרב קהלים שונים ביחס לסוגיות השונות.
העברת מסרים: הדיפלומטיה הדיגיטלית מאפשרת לתכנן אופן העברת מסרים לקהלים בשפתם, על פי תחומי העניין שלהם, ועוד.
ברוח הרשתות החברתיות, רצוי שמסרים אלו יועברו בדרך מעניינת ויצירתית.
דיאלוג: בעוד שבעבר דיברנו אל הקהלים, באמצעות דיפלומטיה דיגיטלית" אנו יכולים לדבר עם הקהלים, להשתתף בשיח ברשתות החברתיות כשהוא קורה, להגיב בזמן אמת, להישאל שאלות ולהשיב בזמן אמת.
דיפלומטיה דיגיטלית מאפשרת לנו לפתוח בדיאלוג עם יחידים ועם גופים שונים, ליצור שותפויות וקבוצת עניין משותפות ולהימצא באינטראקציה שוטפת עם גורמים אלו.
היזון חוזר: תגובות מהציבור הרחב, וחיוויים שונים יכולים ללמד אם הצלחנו להעביר מסרים, ולנסח בתגובה מסרים נוספים.
כאשר מתחילים לקחת הגדרה זו, ולפרוט אותה ליעדים, אמצעים ומדיניות קונקרטית, מבינים די מהר, כי מדינת ישראל לצד מספר מדינות נוספות ניצבות זה מספר שנים במגרש חדש לחלוטין, ושהטכנולוגיה החדשה אומנם יכולה להיות כלי יעיל בידינו, אבל היא גם משנה את אופי המקצוע ואת אופיים של העוסקים בה.
כך למשל, משרדי החוץ של גרמניה וישראל, ואזרחים משתי המדינות, לקחו חלק בהבעת סולידריות עם ישראל, לאחר הפיגוע בירושלים ביום 8.1.17, בו נרצחו סג"ם ארז אורבך, סגן יעל יקותיאל, סגן שיר חג'אג' וסג"ם שירה צורף כאשר לאות הזדהות עם העם בישראל הואר שער ברנדנבורג בברלין בצבעי דגל ישראל.
דוגמה ל"דיפלומטיה דיגיטלית" מעט שונה באופייה, סוקרה בהרחבה, ביחס לכרזת "הברווז הצולע" שהפיצה שגרירות רוסיה בלונדון, אשר התייחסה להחלטת הממשל היוצא בארצות הברית להכריז על 35 דיפלומטים רוסיים כאישיות בלתי רצויה ולגרשם.
האם דיפלומטיה דיגיטלית צפויה להחליף כליל את הדיפלומטיה המסורתית
נכון להיום, משרדי החוץ השונים מפעילים חשבונות טוויטר, פייסבוק ולינקדאין ייעודיים, מעלים פוסטים ברשתות החברתיות וזוכים לתגובות, צוברים "עוקבים" רבים ברשתות החברתיות ואף מנהלים שיח עם קהלים שונים ברחבי העולם וכן עם נציגים דיפלומטים ממדינות שונות.
דיפלוקאולוס (שם מדעי: Diplocaulus) הוא סוג של דו-חיים קדום שנכחד, אשר השתייך לסדרה שבקבוצת הלפוספונדילים.
הוא חי בסוף הקרבון ובתקופת הפרם עד לסיומה לפני 255 מיליון שנה.
מאובניו נמצאו בצפון אמריקה אך גם במרוקו.
המין Diploceraspis burkei, אשר השתייך לסוג הועבר לסוג הקרוב דיפלוצרספיס.
יצור זה היה הגדול שבלפוספונדילים והוא הגיע לאורך של מטר אחד.
הוא היה בעל מבנה גוף של סלמנדרה גדולה אך ראשו הזכיר בומרנג ענקי עשוי עצם שהסתיים בקצוות חדים הפונים אחורה.
הוא היה בעל זרועות קצרות מאוד וזנב קצר וייתכן שהוא שחה במים בדומה ללווייתנים המניעים את הזנב מעלה-מטה.
לגבי מטרתה של הצורה המוזרה של ראשו, המחקר העלה שתי אפשרויות: ייתכן שהראש המוזר עזר לנווט במהירות את היצור במים, בדומה לסנפירי דגים; אפשרות נוספת היא שהוא מנע מטורפים גדולים לבלוע אותו, בגלל מבנהו המוזר.
למרות זאת, נמצא מאובן של דיפלוקאולוס עם סימני נשיכה שקיבל מדימטרודון טורף, כנראה לאחר שגילה אותו רדום בעת בצורת.
לסתותיו של היצור נמצאו מתחת הגולגולת המוזרה, בדומה לכמה מהבטאים.
הדיפלוקאולוס תואר על ידי החוקר אדוארד דרינקר קופ ב-1877.
יצור זה הופיע במשחקים Jurassic World: Alive, עולם היורה: המשחק ופארק היורה 3: בניית פארק.
דיפנילבוטילפיפרידינים (בצרפתית ואנגלית: Diphenylbutylpiperidines) הם קבוצת תרופות אנטיפסיכוטיות מן הדור הראשון שסונתזו, פותחו ושווקו על ידי חברת Janssen Pharmaceutica.
חמרים אלה, המקורבים לבוטירופנונים, מתאפיינים בשרשרת אָלִיפַטית, בה האטום פחמן (C) האחרון מחובר לשני רדיקלים פ-פלואורופניל.
בקצה השני של השרשרת מתחברים מתמירים המבדילים את החומרים זה מזה.
הדיפנילבוטילפיפרידינים בדומה לבוטירופנונים משמשים בפסיכיאטריה לטיפול ממושך בהפרעות עם תסמינים פסיכוטיים כמו סכיזופרניה או ההפרעה הדלוזיונלית, לפעמים גם בתסמונת טורט.
קיים בקבוצה זו תכשיר יוצא מן הכלל - Amperozide - הנחשב ל"אנטי-פסיכוטי לא טיפוסי" אך הוא משמש ברפואה הווטרינרית.
פימוזיד, פלוספירילן ופנפלורידול הם תרופות אנטי-פסיכוטיות בעלות חוזק גבוה (ביחס לכמות במיליגרמים), קצת פחות מזה של הבוטירופנונים.
תופעות לוואי דומות לאלו של הבוטירופנונים אבל בגלל החוזק המופחת במקצת, יכולות להיות פחותות מאלו.
התכשירים פותחו מתוך ציפייה - שלא התגשמה - לפיתוח תרופות בטוחות יותר
השמות המסחריים שנבחרו להם הם קיצורים כדלהלן:
IMAP - (פלוספירילן) - משמעותו "intramuscular + antipsychotic" ("תוך שרירי"+ אנטי-פסיכוטי.
זריקת IMAP נועדה למתן פעם בשבוע.
אנטיפסיכוטי") - התרופה נועדה למתן פומי יומיומי.
(בגלל מחצית זמן חיים ארוכה נוסה גם בשימוש ארוך-טווח יותר)
דיפלוקיינודון (שם מדעי: Diplocynodon) הוא סוג של תנינאי נכחד מהקבוצה דמויי אליגטור, אשר חי במשך הפלאוגן עד לאמצע האאוקן באירופה.
במראהו הוא דמה לקיימן באורך של עד מטר וחצי והוא היה מכוסה באוסטאודרם לגופו.
הרגליים היו בעלי קרומי שחייה רחבים, אשר העידו שחי חלק מהזמן בתוך המים.
כמו מרבית התנינים הוא היה בעל פה רחב, איתו תפס טרף מיימי או לאורך גדות הנהר.
לרוב הוא ניזון מדגים או צפרדעים ואולי גם מיונקים קטנים.
מאובני הדיפלוקיינודון התגלו לאורך אירופה מגרמניה ואוסטריה עד צרפת, איטליה, בריטניה וספרד.
מאובן מגרמניה שנמצא בשכבות ליגניט (שכבה תחתונה של פחם) הכיל בבטנו גסטרוליתים.
מאובנים אלה נמצאו בבור מסל, שכללו ביצות ואגמים של מים מתוקים, בהם חיו חיות רבות.
המאובנים התגלו גם באזורים בהם היו ביצות כבול טובעניות, בהם אולי מת התנין.
בדיפלומטיה וביחסים בינלאומיים, דיפלומטיה בדילוגים או מסע דילוגים היא פעולה של גורם חיצוני בעת שירותו כמתווך בין מספר מסוים של צדדים בסכסוך, ללא קיום קשר ישיר בין צד לצד.
במקור ובדרך כלל, התהליך כרוך בנסיעות רצופות (או לחלופין מסעות) של המתווך, ממקום משכנו של צד אחד לזה של האחר.
המונח מתייחס לרוב לשיחות בין שתי מדינות, אשר מתקיימות על ידי מתווך מצד שלישי הנוסע בין המדינות ומעביר את המסרים של מדינה אחת לשנייה ומציע דרכים לפתרון הסכסוך בין השתיים.
השימוש הראשון במונח זה החל במהלך כהונתו של מזכיר המדינה של ארצות הברית הנרי קיסינג'ר.
