tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר מכן, כיהן יניב שרר כמנהל בית החולים בפועל עד לחזרתו של לוי לאחר התפטרותו מתפקיד מנכ"ל משרד הבריאות בשנת 2021. במרץ 2025 ד"ר חגי פרנקל נבחר לתפקיד מנהל בית החולים "ברזילי", במקומו של פרופ' חזי לוי הפורש לגמלאות.
מרכז רפואי העמק (בעבר נקרא בית חולים העמק-עפולה) הוא בית חולים הממוקם בין גבעת המורה לעפולה.
בית החולים החל לפעול תחת אחריות קופת חולים כללית בשנת 1924 ונחנך במיקומו הנוכחי ב-20 במרץ 1930.
מרכז רפואי העמק מספק מגוון רחב של שירותים, חדרי ניתוח משוכללים, יחידות טיפול נמרץ, מכונים ומעבדות.
מרכז רפואי העמק משרת אוכלוסייה של כ-500 אלף נפש מן הערים, היישובים והכפרים בצפון מזרח הארץ.
המרכז הרפואי העמק מסונף לפקולטות לרפואה של הטכניון ושל אוניברסיטת חיפה.
בית החולים ובית היולדות במעין חרוד
עבור חברי "הקבוצה הגדולה" של גדוד העבודה, שהקימה את עין חרוד ואת תל יוסף הוקם ליד מעיין חרוד אוהל קטן שנקרא אמבולטוריה, לצורך טיפול רפואי.
בהמשך הוקמו שני אוהלים גדולים שבכל אחד מהם היו 16 מיטות.
בהמשך הועברו החולים לצריף עץ שהכיל 22 מיטות.
טופלו בו בעיקר חולי מלריה ומנהלו היה ד"ר בן-ציון הירשוביץ.
ביולי 1923, על רקע הקרע בין אנשי גדוד העבודה בתל יוסף לאנשי הסתדרות העובדים בעין חרוד, הוחלט על העברת בית החולים לאחריות קופת החולים הכללית ובכך הוא הפך לבית החולים הראשון של קופת החולים.
בנובמבר 1923, החל משה סורוקה לעבוד כיד ימינו של הירשקוביץ בניהול אדמיניסטרטיבי של בית החולים.
בראשית 1924, עבר בית החולים באופן רשמי לבעלות קופת חולים.
בשלב זה הורחב בית החולים ל-32 מיטות והגיניקולוג דוד הוגו כהן שעלה מגרמניה הקים בו בית יולדות.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 עבד בבית החולים הפסיכיאטר יוסף פרגר עקב ריבוי מקרי ההתאבדות בין החלוצים.
בדצמבר 1925 יצא יצחק קנב בקריאה להקמת בניין חדש לבית החולים בעמק.
באותו חודש החליטה מועצת קופת חולים בחיפה שיש צורך דחוף בבניית בנין לבית חולים בעמק והטילה על מרכז קופת חולים בהתייעצות עם תושבי העמק לבחור מקום לבית החולים ולהשיג אמצעים לבנייה, שהייתה מעבר ליכולת הכלכלית של קופת חולים.
בינואר 1926 פרסם ד"ר בן-ציון הירשוביץ מאמר בו הדגיש את הצפיפות בבית החולים בעמק ואת חוסר היכולת של בית חולים הדסה בחיפה לתת מענה לתושבי העמק.
פניית קופת חולים לתנועה הציונית בבקשה לסייע בבניית בית חולים נענתה בשלילה מהעדר משאבים ובגלל אי הרצון של קופת חולים להיכנס לתחומה של הדסה.
כדי להתמודד עם הבעיה פנו אליעזר פרלסון, הירשוביץ ומשה סורוקה במכתב להנרייטה סולד והצליחו להביא אותה לתמוך ברעיון הקמת בית החולים.
תמיכתה של סולד הביאה את הדסה, הג'וינט והסתדרות הרופאים העבריים באמריקה להקציב לבנייה 5,000 לא"י ואת קרן היסוד להקציב 3,000 לא"י, תרומת הקהילה היהודית בשאנגחאי.
באוגוסט 1926 נחתם הסכם בין קופת חולים וההנהלה הציונית על הקמת בית החולים תוך שלוש שנים.
משום שבית החולים המקורי היה ממוקם באזור מרוחק מנתיב הרכבת ומשום שלא היה נגיש, עקב חוסר בדרכי גישה סלולות אליו, הוחלט להעבירו לאזור עפולה.
עפולה שימשה כמרכז האזורי, הכילה תחנת רכבת, דרכי גישה סלולות, והייתה ממוקמת בחצי הדרך בין שני גושי ההתיישבות העיקריים באותה העת - נהלל ועין חרוד.
ההכנות לבנייה החלו בשנת 1927 וטקס הנחת אבן פינה לבניין החדש התקיים ב-11 באוגוסט 1927.
הבניין הראשון של בית החולים במיקומו החדש למרגלות גבעת המורה, ששמו "בית ברוולד" (על שם האדריכל שתכנן אותו, אלכסנדר ברוולד), ובנין המשק שנלווה אליו מאחור ומשמש גם למחלקות פנימית ג' וכו נחנך בטקס חגיגי ב-29 באפריל 1930. הבניינים תוכננו כך שבכל חדר המיועד לחולים יהיה חלון מערבי לאוורור.
ליד בית החולים הוקמו שבעה צריפים לשיכון עובדי בית החולים.
בין השנים 1933–1936 הורחבו המחלקות העיקריות של בית החולים - המחלקה הפנימית, המחלקה הכירורגית, מחלקת הנשים, מחלקת היולדות ומחלקת הילדים.
בשנת 1934 הושלמה בניית אזור מגורי סגל בית החולים אשר ממוקמים בסמיכות לבית החולים.
בין השנים 1934–1941 ניהל את בית החולים הד"ר מקס לבקוביץ.
בתחילת שנות הארבעים ניהל את בית החולים הד"ר פטר פליישמן.
בשנת 1958 התאגדו הרשויות המקומיות סביבות בית החולים לסייע בהקמת קומה נוספת עבור מחלקה כירורגית.
בשנת 1945 הוקמה בשטח בית החולים בית הספר לסיעוד (אחיות) ע"ש שרמן, בית הספר היה בבעלות קופת חולים כללית.
בית הספר הכשיר מאות אחיות במגוון מסלולים: אחיות מעשיות, אחיות מומסכות, קורסים על בסיסים.
בית הספר הפסיק את פעילותו בשנת 2008.
בשנת 1961 הוקמה מחלקת אא"ג על ידי ד"ר יעקב שדה.
בשנת 1967 היו בבית החולים כ-300 מיטות.
לקראת מלחמת ששת הימים פונו רוב האזרחים מבית החולים ונפתחו בו 285 מיטות נוספות.
במהלך המלחמה טופלו בבית החולים פצועים מיהודה ושומרון, בהם 15 שבויים ירדניים.
בסוף 1967 הוקמו בבית החולים מרפאות חוץ.
בשנת 1978 הוקמה מחלקת עור ומין על ידי הד"ר פלה צוקרמן, אשר ניהלה את המחלקה עד שנת 2000
מרכז רפואי העמק בשנות ה-2000
כמרכז רפואי המשרת אוכלוסייה של כחצי מיליון תושבים מסביבתו, עפולה, מגדל העמק, המועצה האזורית עמק יזרעאל, המועצה האזורית הגלבוע, המועצה האזורית הגליל התחתון, מועצה אזורית עמק המעיינות, אום אל-פחם, יישובי צפון בקעת הירדן וכפרי המיעוטים באזור, הוא מכיל 25 מחלקות ובהן 537 מיטות אשפוז.
אגפיו המרכזיים הם כירורגיה, רפואה פנימית, נשים ויולדות ואגף ילדים.
בין מחלקותיו ניתן למנות מכונים בתחומי הקרדיולוגיה, נשים ויולדות, אורתופדיה ושיקום, רפואת ילדים, גנטיקה, אונקולוגיה, המטולוגיה, דיאליזה, התפתחות הילד, גסטרואנטרולוגיה, אנדוקרינולוגיה, רפואה גרעינית ורנטגן.
בשנת 2003 מונתה ד"ר אורנה בלונדהיים למנהלת המרכז הרפואי והייתה בכך לאישה הראשונה המכהנת כמנהלת בית חולים כללי בישראל.
בשנת 2013, לראשונה בארץ, החלו לבצע במרכז רפואי העמק ניתוח קיסרי בגישה הנקראת "עור לעור".
בשנת 2019 מונה ד"ר זיו רוזנבוים, מומחה בנוירוכירורגיה ובמנהל רפואי, למנהל המרכז הרפואי העמק.
בראשית שנת 2022 התגלע סכסוך עבודה בין ד"ר רוזנבוים להנהלת 'כללית'.
הסכסוך נדון בבית הדין לעבודה בנצרת.
בשנת 2022 מונה ד"ר מאור ממן יליד העמק, בגיל 47 למנהל המרכז הרפואי.
המרכז הרפואי בני ציון הוא בית חולים ממשלתי כללי שנוסד בשנת 1922 כבית החולים היהודי הראשון בחיפה, וכולל כ-450 מיטות וכ–2,000 רופאים, אחיות, עובדי מקצועות הבריאות המנהל והמשק.
בית החולים ממוקם בשדרות גולומב בשכונת הדר הכרמל שבחיפה.
מנהל בית החולים מאז 2019 הוא פרופסור אוהד הוכמן.
בית החולים נוסד בשנת 1922 על ידי "ההסתדרות הציונית הדסה" ונקרא "בית החולים הדסה בחיפה".
בשנת 1930 שותפה הקהילה היהודית בחיפה בניהול המוסד ושם בית החולים הוסב ל"בית חולים עירוני הדסה".
בוועד המנהל החדש של בית החולים השתתפו שני נציגים של ההסתדרות הרפואית "הדסה", שני נציגים של הקהילה ונציג נייטרלי.
בשלב זה נקבע שבבית החולים יהיו שתי מחלקות עיקריות: יולדות וכירורגית ולא תהיה בו מחלקה פנימית.
שפת הדיבור של צוות בית החולים הייתה רוסית.
בשנת 1930 היו בבית החולים 32 מיטות ועם הגידול באוכלוסיית חיפה הוגדל מספר המיטות ל-58, אולם מהעדר תקציב צומצם מספר המיטות ל-46 בשנת 1936. בשנת 1932 התמנה הד"ר דניאל (פריץ) פייזר למנהל בית החולים ולמנהל המחלקה הכירורגית שהייתה המחלקה הכירורגית היחידה שפעלה בכל אזור חיפה.
