tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שם הספר לקוח מהתירוץ שהשמיעו לו מפקדים בבהל"ץ כאשר נלחם בטרטורים ובהתעללויות: הם טענו שללא הטרטורים והתנאים הקשים יצמחו חיילי שוקולד שלא יהיו קשוחים די הצורך ללחימה ופעילות מבצעית.
אבישי דקל (13 בינואר 1951 – 17 בנובמבר 2025) היה אסטרופיזיקאי וקוסמולוג, פרופסור מן המניין באוניברסיטה העברית בירושלים והופקד על הקתדרה על שם אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית במכון רקח לפיזיקה.
דקל נולד בירושלים וגדל באשקלון.
נכד לאליהו דובקין, ממנהיגי התנועה הציונית והיישוב ומחותמי מגילת העצמאות, ולסטרה לבית ברבש (נצר למשפחת אדמור"י חב"ד).
נכד לז'ק דקלו ובלה דוידוביץ', מראשוני הרצליה.
בן לנחמה ויהודה דקל, לוחמי פלמ"ח וממקימי קיבוץ יראון.
יהודה דקל היה מנכ"ל המחלקה להתיישבות של הסוכנות ויו"ר המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
אחיו, בועז דקל, משמש כמנכ"ל P.M.I.
דקל שרת בשריון, שימש כמ"פ ומג"ד במילואים ועסק במחקר ופיתוח.
במלחמת יום הכיפורים פיקד על פלוגה ז' (זבוב) מגדוד 104 של חטיבה 164, בין השאר בקרב ואדי מבעוק, עד שנפצע בקרב ב-17 באוקטובר.
בעל תואר בוגר בפיזיקה ומתמטיקה מהאוניברסיטה העברית (1975).
עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטה העברית (1980), בהדרכת פרופסור יעקב שחם, עסקה בהיווצרות המבנה ביקום והייתה הראשונה בישראל בתחום הקוסמולוגיה.
השתלם כפוסט-דוקטורנט במכון הטכנולוגי של קליפורניה (1980–1982), ושימש כפרופסור באוניברסיטת ייל (1982–1985).
אחרי תקופה קצרה כחוקר בכיר במכון ויצמן (1985–1986), מונה ב-1986 לפרופסור חבר באוניברסיטה העברית, וב-1991 הועלה לדרגת פרופסור מן המניין.
הוביל את קבוצת המחקר בקוסמולוגיה.
מ-2007 אחז בקתדרה ע"ש אנדרה אייזנשטדט לפיזיקה עיונית.
מ-2008 כיהן כחבר הוועדה המתמדת והוועדה למדיניות אקדמית של האוניברסיטה העברית.
התארח ושיתף פעולה כחוקר באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
ביקר באוניברסיטאות מובילות בארצות הברית ובאירופה, ובפרט התארח כפרופסור מילר באוניברסיטת קליפורניה בברקלי (2004), וכיהן בקתדרת המחקר הבין-לאומית על שם בלז פסקל באקול נורמל סופרייר בפריז (2004–2006).
כיהן כנשיא האגודה הישראלית לפיזיקה (2008–2011) ונבחר לעמית האגודה (2019).
זכה בפרס מפעל הפיס לאמנויות על שם לנדאו בקטגוריית אסטרופיזיקה וחלל (2020).
נפטר ב-17 בנובמבר 2025, נקבר בהרצליה.
אבישי דקל עסק בקוסמולוגיה, והוא בעל תרומות חשובות להבנת התהליכים של היווצרות הגלקסיות והמבנה ביקום בקנה-מידה גדול, במסגרת המודל הסטנדרטי של המפץ הגדול, חומר אפל ואנרגיה אפלה.
התמחה בשילוב של מודלים פיזיקליים פשוטים וסימולציות מחשב מתקדמות באמצעות מחשבי-על, תוך השוואה לתצפיות מטלסקופים בארץ ובחלל.
פרסם כשלוש מאות מאמרים מקצועיים בכתבי העת המובילים באסטרופיזיקה, שלהם כ-45,000 ציטוטים – הוא אחד החוקרים המצוטטים ביותר בקוסמולוגיה, עם אינדקס ציטוטים H=106. חיבר ספר לימוד מתקדם "היווצרות המבנה ביקום" בהוצאת אוניברסיטת קיימברידג'.
היווצרות גלקסיות ננסיות והיזון חוזר מהתפוצציות סופרנובה
בשנות השמונים פרסם דקל את המודל הראשון שהסביר את היווצרות הגלקסיות הננסיות והדגיש את חשיבות האפקט של היזון חוזר מהתפוצצויות כוכבים כסופרנובה על היווצרות כוכבים חדשים בגלקסיה.
מאמרו הקלאסי בנושא זה, עם ג'וזף סילק, זכה ליותר מ-1,300 ציטוטים עד עתה (2012).
בשנות התשעים הובילו דקל וקבוצת המחקר שלו את המחקר התאורטי של זרימות קוסמיות בקנה-מידה גדול.
הכוונה היא לצבר גדול של גלקסיות בסביבתנו הקוסמולוגית, המשתתפות בתנועת זרימה רחבת ממדים בהשפעת כוח המשיכה הגרביטציוני שמפעילים עליהן האזורים בעלי צפיפות מסה גבוהה מהממוצע, ובפרט על-צביר הגלקסיות הגדול שמכונה "המושך הגדול", אשר התגלה תצפיתית באותה תקופה.
המחקר אפשר לכמת את צפיפות החומר האפל ביקום, שהוא הגורם לזרימה באמצעות המשיכה הגרביטציונית.
נעשה ניסיון להבין האם היקום סופי או אינסופי, והאם התפשטותו שהחלה במפץ הגדול תימשך לנצח או תיעצר והוא יעבור לקריסה.
המסקנות הן שהתפשטות היקום תימשך כנראה לנצח, והיא אף מואצת בהשפעת אנרגיה אפלה.
היווצרות הילות כדוריות של חומר אפל
שותף למאמץ המחקרי הבין-לאומי להבנת התפלגות החומר האפל במרחב, במארג הקוסמי וב"הילות" כדוריות שבתוכן נוצרות הגלקסיות המאירות.
משנות האלפיים ואילך התמקד דקל בהיווצרות הגלקסיות בתקופה הפעילה ביותר שלה, ביקום המוקדם, בין מיליארד לחמישה מיליארד שנה אחרי המפץ הגדול.
דקל וקבוצתו הובילו מהפכה בתחום, שבמרכזה היווצרות הגלקסיות כחלק מהמארג הקוסמי גדול הממדים של החומר האפל ביקום, ובניית גלקסיות הדיסקה המוקדמות באמצעות זרמים קרים של גז, הזורמים לאורך קווי השלד של המארג הקוסמי.
תהליכים של אי-יציבות גרוויטציונית בדיסקות הגלקטיות מסבירים את מבנה הגלקסיות המוקדמות כפי שנראה בטלסקופים, את היווצרות המרכיבים הכדוריים של כוכבים, ואת בנייתם של חורים שחורים מסיביים במרכזי הגלקסיות.
המודל משמש כתחליף למודל שהיה מקובל, שבו ההנחה הייתה שהתהליך המשפיע ביותר על התפתחות הגלקסיות הן התנגשויות בין גלקסיות.
דקל היה נשוי מ-1971 לציפי, עורכת דין, ששימשה כיועצת המשפטית של IBM, ומשקיעה בהיי-טק.
אבישי גרוסמן (26 בפברואר 1937 – 30 במרץ 2023) היה מחנך, פובליציסט, מורה וסופר ישראלי.
אביו של אבישי, משה גדליהו גרוסמן, נולד בלודז', פולין בשנת 1910 למשפחה מרובת ילדים, עשרה במספר.
המשפחה השתייכה למעמד הבינוני, שהתפרנסה מבית-מלאכה לפחחות שבו הועסקו מספר עובדים.
אמו של אבישי, אווה לבית הורוביץ ילידת 1909 ניהלה חנות לצבעים.
כל הילדים זכו לחינוך תיכוני.
אביו למד בבית הספר יבנה ששפת ההוראה בו הייתה עברית.
בגיל 13 הצטרף לקן של תנועת הנוער השומר הצעיר בלודז', ובהמשך היה מדריך וראש הקן.
השומר הצעיר חינכה את חניכיה להגשמה עצמית ולחיי קיבוץ שיתופיים בארץ ישראל.
בשנת 1929, על-פי "צו התנועה" הפסיק את לימודיו ועלה לארץ ישראל, במסגרת גרעין התיישבות ובו 15 חברים, שהצטרף בארץ לתנועת הקיבוץ הארצי; הגרעין נשלח להכשרה במושבה כרכור.
