tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספרד מיוצגת בקומורו בדרג הקונסולרי באמצעות קונסוליה רשמית שהיא מחזיקה במורוני, בירת המדינה.
ספרד האמינה את שגרירותה שבפרטוריה, בירת דרום אפריקה, על קומורו.
יחסי ספרד–שווייץ הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ממלכת ספרד לקונפדרציה השווייצרית.
היחסים בין המדינות מצוינים ואין מחלוקת בין המדינות, אלא להפך, קיים דיאלוג פוליטי בונה ושיתוף פעולה טוב בנושאים בעלי אינטרס הדדי.
במיוחד כתוצאה מההגירה הספרדית לשווייץ במהלך שנות ה-60 וה-70 והגירה חדשה החל משנת 2010, בסוף 2014, על פי מפקד הקונסוליות הכלליות של ספרד בשווייץ חיים 115,718 ספרדים (+ 4,096 בהשוואה לשנת 2013), ביניהם ישנם כ-34,500 אשר מסיבות אישיות ומשפחתיות הם נהנים למעשה מאזרחות כפולה.
קהילה גדולה זו משתלבת בצורה מושלמת במדינה, ואף שהיא נמוכה משיעורה באוכלוסייה בשנות ה-70 (אז מנתה כ-200,000 איש), היא נמנית עם 7 או 8 המיעוטים הזרים הגדולים בקונפדרציה.
נתונים אלה אינם כוללים אנשים עם אזרחות כפולה.
בשנת 2009 נוסד גוף התייעצות פוליטי, שבמסגרתו התקיימו מדי שנה פגישות ברמת שר החוץ.
ספרד ושווייץ שותפות סחר משמעותיות:
מנקודת המבט הספרדית: שווייץ היא הלקוח העשירי בעולם (השמינית באירופה) והספק ה-25 בעולם (ה-11 באירופה).
מנקודת המבט השווייצרית, ספרד היא הלקוח העשירי בעולם (והחמישית באירופה) וקולטת 2.6% מכלל היצוא השווייצרי.
מצד שני, ספרד היא הספקית העשירית בעולם של שווייץ (השמינית באירופה).
הסחר בין ספרד לשווייץ, כפי שנרשם במאזן הסחר, אשר נשאב מנתוני המכס, מכיוון שלא בנק ספרד ולא הבנק הלאומי של שווייץ מפרסמים נתוני תשלומי מאזן המחולקים לפי מדינות, ובאופן מסורתי הם משקפים חוסר איזון מול ספרד שמתממש בשיעור כיסוי של כ-60%.
לפי מקורות ספרד ואירופה, בשנים האחרונות מאזן הסחר הדו-צדדי התפתח בצורה חיובית מאוד עבור ספרד: ממדד כיסוי הגירעון הוא עבר לאיזון סחר עם עודף ובשנת 2014 שיעור הכיסוי הגיע ל-126%.
המקורות השווייצרים מציבים שיעור זה על 100%.
ספרד מחזיקה בשווייץ שגרירות בברן, וקונסוליות בז'נבה ובציריך.
מאידך, שווייץ מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-7 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה וולנסיה.
יחסי ספרד–עומאן הם היחסים הדיפלומטיים הרשמיים שבין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן.
בין ממלכת ספרד לבין סולטנות עומאן מתקיימים יחסים דיפלומטיים רשמיים.
ספרד וסולטנות עומאן כוננו את יחסיהן לראשונה בשנת 1972. בשנת 2004 נפתחה לראשונה השגרירות הספרדית במסקט, בירת עומאן.
ב-2006 מינתה עומאן לראשונה שגריר לספרד.
בשנת 2008 נפתח לשגרירות הספרדית שבעומאן משרד המיועד להיות האחראי על קשרי המסחר שבין שתי המדינות.
בשנת 2014 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד בעומאן.
במסגרת הביקור נועד המלך נועד עם סולטאן עומאן, קאבוס בן סעיד אאל סעיד.
היחסים הכלכליים שבין עומאן לספרד הם יחסים צנועים, אף על פי שהם מראים נטייה לגדול.
חשוב לקחת בחשבון כי מלבד שוק ההידרוקרבון, השוק העומאני הוא שוק קטן אשר השפעותיו המסחריות נמצאות בעיקר באוקיינוס ההודי ובדרום מזרח אסיה.
עומאן נמצאת במקום ביניים בעולם בגודל הסחר הכללי שלה עם ספרד.
עומאן היא משקיעה גדולה בספרד, אך המשקיעים הספרדים מצדם לא מוצאים בה אפשרויות רבות להשקעה.
ספרד מיוצגת בעומאן בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במסקט, בירת המדינה.
עומאן מיוצגת בספרד בדרג השגרירות באמצעות שגרירות רשמית שהיא מחזיקה במדריד, בירת המדינה.
יחסי ספרד–צ'ילה הם היחסים הדו-צדדיים בין צ'ילה וספרד.
שני העמים הם חברי אגודת השפה הספרדית, ארגון הברית איברו-אמריקאי והארגון לשיתוף פעולה ולפיתוח כלכלי.
בשנת 1536 הגיע החוקר הספרדי דייגו דה אלמגרו לצ'ילה של ימינו בתקווה למצוא טריטוריה אחרת עשירה כמו פרו, אולם מאחר שהוא לא גילה משאבים מינרליים בשטח, הוא חזר במהרה לפרו.
בשנת 1540 נכנס הכובש הספרדי פדרו דה ולדיביה לצ'ילה והקים את העיר סנטיאגו דה צ'ילה.
בשנת 1553, במהלך קרב טוקאפל, נהרג פדרו דה ולדיביה על ידי לוחמי מפוצ'ה.
בשנת 1542, צ'ילה הפכה לחלק מהאימפריה הספרדית ונשלטה על ידי מלכות המשנה של פרו שבסיסה בלימה.
בשנת 1776 הוקמה מלכות המשנה של ריו דה לה פלטה שבסיסה בבואנוס איירס, וצ'ילה הפכה לחלק ממנה.
בגלל היעדר העושר המינרלי בשטח, מעט מאוד מהגרים ספרדים התיישבו בצ'ילה ומי שכן עשה זאת, בעיקר עבדו את האדמה כחקלאים.
בראשית המאה ה-19 התגלגל גל של רגשות עצמאות מהאימפריה הספרדית באמריקה הלטינית.
ב-18 בספטמבר 1810 הכריזו מנהיגי הקפיטניה חנרל של צ'ילה על צ'ילה כרפובליקה אוטונומית בתוך המלוכה הספרדית.
בעשור הבא, כוחות צ'ילה נלחמו בכוחות ספרדים למען עצמאות.
באוקטובר 1814, כוחות צ'ילה הפסידו במהלך הקרב על רנקגואה שהוביל לרקונקיסטה של צ'ילה על ידי ספרד בין השנים 1814–1817.
בפברואר 1817, כוחות בהנהגת הגנרל ברנרדו או'היגינס, יחד עם גנרל חוסה דה סן מרטין וצבא האנדים נכנסו לצ'ילה מארגנטינה דרך האנדים ונלחמו בספרד בקרב צ'אקאבוקו אשר הביא לניצחון ארגנטינאי / צ'יליאני.
באפריל 1818, או'היגינס והכוחות של סן מרטין נלחמו בחיילים ספרדים בראשותו של הגנרל מריאנו אוסוריו בקרב מאיפו אשר הבטיח את העצמאות של צ'ילה וארגנטינה.
באפריל 1844 הכירה ספרד בעצמאות צ'ילה ושתי המדינות כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים לאחר חתימת הסכם שלום וידידות.
במרץ 1866, במהלך מלחמת איי צ'ינצ'ה, הפציצה ספרד את הנמל הצ'יליאני של ולפראיסו כנקמה על השתתפותה של צ'ילה במלחמה וסירוב לספינות ספרדיות לעגון בנמלים הצ'יליאניים.
נרודה העיד ממקור ראשון על הקרבות וכתב על זה בספר שכותרתו España en el corazón.
במהלך השנים, שתי המדינות חתמו על מספר הסכמים כמו הסכם הביטוח הלאומי (1998); תזכיר על מדעי וטכנולוגי שיתוף פעולה (2003); הסכם תחבורה אווירית (2007); ההסכם הביטחוני (2014), הסכם על תיירות (2015).
ב-2015, המסחר בין צ'ילה וספרד הסתכם ב-2.7 מיליארד אירו.
ב-2014, ההשקעות הספרדיות בצ'ילה הסתכמו ב-3.2 מיליארד.
חברות ספרדיות רב לאומיות כגון בנקו בילבאו Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre וזארה, בין היתר, פועלות בצ'ילה.
כמה מותגים של יין צ'יליאני ניתן למצוא ברחבי ספרד.
ספרד מחזיקה בצ'ילה שגרירות בסנטיאגו דה צ'ילה ו-16 קונסוליות באנטופגסטה, אריקה, קסטרו, קונספסיון, קוקימבו, קוריקו, איקיקה, פוארטו אייסן, פוארטו מונט, פונטה ארנס, רנקגואה, סן אנטוניו, טלקה, טמוקו, ואלדיביה וולפראיסו.
צ'ילה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-12 קונסוליות בלה קורוניה, ברצלונה, בילבאו, קאדיז, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מלאגה, פלמה דה מיורקה, סנטה קרוס דה טנריפה, סנטאנדר, סביליה, ולנסיה וויגו.
יחסי ספרד–קנדה מתייחסים ליחסים הדיפלומטיים בין קנדה לממלכת ספרד.
שתי המדינות הן חברות הדדיות בנאט"ו, הארגון לשיתוף פעולה ופיתוח כלכלי והאו"ם.
ביולי 1774, קצין הצי הספרדי חואן חוסה פרז הרננדס היה האירופי הראשון שנתקל בארכיפלג של היידה גוואי (שהיה ידוע בעבר כ"איי המלכה שארלוט") כשהיה בדרכו לאלסקה .
לאחר ההפלגה הראשונית היו אמורים להתקיים מספר הפלגות ספרדיות נוספות לאורך חוף קולומביה הבריטית.
בשנת 1789, ספרד הקימה שני יישובים בסנטה קרוז דה נוקה ופורט סן מיגל, שניהם ממוקמים בסאונד נוטקה.
