tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קריב יזם הרחבה ניכרת של פעילות התנועה בהתיישבות העובדת ובתנועה הקיבוצית, כמו גם בקרב הציבור הישראלי דוברי הרוסית.
במהלך תקופת כהונתו הקימה התנועה פרויקטים רבים בתחומי החינוך הפורמלי והבלתי פורמלי, קשרי ישראל והתפוצות ופעולות התנדבות ומעורבות חברתית.
במסגרת תפקידו ביקר במאות קהילות רפורמיות בתפוצות וייצג את היהדות הרפורמית בפורומים בין-לאומיים רבים.
הרב קריב הוביל את שילוב תנועת הנוער הרפורמית, נוער תל"ם, כמעגל ייחודי בתנועת הנוער העובד והלומד.
במקביל לכהונתו כמנכ"ל התנועה הרפורמית משמש קריב כמנכ"ל של המכינה הקדם צבאית תל"ם, הפועלת ברוח היהדות הרפורמית ביפו ובחולון.
בתקופת כהונתו כמנהל המרכז הרפורמי לדת ומדינה וכמנכ"ל התנועה הרפורמית הוביל את המאבק נגד אפליית הזרמים היהודיים בישראל ולקידום ההכרה של משרדי הממשלה והרשויות המקומיות בקהילות הרפורמיות, ברבנים וברבות הרפורמיות ובפעילות החינוכית והקהילתית של התנועה.
בשנת 2006 יזם עתירה להכרת המדינה בפעילות של רבנים לא אורתודוקסים במועצות האזוריות.
לאחר משא ומתן ממושך פסק בית המשפט העליון בשנת 2012 פסק דין המחייב את המדינה לתמוך במשכורות הרבנים הלא אורתודוקסים.
בשנת 2017, בתום עשור של מאבק משפטי וציבורי, פורסמו מבחנים גם לתמיכה במשכורות של ראשי קהילות לא אורתודוקסיות ביישובים עירוניים.
בתקופת כהונתו של יצחק הרצוג כשר השיכון והבינוי הוביל הרב קריב את שינוי המדיניות של המשרד לתמיכה בהקמת בתי כנסת לקהילות רפורמיות וקונסרבטיביות במקביל לקהילות אורתודוקסיות.
במסגרת פעילותו במועצת הרבנות הרפורמית בישראל (מר"ם) הוביל את ההכרה של התנועה הרפורמית בזוגות בני אותו המין ובעריכת חופות לזוגות להט"ב.
בנוסף עסק בהתקנת מסלול גיור מיוחד למתגיירים מזרע ישראל (צאצאים לאב יהודי או לסב יהודי) והסדרת כללי הנישואין והגירושין בבית הדין של מועצת הרבנות הרפורמית ובקהילות הרפורמיות בישראל.
החל משנת 2023 קריב משמש בהתנדבות כרב של הקהילה השוויונית בגבעתיים, הקרויה על שמו של אופיר ליבשטיין, ראש מועצה אזורית שער הנגב, שנרצח בטבח שבעה באוקטובר כאשר הגן על קיבוצו, כפר עזה, מפני מחבלי חמאס.
במסגרת תפקידיו השונים בתנועה הרפורמית נטל הרב קריב חלק מרכזי במאבקים רבים למען חופש דת ומצפון, צדק חברתי, הגנה על שלטון החוק ומאבק בגילויי גזענות וקיצוניות דתית.
בשנת 2002 היה ממייסדיו של פורום הארגונים החברתיים למאבק בגזרות החברתיות, והיה שותף למאבקים מרכזיים כדוגמת מחאת האימהות החד-הוריות בהובלתה של ויקי כנפו, והמאבק בקיצוץ בקצבאות הרווחה.
בשנת 2004 היה ממייסדיו של פורום הארגונים לתקשורת חופשית – הקואליציה הראשונה שהתריעה על השחיקה בחופש העיתונות בישראל ועל קשרי הון-שלטון-תקשורת.
במסגרת פעילותו בתחום יחסי הדת והמדינה גיבש הרב קריב מתווה מפורט לקידום הפרדה ממסדית בין הדת והמדינה, אליה התייחס גם כהפרדה בין מוסדות הדת לרשויות השלטון.
בנוסף הציג מתווה מפורט להסדרת פעילות הפנאי והמסחר בשבתות ובימי מנוחה רשמיים, שאומץ במסגרת הצעות חוק שונות שהונחו על שולחנה של הכנסת.
בשנים 2013–2016 ייצג את התנועה הרפורמית במשא ומתן להסדרת התפילה הלא אורתודוקסית ברחבת הכותל המערבי שהובל על ידי מזכיר הממשלה אביחי מנדלבליט, ועל ידי יו"ר הסוכנות היהודית נתן שרנסקי.
לאחר הקפאת מתווה הכותל, בעקבות לחץ המפלגות החרדיות, הוביל יחד עם מנהיגות התנועה הרפורמית והקונסרבטיבית בישראל ובצפון אמריקה את המאבק בהחלטת הממשלה, שבאה בצד מהלכים ממשלתיים לקידום חקיקת גיור.
על רקע פעילות זו ספג הרב קריב מספר פעמים גילויי אלימות ברחבת הכותל.
ב-24 נובמבר 2016 הונחו בפתח בית הכנסת הרפורמי ברעננה סכינים עם שמותיהם של הרב קריב, ענת הופמן, יו"ר נשות הכותל, והרב ריק ג'ייקובס, נשיא התנועה הרפורמית בצפון אמריקה ועל קירות הבניין נכתבו כתובות מאיימות ומסיתות לאלימות.
במהלך שנת 2018 התייצב בחזית המאבק בחוק הלאום, הן בוועדת הכנסת שעסקה בחוק היסוד והן בארגון המחאה הציבורית נגד החוק לקראת אישורו ואחריו.
הרב קריב הציג בשם התנועה הרפורמית בישראל הצעה אלטרנטיבית לעקרונות היסוד של מדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
לאחר אישורו של החוק סייע בארגון מחאת העדה הדרוזית.
החל משנת 2002 ליווה את העתירות שהגישו התנועה הרפורמית בישראל והתנועה המסורתית בעניין ההכרה בגיורים הנערכים במסגרתן לעניין חוק השבות ונטל חלק בייצוג של התנועות בפני בית המשפט העליון.
בחודש מרץ 2021, פרסם בג"ץ את פסק הדין המורה על הכרה בגיורים הנערכים בישראל במסגרת שתי התנועות.
לאורך השנים הוביל קריב את המאמץ הציבורי והפוליטי לבלום יוזמות חקיקה שנועדו להעניק לממסד הרבני בישראל בלעדיות בתחום הגיור.
בשנת 2010 ריכז את המאמץ של התנועה הרפורמית בישראל ובתפוצות לבלום את הצעת החוק של ח"כ דוד רותם בנושא הגיור.
החל משנת 2015 ועד לבחירתו לכנסת ה-24 שמש כחבר בהנהלת ההסתדרות הציונית העולמית ובחבר הנאמנים של הסוכנות היהודית.
בנוסף כיהן, בעבר ובהווה, בהנהלות ציבוריות של ארגונים רבים וקואליציות לשינוי חברתי, ובהן: פנים – ארגון הגג של ארגוני ההתחדשות היהודית בישראל, שקריב היה בין מייסדיו, מרכז חינוך ליאו באק בחיפה, הקואליציה למען חופש בחירה בנישואין ובגירושין ועמותת "מנוחה נכונה" לקידום הקבורה האזרחית בישראל.
בשנות התיכון הצטרף קריב לנוער מפ"ם.
לאחר שחרורו מצה"ל הצטרף למפלגת העבודה.
התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה, שנערכו לקראת הבחירות לכנסת התשע עשרה, ובסיומם הוצב במקום ה-27 ברשימת המפלגה לכנסת.
התמודד בפריימריז של מפלגת העבודה לקראת הבחירות לכנסת העשרים, סיים במקום ה-14, אך בעקבות הבטחות הייצוג והשריונים הוצב רק במקום ה-32 ברשימת המחנה הציוני לכנסת ולבסוף לא נבחר לכנסת.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושתיים הצטרף לרשימת המחנה הדמוקרטי מטעם המפלגה הירוקה ואף נבחר לנשיא ועידת המפלגה, הוצב במקום ה-11 ולא נבחר לכנסת.
לאחר בחירתה של ח"כ מרב מיכאלי ליו"ר מפלגת העבודה חידש את חברותו במפלגה.
חבר הכנסת ה-24 ויו"ר ועדת החוקה
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע נבחר למקום השני בפריימריז של מפלגת העבודה והוצב במקום הרביעי ברשימת המועמדים (בשל הכלל של ייצוג מגדרי שוויוני).
בבחירות לכנסת ה-24 קיבלה המפלגה שבעה מנדטים וקריב נכנס לכנסת.
קריב הושבע לכנסת ה-24 ב-6 באפריל 2021 ונבחר לשמש כנציג העבודה בוועדת הכספים הזמנית.
ב-29 יוני 2021 מונה ליו"ר ועדת החוקה, חוק ומשפט.
בין המהלכים הבולטים שהוביל בוועדה היה תיקון חוק סמכויות מיוחדות להתמודדות עם נגיף הקורונה החדש, במסגרתו החזיר לכנסת את סמכות הפיקוח המלאה על התקנות של הממשלה למאבק בנגיף הקורונה ויזם הגדרה של מצב בריאותי מיוחד שאפשר את ביטול מצב החירום.
בנוסף הוביל את חקיקת החוק שהסדיר את תחום הרגולציה הממשלתית, תוך הכנסת שינויים מהותיים בהצעה המקורית שנועדו למנוע פגיעה בעצמאות המשרדים החברתיים וחייבו את רשות האסדרה בשקיפות.
הוועדה בראשותו קידמה הצעות חוק ממשלתיות ופרטיות רבות בתחום מיגור האלימות וחיזוק זכויות נפגעי עבירות אלימות ומין, בצד הצעות חוק להגנה על זכויות נאשמים.
הוועדה החלה אף את ההכנה של "חוק יסוד: זכויות בהליך הפלילי" ותיקונים לחוק הגנת הפרטיות, אך אלו נעצרו עקב פיזור הכנסת.
לקראת פיזור הכנסת הוביל קריב את תיקון "חוק הבחירות (דרכי תעמולה)" באופן המרחיב משמעותית את חובת השקיפות בתעמולת הבחירות.קריב חדש את פעולת הוועדה בתחום דיוני המעקב והפיקוח על עבודת הממשלה.