עקב קשיים שנבעו מחוסר מים לפיתוח משק חקלאי במקום, עבר הגרעין, שגדל בינתיים ל-45 חברים כעבור 9 חודשים, למושבה חדרה, שבה קיימו במידת האפשר חיי קיבוץ שיתופיים.
בחדרה נותר הגרעין שלוש שנים, עד שבהחלטת מוסדות הקיבוץ הארצי נשלח להשלים את קיבוץ עין שמר.
גדליהו גרוסמן החל בפעילות ציבורית כבר בחדרה שם כיהן כחבר במועצת הפועלים.
כחבר עין שמר עבד בדיר הכבשים, בפרדס, בגן הירק, בענף עצי הפרי, בזגגות, היה גזבר הקיבוץ ומילא תפקידים כלכליים מחוץ לקיבוץ: בהנהלת תנובה, בחברת מוצרי תכן, בגרנות – מפעלים אזוריים, בארגון משקי עמק חפר ובהנהלת הקרן הארצית של הקיבוץ הארצי.
אמו של אבישי הכירה את אביו בשומר הצעיר בלודז' ועלתה כמוהו לארץ ישראל והצטרפה לקיבוץ עין שמר.
היא הייתה מטפלת ילדים, ורכזת ועדת החינוך לגיל הרך של הקיבוץ.
אבישי העריץ את הוריו והוא הקדיש לזכרם את ספרו האוטוביוגרפי "להגיע למקום שממנו התחלנו" במילים הבאות: .
ובספר אחר שלו כתב ש"מפעל חייהם של הורי היה גם מפעל חיי שלי".
גרוסמן נולד בשנת 1937, בקיבוץ עין שמר בו חי כל ימיו.
התחנך במוסד החינוכי האזורי מבואות עירון שליד הקיבוץ, ושירת בצה"ל כאלחוטאי.
כשחזר לעין שמר, נבחר להיות מזכיר החטיבה הצעירה בקיבוץ, עבד ברפת ובדיר.
הוא התנדב לשנת שירות בקיבוץ הצעיר דאז, חורשים.
ב-1961, נשלח על ידי תנועת השומר הצעיר להדריך נוער עירוני להגשמה עצמית בקיבוץ, וזאת, בתפקיד של ראש "קן" (סניף) מרכז בתל אביב (קודמו בתפקיד היה עוזיאל וכסלר, מי שלימים היה מנכ"ל הרשות לפיתוח ירושלים).
גרוסמן ראה את ייעודו כמחנך ופעיל חברתי במסגרות קיבוציות ולשם כך ביקש וקיבל מהקיבוץ חופשת-לימודים וסיים תואר ראשון בבית הספר לעבודה סוציאלית באוניברסיטת חיפה, ובהמשך, השתלם בירושלים במכון שכטר וקיבל תואר שני במדעי היהדות, וממכון הרטמן במדעי היהדות.
שנים רבות היה מחנך, ואחר-כך מנהל המוסד החינוכי מבואות עירון.
גרוסמן היה חבר בקבוצה של אנשי רוח בתנועה הקיבוצית, מבני הדור השני, שהוציאה לאור את הקבצים: "שיח לוחמים" (1967), "חברה שסועה: מבט מן השמאל החילוני" ו"בין העצים".
בעיצומה של האינתיפאדה הראשונה קרא: "לא עוד 'ראשונים תמיד אנחנו' בלי לשאול לאן".
בשנים 1976–1979 ניהל גרוסמן (ביחד עם אריה סלוצקי) את המחלקה הרעיונית – פוליטית של הקיבוץ הארצי.
בשנים אלה הייתה המחלקה פעילה בארגון והכנה של הוועידה הי"ב של הקיבוץ הארצי, בהכנה של כנסים אזוריים ו"בימות בירור" של נושאים פוליטיים, וגיוס פעילים מהקיבוצים לקראת הבחירות הכלליות של שנת 1977 להצבעה בעד מפ"ם.
בהמשך, היה גם מרצה בגבעת חביבה ובכנסים של מכינת הגליל למנהיגות.
תפיסת העולם של גרוסמן הייתה של שמאל הומניסטי.
ככזה, הוא התנגד לכיבוש השטחים ביהודה ושומרון ולהשלכותיו.
ביוני 1988, גרוסמן קרא לקיבוץ הארצי לתמוך בסגן אלוף (מילואים) דב ירמיה במאבקו הציבורי למען סירוב לשרת בשטחים ביהודה ושומרון (יו"ש) מסיבות אידאולוגיות.
הקיבוץ הארצי לא נענה לקריאה זו.
גרוסמן היה בעל טור קבוע במוסף "חותם" של "על המשמר" וב"הדף הירוק".
הוא פרסם מאמרים פובליציסטיים בכתבי עת שונים, בהם "שדמות: במה לתנועה הקיבוצית", "כיוונים חדשים: כתב עת לענייני ציונות, יהדות, מדיניות, חברה ותרבות ","הדים (הקיבוץ הארצי)", "החינוך המשותף", "מפנה: במה לענייני חברה", "יעד – מאסף העבודה הציונית והסוציאליזם", "נקודה", "חברה", ו"הקיבוץ וסביבתו".
גרוסמן הצטרף למדור הגישור והבוררות של התנועה הקיבוצית ותרם לו מניסיונו.
בין צעירים, עורך יחד עם מוקי צור, שיחות בצוותא בתנועה הקיבוצית, הוצאת עם עובד, 1969
צעירים וקיבוץ, עורך יחד עם אורי ובר, חוברת רקע ומקורות, 1981
אדם וצבא במציאות הישראלית, עיסוק בדילמות, בהוויית חיים, הוצאת מרכז ההדרכה של גבעת חביבה, 1994
להגיע למקום שממנו התחלנו, ספריית פועלים, 2003
מה שרואים משם, הוצאת מערכת קיבוץ דליה, 2005
השולחן העגול, עורכת אורית פראג, 8 סיפורי בוררות, 2005
סדקים בארץ ובשמיים, הוצאת מערכת קיבוץ דליה, 2012
גרוסמן הכיר את חגית, ילידת קיבוץ מרחביה, בקיבוץ מצר שם עבדה במרפאת הקיבוץ.
בשנת 1970 התחתנו וחגית עברה לעין שמר שבו חיה כל ימי חייה.
בעין שמר עבדה במרפאת הקיבוץ כאחות מוסמכת.
כעבור שנים, עבדה ב"בית הדורות", בית הסיעוד לחברי-הקיבוץ.
חלתה באלצהיימר בגיל 61. גרוסמן נמנע מלהעביר את חגית לבית הסיעוד הקיבוצי, וטיפל בה וסעד אותה בדירתם המשותפת בעין שמר במשך 13 שנים, בסיוע רופא הקיבוץ ומטפלות סיעודיות.
גרוסמן החל לכתוב יומן במאי 2005 כשהחלו סימני המחלה, והתמיד בכתיבתו עד לחודש ינואר 2018. חגית נפטרה ביולי 2018. על המניע לכתיבת היומן, האינטימי והחושפני, הסביר כי זו דרכו להתמודד עם המציאות ושהיומן מהווה לו עוגן לשיחות עם עצמו בעניין מחלת אשתו נטולת המרפא.
היומן התפרסם כספר שכותרו "ימים צורבים" בהוצאת ספריית פועלים.
גרוסמן היה אב לשלושה בנים וסב לשמונה נכדים, נפטר ב-30 במרץ 2023.
אבישי לנדאו (נולד ב-29 באפריל 1950) הוא ישראלי העוסק בתחום הניהול.
השתתף בפיתוח מודל ניהול על פי ערכים והיה שותף למהדורות בעברית של ספרים ומשחקים המבוססים על המודל.
אבישי לנדאו נולד וגדל בנס ציונה, התגייס לצה"ל בשנת 1968 ושירת בחיל המודיעין ביחידת שדה.
עם סיום שירותו למד לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן ולתואר שני באוניברסיטת תל אביב (החוג ללימודי עבודה - התמחות: ניהול משאבי אנוש), וכן קורס שיווק שנתי, קורס אימון מתקדם.
במשך שנים רבות שימש כסגן נשיא לתחום משאבי אנוש בשורה של ארגונים עסקיים ידועים (תדיראן מוצרי צריכה, אביק, רים תעשיות, הוצאת מסדה ומפעלי דפוס פלאי, מפעל הטילים של תע"ש - מלט"ם) ובתפקידיו האחרונים כשכיר שימש גם כסגן נשיא לשירות הלקוחות.
