tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ספינת הקיטור הייתה ייצוג מוקטן של הספינה הקודמת, במשקל 40 טון ובאורך 73 רגל (כ-24 מטר), עם תא עליון ומנוע דיזל בהספק 60 כוחות סוס.
סירת הנופש עגנה ליד אתר טחנת הקמח והמנסרה של רטלדג' קמרון (Rutledge Camron Saw and Grist Mill) על גדת הנהר, ותיירים יצאו לטיולים קצרים על הנהר.
לרוע המזל, כמו "Talisman" המקורית, ספינת הקיטור המשוחזרת סבלה ממפלס מים נמוך בנהר, מה שהגביר בהדרגה את קושי השיט לאורך השנים עד שבשנת 1998 ננטש סכר הנהר בפטרסבורג ומפלסי המים הפכו נמוכים מדי.
הסירה נתקעה במעלה הנהר, כמה קילומטרים מהאתר ההיסטורי, ולאחר מכן שימשה כקישוט אדריכלי גדול כמאה מטרים מגדת הנהר.
ב-19 בנובמבר 2021, נהרסה הסירה בשריפה מבוקרת.
בשנת 2006 ביקרו כ-600,000 איש בכפר ניו סיילם של לינקולן.
בשנת 1972 נוסף הכפר למרשם הלאומי של מקומות היסטוריים, תחת השם "כפר ניו סיילם של לינקולן".
האתר ההיסטורי כולל מרכז מבקרים עם תערוכה ותיאטרון.
במקום יש מרכזי תשתית פנאי פעילה, שביל מנטור גרהם, באורך 1.2 ק"מ באורך, ושביל פולקסמארש (Volksmarch, הליכה עממית), שאורכו 9.7 ק"מ.
הפארק הממלכתי מכיל 200 אתרי קמפינג, כולל 100 חיבורי חשמל.
ניוּאֶה היא אי בדרום האוקיינוס השקט.
כ-2,400 ק"מ צפון-מזרחית לניו זילנד, בסמיכות לטונגה, לסמואה ולאיי קוק.
פירוש שמו של האי, שניתן לו על ידי תושביו, נוודים מסמואה וטונגה, הוא "ראו את עצי הקוקוס".
האי ידוע בשמו "הסלע של פולינזיה", וילידי המקום מכנים אותו בפשטות "הסלע".
ניואה היא מדינה המקיימת שלטון עצמאי במתכונת 'התאחדות חופשית' (Free association) עם ממלכת ניו זילנד.
והריבון העליון של ניו זילנד (), הוא להלכה הריבון העליון של ניואה.
המדינה מנהלת את ענייני הפנים והחוץ שלה באופן עצמאי, ויש הרואים בה מדינה עצמאית.
לפני כמיליון שנים לערך, נוצר האי כתוצאה מהתפרצות לבה במהלך פעילות געשית בקרקעית האוקיינוס.
הלוע כבה והאי קיבל את צורתו מכוחות הטבע ששחקו ועיצבו אותו.
מאז אותה התפרצות התפתחו צמדת ים (חסרי חוליות ואצות היושבים על מצעים בסביבה מימית) ואלמוגים רבים, תהליך שנמשך גם כיום.
לפני כ-250,000–100,000 שנים, יצרה ירידת פני הים גוש יבשה שהתפתחה עליו צמחייה.
בשנים 400–1100 לספירה, יושב האי על ידי בני הטונגה והסמואה, כשהשפעת תרבות המתיישבים הטונגים ניכרת עד ימים אלו בדרום האי בעיקר בטאפיטי, והשפעת סמואה ניכרת יותר בצפון האי.
מסורת שבעל פה הידועה בשם פאו (Fao) מתייחסת במקור לחמישה אלים (Tupuna), שהגיעו מארץ לא נודעת ושמה פונואגאלו-Fonuagalo:
המסורת שבעל פה מזכירה רק שבעה מלכים במשך כ-900–1600 שנות התיישבות, ומציינת שההתיישבות נעשתה בכמה גלים וכניסות של מתיישבים מאיים אחרים.
ביוני 1774, במסעו השני, הגיע לאי מגלה הארצות קפטן ג'יימס קוק.
הוא נכשל בשלושה ניסיונות לרדת לחוף, בטואפה (Tuapa), אופאהי (Opaahi) ואוואטלה (Avatele), עקב התנגדות פעילה של תושבי האי.
קוק שב אל סיפון אנייתו "רזולושן", מיפה את האי והעניק לו את השם "אי הפראים" (Savage Island).
מפותיו המדויקות של קפטן קוק היו בשימוש עד אמצע המאה ה-20, וכך האי נקרא וזוהה במשך 200 שנה.
בקטע קצר, מציין קפטן קוק ביומנו ומסביר מדוע כינה את המקום בשם "אי הפראים":
קוק ואנשיו ירו בנשק חם על תוקפיהם שהיו .
בהערת אגב הוסיף קפטן קוק כי .
הוא נסוג חזרה אל הסירות, העניק לאי את שמו הלא מחמיא והפליג לדרכו.
זה היה ביקורו הראשון והאחרון באי.
הצבע האדום בפיהם של המקומיים היה למעשה נוזל שמופק מבננה אדומה (Musa troglodytarum) שנמרח באופן מסורתי על פני הלוחמים כדי להפחיד את האויב.
ב-1825, נרצחו ציידי לווייתנים שניסו לנחות בחופי האי.
אניות נוספות הותקפו וגורשו בדרך דומה להתקפה על קפטן קוק.
ב-19 ביוני 1830 נחת ג'ון ויליאמס, מיסיונר נחוש שעשה רבות להמרת דתם לנצרות של תושבי האיים באוקיינוס השקט, יחד עם שני ילידים מיסיונרים מהאי אייטוטקי (Aitutaki) אשר סירבו להישאר באי להמשך שליחותם.
ויליאמס חטף שני נערים תושבי ניואה ובמעשה זה חיזק את רגשות התיעוב כלפי אירופאים וזרים.
חודשים אחדים לאחר החטיפה הוחזרו החטופים לניואה.
בשובם הביאו עימם לאי את שתילי פרי הפפאיה, מזמורי גוספל, את מחלת העגבת ונגיפי שפעת אשר גרמו לתחלואה ומוות בקרב התושבים אשר לא היו עמידים בפני מחלות אלו.
התושבים הפנו אלימות קשה כלפי הנערים השבים.
כעבור זמן מה, אחד הנערים, יו-א-אה, נרצח עם אביו.
הנער השני, ניאומאגא טואימטה, שרד.
ב-1836 עזבו ניאומאגא טואימטה ופניאמינה נוקאי את האי והפליגו לסמואה.
פניאמינה התקבל לתפקיד משרת בקודש אצל המסיונר ד"ר טרנר (Dr.
Turner), שלימד אותו קרוא וכתוב, הטביל אותו לנצרות והכין אותו לשליחות מיסיונרית בניואה.
ב-1839, ניסיון נחיתה לחוף של המסיונר אהרון בוזאקוט מהאגודה המסיונרית הלונדונית (London Missionary Society) נכשל והוא גורש.
באוקטובר 1846 ניאומאגא טואימטה ופניאמינה נוקאי שבו מסמואה.
לאחר חמישה ניסיונות כושלים, עלה טואימטה ראשון לחוף והתקבל באלימות על ידי התושבים.
תיאור הנחיתה מופיע על אנדרטה הניצבת במקום:
לזכר האירוע נקבע יום חג לאומי בשם יום פניאמינה (Peniamina Day), הנחגג עד עצם היום הזה ומושרש במסורת האי.
טואימטה ונוקאי הביאו עמם ארגז עמוס במתנות וסחורות אירופאיות, והגיעו לכפר מוטאלאהו (Mutalau) בצפון האי.
לאחר מכן זכה האי לביקור מערבי נוסף על ידי האגודה המיסיונרית הלונדונית, ומאז הושלטה הנצרות ונהייתה הדת הרשמית.
בשנת 1900 האי נכבש על ידי הממלכה המאוחדת.
בשנת 1901 סיפחה בריטניה את האי והעבירה את השליטה בו לניו זילנד.
בשנת 1915, בעת מלחמת העולם הראשונה, בוצע גיוס כפוי של ממשלת ניו זילנד של כ-150 ניואנים אשר גויסו ללא הודעה מקדימה.
למעלה ממחציתם נספו כתוצאה ממחלות ורגישות למזג האוויר הקר באירופה, ולוחם אחד נפל בקרב.
בשנת 1954 הכתה סופת ציקלון באי וגרמה נזק רב.
בשנת 1974 הוענקה לאי עצמאות חלקית/אוטונומיה רחבה על ידי הפרלמנט של ניו זילנד, שאישר זאת בחוקה הניו זילנדית.
ניואה היא להלכה חלק מממלכת ניו זילנד.
החוקה הניו זילנדית העניקה זכויות ריבוניות לתושבי ניואה ואף הגדירה אותן.
החוקה קובעת שענייני היומיום של המדינה ינוהלו על ידי קבינט (הרשות המבצעת) בעל שלושה שרים ובראשו ראש ממשלה.
חברי הקבינט וראש הממשלה חייבים להיות חברים באספה של ניואה - הרשות המחוקקת.
האספה מורכבת מ-20 חברים הנבחרים באופן דמוקרטי.
14 מושבים נבחרים על ידי האלקטורים של כל כפר.
ששת המושבים הנותרים נבחרים באופן דומה אך עם ייצוג משותף של הכפרים השונים בכל אלקטור.
המועמדים חייבים להיות אזרחי ניו זילנד, ותושבי האי שלושה חדשים לפחות.
כראש הממשלה מכהן (נכון ל-2025), דלטון טאגלאגי.
בספטמבר 2023 הודיע נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן כי ארצות הברית מכירה בניואה כמדינה עצמאית.
ב-4 באוגוסט 2023 מדינת ישראל הודיעה על כינון יחסי ישראל–ניואה.
ממשלת גרמניה הכריזה על הכרה באי וכינון יחסים דיפלומטיים עמה ב-7 בינואר 2026.
ניואה היא המדינה הראשונה בעולם שהוכרה כ־"Dark Sky Nation" — מדינת שמיים כהים — על־ידי ארגון DarkSky International, בשל מאמציה לשמור על שמי־לילה טבעיים ולהפחית את זיהום האור.
בתחום המים הטריטוריאליים של ניואה ישנן שלוש שוניות אלמוגים גדולות.