בתקופת האימפריה הספרדית ביבשת אמריקה שלטה ספרד בשטחים מהקצה הרחוק ביותר של אמריקה הדרומית ועד אלברטה וססקצ'ואן של ימינו.
ביולי 1935 כוננו קנדה וספרד יחסים דיפלומטיים.
בשנים 1936–1939 הסתבכה ספרד במלחמת אזרחים בין הפלג הרפובליקני לסיעה הלאומנית.
קנדה, הייתה נייטרלית באופן רשמי במהלך הסכסוך, עם זאת, למעלה מ-1,700 קנדים התנדבו ונלחמו למען הסיעה הרפובליקנית בספרד.
תחילה הצטרפו המתנדבים הקנדיים לגדוד לינקולן האמריקני (המכונה גם חטיבת אברהם לינקולן) ולגדוד ג'ורג' וושינגטון לפני שיצרו חטיבה קנדית בעיקר שכונתה גדוד מקנזי-פפינו (Mac-Paps).
באותה תקופה, הפרלמנט הקנדי העביר את "חוק הגיוס הזר בשנת 1937", שאסר על השתתפותם של הקנדים במלחמות זרות.
במהלך מלחמת האזרחים, כ-700 קנדים איבדו את חייהם בלחימה.
בשנת 1938 הסיעה הרפובליקנית החלה להפסיד במלחמה.
כמה לוחמים קנדים עזבו את ספרד וחזרו לקנדה לפני שהגנרל פרנסיסקו פרנקו נכנס למדריד וסיים את המלחמה באפריל 1939.
מאז תום מלחמת העולם השנייה נהנות קנדה וספרד מיחסים דיפלומטיים ידידותיים וצמודים.
בדצמבר 1959 ביטלו שתי המדינות את דרישות הוויזה עבור אזרחיהן.
במרץ 1995, היחסים בין שתי המדינות הגיעו לשפל של כל הזמנים כאשר נתפסה ספינת דיג ספרדית בשם "אסטאיי" עם צוות של 45 איש ממש מחוץ לאזור הכלכלי הבלעדי של קנדה, מכיוון שהממשלה הקנדית האשימה את ספרד בדייג יתר של טורבוט בקרבת מימיה, שהפעילה את מלחמת הטורבוט (Guerra del fletán בספרדית).
במהלך המשבר הטילה ספרד אשרות על אזרחים קנדים שביקרו בספרד ואיימה לנתק את היחסים הדיפלומטיים עם קנדה.
ספרד החלה לשלוח סירת סיור מדגם סרוויולה כדי להגן על מכמריהן כשקנדה החלה לחתוך את רשתותיהם של המגדלים הספרדים שדגו באזור.
התמיכה מהאיחוד האירופי התפצלה במהלך המשבר, כאשר בריטניה ואירלנד תמכו בקנדה ואילו אירופה היבשתית ואיסלנד תמכו בספרד.
במהלך המשא ומתן בין קנדה לאיחוד האירופי כדי לפתור את הנושא, הציג צוות הספינה ערבות בסך 500,000 $ וחזר לספרד.
המשבר נפתר כאשר קנדה והאיחוד האירופי הסכימו לעסקה ב-5 באפריל.
במסגרת הסכם זה נאלצה ספרד לעזוב את האזור שבמחלוקת והתקבלה זכותה של קנדה להוציא ספינות דיג זרות מהאזור תוך שימוש בכוח צבאי.
במסגרת העסקה הופחתה מכסת הדיג של גרינלנד עצמה בקנדה, והם החזירו את קנס 500,000 הדולרים לבעלי האסטאי.
מאז המשבר, השתפרו היחסים בין קנדה לספרד ובשנת 2007 נחתם מזכר הבנות בנושא שיתוף פעולה בדייג בין שתי המדינות.
ראש הממשלה פייר אליוט טרודו (1982)
ראש הממשלה ז'אן קרטיין (1997)
המלך חואן קרלוס הראשון (1984)
נסיך הכתר (המלך הנוכחי) פליפה השישי (1989)
ראש הממשלה חוסה מריה אסנאר (2001)
ראש הממשלה חוסה לואיס רודריגס ספאטרו (2010)
ראש הממשלה פדרו סנצ'ס (2018)
בשנת 2014 הסתכם המסחר הכולל בין קנדה לספרד ביותר משני מיליארד דולר.
היצוא של קנדה לספרד כולל: מטוסים וחלקים, עפרות ואפר, דגנים, ציוד מכונות ומוצרים הקשורים לאנרגיה.
הייצוא של ספרד לקנדה כולל: מוצרים פרמצבטיים, דליקים, נפט ומינרלים, משקאות וציוד אלקטרוני.
חברות רב-לאומיות קנדיות כמו בומברדיה בע"מ, בלקברי ותומסון רויטרס פועלות בספרד ואילו חברה רב-לאומית ספרדית זארה פועלת בקנדה.
בשנת 2014 סיכמו קנדה והאיחוד האירופי (כולל ספרד) הסכם על הסכם סחר חופשי המכונה "הסכם כלכלה ומסחר מקיף (CETA)".
ספרד מחזיקה בקנדה שגרירות באוטווה ו-7 קונסוליות בהליפקס, מונטריאול, קוויבק, סנט ג'ונס, טורונטו, ונקובר וויניפג.
מאידך, קנדה מחזיקה שגרירות במדריד ו-2 קונסוליות בברצלונה ומלאגה.
יחסי ספרד–שוודיה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו.
היחסים בין ספרד לשוודיה מוגדרים בעיקר על ידי חברותן באיחוד האירופי .
להתעניינות השוודית בספרד יש היסטוריה עתיקה, בעיקר בזכות העובדה שהוויזיגותים, מהאזור של יטאלנד בשוודיה של ימינו, היו קשורים מאוד לשינוי החברתי והפוליטי בהיספניה, הממלכה הוויזיגותית.
הם יצרו אולי את המדינה העתיקה ביותר באירופה.
כבר בשנת 840 הגיעו הוויקינגים לחופי גליסיה ואחר כך לאנדלוסיה בחיפוש אחר הון ועסקים טובים.
במאות השש-עשרה והשבע-עשרה היה חשוב לשוודיה להשיג מלח לשימור מזון.
בשנת 1651 נחתם הסכם סחר חופשי בין ספרד לשוודיה.
באותן שנים הסחר מספרד היה מוגבל בעיקר למכירת מלח, יין ומזונות אחרים, בהשוואה לעץ, ברזל ונחושת משוודיה.
היחסים לא היו קרובים מאוד בגלל עוינותם של עמים נורדיים פרוטסטנטיים לעמים דרומיים וקתולים, והשוודים אף נגררו לעימות עם ספרד במלחמות הדת של המאה ה-17. במהלך המאה העשרים עוררה מלחמת האזרחים (1936–1939) דיון גדול ברמה הלאומית בשוודיה על היחס שעל הממשלה לנקוט.
עם זאת, הוחלט לשמור על נייטרליות, מה שלא מנע מיותר מ-500 מתנדבים שוודים לנסוע לספרד כדי להיות חלק מהבריגדות הבינלאומיות.
בשנים 1978 ו-1979 חלה נורמליזציה מלאה של היחסים הפוליטיים בין ספרד לשוודיה.
האירועים החשובים ביותר ברמה הדו צדדית היו ביקורים במדריד של שר החוץ קארין סודר וראש הממשלה אולסטן, זו הייתה הפעם הראשונה בתולדות שתי המדינות שבה שר חוץ וראש ממשלה שוודי נסעו רשמית לספרד.
תוצאה של ביקור זה הייתה הזמנת המלך השוודי למלך ספרד לבקר רשמית במדינה זו בשנת 1979.
ספרד ושוודיה מקיימות דיאלוג על האתגרים העומדים בפני האיחוד.
פיתוח השוק האירופי והסכמי סחר חופשי בין האיחוד האירופי למדינות כמו ארצות הברית הם אינטרסים משותפים בין שתי המדינות.
נכון לעכשיו, שוודיה וספרד מקיימות יחסים דו-צדדיים מצוינים.
היחסים מאופיינים על ידי שיתופי פעולה בתוך האיחוד האירופי וחילופי סחר חשובים.
ספרד היא היעד התיירותי העיקרי של השוודים.
במאה ה-21 הסחר קשור יותר למוצרי היי-טק וחדשנות ומגזרים כמו איכות הסביבה, טלקומוניקציה וטכנולוגיית מידע.
גם בתחום האופנה קיימת תחרות רבה בין H&M לזארה ברחבי העולם.
המרכיב הכלכלי ביחסים הדו-צדדיים התחזק מאז הצטרפותה של שוודיה לאיחוד האירופי ב-1 בינואר 1995 והיה נדבך חיוני ביחסים הדו-צדדיים, בעיקר בגלל ההשקעות השוודיות המשמעותיות בספרד, הן לעסקים והן למגורים, וכן בשל שטף התיירים הגדול במשך עשרות שנים.
שוודיה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, קונסוליה כללית בברצלונה וקונסוליות כבוד בבילבאו, קרטחנה, חיחון, גרנדה, חרס דה לה פרונטרה, לה קורוניה, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מאלגה, פלמה דה מיורקה, סביליה, טורבייחה וולנסיה.
ספרד מחזיקה בשוודיה שגרירות בסטוקהולם, כמו גם מחלקה כלכלית וחברתית ומחלקת תיירות נוספת באותה עיר, ושתי קונסוליות כבוד במאלמה, הלסינגבורג וגטבורג.
יחסי ספרד–קוסובו הם היחסים שבין ממלכת ספרד לרפובליקה של קוסובו.
קוסובו הכריזה על עצמאותה מסרביה ב-17 בפברואר 2008, אולם ספרד היא המדינה היחידה במערב אירופה שאינה מכירה בקוסובו, שכן בספרד יש מחלוקות דומות עם התנועה העצמאית הקטלאנית בקטלוניה, ועם הממלכה המאוחדת על גיברלטר, והיא חוששת שהכרתה בקוסובו תתן לגיטימיות לתנועות הבדלניות בשטחה.
יחסי ספרד–פינלנד הם היחסים הדיפלומטיים בין הרפובליקה של פינלנד לממלכת ספרד.
שתי המדינות חברות באיחוד האירופי וב-OECD.
היחסים הדיפלומטיים בין המדינות באופן מסורתי טובים ופוריים.