בתקופה זאת גדל היישוב העברי בחיפה ביותר מפי חמישה, כך שבית החולים לא עמד בצרכי האוכלוסייה והקהילה דרשה מהממשלה להשתתף במימון תפעול בית החולים.
בין השנים 1943–1948 ניהל את המכון הפתולוגי הד"ר ברוך גלי שהיה הפתולוג הראשון בחיפה.
בשנת 1944 הקים וניהל במשך 14 שנים הד"ר רפאל משה חפץ מחלקה עצמאית לגינקולוגיה ויולדות.
בית החולים התקיים בבית אתין ברחוב הטכניון (היום רחוב שמריהו לוין) שלא התאים כלל לבית חולים ונמצא בסמיכות רבה לבנייני מגורים.
מתחילת שנות ה-30 נעשו ניסיונות לבנות מבנה חדש לבית החולים.
5,000 לירות הוקצו על ידי נשות הדסה לצורך כך, אולם הן הושקעו בבורסה בניו יורק וערכן ירד ל-3,000 לירות בגלל המפולת בבורסה.
תרומה נוספת התקבלה מידי הברונית עדה דה רוטשילד (אשתו של הברון דה רוטשילד), אך פעילות ממשית לקראת בניית בית החולים אירעה רק כאשר החליט פנחס רוטנברג להפנות את מחצית הכספים שנגבו במס החירום לצורך בניית בית החולים.
בנוסף, הממשלה העניקה לצורך השלמת הבנייה 5,000 לירות.
בשל תרומתה מותג בית החולים בשם "בית החולים רוטשילד".
התוכנית הייתה לבנות מספר בניינים, בגלל המצב הכלכלי נבנה רק הבניין שיועד מלכתחילה עבור בית ספר לאחיות, והוסב לשמש כבית החולים.
באוקטובר 1942 עבר בית החולים לבנין החדש.
בשנת 1946 נפתח במקום בית הספר לאחיות.
בשנת 1949 העביר ועד הקהילה היהודית את הבעלות על בית החולים לעיריית חיפה.
בשנת 1957 התמנה למנהל המחקר של בית החולים פרופ' יוליוס קליברג.
בשנת 1958 נפתח אגף חדש בבית החולים ועל 170 המיטות למבוגרים ו-40 המיטות ליונקים נוספו עוד 108 מיטות.
באוגוסט 1961 נפתח בבית החולים מחלקה לחולים כרוניים.
באוקטובר 1963 נוסף אגף חדש על ידי תוספת שתי קומות לבניין בית החולים.
בשנת 1966 החליטה ממשלת ישראל לממן את כל בתי החולים העירוניים, וכך הוחלט כי בית החולים יתוקצב בידי משרד הבריאות.
בשנת 1975 הועבר בית החולים לבעלותה של הממשלה.
לאור הצפיפות בבית החולים, הוחלט בשנת 1973 להקים אגף חדש בבית החולים (אדריכל עמנואל קנר), אולם עקב קשיי תקציב, העבודות עליו הסתיימו רק בשנת 1982. ב-1987, הודות לתרומה כספית שהתקבלה ממסדר בני ציון, החלו בעבודות השלמה של האגף המערבי בן 11 קומות, בבית החולים.
בעקבות זאת, באוקטובר 1987, הוסב שמו של בית החולים מהשם שהחזיק בו עד אז, "בית החולים רוטשילד" לשמו החדש "בית החולים בני ציון".
מאז, במרוצת השנים נמשכה הבנייה בשאר אגפי בית החולים ומחלקות האשפוז הפכו למודרניות ונעימות יותר.
בשנים 2001–2019 עמד בראש המרכז הרפואי אמנון רופא.
בתקופה זו המוסד עבר תהליך הרחבה ושדרוג, ונרכש ציוד רפואי רב.
בשנת 2022 נחנך בבית החולים מרכז ממוגן לרפואה דחופה ואשפוז יום שנבנה בתרומת בזכות תרומת קרן הלמסלי ומשפחת שייפר מארצות הברית.
חדר המיון החדש נפתח לשימוש ואויש רק לאחר פרוץ מלחמת חרבות ברזל.
בשנת 2024 קיבל בית החולים את התואר בית החולים הנקי ביותר בארץ מזיהומים מבין בתי החולים הבינוניים בגודלם.
בנובמבר 2023, קבע משרד הבריאות כי "בני ציון" צפוי לעבור למבנה מרכז רפואי כרמל, לאחר בניית בית החולים על שם מנחם בגין בקריית אתא ומעבר אליו של צוות המרכז הרפואי כרמל.
המכון ע"ש שמעון וינטר לגנטיקה של האדם
בית הספר האקדמי לסיעוד ע"ש ד"ר יעקב זיידה.
ארגון "י.ע.ל." - ארגון התנדבותי המסייע בטיפול בחולים, בהפעלת הקפיטריה בבית החולים וברכישת ציוד עבור בית החולים
במרכז פועל חדר אקוטי לטיפול בנפגעי תקיפה מינית.
מרכז רפואי צפון – פוריה על שם ברוך פדה (בקיצור: מרכז רפואי צפון) הוא בית חולים הממוקם ברכס פוריה בין פוריה עילית לטבריה.
נחנך בשנת 1955. מנהל המרכז הרפואי משנת 2024 הוא ד"ר נועם יהודאי
החל משנת 2005, נקרא בית החולים על שם הרופא ומנכ"ל משרד הבריאות פרופ' ברוך פדה שניהל אותו בשנים 1974–1976. בשנת 2022 עם הרחבתו ושדרוגו כבית חולים מרכזי מותג כ"מרכז רפואי צפון".
בית החולים פוריה הוקם כתחליף לבית החולים על שם שוויצר ובית החולים ליולדות של הכנסייה הסקוטית ששכנו בטבריה.
בשנת 1950, בעקבות ריב בין משרד הבריאות וקופת חולים כללית בשאלה מי יזכה להקים בית חולים בטבריה, הוקצו בטבריה עלית מגרשים לקופת חולים ולמשרד הבריאות לצורך הקמת בתי חולים.
במהרה התברר שהמגרש שהוקצה למשרד הבריאות שייך לפיק"א וזו סירבה לייעד אותו לבית חולים.
באפריל 1952 הציע יזם שהקים את רמת פוריה, להקצות למשרד הבריאות מגרש בפוריה, כדי לעבות את השכונה.
משרד הבריאות נענה להצעה, למרות מחאתו של ראש עיריית טבריה, שביקש שבית החולים יוקם בעיר עצמה, אך סירב להתחייב ללוח זמנים להקמת תשתיות חשמל ומים.
וכך הונחו באוגוסט 1952 עשרה צריפים שוודיים מעץ בפוריה אולם משרד האוצר עיכב את התקציב המיועד להתקנת הצריפים, דבר שעיכב את הקמת בית החולים.
בראשית 1953 הכוונה הייתה להקים בית חולים למחלות לב, תוך ניצול הקרבה לחמי טבריה.
במהלך שנת 1954 המשיכו מחאות מצד אנשי טבריה וקופת חולים כללית נגד הקמת בית החולים בפוריה ודרישה להקים בית חולים בטבריה עילית.
הקמת בית החולים נמשכה ובאוגוסט הונחה אבן הפינה למרכז רפואי שיועד להיות יוזמה משותפת עם רופאים מארצות הברית.
באפריל 1959 נפתחה בבית החולים מחלקת יולדות, עם סגירת בית החולים ליולדות הסקוטי, בניהולו של ד"ר משה שלמן.
מחלקת היולדות הוקמה הודות לתרומות של יהודי התפוצות.
מתחילת שנות ה-60 הורגשו תורים ארוכים במחלקת העיניים ובנובמבר 1964 הושג הסכם עם בית החולים הדסה עין כרם על הפעלה שוטפת של מחלקת העיניים בבית החולים פוריה, תוך הגדלת מחלקת העיניים מ-10 ל-15 מיטות.
עם זאת, בית החולים עדיין סבל ממחסור ברופאים במגוון מחלקות.
בשנת 1969 עברו שתי מחלקות ראשונות, עיניים ואורתופדיה, למבנה קבע.
בשנת 1972 נפתחה בבית החולים יחידה לטיפול נמרץ.
בשנת 1974, בעקבות קריסת גג של אחד הצריפים, הניצולת הנמוכה של המיטות בבית החולים ומספר המיטות הקטן (כ-200 מיטות), הקים משרד הבריאות ועדה לבחינת המשך קיומו של בית החולים במקומו או העברתו למקום אחר.
הוועדה בחנה את האופציה של העברת בית החולים למצפה.
בעקבות פעילות הוועדה נפוצו שמועות שיש כוונה לסגור את בית החולים ובעקבות זאת קם גל של מחאות.
ביולי 1974 הצהיר שר הבריאות שבית החולים לא ייסגר, אולם אז התברר שיש כוונה להסב את בית החולים לבית חולים סיעודי לקשישים, תוכנית שגררה גם היא מחאות.
ביולי 1976 הודיע שר הבריאות שהתוכנית להסב את בית החולים נזנחה והוא ימשיך לפעול כבית חולים כללי.
עם זאת, בית החולים המשיך לסבול מבעיות כלכליות בגלל נצילות נמוכה שנבעה מכך שקופת חולים כללית העדיפה לשלוח חולים לבית החולים שלה בעפולה.
כיום מופעלים בבית החולים שירותי אשפוז, שירותים אמבולטוריים, חדרי ניתוח, ניתוחי לב וחדרי צנתור, מחלקה לרפואה דחופה, מערך לאם ולילוד הכולל טיפול נמרץ פגים וילודים, צינתורי מוח ויחידה לשבץ מוחי, מערך ילדים הכולל, קרדיולוג ילדים, מומחה ריאות, אורתופדית ילדים, נוירולוג ילדים, מרפאה לבעיות אכילה בגיל הרך.
מכון דימות הכולל מכשיר MRI מתקדם, מעבדות רפואיות ומעבדות מחקר.
בין מוקדי המצוינות הבולטים של המרכז הרפואי : תחום הלב וכלי דם, המערך לאם ולילוד, כירורגיית פה, פנים ולסתות (כולל כירורגיית ראש צוואר), והמחלקה לרפואה דחופה.