ניואה הוא אחד מאיי האלמוגים הגדולים ביותר.
נוף האי מורכב מצוקים תלולים לאורך החוף המתנשאים לגובה של 60 מטר, ומישור שמשתרע על כל שטח האי.
בשל אופי המסלע של האי (מורכב מסלע גיר שמוצאו משונית אלמוגים) ניתן למצוא מערות רבות לאורך חופיו.
מערות אלו נוצרו כתוצאה של המסה קרסטית של הגיר על ידי מי הים.
האקלים הוא אקלים טרופי מובהק.
בין יולי לאוקטובר עוברים במימי ניואה לווייתני גדול־סנפיר, ובאופן מיוחד לניואה מותרת איתם אינטראקציה במים, תחת הנחיות מפעילים מקומיים מורשים בלבד ובהתאם לנוהלי שמירת טבע (ללא מגע, האכלה או הטרדה).
בשל ירידת הקרקעית במהירות סמוך לחוף, ניתן לצפות לעיתים בלווייתנים ממרחקים קצרים מאוד מן היבשה.
ניואה מקדישה חלק ניכר ממאמציה הלאומיים לשמירה על הסביבה הימית הסובבת אותה והמערכות האקולוגיות הייחודיות שמתקיימות בה.
בשנת 2016 קבעה הממשלה אזור ימי רחב־היקף ומוגן בשם Niue Moana Mahu, המשתרע על כ־40% מהאזור הכלכלי הבלעדי (EEZ) של המדינה ונחשב לשטח בו נאסר לחלוטין דיג או ניצול מסחרי.
יתרת המים הכלכליים מנוהלת במסגרת Niue Nukutuluea Marine Park, כאזור מרובה שימושים במסגרת תוכנית ניהול ימית מרחבית וכוללת.
בשנת 2023 השיקה ניואה את מיזם אגרות התחייבות לשימור האוקיינוס (Ocean Conservation Commitments), פרי שותפות בין ממשלת ניואה לארגון מגזר שלישי Tofia Niue.
זהו מנגנון מימון אקלימי חדשני שנועד לתמוך בפעילויות שוטפות של שימור ימי, ניטור סביבתי, חינוך סביבתי, הגברת החוסן האקלימי ופיתוח כלכלה כחולה בת־קיימא.
באופן ספציפי, כל אגרת התחייבות לשימור האוקיינוס (OCC) מממנת הגנה על קילומטר רבוע אחד של מים טריטוריאליים לתקופה של 20 שנים, בעלות של 250 דולר ניו־זילנדי ליחידה.
רוב האוכלוסייה שוכנת בחלקו המערבי, ליד הבירה אלופי.
האוכלוסייה באי היא אוכלוסייה נוצרית אדוקה, תוצאה של הקולוניאליזם הבריטי.
בשנת 1966 היה האי בשיא פריחתו הדמוגרפית ומנה כ-5,300 תושבים.
מאז, יורד מספר התושבים בעקביות והריבוי הטבעי אינו מדביק את פער ההגירה השלילי.
רוב ההגירה היא לניו זילנד, שבה היא נאמדת כיום בכ-20,000 ניואנים וצאצאיהם.
בסקר דמוגרפיה ומשקי בית שנערך בשנת 2011 נמצא כי 1,460 תושבים מתגוררים דרך קבע על האי (722 גברים, 738 נשים), כ-650 (~40%) תושבים באלופי הבירה (על שני חלקיה דרום וצפון) ויתרת 60% התושבים מתגוררים ב-12 כפרים בהיקף האי.
בשנת 2017 אוכלוסיית האי כללה 1620 תושבים.
קבלת העצמאות, פתיחת שדה התעופה ואפשרות הגירה בלתי מותנית לניו זילנד (ואוסטרליה במידת מה) האיצו את הירידה במספר התושבים ומגמה זו ניכרת החל משנת 1974, שיעור ההגירה הוא כ-3% שלילי לשנה, עקבי ומתמשך.
כלכלת האי קטנה ביותר ומתבססת על עבודות ממשלתיות ועל מטעים משפחתיים.
המטבע של ניואה הוא הדולר הניו זילנדי.
מקור ההכנסה העיקרי של האי הוא מימון חוץ שמגיע מניו זילנד ומאוסטרליה.
ניואה גם מנפיקה בולים המוסיפים להכנסת המדינה וסוחרת בסיומת האינטרנט שהוקצתה לה - nu.
בית החולים המרכזי Niue Foou Hospital מעניק שירותים רפואיים בסיסיים ומשניים, ובמקרים מורכבים מועברים חולים לטיפול בניו זילנד.
לפי נתוני ארגון הבריאות העולמי (WHO) לשנת 2025, כ־61% מהאוכלוסייה סובלים מהשמנת יתר וכ־10% חיים עם סוכרת.
בנוסף, 92% מתושבי ניואה אינם צורכים די פירות וירקות.
בניואה פועל בית ספר יסודי אחד ותיכון יחיד המקיים פעילות חינוכית ערכית עם מורי המקום וארגון פעילות העשרה מגוונת, תוך הטעמה של ערכי התרבות הניואנית.
כמו כן פועלת באי שלוחה של אוניברסיטת דרום האוקיינוס השקט (University of the South Pacific – USP), הממוקמת בבירה, אלופי.
הקמפוס כולל ספרייה אקדמית ובה כ־1,500 כותרים, ומספק שירותי הוראה ולימוד מרחוק לסטודנטים מקומיים.
בכפרי ניואה מתקיימים לאורך השנה אירועי קהילה ופסטיבלים המשקפים מסורות פולינזיות מקומיות — ריקוד, אוכל, אומנויות וספורט — והם מהווים רכיב מרכזי בחוויית המבקר.
פרטי האירועים והחגים מתעדכנים בלוח האירועים הרשמי של התיירות בניואה.
בניואה אין מערכת תחבורה ציבורית מאורגנת, והניידות באי מתבצעת בעיקר באמצעות כלי רכב פרטיים ואופנועים.
באי אין רמזורים כלל, והוא נמנה עם המדינות הבודדות בעולם שאין בהן אף רמזור.
בשל מיעוט האוכלוסייה ועומסי התנועה הנמוכים, התנועה מתנהלת בבטחה ללא צורך בבקרת צמתים ממוחשבת.
באי פועל נמל תעופה יחיד – נמל התעופה הבין-לאומי ניואה – המקיים טיסות סדירות לניו זילנד.
ה"ניו ריפבליק" הוא שבועון אמריקני דעתני, המופץ מדי שבוע בתפוצה של בין 40,000 - 65,000 עותקים.
ה"ניו ריפבליק" נוסד על ידי הרברט קרולי וולטר ליפמן שנעזרו כלכלית בדורותי פיין ויטני ובעלה, וילאד סטרייט, שזכו בעיקר הבעלות על העיתון.
ב-7 בנובמבר 1914 יצאה לאור המהדורה הראשונה של העיתון.
קו העריכה היה ליברלי ופרוגרסיבי ועסק רבות בתיעוש שפקד את ארצות הברית החל מסוף המאה ה-19 ובהשלכותיו על החברה האמריקנית.
חלקו של השבועון בעיצוב דעת הקהל והלך הרוח הפרוגרסיבי בקרב הממשל האמריקני נחשב גדול.
במהלך מלחמת העולם הראשונה דחק ה"ניו ריפבליק" לכניסת ארצות הברית למלחמה לצד מדינות ההסכמה.
לאחר המלחמה ראה השבועון בעין יפה את צמיחת המשטר קומוניסטי בברית המועצות.
קו זה נמשך גם לאחר מלחמת העולם השנייה כאשר השבועון ביקר את האופוזיציה לשלטונות הקומוניסטיים שהשתלטו על מדינות מזרח אירופה.
עם תחילת המלחמה הקרה, ועזיבתו של העורך הנרי וואלאס, השתנתה גישתו של השבועון והוא החל מבקר את מדיניותה של ברית המועצות.
במהלך שנות ה-50 ביקר השבועון את המקארתיזם ורדיפת הקומוניסטים בארצות הברית.
במהלך שנות ה-60 התנגד המגזין למלחמת וייטנאם אולם בו בזמן תקף את השמאל החדש.
ב-1975 נקנה השבועון בידי מרטין פרץ, מרצה מאוניברסיטת הרווארד למדעי החברה.
פרץ, יוצא השמאל החדש, עזב את התנועה על רקע תמיכתה בתנועות שחרור לאומניות שונות, ביניהן הארגון לשחרור פלסטין.
תחת פרץ החל העיתון לנקוט קו יותר פרו-אמריקני, פרו-ישראלי, בעד מדיניות חוץ אמריקנית נוקשה יותר וכלכלית לנטות לכיוון נאו ליברליזם.
במהלך שנות ה-80 תמך העיתון בנשיא ארצות הברית רונלד רייגן ובמאבקו בקומוניזם.
במהלך שנות ה-90 תמך העיתון במלחמת המפרץ, מלחמת קוסובו והמלחמה בבוסניה.
תמיכה זאת הייתה בשם האמונה בהתערבות במשברים הומניטריים ובצורך להשתמש בכוח האמריקני על מנת לקדם את קו המחשבה האמריקני בעולם.
החל משנת 2000 חלה ירידה עקבית ותלולה במספר הקוראים של העיתון.
ב-2007 מכר פרץ את חלקו בעיתון לקונצרן המדיה הקנדי קנווסט (Canwest).
רק כדי לקנותו מחדש, שנתיים מאוחר יותר ב-2009, ביחד עם שותפים.
החל ממרץ 2007 עבר ה"ניו ריפבליק" מספר שינויים וביניהם הפך לדו-שבועון.
ג'יי-ג'יי גולד הוא העורך של השבועון.
New Found Glory (ניו פאונד גלורי, שנקראו בעבר A New Found Glory) היא להקת פופ פאנק אמריקנית המושפעת מהארדקור, שהוקמה ב-1997 מקורל ספרינגס, פלורידה, וכרגע פועלת בקליפורניה.
ניו פאונד גלורי נוסדה באמצע 1997 כשג'ורדן פונדיק הזמר, צ'אד גילברט וסטיב קליין כגיטריסטים, איאן גרושקה כבסיסט וג'ו מורנו כמתופף (שהוחלף על ידי סיירוס בולוקי לאחר פרסומם).
שם הלהקה, A New Found Glory, הייתה רעיון של פונדיק וקליין כשעבדו ב"Red Lobster", אבל אחר כך הורידו את ה-A מכיוון שלמעריצים רבים הייתה בעיה למצוא את האלבומים שלהם בחנויות.