ספרד, בנוסף, היא אחד היעדים המועדפים על התיירות הפינית.
כעשרה אחוזים מאוכלוסיית פינלנד נוסעים לחופשה בכל שנה לספרד.
היחסים המוקדמים בין פינלנד לספרד התרחשו דרך סטוקהולם שכן פינלנד הייתה חלק משוודיה בין השנים 1250–1809. תחת השלטון השוודי, כוחות פינים וספרדים נלחמו זה בזה במלחמת מלחמת שלושים השנים.
בשנת 1809 הפכה פינלנד לחלק מהאימפריה הרוסית, וב-6 בדצמבר 1917 הכריזה פינלנד על עצמאותה מרוסיה, מה שגרם לפרוץ מלחמת האזרחים הפינית.
ספרד הפכה לאחת המדינות הראשונות שהכירו בעצמאות פינלנד ב-21 בפברואר 1918. שתי המדינות כוננו יחסים דיפלומטיים ב-16 באוגוסט 1918.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, פינלנד העבירה את שגרירותה ממדריד לליסבון שבפורטוגל בשנת 1936 כדי להימנע מהלחימה.
כמה אזרחים פינים היו חלק מהבריגדות הבינלאומיות שנלחמו למען הרפובליקה הספרדית השנייה.
עם ניצחונו של פרנסיסקו פרנקו וסיום מלחמת האזרחים הכירה פינלנד בממשלת ספרד החדשה ב-31 במרץ 1939. במהלך מלחמת העולם השנייה קיימו שתי המדינות יחסים דיפלומטיים, אולם לשום מדינה לא היה שגריר תושב.
בשנת 1942 סייע הרוזן אגוסטין דה פוקסה , הנציג הספרדי בהלסינקי, לסופר האיטלקי קורציו מלפרטה - באותה עת כתב מלחמה בפינלנד - להבריח לאיטליה את כתב היד של ספרו "קפוט" ולמנוע את נפילתו לידי הגסטאפו.
היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות נורמלו בשנת 1955 עם משלחות ושגרירים בבירותיהן.
בשנת 1978 הפך הנשיא אורהו קקונן לראש המדינה הפיני הראשון שערך ביקור רשמי בספרד.
ביולי 1989 ערך חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, את ביקורו הראשון והיחיד בפינלנד.
שתי המדינות עובדות בשיתוף פעולה הדוק בתוך האיחוד האירופי כשספרד הפכה לחברה בשנת 1986 ופינלנד הצטרפה לאיחוד בשנת 1995.
בשנת 2017, קרוב ל-800,000 אזרחים פינים ביקרו בספרד למטרות תיירות.
באותה שנה הוציאו תיירים פינים 867 מיליון אירו בספרד.
קיימות טיסות ישירות בין פינלנד לספרד עם חברות התעופה הבאות: פינאייר, נורוויג'ן אייר אינטרנשיונל , נובאייר , סאנקלאס איירליינס , איבריה (חברת תעופה) ו-וולינג איירליינס.
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין פינלנד לספרד ב-2.2 מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של פינלנד לספרד כולל: נייר וקרטונים; מכונות תעשייתיות; מכונות ומנועים; ומוצרים מבוססי כימיה.
הייצוא העיקרי של ספרד לפינלנד כולל: כלי רכב; ברזל ופלדה; ופירות וירקות.
בשנת 2016 חברות ספרדיות השקיעו בפינלנד 196 מיליון אירו.
למעלה מ־250 חברות פיניות פועלות בספרד.
פינלנד מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בפינלנד שגרירות בהלסינקי.
יחסי ספרד–קירגיזסטן הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד וקירגיזסטן.
קירגיזסטן אינה מיוצגת בספרד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
ספרד מיוצגת בקירגיזסטן באמצעות שגרירותה בנור-סולטן, קזחסטן.
היחסים בין ספרד לרפובליקה הקירגיזית עדיין לא מפותחים בצורה טובה.
למעשה, לרפובליקה הקירגיזית אין שגרירות המוסמכת לשלטונות ספרד.
מפברואר 2002, עם הפסקה בין יוני 2003 לאוגוסט 2004, ועד אוקטובר 2009, החזיקה ספרד כ-50 חיילים בבסיס האווירי של מנאס, במטרה לספק תמיכה לכוחות הספרדים שנכחו באפגניסטן.
בעקבות ביטול ההסכם שבאמצעותו השתמשה ספרד בבסיס מאנאס, על ידי קירגיזסטן, היה צורך להעביר את הבסיס לתמיכה לוגיסטית לכוחות ספרד בשטח אפגניסטן לטג'יקיסטן.
לספרד יש עם הרפובליקה הקירגיזית הסכם למניעת מיסוי כפול שעבר בירושה מהתקופה הסובייטית שיש לו תוקף על פי הצהרת אלמא אטא משנת 1991. עם זאת, הרשויות הקירגיזיות הכריזו באפריל 2011 על כוונתן לכונן הסכמים חדשים בנושא, הסיבה לכך שהטיוטות הראשוניות להסכם APPRI הוחלפו.
לאחר כניסתו לתוקף של אמנת ליסבון, הכשירות להסכם מסוג זה היא של האיחוד האירופי.
חוסר הוודאות הפוליטי והחקיקתי של הרפובליקה הקירגיזית בשנים אלו בלם משקיעים ספרדיים ובינלאומיים.
בהתחשב בחוסר ההתפתחות של המדינה, משיכת השקעות זרות היא אחת העדיפויות של המדיניות הכלכלית בקירגיזסטן.
יחסי ספרד–עיראק הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ועיראק.
בשנת 1946 כוננו יחסים דיפלומטיים בין ספרד לממלכת עיראק ובשנת 1948 נפתחה הנציגות הספרדית בבגדאד, תחת שגרירות ספרד בקהיר, מצרים.
מלכי ספרד ביקרו בבגדאד בשנת 1978, באחד מביקוריהם הממלכתיים הראשונים במדינה ערבית.
המדיניות הפעילה שפיתח המכון לתרבות היספאנו-ערבית בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20 בנושא מלגות אפשרה לסטודנטים עיראקים רבים לגשת לאוניברסיטאות ספרדיות כדי לבצע לימודים גבוהים, במיוחד בשפה וספרות, רפואה והנדסה.
חברות ספרדיות החלו להגיע לעיראק בסוף שנות השישים, שם הן פעלו, במיוחד בתחום הבנייה האזרחית והתשתיות.
עיראק הייתה לקוחה חשובה של תעשיית בניית האוניות הספרדית, ונשמר נפח הולך וגדל של מסחר מסחרי, כשספרד הפכה לקונה גדולה של נפט עיראקי.
במהלך שנות ה-70 והמחצית הראשונה של שנות ה-80, ספרד הייתה אחת מהמדינות האירופאיות שקיימו יחסים טובים עם עיראק, ושמרה על טיסה ישירה של חברת הדגל עיראקי איירווייז בין מדריד לבגדאד מספר פעמים בשבוע.
במהלך מלחמת איראן–עיראק (1980–1988), עוצמת היחסים הדו-צדדיים פחתה בשל עמדת הנייטרליות הספרדית מול הסכסוך.
הפלישה העיראקית לכווית באוגוסט 1990 הובילה את האו"ם לאימוץ ההחלטות 660 ו-678 ולהקמת קואליציה, בה הייתה שותפה ספרד, במטרה לשחרר את כווית ובכך להחזיר את החוקיות הבינלאומית.
במבצע זה, שהתפתח למלחמת המפרץ, הייתה לספרד השתתפות של הצי וסיוע לוגיסטי.
במהלך שנות ה-90 ספרד הייתה חלק מתוכנית "נפט בעד מזון".
לאחר סגירת שגרירות ספרד בבגדאד במשך כמה חודשים לאחר כיבוש כווית ושחרורה לאחר מכן, היחסים הדיפלומטיים בין שתי המדינות צומצמו לרמה של מנהל עסקים.
רק בשנת 2005 מינתה ספרד מחדש שגריר בבגדאד.
ב-19 במרץ 2003 התערבותם של כוחות ארצות הברית, בריטניה, אוסטרליה ופולין בעיראק, שגרמה לנפילת משטר הבעת' בתוך 21 יום, אם כי המבצעים הסתיימו רשמית ב-1 במאי.
סיוע הומניטרי ספרדי ראשון הגיע לעיראק באפריל 2003. בחודש יולי, המשימה שהוקצתה לכוח הספרדי הפכה ל"משימת שלום" והיא הפכה לחלק מדיוויזיה רב-לאומית בפיקוד פולני במטרה להבטיח סדר בחלק הדרומי-מרכזי של המדינה (השיעי) שבסיסה בא-דיוואניה ובכרבלא.
ב-15 באוקטובר 2003 אישר האו"ם את ההחלטה 1511, המאשרת את נוכחותו של כוח רב לאומי בעיראק.
בספטמבר 2013 התקיימה במדריד הוועדה המעורבת הספרדית-עיראקית העשירית, הראשונה מאז הפלישה בשנת 2003. הוועידה נועדה לחזק את היחסים הדו-צדדיים בשנים הקרובות, ולהשיב את היחסים של שתי מדינות ידידותיות עם קשרים היסטוריים חשובים ואינטרסים משותפים.
בפברואר 2015 ביקר שר ההגנה פדרו מורנס את החיילים הספרדים שנפרסו בבגדאד ובבסיס בסמאיה, צפונית לבירה.
בנוסף, הוא קיים פגישה עם הגנרל זברי, ראש מטה ההגנה.
בוועידת התורמים שהתקיימה במדריד באוקטובר 2003 התחייבה ספרד 300 מיליון דולר, כולל תרומות והלוואות רכות לתקופה 2003–2007, מתוכם כ-160 מיליון לתקופה 2003–2004, מתוכם 55 יועברו ל-IRFFI (קרן מימון השיקום בינלאומי לעיראק) דרך הבנק העולמי, 170 מיליון בסיוע דו-צדדי שלא ניתן להחזר ו-75 מיליון בהלוואות רכות.
כדי להפוך את מאמץ שיתוף הפעולה של ספרד עם עיראק ליעיל יותר ולשמור על ההתחייבויות שניתנו בוועידת התורמים, בשנת 2006 שונה חלוקת הסיוע שאינו ניתן להחזר, והוענקה עדיפות ל"סיוע האומות המאוחדות" ב-IRFFI.