מאז 2011, המרכז הרפואי מסונף לפקולטה לרפואה ע"ש עזריאלי של אוניברסיטת בר-אילן, בצפת.
צוות ביה"ח עוסק בהוראת סטודנטים לרפואה, סיעוד ובמקצועות הבריאות.
המרכז הרפואי היה הראשון מבין בתי החולים הממשלתיים אשר עבר את תהליך האקרדיטציה (2013) וזכה לקבל את מדליית הזהב, תו תקן אמריקאי של ארגון ה-JCI.
מרכז רפואי צפון כולל 355 מיטות אשפוז, 23 מיטות לאשפוז יום, 19 עמדות דיאליזה וכן 47 עריסות ילודים.
בית החולים מעסיק כ-1,200 עובדים הכוללים רופאים, אנשי סיעוד, עובדים פרא-רפואיים ועובדי מינהל ומשק.
בבית החולים פועל מערך קרדיו-ווסקולרי.
כחלק מהמערך הוקמה בשנת 2015 יחידת ניתוחי לב-חזה.
בשנת 2021, נבחרו ארבעה רופאי המרכז הרפואי פוריה, לרשימת 100 הרופאים הטובים בישראל.
בדצמבר 2021 נפתחה במרכז הרפואי יחידת צנתורי מוח, אשר תצטרף אל יחידת השבץ.
בשנת 2022 מותג בית החולים ובאופן רשמי נקרא המרכז הרפואי צפון, וזאת לאחר שיפוץ כללי של כל המחלקות בבית החולים, מרפאות החוץ, וכן פתיחת מחלקות חדשות כולל הוספת מיטות לבית החולים.
בית החולים עבר חידוש סביבתי והוספת מקומות חנייה, וכן מיתוגו כבית חולים מרכזי.
בשנת 2024, נפתח במרכז הרפואי "מרכז שיקום הלמסלי"- בית החולים השיקומי הראשון בצפון, והיחיד אשר נמצא צפונית לרעננה.
מרכז השיקום, תרומת קרן הלמסלי, כולל 162 מיטות אשפוז בחמש מחלקות שונות: שתי מחלקות שיקום גריאטרי, שיקום אורתופדי, שיקום נוירולוגי ושיקום ילדים.
המרכז ללימודי יידיש ע"ש רנה קוסטה אשר במחלקה לספרות עם ישראל, אוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 1983 והוא החוג ליידיש היחיד בארץ המעניק תואר ראשון בשפה וספרות יידיש.
הקורסים הנלמדים במרכז הם: שפת יידיש למתחילים, מתקדמים ומתמחים, ספרות ושירה ביידיש, פולקלור, תיאטרון, קולנוע ועיתונות בתרבות יידיש, ספרות יידיש עתיקה ומודרנית.
המרכז מאפשר לימודים לתואר ראשון, שני ושלישי ביידיש.
המרכז הוא המוסד המסמיך מורים ליידיש בישראל מטעם משרד החינוך וכן מהווה מכון מחקר לשפה והתרבות, החל בעבודות גמר של תלמידי תיכון במסגרת בגרות ביידיש כשפה זרה שנייה ועד תזות לדוקטורט.
במהלך הקיץ מתקיימים במרכז קורסים ללימוד שפת יידיש ותרבותה.
בנוסף המרכז עוסק בהפצת לימודי יידיש בנכר בעיקר בחבר המדינות (אוקראינה ורוסיה).
למרכז שתי ספריות: ספרייה מרכזית ובה למעלה משלושים אלף כותרים ובה גם אוסף סרטים וקלטות וידאו וכן הספרייה הסמינרית ע"ש לסובסקי ברונשטיין ובה ארכיונים אישיים שנתרמו, כולל אלה של השחקנים דינה הלפרין ויוסף מאורער וכן של מרדכי חלמיש, הרב חזקל קלפיש, אליעזר פודריאצ'יק, יצחק שמואלביץ ואמה שוור.
מרכז רפואי מעיני הישועה הוא מרכז רפואי חרדי הנמצא במזרח בני ברק, בפאתי שכונות רמת אהרן ואור החיים, ומשרת את תושבי גוש דן בכלל ואת תושבי בני ברק בפרט ובעיקר את האוכלוסייה החרדית.
בית החולים הוקם על ידי ד"ר משה רוטשילד במטרה להעמיד לרשות תושביה החרדים של בני ברק ושל גוש דן בית חולים המתנהל על פי ההלכה.
בנוסף, לגישת מקימיו, בתי החולים הסמוכים לעיר, בילינסון ושיבא, היו רחוקים למדי, ולעיתים הייתה לכך משמעות מכרעת בהצלת חיים ובמתן עזרה רפואית דחופה.
מסיבות אלו עודדו הרבנים יעקב ישראל קניבסקי, אלעזר מנחם שך וישראל אבוחצירא את ד"ר רוטשילד להקים את בית החולים.
ד"ר רוטשילד ייסד את "אגודת בית החולים" שפעלה למימוש הקמתו.
תכנון הפרויקט וגיוס הכספים למענו ארכו לרוטשילד כ-14 שנה בהם גייס כ-20 מיליון דולר ברחבי העולם.
רוטשילד רכש אדמת טרשים שיועדה בת.ב.ע.
עבור בריכה עירונית, ולא נרתע על אף שמהנדס העיר שלח לו מכתב אזהרה שייתכן שהוא מבזבז כסף לריק.
בשנת ה'תשל"ט בחודש כסלו (7 בדצמבר 1978) התקיים טקס הנחת אבן הפינה.
כשמאוחר יותר החלה בניית המרכז-הרפואי שארכה כחמש וחצי שנים, בתכנון צוות האדריכלים יוסף שנברגר וטוביה קץ.
בשנת ה'תש"ן (מרץ 1990) התקיים טקס חנוכת הבית בהשתתפות אלפי איש, כאשר אישי ציבור שונים מכבדים בנוכחותם את האירוע, ביניהם נשיא המדינה שמעון פרס.
בחודש אלול (23 באוגוסט) החלה פעילותו עם פתיחת מחלקת יולדות בלבד, ובתוך שנים בודדות נפתחו מחלקות רבות.
בית החולים הופעל במשך שנה על ידי נציג משרד הבריאות, דוד שלזינגר, שהניח את יסודות הניהול וגייס את צוות העובדים.
במאי 1999 הוקמה מחלקת ילדים בבית החולים.
באפריל 2005 רכש בית החולים לראשונה מכשיר סי טי.
במאי 2016 התקיים טקס "חנוכת הבית" לבניין "המרכז לבריאות הנפש חיב"ה - מרבה דעת" שהוקם בסמיכות למרכז הרפואי.
ביולי 2017 קיבל "מעיני הישועה" את יוקרת "תו התקן הבינלאומי לאיכות ובטיחות" בציון 98% - הגבוה ביותר, מארגון "" לאחר הליך הכנה כשנתיים במרכז הרפואי.
בדצמבר 2018 נחנך בניין חדש: "מרכז היידן לקרדיולוגיה" בצמוד לבניין המרכזי.
באותו החודש יצא המרכז הרפואי בפרויקט גיוס מימון המונים לצורך בניית מחלקת טיפול נמרץ לילדים ומחלקה לטיפול בהפרעות אכילה, במסגרת ההתרמה גויסו כ-14 מיליון שקלים.
באוגוסט 2023 הותקפו מחשבי בית החולים על ידי פצחנים, וחודש אחר כך פרסמו פרטים אישיים של מטופלים.
בית החולים משרת כ-200,000 מטופלים מדי שנה.
פועלים בו יותר מ-1,200 עובדים, ובהם כ-220 רופאים, וכ-450 אנשי סיעוד ואנשי צוות פרה-רפואיים,
בשנת 2016 זכה "מעיני-הישועה" בפעם השלישית ברציפות ב"מקום הראשון", בסקר "שביעות רצון" שערך משרד הבריאות בקרב מטופלי כלל המרכזים הרפואיים בישראל.
המרכז הרפואי נקרא על שמו של הנדבן יהושע פרישווסר מלונדון שתרם סכום ראשוני לבנייתו ("פריש וואסער" בעברית: מים רעננים; מעיין.
לבקשתו של רבי מנחם מנדל שניאורסון - שתמך במיזם, ושאליו הגיע רוטשילד במסגרת מסעותיו לגיוס כספים - נקרא המרכז "בית רפואה" ולא בית חולים, וכך נכתב בחזית הבניין.
עם הקמתו נוהל המרכז הרפואי על ידי מייסדו ד"ר משה רוטשילד, אחריו מונה ד"ר יורם ליוור, ובהמשך הרב גרשון לידר, ששימש קודם כמנכ"ל המרכז הרפואי לניאדו.
ביוני 2014 מונה דירקטוריון חדש למרכז הרפואי.
ד"ר משה רוטשילד מונה לנשיא בית החולים, ולממלא מקומו מונה בנו שלמה רוטשילד.
במאי 2015 מונה הבן למנכ"ל.
משנת 2004 עד לשנת 2020 כיהן כמנהל הרפואי פרופ' מוטי רביד.
לאחר התפטרות פרופ' רביד מונתה ד"ר דורית טקס-מנובה למנהלת רפואית.
ד"ר מנחם חיים ברייר הוא סגן המנהל הרפואי.
החל מאוקטובר 2021 מונתה גם ד"ר דבורה פיקל לסגנית המנהלת הרפואית.
המרכז הרפואי עומד תחת הכוונתו של "ועד ההלכה" המורכב מרבנים פוסקי הלכה.
במהלך השנים שימשו כחברים בוועד ההלכה: הרב שמואל הלוי ואזנר, הרב נסים קרליץ והרב יצחק זילברשטיין.
בשנת 2014 צורף ל"ועד ההלכה" הרב חיים קניבסקי.
רבני המרכז הרפואי הם: הרב יוסף ברוך הופנר והרב משה שאול קליין.
מאפייניו הייחודיים של בית החולים נגזרים מעובדת היותו מנוהל בקפדנות על פי כל כללי ההלכה.
כל הפעילויות שאין בעשייתן משום פיקוח נפש, נעשות על ידי גויים בלבד.
עם אלו נמנות הכתיבה, השימוש במחשבים, הדבקת מדבקות ועוד.
על פי הוראת ועד הרבנים של בית החולים, לא הותקנו בו מעליות שבת לשימוש המבקרים.
כאשר ישנו צורך של הסגל הרפואי והסיעודי להתנייד בין הקומות, הם משתמשים במעליות הרגילות.