במהלך השנים שימש כ"שופט-צד" - נציג מעסיקים בבית הדין לעבודה, כחבר בוועדת העבודה של התאחדות התעשיינים וכשופט בתחרויות ציבוריות: "תחרות המי"ל למצוינות בשירות" ותחרות "עובד ישראל" מטעם העיתון מעריב.
ללנדאו ישנם שלושה ילדים ושישה נכדים.
אחיו הוא הפרופ' שמעון דולן.
Inc ונשיאה פרופ' שמעון דולן.
לנדאו שותף למהדורות בעברית של הספרים: "מה שחשוב...
בארגונים / ניהול על פי ערכים", דולן-לנדאו (2012) ו"מה שחשוב באימון / אימון על פי ערכים", דולן-לנדאו.
היה שותף לפיתוח מודל "ניהוג משפחה על פי ערכים", מכון שינוי (נגה נברו-ענת גרתי), וכן שותף לפיתוח 4 משחקי ערכים לחו"ל ולישראל: "משחק הערכים" ( 2008), "The Value of Values" (2009), דולן-לנדאו, "El Valor de los Valores)" (2010), דולן - לנדאו, "מה שחשוב"...
"ניהול על פי ערכים" (2006) - פרופ' שמעון דולן-סלבדור גרסיה-אבישי לנדאו, מהדורה ראשונה בהוצאת ספרית גלובס.
"ניהול על פי ערכים" (2009) - פרופ' שמעון דולן-סלבדור גרסיה-אבישי לנדאו, מהדורה שנייה בהוצאה אלקטרונית.
מודל "ניהוג משפחה על פי ערכים" - (2010) - אבישי לנדאו בשיתוף מכון שינוי (ד"ר נגה נברו וענת גרתי)
באימון" (2012) - פרופ' שמעון דולן-אבישי לנדאו.
"האריה, מרבד הקסמים ואיי הערכים" (2015) - ספר ילדים.
פרופ' שמעון דולן-נהריקה סינג-אבישי לנדאו.
בארגונים" - פרופ' שמעון דולן-אבישי לנדאו.
"The Value of Values" משחק לארגונים (2009) - עברית, אנגלית, ספרדית, צרפתית, פורטוגזית
"El Valor de los Valores" משחק המיועד למרכז אמריקה (2010) - ספרדית
משחק ערכים" (2012) - עברית, אנגלית * נמכר בסטימצקי ובצומת ספרים
משחק ערכים" (2015) - עברית, אנגלית, ערבית, רוסית, אמהרית * נמכר בסטימצקי ובצומת ספרים
"The Value of Values" * לא בישראל - (2015) - אנגלית, ספרדית, צרפתית, פורטוגזית, גרמנית, איטלקית ושפות נוספות
אבישי לוי (נולד ב-2 בדצמבר 1963) הוא תת-אלוף במילואים בצה"ל, בתפקידו האחרון כיהן כראש להק המודיעין בחיל האוויר.
לאחר שחרורו כיהן כמנכ"ל אוויס ישראל.
לוי התגייס לקורס טיס ב-1982 אותו סיים ב-1984 במגמת קרב.
שירת כטייס סקייהוק, כטייס כפיר בטייסת 113 וכטייס F-15. ב-1996 מונה למפקד טייסת 117, טייסת מטוסי F-16C וב-1998 למפקד טייסת 105, טייסת F-16C/D.
בשנת 2004 מונה למפקד בסיס רמון, כיהן בתפקיד בתקופת מלחמת לבנון השנייה.
ביולי 2007 מונה לראש להק המודיעין של חיל האוויר, כיהן בתפקיד במהלך מבצע עופרת יצוקה.
פעולות נוספות שיוחסו לחיל האוויר בתקופת כהונתו היו תקיפת הכור הגרעיני בסוריה בספטמבר 2007 ותקיפות בסודאן של משלוחי נשק מאירן ב-2009. בספטמבר 2010 סיים את תפקידו כראש הלהק.
התביעה נסגרה ב-2016 בעקבות הסכם בין ממשלת ישראל לממשלת טורקיה.
לאחר שחרורו הקים חברה בתחום הייעוץ האסטרטגי והצבאי, מכהן כדירקטור בחברת rsl electronics הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב.
ב-2014 מונה לסמנכ"ל האפטר-סייל של חברת UMI יוניברסל מוטורס ישראל (יבואנית מכוניות ג'נרל מוטורס לישראל) ואחראי על המיזוג עם אוויס ישראל.
ביוני 2016 מונה למנכ"ל אוויס ישראל.
הוא שימש בתפקיד עד ספטמבר 2018. בתחילת 2019 מונה לדירקטור בחברת אלדן תחבורה ובאוגוסט 2019 מונה למשנה למנכ"ל.
לוי בעל תואר ראשון מאוניברסיטת אלבמה בארצות הברית ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת תל אביב.
אבישי מילשטיין (נולד ב-27 באפריל 1964) הוא מחזאי, במאי, שחקן, מתרגם ודרמטורג ישראלי.
אבישי מילשטיין נולד בפתח תקווה וגדל עד גיל 18 ברמת גן, בן יחיד לשני הורים ילידי פולין, ניצולי שואה.
הוריו שהו במחנה עקורים בבוואריה לפני הגיעם לישראל.
בוגר לימודי מוזיקה; פסנתר ותאוריה, אצל יריב אזרחי, בנימין ברעם ורינה דוידוב – ב"קונסרבטוריון רון שולמית", בתל אביב (1981-1970).
התחיל לשחק בהצגות בגיל עשר, בתיאטרון בארץ עוץ.
השתתף בהצגות הילדים: "היידי בת ההרים", "שמלת השבת של חנה'לה", "תום סוייר", "חסמבה" (בתפקיד ירון זהבי).
השתתף בתפקיד קטן בסרטים "נועה בת 17" (בבימויו של יצחק צפל ישורון, 1982), "ג'וזף ומרי - סיפור אהבה", "החורף האחרון" (בבימויו של ריקי שלח, 1984), בסרטי פרסומת ובתוכניות טלוויזיה שונות.
בוגר בית הספר התיכון ע"ש "תלמה ילין" במגמת תיאטרון (1982-1978), במהלך לימודיו זכה במלגת תלמיד מצטיין (1982).
בכיתתו למדו רוני פינקוביץ', דודו בן-זאב, ארז שפריר ודלית מילשטיין.
בהיותו תלמיד בתלמה ילין הציגו בבית הספר את "אופרה בגרוש" מאת ברכט ווייל.
מילשטיין, שאהב מאוד את היצירה, הלך ללמוד גרמנית.
הוא למד במכון גתה, תל אביב ודיסלדורף (1985-1981) וזכה בשתי מלגות.
בוגר סדנת תסריטאות, בית צבי, 1985.
בצה"ל שירת כאלחוטן בחיל הקשר בפיקוד מרכז והיה חייל מצטיין צה"לי.
בהיותו בן שש עשרה, ב-1980, ביים מילשטיין לראשונה יצירה שכתב, "אם נקר ניקר וזה ניכור – אם זמר זימר וזה בידור", אופרה אותה הלחין דורי פרנס (אז בן שבע עשרה); קופרודוקציה בין תלמה ילין ותיאטרון בית ליסין, מאי, 1980.
מחזהו "אז כמוות", בבימויה של שוש רייזמן, הוצג בפסטיבל עכו, 1987 וזכה בציון לשבח למחזה ולהפקה.
בשנים 1986–1990 למד תיאטרון, ספרות ובלשנות גרמנית, באוניברסיטת מינכן, גרמניה.
השלים סדנאות שונות: בימוי, מייקל אלפרדס, אונ' ת"א, 1994; משחק שייקספיר, ג'ון ברטון, אונ' ת"א, 1995; משחק, ורנר רלשטאפ, האקדמיה לאמנויות הבמה, ציריך, במסגרת הפורום הבינלאומי, פסטיבל ברלין, 1996; עבר סדנאות סיפור וקומדיה אצל רוברט מקי, תל אביב 2005 ו-2006.
מילשטיין ייסד את תיאטרון "נוצר", קבוצת התיאטרון העצמאית הגדולה בישראל, ביחד עם דלית מילשטיין (אין קשר משפחתי ביניהם) וכיהן כמנהלו האמנותי ושל העמותה לקידום תיאטרון ביפו (2004-1991).
ההפקה הראשונה של תיאטרון נוצר הייתה "מחזות מלחמה" ("הילד שנזרק לתוך האש" ו"אנשי קופסאות השימורים") מאת אדוארד בונד.