בשנות ה-70 דילג קיסינג'ר בין ישראל, מצרים, סוריה, ארצות הברית וברית המועצות כדי להגיע להסכם הפרדת כוחות בין ישראל למצרים וסוריה במלחמת יום הכיפורים ומאוחר יותר להסכם הביניים בין ישראל למצרים.
המונח נטבע לראשונה בידי הכתבים שליוו את קיסינג'ר במסעותיו בין עיר בירה אחת לאחרת.
המתווך משתמש לרוב ב"דיפלומטיה בדילוגים" כאשר אחד או שני הצדדים מסרבים להכיר האחד בשני בטרם תחילת המשא ומתן.
המונח "דיפלומטיה בדילוגים" אומץ גם לתחום הגישור.
לאחר משבר האנרגיה של 1973 ומלחמת יום הכיפורים, כינון שלום בין ישראל למדינות ערב עמד בראש סדר העדיפויות של הקהילה הבינלאומית, אך פרשת ווטרגייט מנעה מהנשיא ניקסון לקחת חלק משמעותי כמנהיג העולם החופשי בהליך המשא ומתן.
מזכיר המדינה קיסינג'ר זיהה נכונות בקרב מצרים שאחרי מלחמת יום הכיפורים לשים סוף לסכסוך.
הוא נהג להשתמש בדיפלומטיה בדילוגים (מה שתואר לרוב כמסעות דילוגים) במזרח התיכון בתקופת הנשיאים ניקסון ופורד (1969–1977); מה שהוביל בין היתר לחתימת הסכם הביניים בין ישראל למצרים (1975) והסכם הפרדת הכוחות בין ישראל לסוריה ברמת הגולן (1974).
המונח היה שכיח במיוחד במהלך שירותו של קיסינג'ר כמזכיר המדינה.
על אף שבתקופתו של המזכיר קיסינג'ר מסעות הדילוגים לא הבשילו להסכם שלום כולל בין ישראל למצרים, בתקופתו של המזכיר סיירוס ואנס תחת הנשיא ג'ימי קרטר, נשלחו ואנס, אלפרד את'רתון (אנ') והרולד סונדרס (אנ') למסעות רבים בין קהיר לירושלים.
מסעות אלו הביאו לבסוף לאחר קשיים וביקורת על אופי המסעות לפריצת דרך במגעים שהביאה לבסוף את ראש ממשלת ישראל מנחם בגין ונשיא מצרים אנואר סאדאת לשיחות בקמפ-דייוויד.
השיחות הבשילו להסכמי קמפ דייוויד (1978) ולבסוף לחתימת הסכם השלום בין ישראל למצרים (1979).
מסעות דילוגים המשיכו להתקיים ועד היום משמשים מנהיגים מרחבי העולם בניסיונם לפתור סכסוכים בין מדינות.
היו בישראל שהתנגדו להצעותיו של קיסינג'ר לוותר על חלקי ארץ ישראל שנכבשו במלחמות שנכפו על ישראל.
באותם ימים קמה תנועת "גוש אמונים", ופעולותיה הראשונות של התנועה הופנו כנגד שר החוץ האמריקני הנרי קיסינג'ר, שביקש לגרום לממשלת ישראל לוותר על הישגיה הטריטוריאליים ממלחמת ששת הימים.
הפגנות נערכו ברחבי הארץ בקריאת אזהרה לממשלת ישראל שלא לוותר על שטחי המולדת.
דיפלודוקימורפה (שם מדעי: Diplodocimorpha) היא קבוצת דינוזאורים צמחוניים בני אינפרא-סדרת הזאורופודים שהתקיימו מהיורה התחתון עד הקרטיקון העליון לפני 175 עד 93 מיליון שנה מזמננו.
קבוצה זו כוללת את מרבית בני קבוצת דמויי-דיפלודוקיים, למעט את ההפלוקנטוזאורוס שהוא בעל אב קדמון משותף קדום יותר.
הקבוצה הוגדרה ב-1995 בידי החוקרים קלבו וסלגדו (Calvo & Salgado) והיא כוללת שלוש משפחות: רבאצ'יזאוריים, דיקראוזאוריים ודיפלודוקיים - שתי האחרונות שייכות גם לקבוצה פלגליקאודטה, אשר תוארה בעת האחרונה על סמך דמיון גדול בין שתיהם.
מינים אלה שגשגו הן ביורה והן בקרטיקון וחלקם היו מינים ענקיים, בעוד אחרים כמו האמרגזאורוס היו צנועים יותר בגודלם ובעלי רצועת "מוטות", שנוצרו מהחוליות הארוכות שלהם, לאורך הגב והצוואר.
ייתכן שאף היה להם מפרש לאורכו.
דיפלומטיה צבאית היא תחום בדיפלומטיה העוסק בהשגת יעדי מדיניות החוץ של מדינה בתחומי הצבא והביטחון באמצעות משא ומתן וכלים דיפלומטיים נוספים.
על פי רוב נמצאת הדיפלומטיה הצבאית באחריותם של משרד ההגנה והצבא.
הדיפלומטיה הצבאית לא הוגדרה לאורך ההיסטוריה, אולם ניתן למנות מספר התייחסויות אליה.
סון דזה, בספרו אמנות המלחמה, מתייחס לאספקטים מסוימים של הדיפלומטיה הצבאית, כמוהו גם פרידריך השני, מלך פרוסיה.
גם קרל פון קלאוזביץ, בספרו על המלחמה, התייחס לצורך בפעולות דיפלומטיות בהקשר צבאי.
ככלל, עד המאה ה-19 נתפסה הדיפלומטיה הצבאית ככלי לאיסוף מודיעין ולניתוח מצבם של כוחות צבאיים ומצבם הביטחוני של מדינות, במטרה למפות איומים ביטחוניים.
לאחר התפרקות ברית המועצות החלה תמורה משמעותית בדיפלומטיה הצבאית, וזו הפכה לרכיב משמעותי יותר בעשייה הצבאית מבעבר.
הדיפלומטיה הצבאית הפכה לכלי המשמש למספר מטרות: איסוף ועיבוד מידע על צבאה של מדינה ועל ביטחונה; קידום שיתוף הפעולה, התקשורת וההדדיות בין שני צבאות; ארגון ושימור קשרים ביטחוניים; תמיכה ביצוא וייבוא סחורות בעלות נופך צבאי בין המדינות; ייצוג המדינה בטקסים ואירועים רשמיים נוספים.
נספח צבאי הוא דיפלומט, לרוב איש צבא בדרגה פיקודית, אשר אמון על ייצוג האינטרסים הביטחוניים של מדינתו במדינה בה הוצב.
נספחים צבאיים מהווים חלק משמעותי בדיפלומטיה הצבאית.
בממלכה המאוחדת, אך ורק פעולות הנספחים הצבאיים מכונות "דיפלומטיה צבאית" על ידי משרד ההגנה.
עוד בימי מלחמת העצמאות ניהלו היישוב, ולאחר מכן צה"ל, מהלכים דיפלומטיים בעלי אופי צבאי, בין אם מול מדינות הגוש המזרחי לצורך רכישת נשק ובין אם מול ארצות ערב לצורך השגת הפסקת אש.
בשנת 1956, לאחר הלאמת חברת תעלת סואץ החלו צרפת ובריטניה בהכנות לכיבוש התעלה, במבצע שכונה מבצע מוסקטר.
צרפת, לה היו קשרים ביטחוניים עם ישראל, שאפה לשיתוף פעולה עם ישראל במבצע.
המאמץ הדיפלומטי הוביל להצטרפות צה"ל למלחמה, ולחיזוק הקשרים הביטחוניים בין ישראל לצרפת.
בשנת 1986 הוקמה יחידת "גבעון", יחידת מילואים באגף המבצעים, שמטרתה הייתה תיאום וקישור בין צה"ל לבין הכוחות המזוינים של ארצות הברית לאור אירועים שהתרחשו לאחר מלחמת לבנון הראשונה, דוגמת הפיגועים בבסיסי הכוח הרב-לאומי בביירות.
במהלך מלחמת המפרץ ניהלה ארצות הברית מאמץ דיפלומטי צבאי מול ישראל, במטרה למנוע מצה"ל לתקוף בעיראק בתגובה לירי טילי קרקע-קרקע על ישראל.
בשנת 1999 הוקמה החטיבה לקשרי חוץ, האחראית על ריכוז מאמצי הדיפלומטיה הצבאית בצה"ל, ומפעילה בית ספר לדיפלומטיה צבאית.
כתב העת בין הקטבים של מרכז דדו לחשיבה צבאית בין תחומית, היושב תחת אגף המבצעים בצה"ל, הוציא לאור בשנת 2020 גיליון העוסק בנושא הדיפלומטיה הצבאית ובו מאמרים פרי עטם של יוצאי צבא וחוקרים שונים.
בגיליון אפשר למצוא מאמרים העוסקים בחשיבותה של הדיפלומטיה הצבאית, בשיתוף פעולה בין צבאות שונים, וכן בשאלות אתיקה הנוגעות לדיפלומטיה צבאית.
דיפלוטומודון (שם מדעי: Diplotomodon; מילולית: "שן חותכת כפולה") הוא סוג של דינוזאור תרופוד שחי באמריקה הצפונית במשך הקרטיקון העליון לפני 70 עד 66 מיליון שנה מזמננו.