הלהקה יצאה לסיבובי הופעות מוקדמים, שכללו הופעות עם להקות מקומיות כמו "The Vacant Andys".
הלהקה הקליטה את הסיגנל הראשון שלה, " It's All About the Girls", בחברת התקליטים פידל (Fiddler Records) ביוני 1997. ההופעות החיות המלהיבות של הלהקה קידמו את מכירות הסינגל.
עם הזמן, הכוח של ההופעות החיות עזר לבנות קהל מעריצים חזק.
האלבום הראשון של הלהקה, "Nothing Gold Can Stay", שוחרר בחברת התקליטים יולוג'י (Eulogy Recordings).
להקה פופולרית באותו הזמן, מידטאון ("Midtown"), שמעה את האלבום של הלהקה ונתנה ממנו עותק לסטפני ריינס מתקליטי דרייב-ת'רו (Drive-Thru Records.
היא אהבה את מה שהיא שמעה והלהקה הוציאה לאור שוב את אלבום הבכורה שלה ב-1999 בדרייב-ת'רו.
ב-28 במרץ 2000, הוציאה הלהקה מיני-אלבום, "From the Screen to Your Stereo", שכלל גרסאות כיסוי לשירי נושא של סרטים בסגנון "Me First and the Gimme Gimmes".
כתוצאה מהפופולריות שלהם שתפסה תאוצה, וחלוקת העסקה שדרייב-ת'רו עשו עם MCA, שהרשתה ל-MCA לקחת כל להקה של דרייב-ת'רו, הלהקה הוחתמה ב-MCA.
אלבומם הראשון באורך מלא - שנקרא על שמם - יצא ב-MCA בשנת 2000 והיה הראשון לעשות רושם במצעד הבילבורד והגיע למקום ה-107 מתוך 200 ובמצעד ה"Heatseeker" הגיע למקום הראשון.
הסינגל הלהיט מתוך האלבום, "Hit or Miss", הגיע למקום ה-15 במצעד הסינגלים של הרוק בארצות הברית.
אלבומה המצליח ביותר של הלהקה יצא ב-2000 תחת השם New Found Glory, ונחשב לאלבום פופ-פאנק ידוע בקרב חובבי הסצנה.
אלבום זה כלל שירים, כמו: Better off dead, Dressed to kill ו-Hit or miss ועוסק רובו ככולו בעניינים שבינו לבינה ובאהבות נעורים.
פרופיל הלהקה גדל ב-2001 בעקבות סיבוב ההופעות של בלינק-182. הלהקה הקליטה את האלבום "Sticks and Stones" ב-2001 והוא יצא ב-2002. Sticks and Stones הוכיח את הפריצה הגדולה שלהם כשהגיע למקום ה-4 במצעד הבילבורד ומכר כ-91,000 בשבוע הראשון ליציאתו.
במאי 2004 יצא אלבומה הרביעי של הלהקה Catalyst, שכלל את הלהיט All downhill from here.
ב-19 בספטמבר 2006 יצא האלבום החמישי Coming Home.
ב-18 בספטמבר 2007, הוציאה הלהקה אלבום גרסאות כיסוי נוסף אשר נקרא " From the Screen to Your Stereo Part II" כהמשך למיני-אלבום " From the Screen to Your Stereo".
ב-18 במרץ 2008, יצא אלבום אוסף של הלהקה אשר נקרא "Hits".
ב-29 באפריל 2008, הוציאה הלהקה את המיני אלבום " Tip of the Iceberg" אשר כלל 6 שירים.
אלבומם הבא של הלהקה, Not Without A Fight, יצא לאור בארצות הברית ב-10 במרץ 2009, והופק על ידי מארק הופוס.
באוקטובר 2011 יצא לאור אלבומם Radiosurgery שכלל 15 שירים באורך מלא.
השיר הראשון נקרא, כשם האלבום, Radiosurgery.
ב-2014 הם הקליטו והוציאו אלבום נוסף בשם Resurrection, ב-2017 אלבום בשם Makes me sick וב-2020 אלבום אולפן מלא נוסף בשם Forever + Ever x Infinity.
ניוארק היא העיר הגדולה ביותר במדינת ניו ג'רזי, ארצות הברית, ועיר המחוז במחוז אסקס.
היא מכונה עיר הלְבֵנים .
לשכת מפקד התושבים של ארצות הברית העריכה, בשנת 2020, שבניוארק חיים כ-311,000 תושבים.
זוהי העיר ה-68 בגודלה בארצות הברית.
ניוארק ממוקמת 8 קילומטר בקירוב ממערב למנהטן, ניו יורק, מיקומה ליד האוקיינוס האטלנטי אפשר את הקמת מפעל הנמל שלה, נמל ניוארק, נמל התובלה העיקרי במפרץ ניוארק ושל נמל ניו יורק.
בניוארק קיים נמל התעופה ליברטי, שהיה שדה התעופה הפעיל הראשון באזור מטרופולין ניו יורק וכיום הוא אחד העמוסים בארצות הברית.
ניוארק הוקמה בשנת 1666 על ידי פוריטנים בהנהגת רוברט טריט ממושבת ניו הייבן על שטח מוקף ביצות.
המתיישבים הוכרחו לעזוב את ארצם, מפני שנתנו מחסה לשופטים שברחו למושבת ניו הייבן לאחר שדנו את צ'ארלס הראשון למוות.
בשנת 1713 קיבלה העיר צ'ארטר מלכותי, ורק בשנת 1836 הפכה רשמית לעיר כאשר סיפחה לעצמה מספר עיירות מסביב.
העיר גדלה במהלך המאה ה-19, אך היה קושי רב לבנות ולפתח את האזור בגלל הביצות הרבות שהיו מסביב לעיר.
לקראת סוף המאה ה-19 ובתחילת המאה ה-20 ייבשו את רוב הביצות באזור, מה שגרם לפיתוח מהיר של האזור והפיכתו לאחד הצפופים בארצות הברית.
ניוארק משתרעת על פני שטח של 62.5 ק"מ מרובעים, והיא נחשבת לאחת הערים הצפופות ביחס של תושבים לשטח בכל רחבי ארצות הברית.
העיר מוקפת בשטח עירוני מכל הכיוונים חוץ ממזרח, שם נמצא 'מפרץ ניוארק'.
מצפון לה שוכנות איסט אורנג', וקרני, ממערב אירבינגטון ומדרום אליזבת.
ממזרח מפרץ ניוארק ונהר המפריד בינה לג'רזי סיטי.
ניוארק שוכנת באזור הצפוני ביותר בצפון אמריקה בו שוכן האקלים הסובטרופי-גשום.
המאפיין של האקלים הזה הוא חורף קר מאוד וקיץ חם מאוד עם לחות גבוהה.
הטמפרטורה הממוצעת בחורף היא 0.4C- והטמפרטורה הממוצעת בקיץ היא 25C.
מוזיאון ניוארק הוא המוזיאון הגדול ביותר במדינת ניו ג'רזי.
המוזיאון כולל בתוכו מוצגי אומנות אמריקאים, מתחם מיוחד לתצוגות הקשורות למדע, מוזיאון ילדים, מוזיאון האש, בית הפסלים ומצפה כוכבים.
הספרייה העירונית כוללת יותר ממיליון ספרים בתחומים שונים.
בשנת 2007 נפתח 'המוזיאון היהודי של ניוארק' בתוך בניין בית הכנסת הוותיק והגדול ביותר בעיר שנבנה בשנת 1923.
בעיר יש מספר רב של מכללות ואוניברסיטאות: המכון הטכנולוגי של ניו ג'רזי, קמפוס של אוניברסיטת ראטגרס, בית ספר למשפטים, בית ספר לרפואה ורפואת שיניים, מכללת מחוז אסקס וקמפוס של אוניברסיטת ברקלי.
רוב האוניברסיטאות ממוקמות ברובע האוניברסיטאות במרכז העיר.
הקהילה היהודית בניוארק מונה כ-10,000 תושבים.
יש בעיר מוזיאון המוקדש ליהדות ניוארק ובו פועל בית הכנסת המרכזי.
בשנת 1996, מגזין טיים כינה את ניוארק כעיר המסוכנת בארצות הברית ובירת הרצח של צפון מזרח ארצות הברית.
עם זאת, מאז שנת 2002 חלה צניחה חדה בפשיעה ובמספר מקרי הרצח, בעקבות פעילות מתוגברת של המשטרה, שיפור פני העיר מבחינה חזותית והשקעה בחינוך.
בשנת 2010 ירדה ניוארק למקום ה-23 במדד מפוקפק זה, וכיום העיר נחשבת לבטוחה הרבה יותר מבעבר.
בשנים האחרונות העירייה שמה דגש על חזות פני העיר, כאשר מבוצעים פרויקטים של פינוי-בינוי ופינוי-פיצוי בשכונות המוזנחות.
ניוארק נהנית מפעילות ספורטיבית ענפה בכל התחומים.
קבוצות רבות בה מייצגות אותה בגאווה בליגות הבכירות.
קבוצת הניו ג'רזי דווילס משחקת בליגת NHL, הליגה הבכירה של ההוקי קרח, ניו ג'רזי נטס ליגת ה-NBA בכדורסל שיחקה בעיר באופן זמני בשנים 2010–2012, ניו יורק רד בולס משחקת בליגת MLS בכדורגל, ניו יורק ליברטי משחקת בליגת ה-WNBA בכדורסל נשים וניוארק בירס משחקת בליגת Can-Am League בבייסבול.
ניואיה קראסטוס (בגעז: ንዋየ ክርስቶስ נוויה כרסתוס) היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב.
קראסטוס נולד בשם "קונסטנטינוס" והיה בנו בכורו של הקיסר עמדה ציון הראשון מאשתו הראשונה בלנה סבא.
ירש את אביו כאשר נפטר ב-1344 תחת השם "ሰይፈ አርድ סאיפה ארד".
לאחר מות אביו, הסכים ניואיה קראסטוס להפצרות של אבונה יעקב השלישי לקיים את ההבטחה שנתן אביו לחיות חיי מונוגמיה שלא כמו הקיסרים הקודמים שדגלו בפוליגמיה, אולם, במהלך השנים הוא הפר את ההבטחה ונשא שלוש נשים.
במשך שלטונו של עלי אבן סאבר אד-דין התמרדה שושלת וולאשמה.