במסגרת דיונים אלו עסקה הוועדה רבות בשימוש שעשתה המשטרה ברוגלות האזנה מתקדמות, בחוסר התיאום בין המשטרה לבין הצבא באכיפת החוק על מקרי אלימות מצד אזרחים ישראלים ביהודה ושומרון ובמעמדם של עולים לישראל מכוח חוק השבות.
בכנסת זו קריב שימש כיושב ראש (משותף) של ארבע שדולות בכנסת: השדולה לחופש דת והתחדשות יהודית פלורליסטית, שדולת הגמלאים והגמלאיות בישראל, השדולה לקידום תנועות וארגוני הנוער; השדולה לקידום חיים משותפים.
בראש חודש אדר א' ה'תשפ"ב הצטרף קריב אל "נשות הכותל" בתפילתן ברחבת הכותל, במחאה על כך שהממסד הרבני מונע את קידום העבודות להתקנת רחבת תפילה שוויונית קבועה באזור קשת רובינסון (עזרת ישראל).
במסגרת ההסכמים הקואליציוניים עליהם חתמה מפלגת העבודה עם הצטרפותה לקואליציה יזם קריב את הקמת המנהלת להתחדשות יהודית כאגף במשרד התפוצות.
בסוף שנת 2022 נכלל קריב ברשימת 100 המשפיעים של העיתון כלכליסט.
לקראת הבחירות לכנסת ה-25, התמודד בבחירות המקדימות של מפלגת העבודה, נבחר למקום השני והוצב במקום ה-3 לרשימה המועמדים לכנסת.
לקראת הבחירות ניסח קריב את מצעה המעדכן של מפלגת העבודה.
בבחירות מפלגת העבודה קיבלה 4 מנדטים וקריב הושבע כחבר הכנסת ה-25.
במסגרת כהונתו משמש קריב כנציג מפלגת העבודה בוועדת החוקה חוק ומשפט, בוועדת העלייה והקליטה ובוועדה לעניין העובדים הזרים.
בנוסף משמש קריב כממלא מקום קבוע בוועדת החוץ והביטחון.
קריב נחשב לאחד ממובילי המאבק של האופוזיציה ברפורמה המשפטית שמקדמת הממשלה ולמתנגד תקיף למהלכים שמובילים שר המשפטים יריב לוין ויו"ר ועדת חוקה חוק ומשפט, ח"כ שמחה רוטמן.
דבריו של קריב בדיונים בוועדת החוקה ופניותיו לייעוץ המשפטי של הכנסת צוטטו בהרחבה בפסק הדין של בג"ץ שעסק בביטול עילת הסבירות.
במאי 2023 קרא קריב בשורת פרסומים לאיחוד כוחות בשמאל הציוני ולהקמת מסגרת פוליטית מאוחדת של מפלגת העבודה, מרצ וכוחות נוספים.
קריב הודיע כי יפעל לקידום ההצעה במוסדות מפלגת העבודה.
בחודש מרץ 2024, לאחר התפטרותה של ח"כ מרב מיכאלי, מראשות מפלגת העבודה הודיע קריב יחד עם ח"כ נעמה לזימי על תמיכתם במועמדות של יאיר גולן לראשות המפלגה.
לאחר בחירתו של גולן לתפקיד, פעל קריב למימוש האיחוד בין שתי המפלגות.
בין השדולות שמוביל קריב בכנסת ה-25: שדולת משמר החינוך הממלכתי, השדולה לקידום פתרון שתי המדינות וחידוש המשא ומתן המדיני, שדולת תנועות וארגוני הנוער, שדולת הגמלאים והגמלאיות, השדולה לחופש דת והתחדשות יהודית.
ביוני 2023 זכה קריב באות אביר איכות השלטון לשנת 2022 מטעם התנועה לאיכות השלטון, על ניהול ועדת החוקה "בימים מורכבים", קידום פלורליזם והגנה על ערכי הדמוקרטיה.
באוגוסט 2023 ביקר קריב ברמאללה ונפגש עם מקורבים ליו"ר הרשות הפלסטינית מחמוד עבאס.
לאחר הביקור הדגיש בשורת ראיונות שעל ישראל להכריע בין דיאלוג עם הרשות הפלסטינית לבין ההתנהלות מול חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
לאחר טבח שבעה באוקטובר השתתף במחאות בתביעה להשבת החטופים ולקיום בחירות, וסייע למפגינים מול פעולות של כוחות המשטרה - כך הקריא את שמות החטופים ליד מעונו של נתניהו בקיסריה, במקום שבו נעצרו אזרחים על פעולה דומה, ומחה על החרמת מגאפונים ותופים שביצעו השוטרים – מבלי שהציגו סמכות חוקית לכך.
ב-13 ביוני 2023 השתתף קריב בישיבה מסווגת של ועדת החוץ והביטחון, שבה הופיע ראש הממשלה.
פרוטוקול הישיבה הודלף לאמצעי התקשורת.
מחקירה של קצין הכנסת עלה חשד שקריב הוא שהדליף את הפרוטוקול.
יו"ר הכנסת אמיר אוחנה פנה ליועצת המשפטית לממשלה, גלי בהרב-מיארה, בדרישה לפתוח בחקירה פלילית כנגד קריב.
באפריל 2025 קריב נחקר בלהב 433, בחשד שהדליף מידע מסווג ופרוטוקולים מדיון חסוי שנערך בוועדת החוץ והביטחון.
החקירה הסתיימה לאחר שעה, ובמהלכה קריב לא שיתף פעולה עם חלק ניכר מהחקירה ולא ענה על רוב השאלות.
בפברואר 2025 פורסם כי קריב פנה ליועמ"שית בהרב-מיארה בבקשה לבדוק את מערכת הקשרים בין ראש הממשלה נתניהו וסביבתו המקצועית לבין גורמי שלטון בקטר.
בנוסף פנה קריב לשב"כ בבקשה לפתוח בחקירה בנוגע לכך.
בתשובה לפנייתו השיב השב"כ כי החל בבדיקה זו.
ב-17 בפברואר 2025 החליף את עודד פורר כיו"ר ועדת העלייה, הקליטה והתפוצות של הכנסת בעקבות הסכם רוטציה שיש באופוזיציה.
ב-2025 הופיע ברשימת 100 המשפיעים של העיתון כלכליסט, ביחד עם הח"כים נעמה לזימי וולדימיר בליאק, בשל פעילותם לחשוף ולטרפד העברות של כספים פוליטיים.
במסגרת פעילותו בתנועה הרפורמית פרסם קריב שורה ארוכה של מאמרים על היהדות הרפורמית ודרכה הרעיונית והדתית ופרסומים ליטורגיים ורעיוניים ובהם סדר תפילה ליום הזיכרון לרצח יצחק רבין (יחד עם הרב יהורם מזור), אוגדנים בנושאי יהדות וסביבה ובתחום האבלות, וסדר הברכות והתפילות לבית ולחיק המשפחה.
קריב חיבר נוסח יזכור מיוחד לזכר קורבנות העלייה מאתיופיה לישראל ומגוון רחב של תפילות.
קריב היה חבר בוועדת העריכה של סידור התפילה החדש של התנועה הרפורמית בישראל "תפילת האדם".
בשנת 2000 הוביל את ניסוח מצע התנועה הרפורמית בישראל, המציג את תפיסת העולם הדתית, החברתית והציונית של התנועה.
בשנים 2007–2012 פרסם שורה של מאמרים בנושא לוח השנה העברי וחגי ישראל בעיתון "הארץ".
קריב פרסם בעבר טורים על פרשות השבוע בבלוג "יהודי ודמוקרטי".
בשנת 2005 יצא לאור הספר
בשנת 2012 יזם קריב התקנה של טעמי המקרא (טעמי הפטרה וטעמי מגילות) למגילת העצמאות, כאמצעי לחיזוק מעמדה של המגילה כטקסט מכונן של העם היהודי וכאמצעי לשילוב קריאתה במסגרת חגיגות יום העצמאות ותפילותיו.
עם כניסתו לתפקיד מנכ"ל התנועה הרפורמית יזם קריב את הקמת ספריית היהדות המתקדמת לטובת פרסום כותרים שונים שיעצימו את ההיכרות של הקהל הישראלי עם ההגות של היהדות הרפורמית.
הספרייה שיתפה פעולה עם הוצאת הקיבוץ המאוחד והוצאת כנרת זמורה ביתן בפרסום ספרים שונים.
הרב קריב יזם יחד עם פרופ' רחל אליאור את ההוצאה לאור של עבודת ההסמכה לרבנות של הרבה רגינה יונס, האישה הראשונה שהוסמכה לרבנות, בשנת 1935 בגרמניה.
החל משנת 2009 מפרסם קריב אוגדן שנתי של מנהגי התפילה בקהילות היהדות הרפורמית (יחד עם הרב יהורם מזור).
בין מסמכי המדיניות ודפי העמדה הרבים שגיבש קריב: הצעה לעקרונות יסוד חוקתיים למדינת ישראל (2008), הצעה מפורטת להפרדת הממסדים הדתיים מרשויות השלטון (2011), הצעה לפירוק המועצות הדתיות והעברת סמכויותיהן לרשויות המקומיות (2004) והצעה להסדרה של פעילות המסחר בשבתות וחגים (2016).
קריב נישא בשנת 2005 לנועה ניר, מנחת סדנאות וקבוצות ומשוררת, שניהלה בעבר את מערך הייעוץ האקדמי באוניברסיטה הפתוחה.
קריב צמחוני מאז 1985 וטבעוני מאז שנת 2016 מטעמים מצפוניים.
גלעד פרלמן (נולד ב-1 ביולי 1970) הוא שחקן ובמאי תיאטרון ישראלי.
פרלמן נולד בתל אביב וגדל ברחובות.
בשנת 1996 סיים 3 שנות לימודי משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב לצד גולן אזולאי ונדב אסולין.
נשוי ואב לשניים, מתגורר בתל אביב.
שיחק בהצגות "קדימה חוטאים" (1996) ו"סטפן" (1997, זוכה פרס "ההצגה הטובה ביותר"), בפסטיבל עכו.
באותו הזמן שיחק בהצגה "אם פוטנציה", בתיאטרון הסמטה.
שיחק בהצגות ילדים רבות, דוגמת "קריוס ובקטוס", "הקוסם מארץ עוץ", "עוץ לי גוץ לי" ומחזמר "פו הדב" (תפקיד ראשי, חנוכה 2001.