כיום רואים בסוג טקסון מבוטל והמאובנים שלו נחשבים לקרובים לממצאי טירנוזאורוס.
עם זאת הוא לא השתייך למשפחת הטירנוזאוריים אלא לקרוביהם - הטירנוזאורים.
הסוג ידוע רק משרידים של שן אחת באורך שלושה סנטימטרים, שהתגלתה בתצורת הורנרסטון בניו ג'רזי.
בסמוך אליו התגלו מספר יצורים ימיים, אשר התקיימו כנראה בים הפנימי המערבי.
במקור השרידים השתייכו לשרידי דג טורף קדום, ומהם קיבל הסוג את שמו בידי ג'וזף ליידי , אשר נתן לסוג את השם Tomodon ב-1865. ואולם שם זה הועבר לשם של נחש מקבוצת הדיפסדידיים.
השם החדש ניתן בידי ליידי ב-1868 והוא מתייחס לשן הרחבה, השטוחה והסימטרית.
רק ב-1980 החוקר אדוארד דרינקר קופ העריך שהסוג הוא של דינוזאור ולא של דג.
החוקר ראלף מולנר טען ששרידי השן יכולים להיות שייכים למוסזאורוס ולא לטירנוזאור בעוד אחרים ראו בו סוג אח של הדריפטוזאורוס, הקרוב לטירנוזאוריים.
כיום רואים בסוג זה מוטל בספק עקב מיעוט הממצאים שיעידו על מקורותיו.
דיפלומטיית חיסונים היא האופן שבו הצורך של מדינות בקבלת חיסונים משתלב ביחסים הבין-לאומיים ובדיפלומטיה.
הנושא פותח במיוחד במחקריו של הרופא והחוקר האמריקאי פיטר ג'יי הוטז.
החיסון המוצלח הראשון שפותח בידי אדוארד ג'נר כנגד אבעבועות שחורות ניתן בוושינגטון די.
לנציגים של העמים הילידים בארצות הברית שהגיעו לבירה כבר בראשית המאה ה-19. משלחת לואיס וקלארק הציגה את החיסון בפני הילידים שבהם פגשה, אם כי לא ברור אם ביצעה חיסונים בפועל.
אדוארד ג'נר שימש בתפקידים דיפלומטיים בעת המלחמות הנפוליאוניות בין ארצו הממלכה המאוחדת לבין צרפת וזכה להוקרת נפוליאון בונפרטה.
אלברט סייבין, מפתח החיסון נגד פוליו, ביקר בברית המועצות בשנות החמישים בשיא המלחמה הקרה.
הוא שיתף פעולה עם מדענים סובייטיים והתרכיב שפותח נוסה על מיליוני ילדים בברית המועצות.
בשנות ה-60 שיתפו ארצות הברית וברית המועצות פעולה בהפצת חיסונים לאבעבועות שחורות בעולם השלישי.
בסופו של דבר מאמציהן הובילו למיגורו המוחלט של הנגיף.
במהלך שנות התשעים הושגו הפסקות אש זמניות במקומות כמו אפגניסטן, אנגולה, הפיליפינים ומקומות נוספים במטרה לאפשר לקמפיין חיסונים להתנהל.
מגפת הקורונה בתחילת העשור השלישי של המאה ה-21 היוותה משבר בריאותי עולמי.
היא הביאה לפיתוח חיסונים במהירות שיא.
למאמץ החיסונים הייתה גם משמעות דיפלומטית.
רוסיה וסין פיתחו חיסונים משלהן והפיצו אותם לבעלות בריתן.
על פי מאמר שפורסם בסיינס, סין שלא נזקקה לחיסון משום שהצליחה להתמודד עם המגפה באמצעות מדיניות סגר אגרסיבית, פנתה לארצות מתפתחות, לעולם המוסלמי ולברזיל כדי לצבור מוניטין ולקדם את מטרות מדיניות החוץ שלה באמצעות הפצת חיסונים.
זאת בעוד מבצע מהירות שיא, לפיתוח חיסונים בארצות הברית, תעדף את האינטרסים האמריקניים הפנימיים.
באופן זה צברה סין יתרון על יריבתה האמריקנית.
עם זאת המאמץ הסיני בברזיל עמד בפני נקודת שפל כאשר נשיא ברזיל ז'איר בולסונארו הציג את החיסון הסיני כאילו גרם למות מחוסן.
דבריו אלו באו על רקע מאבק פנים ברזילאי בשאלת השימוש בחיסונים הסיניים.
סין גם הייתה הראשונה לקדם את מיזם קובאקס להפצת חיסונים לקורונה למדינות עניות, בעוד רוסיה וגם ארצות הברית, כל עוד עמד בראשה דונלד טראמפ, התמהמהו לעשות זאת.
על פי סקירה שפורסמה בהארץ שהתייחסה למאמץ החיסונים באפריקה:
האיחוד האירופי ניסה לקבל חיסונים מאסטרהזניקה, פייזר ומודרנה עבור כל חברותיו במאמץ משותף, אך הדבר לא עלה יפה וסרבל את תהליך הבאת החיסונים.
בריטניה שיצאה מהאיחוד מעט קודם בשל הברקזיט הצליחה לנהל את קמפיין החיסונים שלה מהר יותר, והדבר שימש הוכחה לנכונות יציאתה מהאיחוד.
בשלב מסוים נוצר חיכוך חריף בין האיחוד האירופי לבין בריטניה על רקע זה.
מנהיג איראן עלי ח'אמנאי, אסר על גורמי הבריאות בארצו לקבל חיסונים מהמערב, בטענה שאם חיסונים אלו היו מועילים, מדינות המערב היו משתמשות בהם עבור עצמן.
ישראל הצליחה להוביל במאמץ ההתחסנות העולמי, תוך שיתוף פעולה עם חברת פייזר, והדבר שימש את קמפיין הבחירות של ראש הממשלה בנימין נתניהו לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע אך גם הוביל לביקורת על כך שישראל אינה משתפת חיסונים עם הרשות הפלסטינית.
במהלך פברואר 2021 הוסכם על עסקה בין ישראל ורוסיה להשבת ישראלית ממודיעין עילית שחצתה את הגבול לסוריה מיוזמתה ונעצרה שם.
ישראל השיבה בתמורה רועי צאן סורים שעברו את הגבול וכן ביטלה עונש של דרוזית מרמת הגולן.
בנוסף לכך ישראל קנתה עבור סוריה מיליוני חיסוני ספוטניק מרוסיה כנגד נגיף הקורונה.
ישראל בחרה לתעדף שימוש בחיסון פייזר נגד COVID-19 במסגרת הסכם עם פייזר.
בשל כך הצטברו עודפים של חיסוני מודרנה שלא נעשה בהם שימוש.
ראש הממשלה בנימין נתניהו החליט להעביר חיסונים אלו למדינות שלישראל עניין בשיפור היחסים איתן, בפרט על רקע שאלת העברת השגרירויות לירושלים.
ראש הממשלה החלופי בני גנץ הביע התנגדות להחלטה ולכך שהתקבלה ללא הסכמת הממשלה וטען כי נתניהו סוחר בחיסונים השייכים לאזרחים ומתנהג כאילו הוא מלך.
ביקורת נוספת נגעה לכך שהחיסונים בכמותם הקטנה לא יוכלו לשמש את האוכלוסייה כולה במדינות המקבלות אלא יועברו לשימוש אליטות מצומצמות ולפיכך אין מדובר בסיוע הומניטרי.
בסופו של דבר היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט מנע את העברת החיסונים כל עוד אין הממשלה כולה מאשרת את המהלך, אך אישר שכמות קטנה של חיסונים תועבר להונדורס ולצ'כיה.
דיפלומטיית החיסונים הישראלית זכתה להתייחסות הומוריסטית בסאות' פארק.
בתוכנית הוצג מטוס ישראלי מגיע וממנו משליכים חיסונים לקהל.
דיפלומה אולימפית או תעודה אולימפית היא תעודת נייר, המוענקת לשמונת המסיימים והמסיימות הראשונים בתחרויות במשחקים האולימפיים.
בעוד שלושת המסיימים הראשונים במשחקים האולימפיים, קיבלו מדליות מאז אולימפיאדת 1896, בשנת 1949 הוחלט להעניק תעודות לספורטאים בששת המקומות הראשונים, ובשנת 1981 נוספו תעודות גם למסיימים במקומות השביעי והשמיני.
התעודה נרשמת ונחתמת על ידי נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי וראש הוועדה המארגנת לכל אולימפיאדה.
ספורטאי שמקבל את התעודה, ולאחר מכן מתגלה שלקח סמים או עבר על הנחיות האולימפיאדה, צריך להחזיר את התעודה לוועד האולימפי הבינלאומי.
דיפלוצרספיס (שם מדעי: Diploceraspis; מילולית: "בעל קרניים/מגנים כפולים") הוא סוג של דו-חיים נכחד, מהקבוצה לפוספונדילים שהתקיים באמריקה הצפונית של תחילת הפרם לפני 299 עד 270 מיליון שנה מזמננו.