ההפקה גדולת הממדים הועלתה בפסטיבל עכו, אוקטובר, 1992 וזכתה בפרסי העיצוב וההצגה האורחת.
"הילד שנזרק אל תוך האש" הועלה החל ממרץ, 1993, בבית ציוני אמריקה, והיה, למעשה, ההפקה שחנכה את מרכז הפרינג' שהוקם אז ביוזמת משרד החינוך והתרבות.
ב-1997, מילשטיין ביים את הבכורה הישראלית של המחזה הקלאסי "פנתיסילאה", מאת היינריך פון קלייסט, במסגרת תיאטרון נוצר.
ההפקה התארחה בפסטיבל פורצי הדרך, אאכן, גרמניה.
מחזהו הראשון שהוצג בתיאטרון רפרטוארי היה "פיבניצה", אותו גם ביים בהבימה ב-1994.
דרמטורג ויועץ אמנותי לתיאטרון הבימה (1995-1990).
דרמטורג אורח להפקת "הסוחר מוונציה" בבימויו של חנן שניר, התיאטרון הלאומי הגרמני, ויימאר, 1995 ופסטיבל ישראל, ירושלים, 1996.
דרמטורג ויועץ אמנותי לתיאטרון בית ליסין החל מ-1995.
מייסד המגמה לתיאטרון, תיכון אליאנס, תל אביב, ומנהלה 1997–2001. לימד משחק והעביר סדנאות לכתיבה יוצרת וכיתות אמן במסגרות שונות בגרמניה ובישראל.
עורך ושותף ראשי של הספר: Israeli Drama, קובץ תקצירים באנגלית של מחזות ישראליים נבחרים להפצה בנציגויות רשמיות של ישראל בעולם ואצל מנהלי פסטיבלים בינלאומיים, יוזמה והוצאה לאור של קשתו"ם (אגף קשרי תרבות ומדע), במסגרת משרד החוץ הישראלי, 2000; מהדורה מחודשת בעריכתו יצאה ב-2009.
יוזם, מייסד ומנהל אמנותי של פסטיבל "פותחים מסך" למחזאות ישראלית צעירה, בתיאטרון בית ליסין, משנת 2000.
החל מ-2003 היה מרצה לכתיבה דרמטית, באוניברסיטת הילדסהיים, גרמניה.
מורה ובמאי בבית צבי, סטודיו למשחק ניסן נתיב, אוניברסיטת תל אביב ותיכון תלמה ילין.
חבר ועדת ההיגוי של המכון למחזאות ישראל, מ-2004.
יוזם אירועי "ישראדרמה – זרקור על דרמה ישראלית בשפה הגרמנית", במסגרת המכון למחזאות ישראלית ומשרד החוץ ומנהלו האמנותי של הפסטיבל בשנים 2005, 2010 ו-2012.
בשנת 2005 יזם את פסטיבל "פותחים במה" למחזאות ישראל צעירה, בתיאטרון בית ליסין.
ב-2007 ביים את "רצח" מאת חנוך לוין במסגרת פסטיבל FIND בתיאטרון שאוביהנה, ברלין.
ב-2008 ביים את "מיין קאמפף" מאת ג'ורג' טבורי; התיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה, בשיתוף מוזיאון E-Werk.
המחזה מספר על יהודי שחונך את היטלר בתחילת דרכו ומניע אותו לכתוב את "מיין קאמפף".
מנהל אמנותי שותף (ביחד עם יאן לינדרס) של פרויקט "קשרי משפחה" (Familiebande), פרויקט משותף בין תיאטרון בית ליסין, תל אביב והתיאטרון העירוני של היידלברג, גרמניה.
במסגרתו הועלו שש הפקות דו-לאומיות החל ממאי, 2009. הפרויקט מומן על ידי Kulturstiflung des Bundes, ברלין, משרד החוץ הישראלי, ממשלת באדן-וירטמברג, עיריית היידלברג וגופים פרטיים ונחשב למקיף ביותר מבין פרויקטים לשיתוף פעולה עם תיאטראות זרים בשנים האחרונות.
מילשטיין ביים את "הבנאליות של האהבה" מאת סביון ליברכט בתיאטרון בית ליסין, ינואר, 2009, הפקה עליה זכה בפרס התיאטרון הישראלי להפקת המחזה המקורי של השנה, 2010. ההפקה פתחה את פסטיבל "שוק המחזות", היידלברג, 2010 והתארחה בתיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה, מאי, 2010.
ב-2011 ביים את "הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר, התיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה, כשבתפקיד הראשי כיכב דורון תבורי.
ב-2012 יזם וניהל את בית הספר למחזאות של תיאטרון בית ליסין בשיתוף סדנאות הבמה.
ב-2012 שב באופן חד-פעמי למשחק כששיחק בהצגה "מקסי ואני", שהציגה בתיאטרון בית ליסין.
גילם את דמותו של אורסין, לצידו שיחקו יגאל נאור, שלומי טפיארו, נתי קלוגר ומרים זהר.
בספטמבר 2015 עלתה בתיאטרון בית ליסין ההפקה של מחזהו "לא לשכוח לאהוב - Love Hurts".
ההפקה מבוססת על 35 ראיונות שנערכו עם זוגות מעורבים, ישראלים וגרמנים, והיא מספרת את סיפוריהם, 70 שנה אחרי אושוויץ ו-50 שנה בדיוק אחרי החתימה על היחסים הדיפלומטיים בין גרמניה לישראל.
ההפקה עלתה כקופרודוקציה עם התיאטרון הממלכתי של באדן (Badisches Staatstheater).
נשוי למרית לבית יפה, שחקנית בעברה וכיום פסיכותרפיסטית ומטפלת באמנויות, הם מתגוררים בתל אביב ולהם שלושה ילדים.
2019 - פרס בן-נחום למתרגמים.
2010 – פרס התיאטרון הישראלי להפקת המחזה המקורי של השנה – "הבנאליות של האהבה" מאת סביון ליברכט בתיאטרון בית ליסין בבימויו של מילשטיין.
2001 - פרס סיימון גרדינר למחזאות להצגה "הגבול והשיבה", מאת ובבימויו של מילשטיין, תיאטרון נוצר.
1993 - חתן פרס לתרגום ע"ש עדה בן-נחום.
1992 – פרס העיצוב ופרס ההפקה האורחת בפסטיבל עכו למחזות "הילד שנזרק לתוך האש" ו"אנשי קופסאות השימורים", מחזות מלחמה I ו-II מאת אדוארד בונד.
הצגות של תיאטרון נוצר בבימויו של מילשטיין.
1987 – ציון לשבח למחזה "אז כמוות" ולהפקה בפסטיבל עכו.
מפגש בין שני חברים מהתיכון, שנקלעו למריבה רומנטית בגלל בחורה.
אחד מהם נסע לאירופה ונהפך לאיש אקדמיה והשני הוא איש עסקים הדוניסט החי בישראל.
הם נפגשים כעבור שנים של נתק, כשהאינטלקטואל מגיע לבית חברו כדי לנקום על כך שהוא לקח ממנו את אהובתו.
בימוי: שוש רייזמן, כוריאוגרפיה: גבי אלדור.
שחקנים: יואל דרורי, רות חרל"פ, עינת סלע-וייץ ואברהם שושנה.
בחורה שמוכנה לעשות הכול על מנת להצליח כשחקנית, חוברת לבמאי מגלומן, משנה עצמה ואת דמותה בהתאם.
אופרה אותה מילשטיין כתב וביים בסטודיו למשחק ניסן נתיב, עם מוזיקה של דורי פרנס.
המאבק בין הגיבור היווני אכילס למלכת היוונים פנתיסיליאה.
עיבוד של מילשטיין למחזה של היינריך פון קלייסט, אותו ביים בתיאטרון נוצר.
בהצגה שיחקו אמרי איבגי, זיו באליסיאנו, דודו בן-זאב, אריאנה גוטמן, עירית הורוביץ, מרית יפה, פביאנה מיוחס, פיני מיטלמן, דלית מילשטיין, תמר מילשטיין, יוסי רחמני, דן שצמן וסיגלית תמיר.
תסריטאי ישראלי מצליח בהוליווד מתבקש לכתוב תסריט אישי על אביו ניצול השואה.
מכיוון שאביו מעולם לא שוחח עמו על השואה, הוא בודה מליבו סיפור הרואי.
יום אחד אביו מגיע לבקר אותו באתר הצילומים ושניהם מתעמתים על הנראטיב בסיפורו של אביו.
המחזה הוצג בהבימה, בתפקידים הראשיים שלום שמואלוב, אברהם רונאי ועמי ויינברג.