עיראק מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בעיראק שגרירות בבגדאד וקונסוליית כבוד בארביל.
יחסי ספרד–תוניסיה הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד ותוניסיה.
תוניסיה היא שותפה פוליטית ומסחרית מובילה עבור ספרד, וקיימת הרמוניה דיפלומטית בין שתי המדינות.
קיימת נכונות ברורה מצד שתי המדינות לשפר ולהעמיק את היחסים הדו-צדדיים בשלב חדש זה של מעבר דמוקרטי.
הנשיא חוסה לואיס רודריגס ספאטרו היה ראש הממשלה הראשון שביקר ב-2 במרץ 2011 בתוניסיה הדמוקרטית והביע את תמיכתם והזדהותם של ממשלתו ושל העם הספרדי בתהליך הדמוקרטי שלאחר המהפכה.
במרץ 2012 ביקר בתוניסיה שר החוץ ושיתוף הפעולה, חוסה מנואל גרסיה מרגלו.
ביוני 2014 הוא ערך ביקור חדש ובאפריל 2015 ערך ביקור נוסף.
הרמוניה פוליטית טובה מבוססת על סדרי עדיפויות משותפים ותפיסות על סדר יום שונים: יציבות וביטחון בים התיכון.
חוזה הידידות, השכנות הטובה ושיתוף הפעולה (שנחתם בשנת 1995 ואושר ב-1996), היה הראשון עליו חתמה תוניסיה עם מדינה באיחוד האירופי.
הדימוי הטוב ממנו נהנית ספרד בתוניסיה נובע מסיבות היסטוריות ("האנדלוסים", שכן המורים שהתיישבו בספרד מקורם בצפון אפריקה, ובכלל זה תוניסיה), של קרבה גאוגרפית, אינטרסים חופפים, כמו גם חילופי תיירים.
הסחר בין שתי המדינות, אף על פי שהראה צמיחה בארבע השנים האחרונות, רחוק מאלה של המתחרים האירופיים העיקריים של ספרד, שהם צרפת, איטליה וגרמניה.
בשנת 2013 היצוא הספרדי לתוניסיה עמד על 905 מיליון אירו, עם ירידה של 9% בהשוואה לשנה שקדמה לה.
בשנת 2014 ספרד הייתה הספקית השביעית, עם נתח שוק של 4.1%; והלקוחה חמישית, עם נתח של 3.5%.
בכל הנוגע לחילופי תוניסיה עם האיחוד האירופי, היא מדורגת במקום הרביעי ביחס למדינות האחרות בשתי הקטגוריות.
בשנת 2014 היצוא הספרדי לתוניסיה עמד על 911.7 מיליון אירו, עם עלייה קלה של 0.7% בהשוואה לשנה הקודמת.
היבוא, לעומת זאת, ירד ב-27.5% והגיע לשווי של 405.7 מיליון אירו.
בצד הייצוא בולטים הדברים הבאים: דלקים ונפט (23%); מכוניות ורכיבי רכב (8%); דגנים, במיוחד חיטה (5.5%); בדי בגדים (4.4%); ציוד חשמלי (4%); מוצרי פלדה ותוצרתם (3.9%).
בנובמבר 2013 נסגר המשרד לשיתוף פעולה טכני.
מאותו מועד מתבצע מעקב אחר תוכנית שיתוף הפעולה בתוניסיה על ידי ראש שיתוף הפעולה הספרדי בשגרירות ספרד בתוניסיה.
המסגרת העיקרית בה פועל שיתוף הפעולה הספרדי בתוניסיה היא זו המהווה את תוכנית מסאר, תוכנית ליווי לתהליכי ממשל דמוקרטיים בעולם הערבי.
מאז מהפכת 2011 התמקדו המאמצים בתוניסיה בתמיכה ביוזמות החברה האזרחית ובחיזוק הממשל הדמוקרטי.
תוניסיה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ושתי קונסוליות בברצלונה ובפלמה דה מיורקה.
ספרד מחזיקה בתוניסיה שגרירות בתוניס.
יחסי ספרד–תימן הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד ותימן.
שגרירות ספרד בתימן נחנכה באפריל 2006. פתיחה זו ביקשה להגביר את היחסים הדו-צדדיים בין שתי המדינות, תוך מיקוד של שיתוף פעולה כזה בהיבטים מסוימים:
שיתוף פעולה לפיתוח: תימן לא נכללה בתוכנית האב לשיתוף פעולה ספרדי לתקופה 2012–2014, אולם חשוב שספרד תהפוך לתורמת דו-צדדית שתעזור לקדם את היציבות הפוליטית, החברתית והכלכלית של תימן.
מסחר: תימן היא מדינה עם אפשרויות לספרד, התחומים שהכי מעניינים הם: דיג, תשתיות ומשאבי טבע.
בהקשר זה נחתמה סדרת מזכרים והסכמים דו-צדדיים לשיתוף פעולה דו-צדדי במגזרים השונים.
קונסולרית: לאחר העברתו לספרד ביולי 2010 של האזרח הספרדי שנידון למוות בתימן נביל מנקלי, העניינים הקונסולריים התנרמלו ומתמקדים היום בהגנת השגרירות הספרדית בהקשר הנוכחי של משבר.
בהקשר זה פינתה השגרירות את עיקר הצוות במרץ 2011, למעט אלה מחבריה שהחליטו מרצונם להישאר בתימן.
אין חברות ספרדיות שפועלות בתימן, אם כי כמה חברות רב לאומיות קיימות בשוק באמצעות חוזי הפצה.
התחומים המבטיחים ביותר עבור חברות ספרדיות הם תשתיות, נגזרות דיג ופיתוח ותחומי תיירות ושיקום.
תחום שאינו מנוצל כלל ואולי מעניין עבור חברות ספרדיות הוא של אנרגיה מתחדשת.
אנרגיה סולארית אינה מנוצלת בתימן ותהווה נישה עסקית חשובה בתקופה זו של נפילה דרסטית בייצור הנפט.
בשנת 2011 חתמה החברה, "The Valencian Machinist" על חוזה להתקנת חמש מגדלורים באיי ים סוף.
כמו כן, כמה חברות הראו את התעניינותן להשתתף בתחרויות עבודות שונות עבור ממשלת תימן: באופן ספציפי, הפרויקטים של תחנת כוח הרוח מוקה, הנחת רשת מתח גבוהה, העבודה וההתניה של הטרמינל החדש של נמל התעופה הבין-לאומי צנעא ומערכת התקשורת הפנימית של משרד הפנים.
תימן מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בתימן שגרירות בצנעא.
יחסי קפריסין-ספרד הם ביחסים הבילטרליים בין קפריסין לבין ספרד.
היחסים מעוגנים בעיקר על ידי חברות שתי המדינות באיחוד האירופי.
ספרד וקפריסין כוננו יחסים דיפלומטיים ב-22 בדצמבר 1967. עם זאת, במשך תקופה ארוכה לא החזיקה ספרד שגרירות בניקוסיה: היחסים עם קפריסין נוהלו מדמשק או מביירות.
מועצת השרים מה-18 בינואר 2002 מינתה את איגנסיו גרסיה-ואלדקסאס לשגריר הראשון של ספרד בניקוסיה.
מאידך גיסא, קפריסין חנכה את שגרירותה במדריד בשנת 1992, לאחר שקודם לכן שגרירותה בפריז הייתה אחראית על פיתוח היחסים עם ספרד.
הביקור הרשמי הראשון של נשיא קפריסין בספרד התרחש ביולי 1987, אז נפגש ספירוס קיפריאנו עם ראש ממשלת ספרד פליפה גונסאלס והתארח בכבוד בארוחת הערב שערך מלך ספרד.
מאז נערכו עוד שישה ביקורים נשיאותיים (ג'ורג'יוס וסיליו, גלבקוס קלרידס פעמיים וטאסוס פפדופולוס שלוש פעמים).
ביקורו הראשון של ראש ממשלת ספרד בקפריסין היה ביקורו של חוסה מריה אסנאר, בפברואר 2002, כאשר חזר, מטעם האיחוד האירופי (אז בראשות ספרד), על תקפות ההסכמים שאומצו בפסגת הלסינקי בשנת 1991 במהלך המשא ומתן על הצטרפותה של קפריסין, גם אם האיחוד מחדש של שני חלקי המדינה לא התרחש.
השני התקיים בדצמבר 2009, הפעם על ידי חוסה לואיס רודריגס ספאטרו, שהציג בניקוסיה את סדרי העדיפויות של נשיאות ספרד במועצת האיחוד האירופי שהחלה בחודש שלאחר מכן.
המלכה סופיה חנכה ב-10 במרץ 2010 בניקוסיה את התערוכה "מירו דה מיורקה", אנתולוגיה של 20 השנים האחרונות לעבודתו של הצייר באי הספרדי של הים התיכון.
זו הייתה הפעם הראשונה שהתקיימה בקפריסין תערוכה בסדר גודל שכזה, במקביל לנשיאות ספרד של מועצת האיחוד האירופי ועם אירועי יום השנה ה-50 לרפובליקה של קפריסין.
ספרד תומכת בחיפוש אחר פתרון משא ומתן, המאפשר הקמת פדרציה דו-קהילתית, בהתאם להחלטות הרלוונטיות של מועצת הביטחון של האו"ם.
בשל מצבן הגאוגרפי, שתי המדינות חולקות, בנוסף, עניין מיוחד לאגן הים התיכון ותומכות במיוחד במדיניות השכנות המשותפת של האיחוד האירופי באזור זה.
בסוף שנת 2013 קידמו קפריסין וספרד את הקמתה של "קבוצה ים תיכונית" של ייעוץ והתייעצות בתוך האיחוד האירופי.
פגישת השרים הראשונה של קבוצה זו, בה משתתפות שבע מדינות, התקיימה בבריסל בדצמבר 2013, ואילו השנייה נערכה באליקנטה באפריל 2014. כמו כן, שתי המדינות חולקות עמדות קרובות ביחס למעמדה הבינלאומי של קוסובו.
אלמנטים אלה אינם אלא דוגמאות להרמוניה והיחסים המצוינים הקיימים בין ספרד לקפריסין.
קפריסין מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה, בילבאו, סביליה וגרנדה.