דו-חי זה היה קרוב של הדיפלוקאולוס והיה בעל מבנה גוף דומה, אך הדיפלוקאולוס היה גדול יותר והגיע לאורך של 1 מטר.
בסוג זה מתואר מין יחיד - Diploceraspis burkei, אשר תואר ב-1952 בידי החוקר ג'יימס ריצ'רד ברבאוור (James Richard Beerbower).
מינים נוספים בסוג, ביניהם שנמצאו בנברסקה ואוקלהומה וכן במרוקו אוחדו עם הדיפלוקאולוס.
המאובנים של הדיפלוצרספיס התגלו באוהיו ואלה כללו גולגולת רחבה ושטוחה בצורת בומרנג שהתאימה כנראה לתנועה במים ולחישה בדומה לזו של פטישניים או שאולי עזרה ליצור בהגנה מטורפים.
הוא הגיע לאורך של 46 ס"מ, קטן יותר מהדיפלוקאולוס.
הוא היה בעל זנב בינוני באורכו, גפיים קצרות וכנראה שהותאם לחיים במים מתוקים.
ככל הנראה היה צייד של טרף קרקעי או של דגים קטנים, בדומה לסלמנדרת ענק.
דיפלומוצרס (שם מדעי: Diplomoceras) הוא סוג של רכיכה נכחדת מקבוצת האמוניטים אשר התקיים במימי האוקיינוסים של הקרטיקון העליון שבין הקמפן למאסטריכט שלפני 89.3 עד 66 מיליון שנה, עד שנכחדו עם הכחדת הקרטיקון לפני 66 מיליון שנה.
במראם דמו לBaculites ובעבר גם סווגו לאותו סוג, אך הועברו לסוג עצמאי בשנת 1900 בידי החוקר Hyatt.
סוג זה ידוע ממאובנים משומרים היטב במדינות שונות, בין השאר מאנטארקטיקה, ארמניה, אוסטרליה, אוסטריה, בלגיה, בולגריה, צ'ילה, דנמרק (כולל גרינלנד), יפן, מקסיקו, הולנד, רוסיה, דרום אפריקה, ספרד, תוניסיה, אוקראינה וארצות הברית.
מבנה גוף האמוניט כוסה בקונכייה באורך של עד 1.5 מטר והייתה מסולסלת בספירלה כקרן של תיש או אנטילופה.
בעודו בחיים האמוניט היה דומה לנאוטילוסיים החיים וכמותם נע באמצעות הנעה סילונית.
הוא לכד טרף קטן בזרועותיו ובתורו נטרף בידי דגים וזוחלים ימיים גדולים כמו מוזאזאוריים.
על פי מחקרים נראה שאמוניטים מסוג זה הגיעו לתוחלת חיים של מעל 200 שנה.
דיפלס או טיפלס הוא קינוח יווני מהפלופונסוס, העשוי מבצק דק דמוי עלה.
הקינוח בעצם זהה לכנפי מלאך, אלא שהן טבולות בסירופ במקום להגיש אותן יבשות.
את הבצק מרדדים לרצועות ארוכות ודקות, מטגנים ומקפלים בשמן חם ואז טובלים בסירופ סוכר או דבש.
ניתן לעשות דיפלס בצורות שונות, מהן הנפוצות ביותר הן עניבות פרפר וספירלות.
דיפלס הם קינוח טיפוסי בפלופונסוס ומוגשים גם בחתונות ובחגיגות ראש השנה.
צורה אחרת של הכנה משתמשת בתבנית ברזל טבולה בבלילת דיפלס ומבושלת בשמן בישול עד שהדיפלס נפרדים מהתבנית.
הוא מכוסה אז בסירופ, אגוזי מלך מרוסקים וקינמון.
דיפלומיסטוס (שם מדעי: Diplomystus) הוא סוג של דג קדום ממחלקת מקריני סנפיר שהיה קרוב מעט לסרדינאים, אם כי היה שייך לסדרה הנכחדת הקרובה Ellimmichthyiformes.
הוא התקיים באמריקה הצפונית ואסיה בין הקרטיקון התחתון עד האאוקן לפני 136.4 עד 48 מיליון שנה מזמננו והוא שרד את הכחדת הקרטיקון הגדולה.
הדג תואר לראשונה בשנת 1877 ותואר בידי החוקר האמריקאי אדוארד דרינקר קופ, על סמך ממצאים שהתגלו באותה שנה בתצורות נהר גרין שבנהר גרין בויומינג, כאשר ממצאי מאובנים אחרים התגלו בלבנון, יפן, קוריאה וארצות הברית.
סוג זה מכיל 7 מינים:
לעיתים מכלילים חלק ממיניו עם הסוג הקרוב Knightia.
דג זה הגיע מגודל קטן כשל סרדין עד לאורך 65 ס"מ בפרטים הגדולים ולפי מקומות הממצאים נראה שחי במים מתוקים כמו אגמים ונהרות איטיים.
בצורתו הוא דמה לסרדינאים בני המשפחה Pristigasteridae.
במראהו היה זה דג עגלגל בעל בטן רחבה ובעל סנפירים קצרים, ראש רחב עם לסת עמוקה שנעה כלפי מעלה ואולי עזרה לדג לבלוע טרף גדול.
היו לו עיניים גדולות והוא היה צייד לפי ממצאים בהם בלע דג קטן יותר.
ייתכן מאוד שהדג חי בלהקות לאורך האגמים הקדומים.
דיפלומטיית חטופים היא אסטרטגיה מדינית שבה מדינה או ארגון לא-מדינתי כקבוצת טרור חוטפים או עוצרים אזרחים של מדינה אחרת, לעיתים קרובות תחת האשמות מעורפלות או מפוברקות, כדי להשתמש בהם כקלף מיקוח להשגת מטרות פוליטיות, כלכליות או דיפלומטיות תוך הפעלת לחץ דיפלומטי מול מדינה אחרת.
מטרות אלו יכולות לכלול שחרור אסירים, ביטול או הקלה על סנקציות, העברת כספים, או השגת הכרה פוליטית.
ביהדות קיים המונח פדיון שבויים בהתייחס למצוות פדיון שבויים והסכנות שבכך.
ההאשמות במעצרים מסוג זה לרוב יהיו בענייני "ריגול" או "פגיעה בביטחון המדינה" ולרוב יהיו חסרות בסיס ראייתי מוצדק וקביל.
העצורים לרוב יוחזקו בתנאי כליאה בבידוד, עינויים, ללא ייצוג משפטי הולם ואובייקטיבי או גישה קונסולרית.
בעת העתיקה לקיחת שבויים הייתה חלק בלתי נפרד מיחסי החוץ.
כשיישויות פוליטיות או צבאיות היו מסכימים באופן חוקי למסור אחד לשני בחזרה בני ערובה שנלקחו בשבי, כערובה להתחייבות ואמון הדדיים במקרים כמו שביתת נשק או הסכם שלום.
הרומאים נהגו לקחת בשבי נסיכים במטרה להבטיח את נאמנותם המתמשכת של האומה הכבושה דרך שליטיהם, אלו גם נהגו לדאוג לשבויים הנסיכים לחינוך ברומא.
כשבאמצעי זה ניסו להנחיל לשליט העתידי הפוטנציאלי את האידאולוגיה הרומית, ובכך להבטיח גם ממנו את המשך שיתוף הפעולה.
נוהג זה אומץ גם בתקופה המוקדמת של הודו הבריטית, ועל ידי צרפת ביחסים עם מדינות ערב בצפון אפריקה.
בעת המודרנית, משמשת בעיקר מדינות אוטוריטריות המסוגלות לנצל את מערכת המשפט שלהן ככלי במדיניות החוץ.
בין המדינות הבולטות המואשמות בשימוש בטקטיקה זו נמנות: איראן, רוסיה, סין, טורקיה, קוריאה הצפונית וונצואלה.
בהקשר לסכסוך הישראלי-פלסטיני, הסכסוך הישראלי-ערבי והסכסוך האיראני-ישראלי לקיחת חטופים ישראלים בשבי הייתה מטרת-על בשיטת הלוחמה נגד ישראל כג'יהאד, ובפרט למטרות שחרור אסירים ביטחוניים של ארגוני הטרור השונים הפועלים נגד ישראל.
כשעסקאות אלו לרוב היו קשורות וביטוי להודנה זמנית בלוחמה מול ישראל.
ליהדות התפוצות קיימת חשיבות במדיניות "דיפלומטיית החטופים" וצעדי מדיניות החוץ של ישראל, לאור חששות מוגברים מבית בהתייחס למצבם בתפוצות.
וחשש מפני השלכות אפשריות על גורלם בעקבות צעדים מדיניים ישראלים, כמו: עליית אנטישמיות, כליאת שווא, פוגרומים או הרעה במצב כלכלי.
חשש זה היה בולט בתקופת ברית המועצות לשעבר ביחס ליהדות ברית המועצות, וכיום בהתייחס למדינות המזרח התיכון ובפרט איראן ויהדות המזרח.