בתגובה פתח ניואיה קראסטוס במערכה צבאית בגבול המזרחי של אתיופיה בשטחים של אדאל ויפאט.
בגלל חוסר תמיכה מנתיניו, המרד של עלי אבן סאבר אד-דין לא הייתה מוצלח, והוא נלכד עם כל ילדיו, ואתיופיה הרסה את יפאט כמדינה עצמאית.
ניואיה קראסטוס אסר את עלי אבן סאבר אד-דין וילדיו חוץ מאחמד אבן עלי, שמונה למושל יפאט.
אחרי שמונה שנים עלי אבן סאבר אד-דין שוחרר מבית הסוהר וחזר למשול.
אחמד אבן עלי ובניו האחרים הודחו מכסאם, ונדרשה התערבותו הישירה של הקיסר האתיופי לצורך השבת אחמד אבן עלי לתפקידו.
חרף פעולותיו המוקדמות כנגד הכנסייה האורתודוקסית האתיופית, לקראת סוף תקופת מלכותו הוא עזר לפטריארך אלכסנדריה מארק הרביעי, שנכלא על ידי אל-סאליה, סולטאן מצרים.
ניואיה קראסטוס כלא את כל הסוחרים המצריים בממלכתו, ופנה לעבר מצרים בראש צבא.
על פי המסורת שבעל פה הפטריארך שוחרר והקיסר חזר לממלכתו.
ניואיה קראסטוס חזר, אך השאיר את המשלחת לחסום אורחים בלתי רצויים.
ניואיה קראסטוס הוא הקיסר אשר בנה מחדש את בנין הכנסייה העתיקה דאברה יגזיבהר הנמצא באגם האיק.
הכנסייה נגזלה ונשרפה על ידי אחמד אבן איברהים אל-גאזי בשנת 1531.
ניואיה מריאם היה קיסר האימפריה האתיופית בשיא תקופת תור הזהב.
בנו של הקיסר ניואיה קראסטוס, יירש את אביו כאשר נפטר ב-1372 תחת השם "וודאם אספר" והיה ידוע גם בכנוי "גרמה אספר".
במשך מלכותו, חאק אד-דין השני משושלת וולאשמה הצליחה להביא תחת שליטתה של יפאט הנמצאת על הגבול הדרום-מזרחי של אתיופיה ב-1376 פשיטות על האימפריה האתיופית.
ההיסטוריה המלכותיות מציינת שהיה ידוע מעט על ניואיה מריאם, והוא נפטר ללא התעניינות.
על פי המסורת מריאם הודח על ידי אחיו הצעיר דווית הראשון ב-1382 ומת באותה שנה, נקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט.
קלוב אתלטיקו ניואל'ס אולד בויס (בספרדית: Club Atlético Newell's Old Boys) הוא מועדון ספורט ארגנטינאי המוכר בעיקר בזכות מחלקת הכדורגל שלו.
במועדון גדלו רבים משחקניה הגדולים של ארגנטינה, ביניהם ליונל מסי.
הקבוצה היא אחת משתי הנציגות הבכירות של העיר רוסאריו, בנוסף לרוסאריו סנטרל ובין שתי הקבוצות ישנה יריבות גדולה.
המועדון נוסד ב-3 בנובמבר 1903 על ידי תלמידים לשעבר מהבית ספר האנגלי ברוסאריו כהוקרה למורה ומאמנם יצחק ניואל.
ב-1974 זכה המועדון בפעם הראשונה בתולדותיו באליפות אחרי שזכתה בטורניר ה"מטרופוליטנו".
תקופת השיא מבחינת המועדון הייתה בין השנים 1987 עד שנת 1992 אז זכתה הקבוצה בשלוש אליפויות והעפילה פעמיים לגמר גביע ליברטדורס.
אחד המאמנים הבולטים באותן שנים היה מרסלו בייאלסה.
הקבוצה משחקת במדים שחורים-אדומים הלקוחים מדגלי גרמניה ובריטניה וזאת בשל מוצאו הבריטי של יצחק ניואל ומוצאה הגרמני של אשתו.
הקבוצה מכונה "המצורעים" וזאת מכיוון שהמועדון קידם משחק צדקה להקמת מרפאה לטיפול בצרעת בשנות ה-20.
היריבות בין ניואל'ס לרוסאריו סנטרל, הנציגה השנייה של העיר רוסאריו בליגה הארגנטינאית היא אחת היריבויות הוותיקות והטעונות בכדורגל הארגנטינאי.
משחקי הדרבי ("קלאסיקו") בין שתי הקבוצות מושכים קהל רב ולעיתים גוררים אף מעשי אלימות.
"הקלאסיקו של רוסאריו" נחשב לאחד החשובים בכדורגל הארגנטינאי, והוותיק מביניהם (המשחק הרשמי הראשון נערך ב-18 ביוני 1905).
הקבוצה משחקת באצטדיון מרסלו בייאלסה אשר נבנה ב-1911 אך עבר שיפוץ מסיבי ב-1979 וב-1997. האצטדיון מכיל מקום ל-42,000 אוהדים.
גביעים לאומיים - 3 (קופה דה אונור 1911, קופה ד"ר קרלוס איבארגורן 1921, קופה אסקובר 1949)
בטורניר האפרטורה של שנת 2009 נאבקה ניואל'ס אולד בויס על האליפות עד המחזור האחרון אך בסופו של דבר הפסידה אותה לבאנפילד.
לפני המחזור האחרון הייתה ניואל'ס אולד בויס במקום השני עם שתי נקודות פחות מבנפילד, אך הפסידה במשחק האחרון בתוצאה 2:0 לקבוצת סן לורנסו.
+שיאני ההופעותשחקןהופעות חרארדו מרטינו505 נורברטו סקופוני407 חואן מנואל ליופ399 פביאן בסואלדו307 חוסה ברטה299 לוקאס ברנרדי298 סרחיו אלמירון297 חוליו סלדניה292 סנטיאגו סנטמריה291 רוקה אלפארו287 חורחה פאוטסו276
+שיאני השעריםשחקןשערים ויקטור ראמוס104 סנטיאגו סנטמריה90 אלפרדו אוברטי89 רוקה אלפארו73 רנה פונטוני68 סרחיו רובלס67 סרחיו אלמירון62 מקסי רודריגס62 חוסה קנטלי60 איגנסיו סקוקו60 אריאל קוסוני58 מריו סנבריה56
ניואל ויליאם בנקס , שחקן דמקה ושחמטאי אמריקאי.
בנקס שיחק את משחק הדמקה העיוור הראשון שלו בגיל חמש שנים ושישה חודשים, במועדון השחמט של דטרויט.
בשנת 1947, בגיל 60, שיחק במשך 45 ימים רצופים, ארבע שעות בכל יום, 1,387 משחקי דמקה עיוורים, ניצח 1,331, סיים בתיקו 54 והפסיד רק בשני משחקים, זאת כאשר כל העת שיחק שישה משחקים במקביל.
בנקס קבע גם שיא מהירות במשחק דמקה עיוור, כאשר שיחק 62 משחקים בתוך ארבע שעות, ניצח 61 וסיים אחד בתיקו.
בנקס היה אלוף העולם בדמקה בשנים 1922-1917 (הפסיד לרוברט סטיוארט) ופעם נוספת בשנים 1933-1932.
בנקס שיחק גם שחמט, והיה אחד מהשחקנים הבודדים שהיה אמן בשני המשחקים.
בתחרות הזמנה שהתקיימה בשיקגו בשנת 1926, ניצח בנקס את יצחק קשדן ואת אלוף ארצות הברית פרנק מרשל וסיים בתיקו עם אלוף קודם של ארצות הברית ג'קסון שוואלטר, שמואל פקטור ואוסקר חאייס.
ניוגטי פאייאודבר (בהונגרית: Nyugati pályaudvar, מילולית: תחנת הרכבת המערבית) היא תחנת רכבת מרכזית בבודפשט, לצד תחנת הרכבת המזרחית (קלטי; Keleti pályaudvar) ותחנת הרכבת הדרומית (דלי; Déli pályaudvar).
התחנה נמצאת בצפון פשט, על השדרה הגדולה", בכיכר הנושאת את שמה.
התחנה, שהוקמה ב-1875 על ידי חברת אייפל הצרפתית (מקימת מגדל אייפל), ניצבת על מקומה של תחנת הרכבת הראשונה בבירה ההונגרית.
התחנה ההיסטורית הוקמה ב-1846 ושירתה את קו הרכבת בודפשט-ואץ.
היא נהרסה לצורך הרחבת השדרה והקמת התחנה הנוכחית.
התחנה נחנכה ב-28 באוקטובר 1877, שמה "המערבית" נגזר משמה של חברת הרכבות האוסטרו הונגרית ולא ממיקומה הגאוגרפי.
התחנה בנויה באופן סימטרי משני מבני אבן שביניהם מתנשא מבנה ברזל וזכוכית בצורת גג משולש.
הכניסה מן הרחוב נעשית מבעד לאכסדרת עמודים מפורזלים.
מעל למרכז הכניסה הראשית מוצב שעון גדול.
התחנה משרתת רכבות פנים, בקווי "עיקול הדנובה" (סנטאנדרה-וישגראד-אסטרגום) ופנים המדינה (ואץ; סולנוק-סגד; קצ'קמט).
כן משרתת התחנה את קו הרכבת ממרכז הבירה אל נמל התעופה פרנץ ליסט (לשעבר פריהייד').
כיכר התחנה (המכונה כיכר ניוגטי) וסביבתה הפכו למרכז תחבורתי, עם תחנה סופית/מרכזית למספר קווי אוטובוס ותחנה בקו M3 של הרכבת התחתית של בודפשט.
ניו ריצ'מונד היא עיירה במדינת ויסקונסין בארצות הברית.
ניו ריצ'מונד נוסדה בשנת 1857. ב-12 ביוני 1899 הכה טורנדו מהדרגה החמורה ביותר את העיירה.
הטורנדו החריב את הרחוב הראשי של העיירה ואת חלקה המזרחי, כתוצאה מכך נספו 117 אנשים.
הרחוב הראשי שוקם לאחר חמישה חודשים.
התפלגות אוכלוסיית העיירה לפי גזע היא 95.1% לבנים, 1.1% אפרו-אמריקאים, 0.8% אינדיאנים, 1.4% אסיאתים, ו-0.9% ממוצאים מעורבים.
היספנים מהווים כ-0.7% מאוכלוסיית העיר.