ספרד מחזיקה בקפריסין שגרירות בניקוסיה.
יחסי ספרד–רומניה הם יחסי החוץ בין רומניה לספרד.
שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים ב-5 בינואר 1967, 21 שנה לאחר ניתוק היחסים.
שתי המדינות חברות מלאות באיחוד הלטיני, נאט"ו והאיחוד האירופי.
ישנם יותר מ-670,000 יוצאי רומניה המתגוררים בספרד נכון לשנת 2018.
רומניה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד, קונסוליות כלליות באלמריה, ברצלונה, בילבאו וסביליה וקונסוליות בקאסטיון דה לה פלאנה, סיודאד ריאל וסרגוסה.
לספרד מחזיקה ברומניה שגרירות בבוקרשט.
יחסי ספרד–צ'כיה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד וצ'כיה.
ספרד הכירה בצ'כיה וכוננה עמה יחסים דיפלומטיים ב-1 בינואר 1993, היום בו התפצלה צ'כוסלובקיה.
בשנים שקדמו לה היחסים בין צ'כוסלובקיה לספרד התחזקו עם שיקום הדמוקרטיה ונפילת הקומוניזם בשנת 1989. היחסים בין המדינות התגברו, וצמחו במיוחד לאחר הצטרפותה של צ'כיה לאיחוד האירופי.
דוגמאות טובות לכך הן הגידול בהשקעות ספרדיות, הצמיחה המתמשכת של הבורסות המסחריות, זרם התיירים הספרדים לצ'כיה, המספר הבולט של הצ'כים המבקרים בספרד, העניין הניכר בפעילות התרבות הספרדית ואלה של מכון סרוואנטס בפראג.
ביקורו הרשמי האחרון של ראש נשיא המדינה הצ'כית ואצלב קלאוס בספרד התקיים בספטמבר 2004. נסיכי אסטוריאס מצידם ביקרו בפראג בספטמבר 2005 לרגל חנוכת סניף של מכון סרוואנטס בעיר.
שר החוץ הצ'כי קארל שוורצנברג ביקר בספרד ב-16 בפברואר 2012, ונפגש עם מקבילו הספרדי.
נשיא הסנאט הספרדי פיו גרסיה-אסקודרו נסע לפראג כדי להשתתף בהלווייתו הממלכתית של הנשיא לשעבר ואצלב האוול ב-23 בדצמבר 2011.
יחסי הסחר צמחו מאוד מאז 1993. מאותה שנה עד 2013, היצוא הספרדי לצ'כיה הוכפל פי 20 בערך והיבוא הספרדי ממדינה זו הוכפל בכ-30.
היחסים המוסדיים הבילטרליים ההיספניים-צ'כיים בתחום התרבות ממוסגרים בתוכנית ביצועית של שיתוף פעולה בתחום החינוך והתרבות, בהתאם לחוזה לשיתוף פעולה תרבותי בין ספרד לצ'כוסלובקיה שנחתם בשנת 1979, ולפיו צ'כיה ממשיכה את ההסכמים שנחתמו באותה תקופה.
צ'כיה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות בברצלונה, בנידורם, בילבאו, אוביידו, פלמה דה מיורקה וסנטה קרוס דה טנריפה.
ספרד מחזיקה בצ'כיה שגרירות בפראג, כמו גם נספח חינוך, משרד מסחרי ומכון סרוונטס; משלחת התיירות הספרדית למדינה זו פועלת מווינה.
יחסי קמרון–ספרד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד וקמרון.
למעלה מ-50 שנה חלפו מאז פתיחת השגרירות ביאונדה ומאז היחסים בין המדינות התחזקו בתחומים שונים.
היחסים המדיניים נחתמו בתזכיר ההבנות בנושא התייעצויות פוליטיות, מאפריל 2009, שנחתמו על ידי שני השרים במהלך ביקורו של שר החוץ הקמרוני במדריד.
בהמשך נחתמו שני הסכמים דו צדדיים:
אמנה למאבק בפשע בינואר 2011.
הסכם לשיתוף פעולה אווירי בנובמבר 2012.
ספרד ממשיכה להראות את נכונותה להשתתף באופן פעיל בחיזוק הביטחון במפרץ גינאה, הן ברמה הכללית של האו"ם והן של האיחוד האירופי (תוכנית נתיבי הים הקריטיים של הנציבות).
ברמה דו-צדדית מאז 2011 הם התאמנו יחד עם אנשי הסיור בחיל הים הקמרוני.
באופן מסורתי מאזן הסחר נוטה לרעת ספרד מכיוון שקמרון היא ספקית מרכזית של פחמימנים.
קמרון היא הספקית ה-61 בגודלה של ספרד.
היתרה השלילית קוזזה בשנים האחרונות על ידי התכווצות הביקוש המקומי בספרד.
המצב יכול להשתנות אם מחיר הנפט הגולמי יישאר ברמתו מסוף 2014. בהיותו המוצר העיקרי שמייבאת ספרד, ירידה מתמשכת במחיר הנפט יכולה להוריד את חשבון הייבוא.
קמרון אינה מדינה מועדפת בתוכנית המתאר הספרדית לשיתוף פעולה, ולכן לא קיים משרד לשיתוף פעולה טכני (TBT) במדינה.
החלק החשוב ביותר בשיתוף הפעולה בפיתוח מתבצע על ידי קהילות דתיות, במיוחד בתחום הבריאות והחינוך, ולאחרונה על ידי כמה ארגונים לא ממשלתיים, אשר מקבלים לעיתים סיוע מהמינהל המרכזי ובפרט מהאוטונומיות ומהמינהל המקומי.
פרויקט הצלב האדום הספרדי שהושלם בשנת 2012 ומומן על ידי AECID לפליטים צ'אדים, ובמיוחד RCA, היווה אמת מידה לשיתוף הפעולה בין המדינות.
נכון לעכשיו קיים פרויקט באותו אזור שפותח על ידי ה-NGO Red Deporter y Cooperation במימון AECID.
מאז 2011, מימון זה צומצם משמעותית.
העמותות הספרדיות שבקמרון כוללות: רשת הספורט והשיתוף פעולה, Zerca and Far, Globalmón, Medicus Mundi, Agermanament ו-CEIBA.
ארגונים לא ממשלתיים אחרים מממנים פרויקטים, במיוחד מקהילות דתיות, כמו Manos Unidas או PROCLADE.
קמרון מחזיקה בספרד שגרירות במדריד.
ספרד מחזיקה בקמרון שגרירות ביאונדה.
יחסי ספרד–פרו הם היחסים הדו-צדדיים בין פרו וספרד.
לבני האינקה, שהקימו את האימפריה שלהם במאה ה-15, יצא מוניטין עולמי כבעלי תרבות מרתקת וייחודית להם.
לאחר שפרנסיסקו פיסארו, נציג הכיבוש ההיספני, תפס את השלטון ב-1533, הפכה פרו לנקודה מרכזית עבור משלחות כיבוש ומשלחות מתיישבים מספרד, ומאירופה בכלל.
מהנמלים שלה יוצאו סחורות לספרד וכשהגיע המשנה למלך ספרד הוא קבע את מקום מושבו בלימה.
בתחילת המאה ה-19 החל תהליך שחרורן של מדינות דרום אמריקה מהשלטון הקולוניאלי הספרדי.
חוסה דה סן מרטין ארגן צבא שכבש את ארגנטינה, צ'ילה ופרו.
ב-28 ביולי 1821 הוכרזה עצמאותה של פרו אך רק בשנת 1824, לאחר הניצחון של הגנרל אנטוניו חוסה דה סוקרה נגד הספרדים בקרב אייקוצ'ו, סולקו המלוכנים סופית ופרו מימשה את ריבונותה על כל שטחה.
בין השנים 1864–1866 התחוללה מלחמת איי צ'ינצ'ה בין ספרד לבין פרו וצ'ילה, שהסתיימה בנסיגת הספרדים והכרה בעצמאותה של פרו.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד (1936–1939), שגרירות פרו במדריד אירחה למעלה מ-370 מבקשי מקלט ספרדיים ואזרחים פרואנים שניסו לעזוב את המדינה.
מכיוון שהשגרירות אירחה אזרחים ספרדים, כוחות הממשלה הציבו חיילים בכניסה לשגרירות פרו ולקונסוליה כדי להבטיח שהם יתפסו את כל אזרחי ספרד המנסים לברוח מהשגרירות.
כתוצאה מכך הוציאה ממשלת פרו מכתב המגנה את הממשלה הספרדית.
בשל היחסים המתוחים בין שני העמים בפרק זמן זה, פרו וספרד ניתקו את היחסים הדיפלומטיים במרץ 1938, אולם כאשר הגנרל פרנסיסקו פרנקו.
עלה לשלטון, שתי המדינות כוננו מחדש את היחסים הדיפלומטיים בפברואר 1939. ביוני 1939 שתי המדינות פתחו מחדש את שגרירויותיהן בבירות זו אצל זו, בהתאמה.
במהלך השנים חתמו פרו וספרד על הסכמים רבים כגון: הסכמים בנושא תחבורה אווירית ויחסי סחר (1954); הסכם לאזרחות כפולה (1959); הסכם ביטוח לאומי (1964) ושיתוף פעולה תרבותי (1967).
בנובמבר 1978 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד בפרו, הראשון במדינה.
מאז, בני משפחת המלוכה הספרדית ופקידי הממשלה ביקרו בפרו בהזדמנויות רבות.
בשנת 1991 ערך נשיא פרו אלברטו פוג'ימורי ביקור ממלכתי רשמי בספרד, הראשון של ראש המדינה הפרואני.
בשנת 2018 פליפה השישי, מלך ספרד, נפגש עם נשיא פרו מרטין ויסקרה, שיזם ביקור ממלכתי בו שתי המדינות חיזקו את יחסיהן עם סדר יום שלם של מגעים מוסדיים, כלכליים, חברתיים, ביטחוניים ותרבותיים.
שני המנהיגים הביעו את רצונם להמשיך ולחזק את "הרגע המצוין" של היחסים בין שתי המדינות.
בשנת 2017 הסתכם המסחר בין פרו לספרד בשלושה מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של פרו לספרד כולל: נחושת, אבץ, סרטנים קפואים ופירות ים, פירות וירקות.