משרדי החוץ וקונסוליות שונות בעולם מקיימות הדרכות והסברים לאזרחיהם בכלל ולנוסעים בפרט בהתייחס לנהלים ופעולות שעל אזרחיהם לקיים במקרה שבייה; כהצהרה ישר בעת המעצר או ניסיון החטיפה כי יש להם אזרחות ממדינה זו, ושיצרו קשר מול שגרירות מדינה זו או קונסוליה לתהליכי משא ומתן אפשריים.
במדינות מסוימות קיימות יחידות חילוץ ייעודיות כמו ה־Defense POW/MIA Accounting Agency בארצות הברית ובעבר במחלקת המדינה של ארצות הברית.
במדינות שונות לעיתים מפעילים יחדות חילוץ או איתור חד-פעמיות, ולרוב בהצעת תשלומים בעד מסירת מידע מסייע ועל מקום הימצאות השבויים.
דיפלומטיה של ספינות תותחים היא ניסיון להשיג יעדים של מדיניות חוץ בעזרת הפגנה בולטת של כוח ימי, המרמז או מהווה איום ישיר במלחמה, אם היעד לפעולת הדיפלומטיה לא יקבל את הדרישות או התנאים שהדיפלומטיה מעוניינת להשיג.
מקורו של המונח במאה ה-19, בעידן האימפריאליזם, כאשר מעצמות המערב, במיוחד בריטניה, צרפת, גרמניה וארצות הברית השתמשו ביכולותיהן הצבאיות העדיפות, ובמיוחד בנכסים הימיים שלהן, כדי להפחיד מדינות פחות חזקות ולהכריח אותן להעניק ויתורים.
עצם נוכחותן של ספינות מלחמה מול חופיה של מדינה, הייתה לעיתים קרובות מספיקה כדי להשפיע עליה באופן משמעותי, מה שהפך את השימוש בכוח בפועל להכרחי רק לעיתים נדירות.
האפקטיביות של הדגמות פשוטות כאלה הביאו לכך שמדינות בעלות כוח ימי ושליטה בים יכלו להקים בסיסים צבאיים (לדוגמה, דייגו גרסיה) ולארגן קשרים בעלי תועלת כלכלית ברחבי העולם.
מלבד כיבוש צבאי, דיפלומטיית ספינות תותחים הייתה הדרך הדומיננטית לכונן קשרי מסחר חדשים, להקים מאחזים קולוניאליים ולהרחיב את האימפריות.
הדיפלומט וההוגה הימי תיאר את טבעה של דיפלומטיית ספינות התותחים בסדרת עבודות שפורסמו בין 1971 ל-1993. הוא פירק את הרעיון לארבעה מצבים אפשריים:
כוח מוחלט: השימוש בדיפלומטיה של ספינות תותחים כדי ליצור או להסיר עובדה מוגמרת.
כוח תכליתי: הפעלת כוח ימי כדי לשנות את המדיניות או האופי של ממשלת היעד.
כוח קטליטי: מנגנון שנועד לקנות מרווח נשימה או להציג בפני קובעי המדיניות מגוון רחב יותר של אפשרויות.
כוח אקספרסיבי: שימוש בצי להעברת מסר פוליטי.
היבט זה של דיפלומטיה של ספינות תותחים אינו מוערך דיו.
המונח "ספינת תותחים" מתייחס להקרנת כוח ימית.
מקבילה יבשתית עשויה לכלול גיוס צבאי, ריכוז של כוחות מאיימים ליד גבולות בין-לאומיים או תמרונים צבאיים.
שימוש בדיפלומטיה של ספינות תותחים מנוגד להשקפות שהיו מקובלות עד אז בהגדרתה של מלחמה מוצדקת, למשל בהגותו של הוגו גרוטיוס.
דיפלומטיה של ספינות תותחים נבדלת גם מדיפלומטיה צבאית, המובנת כיישום של משאבים בדרכי שלום כדי להשיג תוצאות חיוביות בפיתוח יחסים בילטרליים ורב-צדדיים, באמצעות שימוש בנספחים צבאיים, חילופי כוח אדם, ביקורים הדדים בספינות ובמטוסים, מעורבות בדרגים גבוהים (למשל, שרים ואנשי הגנה בכירים), אימונים ותרגילים, רפורמה במגזר הביטחון ושיחות צבאיות דו-צדדיות.
דיפלומטיה של ספינות תותחים נחשבת לסוג של הגמוניה.
כשארצות הברית הפכה למעצמה צבאית בעשור הראשון של המאה ה-20, הגרסה הרוזוולטית של דיפלומטיית ספינות התותחים, פילוסופיית המקל הגדול, הוחלפה חלקית על ידי : החלפת המקל הגדול ב'גזר' של ההשקעות הפרטיות האמריקאיות.
עם זאת, במהלך נשיאותו של וודרו וילסון, נעשה שימוש בדיפלומטיה של ספינות תותחים, במיוחד במקרה של על ידי צבא ארצות הברית ב-1914, במהלך המהפכה המקסיקנית.
דיפלומטיית ספינות התותחים בעולם שלאחר המלחמה הקרה עדיין מבוססת במידה רבה על כוחות ימיים, בשל הכוח הימי העצום של הצי האמריקני.
ממשלים אמריקאים שינו לעיתים קרובות את מיקומם והיקפם של הציים הימיים העיקריים שלהם כדי להשפיע על דעת הקהל בבירות זרות.
קיסינג'ר, במהלך כהונתו כמזכיר המדינה של ארצות הברית, סיכם את הרעיון כך: "נושאת מטוסים היא 100,000 טון של דיפלומטיה".
נטען לא אחת כי הנשיא דונלד טראמפ משתמש בדיפלומטיה של ספינות תותחים.
כך נטען גם ביחס להתנהלות קודמו, ג'ו ביידן, במהלך מלחמת חרבות ברזל.
ככלל, לאורך העשורים האחרונים של המאה ה-20 ותחילת המאה ה-21, נטען כי כמה ממשלים אמריקניים נקטו במדיניות כזו בהתנהלותם במזרח התיכון.
ביקורו של אנסון בגואנגג'ואו (1741)
הסכם קנאגאווה שנכפה על יפן על ידי מת'יו פרי (1853-1854)
מלחמת העצמאות של בנגלדש (1971)
המתקפה האמריקאית על מתקני הגרעין באיראן (2025)
לנד רובר דיפנדר הוא רכב שטח בריטי בעל הנעה כפולה (4x4) מתוצרת לנד רובר, הנודע בעמידותו וביכולתו הגבוהה בתנאי שטח קשים.
הדגם התפתח בשנות ה-80 כרצף מודרני לרכבי ה-Land Rover המקוריים (Series I, II, III) שיוצרו החל משנת 1948, וזכה למוניטין עולמי כרכב קשוח ורב-תכליתי המתאים למגוון רחב של משימות אזרחיות, תעשייתיות וביטחוניות.
הדיפנדר הקלאסי (סימול מפעל L316) יוצר ברציפות עד שנת 2016, ולאחר הפסקת הייצור חזר לשוק בדור חדש ומודרני החל משנת 2020 תחת אותו שם.
במהלך עשרות שנות ייצורו, צבר הדיפנדר מעמד איקוני בעולם רכבי השטח ונחשב לאחד מרכבי השטח המזוהים, המשפיעים והמוערכים ביותר מסוגו.
שורשיו של לנד רובר דיפנדר נעוצים ברכבי השטח הראשונים של לנד רובר, שהוצגו בשנת 1948 בעקבות הצורך ברכב עבודה פשוט, אמין ובעל יכולת תנועה גבוהה בשטח.
דגמי סדרות I, II ו-III עוצבו במקור ככלי רכב חקלאיים וצבאיים, עם שלדת סולם קשיחה ומרכב אלומיניום, ונמכרו בהיקפים נרחבים ברחבי העולם.
בתחילת שנות ה-80 הוצגו דגמי ה-Land Rover 90 וה-110, שכללו שיפורים משמעותיים כגון מתלי סליל והנעה כפולה קבועה.
החל משנת 1990 שווקו דגמים אלו תחת השם "דיפנדר", שנועד לבדל אותם מדגמי לנד רובר החדשים ולהדגיש את ייעודם כרכבי שטח ייעודיים.
לנד רובר דיפנדר נבנה מראש כרכב שטח ייעודי, עם דגש על עבירות גבוהה, עמידות מכנית ויכולת פעולה בתנאים קיצוניים.
לאורך השנים שימש הדיפנדר במגוון רחב של יישומים, בהם חקלאות, תעשייה, שירותי חירום, משלחות מחקר, מסעות שטח ופעילות צבאית.
יכולותיו כוללות מרווח גחון גבוה, זוויות גישה ונטישה חדות, מערכת הילוך כוח ותצורות מרכב מגוונות שאפשרו התאמה לצרכים ייחודיים.
בזכות תכונות אלו אומץ הדיפנדר על ידי ארגונים אזרחיים וצבאיים במדינות רבות, ונחשב לכלי עבודה אמין באזורים בעלי תשתית תחבורתית מוגבלת.
מעבר לשימושיו המעשיים, הפך לנד רובר דיפנדר במהלך השנים לסמל תרבותי המזוהה עם הרפתקנות, חוסן ופשטות פונקציונלית.