בניו ריצ'מונד שלושה בתי ספר יסודיים, חטיבת ביניים ובית ספר תיכון.
בעיר קיימים גם 12 מבני מוזיאון אשר עומדים לרשות התושבים בימים שני עד שישי.
ניובה הייתה בתם של טנטלוס ודיונה במיתולוגיה היוונית.
הייתה אשתו של אמפיון מלך תבאי, וילדה לו שבעה בנים ושבע בנות.
המיתולוגיה מספרת שניובה חטאה בחטא ההיבריס כלפי לטו, אמם של התאומים ארטמיס ואפולו.
ניובה טענה כי היא טובה מלטו, מפני שילדה שבעה בנים ושבע בנות, בעוד שלטו ילדה רק זוג תאומים.
היא לגלגה באומרה שבנה של לטו "יפה כמו אשה", ובתה עוסקת במקצוע גברי - ציד.
נקמתם של אפולו וארטמיס לא איחרה לבוא: אפולו הרג את כל בניה של ניובה כשהשתתפו במשחקים אתלטיים, וארטמיס הרגה את כל הבנות.
ניובה, שעולמה חרב עליה בן רגע, נמלטה להר סיפליון באסיה הקטנה ובכתה נוראות, עד שהפכה בידי זאוס לסלע הגונח כשדורכים עליו.
על שמה של ניובה כונה היסוד ניוביום.
היסוד התגלה ביחד עם מרבצי היסוד טנטלום, שכונה על שמו של טנטלוס, אביה של ניובה.
האסטרואיד 71 Niobe שהתגלה על ידי רוברט לות'ר ב-1861 נקרא על שמה.
הלהקה נוסדה ב-1984 על ידי המפיק מוריס סטאר.
היא כוללת את האחים ג'ורדן וג'ונתן נייט, ג'ואי מקינטייר, דוני וולברג ודני ווד.
ב-1986 יצא אלבום הבכורה של הלהקה, "New Kids on the Block", אך הסינגלים מתוכו לא זכו להצלחה.
ב-1990 הגיעה הלהקה לשיא הפופולריות שלה, לאחר יציאת האלבום "Step by Step", שנמכר בכ-20 מיליון עותקים והגיע למעמד של אלבום פלטינה משולש.
מחצית משירי האלבום נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם.
בתקופה זו הופיעו חברי הלהקה בכ-200 הופעות בשנה.
ההכנסות ממכירת מוצרים נלווים (כגון חולצות, בובות וכפתורים עם סמל הלהקה ודמויות חבריה) הגיעו לכ-400 מיליון דולר ב-1991.
ב-1992 הואשמה הלהקה על ידי גרגורי מקפירסון, אחד המפיקים, כי היא משתמשת בליפ-סינק (התאמת שפתיים לקול) של המפיק הראשי, מוריס סטאר, במהלך הופעותיה.
הלהקה קטעה את סיבוב ההופעות והתארחה בתוכנית טלוויזיה בה שרו בשידור חי ולא היה שימוש בליפ-סינק, אך בראיון שנערך לאחר מכן הודו חבריה כי לעיתים הם משתמשים בהקלטות-רקע בחלק מהופעותיהם.
מקפירסון והלהקה הגישו תביעות משפטיות הדדיות, אך הסירו אותן לאחר מספר חודשים.
בתקופה זו התגלעו קשיים וחיכוכים בקרב חברי הלהקה, והם נפרדו מסטאר.
במקביל חלה ירידה במכירות, בין השאר בשל שינויים באופנה המוזיקלית, שנטתה לכיוון ראפ וגראנג'.
ב-1994 יצא אלבומם "Face the Music", שכמעט כל שיריו נכתבו או הופקו על ידי חברי הלהקה עצמם.
מתוכו יצאו הסינגלים "Dirty Dawg" ו-"Never Let You Go", אך דירוגיהם במצעדי הסינגלים היו נמוכים.
למרות מספר ביקורות חיוביות על האלבום, מכירותיו היו נמוכות.
גם מכירות הכרטיסים להופעות ירדו, והלהקה הופיעה באולמות קטנים יותר.
בהמשך אותה שנה עזב ג'ונתן נייט את הלהקה לאחר מספר התקפי פאניקה וחרדה, וזמן קצר אחר כך החליטו ארבעת החברים הנותרים לפרק את הלהקה.
בהמשך נעשו מספר ניסיונות לאיחוד, אך רק ב-2007 הקליטו חברי הלהקה ביחד בסתר אלבום חדש, "The Block", שיצא ב-2008 ולווה במסע הופעות.
ב-2011–2012 יצאו למסע הופעות משותף עם להקת הבנים בקסטריט בויז, והוציאו את האלבום המשותף "NKOTBSB", שכלל להיטים של כל אחת מהלהקות וכן שני שירים חדשים שהקליטו שתיהן יחדיו, "All in My Head" ו-"Don't Turn Out the Lights".
שתי הלהקות זכו לכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-2013.
ב-17 במאי 2024 הוציאה הלהקה את אלבום האולפן השמיני שלה, Still Kids.
האלבום כולל שיתופים פעולה עם די ג'יי ג'אזי ג'ף וטיילור דיין.
הוא הגיע למקום ה-56 במצעד הבילבורד 200.
ניואפו (בטונגאית: Neiafu) היא העיר השנייה בגודלה בטונגה.
אוכלוסיית העיר מונה 5,768 אנשים על פי מפקד שנערך ב-2011. העיר ממוקמת על חופו הדרומי של האי ואואו (Vava'u), שהוא האי הראשי של קבוצת איים באותו שם בצפון טונגה.
מצפון-מערב לעיר מתנשא הר טלאו (Talau) שפסגתו שטוחה וגובהו 131 מטרים מעל פני הים.
ניואפו היא המרכז המנהלי של קבוצת איי ואואו ופועלים בה משרדי ממשלה, בנקים, בתי ספר, תחנת משטרה ובית חולים.
העיר גם מהווה מרכז תיירותי חשוב ויאכטות רבות עוגנות בה.
ניואפואו (בטונגאית: Niuafo'ou – "אגוזי קוקוס חדשים רבים") הוא האי הצפוני ביותר בטונגה.
זהו אי געשי בשטח של 15 קמ"ר ואוכלוסייתו מנתה 523 תושבים על פי מפקד 2011.
ניואפואו ממוקם בדרום האוקיינוס השקט בין פיג'י לבין סמואה.
האי הוא הר געש שעדיין פעיל.
שמות נוספים של האי הם: "אי התקווה הטובה" (Good Hope) ו"אי הפחית" (Tin Can).
השם האחרון מקורו בעובדה שלאי אין נמל טבעי ולא רציף, ועקב כך הדואר לאי היה מגיע על ידי שחיינים שנשאו איתם חבילות דואר חתומות בתוך קופסת ביסקוויטים שהושלכו מתוך הספינות שעברו במקום.
האי הוא הר געש הממוקם על רכס תת-ימי במרחק של 190 ק"מ ממערב לקו הרי הגעש האחרים של טונגה.
שפתה של הקלדרה בגובה של 120 מטרים ובשיאה היא מגיעה לגובה של 250 מטרים.
קו החוף סלעי ותלול ולאורכו פזורים חופים מעטים שהחול שלהם שחור.
מקום הנחיתה היחידי על חופי האי נמצא בקצהו של ערוץ לבה במערב האי.
כל הכפרים נמצאים בצפון ובמזרח.
בצפון האי נמצאים כל המבנים הציבוריים כמו משרד הדואר, תחנת התקשורת ושדה התעופה.
בית הספר התיכון נמצא במזרח.
הטבעת ההיקפית של האי סוגרת על שני אגמים.
הגדול בהם נמצא בגובה של 23 מטרים מעל פני הים, רוחבו 4 ק"מ ועומקו 84 מטרים.
בתוך האגם שוכנים 3 איים ואיים נוספים שקועים מתחת למימיו ומבצבצים מעליהם כאשר מפלס המים יורד.
גבעות חול שוממות מפרידות בין אגם זה לאגם קטן יותר.
מדרונותיו הפנימיים של הר הגעש מיוערים וכן מדרונותיו החיצוניים בצדדיו המזרחיים והמערביים של האי.
הר הגעש של ניואפואו היה פעיל במשך אלפי שנים.
ב-1853 נחרב אחד מהכפרים באי ונהרגו 25 תושבים.
זרמי הלבה בהתפרצויות של 1912 ו-1929 החריבו כפר נוסף, חסמו את המעבר לנמל וחיסלו את הצמחייה במורדות המערביים של האי.
התפרצויות נוספות אירעו ב-1935, 1936, 1943 וב-1946. זו האחרונה הייתה התפרצות אלימה במיוחד עד כדי כך שתושבי האי נאלצו להתפנות לאי אאואה (ʻEua).
הראשונים מבין תושבי האי הורשו לחזור אליו ב-1958.
ניואפואו סומן כבר על המפות של מגלי הארצות ההולנדים וילם סכאוטן (Willem Schouten) ויאקוב לה מייר (Jacob Le Maire) במהלך מסעם סביב לכדור הארץ בשנת 1616. לאחר שלא עלה בידם ליצור קשר טוב עם תושבי האי ניואטופוטפו (Niuatoputapu), הם התקרבו לניואפואו בתקווה להצליח שם יותר.
הם קראו לו "אי התקווה הטובה".
בהגיעם לאי הם נתקלו במצוקים שחורים, ירוקים בחלקם העליון, בשפע של עצי קוקוס, בכמה בתים לאורך חוף הים ובכפר שלם במקום נחיתתם.
אך הם לא הצליחו לעגון את ספינתם והסתפקו בסחר חליפין מצומצם עם הילידים שהגיעו לספינתם בסירות הקאנו שלהם.
זמן מה היו יחסיהם עם הילידים על מי מנוחות, אך לאחר תקרית בה ניסו הילידים לגנוב את אחת מהסירות שלהם, הם נאלצו להשתמש בנשק חם.
כאמור, בין השנים 1946–1958 היה האי שומם וגם כששובו אליו תושביו, חלקם נשארו בגלות.
בינואר 2002 הוכה האי בסופת ציקלון שהרסה בתים רבים ואדם אחד נהרג.
ניו רושל היא עיר בדרום מזרח מדינת ניו יורק שבארצות הברית.
בשנת 1688, העיירה יושבה על ידי פליטים הוגנוטים (פרוטסטנטים צרפתים) שנסו על נפשם מרדיפות בצרפת בתקופתו של לואי הארבעה עשר.