כחלק מכללי "פיקוח הכשרות" אין אפשרות להכנסת מזון מבושל, הוראה הנאכפת בכניסה למתחם.
בנוסף, חדר המתים ממוקם בביתן נפרד לחלוטין מבית החולים.
במקום פועל כולל אברכים מייסוד ד"ר רוטשילד, בראשות הרב אקרמן, ובמימון המרכז הרפואי.
בקומה השנייה נמצא בית הכנסת של "קהילת עדת ישראל" שהוקם על ידי הרב יוסף הופנר (רב בית החולים) והרב בנימין שלמה המבורגר.
רב הקהילה הוא הרב אליעזר דינר.
בית הכנסת הוא הראשון מסוגו במדינה מכיוון שהתפילות בו מתקיימות על פי מנהג פרנקפורט הישן ולא על פי המנהגים הייקיים הרגילים שנהגו קהילות אחרות בארץ כדוגמת "אהבת תורה" ו"מקור חיים".
מרכז רפואי מאיר הוא בית חולים בכפר סבא השייך לקבוצת שירותי בריאות כללית.
בית החולים קרוי על שמו של ד"ר יוסף מאיר.
בניית מבנה בית החולים החלה בסוף שנת 1950. על פי התכנית המקורית יועד בית החולים לכלול כ-200 מיטות, אך לבקשת משרד הבריאות הוא הורחב ל-400 מיטות אשפוז.
כבר בשנת 1952 הוצע להסב את בית החולים לבית חולים כללי, אך ההצעה לא נתקבלה.
בסוף 1953, לאחר השלמת השלד, נדון הקמת בית החולים בכנסת והוחלט שלאור המצב המתקדם של הבנייה, תושלם בניית בית החולים, למרות הירידה בצורך במקומות אשפוז לחולי ריאה.
בית החולים נחנך ביולי 1956 כבית חולים לחולי שחפת וריאה, על ידי קרן נכות של קופ"ח כללית, ונוהל על ידי ד"ר הופרט.
בית החולים תוכנן להכיל 400 מיטות אשפוז במבנה בן 7 קומות.
הוא קלט חולי שחפת מבית החולים במגדיאל שהוסב לבית חולים לחולי נפש ומבית החולים ברעננה שמבנהו הוסב לבית חולים שיקומי, בית לוינשטיין.
לאחר פתיחתו הכיל בית החולים 210 מיטות אשפוז ב-5 קומות בלבד, ובקופת חולים התנהל דיון על המשך דרכו של בית החולים.
הצעה אחת הייתה להכניס אליו מיטות אשפוז גריאטריות ולמחלות כרוניות ממושכות והצעה אחרת גרסה שיש להפוך את בית החולים לבית חולים כללי.
לבסוף הוסכם בין קופת החולים ומשרד הבריאות על הסבת בית החולים לבית חולים כללי, מהלך שנעשה בסוף אוקטובר 1962.
במהלך שנות ה-60 הוקמו מחלקות נוספות.
מחלקות פנימיות, כירורגיות, אורתופדיה, אורולוגיה, עיניים, אף אוזן גרון.
בשנת 1968 התמנה ישראל ברודרמן לנהל את מחלקת הריאות.
במהלך תקופת ניהולו פיתח פרופ' ברודרמן את המחלקה והקים בתוכה יחידה לטיפול נמרץ נשימתי ראשונה בישראל, ובעלת מעבדה, שלימים התפתחה והפכה ל"מכון לחקר הנשימה".
בשנות ה-70 נבנה בנין מרפאות חוץ, לאחריו במהלך שנות השמונים נוסף בנין "שטולברג", בעוד הבניין הראשוני (הישן) הוגדר בשם בנין אשפוז.
בשנת 1977 הוקם מכון גסטרו ומחלות הכבד, בהנהלת בן-ציון נוביס.
בשנת 1978 נסגר והועבר בית היולדות הישן בכפר סבא (רחוב גלר) לאחריות מרכז רפואי מאיר.
המחלקה עברה למשכנה בבנין שטולברג.
בשנת 2017, הוחל בתכנון הרחבת בית החולים, על פי תוכנית המכונה "מרכז תומך לבית החולים מאיר".
לפי התוכנית יוקם מבנה על שטח מגרשי החנייה, מבנים בשטח של כ-97 אלף מ"ר, שיכללו מרכז מסחרי, משרדים, שירותים עסקיים, מרפאות, מעבדות, מכונים, מלונית ומלון עסקים, בנוסף ל-450 יחידות דיור מוגן, דיור סיעודי, מעונות סטודנטים ומגורי רופאים ואחיות.
בגלל התנגדויות דיירים משכונת סביוני כפר סבא, הבניין לא הוקם ובמקום הושקעו התקציבים בשיפוץ קומת הקרקע בכניסה לבנין שטולברג.
בנוסף הוקם בו מרכז רווחה הכולל חנות פארם, חנויות ביגוד והנעלה, מתחם מזון ועוד.
נכון לשנת 2025 ישנן כ-70 מחלקות בכלל המרכז הרפואי מאיר.
בשנת 2018, לא אסר בית החולים על הכנסת חמץ לשטחו בפסח, לראשונה לאחר מספר שנים, ולמרות הנחיית משרד הבריאות שלא לאפשר הכנסת חמץ לבתי החולים ברחבי הארץ.
באפריל 2024 קיבל מערך הטראומה, בראשות ד"ר אורי יסלוביץ', הכרה רשמית מטעם משרד הבריאות כמרכז טראומה אזורי.
בשנת 2019 בוטל יעוד המנחת ובמקומו הוקם "בנין 20", הכולל חדר מיון חדש ומחלקות נוספות.
ב-27 מאי 2024 נחנכה המחלקה החדשה לרפואה דחופה בפועל עברה המחלקה למשכנה החדש ב-25 יוני 2024. המחלקה החדשה כוללת חדרים אישיים, מכון דימות צמוד, חדר טראומה משוכלל ומערכות ותשתיות מתקדמות.
במאי 2024, הוקמה שלוחה של המרכז לרפואה דחופה ילדים מאיר, "מאיר קידס", במרפאת רמב"ם בעיר הרצליה.
באוגוסט 2025 מונה יובל חזן למנהל האדמיניסטרטיבי של המרכז הרפואי מאיר.
בית החולים משרת אוכלוסייה של כ-450,000 תושבים, אוכלוסיית האזור הפרושה מגשר הירקון על כביש פתח תקווה בדרום ועד לכביש נתניה בצפון.
בתחום זה כלולות מספר ערים גדולות: רמת השרון, הוד השרון, כפר סבא, הרצליה, רעננה ומספר ניכר של יישובים, כפרים וערים.
במרכז הרפואי מאיר כלולים אגפים נוספים, בנין מעבדות כולל מעבדות מחקר ומחלקת דימות (רנטגן).
בנין פינקוס כל אגף הילדים, כולל ספורט ילדים.
בבנין זה כלולים גם אגף הלוגיסטיקה של בית החולים וכן בית המרקחת של בית החולים.
במבנה נפרד (קרקע) בנין אחזקה והנדסה.
בעבר נכלל גם מנחת מסוקים, בצד המערבי של בית החולים.
בית החולים מסונף לבית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ומרבית המחלקות והיחידות, אם לא כולן, מוכרות לצורך התמחות במקצועות הרפואה.
המחלקות משתתפות באופן פעיל בהדרכת סטודנטים לרפואה בלימודים הקליניים.
בבית החולים מספר רב של רופאים בעלי מינוי אקדמי.
מעבדות בית החולים מסונפות לאוניברסיטת בר-אילן.
בסמיכות למרכז הרפואי קיים בית הספר לסיעוד המכשיר אחיות לקראת הסמכה בעיסוק ולרכישת תואר ראשון אקדמי בסיעוד (B.N).
בית הספר מסונף לאוניברסיטת תל אביב.
במרכז הרפואי מאיר פועלים כ־3000 (נכון ל-2022) אנשי צוות רפואה, סיעוד, פארא-רפואה ועובדי מינהל ומשק.
המרכז מכיל כ-800 מיטות אשפוז ומתבצעים בו כ-18,000 ניתוחים בשנה.
החל משנת 2008 נושא בית החולים תו תקן בין-לאומי לאיכות ובטיחות ברפואה אשר מבוסס על מודל בין-לאומי של סטנדרטים לאיכות ובטיחות המטופל ומוטמע בשיתוף עם חברת Joint Commission International) JCI).
בית החולים הוא אחד משלושה בתי חולים אשר הוענק להם תו תקן זה.
תו תקן Iso 14001 בנושא שמירה על הסביבה ועמידה בסטנדרטיים אקולוגיים, מה שהעניק לבית החולים את התואר "בית חולים ירוק".
המרכז הרפואי מאיר הוא הראשון מסוגו בארץ אשר נמצא ראוי לקבל את התו.
בשנת 2021 נמצאו המחלקות לרפואה דחופה (מיון) של המרכז הרפואי מאיר מקבוצת כללית בצמרת בתי החולים הגדולים בישראל ברמת שביעות רצון המטופלים מהטיפול בהם.
כך עולה מסקר שביעות רצון שערך משרד הבריאות
בסקר חווית המטופל של משרד הבריאות בשנת 2025 בית החולים מאיר דורג במקום הראשון בין בתי החולים הגדולים בארץ.
במסגרת הסכם למתן חסות רפואית לספורטאי הסגל האולימפי שנערך בין שירותי בריאות כללית לבין הוועד האולימפי, נבחר בית החולים מאיר ללוות את ספורטאי העל הישראלים בדרך לאולימפיאדה.
בבית החולים הוקם צוות מומחים מיוחד מתחומים שונים, המתמחים בפגיעות ספורט ובטיפול בספורטאים ושם לעצמו כמטרה להוביל את רפואת הספורט בישראל.
המרכז אף מבצע מחקרים ומעקבים אחר הספורטאים בשיתוף מכון וינגייט.
בנוסף מטפל הצוות בספורטאים נוספים מקבוצות כדורגל וכדורסל כדוגמת מכבי תל אביב בכדורגל, בני השרון בכדורסל ועוד.
במסגרת העיסוק ברפואת ספורט, קיימת יחידה נפרדת - רפואת ספורט ילדים - בראשותו של פרופ' דן נמט.
מטרת היחידה לדרבן ילדים, נוער ומתבגרים לעסוק בספורט, בשגרה ובמגמות תחרותיות, לשמירה על בריאותם ולהימנע מהשמנת יתר בקרב ילדים.