הדגם הופיע ביצירות קולנוע וטלוויזיה, במסעות חקר מתוקשרים ובאירועי ספורט מוטורי, ונתפס כסמל לרכב שטח "אותנטי".
עם השנים אומץ הדיפנדר גם על ידי אנשי ציבור, יזמים ואספני רכב ברחבי העולם, כחלק מתדמית של חיבור לשטח ולמורשת מוטורית.
בישראל נרשמה נוכחות של הדגם בקרב חובבי שטח ואנשי עסקים, והוא מזוהה עם נישה מצומצמת אך בולטת של בעלי רכבי שטח ייחודיים.
לנד רובר דיפנדר תוכנן כרכב שטח ייעודי עם דגש על עמידות, פשטות מכנית ויכולת עבירות גבוהה.
בדגמים הקלאסיים התבסס הרכב על שלדת סולם קשיחה שאליה חובר מרכב אלומיניום, שילוב שאיפשר עמידות גבוהה בפני פיתול, קורוזיה ונזקי שטח.
מערכת ההנעה כללה תיבת העברה עם הילוך כוח והנעה כפולה קבועה, ובדורות המאוחרים יותר שולבו מתלי סליל אשר שיפרו משמעותית את מהלך המתלה ואת נוחות הנסיעה בשטח ובכביש.
מאפיינים אלה הקנו לדיפנדר זוויות גישה ונטישה חדות, מרווח גחון גבוה ויכולת התמודדות עם תנאי שטח קיצוניים, והפכו אותו לאחד מרכבי השטח המזוהים ביותר בעולם בתחום העבירות.
לאורך שנות ייצורו שימש לנד רובר דיפנדר במגוון רחב של יישומים אזרחיים ומוסדיים.
הרכב אומץ על ידי חקלאים, חברות תשתית, גופי תחזוקה וארגוני סיוע, בזכות יכולתו לפעול באזורים בעלי נגישות מוגבלת.
במקביל נעשה בו שימוש נרחב על ידי כוחות צבא, משטרה ויחידות חילוץ במדינות רבות, כרכב סיור, תובלה קלה ופלטפורמה למשימות ייעודיות.
הדיפנדר הוצע במגוון תצורות מרכב, כולל בסיסי גלגלים שונים וגרסאות מותאמות, שאיפשרו התאמה לצרכים מבצעיים ואזרחיים מגוונים.
בשנת 2019 הציגה יגואר לנד רובר דור חדש לחלוטין של לנד רובר דיפנדר, אשר נכנס לשיווק החל משנת הדגם 2020. בניגוד לדגם הקלאסי שהתבסס על שלדת סולם, הדור החדש מבוסס על פלטפורמת אלומיניום אחודה (מונוקוק) ומשלב מערכות בטיחות, נוחות וטכנולוגיה מתקדמות.
הדיפנדר החדש מוצע במספר תצורות מרכב, בהן Defender 90, Defender 110 ו-Defender 130, עם אפשרויות למספר שורות מושבים.
לצד יכולות שטח מתקדמות ומערכות סיוע ייעודיות לנהיגת שטח, מושם בדגם החדש דגש גם על שימוש יומיומי ונוחות בכביש, תוך שמירה על אלמנטים עיצוביים המזכירים את הדגם המקורי.
הדגם הופיע ביצירות קולנוע וטלוויזיה, במסעות חקר מתוקשרים ובאירועי ספורט מוטורי, ונתפס כסמל לרכב שטח אותנטי.
בישראל נרשמה נוכחות של הדגם בקרב חובבי שטח ואנשי עסקים, והוא מזוהה עם קהל מצומצם אך בולט של בעלי רכבי שטח ייחודיים.
ריצ'רד אנדרו "דיק" גפהארדט הוא פוליטיקאי אמריקאי מהמפלגה הדמוקרטית, שירת כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מיזורי וכיהן כמנהיג הרוב הדמוקרטי.
דיק גפהארדט נולד ב 31 בינואר 1941, בעיר סנט לואיס אשר במדינת מיזורי.
הוא בוגר אוניברסיטת נורת'ווסטרן ובית הספר למשפט של מישיגן.
גפהארדט נשוי לג'יין ואב לשלושה ילדים.
ב-1976 נבחר לייצג את המחוז ה-3 של מיזורי, אשר כולל חלק מהעיר סנט לואיס, בבית הנבחרים אשר בוושינגטון.
מאז נבחר ברציפות עד לבחירות 2002. במהלך 2003 הכריז כי לא ירוץ לכהונה נוספת ב-2004.
ב-1984 נבחר כיו"ר הוועידה הדמוקרטית בבית הנבחרים התפקיד הרביעי בחשיבותו בבית הנבחרים אם מפלגתו של המכהן היא מפלגת הרוב.
ב-1988 ניסה כוחו בהתמודדות למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות ארצות הברית והפתיע רבים כאשר ניצח במדינת איווה השכנה למדינתו מיזורי ואולם בהמשך יצא מהמירוץ בעיקר בשל בעיות מימון, פריימריס אשר סופו היה ניצחון של מושל מסצ'וסטס מייקל דוקאקיס.
ב-1989 נבחר על ידי עמיתיו הדמוקרטים בבית הנבחרים לכהונת מנהיג הרוב, עמדה השנייה בחשיבותה רק ליושב ראש בית הנבחרים.
גפהארדט הפך ממנהיג הרוב הדמוקרטי בבית הנבחרים למנהיג הדמוקרטי בבית הנבחרים בשנת 1994 כאשר לראשונה מזה 40 שנה הפסידו הדמוקרטים את השלטון בבית הנבחרים לידי הרפובליקנים בניצוחו של חבר בית הנבחרים הרפובליקן השמרן מג'ורג'יה ניוט גינגריץ'.
ב-2002 התפטר מתפקידו זה כמנהיג הדמוקרטי בבית הנבחרים על רקע ביקורת משורות המפלגה הדמוקרטית לפיה מכהן גפהארדט כממנהיג הדמוקרטי ומפסיד 5 בחירות רצופות (מאז 1994) בהן לא הצליחו הדמוקרטים להשיג שליטה בבית הנבחרים.
ואכן בשנת 2002 נבחרה ננסי פלוסי אשר מייצגת את סן פרנסיסקו או את המחוז ה-8 של קליפורניה בקונגרס, לכהונת המנהיגה הדמוקרטית בבית הנבחרים ועשתה בכך היסטוריה, שכן לראשונה בחרה מפלגה מרכזית בארצות הברית אישה לכהונה זאת.
גפהארדט הכריז על התמודדותו למועמדות המפלגה הדמוקרטית לנשיאות לקראת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2004. אולם לאחר שהגיע רק למקום הרביעי באיווה, מקום בו חזו כי ינצח או יגיע למקום השני, היה לראשון המתמודדים שהודיעו על פרישתם לאחר תחילת הפריימריס.
גפהארדט נמנה ברשימת המועמדים לסגנות נשיא שגיבש הסנאטור ג'ון קרי ואולם בסופו של דבר הועדף ג'ון אדוארדס הצעיר והפוטוגני על פני גפהארדט וניסיונו העשיר.
בחשבון אינפיניטסימלי בפרט ובאנליזה מתמטית בכלל, דִּיפֵרֶנְצִיאָל של פונקציה בנקודה מסוימת הוא קירוב ליניארי של הפונקציה בנקודה זו.
עבור פונקציות סקלריות במשתנה יחיד, מושג הדיפרנציאל קשור קשר הדוק למושג הנגזרת, אולם כאשר עוברים לפונקציות של כמה משתנים, או לפונקציות שמחזירות וקטור, הדיפרנציאל הוא הכללה של הנגזרת, ושונה ממושג הנגזרת החלקית.
תהא פונקציה דיפרנציאבילית בנקודה .
מהדיפרנציאביליות של הפונקציה נובע שניתן לכתוב: כאשר מסמל פונקציה המקיימת , ו־ מסמל טרנספורמציה ליניארית מ־ אל .
הטרנספורמציה תיקרא הדיפרנציאל של הפונקציה בנקודה , ולפעמים תסומן גם בסימונים: , , וכיוצא בזה.
נשים לב כי הטרנספורמציה תלויה בנקודה – בכל נקודה יש לפונקציה קירוב ליניארי שתלוי באותה נקודה.
ייתכן שהעתקת הדיפרנציאל היא שונה, וניתן להוכיח שהדיפרנציאל בנקודה מסוימת הוא יחיד, כלומר לא קיימות שתי העתקות ליניאריות שמקיימות את ההגדרה הכתובה לעיל באותה נקודה.
נתבונן על וקטור היחידה .
זהו וקטור אפסים עם במקום ה-.
לדוגמה ב- מתקיים ש- .
במקרה שבו דיפרנציאבילית בנקודה אז .
מהמשפט הזה אפשר להסיק שבאופן כללי לכל וקטור , הדיפרנציאל בנקודה , שהוא אופרטור ליניארי, יהיה
מכאן ניתן להוכיח כי הדיפרנציאל מיוצג בבסיס הסטנדרטי על ידי מטריצה ששורותיה הן הגרדיאנטים של הפונקציות הסקלריות המרכיבות את .
מטריצה זו נקראת מטריצת יעקובי.