רבים מהמתיישבים היו אמנים ובעלי מלאכה מהעיר לה רושל שבצרפת, מכאן בא שמה של העיר.
בשנת 2007, אוכלוסיית העיר מנתה 73,260 תושבים, העיר השביעית בגודלה מבחינת אוכלוסייה במדינת ניו יורק.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2010, גדלה אוכלוסיית העיר ל-77,062 תושבים.
ב-2008, האיגוד האמריקאי הרפואי להליכה (APMA) הכיר בעיר כאחת מ-100 הערים הטובות ביותר להליכה באמריקה והשנייה הטובה במדינת ניו יורק אחרי העיר ניו יורק.
בנובמבר 2008, המגזין הכלכלי-עסקי ביזנסוויק הכתיר את ניו רושל כמקום הטוב ביותר במדינת ניו יורק ובארצות הברית בכלל עבור גידול ילדים.
בשנת 1688, 33 משפחות הקימו את העיירה la Nouvelle-Rochelle (צרפתית: לה רושל החדשה).
פארק הדסון שבעיר הוא נקודת ההתיישבות המקורית של ההוגנוטים, בפארק עומדת אנדרטה שבה כתובים שמותיהם של המתיישבים.
31 שנים לפני כן, מכרו האינדיאנים את אדמתם לתומאס פל שבשנת 1689 תרם 25 קמ"ר עבור הקמת קהילה הוגנוטית.
מפקד האוכלוסין הראשון של העיירה היה בשנת 1790, באותה שנה התגוררו במקום 692 תושבים, מהם 136 היו אפרו-אמריקנים.
במהלך המאה ה-18, ניו רושל עדיין נשאר כפר צנוע שהחזיק בשפע של אדמות חקלאיות.
אולם, במאה ה-19, עם קצב הגידול המהיר של אוכלוסיית ניו יורק עקב הגירה בעיקר מאירלנד וגרמניה, עוד ועוד משפחות אמריקאיות עזבו את העיר ניו יורק לטובת מעבר לניו רושל.
אף על פי שאוכלוסיית ההוגנוטים הצטמקה במהירות באופן יחסי מבחינת בעלות על אדמות, עסקים, בנקים ותעשיות ייצור, הם שלטו בחיים הפוליטיים והחברתים בעיירה.
עד שנת 1900, אוכלוסיית ניו רושל מנתה 14,720 תושבים.
בשנת 1909, השחקן ומפיק הקולנוע, אדווין ת'אנהאוזר, הקים את חברת אולפני הקולנוע Thanhouser Film Corporation, מחברות הקולנוע היחידות שהוקמו בעיר.
בשנת 1930, אוכלוסיית ניו רושל הגיעה ל-54,000 תושבים, 10 שנים לאחר שהאוכלוסייה בעיר עמדה על 36,213 תושבים.
במהלך שנות ה-30 הייתה ניו רושל לעיר העשירה ביותר במדינת ניו יורק והשלישית בארצות הברית.
עד לסוף המאה, העיר פתחה בחידוש של מרכז העיר.
בשנת 1999, חלק ממרכז העיר שופץ ונבנה מחדש בעלות של 190 מיליון דולר, בשיפוץ, נבנה קומפלקס בידור המכיל בית קולנוע, מרכז IMAX, היכל הוקי קרח, מיני גולף, אזור קארטינג, מסעדות, בית מלון, מגה-סופרמרקט.
ניו רושל נמצאת בנקודה הדרום-מזרחית של מדינת ניו יורק.
העיר גובלת בפלהאם, פלהאם מנור, איסטצ'סטר וסקארסדייל מצפון ובממרונק ולארצ'מונט ממזרח.
העיר שוכנת 3.2 ק"מ צפונית לגבול העיר ניו יורק.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 34.3 קמ"ר.
לעיר יש צורה של משולש, בערך 16 ק"מ מצפון לדרום העיר ו-2 ק"מ ממזרח למערב העיר.
נכון למפקד האוכלוסין של ארצות הברית בשנת 2000, אוכלוסיית ניו רושל מנתה 72,182 תושבים, 24,275 משקי בית, ו-17,546 משפחות בעיר.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 2,692.7 נפש לקמ"ר.
היו בעיר 26,995 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 1,007 דירות לקמ"ר.
68% מהתושבים הם לבנים (מהם 47.9% לבנים שאינם היספנים), 19% אפרו-אמריקאים, 0.20% אינדיאנים, 4% אסייתים, 6% מגזע אחר ו-3% משני גזעים או יותר.
20% מכלל האוכלוסייה הם ממוצא היספני.
בשנת 2020 מנתה העיר 79,726 תושבים, מה שהפך אותה לעיר ה-7 בגודלה ולעירייה ה-22 בגודלה במדינת ניו יורק.
(בין הערים היה "קשר ידידותי" מאז 1910)
ניו פומבדיתא הוא שמו של שיר מאת נתן אלתרמן שנכלל במדורו "הטור השביעי" בשנת 1950. זהו כינוי שהטיח אלתרמן ביהדות ארצות הרווחה, ובפרט ביהודי ארצות הברית, שביקשו לקיים חיים בגלות ללא עלייה לארץ ישראל.
השם מורכב מהלחם של המילה ניו (new, חדש, וראשית השם ניו יורק) ופומבדיתא, עיר בבבל, בה התקיים יישוב יהודי בתקופת התלמוד ובה פעלה ישיבת פומבדיתא, שהפכה לסמל לחיים יהודיים מלאים בגלות ואף עלתה על ישיבות ארץ-ישראל.
זהו גם שם המדור בכינוס השני של שירי הטור השביעי, הכולל טורים בנושא שלילת הגלות.
אלתרמן העריך וכיבד מאוד את יהודי הגולה מארצות הקיפוח והמצוקה, הן מארצות האסלאם והן ממזרח אירופה ומבחינה זו תמך בגרסה מתונה של שלילת הגלות מאשר רוב בני תקופתו והשקפת עולמו, אותה ניתן לראות הן בטורי "הטור השביעי" והן ב"ליל תמורה", חלקו השישי של מחזור שירי "עיר היונה", המתייחסים לעולים בכבוד.
עם זאת סלד אלתרמן באופן חד ותקיף מציונות שאין עמה עלייה.
אלתרמן אימץ את נוסחת בן-גוריון שציונות משמעה עלייה וראה בתמיכה הפוליטית והכלכלית שמעניקים יהודי ארצות הברית למדינת ישראל תירוץ אפולוגטי לאי-הגשמה מעשית של הציונות.
בעקבות כך הטיח חיצי ביקורת אירוניים ביהודי ארצות הברית, הרואים בציונות רק תנועה של תמיכה במדינת ישראל ואינם מגשימים בגופם עלייה לארץ.
אלתרמן התקומם לנוכח הפער שבין יהודים המשוועים לעלות ממדינות נעולות ויהודי תקופת ההעפלה שלא יכלו לעלות עקב נעילת שערי הארץ, לבין יהודי מדינות הרווחה המסוגלים לעלות ללא קושי ואינם עושים זאת.
השיר התפרסם בדבר ב-28 ביולי 1950 כטור תשובה לטענת הציונות האמריקאית ש"יעודה ותפקידה של יהדות אמריקה – להיות מרכז שני לאומה, מחוץ למדינת-ישראל, כמו גולת בבל בשעתה", ציטוט אותו ייחס אלתרמן כלקוח "מן המחשבה הציונית בארצות הברית".
השיר נדפס שוב בשינויים קלים ב"הטור השביעי", ספר שני (תשי"ד), עמ' 69–70 וב"הטור השביעי, ספר ראשון" (תשל"ב), עמ' 239–241.
השיר לא היה ראשון מסוגו אלא השתלב במגמה כללית בין שירי הטור השביעי מאותה תקופה, שגינו את יהדות ארצות הרווחה שאינם עולים לארץ.
השיר הוא סאטירה חריפה ועוקצנית שבבסיסה הלעג להשקעה האינטלקטואלית אותה שמשקיעים יהודי ארצות הברית על מנת לתרץ מדוע אין לעלות.
ניו פרובידנס הוא האי המאוכלס ביותר באיי בהאמה ומתגוררים בו מעל ל-70% מאוכלוסיית המדינה.
כמו כן, באי שוכנת בירת האיים והעיר הגדולה בהם – נסאו.
האי משמש גם כמרכז הסחר המרכזי של האיים ויושבים בו מעל ל-400 בנקים וקרנות נאמנות.
כשני שלישים מהתיירות הנכנסת באיי הבהאמה מגיעים לניו פרובידנס.
אדמת האי מורכבת בעיקר מחול אלמוגים, והגובה המרבי בשטחו הוא כ-5 מטרים, מה שיוצר מקווי מים רבים באי.
אורכו הוא כ-34 קילומטרים ורוחבו הוא כ-11 קילומטרים.
באי מתגוררים קרוב ל-250,000 תושבים, 85% מהם שחורים, 12% לבנים ו3% היספנים, אסייתים ואחרים.
ממזרח לאי ממוקם האי אליוטרה וממערבו האי אנדרוס.
השם ניתן לאי על ידי מושלו מן המאה ה-16, שניצל מטביעת ספינתו וביקש להודות להשגחה השמיימית ששמרה עליו.
תוספת ה"ניו" (בעברית: חדש) ניתנה לו על מנת להבחין אותו מהאי פרובידנסיה הממוקם לחופי ניקרגואה.
האי מחובר בעזרת גשרים עם אי פרדייס בו פועל פארק מים ואתרי תיירות נוספים.
שליטיו הראשונים של האי היו הספרדים, שהגיעו אליו בתחילת המאה ה-16 בעקבות תגליותיו של כריסטופר קולומבוס.
למרות הבעלות עליו, הממשל הספרדי מעולם לא הביע עניין רב באי ניו פרובידנס או באיי הבהאמה בכלל.
הבירה נסאו הוקמה על ידי הבריטים ב-1666 והייתה ידועה כצ'ארלסטאון.
ב-1670 כבר התגוררו בעיר כ-900 אנשים, רובם סוחרי מלח, וסוחרים רבים אחרים עברו באי בדרכם מאיי טרקס וקייקוס ומהאי אינגואה.
העיר ידעה מצוקות רבות לאחר שהותקפה רבות על ידי אוניות צרפתיות וספרדיות והייתה יעד בולט לפשיטות של שודדי ים.