היחידה פועלת בשיתוף עם מחלקת ילדים, יוזמת סדנאות והדרכות מתאימות לילדים, תוך מעקב ופיקוח על ביצועיהם של הילדים.
היחידה גם משלבת מחקר בתחום זה.
המנהלים הרפואיים של המרכז הרפואי מאיר לדורותיו
מרכז רבני אירופה הוא ארגון רבני המאגד כ-900 מהרבנים באירופה.
בעקבות ויכוח פנימי ורצון לייצר מסגרת מיוחדת לשליחי חב"ד באירופה, פרשה בשנת 2000 קבוצה של רבנים בכירים מארגון הוותיק " ועידת רבני אירופה" והקימה את הארגון החדש בשם "מרכז רבני אירופה".
בראש הארגון עמדו אז הרב גרשון מנדל גרליק - רב במילאנו, הרב ברל לזר - רבה של רוסיה, הרב עזריאל חייקין - רב העיר בריסל, הרב דוד משה ליברמן רב העיר אנטוורפן, הרב בנימין יעקב הרב הראשי בהולנד ועוד.
הארגון מארגן כינוסי רבנים, מפקח על בתי עלמין עתיקים ביבשת, מפקח על עריכת גיורים, מסייע בבירור יהדותם של מועמדים להצטרף לקהילות, מסייע בבניית מקוואות ומוציא לאור ספרים וקבצים תורניים.
מדי שנה עורך הארגון כינוס שנתי לרבני אירופה וכינוס נוסף העוסק בתחום הכשרות באחת הבירות האירופיות.
בכינוסים משתתפת משלחת של הרבנות הראשית לישראל בראשות אחד מהרבנים הראשיים לישראל.
הארגון עומד בקשר עם גורמי שלטון באירופה כדי לקדם אינטרסים יהודיים.
בכמה הזדמנויות נפגשו משלחות של חברי הארגון עם ראשי ממשלות ונשיאים אירופאים.
הארגון מוציא מגזין יהודי בשם "קהילות" המופץ בריכוזים יהודיים באירופה ובריכוזים החרדים בארץ.
כמו כן, הוא מפרסם עלונים תורניים המיועדים לרבנים.
הוא הוציא מספר ספרי הלכה, המפורסם ביניהם הוא שו"ת רבני אירופה.
יו"ר המרכז הוא הרב מנחם מרגולין.
מנכ"ל המרכז הוא הרב אריה גולדברג.
סמנכ"ל המרכז הוא הרב יוסף ביינהקר, מזכיר מועצת הרבנים הוא הרב אברהם אבא טורצקי.
משרדיו הראשיים של הארגון נמצאים בבריסל סמוך לבנייני האיחוד האירופי, כמו כן לארגון משרד בירושלים.
בשנת 2006 הכריז הארגון על פרויקט גדול שבמסגרתו הוא תומך בהקמת 25 מקוואות בקהילות יהודיות באירופה בתקציב של מיליון וחצי אירו.
הפרויקט הסתיים בשנת 2012, ועם סיומו הודיע הארגון כי יבנה 25 מקוואות נוספים בשנתיים הבאות.
מאז ועד היום סייע המרכז לבנייתם של קרוב ל 100 מקוואות ברחבי היבשת.
שו"ת רבני אירופה: תשובות בהלכה לפי סדר ארבעה חלקי השולחן ערוך בשאלות מעשיות שנשאלו רבני הקהילות בתפוצות ישראל ובעיקר במדינות אירופה, ערוכות בשפה קלה וברורה.
בריסל, בלגיה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תש"ע).
ֿמאסף תורני בענייני כשרות המזון והשגחה.
ספר עיוני חיים על התורה (שני חלקים).
לונדון, אנגליה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ה - תשס"ט).
ספר גרש ירחים על קהלת.
ציריך, שווייץ: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ז).
תפארת אירופה: מאסף תורני לשאלות הלכה וטכנולוגיה בענייני כשרות, מקוואות, רפואה ועוד (ארבעה חלקים).
בריסל, בלגיה: בהוצאת אגף הוצאה לאור של מרכז רבני אירופה (תשס"ב - תשע"ב).
המרכז לבריאות הנפש לב השרון הוא בית חולים פסיכיאטרי ממשלתי הממוקם בלב השרון.
המרכז הוקם בשנת 1947 במבנים בריטים שננטשו עם סיום המנדט הבריטי.
בשנים הראשונות אוכלס המרכז בניצולי השואה שסבלו מהפרעות נפשיות בלבד, ועד היום באתר המערבי של בית החולים ממוקם המעון לניצולי השואה על שם שמעון ויזנטל ובו נפגעי נפש ניצולי שואה שהם כיום קשישים וזקוקים לטיפול סיעודי.
במרכז מטופלים ילדים, נוער בוגרים וקשישים הסובלים ממגוון הפרעות נפשיות, מצבים פסיכוטיים חריפים, חולים הדורשים שיקום פסיכיאטרי ממושך או מעקב במרפאה.
המרכז מציע למטופליו טיפול תרופתי, נזעי חשמל, טיפול זוגי ומשפחתי, טיפול פרטני, טיפול קבוצתי, טיפול באמנויות ועוד.
הצוות המטפל כולל כ-450 עובדים והוא רב מקצועי ומורכב מפסיכיאטרים, פסיכולוגים קליניים, עובדים סוציאליים, מרפאים בעיסוק ועובדי סיעוד פסיכיאטרי.
המרכז פועל בשיתוף עם בית הספר לרפואה של אוניברסיטת תל אביב ופועלים בו סטודנטים ומתמחים במקצועות השונים בשיתוף עם האוניברסיטאות והמכללות הרלוונטיות.
בית החולים מעניק שירותי אשפוז לאוכלוסיית הערים נתניה ובני ברק, יישובי השרון, עמק חפר ויישובי המשולש.
אוכלוסייה רחבה זו יוצרת קשת חברתית רחבה הכוללת חרדים, ערבים, ניצולי שואה, נפגעי סמים עם תחלואה נפשית, ונפגעי נפש פוסטראומטיים של משרד הביטחון.
בבית החולים נמצאת יחידת פסיכיאטריה משפטית, הפועלת כמסגרת אשפוזית לכל דבר וכמסגרת מרפאתית, בה מבוצעים חוות דעת עבור בתי משפט.
במרכז מחלקות האשפוז שונות בהתאם לצורכי המטופלים:
מחלקות פתוחות ובהן מטופלים בשלב החריף של המחלה ואחרות בהן מטופלים הנמצאים בשלבי הכנה לקראת שילובם בקהילה.
מחלקות סגורות (מוגנות) מופרדות לנשים ולגברים ובהן מטופלים המצריכים השגחה.
מחלקה לתחלואה כפולה בעלת מאפיינים של מחלקה סגורה ובה מטופלים הסובלים גם מהתמכרות לסמים.
מחלקה שיקומית ובה מטופלים המשולבים במסגרות תעסוקתיות בקהילה.
יחידה משפטית ובה מטופלים שאושפזו בצו בית המשפט על מנת לבדוק את כשירותם לעמוד למשפט.
מחלקת יום עבור מטופלים הנמצאים בשלב החריף של מחלתם, אך להם משפחה המאפשרת אשפוז חלקי ותומכת בהם בשאר שעות היום.
מעון לניצולי שואה שנותן מענה סיעודי ורפואי לניצולי שואה.
חדר מיון וקליטה הפתוח במהלך כל היממה אליו מופנים מטופלים מהקהילה.
מרפאת בית החולים מעניקה שירות לכ-1,100 מטופלים במסגרת מרפאת חוץ בבית החולים, מרפאה בטייבה ומרפאות לילדים ומבוגרים בנתניה.
המרכז לקידום מעמד האשה ע"ש רות ועמנואל רקמן , הפועל במסגרת הפקולטה למשפטים באוניברסיטת בר-אילן, נוסד בשנת 2001 במטרה לקדם את מעמד האישה בתחום דיני המשפחה ולשים קץ לאפליה המגדרית ולאי-השוויון בחברה הישראלית, באמצעות מחקר אקדמי, שדלנות ועריכת דין חברתית.
המרכז מפעיל תוכנית לסיוע משפטי ותוכנית לתמיכה וליווי רגשי לנשים הנמצאות בהליכי פרידה מזוגיות או גירושין.
במסגרת התוכנית לסיוע משפטי פועל קו ייעוץ טלפוני המעניק ייעוץ ללא עלות למאות נשים בשנה.
המרכז אף מעניק ייצוג מלא למספר מצומצם של נשים בפרט בסוגיות עקרוניות בדיני משפחה.
בנוסף, פועל המרכז לקידום מדיניות ושינוי חקיקה בתחום דיני המשפחה, מיגור תופעת האלימות נגד נשים, קידום נשים בממסד הדתי ועוד.
בין העתירות הבולטות של מרכז רקמן לבג"ץ היו מינוי נשים לאספה הבוחרת רבנים ראשיים, דרישה מביה"ד להתחשב ב"טובת הילד" בבחירת מסגרת חינוך וזכאות אישה לקבל את חלקה ברכוש המשותף במנותק משיקולי "נאמנות מינית" המוכר בשם "בג"ץ הבוגדת".
מייסדת וראשת המרכז היא פרופ' רות הלפרין-קדרי.
מנכ"לית המרכז היא עו"ד קרן הורוביץ.
המרכז מפעיל תוכנית לסיוע משפטי לנשים בענייני משפחה, עוסק בפעילות ציבורית, במחקר ובהעצמת נשים.
המרכז פועל לאור חזונו של הרב עמנואל רקמן לקידום זכויות הנשים בישראל ולהטבת מעמד האישה בדיני המשפחה וההלכה היהודית.
המרכז הפעיל את "פרויקט פא"י" (פיקוח, אכיפה וייישום של חוקים בתחום דיני המשפחה), במסגרתו בוצעו שני מחקרים מקיפים בנוגע לאכיפה של חוק בתי דין רבניים (קיום פסקי דין של גירושין) וחוק גיל הנישואין.
ממצאי המחקרים פורסמו בשני דו"חות בשנים 2011 ו-2014.
המרכז מפרסם אחת לארבעה חודשים את "הדין והדיין", קובץ פסקי דין רבניים בנושאי משפחה.
המרכז מפרסם גם את "נשים ומשפחה בישראל", דו-שנתון סטטיסטי בנושא נשים ומשפחה בישראל.