ב-1998 שיחק בהצגה "הילד שברא את העולם" בפסטיבל חיפה להצגות ילדים וב"גשם של אור" שהוצגה בתיאטרון לילדים ונוער אורנה פורת.
במסגרת "העמותה לקידום התיאטרון החברתי" שיחק ב"אלי כהן".
כמו כן שיחק ב"שיקספיר – מה זה הדבר הזה?!" - הצגה שזכתה ב"פרס הצלינדר הנודד" של אמנות לעם, וב"אצבעוני" ו"שלגיה" לצד דפנה דקל (חנוכה 2005), "האי ברחוב הציפורים" ו"בילבי".
בתיאטרון הבימה גילם את ברנארד ב"מותו של סוכן".
כתב, ביים ושיחק בהצגת הבידור "עוד חבר כזה ואבדנו" בכיכובו של זאב רווח.
ההצגה מספרת על נהג מונית שחוזר פצוע הביתה אחרי משמרת לילה בה ניסה לעזור לזקנה שנשדדה.
בעקבות בלבול בכתובות שמסר בבית החולים מתגלה שהוא בעצם נשוי לשתי נשים.
חברו הטוב שמנסה לעזור לו לכסות על הסוד רק מסבך אותו יתר ויותר.
ההצגה מבוססת על קומדיה של ריי קוני וכן משתתפים בה נתן נתנזון, חיים זנאתי, יוסי וידר, שרון אלימלך וחני פרץ.
ב-2012 שיחק בהצגה "ככה זה לא תשובה" שכתב איז'ו ליבוביץ' שגם ביים אותה לצד גולן אזולאי.
ב-2015 שיחק פרלמן בהצגה "אדוני שר האוצר" שכתב שלמה משיח וביים רוני מנדלסון.
בהשתתפות יהורם גאון, גילת אנקורי/ענת עצמון, הדר רצון רותם ודורין קריו.
ההצגה זכתה בפרס הצגת הבידור של השנה לשנת 2016 במסגרת פרס התיאטרון הישראלי.
שיחק בקופרודוקציה האמריקאית-גרמנית-ישראלית "Facing the Forests", בסרט "פובידיליה" לצד עופר שכטר ואפרת בוימוולד, ובסרטו של ערן קולירין "ההתחלפות".
בטלוויזיה השתתף במערכונים בתוכניתו של ספי ריבלין "בא רגוע" בערוץ 1. בערוץ הילדים השתתף בתוכנית "אסור שבת".
בסרטי קולנוע חרדי שיחק בסרטים: "תעלומת אבני החושן" (2 חלקים, לצד אביתר לזר) ו"הצלקת" (2 חלקים, לצד יוסי סגל וששי סעד) בבימויו של יגאל הושיאר ("ניצוצות של קדושה"), ו"מקום בטוח" (לצד נתי רביץ, מיכאל וייגל, יגאל עדיקא ונתן נתנזון) בבימויו של אהרן אוריאן.
שיחק בעונה השלישית של שבאבנקים בתור הרב בוטמן.
פרלמן השתתף במספר רב שלפרסומות מסחריות, דוגמת: דנונה-שטראוס, ערוצי זהב, סלקום, קופת גמל דש, ויזה כאל, הבורסה לניירות ערך בתל אביב, ניקול, מפעל הפיס, חיסון שפעת, אייס קנה ובנה, שופרסל דיל, בזק, הפניקס, בנק ירושלים, אופי טורס, פיצה דומינוס ועוד.
ב-2014 כיכב בקמפיין לעידוד הבחירות של רשת ("בני תבור") בהשתתפות כוכבי "רשת": בר רפאלי, אברי גלעד, מודי בר און, הילה קורח, משה פרץ, אליאנה תדהר, שלום אסייג, מאיר אדוני, אסף גרניט, רד אורבך, מירי בוהדנה, רון שחר, עברי לידר ועוד.
גלעד קמחי (נולד ב-27 באוקטובר 1982) הוא במאי, כוריאוגרף ושחקן ישראלי, המכהן כמנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי בתל אביב.
גלעד קמחי נולד בראשון לציון ולו שתי אחיות גדולות ממנו.
אמו שושנה עלתה מטורקיה וניהלה את לשכת סגן ראש עיריית ראשון לציון.
אביו נסים, הגיע לישראל מבולגריה, היה בעל סוכנות פזגז בראשון לציון וכיום עוסק בגביית ארנונה.
מאז שהיה בן חמש קמחי השתתף בחוגי דרמה, שר ורקד.
בגיל שלוש עשרה התקבל ללהקה הייצוגית של ראשון לציון "קול ראשון", שהציגה מחזות של שייקספיר, מולייר ומחזות זמר שונים.
מגיל שלוש עשרה החל לטוס ללונדון לצפות בהצגות.
קמחי למד בבית צבי והוא בוגר מחזור מ"ב, שנת 2004. אחרי שגרי בילו ראה הופעה שלו במסיבת סיום של שנה א' הציע לו לביים, והוא ביים את "על גג העולם" מחזמר של אנדרו לויד ובר, בו לקחו חלק 30 תלמידים ובוגרים של בית צבי ותזמורת ניגנה בו על הבמה.
הוא ביים והשתתף במחזמר "גריז" שעלה בתיאטרון הספרייה והציג 150 פעמים.
בבית צבי, קמחי החל ליצור ביחד עם חברו לספסל הלימודים דניאל אפרת.
הם יצרו ביחד מופע בשם "אצל הרננדו במרתף", שהוצג בצוותא, קמחי ביים ואפרת כתב, ערך ושיחק.
ב-2007 השתתף בתוכנית המציאות "גריז", התחרה על תפקיד דני זוקו והגיע למקום השלישי.
ציפי פינס ששפטה בתוכנית התרשמה ממנו והזמינה אותו לביים את מופע הפתיחה לפסטיבל "פותחים במה" בתיאטרון בית ליסין.
הוא ביים מופע ששמו "ברודוויי פינת פרישמן", אותו כתב אפרת.
המופע זכה בכמה פרסים: הבמאי המצטיין, אהוב הקהל, התלבושות ונכנס לרפרטואר תיאטרון בית ליסין.
בתחילת 2009, בעקבות הצלחת המופע "ברודוויי פינת פרישמן", החליטו בתיאטרון בית ליסין לאמץ את שחקני המופע דקלה הדר, שחר ישי, רויטל זלצמן, יוסי טולדו, הילה זיתון, ידידיה ויטל, יניב לוי וטל-יה יהלומי לוי כקבוצת הצעירים של תיאטרון בית ליסין.
קמחי נבחר לשמש כמנהל האמנותי של הקבוצה, ואפרת ככותב ומתרגם.
הפקות הקבוצה בתיאטרון בית ליסין היו משותפות לקבוצת הצעירים ולשחקנים הבוגרים, וחלק יועדו באופן בלעדי לקבוצה, כמו "מנדרגולה" (2011), "חלום של לילה בלב קיץ" וכמה הצגות ילדים.
ב–2016 ביים את המחזה "המוגבלים" מאת גור קורן.
ההצגה הייתה ההצגה הנצפית ביותר בישראל באותה השנה, וזכתה לשבחי הביקורת.
באותה שנה גם מונה לבמאי הבית של תיאטרון בית לסין.
ב-2017 ביים את המחזה "ציד המכשפות" מאת ארתור מילר ותרגם אותו מחדש יחד עם גור קורן.
בדצמבר 2017 מונה לבמאי הבית של התיאטרון הקאמרי, ובנובמבר 2018 מונה למנהל האמנותי של התיאטרון הקאמרי.
קמחי וקורן ממשיכים לעבוד יחד בתיאטרון הקאמרי עד היום.
בשנת 2019 ביים קמחי בתיאטרון הקאמרי את המחזמר "שיגעון המוזיקה", על פי הסרט באותו השם, וזכה שוב בהערכת המבקרים והקהל.
ובאותה שנה נכנס לתפקידו כמנהל האמנותי של התיאטרון.
2014 - פרס התיאטרון הישראלי לבמאי הטוב של השנה, עבור ההצגה "סיראנו דה ברז'ראק".
2011 - פרס התיאטרון הישראלי לעבודת הכוריאוגרפיה הטובה של השנה, עבור ההצגה "מנדרגולה".
2010 - פרס התיאטרון הישראלי לעבודת הכוריאוגרפיה הטובה של השנה, עבור המחזמר "אביב מתעורר".
2009 - פרס היוצר המצטיין בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין על הפקת מופע הפתיחה של הפסטיבל "תמונות יפואיות".
2008 - פרס הבמאי והכוריאוגרף בפסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין עבור ההצגה "ברודוויי פינת פרישמן".
2008 - פרס הכוריאוגרף להצגות ילדים ונוער עבור ההצגה "נולדתי לחלום".
2007/8 - פרס לשחקן השנה במסגרת פרסי הבמה לילדים ונוער על משחקו בהצגה "נולדתי לחלום", קופרודוקציה של תיאטראות נאוה הפקות ותיאטרון ארצי לנוער.
הצגה תיאטרון מחזאי שנה הקוסם מארץ עוץ בית ליסין/המדיטק על פי ספרו של פרנק באום, שירים: דניאל אפרת, מוזיקה: אמיר לקנר.
קמחי הוא בן-זוגו של השחקן גיא רוזן והשניים הם הורים לתאומות.
גלעד עברון (2 באפריל 1955 - 25 באוקטובר 2016) היה מחזאי, תסריטאי וסופר ישראלי.
גלעד עברון נולד למרים רובינשטיין ולבועז עברון, עיתונאי, מבקר תיאטרון, מרצה באוניברסיטה, הוגה דעות, מתרגם ופעיל פוליטי.
בשנים 1976–1979 למד אמנות פלסטית במחלקה לאמנות באקדמיה "בצלאל".
ב-1978 היה עברון אחד ממקימי ה"סדנה לאמנות" ביבנה.
עברון היה מורה והיה פעיל בהתארגנויות פוליטיות של השמאל כתנועת "יש גבול".
ב-1985 הופק תסריטו הראשון, "לחם", דרמה טלוויזיונית שכתב ביחד עם מאיר דורון ובוימה על ידי רם לוי.
הסרט הוקרן בערוץ הראשון וזכה להצלחה רבה ושבחים מן הביקורת, ואף זכה בפרס איטליה הבינלאומי לדרמת הטלוויזיה הלא-תיעודית.
בעקבות הצלחת "לחם" בשנים 1985–1995 עברון כתב תסריטים נוספים לטלוויזיה הישראלית, ביניהם דרמת הטלוויזיה "הורים ובנים", "בּוּצֵ'ה", והמיני-סדרה "מר מאני" על-פי ספרו של א.ב.