דרמה מיתולוגית אודות שני אלים, גבר ואישה, שמספרים סיפורים על בני אדם ואנשים נולדים מהסיפורים הללו.
יום אחד פורצת ביניהם מריבה רומנטית ובזעמו הגדול הוא כורת את לשונה ואין מי שיספר את הסיפור ובני האדם צריכים לספר את הסיפורים של עצמם.
שיחקו דוד בן-זאב, מרית יפה, דלית מילשטיין, שפרה מילשטיין וסיגלית תמיר.
דואלידריות; הצגת בכורה: היימאט-האפן, ברלין; מרץ, 2025. (הצגות אורח בברלין ופרנקפורט אם מיין).
פוגת סתו של בושה; קריאה מבוימת: Münchner Kammerspiele; אפריל, 2024.
דואלידריות; קריאה מבוימת: Münchner Kammerspiele, ינואר, 2024 (קריאות נוספות בפוטסדם, ברלין, גיסן, אאוגסבורג).
משכינת השלום; הצגת בכורה: Staatsheater Kassel, מרץ, 2023. (הצגות אורח בברלין, קטוביץ', ימי התיאטרון ההסיים – גיסן).
אדיפוס, עיבוד לסופוקלס: תיאטרון נוצר, בת-ים; אוגוסט, 2021.
נכתב בהזמנת תיכון אורט לוד לרגל אירוע אינטראקטיבי בנושא פרשת "דיר יאסין"; בימוי: שפרה מילשטיין; מאי, 2015.
חור בעננים; המחזה נכתב בהזמנת תיאטרון "מקסים-גורקי" מברלין.
פרזנטציה של 2 סצנות ממנו הועלתה במסגרת אירועי "זרקור על מחזאות ישראלית", בתיאטרון הלאומי הבימה, ספטמבר, 2005.
הגבול והשיבה, (בהשראת סיפורים מאת דלית מ.
לביא), תיאטרון נוצר, ספטמבר, 2000 (המחזה זכה בפרס סיימון גרדינר למחזאות, 2001; הועלה כהפקת קריאה בפסטיבל המחזאים, קנברה, אוסטרליה, ובפסטיבל Act-In לתיאטרון אירופי מודרני, לוקסמבורג, 2001).
להיות או לא להיות, (שותף לכתיבה: רוני פינקוביץ'), התיאטרון העירוני חיפה, 1998.
הרומן שלי עם ברכט, התיאטרון העירוני חיפה, 1996.
פיבניצה, התיאטרון הלאומי הבימה, 1994.
מעיין - אופרה, (עם דורי פרנס), סטודיו למשחק ניסן נתיב, 1991.
אז כמוות, פסטיבל עכו, 1987. (ציון לשבח למחזה ולהפקה).
מסביב לעולם בשמונים יום, המכון הצרפתי בישראל וצוותא, 1987.
באס, מיצג לפסטיבל ישראל, 1985.
ברית כרותה, הפקה פרטית בצוותא, 1984.
אם נקר ניקר וזה ניכור - אם זמר זימר וזה בידור, תלמה ילין ותיאטרון בית ליסין, 1980.
"סיפור אהבה בשלושה פרקים" מאת הארווי פירסטיין; בית צבי, רמת גן; אוקטובר, 2022.
טיילור; סטודיו יורם לוינשטיין, תל אביב; יולי, 2022.
"אדיפוס", עיבוד על פי סופוקלס; תיאטרון נוצר, בת ים; אוגוסט, 2021.
"חלום ליל קיץ" מאת שייקספיר; סטודיו למשחק ניסן נתיב, תל אביב; ספטמבר, 2020.
"דרגות של הפרדה" מאת ג'ון גר; סטודיו יורם לוינשטיין, תל אביב, אפריל, 2019.
"היום בו נחטף האפיפיור" מאת ז'ואאו בטנקור; הפקה משותפת של Teatr Komedia, ורוצלב, Teatr Muzyczny, טורון, ומרכז התרבות, סובוטקה, פולין, ינואר, 2019.
"אמא תרזה מתה" מאת הלן אדמונדסון; תיאטרון חיפה, מאי, 2018.
"הכפר השרוף בשלג" מאת סיביל קלאוס-שלייכר; הצגת בכורה, Stadttheater Ulm, אוקטובר, 2017.
"קוארטט" מאת היינר מילר, Stadttheater Ulm, דצמבר, 2016.
"האורסטיאה" מאת אייסכילוס, תיאטרון נוצר, ספטמבר, 2016.
"פילוקטטס" מאת היינר מולר; תיאטרון החאן, ירושלים, אפריל, 2016.
"סיפור ישן – חדש" מאת ג'סי אייזנברג; תיאטרון בית ליסין, תל אביב, יולי, 2014.
"הכל אודות אמא" מאת סמואל אדמסון/אלמודובר; תיאטרון תהל, תל אביב, נובמבר, 2013.
"הפרדס" מאת יוסף בר-יוסף; תיאטרון בית ליסין, ינואר, 2013.
"אבא שלי" מאת קריסטו זאגור; קריאה מבוימת במסגרת פסטיבל "פותחים במה" של תיאטרון בית ליסין; קופרודוקציה עם התיאטרון העירוני של היידלברג במסגרת פרויקט "קשרי משפחה"; ספטמבר, 2011
"הסוחר מוונציה" מאת שייקספיר, התיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה; מרץ, 2011 (ההפקה הועלתה בפסטיבלים בבאדן, שווייץ ובימי התיאטרון של קרלסרוהה).
"תרופה" מאת מאיה שעיה; התיאטרון העירוני של היידלברג, נובמבר, 2010. במסגרת פרויקט "קשרי משפחה" בשיתוף תיאטרון בית ליסין; ההפקה התארחה בתל אביב בפסטיבל "פותחים במה", ספטמבר, 2011.
"הפי אנד" מאת עדו נתניהו; תיאטרון בית ליסין, אוגוסט, 2010. (במסגרת פסטיבל "פותחים במה").
כעיוורת בלילה (Nachtblind), מאת דריה שטוקר; התיאטרון העירוני אולם (Ulm), גרמניה, נובמבר, 2009.
הבנאליות של האהבה מאת סביון ליברכט; תיאטרון בית ליסין, ינואר, 2009. פרס התיאטרון הישראלי להפקת המחזה המקורי של השנה, 2010. ההפקה פתחה את פסטיבל "שוק המחזות", היידלברג, 2010 והתארחה בתיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה, מאי, 2010.
מיין קאמפף מאת ג'ורג' טבורי; התיאטרון העירוני של פרייבורג, גרמניה, בשיתוף מוזיאון E-Werk, פרייבורג; מרץ, 2008.
רצח (Mord), מאת חנוך לוין; פסטיבל FIND, תיאטרון שאוביהנה, ברלין, מרץ, 2007.
מאה, מאת יגאל זקס; התיאטרון הקאמרי, פברואר, 2007
ארבעה בנובמבר, מאת עידן זילברשטיין; פסטיבל תיאטרון קצר, צוותא, דצמבר, 2005.
מאה, מאת יגאל זקס, קריאה מבוימת, "משישה יוצא אחד", התיאטרון הקאמרי, יוני, 2005.
בין חברים, מאת ג'ו הורטואה, תיאטרון באר שבע, נובמבר, 2004.
פנתר של נייר, מאת עמיר ממן, פסטיבל "פותחים מסך", בית לסין, מאי, 2004.
קיסריה סופ"ש, מאת גורן אגמון, תיאטרון בית ליסין, מאי, 2004.
קרנפים, על פי יונסקו, תיאטרון נוצר, דצמבר, 2003.
טיפוסים של רצון, עבודה משותפת עם סטודנטים, אוניברסיטת הילדסהיים, גרמניה, יולי, 2003.
אביב מתעורר, מאת פרנק ודקינד, סטודיו ניסן נתיב, ירושלים, פברואר, 2003.
שבר ענן, מאת מרים קיני, (עם ציפי פינס), תיאטרון בית ליסין, נובמבר, 2002.
יציאת מצרים 2002, מאת בעז גאון, פסטיבל "פותחים מסך", יוני, 2002.
מקום, מאת שולמית לפיד, פסטיבל לתיאטרון קצר, צוותא, מרץ, 2002.
החיים כמו ..., מאת בן הכט, פסטיבל "פותחים מסך", תיאטרון בית ליסין, יוני, 2001.
גדול וקטן, מאת בותו שטראוס, אוניברסיטת תל אביב, מרץ, 2001.