מכיוון שאנו מדברים על "דיפרנציאל בנקודה" ניתן להסתכל על הדיפרנציאל באופן כללי בתור פונקציה, שמתאימה לכל נקודה את הדיפרנציאל המתאים לאותה נקודה.
זהו המובן הכללי של דיפרנציאל של פונקציה.
כשם שנגזרת של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד היא פונקציה, שמתאימה לכל נקודה מספר (המספר הנגזר), גם דיפרנציאל מתאים לכל נקודה את מטריצת יעקובי של אותה הנקודה.
במקרה הפרטי של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד, , אם הפונקציה גזירה בנקודה פירוש הדבר הוא שקיים הגבול הבא:
בהרבה מספרי הלימוד מיצוג הערך באמצעות המשתנה כדי ליצג את המרחק בין הנקודות על ציר ה כך שהגבול מיוצג בצורה הזו:
אם נסמן גבול זה בתור , נשים לב שמתקיים (ניתן לראות זאת על ידי חלוקה ב- והשאפתו לאפס), ולהפך: אם קיים קבוע כך ש- אז גזירה ב- ו-.
מכאן שהדיפרנציאל במקרה זה .
כאן הדיפרנציאל הוא טרנספורמציה ליניארית שמיוצגת על ידי מטריצה של איבר בודד.
במקרה של פונקציה סקלרית במשתנה יחיד , מקובל לרוב לסמן את הדיפרנציאל שלה .
מכאן גם ניתן להבין את פשר הסימון שמתאר נגזרת (כלומר, את ) - אם נסתכל על , המשתנה, כפונקציה של עצמו, הרי שהדיפרנציאל שלו בנקודה הוא .
זהו סימון בלבד - דיפרנציאלים הם העתקות ליניאריות, ואין למנה שלהם משמעות מתמטית.
דִּיפְתֶרְיָה היא מחלה התוקפת בדרך כלל את דרכי הנשימה העליונות.
לפני שהורכב לה חיסון הייתה מחלת הדיפתריה נפוצה וקטלנית ביותר.
המחלה נגרמת על ידי החיידק Corynebacterium diphtheriae, מתג גרם-חיובי.
diphtheriae שוכנים דרך קבע בגרון ועל גבי העור.
החיידק הפתוגני מתיישב באזור הגרון, הלוע, האף ובעיקר באזור החגורה הלימפטית על שם ולדייר.
הנזק שנגרם על ידי החיידק הוא כפול:
במקום הצטברות החיידקים נוצר פצע פתוח ומעליו מצטברים תאים מתים.
הצטברות זו יוצרת מעין "ממברנה מדומה" (פסאודוממברנה), הגורמת לחלק מתסמיני המחלה, והיא המקנה למחלה את שמה העברי (קרמת, מ"קרוּם").
הממברנה הופכת בהדרגה לשחורה ומפיצה ריח רע.
במקום נוצרות דלקת ונפיחות, דבר העלול לגרום לצוואר כולו להתנפח מעט.
התהליך כולו מלווה בכאבי גרון חזקים ובעלייה בחום הגוף.
החיידק גם מפריש רעלן (אקסוטוקסין) חזק הגורם להרס תאי אפיתל.
רעלן הדיפתריה הוא מהחזקים ביותר הידועים: מולקולה בודדת של הרעלן מסוגלת להרוג תא שלם.
הרעלן הורג חזיר ים במינון של מיליארדית משקל הגוף.
תאי שריר הלב ותאי עצב (נוירונים) רגישים במיוחד לרעלן.
רעלן הדיפתריה פועל באמצעות שיבוש ייצור החלבונים בתא שאותו הוא תוקף.
הרעלן הוא אנזים המזרז תגובה כימית בין הקואנזים NAD ובין EF-2, אחד מגורמי ההתארכות בתהליך התרגום (תהליך סינתזת החלבונים בתא).
תוצר התגובה הוא ניקוטינאמיד ו-EF-2 הקשור ל-ADP ולריבוז.
השניים האחרונים נקשרים לחומצת אמינו ייחודית המופיעה ב-EF-2 בלבד: דיפתאמיד, נגזרת של היסטידין.
גורם ההתארכות EF-2 מנוטרל כתוצאה מהתגובה וסינתזת החלבונים מופסקת.
טרם הוברר כיצד גורמת הפסקת ייצור החלבונים לתסמיני המחלה.
מבחינים בין שלושה סוגי דיפתריה, לפי מוקד הדלקת.
דיפתריה של האף הקדמי היא מחלה קלה בדרך כלל, והתסמין החמור ביותר שלה יכול להיות נזלת.
דיפתריה של לוע האף (Nasopharynx) חמורה יותר ויכולה להביא לסיבוכים המוזכרים מטה.
דיפתריה של העור היא שכיחה פחות משני הסוגים האחרים, ותסמיניה (פריחה, בעיקר) אינם חמורים.
בשלושת הסוגים מדובר במחלה מידבקת ביותר.
החיידק עובר מחולה לחולה דרך תרסיס (אירוסול טיפתי) - נזלת, התעטשות ושיעול או, במקרה של מחלת העור, במגע.
חולים שהחלימו מהמחלה עלולים לשאת את החיידק הפתוגני אף שלושה חודשים לאחר ההחלמה.
למחלה מספר סיבוכים אפשריים, העלולים להופכה לקטלנית:
הסכנה הגדולה ביותר היא גדילת יתר של הממברנה המדומה, או התנפחות יתר של החגורה הלימפטית, דבר העלול לחסום את קנה הנשימה ולגרום למוות בחנק.
עם הופעת קשיי נשימה יש לפנות מיד לקבלת טיפול רפואי; במקרים מסוימים נדרשת התערבות כירורגית (פתיחה של קנה הנשימה באמצעות ניתוח).
הרעלן שמפריש החיידק עלול לחדור למחזור הדם ולמערכת הלימפה; יכולות להיות לכך מספר השפעות:
עלייה תלולה בחום הגוף, עייפות וחיוורון.
ניתן לאבחן תופעה זו באמצעות בדיקת אק"ג.
אם הדלקת אינה מטופלת עלול החולה למות מאוטם שריר הלב.
הרעלן עלול לחדור גם למערכת העצבים ולגרום להרס הנוירונים.
דבר זה עלול לגרום לשיתוק, בדרך כלל באזור הצוואר, הפנים והפה.
קשיי נשימה עלולים להיווצר גם כאן, בנוסף לקשיי אכילה ודיבור.
בעבר, הייתה הדיפתריה נפוצה בכל רחבי העולם, ובמיוחד באזורים של אקלים ממוזג.
המחלה פוגעת במיוחד בילדים בגילאי 2-6. הדיפתריה הייתה מתגברת בתחילת החורף.
בעקבות תוכנית חיסונים נרחבת ברחבי העולם, הדיפתריה הפכה ממחלה נפוצה מאוד למחלה נדירה.
בשנות ה-90 ברוסיה הייתה התפרצות גדולה ופתאומית של המחלה, כנראה עקב ירידה בשיעורי החיסון עקב התפרקות ברית המועצות.
ב-2008 דווחו ברחבי העולם פחות מעשרת אלפים מקרים של דיפתריה, רובם בהודו.
בשנת 1951 נמנו בישראל 2557 מקרי דיפתריה ו-24 נפטרים.
בשנות ה-70 היו כמה התפרצויות קטנות של דיפתריה אצל בדואים בסיני ובאזור שכם, אך בעשורים האחרונים דווחו בישראל רק 5 מקרים של דיפתריה.
הטיפול בדיפתריה הוא באמצעות אנטי-רעלן המנטרל את השפעות הרעלן.
בהתפרצויות נרחבות ניתנת לחולים אנטיביוטיקה, בעיקר פניצילין ואריתרומיצין; זו עוזרת רק במעט לריפוי המחלה, שכן השפעת הרעלן נמשכת גם לאחר מות החיידקים, אולם היא מונעת הדבקה והתפשטות המחלה.
תינוקות שנולדו לנשים שיש להן נוגדנים לדיפתריה, מחוסנים בעצמם למשך כמה חודשים מהלידה.
ברוב המדינות ניתן היום לילדים חיסון לדיפתריה (המשולב בחיסון לצפדת ולשעלת).
החיסון עשוי מתערובת של רעלנים מנוקים.
החיסון אינו מהווה הגנה מוחלטת מפני המחלה ואימונגניות פוחתת עם הגיל.
אנשים מחוסנים עדיין יכולים להיות נשאים של החיידק וכן להדבק בדיפתריה של העור, כך המחלה יכולה לעבור לאנשים בלתי מחוסנים או לאלה אצלם כבר פג החיסון.
מחלת האסכרה הייתה מוכרת כבר לחז"ל, והיא מוזכרת בכמה מקומות בספרות חז"ל:
היא באה בתור עונש על איסור לשון הרע, על אכילת טבל ועל אכילה לפני הבדלה.
המרגלים וכן תלמידי רבי עקיבא נענשו בה (מיתת תלמידי רבי עקיבא היא אחת הסיבות למנהגי אבלות בימי ספירת העומר).