ב-1995 השתתף בכתיבת התסריט לסרט זכרון דברים ביחד עם עמוס גיתאי.
ב-1988 עלתה בתיאטרון הקאמרי הצגתו הראשונה, "גשם", בבימוי רמי דנון, ששיחק ב"לחם".
בהצגה זו עברון שיתף פעולה לראשונה עם השחקן יגאל נאור, שכיכב לאחר מכן במחזות נוספים שכתב.
ב-1992 עלה מחזהו השני "יהוא", בבימויו של חנן שניר, אשר זכה להצלחה רבה וזיכה את ההצגה בפרס אקו"ם.
המחזה מתייחס להתרחשויות המתוארות כביכול בתנ"ך, שבמרכזם יהוא, קצין בצבא ישראל, המובא למשפט כפושע מלחמה לאחר שרצח תושבי כפרים כבושים.
עזגד מפקד הצבא תובע מזיף ראש השרים להוציא להורג את יהוא.
אבל דמותו הפראית והכריזמטית של יהוא מפתה את זיף ובמקום לחתום על גזר הדין, הוא בוחר ל"תרבת" את הקצין הפרוע וללמד אותו התנהגות נאותה וסגנון של בן תרבות.
המחזה הוא אלגוריה ל ב.
המחזה עלה לראשונה תיאטרון "הבימה" ב-1992, ושוב ב-2015. כתבה של רם לוי במגזין חדשות "יומן" על המחזה נפסלה לשידור, על ידי מנהל הטלוויזיה אריה מקל, בשל ההשוואה שערכו עברון והבמאי חנן שניר במהלכה, בין הסיפור התנ"כי למצב בישראל.
בשנים 1996–1998 היה עברון מחזאי הבית של תיאטרון הבימה, אשר באותו זמן העלה את הצגתו "הר לא זז", שעלה שוב בבית ליסין ב-2016.
מאז 1997 מחזות של עברון הופקו בתיאטרונים ופסטיבלים שונים ברחבי הארץ, בצרפת ובגרמניה.
ב-2012 זכה בפרס המחזאי בטקס פרס התיאטרון הישראלי על מחזהו "יוליסס על בקבוקים".
ההצגה בהפקת תיאטרון חיפה ובבימוי אופירה הניג, זכתה גם בפרס התיאטרון הישראלי כהצגה המקורית של השנה, ובפרס המחזאות ע"ש נסים אלוני.
ב-2003 פרסם עברון את ספרו הראשון, אוסף סיפורים קצרים בשם "מראה מקום", בהוצאת עם עובד.
מתוכו סיפור "הבז", תורגם לאנגלית ופורסם בכתב העת האנגלי "גרנטה".
גלעד עברון היה נשוי לד"ר נורית כהן-עברון, מרצה לחינוך לאמנות (בתה של הציירת רות שלוס).
הם התגוררו יחדיו ביפו, ולהם שלושה ילדים.
עברון נפטר בשנת 2016 מהתקף לב בגיל 61. לבקשת המשפחה נטמן בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
פרס הטלוויזיה ל"הורים ובנים" כדרמה הטובה לשנת 1987.
פרס אקו"ם ל"יהוא" כהצגה הטובה ביותר לשנת 1993.
פרס ראש הממשלה לסופרים עבריים 1997
פרס התיאטרון הישראלי בקטגוריית המחזאי לשנת 2011 עבור המחזה "יוליסס על בקבוקים".
פרס התיאטרון הישראלי ל"יוליסס על בקבוקים" בקטגוריית ההצגה המקורית לשנת 2011.
פרס המחזאות לשנת 2012 ע"ש נסים אלוני, קרן רבינוביץ' לאמנויות תל אביב עבור המחזה "יוליסס על בקבוקים".
יצירותיו של עברון מעלות לעיתים קרובות ביקורת חברתית ופוליטית אודות המציאות הישראלית, בין עם על ידי עימות ישיר עימה ("לחם", "הבז", "יוליסס על בקבוקים") או על ידי יצירת מציאות אלטרנטיבית ("יהוא", "הר לא זז", "הטענה של דון קיחוטה").
לעיתים קרובות, במרכז העלילה נמצאת דמות אשר מנוכרת לחברה בה היא נמצאת, ועליה להכריע בדילמה מוסרית אישית אשר נוצרת בעקבות הנסיבות הפוליטיות של החברה בה היא נמצאת.
במובן זה, ניכר כי דמויותיו של עברון נוטות להיות במקביל דמויות מורכבות ואינדיבידואליות מצד אחד, ודמויות אלגוריות שמהן ניתן להשליך אודות המצב האקטואלי של החברה.
תמה מרכזית נוספת במחזותיו של עברון היא השיח על השפה התיאטרונית עצמה.
מבחינה אמנותית, הרקע של עברון באמנות פלסטית השפיע עליו כך שעולם הדימויים הוויזואליים והאסתטיקה החזותית מהווים מרכיב מרכזי בהצגותיו כבר במחזה עצמו, עוד לפני תהליך הבימוי.
"לחם" תסריט בשיתוף מאיר דורון לדרמת טלוויזיה, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1985.
משחקים בחורף" שותף לכתיבת תסריט דרמת טלוויזיה בעקבות סיפור של יצחק בן-נר, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1988.
"הורים ובנים" תסריט לדרמת טלוויזיה, במאי רוני ניניו, הטלוויזיה הישראלית 1987.
"בּוּצֵ'ה" תסריט לדרמת טלוויזיה בעקבות מחזה של יוסף בר-יוסף, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית, 1992.
"מלאכים ברוח", תסריט לסרט קולנוע ביחד עם גור הלר, במאי גור הלר, 1992.
"זיכרון דברים", תסריט לסרט עלילתי בעקבות יעקב שבתאי, במאי עמוס גיתאי, 1995.
"מר מאני" תסריט למיני סדרה על פי א.
יהושע, במאי רם לוי, הטלוויזיה הישראלית 1995/6.
"המתים של יפו" תסריט לסרט עלילתי, במאי רם לוי, מפיקים איתי תמיר וערן ריקליס, 2019.
רק השפה נשארה, מחזות ורשימות על תיאטרון, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2018
שישה מחזות, קובץ מחזות, הוצאת ספרא, אוניברסיטת תל אביב, 2007
מראה מקום, קובץ סיפורים קצרים, הוצאת עם עובד, הספרייה לעם, 2003.
הבז, פרסום באנגלית של הסיפור, כתב העת גרנטה, אנגליה, 2005.
קרני החל את דרכו במחלקת הנוער של הפועל ירושלים, אך לא שיחק בקבוצת הבוגרים.
עם גיוסו לצה"ל שירת כלוחם ביחידה מובחרת ונאלץ לוותר על משחק פעיל.
עם השחרור מצה"ל, התחיל את עונת 2008/2009 בקבוצת אס"א ירושלים מהליגה הארצית, ובמהלך העונה עבר לקבוצת הפועל חבל איילות מאותה הליגה.
בעונת 2009/2010 הביא אותו שי האוזמן למכבי אשדוד, ששיחקה אז בליגה הלאומית.
בעונה זו הגיע קרני לממוצע של 7 נקודות ו-3 ריבאונדים למשחק.
לקראת עונת 2010/2011, חתם קרני במכבי באר יעקב מהליגה הלאומית, בה הוא רשם ממוצעים של 12 נק' ו-5.5 ריב' ב-31 דקות משחק.
ביוני 2011 חתם קרני על חוזה לשנתיים בקבוצת מכבי אשדוד, ששיחקה אז בליגת העל.
בעונתו הראשונה זומן לסגל הנבחרת האולימפית.
בעונה זו הגיע לממוצעים של 2.4 נקודות ו-1.7 ריבאונדים ב-11.3 דקות משחק.
בתחילת עונת 2013/2014 חתם באליצור אשקלון מהליגה הלאומית.
באמצע עונת 2015/2016 חתם במכבי חיפה מליגת העל עד לתום העונה.
באוגוסט 2016 הצטרף לסגל של מכבי עירוני רעננה, מהליגה הלאומית.
בעקבות פציעה בחלק האחרון של העונה, הפסיק לשחק ולאחריה עבר תאונת דרכים באיטליה ולא שב לשחק בעונה השנייה, שעליה התחייב בחוזה.
לאחר שפרש מכדורסל, עזב קרני את ישראל והתגורר בארצות הברית ארבע שנים.
משם עבר לגרמניה, שם פתח עסק לרכיבה טיפולית.
גלעד קרני נפטר בינואר 2026.
גלעד חצב (נולד ב-2 בינואר 1981) הוא פסנתרן ומלחין המזוהה עם סגנון הג'אז.
חצב מנגן ומופיע בקביעות, בדרך כלל עם חומרים מקוריים בפורמט טריו פסנתר.
בנוסף, הוא שותף בהפקה ונגינה בפרויקטים נוספים של מוזיקה אלקטרונית, מוזיקה ברזילאית, ובכתיבת מוזיקה לפרויקטים שונים.
החל משנת 2007 מתגורר בתל אביב.
גלעד חצב נולד בטבריה לאב עיתונאי ואם במאית תיאטרון.
הוא החל לגלות עניין במוזיקה בגיל מוקדם ובגיל 9 החל ללמוד בקונסרבטוריון העירוני בטבריה, שם ניגן בפסנתר ובחצוצרה, מאוחר יותר לימד את עצמו לנגן גם על גיטרה ותופים.
בשנת 1994, כשהיה בן 14, עבר מבית הוריו לצורך לימודים בתיכון לאמנות תלמה ילין בגבעתיים.
בתקופה זו למד וניגן ג'אז באנסמבלים שונים כפסנתרן ומתופף.
בנוסף, עיבד והלחין מוזיקה להפקות התיאטרון בבית הספר, וכן הלחין חומרים משלו.
במהלך לימודיו השתלם בלימוד שפת האלתור של הביבופ (זרם בג'אז) אצל הפסנתרן ומחנך הג'אז עמית גולן.
הוא סיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1999.
לאחר שירותו הצבאי, החל ללמוד במסלול הנדסת קול במכללת עמק הירדן, שם השתלם אצל אנשי סאונד בכירים בתעשייה, בהם יואב שדמה (סוני יפן).
בתקופה זו החל לעבוד עם מחשב וליצור עבודות סאונד שונות לרבות יצירות מוזיקליות מבוססות מחשב.