"אבנים" מאת עידו אשד; קריאה מבוימת, בית הספר לכתיבת דרמה, צוותא, תל אביב, יוני 2001.
הגבול והשיבה, מאת אבישי מילשטיין, תיאטרון נוצר, ספטמבר, 2000.
הרומן הראשון שלי, מאת דונלד מרגוליס, תיאטרון בית-ליסין, מאי, 2000.
סדקים בבטון, מאת צדוק צמח, פסטיבל "פותחים מסך", תיאטרון בית-לסין, מרץ, 2000
פנתסילאה, מאת היינריך פון קלייסט.
בכורה עולמית: אוקטובר, 1997, פסטיבל פורצי הדרך, אאכן, גרמניה.
בכורה ישראלית: דצמבר, 1997, אלהמברה, יפו.
הטירוף הזה שקוראים לו תיאטרון, ערב קטעי תיאטרון, תיאטרון נוצר בבית ברחוב קדם, פברואר, 1997.
ג'ו ובטי, מאת מארי מדניק, תיאטרון קריאה בבית ליסין, מרץ, 1996.
מינה פון בארנהלם, מאת לסינג, בית צבי, אפריל, 1996.
סיפורים מיערות וינה, סטודיו ניסן נתיב, תל אביב, מרץ, 1996.
המציצן, מאת ג'ורג' טבורי, אוניברסיטת תל אביב, מאי, 1995.
מארה/סאד, סטודיו ניסן נתיב, ירושלים, פברואר, 1995.
אנשי קופסאות השימורים, תיאטרון נוצר בתחנת הכוח רדינג, מאי, 1994.
חיי אדם ברייך, על פי ברכט, תלמה ילין, מרץ, 1994.
משדר טלוויזיה, מאת מישל וינאבר, תיאטרון קריאה בתיאטרון הלאומי הבימה, מרץ, 1994.
פיבניצה, התיאטרון הלאומי הבימה, פברואר, 1994.
באאל, מאת ברכט, סטודיו ניסן נתיב, ירושלים, אפריל, 1993.
הילד שנזרק לתוך האש ואנשי קופסאות השימורים, מחזות מלחמה I ו-II מאת אדוארד בונד.
תיאטרון נוצר בפסטיבל עכו, אוקטובר, 1992. (פרסי העיצוב וההצגה האורחת).
("הילד שנזרק אל תוך האש" הועלה החל ממרץ, 1993, בבית ציוני אמריקה, ולמעשה היה ההפקה שחנכה את מרכז הפרינג').
טיילור, סטודיו ניסן נתיב, ירושלים, יולי, 1992.
נפוליון - חי או מת!, מאת נסים אלוני, סטודיו ניסן נתיב, תל אביב, ינואר, 1992.
מעיין, אופרה מאת אבישי מילשטיין ודורי פרנס, סטודיו ניסן נתיב, תל אביב, ינואר, 1991.
- 45 שנה לתיאטרון הקאמרי, התיאטרון הקאמרי, מרץ, 1990.
מעבר לנהר, מאת עידו ריקלין, תיאטרון קריאה בתיאטרון הקאמרי, נובמבר, 1989.
אם נקר ניקר וזה ניכור - אם זמר זימר וזה בידור, אופרה מאת אבישי מילשטיין ודורי פרנס, תלמה ילין ובית לסין, מאי, 1980.
מנחה סדנת תרגום לעברית, פסטיבל התיאטרון הבינלאומי, בודפשט, נובמבר, 2007.
חבר בפורום המתרגמים הבינלאומי של פסטיבל Stuecke, מולהיים, גרמניה, מאי 2005.
"מטורללים" מאת מריוס פון מיינבורג; תיאטרון חיפה; ינואר, 2023.
"איפה אבא" ספר ילדים מאת מירנה פונק; מהדורת אינטרנט, נובמבר, 2018.
"אבני נגף בתיאטרון העירוני" מאת הנס-ורנר קרזינגר ורגינה דורה; הצגת אורח של Badisches Staatstheater בפסטיבל יפו, תל אביב, מאי, 2018.
הנהר מאת אלזה לסקר-שילר; בהזמנת המפעל לתרגום ספרות מופת והוצאת "אורים", חלק מאנתולוגית מחזות של לסקר-שילר; ספטמבר, 2016.
"מתקן העולם" מאת תומאס ברנהרד, הפורום התרבותי האוסטרי, תיאטרון הקאמרי, ינואר, 2016.
פילוקטטס מאת היינר מולר; עבור תיאטרון החאן הירושלמי, ספטמבר, 2014.
אבא שלי מאת קריסטו זאגור; פרויקט קשרי משפחה, פסטיבל פותחים במה, ספטמבר, 2011.
המכוער מאת מריוס פון מיינבורג; התיאטרון העירוני חיפה, ספטמבר, 2008.
ירח על אלבמה, ערב שירי ברכט, תיאטרון אנסמבל הרצליה, דצמבר, 2004.
אביב מתעורר, מאת פרנק ודקינד, ניסן נתיב, פברואר, 2003.
היינריך היינה, מאת סמי גרונמן, פרויקט היינה, משכנות שאננים, אוקטובר, 2002.
מכאן לשם מאת אדן פון הורבאט; בית צבי, יוני 2001.
CREEPS, מאת לוץ היפנר, תיאטרון החאן הירושלמי, מרץ, 2001.
החזיון אודות הבתולה יוטה, מאת דיטריך שטרנברג.
פסטיבל ויימאר, בירת התרבות של אירופה 99', 1999.
בית צבי ותיאטרון נוצר (לרגל אירוח תיאטרון ק.
המשפט, מאת אלי ויזל, התיאטרון העירוני של דסאו בתיאטרון הקאמרי, 1997.
תיאטרון נוצר ובית צבי, 1996.
יום הדין, מאת אדן פון הורבאט.
מיס שרה סמפסון, מאת לסינג.
סיפורים מיערות וינה, מאת אדן פון הורבאט, סטודיו ניסן נתיב, 1996.
מינה פון בארנהלם, מאת לסינג.
סיד, מאת תומאס ברנהרד, תיאטרון באר-שבע, 1995.
המציצן, מאת טבורי, אוניברסיטת תל אביב, 1995.
חיי אדם ברייך, על פי עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי, מאת ברכט, תלמה ילין, 1994.
ריטר, דיינה, פוס, מאת תומאס ברנהרד.
פסטיבל ישראל ובית צבי, 1993.
כוחו של הרגל, מאת תומאס ברנהרד.
רוג'רס; תיאטרון בית ליסין, תל אביב, ספטמבר, 2018.
הכל אודות אמא מאת סמואל אדמסון/ אלמודובר; נוסח ההצגה, תיאטרון תהל, נובמבר, 2013.
רק אתמול נולדה (עם אילן רונן), מאת גרסון קנין, תיאטרון בית לסין, מרץ, 2004.
טיילר, תיאטרון בית-ליסין, מרץ, 2001.
הרומן הראשון שלי (סיפורים קצרים), מאת דונלד מרגוליס, תיאטרון בית-לסין, מאי, 2000.
משחק הלבבות, מאת פרנץ מולנר, בית-צבי, 1998.
ג'ו ובטי, מאת מארי מדניק.
מחזות מלחמה, מאת אדוארד בונד.
ירמה, מאת לורקה, תיאטרון נוצר, יוני, 2002.
קרנפים, מאת יונסקו, תיאטרון נוצר, דצמבר, 2003.
שתיקתו של ברוך, ליברטו לאופרה מאת אלה מילך-שריף לתמליל של יעלי רונן; התיאטרון העירוני בראונשוייג, גרמניה, פברואר, 2010.
התאונה, מאת הלל מיטלפונקט (עם דגמר דומרז); בהזמנת הוצאת פישר (Fischer); הועלה לראשונה על ידי תיאטרון שאוביהנה, ברלין, פסטיבל FIND, מרץ, 2007. הצגות נוספות בקיל ובציריך.
אבישג קדמן-זהבי (1922 – אוקטובר 2021) הייתה פרופסור לפיזיולוגיה של הצמח במכון וולקני.
הייתה ידועה בעיקר עקב שיתוף הפעולה שלה עם בעלה, אמוץ זהבי, שפיתח בעבודה משותפת איתה את עקרון ההכבדה – גישה סוציוביולוגית המשמשת בתור אחד ההסברים של הברירה הטבעית.
קדמן נולדה בחיפה לשלומית (רופאה במקצועה) וליאו קדמן.
היא הכירה את אמוץ זהבי במהלך לימודיהם המשותפים ב בחוג לביולוגיה.