בסופו של דבר העיר נשרפה עד היסוד במתקפה ספרדית בשנת 1684. העיר ומבצר חדש הוקמו כשנתיים לאחר מכן על ידי מתיישבים בריטיים מהאי ג'מייקה, וב-1695 העיר נקראה בשמה הנוכחי נאסאו כהוקרה לבית אוראניה-נאסאו, אליו השתייך מלך אנגליה החדש ויליאם השלישי.
גם המבצר החדש נפגע קשות במתקפה ספרדית בשנת 1700 והוא ננטש לחלוטין ב-1703 לאחר מתקפה צרפתית-ספרדית נוספת.
בעקבות התערערות הכוח הצבאי באי, הוא הפך למקלט לשודדי ים, שהגיעו אליו בעקבות קרבתו למצרי פלורידה ולמעבר וינדוורד, בו עברו ספינות ספרדיות רבות שנשאו כסף, זהב ואוצרות טבע נוספים מהעולם החדש לעבר המולדת.
בשנת 1713 כבר התגוררו באי מעל ל-1,000 שודדים לצד 500 מתושביו המקוריים.
ב-1718 מונה מושל חדש לאי, אשר הביא לגירושם של שודדי הים.
בפברואר 1776, במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית כ-250 מארינס אמריקאים התקיפו את האי במטרה לשדוד את מצבורי הנשק שהיו בו.
בינואר 1782 כבשו האמריקאים את האי בסיוע ספרדי מקובה.
לאחר המלחמה הגיעו לאי מספר משפחות של לויאליסטים (מתיישבים מצדדי הממלכה המאוחדת) בתקווה להקים בו מחדש את המשקים החקלאיים שאבדו להם, אולם בעקבות מחסור במשקעים ואדמה לא פורייה הוא ננטש וחזר לבעלות הבריטית.
בשנות ה-20 של המאה ה-20 הפך האי לאתר נופש פופולרי בארצות הברית, במיוחד בעקבות חוק היובש שחל באותה התקופה.
ניובררזאורוס (שם מדעי: Niobrarasaurus) הוא סוג דינוזאור צמחוני בן לקבוצת האנקילוזאורים אשר חי באמריקה הצפונית לפני 87-82 מיליון שנה.
דינוזאור זה התגלה ב-1995 בתצורות ניובררה שבמערב קנזס וקיבל מהם את שמו.
הוא השתייך למשפחת הנודוזאוריים והיה אולי קרובו של הנודוזאורוס.
ב-1930 נמצא בקנזס מאובן מהמין Niobrarasaurus coleii אשר שויך לסוג היירוזאורוס (Hierosaurus) ובהמשך עקב הבדלים שונים הועבר לסוג זה.
מאובנים אלה עברו ב-2002 למוזיאון הטבע של סטרנברג בקנזס.
המאובנים שלו היו קטועים ושבורים אך הוא היה קשור משפחתית לנודוזאורוס והיה בעל לוחיות שריון, גפיים קצרות וזנב ארוך אך חסר אלה בקצה.
האורך שלו הגיע ל-6.5 מטרים.
דינוזאור זה חי לחופי הים הפנימי המערבי לצד דינוזאורים צמחוניים כמו הקלאוזאורוס וזוחלים ימיים שונים.
כתב העת ניוגט (בהונגרית: Nyugat שפירושו "מערב") היה כתב העת המרכזי לספרות ההונגרית במחצית הראשונה של המאה העשרים.
הגיליון הראשון של ניוגט יצא לאור ב־1 בינואר 1908 (למעשה בחג המולד של שנת 1907) והאחרון ב־1 באוגוסט 1941. כתב העת חדל להתקיים עם מותו של המשורר והעורך הראשי באותה עת מיהאי באביץ'.
על שער כתב העת הופיעה מדליית ההנצחה לזכרו של קֶלֶמֶן מִיקֶש, סופר ימי הביניים, פרי עבודתו של הפסל ההונגרי-יהודי פילפ אדן בק.
על פי רוב הופיעו שני גיליונות מדי חודש, אך לעיתים קרובות פורסמו גם גיליונות מאוחדים.
הניוגט היה כתב עת ספרותי בעל השפעה רבה, אם כי הופיע במספר עותקים מודפסים נמוך (בהתחלה כמה מאות, אחר כך כמה אלפים).
ההוצאה המקורית, סדרת הגיליונות כולה זמינה רק בכמה מקומות, אך גליונות כתב העת עברו דיגיטציה בשנת 2000 והיא נגישה כיום לכולם באינטרנט.
כתב העת מילא תפקיד חשוב מאוד בהגדרת ערכי תקופתו ובהעלאת הספרות ההונגרית לרמת הספרות של מערב אירופה ובכך לפנות נגד הנטיות השמרניות האפיגוניסטיות של חלק מהמחברים שבמדינה הפיאודלית למחצה.
הסגנונות הספרותיים החדשים שהתפתחו בסוף המאה ה-19 סייעו להשגת מטרה זו, כמו גם ההשפעות החדשניות מהספרות המודרנית המערבית.
לא הייתה לכתב העת תפיסת עולם אחידה, אלא "אויב משותף".
הוא התמודד עם התנגדות אדירה מהצד השמרני (הם ראו בו סכנה לאומית), אך נציגיו הנודעים הצליחו לגונן עליו ואף שרדו איתו את ימיה הסוערים של מלחמת העולם הראשונה.
"ניוגט" לא נולדה כתופעה "יש מאין".
בסוף המאה ה-19 ידעה הונגריה חיי תרבות עשירים מאוד.
שירתם של כמה משוררים, לרבות קובץ שירי אנדרה אדי משנת 1906 "שירים חדשים" עוררו כבר הד גדול.
בשנת 1908 התפרסמה בעיר נאג'ווארד (Nagyvárad), אוראדיה של היום, אנתולוגיה שכותרתה הייתה "המחר".
אלה בישרו כבר את המסרים ואת ההישגים של "ניוגט".
לכתב העת החדש הצליחו לגייס את הוגו איגנוטוש, ארנה אושבאט, ומיקשה פנייה ומאוחר יותר את לאיוש הטווני.
המימון סופק על ידי הטווני - לא מעט באמצעות חסותו של האיגוד הלאומי של התעשיינים (GYOSZ).
ניתן להבחין בארבע תקופות עיקריות בתולדות המגזין:
הראשונה - מתחילה עם פריצת מלחמת העולם הראשונה
השנייה - בעת נפילת הרפובליקה הסובייטית ההונגרית
הרביעית - תקופת עריכתו של באביץ'.
עם הדור הראשון והחשוב ביותר של הכותבים והעורכים (שכמחציתם היו יהודים) נמנו:
שםהערותארנה אושבאטעורךהוגו איגנוטושעורך ראשיֵאלדאר שפפליןסופר/עורךמיקשה פנייהעורךלאיוש הטווניסופראנדרה אדי משורר/עורךז'יגמונד מוריץסופרמרגיט קפקאמשוררת/סופרתגזה צ'אטסופרויקטור צ'ולנוקיסופראוסקר גלרטסופר/עורךדיולה יוהאסמשוררדז'ה קוסטולאנימשורר/סופרפרידייש קרינתיסופרבלה באלאז' משורר/סופרארנה ספ משורר/סופרמיהאי באביץ' משורר/סופרארפאד טוטמשוררגיולה קרודיסופר
בין כותביו הרבים של כתב העת היו מבקרי ספרות ואמנות, משוררים, סופרים (לרבות בדור השני והשלישי), כמו אנדרה וסי, לאסלו קרדוש (היסטוריון ספרות), פירושקה רייכרד, פאל יוסטוס ורבים נוספים.
מחוז ניובלה (בספרדית: Región de Ñuble) הוא אחד מ-16 מחוזות צ'ילה, הוא משתרע על פני שטח של 13,178 קמ"ר מה שהופך אותו למחוז הקטן ביותר בצ'ילה מבחינת שטח.
מחוז ניובלה גובל בצפון במחוז מאולה, במזרח בפרובינציית נאוקן הארגנטיאנית, בדרום במחוז ביוביו ובמערב באוקיינוס השקט.
מחוז ניובלה במתכונתו הנוכחית הוא הצעיר ביותר מבין 16 המחוזות של צ'ילה כשב־19 באוגוסט 2017 חתמה הנשיאה מישל בצ'לט על הצו המנחה את החוק שיצר את מחוז ניובלה, על ידי פיצולה של פרובינציית ניובלה ממחוז ביוביו.
החוק פורסם ברשומות הרשמיות ב־5 בספטמבר 2017 ונכנס לתוקף שנה לאחר מכן, ב-5 בספטמבר 2018. מבחינה מנהלית מחולק מחוז ניובלה לשלוש פרובינציות: דיגיין, פונייה ואיטטה שכוללות בתוכן 21 קומונות, שהבולטות שבהן הן צ'ייאן שמשמשת גם כבירת המחוז, וסן קרלוס.
במפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 כשניובלה עוד הייתה פרובינציה התגוררו בה 480,609 תושבים.
השם ניובלה מקורו בשפת המפודונג של בני המפוצ'ה שגרו במחוז טרם הגעת הספרדים ומשמעותו היא 'מקום חסום'.
מחוז ניובלה מאופיין בארבע רצועות הנוף האורכיות האופייניות למרכז צ'ילה.
רכס הרי האנדים הוא יציב אך נמוך יותר מאשר במחוזות הצפוניים לניובלה כשהגובה הממוצע שלו באזור הוא 3,000 מ' מעל פני הים, והוא מאופיין בפעילות געשית חזקה.
הנקודה הגבוהה ביותר היא 3,212 מטר מעל פני הים בנבאדוס דה צ'ייאן.
העמק המרכזי הצ'ילאני באזור ניובלה רוחבו של העמק המרכזי הצ'ילאני הוא רחב ביותר, ומגיע לרוחב של כמעט 100 ק"מ באזור צ'ייאן.
בעמק מרוכזים כמות גדולה של מקורות מים המאפשרים פעילות של ייעור, חקלאות וגידול בעלי-חיים, בעיקר סביב הנהרות איטטה וניובלה.
רכס החוף באזור ניובלה רכס החוף משתפל במערב המחוז לאורך החוף בגובה ממוצע של 500 מטר מעל פני הים, והגבעות הבולטות שלו הן קויקן (Coiquén) המתנשאת לגובה של 902 מ' וקיומאנקי (Cayumanqui) המתנשאת לגובה של 762 מ' מעל פני הים.