בנוסף עוסק המרכז בכתיבת ניירות עמדה במגוון נושאים הקשורים לדיני משפה לדוגמה בנושאי מזונות ומשמורת.
פעילות המרכז בהקשר של מסורבות גט
המרכז מייצג נשים בהליכים בהם קיימת סרבנות גט מתמשכת בכלל זה בהליכים המתנהלים בבג"ץ.
המרכז מספק נתונים המציגים תמונת מצב מורכבת על הליכים בבתי הדין ובעיקר על הקף תופעת סרבנות הגט וניצול לרעה של הליכים משפטיים לצורך סחיטת גט מנשים.
מן הנתונים שמפרסם המרכז עולה כי התופעה רחבה הרבה יותר ממה שמציגים בתי הדין.
לתפיסת בתי הדין רק מי שניתן לו פסק דין לחיוב או כפיה יוגדר כסרבן גט, ומספרם של אלה אינו עולה על עשרות בודדות של מקרים.
מרכז רקמן, לעומת זאת, מתייחס לכל מי שההליכים שלה לקבלת גט נמשכים מעל לשנתיים כאל מסורבת גט היות שהתמשכות ההליכים היא מדד שמגלם בתוכו באופן מקיף יותר את ממדי תופעת סחטנות וסרבנות הגט בישראל.
על פעילות המרכז נמתחה ביקורת בנוגע לאמינות חלק מן הנתונים המספריים שהציגו.
בדיון בכנסת טענו נציגות המרכז כי בישראל למעלה מ-100,000 נשים מסורבות גט, בעוד שהמספר לפי חישובי בתי הדין הרבניים הוא פחות ממאתיים.
באירוע אחר, טענה מנכ"לית המרכז כי "רק אחוז קטן מהנשים" בישראל מרוויחות יותר מבני זוגן, בעוד שע"פ נתוני הלמ"ס מדובר ב-27% מהזוגות.
הנהלת בתי הדין הרבניים מתחה ביקורת על מרכז רקמן וטענה כי סקר על סחטנות בגירושין שהוכן בהזמנת מרכז רקמן היה "מופרך מן היסוד" והגדירה אותו "סקר מגמתי שמסקנותיו הוזמנו מראש" מתוך רצון "לגייס באמצעותו כספים בחו"ל לקידום האג'נדה" של המרכז.
מרכז שבאב אל-אמערי היא קבוצת כדורגל ממחנה הפליטים אל-אמערי המשחקת בליגת העל הפלסטינית.
אגודת הספורט שבאב אל-אמערי הוקמה בשנת 1953 במחנה הפליטים אל-אמערי, השוכן כ-2 ק"מ מדרום למרכז העיר רמאללה, בשטח המוניציפלי של העיר אל-בירה.
הדבר נבע ממספר רב של סיבות, לרבות חוסר יכולת תנועה, סגר וכתר, ופגיעה במתקני ספורט.
בשנת 2003 משחק גמר גביע פלסטין, בין אל-אמערי למרכז שבאב בלאטה, בוטל לאחר שחיילי צה"ל עצרו את האוטובוס של שחקני בלאטה במחסום חווארה, ומנעו את נסיעתו בטענה שאין מעבר לגברים בגילאי 16–35 במחסום.
רק בעונת 2008/2009 חזרה הליגה לתפקד במתכונת מלאה.
הקבוצה זכתה פעמיים באליפות הליגה של הגדה המערבית בעונת 1997 ובעונת 2010/2011. הקבוצה נחשבת לפופולרית ביותר בגדה, וטארק עבאס, בנו של יו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס, שימש כמנהל המועדון בשנים 2015-2014. בשנת 2011 עבר לשחק בקבוצה שחקן קבוצת מכבי אחי נצרת תאאר באשא.
בשנים 2009–2013 שיחק בקבוצה סולימאן עובייד, שהיה ידוע בכינוי "פלה הפלסטיני", על שם הכדורגלן הברזילאי פלה.
הקבוצה משחקת באצטדיון אל-בירה השוכן כ-500 מטר מצפון להתנחלות פסגות.
מגרש האימונים ומשרדי המועדון ממוקמים במחנה הפליטים אל-אמערי, בדרך ירושלים-רמאללה (כביש 60 הישן).
אליפות ליגת העל הפלסטינית (2)
שבאב אל-אמערי השתתפה בתחרות AFC Cup של ההתאחדות (AFC Champions League) בעונת 12–2011.
מרכז רדיקלי הוא אידאולוגיה פוליטית, שהחלה להתפתח בסוף המאה ה-20. העמדה המרכזית של תומכי האידאולוגיה היא רצון לשינוי שורשי של מוסדות, ונכונות לאמץ רעיונות מכל מנעד הקשת הפוליטית.
אידאולוגיה זו שואפת לשלב בין נאמנות לאידאולוגיה לבין מחשבה פרגמטית.
כך, חסידי המרכז הרדיקלי ישלבו בין עמדות ימין ושמאל, וישאפו ברובם לפתור בעיות כלכליות על בסיס השוק, תחת פיקוח ממשלתי הדוק לשם שירות האינטרס הציבורי.
יש פרשנים שרואים במרכז הרדיקלי תהליך של קידום דיאלוג בין קבוצות שסועות.
לעומת זאת מבקרי הגישה משווים אותה למרכז פוליטי קונבנציונלי.
אידאולוגיות ומאפיינים של המרכז הרדיקלי
בתחילת המאה ה-21 הוגים אמריקאים מרקעים פוליטיים מגוונים פרסמו ארבעה ספרים, השואפים להגדיר את המרכז הרדיקלי כפילוסופיה פוליטית מסודרת.
ספרים אלו חולקים מספר הנחות, ניתוחים והצעות מדיניות משותפות.
רוחם המשותפת גורסת שיש צורך ברפורמות משמעותיות, הנשענות על הרעיונות הטובים והיצירתיים ביותר מכלל הקשת הפוליטית.
עם זאת, רעיונות אלה צריכים להיות ריאליים ולקחת בחשבון את טבע האדם.
לפי תפיסתם, האפשרויות הגלומות בעידן המידע אינן מנוצלות כראוי, מפני שהמפלגות הפוליטיות המרכזיות מחויבות לרעיונות שהתפתחו בעידן אחר.
מצב זה נמשך אף על פי שההתפתחויות הובילו אנשים רבים לזנוח רעיונות כאלו לטובת רעיונות חלופיים שמותאמים לעידן החדש.
מעבר לכך, מרבית האנשים רוצים למקסם את הבחירה וההזדמנויות שניתנות להם בעולם חדש זה.
על בסיס כל אלו, הוגים אלה תומכים באחריות פיסקאלית, גם אם זו דורשת צמצום תוכניות רווחה על בסיס שימוש במבחני אמצעים.
כמו כן הם תומכים במגוון רפורמות בחינוך הציבורי, מהקצאת משאבים שוויונית לזרמי חינוך אוטונומיים ועד השקעה נוספת בכוח האדם.
הוגי המרכז הרדיקלי הללו תומכים בפתרונות מבוססי שוק לצורכי הציבור, כל עוד אלו נתונים לרגולציה קפדנית במטרה לשרת את הטוב הציבורי.
כמו כן הם תומכים בהבטחת תעסוקה לכל המעוניינים לעבוד, דרך סבסוד משרות במגזר הפרטי, או יצירתן במגזר הציבורי.
בנוסף לכך הם תומכים בהעדפה מתקנת על בסיס צורך ולא על בסיס גזע.
מעבר לכך, ההוגים הללו תומכים בשיתוף פעולה בינלאומי מוסדי ומתן סעד משמעותי למדינות מתפתחות.
בנאום שנשא ב-2011, מנהיג המפלגה הליברל-דמוקרטית של אז ניק קלג הכריז שהוא תופס את עצמו ואת המפלגה כחלק מהמרכז הקיצוני, לאחר כניסתם לקואליציה עם המפלגה השמרנית: "משמאל, אובססיה למדינה.
אבל כליברלים, אנחנו מאמינים באנשים.
אנשים עם כוח והזדמנויות בידיהם.
יריבינו מנסים להפריד בינינו עם תוויות "שמאל" ו"ימין" שעבר זמנן.
אבל אנחנו לא שייכים לשמאל ואנחנו לא שייכים לימין.
יש לנו תווית משלנו: ליברלים.
אנחנו ליברלים ואנחנו מחזיקים במרחב הביניים בפוליטיקה הבריטית.
האידאולוגיה שלנו היא זו של המרכז הרדיקלי."
ב-2012 יועצו האריך לתאר את ההבדלים בין תפיסתו לבין תפיסה סוציאל-דמוקרטית קלאסית.
מבקרים של המרכז הרדיקלי טוענים כי האידאולוגיה הזו אינה שונה משמעותית מהמרכז הקונבנציונלי.
יש המאשימים אותה בקידום מדיניות לא אפקטיבית.
מצד אחד של המפה הפוליטית, יש המאשימים ברוח דומה את המרכז הרדיקלי בהיותו ניסיון של הנאו-ליברליזם לשמר את הסטטוס קוו הכלכלי-חברתי מפני מדיניות שמאלית משמעותית יותר.
בניגוד לכך, יש המאשימים את המרכז הרדיקלי באוטופיות.
מבקר אחד מסווג הוגה כזה כ"בסופו של דבר שייך למסורת איתנה של רפורמטורים אמריקאים שחושבים שאנשים חכמים ועקרוניים שאינם מוגבלים פוליטית יכולים לשנות הכל." אחרים מאשימים את המרכז הרדיקלי בחוסר בהירות וחוסר עקביות, עד כדי שלילת האפשרות שניתן לבסס מסגרת פוליטית אחידה לקידום האידאולוגיה הזו.
מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג הוא חברה לתועלת הציבור בין-דתית מקדם חברה מכילה לכל הקבוצות הדתיות, העדות והקבוצות הלאומיות.
באמצעות פעילויות חינוכיות, מפגשים, מחקר, ייעוץ והנגשת מידע.
בארגון פועלות שמונה תוכניות מרכזיות.
תוכניות הארגון תורמות להבנה ולהערכה של והמסורות הדתיות, תרבותיות ולאומיות של האחר.
הארגון נוסד בשנת 2004 על ידי דניאל רוסינג, ומשתף פעולה עם למעלה מ-140 מוסדות וארגונים, כ-8000 איש ואישה משתתפים בפעולות השונות מדי שנה.