הייצוא העיקרי של ספרד לפרו כולל: מכונות, ציוד חשמלי, ציוד למכונות בנייה ופלדה.
חברות רבות לאומיות ספרדיות כגון Banco Bilbao Vizcaya Argentaria, בנקו סנטנדר, Mapfre, טלפוניקה וזארה פועלות בפרו.
בשנת 2011 חתמה פרו על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את ספרד).
פרו מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ו-10 קונסוליות בברצלונה, בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, מלאגה, פלמה דה מיורקה, סלמנקה, סנטה קרוס דה טנריפה, סביליה, ולנסיה וויגו.
ספרד מחזיקה בפרו שגרירות בלימה ו-5 קונסוליות בארקיפה, קוסקו, איקיטוס, פיורה וטרוחיו.
יחסי ספרד–תאילנד הם יחסי החוץ בין ספרד ותאילנד.
המגעים הראשונים בין ספרד לממלכת סיאם היו במהלך המאה ה-16, כאשר טיו דה אגירה הוביל משלחת סחר מהפיליפינים.
התוצאה העיקרית שלו הייתה, על פי כמה היסטוריונים, חתימה על חוזה שהכיר בספרדים בזכותם להתגורר, לנהל משא ומתן ולעסוק בדתם באיוטהאיה, אז בירת ממלכת סיאם.
בשנת 1870 שתי הממלכות כוננו את יחסיהן עם חתימת חוזה ידידות, מסחר וניווט.
האדריכל היה אדולפו פקסטון, שהוביל משלחת דיפלומטית שנשלחה מסין.
התוצאה העיקרית של האמנה הייתה הקמת קונסוליית ספרד בבנגקוק.
המגעים והאינטרסים המשותפים המשיכו להצטמצם, למרות ביקורו ההיסטורי בספרד של מלך תאילנד צ'ולונגקורן בשנת 1897 שם התקבל על ידי העוצרת מריה כריסטינה.
בשנת 1925 נחתם חוזה חדש של ידידות, מסחר וניווט.
לאחר מלחמת האזרחים בספרד ומלחמת העולם השנייה נותקו היחסים הדיפלומטיים עד לחידושם בשנת 1950.
בשנת 1955 ביקר רשמית ראש ממשלת תאילנד, המרשל פיבול סונגגרן, בספרד.
בשנת 1960, מלכי תאילנד, בהומיבול וסיריקיט, ערכו ביקור ממלכתי בספרד.
שנה לאחר מכן שדרגה ספרד את נציגותה בבנגקוק למעמד השגרירות.
בשנת 1962 הוסמך דון סנטיאגו רואיז טבנרה כשגריר ספרד הראשון בתאילנד.
המגעים הרשמיים הושקו מחדש עם החזרת הדמוקרטיה לספרד.
השיאים היו ביקורים ממלכתיים של מלכי ספרד בתאילנד בשנים 1987 ו-2006. מאז, ספרד ותאילנד מקיימות יחסים טובים המבוססים על ידידות עמוקה בין שתי המלוכות.
באופן מסורתי מאזן הסחר הדו צדדי נטה לרעת ספרד.
ההשפעה של המשבר הפיננסי הבינלאומי חפפה גידול במכירות ספרד בתאילנד, וצמחה ב-28.5% בשנת 2010 וב-24% ב-2011. בשנת 2012, צמיחה זו האטה ב-3.57% והביאה את שווי היצוא ל-415.6 מיליון אירו.
נתונים אלה מאשרים את תאילנד כשוק היעד השני בספרד ב-ASEAN, אחרי סינגפור.
שיעור הכיסוי ירד לאחוז קרוב לשנת 2012, 48.3%.
ספרד ייצאה בשווי 424.3 מיליון אירו לתאילנד בשנת 2014, לעומת 469.3 מיליון דולר בשנת 2013. פריטי התעריף המיוצאים ביותר היו: חלקי רכב (12.42%); בגדי נשים (5.70%); מוצרי פלדה (5.28%); דגים קפואים (5.02%) והסעיף הכולל מוצרים שאינם כלולים בתחום אחר (4.90%).
פריטי הייבוא הספרדיים העיקריים במהלך שנת 2014 היו: חומרי גלם וגומי (9.7%); מיזוג אוויר (8.8%); אופנועים ואופניים (7.7%); כימיה אורגנית (6.2%); בגדי נשים (5.5%) ורכיבי רכב (5%).
תאילנד היא מדינה עם הכנסה בינונית שאינה בראש סדר העדיפויות של שיתוף הפעולה הספרדי, ולכן פעילויות שיתוף הפעולה הוגבלו לפרויקטים קטנים של גורמים מקומיים וקהילות אוטונומיות.
פרק מיוחד הוא הוראת השפה הספרדית.
במרץ 2013 חתמה AECID על שלושה מזכרי הבנה עם האוניברסיטאות צ'ולאלונגקורן, רמהמהאנג ותממסאט.
הודות להסכמות, במהלך שנת הלימודים 2013–2014 שולבו שלושה מרצים ספרדיים באוניברסיטאות התאילנדיות שהוזכרו.
תאילנד מחזיקה בספרד שגרירות במדריד ושתי קונסוליות בברצלונה ובסנטה קרוס דה טנריפה.
ספרד מחזיקה בתאילנד שגרירות בבנגקוק.
יחסי ספרד–צ'אד הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין שתי המדינות הללו.
ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם צ'אד בשנת 1975. שגרירות ספרד ביאונדה החליפה בשנת 1983 את זו של טריפולי כמוסמכת לצ'אד.
למרות קצב הצמיחה הגבוה של כלכלת צ'אד בשנים האחרונות והעניין שעוררו פרויקטים גדולים של תשתיות, האקלים העסקי הקשה (מדינה 189 במדד העשייה העסקית) לא משך חברות ספרדיות.
היצוא הספרדי לצ'אד גדל משמעותית מ-4.2 מיליון אירו בשנת 2011 ל-7.65 מיליון בשנת 2013. בשנת 2014 נצפתה הירידה בהכנסות הנפט של צ'אד, והיבוא עמד על 7.15 מיליון אירו.
נראה כי הנתונים האחרונים הקיימים מצביעים על כך שהצמיחה הגוברת חודשה, שכן 1.67 מיליון יוצאו בין ינואר לפברואר 2015. צ'אד היא הלקוחה ה-162 של ספרד.
החוב של צ'אד לספרד עומד על 60,000 אירו.
בתחום שיתוף הפעולה, למרות שהיא אינה מדינה בראש סדר העדיפויות, כדאי להדגיש את תרומתם של 269,760 אירו, במסגרת הסכם החירום בין AECID לארגון הלא ממשלתי אינטרמון אוקספאם, לשילוב פליטים מ-RCA בינואר 2014.
אף על פי שצ'אד אינה מדינה מועדפת לסיוע, המדינה קיבלה עזרה באמצעות פרויקטים שונים של ארגונים בינלאומיים:
תרומה של 500,000 אירו ל-UNICEF עבור הפרויקט "תגובה למשבר התזונה בצ'אד", במסגרת קרן התגובה להקשרים הומניטריים עם אותה סוכנות, 2012.
תרומה של 500,000 אירו, במסגרת ההסכם ההומניטרי של AECID עם ארגון הבריאות העולמי לפרויקט "תגובה למשבר המזון והתזונה בצ'אד וסאהל", 2012.
תרומה של 250,000 אירו לפרויקטים של תיאום הומניטרי במסגרת קרן ספרד-אוצ'ה, 2012.
תרומה של 200,000 אירו, במסגרת הסכם החירום בין AECID לארגון הלא ממשלתי אינטרמון אוקספאם, לשילוב פליטים מ-RCA בינואר 2014.
צ'אד מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
ספרד מיוצגת בצ'אד באמצעות שגרירותה ביאונדה, קמרון.
יחסי ספרד–קניה הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ממלכת ספרד ורפובליקת קניה.
ספרד וקניה כוננו יחסים דיפלומטיים בשנת 1965, ובשנת 1967 נפתחה שגרירות ספרד בניירובי.
קניה פתחה את השגרירות בספרד בשנת 2005, ובאותה שנה גם נפתח משרד מסחרי של ספרד בניירובי.
יחסי הסחר הדו-צדדיים של ספרד עם הקהילה המזרח אפריקאית (אליה משתייכות אוגנדה, קניה, טנזניה, רואנדה ובורונדי) אינם משמעותיים במיוחד.
היצוא הספרדי לשלוש המדינות העיקריות באזור, קניה, טנזניה ואוגנדה, הגיע בשנת 2014 ל-124.3 מיליון אירו והיבוא לספרד משלוש מדינות אלה עמד על 79.5 מיליון אירו.
עד נובמבר 2015, סך הייצוא של ספרד לשלוש המדינות עמד על 132 מיליון אירו, בעוד ששווי היבוא הגיע ל-90 מיליון אירו.
עד נובמבר 2015, היצוא הספרדי לקניה עמד על 89 מיליון אירו, המהווה גידול לעומת שנת 2014 בשיעור של 9%.
מאזן הסחר הדו-צדדי שמר על עודף הסחר בשנת 2015 לטובת ספרד בערכים דומים לאלה של 2014, כלומר סביב 53 מיליון אירו.
ב-9 ביוני 2009 נחתמה בניירובי התוכנית הפיננסית הבילטרלית הראשונה עם קניה בשווי 150 מיליון אירו.
קניה אינה כלולה בתוכנית האב לשיתוף פעולה.
שיתוף פעולה מבוזר וארגונים לא ממשלתיים הם הפעילים העיקריים.
נכון לעכשיו, מספר ארגוני סיוע לא ממשלתיים ספרדיים פועלים בקניה, כולל ANIDAN, עמותת HIVDA, Más Por them וקרן Pablo Horstmann.
לבסוף, ספרד היא תורמת חשובה הן לתוכנית הסביבה של האו"ם (UNEP) והן לתוכנית האו"ם להתיישבות אנושית (UN-HABITAT), שתיהן ממוקמות בניירובי.
יחסי ספרד–קולומביה הם היחסים הדו-צדדיים בין ממלכת ספרד לבין הרפובליקה של קולומביה, אשר כוננו רשמית בשנת 1881, כמה עשורים לאחר עצמאותה של קולומביה מהאימפריה הספרדית.