הוא למד את התואר הראשון שלו באקדמיה למוזיקה ומחול ע"ש רובין.
במהלך לימודיו הלחין יצירות ועיבודים שונים, בהן רביעיות מיתרים, יצירות לפסנתר, ויצירות להרכבי ג'אז.
יצירותיו הוצגו מול קהל, וחלק מהן אף הוקלט.
ב-2006, הפיק מספר הופעות ג'אז, שהתהוו לפרויקט "ג'אז ישראלי" במרכז התרבות בית אבי חי בירושלים.
בתום הקיץ של שנה זו, סיים את לימודיו ועשה רסיטל סיום בהצטיינות, ועבר לברלין, שם יצר וניגן עם אמנים בינלאומיים.
לאחר תקופה של כשנה חזר לתל אביב המשיך לפעול ולקדם פרויקטים מוזיקליים.
בשנת 2015 נבחר על ידי אונסק"ו להפיץ את רעיון יום הג'אז הבינלאומי בישראל, ויזם אירועים בכל רחבי הארץ בשיתוף נגנים ומועדונים שונים.
חלק מהאירועים כוסו על ידי התקשורת וזכו לביקורות נלהבות.
גלעד מרבה להופיע, ובמופעיו דגש על מוזיקה מקורית ושיתופי פעולה עם יוצרים בולטים בתחום הג'אז, המוזיקה הברזילאית ומוזיקת העולם.
במקביל להופעותיו, מפיק ומקליט עבודות באולפנו הביתי.
החל משנת 2007 גלעד מקליט בקביעות והוא אף זכה בתמיכת משרד החינוך הישראלי (2012 ו-2013) להפקת תקליטור מיצירותיו.
ב-2007 הקליט שני קטעים מקוריים, ועיבוד לשיר הישראלי נעמה (שלמה בידרמן).
בהקלטות השתתפו הגיטריסט ונגן העוד עמוס הופמן, המתופף רע בר נס, והקונטרה-בסיסט גלעד אברו.
במקביל להופעות שונות שתועדו בהקלטות, גלעד הוציא 2 אלבומים רשמיים הכוללים מוזיקה מקורית, והעלה עם השנים הקלטות של סשנים ביתיים ואולפניים המוקדשים לסקיצות של יצירות מקוריות וביצועים בעיבודיו למוזיקה ברזילאית של מלחינים כמו הרמטו פסקואל ,ג'ובים ואחרים.
ביצירתו גלעד משלב ג'אז מסורתי עם השפעות מתרבויות שונות כמו מוזיקה ברזילאית, פלמנקו, ואף לאדינו ומבצע בין היתר גם עיבודים אישיים לנכסי צאן מהמוזיקה הישראלית, לצד ביצוע קטעי שורו ומוזיקה ברזילאית מסורתית.
כשהוא לא מופיע עם הרכביו, גלעד הוא מורה, יזם ומלחין.
הפקת יום הג'אז הישראלי המצוין כיום חג של אונס"קו - 30.4
הפקת הפרויקט לדינו ג'אז - עם הזמרת יאיואי אוקאניווה שזכה לחשיפה וסיבוב הופעות ביפן וישראל, 2014
הפקת הפרויקט גלעד חצב 3rio שהוקדש למוזיקה ברזילאית ומקורית וזכה לחשיפה וסיבוב הופעות בגרמניה 2019.
פרויקט הופעות הבית "שאפל" - הפקת הופעות של חצב בהשתתפות מיטב אמני ג'אז ישראלי שקראה למפגש בלתי אמצעי עם קהל ביתי הפרויקט החל ב-2017 בירושלים ובתל אביב וממשיך לפעול גם במהלך 2021 אם כי בתדירות נמוכה יותר.
מעבר ליוצר, גלעד הוא גם מורה פעיל ומבוקש המלמד מעל לשני עשורים ברציפות, בסטודיו לפסנתר המשמש גם כאולפן ובית להפקות היצירה של חצב.
2014 Jazz from the Middle to the East Vol.2 בעיקר עיבודים לג'אז סטנדרטי לצד שני קטעים מקוריים.
2014 Jazzbar - אוסף ג'אז בינלאומי שיצא בחנויות ביפן, בדצמבר 2014, באוסף מבקר המוזיקה יסקוני טרשימה כלל את הקטע Sinai מאת חצב לעמוד האלבום באינטרנט.
בשנת 2013, רכשה חברה יפנית מאות עותקים מהאלבום Jazz from the Middle to the East להפצה בעיקר בטוקיו, יפן.
האלבום גם מוצע להאזנה חופשית (ראה קישור) בעמוד של חצב בבנד קמפ.
בנוסף האלבום נמכר גם בחנויות הדיגיטליות המוכרות בעולם (Itunes / Amazaon)
בשנת 2014, רכשה חברה יפנית עותקים נוספים להפצה ביפן, מהאלבום ההמשך של חצב: Jazz from the Middle to the East Vol.2
בשנת 2015 הסופר/חוקר המוזיקה יושיטו סקיג'וקי הכניס רשימה על האלבום jazz from the middle to the east בספרו בנושא תרבות יהודית, שם הספר באנגלית the world of Jewish literacy - במקור פורסם ביפנית.
גלעד שוקד בימים אלו על הוצאה לאור של אלבום עיבודים ויצירות מוזיקליות שטרם התפרסמו בעבר.
גלעד ינקלוביץ' הוא אתלט ישראלי בעבר, אלוף ישראל ושיאן ישראל לשעבר בקרב עשר.
הוא מדריך כושר ומנחה טלוויזיה אמריקאי-ישראלי, שמנחה את תוכנית הכושר "גוף בתנועה" (Bodies in Motion) שמשודרת גם בערוץ הספורט הישראלי.
מתגורר בהונולולו, הוואי ומנהל בה את מרכז "גוף בתנועה".
ינקלוביץ' נולד בקיבוץ גלאון ולאחר מכן גדל בחולון.
הוא הבן הבכור של אורה והרולד (ז'מס) ינקלוביץ', שעלו לישראל מארצות הברית בשנת 1952, ואח לאדה-יפה.
אביו נולד בגרמניה, אמו נולדה בישראל.
הוא התחנך בארץ והצטיין בנעוריו בספורט ובפרט בקרב עשר.
לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון שירת בצה"ל במשך ארבע שנים, שבהן שימש בין היתר מדריך כושר בבית הספר לשריון בבסיס ג'וליס (מחנה עמנואל).
בהמשך הוא שיפר את שיאו והעמיד אותו על 5934 נק'.
שיא זה החזיק מעמד שנתיים ונשבר על ידי משה הירש (6119 נק').
לאחר סיום שירותו הצבאי החל את לימודיו באוניברסיטה בישראל, אך עבר לארצות הברית, שם התאמן בקרב עשר תחת , מתוך מטרה להשתתף באולימפיאדת מוסקבה (1980), והמשיך את לימודיו באוניברסיטת UCLA.
בעקבות פציעת אימונים (בגיד אכילס) נאלץ ינקלוביץ' לוותר על שאיפתו להשתתף באולימפיאדה.
הוא חיפש כיוון קריירה חדש, והחליט לעזוב את האוניברסיטה.
הוא החל לעבוד כמאמן במכון כושר בבוורלי הילס, ובמקביל העביר שיעורי כושר פרטיים.
במהלך עבודתו במועדון הכושר בלוס אנג'לס פנתה אליו קבוצה של לקוחות שהתכוננו לצאת לחופשה בהוואי, וביקשו לשכור את שירותיו לתקופה של שבועיים כמאמן כושר צמוד.
ינקלוביץ' הסכים לכך, ובמהלך שבועיים הדריך אותם במועדון כושר בהונולולו (Honolulu Club).
בתום התקופה הציע לו מנהל המכון חוזה עבודה לשנה כמדריך כושר במכון.
הוא נעתר והחל לעבוד במכון בשנת 1981.
בתום שנה זו הציע לו מנהל ערוץ 13 המקומי, שהתאמן בקבוצת האימון שלו, להקליט את האימונים שלו ולשדר אותם בערוץ 13 האזורי בהוואי.
ינקלוביץ' הקים את תאגיד "גוף בתנועה" (Bodies in Motion) ב-1983 כדי לגייס כסף להפקת התוכנית, והחלה הפקת התוכנית, שנקראה גם היא "גוף בתנועה".
התוכנית הציגה אימוני כושר בהדרכת ינקלוביץ', על רקע נופי הוואי.
כדי להעלות את קרנה של התוכנית, פנה ינקלוביץ' לארנולד שוורצנגר, שאותו אימן בתקופתו בלוס אנג'לס, ושוורצנגר הסכים להתארח בכמה תוכניות.
בעקבות זאת הצליח ינקלוביץ' בשנת 1985 למכור את זכויות השידור של התוכנית ל-ESPN, ששידרה את "גוף בתנועה" כתוכנית כושר יומית ברחבי ארצות הברית.
התוכנית שודרה ברשת ESPN עד שנת 1996, ומשנת 1996 עד 2002 שידרו אותה במקביל רשתות Fox Sports ו-Health Network.
החל משנת 2002 התוכנית משודרת ברשת Discovery בערוץ Fit TV.
כמו כן נמכרו זכויות השידור לרשתות שונות ביותר מ-80 מדינות ברחבי העולם, לרבות באירופה וישראל.
ישראל היא גם המדינה היחידה שבה צולמו פרקים לתוכנית מחוץ להוואי, עשרה פרקים שצולמו בירושלים.
בשלהי שנות ה-80 יצר תוכנית בשם "אימון בסיסי עם אדה" (Basic Training with Ada), תוכנית אימונים בסגנון צבאי, בהנחיית אחותו אדה-יפה, ששודרה כ-5 שנים.
בשנת 2005 יצר את התוכנית "גוף בעיצוב" (Total Body Sculpt with Gilad), ששודרה לצד התוכנית "גוף בתנועה".
"גוף בעיצוב" נועדה להיות השלמה ל"גוף בתנועה", ששמה דגש על חיטוב הגוף יותר מאשר על פעילות אירובית.
כ-40 תוכניות צולמו עד כה.
בשנת 2008 יצר תוכנית לאימון אישי בשם "Gilad's Quick Fit System".
במרץ 2007 נכלל ב"היכל התהילה הלאומי של הכושר" בארצות הברית (National Fitness Hall of Fame).
כיום מתגורר ינקלוביץ' בהוואי ופועל להגברת התודעה לכושר גופני.
גלעד מרגלית (1959, חיפה – 23 ביולי 2014) היה פרופסור להיסטוריה באוניברסיטת חיפה.