בשנת 2004 הקים דניאל רוסינג את הארגון תחת השם מרכז ירושלים ליחסי יהודים ונוצרים במטרה לקדם את היחסים בין יהודים ונוצרים.
דניאל רוסינג הוא יליד ארצות הברית, הגיע לארץ ב-1971 לאחר שהשלים תואר ראשון בהיסטוריה מטעם אוניברסיטת ויסקונסין, ותואר שני בלימודי תאולוגיה מטעם בית הספר הלותרני לתאולוגיה בשיקגו.
באוניברסיטה העברית הוא השלים תואר שני נוסף ביהדות זמננו, בעזרת מלגת עמית רוטרי, וכשסיים נשאר בארץ.
הוא עבד במחלקה לעדות נוצריות במשרד הדתות ועמד בראשה במשך 12 שנים בין 1976–1987. במסגרת עבודתו היה אחראי על הקשר בין הקהילות הנוצריות לרשויות השלטון.
לאחר שעזב את המשרד ניהל את המרכז החינוכי לדיאלוג יהודי-נוצרי בישראל במסגרת ארגון "מליץ", והיה ראש דסק הקהילות הנוצריות בקרן ירושלים.
במקביל דניאל לימד והרצה בתוכניות אקדמיות שונות, היה מעורב במחקרים שעסקו בנושא הקהילות הנוצריות ופרסם מאמרים.
בשנת 2009 קיבל דניאל את פרס הר ציון על תרומתו בקידום דיאלוג בין דתי ובין תרבותי, ופעילותו למען הבנה טובה יותר בין יהודים, מוסלמים ונוצרים בארץ הקודש.
בשנת 2010 נפטר דניאל רוסינג, ובשנת 2017 שונה שם הארגון, והוקדש לזכרו של המייסד והמנהל הראשון, "מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג".
בשנת 2018 העניק לו בית הספר הלותרני לתאולוגיה בשיקגו פרס שלאחר פטירתו, על מפעל חייו.
את הארגון מנהלת משנת 2011 ד"ר שרה ברנשטיין ובעשור השני לפעולתו, הארגון התרחב בהיקף הפעילות, במספר האנשים הנחשפים לתכנים ובצוות העובדים.
מרכז ירושלים ליחסי יהודים ונוצרים
בהמשך לפעילות הארגון מראשיתו, ממשיכה התוכנית בקידום תרבות שיח שמעריך ומכבד את השונות והמגוון הבין דתי והבין תרבותי, עם דגש על יחסי יהודים ונוצרים.
התכנית מאפשרת לתלמידי בתי הספר בגיל בית ספר יסודי וחטיבת ביניים להעמיק את ההיכרות עם התרבות והמסורת הדתית שלהם (יהדות, נצרות או אסלאם), ולהרחיב את ידיעותיהם בנוגע לתרבות ולמסורת הדתית של האחר.
התוכנית היא פרי יוזמה משותפת של מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג וקרן תל"י (תוכנית חינוכית) (תגבור לימודי יהדות).
התכנית מציעה השתלמויות להכשרת מורים בניהול דיונים בנושאים קונפליקטואליים, וכן מלווה בתוכנית מיוחדת למנהלי בתי ספר יהודים וערבים, יוזמות חינוכיות במציאות משתנה.
התוכנית פותחה בשיתוף המטה לחינוך אזרחי במשרד החינוך, מנהלת חינוך ירושלים וקרן ירושלים.
מרכז רוסינג בבית הפתוח ברמלה
הבית הפתוח נפתח בשנת 1991 במטרה לקדם יחסי שותפות והבנה בין יהודים וערבים ברמלה וסביבתה.
בשנת 2020 החל מרכז רוסינג לחינוך ודיאלוג להפעיל את הבית לטובת טיפוח פעילות בין דתית ובין תרבותית מקומית, וחיזוק הקהילות בעיר רמלה.
'בית מפגש - ديوان الأديان' הוא בית מדרש ללימוד, דיאלוג ומפגש באוניברסיטה העברית.
במסגרת התוכנית סטודנטים לומדים טקסטים ממסורת שלוש הדתות.
מעגלי שיח حلقات حوارية- היא תוכנית המשך המכשירה מנחי קבוצות להובלת מעגלי שיח ברחבי הקמפוס.
Healing Hatred היא גישה חדשנית לדיאלוג בין-דתי המבוססת על כלים של ייעוץ רוחני.
השיטה עוצבה על מנת לאפשר למשתתפים ליצור קשר ולדון יחדיו בדילמות מוסריות ורוחניות הנמצאות בלב הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
עדשה: מרכז ירושלים למפגש בין-דתי
מזמין קבוצות מכל העולם לחוויה חינוכית רבת נרטיבים, במהלך הביקור בישראל.
הקבוצות המגיעות מרקע אקדמי או בין דתי, פוגשות מנהיגים דתיים, מבקרות באתרים, לומדות טקסטים ומשתתפות במפגשי דיאלוג כבסיס לדיונים בנושאים של תאולוגיה, היסטוריה ואקטואליה.
בניסיון לעודד תיירות הוגנת מתקיימות פעולות הסברה שונות.
כמו כן קיים קטלוג המציע מידע על קהילות מקומיות, פעילים ופרויקטים שונים המעודדים בחינה של נרטיבים שונים, ומנסים ליצור מפגש ישיר בין המבקרים בארץ, לבין נציגים ממגוון הקבוצות היוצרות את הפסיפס האנושי המגוון שבתוכה.
מרכז רכטר הוא המרכז המסחרי העירוני הראשון שהוקם באילת, בתכנונם של האדריכלים זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר.
לאחר מבצע קדש זכתה אילת לתנופה משמעותית שהגדילה את העיר ושכללה את רמת השירותים לתושבים ולתיירים.
בתכנון המרכז האזרחי של העיר הוחל ב-1957 ובמסגרת זו נערכה תחרות תכנון פומבית שבעקבותיה תוכננה פריסת המבנים והכיכרות באזור.
אחריה נערכה תוכנית מפורטת שאותה תכננו האדריכלים זאב רכטר, משה זרחי ויעקב רכטר.
האדריכל זאב רכטר שהוביל את התכנית, נפטר זמן קצר לאחר השלמת שלב הבנייה הראשון והמרכז נקרא על שמו "מרכז רכטר".
אגפו הראשון של המרכז נחנך בתחילת שנת 1960 ובמהלך העשור הושלמו אגפיו האחרים.
המרכז כולל סדרה של מבני חצר שמשמשים למסחר ובחלק מהם גם למלונאות.
העסק הראשון שנפתח במרכז היה "בית מרקחת מיכלין" הפועל ברציפות באותה החנות מאז 1959 ונחשב לוותיק העסקים באילת.
לבד ממנו פעל במרכז גם מסוף הנוסעים של נמל התעופה אילת, שאותו הפעילה חברת התעופה ארקיע, קודם להקמת מסוף הנוסעים בנמל עצמו.
כיכר אזרחית להתכנסויות נקבעה בצפון המרכז המסחרי, ובצמוד לה הוקמו כחלק מהמרכז בניין עיריית אילת, קולנוע "אילת" ו"בית סולל בונה" שבלט בנוף הודות לגובהו שהתנשא לשבע קומות והיה הבניין הגבוה באילת במשך שנים רבות.
לצד המרכז הוקמו מוקדים נוספים כמו תחנה מרכזית אילת, אולם ספורט ובית התרבות "בית פיליפ מוריי".
לאורך השנים נערכו במרכז ובסביבתו שינויים ותוספות שפגעו בחזותו.
הקולנוע נסגר והוסב לחנות בגדים והכיכר האזרחית נהרסה והוסבה לחניון ציבורי.
עם פתיחת קניון מול הים ב-1997 איבד "מרכז רכטר" את מעמדו, אך הוא נותר כמוקד מסחרי מרכזי בעיר.
המרכז נכלל ברשימה המופיעה בהוראות תוכנית המתאר לאילת כמומלץ להיכלל ברשימת השימור העירונית.
מרכז רימונים הוא מרכז קניות ומסחר מרכזי הממוקם ברחוב השומר 12 בבני ברק, צמוד למגדלי שקל.
המרכז מהווה תחליף לקניון, שלא קיים בשטח העיר על פי בקשת רבני העיר.
עד שנות 2000 שימש המקום כאזור תעשייה, ואולמי שמחות.
במקום היו ממוקמים מחסנים של חברות שונות, ביניהן חברת דובק, ובית החרושת לאריגים 'פיק' ועוד.
לאחר שהחל האזור מסביב להתפתח, נבנה על המקום 'מרכז רימונים'.
כיום במתחם פועלים: אולם אירועים, בית אבות, ותחנת דלק, וכן חנויות שונות, הממוקמות בקומה הראשונה של הבניין.
הכניסה לחלקם הוא ישירות מרחוב השומר, אך חלקם ממוקות במעין מדרחוב המוליך מרחוב השומר לרחוב על שם יצחק נפחא, הסמוך למתחם.
המרכז כאמור ממוקם בתחילתו של רחוב השומר, וממוקם בין רחוב הירדן סמוך למגדלי שקל, לרחוב יצחק נפחא.
מצדו האחד של מרכז רימונים נמצאים 'מגדלי שקל', המאכלסים משרדים רבים, וכמה קומות חניה.
מצידו השני קיים עדיין אזור תעשייה למחצה.
מול המתחם ממוקמת תחנת כיבוי אש של העיר.
במרכז ישנם חנויות רבות, ורשתות שונות מפעילות בו סניף, וכן סניפי בנקים שונים, במשך הזמן, התחלפו החנויות במתחם.
כיום שוכנים בו בין השאר:
בנק פאג"י - מפעיל סניף במקום המשרת בעיקר את בעלי העסקים במקום.
המוסד לביטוח לאומי - סניף בני ברק
מאפיית הצבי - רשת מאפיות
יש חסד - סניף של רשת המרכולים
פוד אפיל - סניף של רשת כלי בית
אור החיים - רשת ספרים
סנטר פארם - רשת בתי מרקחת
אולמי כתר הרימון - מרכז אירועים
עטרת רימונים - בית אבות, הממקום בקומות העליונות של המתחם
תחנת דלק של חברת סונול
הרץ - סניף של חברת השכרת רכב
שלמה סיקסט - סניף של חברת השכרת רכב
מעלה חיים - מרכז טיפולי של עמותת עלה.