ההתקדמות הספרדית לתוך היבשה מהחוף הקריבי החלה באופן עצמאי משלושה כיוונים שונים, תחת גונסלו חימנס דה קסאדה, סבסטיאן דה בללקאסר וניקולאוס פדרמן.
אף על פי שכל השלושה נמשכו על ידי האוצרות של הילידים, אף אחד מהם לא התכוון להגיע לשטח של אנשי המואיסקה, שם הם נפגשו לבסוף.
באוגוסט 1538 הקים קסאדה את סנטה פה דה בוגוטה באתר הכפר המואיסקני בקטה (Bacatá).
בשנת 1549 השלטון הספרדי הפך את בוגוטה לבירת ממלכת גרנדה החדשה, ישות קולוניאלית ספרדית שתפסה חלק גדול משטחה המודרני של קולומביה.
בשנת 1717 נוצרה במקור מלכות המשנה של גרנדה החדשה, עם סנטה פה דה בוגוטה כבירתה.
מלכות משנה זו כללה כמה מחוזות אחרים בצפון מערב דרום אמריקה, שהיו בעבר בתחום השיפוט של מלכות המשנה של ספרד החדשה או מלכות המשנה של פרו ושתאמו בעיקר לשטחי ונצואלה, אקוודור ופנמה המודרניות.
בוגוטה הפכה לפיכך לאחד המרכזים המנהליים העיקריים של הרכוש הספרדי בעולם החדש.
תנועה שהקים אנטוניו נריניו, שהתנגד לריכוזיות של ספרד והוביל את האופוזיציה כנגד מלכות המשנה, מה שהוביל לעצמאות קרטחנה בנובמבר 1811, ולהקמת שתי ממשלות עצמאיות שלחמו מלחמת אזרחים - תקופה המכונה לה פטריה בובה.
בשנה שלאחר מכן הכריז נריניו על המחוזות המאוחדים של גרנדה החדשה, בראשות קמילו טורס טנוריו.
למרות הצלחות המרד, הופעתם של שני זרמים אידאולוגיים מובהקים בקרב המשחררים (פדרליזם וריכוזיות) הולידה התנגשות פנימית שתרמה לכיבוש השטח מחדש על ידי הספרדים.
מלכות המשנה הוחזרה בפיקודו של חואן דה סאמנו, שמשטרו העניש את מי שהשתתף במרד.
מרד מחודש, בשילוב עם ספרד מוחלשת, אפשרו מרד מוצלח שהובל על ידי סימון בוליבר יליד ונצואלה, שהכריז לבסוף על עצמאות בשנת 1819. ההתנגדות הפרו-ספרדית הובסה לבסוף בשנת 1822 בשטחה הנוכחי של קולומביה ובשנת 1823 בוונצואלה.
שטח מלכות המשנה של גרנדה החדשה הפך לרפובליקת קולומביה הגדולה המאורגנת כאיחוד של אקוודור, קולומביה (כולל פנמה של ימינו) וונצואלה.
קונגרס קוקוטה בשנת 1821 אימץ חוקה לרפובליקה החדשה, וסימון בוליבר הפך לנשיא הראשון של קולומביה.
עם זאת, הרפובליקה החדשה הייתה לא יציבה והסתיימה עם התנתקות ונצואלה בשנת 1829 ואקוודור בשנת 1830.
קולומביה וספרד כוננו רשמית יחסים דיפלומטיים בשנת 1881 כאשר נציגי שתי המדינות חתמו על "חוזה שלום וידידות" בפריז.
במהלך השנים, היחסים בין שתי המדינות פחתו כאשר ספרד איבדה את חשיבותה באזור, במיוחד לאחר תבוסתה במלחמת ארצות הברית–ספרד.
במהלך מלחמת האזרחים בספרד, רבים בקולומביה תמכו בפלג הלאומני שהוביל הגנרל פרנסיסקו פרנקו נגד הפלג הרפובליקני.
במהלך תקופה זו, כמה ספרדים היגרו לקולומביה כדי לברוח מהמלחמה.
עם זאת, מספרם לא היה גדול יחסית להגירת ספרדים לארגנטינה, מקסיקו ואורוגוואי באותה תקופה.
לאחר המלחמה שמרה קולומביה על יחסים דיפלומטיים עם ממשלת ספרד בפיקודו של הגנרל פרנקו.
באוקטובר 1976 ביקר חואן קרלוס הראשון, מלך ספרד, בקולומביה, ביקור החוץ הראשון שלו כמלך ספרד.
מאז, משפחת המלוכה הספרדית ערכה מספר ביקורים בקולומביה וכמה נשיאי קולומביה ערכו ביקורים רשמיים בספרד.
במהלך השנים שתי המדינות חתמו על הסכמים ואמנות בנוגע לשיתוף פעולה שיפוטי, לאום כפול, הסגרה, ביטוח לאומי, ערבות לקניין רוחני, קידום והגנה על השקעות, תיירות, הימנעות ממס כפול והסכמה לכך שאזרחים תושבים במדינה המקבילה יוכלו להצביע בבחירות לרשויות המקומיות שהם שוהים בהן.
קיימות טיסות ישירות בין שתי המדינות עם אייר אירופה, אוויאנקה ואיבריה.
בשנת 2016 הסתכם המסחר הכולל בין קולומביה לספרד בכ-1.6 מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של קולומביה לספרד כולל: דגים, פירות וירקות, קפה, סוכר, קקאו, נפט, ברזל ומינרלים.
הייצוא העיקרי של ספרד לקולומביה כולל: מכונות, ציוד חשמלי, מוצרי תרופות וכימיקלים אורגניים.
חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו בנקו בילבאו ויזקאיה ארגנטריה, בנקו סנטנדר, מפפר, טלפוניקה וזארה פועלות בקולומביה.
בשנת 2011 חתמה קולומביה על הסכם סחר חופשי עם האיחוד האירופי (הכולל את ספרד).
קולומביה מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליות כלליות בברצלונה בילבאו, לאס פאלמאס דה גראן קנריה, פלמה דה מיורקה סביליה, וולנסיה.
ספרד מחזיקה בקולומביה שגרירות בבוגוטה וקונסוליה כללית בקרטחנה.
יחסי ספרד–קזחסטן הם היחסים הדו-צדדיים בין קזחסטן לספרד.
לאחר פירוק ברית המועצות הפכה קזחסטן לאומה עצמאית בדצמבר 1991. ב-11 בפברואר 1992 כוננו קזחסטן וספרד יחסים דיפלומטיים.
בשנת 1999 פתחה ספרד שגרירות תושבים בבירת אלמטי לשעבר לפני שהעבירה את השגרירות לאסטנה בשנת 2006 (ששינתה את שמה בשנת 2019 לנור-סולטן).
באותה שנה פתחה קזחסטן שגרירות במדריד.
מאז כינונם הראשוני של היחסים הדיפלומטיים, שתי המדינות עבדו בצמוד לפורומים רב לאומיים כמו הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה.
בשנת 2017, ספרד השתתפה בתערוכת אקספו 2017 המתקיימת בנור-סולטן.
ביקורים רמי דרג מקזחסטן לספרד
נשיא קזחסטן נורסולטן נזרבייב (2008, 2013)
ביקורים רמי דרג מספרד לקזחסטן
מלך ספרד חואן קרלוס הראשון (2007)
ראש ממשלת ספרד חוסה לואיס רודריגס ספאטרו (2011)
ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי (2013)
בשנת 2015 הסתכם המסחר בין קזחסטן לספרד ב-1.3 מיליארד אירו.
הייצוא העיקרי של קזחסטן לספרד כולל: חומרים דליקים וחומרי סיכה, מוצרים מבוססי נחושת, מוצרים כימיים אנאורגניים, מוצרי פלדה וציוד חשמלי.
הייצוא העיקרי של ספרד לקזחסטן כולל: כלי רכב, ציוד ניווט אווירי, ציוד בנייה, ביגוד ונעליים.
כמה חברות רב-לאומיות ספרדיות כמו Obrascón Huarte Lain, Repsol, Talgo ו-Zara פועלות בקזחסטן.
קזחסטן מחזיקה בספרד שגרירות במדריד וקונסוליה בברצלונה.
ספרד מחזיקה בקזחסטן שגרירות בנור-סולטן.
יחסי ספרד–קמבודיה הם יחסי החוץ בין ספרד וקמבודיה.
ספרד כוננה יחסים דיפלומטיים עם קמבודיה ב-3 במאי 1977. המגעים הדיפלומטיים בין שתי המדינות היו לבביים.
בשנים האחרונות התמקדו היחסים במסגרת האיחוד האירופי ו-Asem.
התחום הבולט ביותר היה שיתוף פעולה בפיתוח.
קיים אינטרס ספרדי בפריחת הדמוקרטיה בקמבודיה, בכבוד לזכויות אדם, צדק, איכות הסביבה, שוויון בין המינים ובמאבק בסחר בנשים.
עד שנת 2012, שליח מיוחד בפנום פן היה אחראי על המגעים בין המדינות.
נכון לעכשיו, שגרירות ספרד בבנגקוק היא זו שהוסמכה לממשלת קמבודיה.
המדור הקונסולרי של השגרירות בבנגקוק, הנתמך על ידי שגרירות צרפת בפנום פן, מבטיח הטבות קונסולריות לספרדים המתגוררים בקמבודיה.
יחסי הסחר בין שתי המדינות מצטמצמים ולא מאוזנים לטובת קמבודיה.
היבוא גדל ב-63% מאז 2009, בעוד שהיצוא גדל ב-61%, אם כי האחרון התבסס על נתונים מופחתים.
חדירת השוק הקמבודי על ידי חברות ספרדיות נמוכה, אם כי היא גדלה בשנים האחרונות על ידי חברות בתחום הבגדים המייצרות או רוכשות בקמבודיה, מה שמסביר את הגירעון במאזן הסחר בין המדינות.
בשנת 2010 נפתח סניף של ה-AECID בקמבודיה, עם משרדים בפנום פן, לצורך מעקב אחר התוכניות שפותחו על ידי ארגונים בינלאומיים, סוכנויות האו"ם וארגונים לא ממשלתיים במימון ה-AECID.
קמבודיה מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בפריז, צרפת.
ספרד מיוצגת בקמבודיה באמצעות שגרירותה בבנגקוק, תאילנד.
יחסי ספרד–פיג'י הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ופיג'י.