מומחה להיסטוריה גרמנית בתקופת העת החדשה.
חקר את ההתמודדות עם העבר הנאצי בגרמניה שלאחר מלחמת העולם השנייה: גילויי אנטישמיות, מדיניותה של גרמניה ויחסה כלפי מיעוטים אתניים, בהם סינטי ורומה (צוענים), טורקים ויהודים.
אביו יוסף מרגלית כיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בחיפה.
בשנת 1984 סיים בהצטיינות לימודי תואר ראשון בחוג להיסטוריה כללית באוניברסיטה העברית בירושלים והמשיך ללימודי תואר שני, שאותם סיים בהצטיינות בשנת 1989. בשנת 1996 השלים את עבודת הדוקטור באוניברסיטה העברית, בהנחיית פרופ' משה צימרמן מהאוניברסיטה העברית ופרופ' דן דינר מאוניברסיטת תל אביב, עליה זכה בפרס טלמון.
מרגלית כיהן כפרופסור במחלקה להיסטוריה כללית באוניברסיטת חיפה.
נמנה עם הגרעין המייסד של המרכז ללימודי גרמניה ואירופה (HCGES) באוניברסיטת חיפה ואף כיהן כסגן ראש המרכז.
המרכז הוקם באוקטובר 2007, כפרויקט משותף של אוניברסיטת חיפה ושירות החילופין האקדמי הגרמני (DAAD) במטרה להגביר את ההיכרות של חוקרים, סטודנטים והקהל הרחב עם גרמניה בת זמננו ולעודד מחקר והוראה רב-תחומיים בהקשר הגרמני-אירופי.
בשנת 2008 כיהן כחבר בוועדת ההיגוי האקדמית של מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו.
גלעד מרגלית נפטר ביולי 2014 מסרטן, בגיל 55, והובא למנוחות בבית העלמין שבקיבוץ עין כרמל.
מחקרו של מרגלית מתמקד בהיבטים שונים של ההתמודדות הגרמנית לאחר המלחמה, ובתהליכי ההמשגה של העבר הנאצי.
מחקריו בוחנים את מגוון הביטויים המשקפים את התמודדות הגרמנית עם אותו עבר.
יחסם של הגרמנים למיעוט הגרמני-צועני
את דרכו האקדמית החל מרגלית בכתיבת הדוקטורט שלו, שעסק ביחסם של הגרמנים אחרי 1945 למיעוט הגרמני-צועני (סינטי ורומה), לאחר השמדת הצוענים במלחמת העולם השנייה.
בשנת 1998 ראה המחקר אור כספר גרמניה האחרת והצוענים: יחסם של הגרמנים אחרי 1945 לרדיפת הצוענים ברייך השלישי (1998)".
על כך הרחיב בספרו ג'נוסייד, גרמניה הנאצית והצוענים (2006)
נושא המחקר העיקרי השני של מרגלית הגיע לשיאו בספרו אשמה, סבל וזיכרון: גרמניה זוכרת את מתיה במלחמת העולם השנייה (2007).
הספר בוחן את תרבות הזיכרון וההנצחה של המתים הגרמנים במלחמת העולם השנייה ומנתח את המתח המתקיים בתרבות זו בין מוטיב האשמה ובין מוטיב הסבל ותחושת הקורבן הלאומיים.
הספר אף בודק כיצד חלחל הנרטיב היהודי על השואה לשיח הציבורי בגרמניה וכיצד השפיע על הזיכרון וההנצחה של העבר הנאצי – תופעה שהגיעה לשיאה בשנות השמונים והתשעים, אך אותותיה ניכרו כבר בשנות השישים.
עוד עוסק הספר בגרמניה המאוחרת בעידן שלאחר המלחמה הקרה ובעדנה שהייתה בה לעיסוק המחודש בסבל ובתחושת הקורבן של הגרמנים במלחמת העולם השנייה ובעקבותיה.
נושא מחקר נוסף של מרגלית הוא פרויקט היסטוריה בעל-פה על אינטלקטואלים גרמנים ממוצא טורקי.
אזרחים טורקים הגיעו לגרמניה המערבית בעקבות ההסכם בין הרפובליקה הפדרלית לטורקיה ב-1960 באשר להגעת עובדים מטורקיה לשוק העבודה הגרמני, שנזקק להם.
מאז 1970, עובדים אלה הפכו לקהילת המהגרים הגדולה ביותר בגרמניה.
שונותם הדתית והתרבותית של הטורקים (ביחס לסביבתם הגרמנית) ודעות קדומות על אודותיהם הפכו את השתלבותם בחברה הגרמנית לאתגר אדיר.
מרגלית התעניין בצורה שבה הם חווים את חייהם בקרב גרמנים, כמו גם ביחסם אל העבר הגרמני ואל השואה.
המחקר מתמקד בעיקר בדור השני והשלישי של גרמנים טורקים ובתהליך בניית ועיצוב זהות גרמנית-טורקית קולקטיבית.
מרגלית כתב אף על ההיסטוריה התרבותית של ישראל ועסק במגוון נושאים, ביניהם ההשפעות המאוחרות של מאורעות 1960 ברחבי העולם על ישראל, אלטרנטיבות ונרטיבים חתרניים לשואה, ובהיסטוריה מקומית של חיפה.
זכה בפרס טלמון בשנת 1995.
זכה בפרס בהט על ספרו "אשמה, סבל, זיכרון: גרמניה זוכרת את מתיה במלחמת העולם השנייה", כספר המחקר המקורי ביותר בשנת 2007.
מלגת מחקר מקרן פרידריך אברט בשנת 2010.
יחסם של הגרמנים אחרי 1945 לרדיפת הצוענים ברייך השלישי, ירושלים, הוצאת מאגנס, 1998
אשמה, סבל וזיכרון: גרמניה זוכרת את מתיה במלחמת העולם השנייה, הוצאת הספרים של אוניברסיטת חיפה, 2007
ג'נוסייד: גרמניה הנאצית והצוענים, הוצאת האוניברסיטה הפתוחה, 2006
זיכרון ושכחה: גרמניה והשואה, עם יפעת וייס, הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2005.
הספר פורסם על ידי מכון בוצריוס לחקר החברה וההיסטוריה הגרמנית בת זמננו.
"העיסוק הגזעני בצוענים בגרמניה מסוף המאה התשע-עשרה ועד 1945 ומקורותיו", היסטוריה 119-95 (1998) 1
"הסבל הגרמני במלחמת העולם השנייה במדיניות זיכרון העבר בשתי המדינות הגרמניות,1945-1965", היסטוריה 127-91 (2002) 10
מאמר על סרטה של לני ריפנשטאהל 'השפֵלה': "סרט חתרני, בידוד א-פוליטי, או סרט נאצי?", בתוך:קולנוע וזיכרון: יחסים מסוכנים?, חיים בראשית, שלמה זנד ומשה צימרמן (עורכים), ירושלים: מרכז זלמן שזר, 2004, עמ' 119–132
"כסות מלומדת להאשמת הקורבן בגורלו", תרבות וספרות הארץ 15 בספטמבר 1995.
המשכיות וחידוש באנטישמיות המודרנית, בשביל הזיכרון 26 (1998) עמ' 21-17.
"השואה ורדיפות אחרות", תרבות וספרות הארץ 15 במאי 1998.
"דוד טוב לאחיינים רעים", תרבות וספרות הארץ 19 בנובמבר 2004
"הסבל הגרמני הולך ומתעצם", הארץ 17 ביוני 2004
"שאלות של בעל תשובה", תרבות וספרות הארץ 15 בדצמבר 2006
גלעד מלצר (נולד ב-16 בדצמבר 1964) הוא במאי, תסריטאי, מבקר אמנות וספרים, אוצר תערוכות, חוקר ובעבר שימש כמנהל מוזיאון אגם בראשון לציון.
גלעד, בנם הבכור של נילי גבעול ויהודה מלצר, נולד וגדל בתל אביב.
אחרי שרות בגרעין נח"ל בקיבוץ גונן עבר בשנת 1986 לניו יורק.
אחרי קבלת התואר ב-1990, המשיך ללמוד בימוי תיאטרון ומחזאות ב-Playwrights Horizon שם גם ביים מספר הצגות, ובכלל זה ערב קברט של מחזות קצרים מאת חנוך לוין, אותם תרגם לאנגלית.
בשנים 1998-1994 למד מלצר במחלקה ל-Performance Studies באוניברסיטת ניו יורק, שם השלים תואר שני והחל את לימודי הדוקטורט.
מניו יורק כתב מאמרים וביקורות לכתב העת "סטודיו".
בשנת 1999 מלצר חזר לישראל, ומאז הוא מתגורר בתל אביב.
הוא התקבל ללמד במדרשה לאמנות, במכללה האקדמית בית ברל, ובשנת 2002 מונה לראש תחום הלימודים העיוניים, תפקיד אותו מילא עד שנת 2010. בשנת 2001 מונה מלצר לעורך ראשי של כתב העת "המדרשה".
הוא כותב את ההקדמה לכל גיליון, ואף פרסם שם כמה מאמרים וראיונות.
בשנים 2006-1999 היה מלצר מבקר האמנות של "ידיעות אחרונות".
בעיתון זה פרסם במוספים "7 ימים" ו"7 לילות" מאות ביקורות, ומספר מאמרים וראיונות.
רבות מן התערוכות שהוא אצר לוו בקטלוגים אשר בהם פרסם מאמרים.
מאז נובמבר 2019 מלצר הוא מבקר האמנות של "הארץ" במהלך השבוע.
ב-1995 היה עוזר של הבמאי תיאו אנגלופולוס בסרטו "המבט של אודיסאוס" ב-2006 היה הבמאי, התסריטאי (ביחד עם גידי אביבי) והמפיק (ביחד עם אביבי, ו"למה הפקות") של הסרט התיעודי "האחיות כהנא" אשר שודר ב-Yes דוקו.
מלצר היה יועץ תסריט בסרט "חייב לזוז" על להקת "הפליטים".
ב-2010 היה תסריטאי בסדרה "לונדון פינת בן יהודה".
משנת 2013 הוא משמש כלקטור בפסטיבלי קולנוע.
קרוב לעשור היה התסריטאי הראשי של "חדשות הספורט", ערוץ 5.
בשנת 2006 מלצר החל לאצור תערוכות אמנות.
התערוכה הראשונה שאצר, "אפרופו העלמות" הוצגה במוזיאון פתח תקווה לאמנות.