השניים נישאו ב-1954. השניים שיתפו פעולה מאז במחקרי שדה רבים, בעיקר בתחום הטימליים, ואבישג שותפה בפיתוח רבים מרעיונותיו של אמוץ.
מחקריה העצמאיים של אבישג זהבי עסקו בהשפעת האור על התפתחות הצמח (פוטופריודיזם, פיטוכרום ועוד).
בין עיסוקיה של זהבי לאחר פרישתה לגמלאות נכלל מחקר ב"מרכז יאיר למחקר חקלאי" בחצבה.
נפטרה בשנת 2021 בגיל 99, והובאה למנוחות לצד בעלה אמוץ זהבי בבית העלמין של מושב חצבה שבו הם התגוררו.
אבישג קופמן-טורק (נולדה בשנת 1975) היא שחיינית מים פתוחים אתגרית ישראלית.
טורק נולדה וגדלה בקיבוץ שפיים ולמדה בבית החינוך המשותף חוף השרון.
התאמנה בשחייה בצעירותה בקבוצת הפועל עמק חפר.
היא התאמנה בקבוצת השחייה למאסטרס עולם המים בהדרכתו של אורי סלע.
כיום, מתאמנת בקבוצת TLV Swim בהדרכת בן אושרי.
ב-29 באפריל 2015 חגגה טורק את יום הולדתה ה-40 בשיא ישראלי למרחק הרב ביותר ששחיין ישראלי שחה מעולם, כששחתה את המרחק של ריצת מרתון (42.195 ק"מ) לאורך חופי ישראל בזמן של 16:42 שעות, מהחוף של גבעת אולגה עד לחוף של פארק צ'ארלס קלור שבדרום תל אביב.
ב-1 באוגוסט 2017 צלחה טורק בשחיית סולו בניסיונה הראשון, את תעלת למאנש, מחוף דובר שבאנגליה לחוף קאלה שבצרפת בזמן של 13:32:31 שעות ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה ולשחיין הישראלי השני, אחרי פרופ' איתן פרידמן, שעמד במשימה זו.
ב-28 בספטמבר 2018, השלימה טורק את אתגר צליחת תעלת קטלינה, כ-32.3 ק"מ, בין האי סנטה קטלינה לדרום קליפורניה, בתוצאה של 11:59 שעות ובכך הייתה לישראלית הראשונה שמשלימה את האתגר.
ב-28 במרץ 2019 השלימה טורק בפעם העשירית את חציית אורך הכנרת.
זוהי החצייה המהירה ביותר שלה בזמן של 5 שעות ו-50 דקות, והזמן המתועד הכללי המהיר ביותר עד אותה העת.
טורק היא השחיינית היחידה עד היום שהשלימה 10 צליחות אורך של הכנרת.
ב-1 ביוני 2019 סיימה טורק את הקפת האי מנהטן ובכך הייתה לשחיינית הראשונה בישראל שסיימה את אתגר שלושת הכתרים.
ב-30 באוקטובר 2019 השלימה טורק חצייה כפולה של הכנרת לאורכה.
היא התחילה מחוף אמנון בצפון אל חוף צמח ובחזרה לאמנון.
זהו המשחה המתועד הראשון של חצייה כפולה לאורכה של הכנרת.
ב-8 בספטמבר 2023 היא חצתה את התעלה הצפונית מאירלנד לסקוטלנד ובכך הייתה לשחיינית הישראלית הראשונה שחצתה תעלה זו בשחייה.
ב-27 באפריל 2024 באגם ליד צוכנזה, אוסטריה הייתה לאדם הישראלי הראשון ששחה קצת יותר ממייל (1616 מטר) בקור בטמפרטורה של מתחת ל-5 מעלות צלזיוס בתוצאה של 30:40 דקות.
טורק חברת קיבוץ שפיים ואם לשתי בנות.
היא מאמנת שחייה (בבריכה ובים) ומלווה חופשות שחייה בארץ ובעולם.
אבישי אייל (נולד ב-1945) הוא צייר ואמן הדפס, אוצר ופרופסור בדימוס בחוג לאמנות באוניברסיטת חיפה.
אבישי אייל נולד בקיבוץ משמר השרון לסבינה ולצבי (קרל) הירש שעלו לישראל מברלין בשנת 1935. בשנת 1950 עברה משפחתו לכפר ויתקין, שם אביו שימש כמנהל מאפיה ואמו שימשה כמנהלת חשבונות.
עקב מחלת עור קשה בילה אייל בילדותו תקופות ארוכות בטיפולים רפואיים ובאשפוזים בבתי חולים.
מסיבה זו נשלח בהיותו בן תשע לירושלים והתגורר כשנתיים במשפחות אמנות ובמוסד של עליית הנוער.
בתקופה זו למד ציור עם הציירת רות במברגר.
בשנת 1956 חזר לכפר ויתקין ובשנת 1959 עבר שוב לקיבוץ מעלה החמישה כילד חוץ.
בתקופה זו הצטרף ללימודי ערב בבצלאל והחל לצייר בסטודיו אישי בצריף בקיבוץ.
בשנת 1963 התגייס לצבא, שירת כקצין שלישות גדודי והשתתף בכיבוש חברון בזמן מלחמת ששת הימים.
במקביל לשירותו החל ללמוד במחלקה לקרמיקה בבצלאל.
לאחר כשנה עבר ללימודים במחזור הראשון של המחלקה לאמנות בבצלאל.
לאחר לימודיו בבצלאל, בין השנים 1968–1971, למד טכניקות הדפס ב-Central School of Art and Design וב-Hornsey College of Art בלונדון .
בשנת 1972 הקים בירושלים את "סדנת התחריט של אבישי אייל" שפעלה עד 1976. הוא היה חבר קבוצת האמנים "רגע", בעלי גלריה רגע בתל אביב.
משנת 1977 מלמד אבישי בחוג לאמנות יצירה באוניברסיטת חיפה.
בין תפקידיו שימש כאוצר הגלריה לאמנות של אוניברסיטת חיפה בין השנים 200–2004.
אבישי אייל מתגורר בהרצליה ונשוי לרות זיו אייל, כוריאוגרפית ויוצרת תיאטרון תנועה ישראלית, והוא עיצב את התפאורה והתלבושות ברבות מעבודותיה משנות השמונים ואילך.
הדפסיו הראשונים של אייל נעשו במהלך 1969 בזמן שהותו בלונדון.
על פי סורין הלר, הם מצביעים על השפעה של אמנים ישראליים כיגאל תומרקין ואורי ליפשיץ שהיו בשיא הפופולריות שלהם בארץ באותן שנים.
אך החל מ-1970 ניתן למצוא אצל אייל זיקה לאמני הפופ הבריטיים של שנות ה-70, כאשר הבולט שבהם הוא רון קיטאי, אמן אמריקאי יהודי שהתגורר רוב חייב באנגליה ושילב ביצירותיו דימויים מצולמים עם דימויים פיגורטיביים מצוירים והרבה לבטא בהן ציטוטים היסטוריים וספרותיים יחד עם ביקורת פוליטית.
אמן נוסף שהשפיע על אייל באותה תקופה, בעיקר מהפן המושגי, הוא האמן בני אפרת שחי באותה תקופה בלונדון ואייל שימש כעוזרו במשך שנתיים, במקביל ללימודיו.
לאחר שסיים את לימודיו בבתי ספר לאמנות בלונדון החל את הקריירה האמנותית שלו כיוצר גרפיקה אמנותית וכבעל סדנת תחריט בירושלים.
הדפסיו מסוף שנות השישים וראשית שנות השבעים הצטיינו ברמה טכנית גבוהה.
בהמשך העיסוק בהדפס היווה בסיס רעיוני להמשך יצירתו.
הלר כתב כי "יצירתו מתכתבת עם שורה של אמנים ישראלים אצלם הייתה עבודה על נייר מרכיב בולט.
הדבר ניכר בקרב אמנים יוצאי גרמניה שהפגינו יחס מיוחד לרישום שחור לבן ולחיתוך עץ כהמשך לנטייה המסורתית של האקספרסיוניזם הגרמני.
קבוצה זו של ייקים התרכזה בירושלים של שנות השלושים והייתה דומיננטית בבצלאל עד ראשית שנות השישים.
לאייל היה קשר הדוק עם אמנים יעקב שטיינהרדט שבביתו התגורר במהלך לימודיו בבצלאל, לאיזידור אשהיים וליוסף הירש שהיה קרוב משפחתו ומורה שלו...