אזור מרכז רוסיה הוא שמו של אזור היסטורי השוכן בגבול המערבי של רוסיה.
עם זאת, המונח נמצא בשימוש נרחב בחיי היומיום, במדיה וכמו גם בספרות מדעית ואנציקלופדית.
אזור מרכז רוסיה הוא האזור העשיר ביותר ברוסיה.
אזור זה מכיל כ-20% מאוכלוסיית רוסיה, ומשחק את התפקיד הראשי בכלכלה ובפוליטיקה של רוסיה.
באזור זה נמצא בין היתר המטרופולין העצום של מוסקבה.
מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל הוא בית החולים הגדול בישראל לרפואת ילדים.
בית החולים ממוקם בפתח תקווה בסמוך לבית החולים בילינסון ופועל בשיתוף עם אוניברסיטת תל אביב.
הוא קרוי על שם ארווינג והלן שניידר, ונמצא בבעלות שרותי בריאות כללית.
את הקמת בית החולים יזם פרופסור יהודה דנון, אשר ניהל אותו עד שנת 1997. בית החולים נחנך בנובמבר 1991.
מרכז שניידר מתמחה בתחומי השתלות מח עצם ואיברים, המטולוגיה-אונקולוגיה, סוכרת, מכון הלב, אימונולוגיה, וכירורגיית ילדים (בית החולים מתמחה ומרכז בתוכו טיפולים בפקטוס אקסקבטום בישראל), שירותי הדמיה ועוד.
בבית החולים פועלת יחידה לטיפול משפחתי, המסייעת בייעוץ לילדים ובני משפחתם הנתקלים בקשיים במהלך האשפוז.
בית החולים קרוי על שם משפחת שניידר, שתרמה את מרבית הכספים להקמתו.
חזונם של בני הזוג שניידר היה כי בית החולים יהווה גשר לשלום, ובית החולים מטפל בילדים מכל רחבי ישראל וממדינות סמוכות, במקרים מיוחדים.
בית החולים שייך לקבוצת שירותי בריאות כללית.
בשנת 2012 מרכז נפרולוגי בניהולה של מרים דוידוביץ קיבל הכרה כמרכז ארצי לטיפול בילדים עם אי-ספיקת כליות.
מבוצעות בו השתלות רבות כל שנה.
בשנת 2017 החלה הקמתו של מגדל אשפוז בן שמונה קומות, שהוקם בסמוך לבניין הנוכחי (מכיוון דרום) על שטח כולל של 36,000 מ"ר.
ב-2021 החלה הקמתו של חניון תת-קרקעי שישמש את באי מגדל האשפוז ובתי החולים, החניון נבנה על חשבון חניון קרקעי קיים שנהרס לקראת העבודות.
במרץ 2023 נפתח בניין הזכוכית החדש, בניין אשפוז בן שמונה קומות.
עם סיום בנייתו הועברו כלל המחלקות בית החולים ומרפאות החוץ לבניין החדש.
ביולי 2024 נפתח חניון בית החולים התת-קרקעי המכיל 1500 מקומות חנייה.
עמותת הידידים של מרכז שניידר לרפואת ילדים בישראל נקראת "נאמני מרכז שניידר" ופועלת לגיוס תרומות מאז הקמת בית החולים בשנת 1992.
הנשיאה הראשונה של העמותה הייתה אורה הרצוג, רעיית נשיא מדינת ישראל שכיהן בזמנו.
כיום, הוועד המנהל מורכב מהגרעין המייסד של הארגון, מאנשי עסקים ומדמויות מפתח שנרתמו לעשייה ופועלים בהתנדבות מלאה.
מֶרְכַּז שַׁפִּירָא הוא יישוב קהילתי דתי לאומי בשפלה, בתחום המועצה האזורית שפיר, סמוך לכביש 3, בין קריית מלאכי לאשקלון.
בתחילת שנות ה-50 של המאה ה-20 הוקמה במקום חווה חקלאית בשם "דגנים" על ידי חיילים משוחררים מהצבא הבריטי ומצבא ארצות הברית.
בשל לחץ המוסדות המיישבים למסד אותה כמושב או כקיבוץ, החליטו המתיישבים לנטוש את המקום.
בשנת 1958 חולקה החווה בין ארבעת יישובי המועצה האזורית שפיר, כאשר חלק ממנה יוחד בידי ראש המועצה משה מושקוביץ כמרכז חינוך אזורי בשם מרכז אזורי שפיר, בו גרו כל מורי בית הספר היסודי, חטיבת הביניים, התיכון, הישיבה התיכונית ובית הספר המקצועי-הטכנולוגי.
עשר המשפחות הראשונות עברו למקום בראשית שנות ה-60.
שם המקום שונה ל"מרכז שפירא" בעקבות פרשת הרימון בכנסת, בה נפצע השר משה שפירא באורח קשה.
רק בשנת 1970, לאחר ויכוחים ארוכים בוועדת השמות הממשלתית, שונה שם היישוב באופן רשמי לשמו הנוכחי.
בשנת 1995 היישוב הורחב, ומנה כ־425 יחידות דיור כולל השכונה החדשה "אחוזת אתרוג" אותה תכנן האדריכל גדעון פובזנר.
הרחובות בשכונה מסודרים לפי סדר שבעת המינים: חיטה, שעורה, גפן, תאנה, רימון, זית, תמר ורחוב האתרוג.
בשנת 2016 רשות מקרקעי ישראל שיווקה קרקעות להרחבה נוספת של היישוב שתוסיף לו 201 יחידות דיור, חלקן במסגרת מחיר למשתכן.
אורח החיים המאפיין את היישוב הוא דתי-לאומי, אך קיימת ביישוב גם אוכלוסייה חילונית-מסורתית, חרדית-לאומית, ואוכלוסייה חרדית-ספרדית.
היישוב משמש, במידה רבה, כיישוב המרכזי של המועצה האזורית שפיר, ובו מרוכזים משרדיה, מרפאת שירותי בריאות כללית, סניף בנק דואר ישראל, מרכז מסחרי, הספרייה המרכזית האזורית, אולם אירועים קהילתי ומוסדות חינוך.
ביישוב פועל סניף של תנועת הנוער בני עקיבא וכן סניף של תנועת עוז לגילאים הצעירים יותר.
רב היישוב, עד פטירתו בשנת ה'תשפ"ג, היה הרב חיים דרוקמן.
לאחר פטירת הרב דרוקמן לא נבחר רב ליישוב.
מרכז שפירא הוא הגדול ביישובי המועצה האזורית.
"אוהל יצחק" - בית כנסת אשכנזי, בשכונה הוותיקה, רב בית הכנסת והקהילה הוא הרב יוסף כפיר.
"אשמורת אברהם" - בית כנסת אשכנזי, רב הקהילה הוא הרב יצחק נריה שמשמש גם כראש ישיבת תורה בציון.
"ירושלמי" - בנוסח ירושלים ובני עדות המזרח, רב הקהילה הוא הרב אברהם כהן, ראש מוסדות "אך טוב וחסד".
"ספרדי" - בנוסח מרוקאי ויוצאי צפון אפריקה.
רב בית הכנסת הוא הרב יאיר יפרח.
"אחוזת שלום" - בנוסח תימני.
"בית כנסת חב"ד" - אותו ייסד הרב רפאל גולדמיץ, שליח חב"ד ביישוב, המייחד אותו הוא מניין שחרית מאוחר לנוער בשבתות וחגי ישראל ופעילויות חסידיות.
" "בית כנסת אך טוב וחסד" -של הרב אברהם כהן
היישוב מהווה מרכז חינוכי לתושבי האזור ולמתגוררים בחלק הצפוני של המועצה האזורית שפיר (משואות יצחק, מרכז שפירא, עין צורים, שפיר וזרחיה).
אולפנת בני עקיבא מרכז שפירא שהוקמה כשלוחה של אולפנת בני עקיבא אבן שמואל ופועלת תחת חסותה.
"הפנימיה הצבאית הדתית אור עציון של בני עקיבא".
הישיבה לצעירים בני עקיבא תורת עציון, שפועלת במתחם הישיבה הגבוהה אור עציון.
המכינה הקדם-צבאית של בני עקיבא "אור מאופיר".
ישיבת בני עקיבא "המדרשה התורנית טכנולוגית אור עציון" שנסגרה.
המכינה הקדם צבאית של בני עקיבא עז שלמה.
אתרים בעלי עניין הנמצאים באזור מרכז שפירא:
בריכת חורף שפיר - נמצאת בפנייה לעין צורים מכביש 3. הבריכה מתמלאת בחורף במי גשמים.
קק"ל שיפצה את המקום, בנתה גשר עץ וחדר תצפית וכן פארק מסביב לבריכה.
אנדרטת הטייס דן שטהל - מבריכת שפיר יוצא שביל מסומן ומגיע לאחר 620 מטר לאנדרטה לטייס דן שטהל.
הוא הטיס מטוס מוסקיטו ובמהלך טיסה לקראת הכנות למטס יום העצמאות התרסק מטוסו בשטח חוות דגנים ב-15 באפריל 1956. ב-2011 נחנכה אנדרטה לזכרו במקום ההתרסקות על גדות נחל לכיש בין ישיבת אור עציון ובית הספר שפיר.
באנדרטה יש פרטים על הטייס וההתרסקות וכן דגם של מטוס מוסקיטו.
משלט עיבדיס - הקרב על עיבדיס נחשב לאחד הקרבות הקשים והמרים במלחמת העצמאות.
בעיבדיס נעצר, במחיר כבד, הצבא המצרי בדהירתו לדרום הארץ ותל אביב.
כיום יש במקום אתר זיכרון.
גבעת התאנים - ממוקם כקילומטר וחצי צפונית מזרחית למשלט עיבדיס.
בוסתן פסטורלי שהיה קודם לקרבות במלחמת העצמאות.
המקום הוא פינת חמד עם עבר היסטורי.
בעבר היו שרידים של תעלות קשר ועמדות מתקופת תש"ח.
בגבעה כיום, יש עצי תאנה, שיקמה, סברס (צבר), חרוב, זית וגפן.
מצפור בקעת שפיר (מושקו) - גבעה נמוכה עליה מרפסת עם נקודת תצפית.
מוקפת 30,000 דונם של חקלאות.
ניתן להבחין מנקודת התצפית על המרחב שבין גוש עציון אשר בהר חברון לאשדוד ולאשקלון הנושקות לים התיכון.