לכבוד 100 שנה לציור המופת של פיקאסו, "העלמות מאביניון".
שלוש עשרה אמניות ישראליות הוזמנו להגיב לציור.
ב-2007 הוא אצר בחלל של בצלאל ברחוב סלמה בתל אביב את התערוכה "שטוח" שבחנה את השפעות המינימליזם והפוסט-מינימליזם באמנות הישראלית.
ב-2008 אצר תערוכת יחיד קטנה לאניסה אשקר, וב-2009 תערוכה לצלמת יעל קפלן.
בשנת 2010 התערוכה שאצר "חיות רעות" נבחרה לפתוח את הגלריה הקולקטיבית בנימין.
בסוף אותה שנה גם אצר תערוכה נושאית מקיפה, "על פי מקורות זרים" במרכז הישראלי לאמנות דיגיטלית.
בשנת 2013 מלצר אצר בגלריה האוניברסיטאית בתל אביב את התערוכה "פאסיב, אגרסיב, אקפרסיב" שהתמקדה בציור אקספרסיבי ישראלי משנות ה-2000. באותה שנה הוא אצר ב"חללית" בתל אביב את התערוכה "פרס היצירה הציוניות" שבחנה אופציות ביקורתיות כלפי הפרס הרשמי.
החל משנת 2014 היה המנהל של מוזיאון אגם לאמנות בראשון לציון, שנפתח בשנת 2018. ביחד עם רחל שליטא, מלצר הקים במכון מופ"ת בתל אביב את מסלול ההתמחות "תרבות ואוריינות חזותית".
הוא לימד גם בקאמרה אובסקורה, מכללת אמונה בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, ואוניברסיטת ניו יורק.
החל מסתיו 2019, מלצר הוא יו"ר ועדת אמנות פלסטית של סל תרבות ארצי.
בנוסף, הוא חבר דירקטוריון פרס לנדאו למדעים ואמנויות.
בסתיו 2025 אצר את התערוכה " הזורעים בדמעה" בגלריה בארי הנמצאת באופן זמני בבית רומנו תל אביב.
גלעד מלצר אב לשני בנים, מתגורר בתל אביב.
הוא נכדו של המשורר, העורך והמתרגם שמשון מלצר.
אביו יהודה מלצר ואחיו עילאי הם הבעלים והמו"לים של בית ההוצאה ספרי עליית הגג.
אחותו נתלי מלצר היא מתרגמת.
אחיו עירא גבעול הוא נגן צ'לו.
הגַּלְעֵד לחללי טייסת 114 ניצב בגן הלאומי הר הרוח שממערב לירושלים.
טייסת 114 (טייסת מובילי הלילה) היא טייסת המסוקים הכבדים הראשונה שהוקמה בחיל האוויר הישראלי.
מאז הקמתה ב-1966 השתתפה בכל מלחמות ישראל ובעשרות פעולות צה"ל, כשהיא מפעילה מסוקי סופר פרלון ויסעור.
אנשי צוות אוויר של הטייסת נפלו בין השאר באסון הנ"ד ובנפילת מסוק מטיל נ"ט בשלהי מלחמת לבנון השנייה.
אתר ההנצחה הוקם בשנת 2002 ביוזמת ותיקי הטייסת על מדרונו הצפוני של הר הרוח.
הגלעד לחללים הוא סלע טבעי מהרי יהודה, הניצב בשוליה של רחבה מרוצפת קטנה המוקפת עצים.
על חזיתו המלוטשת של הסלע נחרתו המלים לזכר חברינו ומתחתיהן חרותים שמות 31 הנופלים.
מול הרחבה נבנו מספר קירות קשתיים מאבן המשמשים כספסלי ישיבה.
בקרבתה ניצבים שולחנות פיקניק לנופשים.
בשנת 2014 שופץ אתר ההנצחה והונגש למוגבלים בתנועה על ידי קרן קיימת לישראל.
גלעד רבינוביץ (נולד ב-27 ביולי 1961, ט"ו באב תשכ"א) הוא מנכ"ל בענף המחשוב בישראל.
היה יו"ר אייס קנה ובנה, דירקטור במספר חברות ומנכ"ל מפלגת העבודה.
גלעד רבינוביץ נולד וגדל בנס ציונה, בן לאביטל וליליה רבינוביץ.
סבא של סבתו מצד אביו, ראובן לרר, ייסד את המושבה נס-ציונה ב-1883, וסבו מצד אביו, אברהם רבינוביץ, איש העלייה השנייה, הקים את המושב נטעים, היה המוכתאר הראשון שלו וכתב בעיתונים "הפועל הצעיר" ו"דבר".
שיחק כדורסל בקבוצת הנוער של הפועל נס ציונה ואחר-כך בקבוצת הבוגרים של בית"ר נס ציונה, אחר-כך שיחק באליצור ראשון לציון.
שירת בצה"ל בשנים 1979–1989, והשתחרר בדרגת רב-סרן.
בתום שירותו הצבאי החל לעבוד בבית התוכנה אלעד מערכות תוכנה.
בשנת 1991 מונה למנכ"ל החברה.
כיהן כמנכ"ל קבוצת מלם (2000-1996), המונה מספר חברות בנות.
במסגרת התפקיד הנפיק בבורסה לניירות ערך בתל אביב את חברת האם ואת אחת מהחברות הבנות.
בשנים 2000–2001 היה מנכ"ל נטוויז'ן ובחמש השנים שלאחר מכן, שימש יו"ר מועצת המנהלים של רשת "ACE קנה ובנה" וכן דירקטור בחברות אוברסיז, מ.פ.ל., שידורי קשת, קלי ועוד.
הוא שב לתפקיד מנכ"ל קבוצת מלם (2006-2001) ובשנת 2002 הקים במסגרת מלם את חברת מטרופולינט.
בשנים 2006–2007 שימש מנכ"ל החברה לאוטומציה, המספקת שירותי מחשוב הפועלת בעיקר במגזר המוניציפלי.
כיהן כמנכ"ל EDS Israel and Mediterranean (2010-2007), ניהל את פעילות EDS בתחומי מיקור חוץ (בזמנו הייתה החברה הגדולה בעולם בתחום) ופרויקטים בישראל וכן בטורקיה, יוון, מרוקו ואלג'יר.
ב-2010 הקים את חברת ITStrategy, העוסקת במערכות מידע, והוא הבעלים ומנכ"ל החברה מאז.
מיוני 2019 ועד אוקטובר 2021 היה מנכ"ל קבוצת SQLink.
בתחילת 2019 מונה לדירקטור בבנק מזרחי טפחות והוא יו"ר ועדת הטכנולוגיה והחדשנות בו.
בתחילת 2022 הקים עם עוד שלושה שותפים את הסארטאפ ג'ובוויספר (JobWhisper), שיצר פלטפורמה להרחבת מעגלי גיוס עובדים לחברות וארגונים.
כיהן בתפקיד נשיא לשכת מנתחי מערכות מידע בישראל.
החל מ-2010 ועד 2023 היה דירקטור ב"צופן - מרכזי טכנולוגיה עילית", עמותה שמטרתה שילוב עובדים מהמגזר הערבי בתעשיות מתקדמות.
החל מ-2021 הוא יו"ר המכינה הקדם צבאית בארי.
ב-2004 נבחר על ידי המגזין "אנשים ומחשבים" כאחד משלושים המשפיעים בענף ה-IT בישראל.
ב-2003 ייסד תנועה חברתית התנדבותית בשם "שוהם בתנופה", ששמה לה כמטרה לקדם נושאים חברתיים עם דגש על נושא החינוך.
ב-2003 הוא כיהן כסגן ראש המועצה ללא שכר והחזיק בתיק החינוך במועצת שוהם.
בתקופת כהונתו העפילה שוהם לצמרת שיעור מקבלי הבגרות בישראל והובילה בשילוב תלמידים עם צרכים מיוחדים במערכת החינוך הרגילה.
ב-2011 נבחר למזכיר סניף מפלגת העבודה בשוהם.
ב-2015 מונה על ידי יושב ראש מפלגת העבודה, יצחק הרצוג, למנכ"ל מפלגת העבודה.
בפברואר 2017 זכתה מפלגת העבודה בפרס "מצטייני המחשוב 2016 IT Awards" של אנשים ומחשבים.
החל מ-2015, מרצה במסלול לתואר שני בחוג למנהל עסקים בקריה האקדמית אונו.
התמודד פעמיים, ב-2018 וב-2024, על ראשות המועצה המקומית שוהם, אך לא נבחר.
רבינוביץ הוא בעל תואר ראשון בכלכלה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בלימודי ארץ-ישראל מאוניברסיטת חיפה.
גלעד רבינוביץ הוא גרוש ואב לשלוש בנות.
ניהולוגיה: ניהול - תאוריה ויישום (ביחד עם ד"ר איתי שילוני), הוצאת כתר בשיתוף עילמור ספרים, 2006.
גלעד עמית (נולד ב-30 במאי 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת אלוף-משנה, המשמש נספח זרוע היבשה בארצות הברית.
קודם לכן שימש קצין אג"ם של פיקוד המרכז, מפקד חטיבת שומרון, נספח צה"ל במארינס ומפקד גדוד 50.
התגייס לצה"ל בנובמבר 1996, ושובץ בפלס"ר חטיבה 500, במסגרתו השתתף בלחימה בדרום לבנון.
לאחר קורס קציני חי"ר שב לפלוגה ומונה למפקד צוות.
בהמשך מונה למפקד פלוגת החוד של גדוד חרוב, ופיקד עליה בין היתר בקרב שכם, במבצע חומת מגן.
לאחר מכן מונה למפקד פלס"ר 401 בין השנים 2003–2005. בהמשך שימש כסגן מפקד גדוד בחטיבת הנח"ל, בין היתר במהלך מלחמת לבנון השנייה.
בשנת 2021 מונה לנספח זרוע היבשה בארצות הברית.
במלחמת חרבות ברזל תפקד בחלקה הראשון של המלחמה כמפקד חפ"ק המח"ט של חטיבת השריון 460 ונלחם עמה בצפון הרצועה.
עמית מתגורר ביסוד המעלה, נשוי לטלי ואב לשלושה ילדים.
גלעד פוטולסקי (נולד ב-1971) הוא זמר ישראלי.
המנהל המוזיקלי של תזמורת 'שלהבת'.
נולד בבני ברק, בן למשה וצביה פוטולסקי.
למד בישיבה הקטנה באר יעקב, ובישיבה הגדולה ישיבת חברון-גאולה בראשות הרב שמואל יעקב בורנשטיין.