לספרד יש יחסים עם פיג'י מאז 1977 והשגרירות בוולינגטון, שנפתחה רשמית ביוני 2009, היא בעלת סמכות שיפוט על פיג'י.
עד שנת 2009 פיג'י נהנתה מגישה של הסוכר שלה לשוק האירופי במסגרת תוכנית הסיוע של מה שמכונה "רפורמת הסוכר", לפיה פיג'י קיבלה מחירים מועדפים.
היה לה מחיר מועדף אך נמוך משמעותית מזה שהיה בשנת 2009 עד 2015.
בשנת 2009 חתמה פיג'י על חוזה שותפות כלכלי חדש (EPA) עם האיחוד האירופי.
הוא מספק גישה חופשית להיטלים למוצרי פיג'י לכל המדינות החברות ובתמורה פיג'י הפחיתה היטלים סביב 87% מהמוצרים המיובאים מהאיחוד האירופי.
הסחר הדו-צדדי עם ספרד הוא קטן מאוד.
בשנת 2010 היתרה גם הייתה טובה לספרד תמורת 232,000 אירו.
הפריטים העיקריים המיובאים על ידי פיג'י הם: מוצרי ביניים (75%) וציוד תעשייתי (15%).
הפריט העיקרי שיוצא לספרד הם חומרי גלם (99%).
בשל ההפיכה שנעשתה בדצמבר 2006, הושעה הסיוע לצורך פיתוח.
למרות זאת, הדיאלוג עם המשטר בשלטון נותר פתוח, אם כי עם תוצאות מעטות עד כה.
עם זאת, האיחוד האירופי מעניק סיוע לפיג'י בדרכים שונות:
אמצעים למדינות המפיקות סוכר (AMSP) מוערכים בכ-50 מיליון אירו בין השנים 2011–2013, אם כי חלק גדול מסיוע זה מותנה בחיזוק הדמוקרטיה.
קרן הפיתוח האירופית (EDF) ומכשיר היציבות.
הסכם השותפות הכלכלית (EPA) שנחתם בדצמבר 2009 אך ממתין ליישום.
באמצעות מזכירות הפורום של איי האוקיינוס השקט, פיג'י תיהנה מ־90.8 מיליון דולר יחד עם ארבע עשרה מדינות נוספות במסגרת תוכנית שינוי האקלים והתאמת אנרגיה בת קיימא (ACSE).
ספרד מחזיקה בפיג'י משרד שגרירות בסובה הכפוף לשגרירות ספרד בוולינגטון, ניו זילנד.
פיג'י מיוצגת בספרד באמצעות שגרירותה בבריסל, בלגיה.
יחסי ספרד–פלאו הם היחסים הדו-צדדיים והדיפלומטיים בין ספרד ופלאו.
מאמינים כי החוקר האירופי הראשון שראה את האיים היה גונסאלו גומז דה אספינוזה הספרדי בשנת 1522, על סיפון טרינידד נאו, במהלך מסע מגלן-אלקנו.
מאוחר יותר ביקר בו רוי לופס דה וייאלובוס בשנת 1543.
לאחר כיבוש הפיליפינים בשנת 1565 על ידי האימפריה הספרדית, ארכיפלג פלאו היה שייך לקפטן הכללי של הפיליפינים, שנוצר בשנת 1574, כחלק מאיי הודו המזרחית הספרדיים.
עם זאת, הנוכחות הספרדית החלה לבטא את עצמה באוונגליזציה, שהחלה בסוף המאה ה-17, ודומיננטיותה החלה להתהוות ב.
המפגשים הראשונים היו עם אוניות ציד לווייתנים וסוחרים, שעבורם שימשו האיים כתחנות ביניים במסעותיהם.
מאותם מגעים ראשונים, אך במיוחד מאז המאה ה-19, מחלות שהובאו על ספינות מאירופה חיסלו את אוכלוסיית האי, ובמיוחד אבעבועות שחורות, שפעת וצרעת, כמו גם השימוש בנשק חם כדי לפתור חילוקי דעות בין השבטים.
ההערכה היא כי אוכלוסיית הילידים צנחה מ-50,000 תושבים לפני שבאו במגע עם אירופאים, לסך כולל של לא יותר מ-3,700 בתחילת המאה ה-20.
פלאו כוננה קשרים דיפלומטיים עם ספרד ב-3 באוגוסט 1995. בדצמבר 2012 שלח ראש ממשלת ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו ג'וניור למען הקורבנות ולהשפעותיו הרות האסון של הטייפון בופה.
בנובמבר 2013 שלח מלך ספרד מכתב תנחומים לנשיא רמנגסו על הנזק החומרי הגדול שנגרם מטייפון הייאן.
בסוף 2014 פלאו ביטלה את הפללת היחסים ההומוסקסואלים לאחר תיווך ספרד ומדינות אחרות.
בסוף שנת 2006 העניקה ספרד מענק של 200,000 אירו לממשלת הרפובליקה של פלאו, לצורך יישום הפרויקט "שימור ושימוש בר קיימא במגוון הביולוגי הימי והחופי של פלאו".
בחודש מרץ 2009 פרויקט זה הושלם.
לרגל תערוכת סרגוסה בשנת 2008 ולאחר מגעים שונים, פלאו הסכימה להשתלב בביתן האוקיינוס השקט שזכה בפרס הביתן הראשון.
באופן דומה, ספרד הזמינה את שלטונות פלאו להשתתף ביום הלאומי של פלאו בתערוכה.
גם בשנת 2008 ספרד תרמה 3.4 אירו לפרויקט לשיפור רשתות מחשבים וליצירת קונסורציום של אוניברסיטאות המקדמות שיתוף ידע באזור קבוצת מדינות האי הקטנות במסלול ההתפתחות, שפלאו חברה בהן.
בשנת 2011, ספרד העניקה מימון של 30,000 אירו למשרד החינוך בפלאו לצורך ארגון הפגישה בנובמבר אותה שנה בקורור של המדינות החברות בפורום איי האוקיינוס השקט לפיתוח מסגרת חינוך אזורית.
פלאו אינה מיוצגת בספרד לא בדרג השגרירות ולא בדרג הקונסוליה.
ספרד מיוצגת בפלאו באמצעות שגרירותה במנילה, הפיליפינים, ובנוסף מחזיקה קונסוליה בקורור.
יחסי ספרד–קיריבטי הם היחסים הבילטרליים והדיפלומטיים בין ספרד וקיריבטי.
האיים נכבשו על ידי ספינות ספרדיות בפיקודם של שני פורטוגלים וספרדי אחד: פרדיננד מגלן, פדרו פרננדס דה קווירוס ואלברו דה סאבדרה סרון בתחילת המאה ה-16.
אחד ה"גילויים" הראשונים שנרשמו על ידי האירופים היה בשנת 1528, כאשר קפטן סאבדרה גילה את האי טאראווה.
בשנת 1686, כשהגיע פרנסיסקו דה לזקנו לאי יאפ הוא כינה את אותו ארכיפלג כאיי קרוליין, לכבודו של קרלוס השני, מלך ספרד.
הוא הרחיב את השם הזה לאיים פלאו ולאלה ששונו מאוחר יותר לאיי גילברט ואיי מרשל.
איי פניקס או איי רוואקי הם קבוצה של אטולים מאוכלסים בדלילות הממוקמים באוקיינוס השקט, ממזרח לאיי גילברט, ממערב לאיי ליין ומצפון לסמואה.
הם התגלו ונכבשו על ידי מגלן בשנת 1520 ונותרו תחת שלטון ספרד עד 1899, אז על ידי חוזה פריז הם עברו לארצות הברית.
שרידים ארכאולוגיים מצביעים על כך שחלק מאיי ליין היו מיושבים על ידי פולינזים, אך כאשר האירופאים הגיעו הם כבר לא היו מיושבים.
הם שולבו במושבה הבריטית של איי גילברט ואליס בשנת 1916.
ספרד מנהלת יחסים דיפלומטיים עם קיריבטי מאז 2011 והשגרירות בוולינגטון, שנפתחה רשמית ביוני 2009, מוסמכת גם עבור קיריבטי.
כחברה במדינות אפריקה, הקריביים והאוקיינוס השקט (ACP), קיריבטי הצטרפה בשנת 2005 להסכם קוטונו ומקבלת סיוע מהאיחוד האירופי במטרה לצמצם, ובטווח הארוך, למגר את העוני ולסייע בפיתוח המדינה.
הגאוגרפיה המרוחקת והיעדר קשרים היסטוריים מסבירים את הרמה הנמוכה מאוד של יחסים דו-צדדיים בין שתי המדינות, המתועלים בעיקר דרך מוסדות האיחוד האירופי, כולל סיוע בפיתוח.
קיריבטי אשררה בשנת 2009 את ההסכם על סחר בין מדינות איי האוקיינוס השקט (PICTA), הכולל 10 מדינות נוספות, מתוך 14 חברי פורום איי האוקיינוס השקט, עליו חתמה לראשונה בשנת 2001. זהו הסכם סחר חופשי למוצרים ושירותים.
PICTA מנהלת משא ומתן עם האיחוד האירופי על הסכם שותפות כלכלי אזורי מקיף AAE, במסגרתו ייצוא המיועד לאיחוד האירופי יהיה פטור ממכס.
בספטמבר 2012 נחתם הסכם איגוד הדייג בין קיריבטי לאיחוד האירופי.
משך הזמן הוא שש שנים, מתחדש וכולל ספינות דיג מספרד, צרפת ופורטוגל.
היחסים הכלכליים בין קיריבטי לספרד הם קטנים מאוד; בתקופה 2008/2012 ספרד ייצאה רק 51,000 אירו וייבאה 27,000 אירו.
קיריבטי חתומה על חוזה קוטונו, דרכו היא מקבלת עזרה מהאיחוד האירופי.
מסמך אסטרטגיית המדינה לקיריבטי (2008–2013) קבע את המסגרת האסטרטגית לשיתוף פעולה בין האיחוד האירופי לקיריבטי במסגרת הקרן העשירית לפיתוח אירופי.
ההקצאה הכוללת לקיריבטי הייתה 20 מיליון אירו.
הסיוע התמקד בתחום פרויקטים של מי שתייה, תברואה ואנרגיה מתחדשת (למשל, טכנולוגיה סולארית פוטו-וולטאית).