מישורי החוף במחוז זה הם מועטים, ובאים לידי ביטוי בבירור רק באזור קומונת קובקקורה ושפך נהר האיטטה.
הפרובינציה (Provincia) הראשונה שנקראה ניובלה נוצרה ב-2 בפברואר 1848, במסגרת רפורמה אדמיניסטרטיבית שבוצעה כתוצאה מהחוקה הפוליטית שנחקקה ב-1833. שבמסגרתה בוצע מיזוג של שתי מחלקות (Departamentos), מחלקת צ'ייאן שהייתה חלק מפרובינציית קונספסיון ומחלקת סן קרלוס שהייתה חלק מפרובינציית מאולה.
במהלך הרפורמות האדמיניסטירטיביות הבאות שנערכו בצ'ילה במהלך המאה ה-19 וה-20 נשארה פרובינציית ניובלה פרובנציה עצמאית עם תמורות בחלוקה הפנימית שלה.
בשנת 1974 בוצעה רפורמת המחוזות, בה שונתה החלוקה המנהלית של צ'ילה כשהמחוזות (Regiones) החליפו את הפרובינציות (Provincias) כדרגה הראשונה בהיררכיה האדמיניסטרטיבית, והפרובינציות החליפו את החטיבות (Departamentos) כדרגה השנייה בהיררכיה, ניובלה אמנם נותרה בדרגת פרובינציה אך תחת מחוז ביוביו, ולמעשה ירדה בדרגה מבחינת ההיררכיה האדמיניסטרטיבית שלה.
בשנת 2003, במהלך כהונתו של הנשיא ריקארדו לאגוס, נוצר מסמך באוניברסיטה הקתולית הפונטיפיקלית תחת הכותרת "בחינה והצעה מתודולוגית לשנות את החלוקה הפוליטית-מינהלית של המדינה" (Diagnóstico y propuesta metodológica para modificar la división político administrativa del país), שניתחה את מצבן של שלוש הפרובינציות, אריקה, ואלדיביה וניובלה.
המסמך קבע כי לשלוש הפרובינציות יש היבטים חיובים התומכים בהפיכתם מפרובינציות למחוזות עצמאיים.
אולם בשנת 2007 אושרו רק המחוזות אריקה ופרינאקוטה ולוס ריוס.
בשנת 2014, במהלך ממשלתו הראשונה של סבסטיאן פיניירה, אוניברסיטת קונספסיון ביצעה מחקר בשם, "נקודות מוצא, שיקולים והצעות לקביעת הרלוונטיות של יצירת המחוז החדש של ניובלה" (Línea base, consideraciones y propuestas para determinar pertinencia de creación de nueva Región de Ñuble).
בספטמבר 2017 התפרסם החוק ברשומות, ושנה לאחר מכן ב־5 בספטמבר 2018 הפכה פרובינציית ניובלה למחוז ניובלה.
על פי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2017 עבור פרובינציית ניובלה כשעוד הייתה חלק ממחוז ביוביו, מנתה אוכלוסיית ניובלה, 480,609 תושבים מתוכם 248,022 נשים (51.72%) ו-232,587 גברים (48.28%) כש-69.4% מהתושבים מתגוררים באזורים העירוניים של המחוז לעומת 30.6% שמתגוררים באזורים הכפריים.
הערים המאוכלסות ביותר הן צ'ייאן, סן קרלוס, צ'ייאן וייחו, קויווקו, בולנס ויונגאי כולן ממוקמות בעמק המרכזי הצ'ילאני, וקואלמו הממוקמת ברכס החוף, בסמוך לנהר איטטה.
למטרות ניהול פנים, מחוז ניובלה מחולק ל-3 פרובינציות, איטטה, דיגיין ופונייה, שמחולקות ל-21 קומונות.
פרובינציה עיר בירהמספר קומונהשם בשפת מקורתושבים 2017 איטטה קיריווה1 קובקקורהCobquecura5,0122 קואלמוCoelemu15,9953 נינווהNinhue5,2134 פורטסואלוPortezuelo4,8625 קיריווהQuirihue11,5946 ראנקילRánquil5,7557 טרגואקוTreguaco5,401 דיגיין בולנס8 בולנסBulnes21,4939 צ'ייאן וייחוChillán Viejo30,90710 צ'ייאןChillán184,73911 אל כרמןEl Carmen12,04412 פמוקוPemuco8,44813 פינטוPinto10,82714 קייוןQuillón17,48515 סן איגנסיוSan Ignacio16,07916 יונגאיYungay17,787 פונייה סן קרלוס17 קויווקוCoihueco26,88118 נייקןÑiquén11,15219 סן קרלוסSan Carlos53,02420 סן פביאןSan Fabián4,30821 סן ניקולאסSan Nicolás11,603
הכלכלה במחוז ניובלה מבוססת בעיקר על חקלאות, מלאכת יד ותיירות.
החקלאות מבוססת על מטעים, גידול בעלי חיים ויערנות שהתפתחה בשנים האחרונות הודות לתנאים אגרו-אקלימיים נוחים להתפתחות מטעים הצומחים במהירות, כמו אורנים ואקליפטוסים.
מלאכות היד האופייניות למחוז מתרחשות בעיקר בעיירות קווינצ'אמלי (Quinchamalí) הנחשבת לאחד המקומות החשובים ביותר לייצור קדרות חרס מלאכותיות במדינה, קויווקו (Coihueco) המתמחה בגילופי עץ ורקמה, נינווה (Ninhue) וסן פביאן דה אליקו (San Fabián de Alico).
התיירות גם היא אחת מהפעילויות הכלכליות שבמחוז, בזכות קיומם של מקומות אטרקטיביים במיוחד כמו מעיינות חמים ואתרי סקי, לצד חופים בתי מלון וקזינו.
מחוז ניובלה מציג מספר אטרקציות תיירותיות:
טרמאס דה צ'ייאן: מתחם תיירות החורף והקיץ החשוב ביותר במחוז, ממוקם 24 ק"מ דרומית-מזרחית לצ'ייאן.
בו ניתן למצוא מעיינות חמים ואתר סקי לצד נופים הרריים.
קובקקורה: ממוקם במישור החוף, החופים הטובים ביותר של המחוז ממוקמים באזור קובקקורה והם מושכים גולשים ותיירים מרחבי המדינה.
אגם אבנדניו: ממוקם בקומונה קייון, הוא מאפשר תרגול של סקי מים, שחייה, שיט וחתירה.
סן פביאן דה אליקו: עיירה השייכת למחוז פונייה, מתאימה לטיולים, קמפינג ודיג.
צ'ייאן: בירת המחוז מרכזת מגוון נקודות עניין כמו שוק צ'ייאן המהווה אחד ממרכזי האומנים החשובים ביותר בצ'ילה.
וסדרת ציורים שנתרמו על ידי ממשלת מקסיקו, למוזיאון על שם קלאודיו אראו הממוקם במקום הולדתו של האמן.
צ'ייאן וייחו: בה ממוקם הפארק המונומנטלי על שמו של הגיבור הלאומי ברנרדו או'היגינס, בו יש כמה שרידים מביתו של או'היגינס.
ובכל שנה ב-20 באוגוסט נערך בו מצעד להנצחת המולדת המתהווה.
ניו שפרד הוא משגר רב-שימושי המיועד לטיסות חלל תת-מסלוליות, אשר פותח על ידי חברת בלו אוריג'ין האמריקאית.
המשגר מיועד לשאת נוסעים למטרות תיירות בחלל והוא מתוכנן להמריא לגובה של כ-100 קילומטר בטיסה תת-מסלולית, לנחות אנכית על משטח נחיתה ולהיות משוגר פעמים נוספות.
השם ניו שפרד מתייחס לאלן שפרד שהיה האסטרונאוט האמריקני הראשון בחלל, בטיסת מרקורי-רדסטון 3, שהייתה טיסה תת-מסלולית בתוכנית מרקורי.
פיתוח אב הטיפוס הראשון של המשגר החל בשנת 2006, ומודל בגודל מלא של המנוע והרקטה נבנה בתחילת העשור השני של המאה ה-21. טיסת הניסוי הלא מאוישת הראשונה המריאה ב-2015 וכללה את גרסת המשגר השנייה וקפסולת החלל.
טיסת הניסוי השנייה ב-23 בנובמבר 2015 הגיעה לגובה של 100.5 קילומטר, חצתה את קו קרמן הנחשב לגבול החלל החיצון, והמשגר ביצע נחיתה מבוקרת בחזרה לקרקע.
היה זה המשגר הראשון שהשלים נחיתה אנכית מבוקרת.
הבדיקות המשיכו ב-2016 עם אותו הדגם וב-2017 עם הדגם השלישי.
בלו אוריג'ין תכננה לשגר את הטיסה המאוישת הראשונה בשנת 2019, אך לבסוף היא נדחתה לשנת 2021. בינואר 2021 שוגרה טיסת בכורה לא מאוישת של הדגם הרביעי, וטיסה מאוישת ראשונה שוגרה ב-20 ביולי 2021. בין ארבעת נוסעי טיסת הבכורה המאוישת נמנה ג'ף בזוס, מייסד בלו אוריג'ין.
ב-30 בינואר 2026 הודיעה בלו אוריג'ין שהיא משהה את טיסות הניו שפרד לשנתיים לכל הפחות כדי להפנות משאבים לפיתוח הנחתת בלו מון שתנחית אסטרונאוטים על הירח כחלק מתוכנית ארטמיס.
בלו אוריג'ין לא פרסמה פרטים אודות המשגר בשנים הראשונות, ולציבור נודע על המיזם מספר שנים לאחר התחלת התכנון בעשור הראשון של המאה ה-21. אב הטיפוס הראשון של הניו שפרד היה רכב הדגמה קטן בשם "גודארד" אשר נבנה בשנת 2006 לאחר פיתוח המנועים.
"גודארד" ערך את המראת הבכורה שלו ב-13 בנובמבר 2006. פיתוח קפסולת החלל בה ישהו הנוסעים החל גם הוא באותן שנים.
באוקטובר 2012 ביצעה בלו אוריג'ין בדיקה של מערכת המילוט של הקפסולה.
מטרת הבדיקה הייתה לאשר את יכולת מערכת המילוט של הקפסולה בעת תקלה במשגר.
במהלך הבדיקה, הקפסולה הניעה את מנועי המילוט שלה ושוגרה הרחק מהמשגר.
הקפסולה הגיעה לגובה של 703 מטרים מעל פני הקרקע ונחתה בהצלחה בעזרת מצנחיה.