את דרכו המוזיקלית החל כזמר וקלידן כבר בתקופת היותו תלמיד ישיבה.
לאחר שהתחתן ניגן ושר בלהקות שונות, ובשנת 1994 הקים את תזמורת שלהבת, בה משמש כזמר סולן וכמנהל מוזיקלי.
בערך בשנת 2009 הוציא את האלבום "סדר פסח" של מקהלת הילדים "פרחי אביב" שהורכבה מבניו ואחייניו.
בשנת 2010 הקים את מקהלת הילדים "פרחי שלהבת".
בשנת 2014 הוציאה "פרחי שלהבת" את הדיסק "מעלת חברנו", ובשנת 2017 את הדיסק השני, "אודה השם".
בשנת 2022 הקים את "לנגן עם המאסטרו – בית הספר לחוגי מוזיקה" ובערך שנה לאחר מכן פתח את "אקורד" מרכז מקצועי מוזיקלי, הכולל בית ספר ללימודי נגינה, חנות כלי נגינה, אולפן מקצועי ועוד.
+שם האלבוםשנת הוצאההערותהנשמה לך 11997הופעה חיה בישיבת כרם ביבנההנשמה לך 21999הנשמה לך 32001הנשמה לך 4–52004אלבום כפולהנשמה לך 6–72006אלבום כפולהנשמה לך 82010הופעה חיה בשמחת בית השואבה בישיבת חברוןהנשמה לך 9: להודות ולהלל2013שירי חנוכה והללזמירות לשבת2011אלבום כפולמזמור שיר ליום השבת2012אלבום כפול
"המעוררים 1" – אליעזר שוובר
"המעוררים 2" – אליעזר שוובר
"שירי ארצנו" – גוש קטיף
"שירי שמחה" – משה לאופר
"אוף שימחעס וחברים" – ישי לפידות
"שרים לירושלים" – עיריית ירושלים
"כולנו אחים" – משה פטל
"אותך כן מלך" – איתן הנה
"אלבום החתונה" – אלי לאופר
"ושאבתם מים בששון" – רעות
"מצעד הזמר החסידי" – מרדכי סובול
פרויקט "הזמר הבא" – רדיו קול חי
גלעד נויטל (נולד ב־22 בדצמבר 1959) הוא שופט המכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב-יפו.
לפני כן שימש סגן נשיא של בית המשפט ומנהל המחלקה הפלילית.
אביו של נויטל, זאב, היה ניצול שואה ועובד בכיר בחברת גפים – מכון אורתופדי בתל השומר.
גלעד נויטל למד בבית הספר תיכון עירוני א' בתל אביב.
בצה"ל שירת כחובש קרבי ביחידת חילוץ ופינוי בהיטס בחיל האוויר, וכמדריך חובשים מוטסים.
בשנת 1981 השתחרר מהצבא והחל בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב.
קיבל את תואר הבוגר בשנת 1984, והחל בהתמחות במחלקה האזרחית של פרקליטות מחוז תל אביב ובמשרד עורכי דין פרטי.
ב־1986 הוסמך כעורך דין, ועבד במשך כשלוש שנים במשרד עורכי דין שעיסוקו במשפט האזרחי.
בשנת 1989 החל לעבוד במשרד המשפטים, ושם מונה ב־1990 עוזר בכיר ליועץ המשפטי לממשלה.
באותה שנה קיבל את התואר השני במשפטים מטעם אוניברסיטת תל אביב, שאותו השלים במסלול המחקרי ובהצטיינות יתרה.
בשנת 1994 מונה לשופט בבית משפט השלום בתל אביב, וב־2007 מונה לבית המשפט המחוזי בעיר.
במרבית שנותיו בבית המשפט, עד היום, הוא יושב בראש הרכבים הדנים בתיקי פשע חמור.
ב־2017 מונה לסגן נשיא בית המשפט ולמנהל המחלקה הפלילית.
בנובמבר 2016 ובינואר 2018 פורסם כי שמו כלול ברשימת 25 המועמדים לכהונת שופט בבית המשפט העליון.
מאז 1 בנובמבר 2020 מכהן נויטל כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב (בפועל), מינוי שעליו הוחלט ב־18 באוגוסט אותה שנה.
נויטל משמש מרצה למשפטים באוניברסיטת תל אביב, ב וב.
גלעד עצמון הוא סקסופוניסט ג'אז, מפיק מוזיקלי ומלחין בריטי-ישראלי.
הוא בעל דעות פרובוקטיביות ואנטישמיות ותומך בהכחשת השואה, אך מכחיש זאת.
עצמון נולד בתל אביב, וגדל בשכונת גבעת המבתר בירושלים למשפחה ציונות רוויזיוניסטית.
סבו ראובן ילין ואח סבו יצחק ילין היו חברי אצ"ל וממייסדי מסדר ז'בוטינסקי.
עצמון החל ללמוד לנגן בקלרינט מגיל 6. בגיל 17, לאחר ששמע את צ'ארלי פארקר ברדיו, החל לנגן בסקסופון.
את רוב שירותו הצבאי עשה בשורות תזמורת חיל האוויר, אך התנדב לקורס חובשים ושירת כחובש קרבי במלחמת לבנון הראשונה.
לטענתו, התפנית הפוליטית שלו התרחשה כאשר ביקר במחנה השבויים אנצאר וראה את תנאי המאסר הקשים במקום (מאז שנות ה-2000 עצמון מגדיר את עצמו בתור "יהודי לשעבר").
למד באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים קומפוזיציה וג'אז, ופילוסופיה באוניברסיטה העברית.
בשנת 1984, השתתף בהקלטות האלבום לפסקול הסרט "קוקו בן 19" שכתב המוזיקאי הירושלמי שלמה מזרחי.
את להיט הסרט, "קוקו בן 19", שר דני בסן.
בשנת 1985 עצמון השתתף בהקלטות אלבום הסולו הראשון של בסן, ובאלבומו השני, "הילד שבי", שיצא בשנת 1989. בשנת 1988, ניגן ב"Shaday", אלבומה הבינלאומי הראשון של הזמרת עפרה חזה.
בשנת 1989, הקליט והופיע עם סי היימן.
כמו כן ניגן באלבום הבכורה של החברים של נטאשה שהגיע למעמד של אלבום פלטינה עם 40,000 עותקים.
באותה שנה גם יסד והפיק את להקת הרוק "פרות קדושות".
חברי הלהקה עטו על עצמם מסכות, בטענה כי הם לא רוצים פרסום אישי וחשוב להם שהמלים ייחרטו בראש המאזין.
מאוחר יותר התגלה, כי בין האמנים שהשתתפו בפרויקט היו דני בסן, סי היימן, דורי בן זאב, אלי גורנשטיין ואשתו של עצמון, טלי.
ההרכב הוציא שלושה תקליטי שדרים, "שובי לפרדס", "חזור אליי" ו-"במדינת הגמדים".
בשנת 1990, ניגן באלבום האולפן השלישי של מאיר בנאי הצבעים משתנים.
באלבומה השני של להקת נוער שוליים, "ציירי לך שפם", שזכה להצלחה גדולה ונמכר ביותר מ-70,000 עותקים.
ובאלבום הסולו הראשון של הזמרת והיוצרת אלונה דניאל.
בשנת 1991, השתתף כנגן בהפקה של המחזמר "שיער", שעלתה בתיאטרון "הסינרמה" בתל אביב.
בשנת 1992, שימש כמנהל מוזיקלי והלחין חלק מהשירים באלבום "אנשים זרים" של ירדנה ארזי, באותה שנה גם שימש כמנהל מוזיקלי באלבומו השלישי של זאב טנא "חצי צוחק".
וניגן באלבומו החמישי של יהודה פוליקר כסולן, "לעיניך הכחולות", והשתתף בסיבוב ההופעות של פוליקר.
בין 1993 ל-1996 הופיע עצמון במסגרת "רביעיית גלעד עצמון", והקים את ההרכב "שפיל אסיד ג'אז" שהקליט שלושה אלבומים בהוצאת חברת MCI (חברי ההרכב האחרים היו: גיא בן ברק - שירה, יוסי לוי - גיטרה, דורון רפאלי - תופים, ירון סתוי - בס, אברהם פלדר - חצוצרה).
ההרכב גם הוציא לאור תקליט שדרים עם השיר "בובינוע" שזכה להשמעות רבות ברדיו.
בנוסף, הופיע בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת, והשתתף בפסטיבלי מוזיקה בלייפציג, ציריך, ברלין, דרזדן ופראג.
פרט לכך, כתב מוזיקה לבלט מודרני, לסרטים, ולמחזה מוזיקלי.
בשנים 1993–1995, השתתף בתוכנית לילה גוב כחלק מלהקת התוכנית - להקת "התנינים".
בשנת 1997, הצטרף לסיבוב ההופעות של הרכב הג'אז הישראלי מינואט.
בשנת 1995, החל ללמוד לתואר דוקטור בפילוסופיה ובפסיכואנליזה באוניברסיטת אסקס שבאנגליה, אך המשיך להופיע ולהקליט בישראל.
מאז שנת 1997 עבר לגור בקביעות בממלכה המאוחדת ובשנת 2002 קיבל אזרחות בריטית.
בין 1997 ל-2000 התחיל עצמון בקשר מתמשך עם איאן דיורי ולהקתו "הבלוקהדס", והופיע איתם ברחבי בריטניה ואירופה.
גם לאחר מותו של דיורי בשנת 2000 המשיך עצמון להופיע עם הלהקה כחבר קבע.
בשנת 2001, השתתף עצמון במופע מחווה ובאלבום לזכרו של דיורי.
בפרויקט השתתפו גם: רובי ויליאמס, שינייד או'קונור, פול מקרטני ושון מקגואן.
בשנת 2000, הקים את "אנסמבל האוריינט האוס" (שבו חברים גם פרנק הריסון, אדי היק וירון סתוי והמתופף אסף סירקיס (שעזב את ההרכב ב-2009).
באותה שנה הקליט ההרכב את האלבום הראשון שלו ובשנת 2001 את האלבום השני "Nostalgico".
בשנת 2003, השתתף בהקלטת האלבום "Cuckooland" של המוזיקאי הבריטי רוברט ואייט שהיה מועמד לפרס אלבום השנה הבריטי.
ובשנת 2007, באלבום "Comicopera" של ואייט.
בנובמבר 2010, הוציא ביחד עם רוברט ואייט ורוז סטפן את האלבום "For the Ghosts Within".