מי שאוכל בלא מלח ושותה בלא מים צריך לדאוג ממנה בלילה, ומי שרגיל בעדשים אחת לחודש מונע אותה.
אנשי המעמד היו מתענים ביום רביעי על התינוקות, כדי שלא תעלה לתוך פיהם.
מוות מהמחלה נחשב לצורת המוות הקשה ביותר מבין 903 סוגי מיתה שנבראו בעולם.
דיפתונג (בעברית: דו־תנועה) הוא מונח בפונטיקה, שמתייחס לרצף של שתי תנועות הנהגות כהברה אחת.
דיפתונג מתאפיין בתנועה רציפה של הלשון ממיקום אחד בחלל הפה למיקום אחר, לדוגמה: בצורת הרבים של כינוי הקניין לגוף ראשון יחיד (יְלָדַי, סוּסַי) הלשון נעה מ-[a] ל-[i] באופן רציף.
מקור המילה הוא מיוונית: diphthongos) δίφθογγος) ופירושו "עם שני צלילים" או "עם שני טונים".
נהוג להבחין בין דיפתונגים על פי מידת הצליליות של רכיבי הדיפתונג:
דיפתונג עולה הוא דיפתונג שבו הרכיב הראשון הוא חצי תנועה והרכיב השני תנועה מלאה (למשל: /wu/ ,/yi/).
דיפתונג יורד הוא דיפתונג שרכיבו הראשון הוא תנועה מלאה והשני הוא חצי תנועה (למשל: /ay/, /aw/).
הבחנה נוספת מבוססת על איכות התנועות המרכיבות את הדיפתונג:
דיפתונג הומוגני הוא דיפתונג ששני מרכיביו הם מאותה איכות תנועתית (למשל: /uw/, /yi/).
דיפתונג הטרוגני הוא דיפתונג שמרכיביו נבדלים זה מזה באיכותם (למשל: /aw/).
בשפות רבות מתרחשים במרוצת הזמן תהליכים של כיווץ דיפתונג או של דיפתונגיזציה.
כיווץ דיפתונג משמעו הפיכת הדיפתונג לתנועה רגילה.
למשל, הפועל העברי "הוּרַד" כלל במקור את הדיפתונג /uw/ (huwrad על משקל hutrad).
במקרה זה קרה כיווץ דיפתונג בו /uw/ ---> /ū/, וכך התקבלה הצורה "הוּרַד".
דיפתונגיזציה משמעה הפיכת תנועה רגילה לדיפתונג.
כך, למשל, קרה בהגייה האשכנזית של המילים "ביצה", "ביתו" וכדומה.
הגייתן המקורית של מילים אלה הייתה בצירה מלא (beto, betsa), אך בעברית האשכנזית נעתקה תנועת הצירה לדיפתונג /ey/ (ככה: beysoy, beytso).
כיום, חלק מדוברי העברית הישראלית הוגים את הצירה במילים אלה כדיפתונג (beyto, beytsa) בהשפעת ההגייה האשכנזית או הכתוב (הופעת האות יו"ד במילה).
בעברית המקראית התרחש תהליך נוסף, המכונה פירוק דיפתונג, כלומר פירוק של רצף התנועות לשתי הברות נפרדות.
כך, למשל, אירע בצורות הנפרד של השמות המלעליים שאות השורש השנייה שלהם היא יו"ד (בית, זית, יין וכדומה).
שמות אלה כללו במקור דיפתונג /ay/ (bayt, zayt, yayn), אך במרוצת הדורות התפרקו הדיפתונגים לשתי הברות על ידי החדרת תנועה נוספת ([i]) אחרי חצי התנועה [y] (bayit, zayit, yayin).
לעומת זאת, בצורת הנסמך של מילים אלה, חל כיווץ דיפתונג רגיל (בֵּית-ספר, יֵין-קודש).
בעברית קיימים ארבעה סוגים של דיפתונג אותם ניתן לכווץ:
דִּיפֵרֶנְצִיאָל הוא התקן מכני המורכב בעיקר בכלי תחבורה ממונעים בעלי גלגלים מקבילים.
מיקומו של הדיפרנציאל הוא בין זוג הגלגלים המונעים.
כאשר מכונית פונה, הגלגל החיצוני עובר דרך ארוכה יותר בפרק זמן זהה.
לכן, מהירותו תהיה גדולה יותר ממהירותו של הגלגל הפנימי.
כדי להתגבר על הפרש המהירויות האלו מורכב דיפרנציאל בין הגלגלים.
תפקיד נוסף של הדיפרנציאל הוא פיצול הכוח בין שני הגלגלים תוך סיבוב סרני הגלגלים בתשעים מעלות לכיוון כניסת הכוח.
הדיפרנציאל בנוי מ"בית" (Case) מגלגל שיניים עטרת (Ring או Crown) המחובר אליו, מגלגל שיניים סבבת (Pinion) משני גלגלי שיניים צדדים (Side gears) ושני גלגלי שיניים אמצעיים (Spider gears).
בנסיעה רגילה, גל ההינע מסובב את כל בית הדיפרנציאל, ה-Spider gears לא מסתובב סביב צירו אלא רק בעזרת סיבוב הבית.
בין הסרנים אין הפרש מהירויות, ולכן, ה-Spider gears וגלגלי השיניים הצדדים נמצאים במנוחה (יחסית אחד לשני).
כאשר יש הפרש מהירויות בין הגלגלים (למשל בפניה), נוצרת תנועה בין ה- Spider gears וזו מעבירה את הכוח מצד אחד לשני.
לאחר שהכוח מהמנוע מועבר לתיבת ההילוכים, הוא מועבר לדיפרנציאל, ומשם הוא מפוצל לגלגלים.
גם בדיפרנציאל מתבצעת הפחתת מהירות של המנוע.
ניתן לציין שלושה סוגי דיפרנציאלים.
דיפרנציאל פתוח, נפוץ ברוב כלי הרכב, כל גלגל יכול לקבל מהירות שונה (למשל בפניה), אך המומנט שמועבר לכל גלגל זהה (כל גלגל מקבל חצי מהמומנט שיוצא מהדיפרנציאל).
ולכן, אם גלגל אחד מאבד אחיזה לגמרי, הרי שהמומנט שהוא יכול להעביר לכביש הוא אפס, ולכן, גם בגלגל השני לא יהיה מומנט והרכב לא יזוז.
אם גלגל אחד יאבד חלק מהאחיזה, למשל, 50%, אז הוא יוכל לספק רק חצי מהמומנט שלו, כך גם לגבי הגלגל השני, מה שאומר, שהעומס על מערכת העברת הכוח- קטן לחצי.
דיפרנציאל נעול, נמצא בעיקר ברכבי שטח ורכבי ראלי.
גם הוא מפצל את התנועה הסיבובית לשני הגלגלים.
אבל, כאן המהירות של הגלגלים תהיה תמיד זהה (גם בפניה, מה שעלול לגרום להתהפכות).
אבל, המומנט שיגיע לשני הגלגלים הוא שונה, ותלוי באחיזה שהגלגל יכול לספק, כך, שאם גלגל אחד מאבד אחיזה, כל המומנט מועבר דרך הגלגל השני (אם הוא יצליח לספק מספיק אחיזה כדי להעביר אותו).
ישנם כלי רכב בעלי יכולת שליטה בנעילה (למשל דיפרנציאל של חברת ARB), ישנם דיפרנציאלים שנעולים תמידית ("נעילת זיקה"), ישנם דיפרנציאלים אוטומטים (בצורה מכנית, ללא התערבות הנהג – למשל דיפרנציאל של חברת Detroit-Locker) וישנם דיפרנציאלים שנשלטים באמצעות מחשב הרכב.
נעילת הדיפרנציאל נפוצה ברכבי שטח, בנסיעת שטח ניתן להגיע למצב של אובדן אחיזה מוחלט בגלגל או שניים, מצב זה נקרא הצלבה ונוצר על תוואי שטח לא אחיד כאשר גלגל אחד מונף גבוה באוויר והרכב מתנדנד עם שני גלגלים באוויר.
נעילת דיפרנציאל מסייעת להחלץ ממצב זה.
ניתן למצוא נעילת דיפרנציאל גם ברכבים מיוחדים למרוצי דראג.
מרוצי הדראג מתקיימים בקו ישר בלבד (לאורך 400 מטרים) ועיקרם תאוצה רבה.
העדר העיקולים מייתר את הצורך בדיפרנציאל, והכוח הרב שמועבר לגלגלים האחוריים יכול לגרום לאובדן אחיזה, מצב שמוגבר עם דיפרנציאל פתוח.
לכן מרבית המכוניות המשתתפות במרוצי דראג מתחרות בדיפרנציאל נעול.
דיפרנציאל מוגבל החלקה (LSD - Limited Slip Differential), נמצא בעיקר במכוניות ספורט ורכבי שטח.
בדיפרנציאל זה אין נעילה מלאה אלא קיימת הגבלה (קבועה מראש) על השוני במהירות הסיבוב של שני הגלגלים בציר.
קיימים מספר רב של מנגנונים ליישום דיפרנציאלים מוגבלי החלקה, חלקם מכניים וחלקם מבוססי אלקטרוניקה ורכיבי מחשב.