במקביל היה קשור לאמנים אחרים בני דורו ומבוגרים ממנו כאברהם אופק, מיכה אולמן, יפתח ברקין ואבנר כץ, ומאוחר יותר עם משה קופפרמן ועמיתיו לקבוצת רגע בשנות השמונים".
תערוכה זו הוצגה בבית אבא חושי בחיפה בשנת 1973, לאחר שובו של אייל מלונדון.
סורין הלר כתב: "לתקופה שלאחר חזרתו של אייל מלימודיו בלונדון חשיבות מכרעת במהלך יצירתו.
זוהי תקופת עבודה מעצבת שבה הפנים את המסקנות הוויזואליות שנבעו מעבודתו בתחום ההדפס הצילומי ופנה לדרך עצמאית.
מבחינה תוכנית, בשלב זה החל אייל למזג את הביוגרפיה האישית שלו עם מהלכיו הפרשניים על תולדות הציור… הסדרה טבריה 53' היא הסדרה הראשונה המחברת את כל המרכיבים הללו למחבר אחד.
לידו תופיע, ברוב המקרים, המילה הכתובה "כלב" או "כלב ערבי"… בהמשך המצע נעשה כבד יותר: הנייר המצויר מוצמד אל לוח עץ עבה שאליו מחוברות קורות צבועות בשחור.
הכלב הופך להיות חלק מסביבה תלת-ממדית… הקבוצה השלישית מציגה את הכלב בתוך נופים מקומיים… המוטיב הרביעי, המתקבץ מאליו לידי קבוצה מזוהה, הוא מוטיב הכלב המיילל אל תוך הלילה… קבוצת העבודות החמישית מתמקדת בדימוי של כלב מת, זרוק בצד הדרך".
בטרם הוצגה העבודה בבית האמנים הוצגו כארבע עבודות מתוכה במסגרת תערוכה קבוצתית של מורי החוג לאמנות יצירה באוניברסיטת חיפה, שאייל עמד באותה עת בראשו.
העבודות הוסרו עוד בטרם פתיחת התערוכה בעקבות הוראה של נשיא האוניברסיטה בנימוק ש"העבודות עלולות לפגוע ברגשות הסטודנטים הערביים ולגרום למהומות ולתגובות קשות".
במכתב שהעבירה קבוצת סטודנטים ערבים לנשיא האוניברסיטה טענו כי "הננו מוחים בפניכם על השימוש בסטודנטים הערבים כתירוץ לפגיעה בחופש הביטוי.
הטענה שציוריו של מר אייל פוגעים בסטודנטים הערבים ושהם עלולים להביא לתסיסה בקרבם, הנה טענת-שווא ואף פוגעת ברגשות הסטודנטים הערבים; אנו קולטים את המסר האמיתי של ציורים אלה ומוכנים להגן על זכותו להציגם.
יתרה מזאת, אנו חשים שציוריו הוסרו מאחר שהאחראים מצדם תפסו בדיוק את המסר שאנו תופסים מציורים אלה, ואנו חוששים שזאת היא סיבת הסרתם".
המיתוסים של המלחמות האלה היו זרים לי, כי אני ראיתי בחייל, גם בחייל המנצח, קורבן.
העבודות שלי עסקו בנושא החייל הקורבן.' ללא ספק תפיסת החייל המנצח כקורבן של ניצחונו ושל עוצמת כוחו הייתה מנוגדת להלך הרוח הכללי של החברה הישראלית באותה תקופה וסימני השבר הרגשי-רוחני של אייל הקדימו את זמנם במידה רבה".
בתערוכה זו, שהוצגה בגלריה האוניברסיטאית של אוניברסיטת בן-גוריון בשנת 2008, הציג אייל עבודות בהשראת מסע בן ארבעה חודשים בהודו, במהלכו שהה כחודש בעיר טריצ'ור.
חיים מאור אוצר התערוכה כתב: "לאורך מסעו בהודו, נמשך אייל אל ציורי הקיר והפרסומות הגדולות, שצוירו על קירות בתים, תריסים ושערים של חנויות, בצידי דרכים, בכפרים ובערים.
אייל רותק אל מראֶה הדימויים הפרסומיים, המוּצאים מהקשרם וממוקמים בתוך החיים.
מעצב בריטי עיצב בשנות השלושים והארבעים שלט וההודים ממשיכים לשכפל את הדימוי.
1974 - "הדפסים", בית האמנים, ירושלים
1983 - "כלב ערבי", בית האמנים, ירושלים
1999 - "הפרדה", גלריית הקיבוץ, תל אביב
2000 - "נופי מילים", הגלריה ע"ש אברהם ברון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר-שבע
2008 - "העיניים של הטריצ'ור", הגלריה ע"ש אברהם ברון, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, באר-שבע.
1971-1973 - מרצה, מוזיאון ישראל, אגף הנוער, ירושלים
1973-1972 - רישום, לימודי ערב, בצלאל, האקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
1977 ואילך - החוג לאמנות-יצירה, אוניברסיטת חיפה, חיפה
1984-1981 - ראש החוג לאמנות-יצירה, אוניברסיטת חיפה, חיפה
1987-1986 - רישום, מכון אבני לאמנות ועיצוב, תל אביב-יפו
1999 - מרצה אורח, המחלקה לאמנות, אוניברסיטת וירג'יניה, ריצ'מונד, וירג'יניה, ארצות הברית
1994-1991 - ראש החוג לאמנות-יצירה, אוניברסיטת חיפה, חיפה.
חבר ועדת הפיסול, עיריית הרצליה.
אבישי כהן (נולד ב-19 ביוני 1995) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת המגן הימני במועדון ספורט אשדוד.
בצעירותו נחשב כהן לכישרון מבטיח, אך לא הצטרף למועדון כדורגל מקצועי עקב היותו שומר שבת.
בגיל 15 הצטרף לקבוצת הנערים של בית"ר ירושלים שהצטרפה לארגון צו פיוס ולא שיחקה בשבת.
בשנת ייצג את ישראל בגמר מסע נייק.
ב-21 באפריל 2014 ערך כהן את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של בית"ר ירושלים, כשנכנס כמחליף בהפסד 0–1 להפועל חיפה.
בסך הכל ערך שתי הופעות בליגת העל בעונת 2013/2014, ובעונה שלאחר מכן ערך שלוש הופעות ליגה בנוסף לשתי הופעות בגביע הטוטו, ובמקביל המשיך לשחק בקבוצת הנוער.
בעונת 2015/2016 צורף באופן קבוע לסגל הקבוצה הבוגרת, וערך 12 הופעות בליגת העל.
בעונת 2016/2017 ערך שמונה הופעות ליגה.
ב-5 בספטמבר 2017 הושאל לבית"ר תל אביב רמלה מהליגה הלאומית, במדיה כבש את שער הבכורה שלו בקריירה בהפסד 1–2 לבית"ר כפר סבא בגביע המדינה.
ב-2 בינואר 2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים, במדיה ערך 14 הופעות בליגה הלאומית עד תום עונת 2017/2018.
בתחילת עונת 2018/2019 חזר לבית"ר ירושלים, אך שותף רק במשחק אחד בגביע הטוטו, וב-2 בינואר 2019 חתם לשנה וחצי בבני יהודה תל אביב.
כעבור ארבעה ימים ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, כשנכנס כמחליף בניצחון 1–3 על הפועל באר שבע, ועד תום העונה שותף ב-14 משחקי ליגה וזכה עם הקבוצה בגביע המדינה.
בסיום עונת 2020/2021 ירד עם בני יהודה תל אביב לליגה הלאומית.
ב-30 ביוני 2022 חזר לבית"ר ירושלים.
ב-23 באפריל 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון בניצחון 1–2 נגד הפועל חדרה, שהיה גם מועמד לאחד משערי העונה.
ב-3 במאי הבקיע בניצחון 1–3 נגד מכבי תל אביב במסגרת חצי גמר גביע המדינה בו זכתה בית"ר אחרי 14 עונות.
ב-4 בספטמבר 2023 חתם במכבי תל אביב והיה שותף לזכייה של הקבוצה באליפות.
לאחר הגעתו של המאמן ז'ארקו לאזטיץ' לא נכלל כהן בתוכניות של הקבוצה לקראת העונה הבאה שותף במשחק ליגה אחד באותה עונה.
אך זכה עם הקבוצה באליפות שנייה ברציפות.
בינואר 2026 חתם במועדון ספורט אשדוד.
כהן זומן לראשונה לנבחרת הבוגרת במאי 2023 במסגרת מוקדמות יורו 2024. ב-21 בנובמבר ערך את הופעת הבכורה במשחקה האחרון של הנבחרת בקמפיין מול נבחרת אנדורה.
אבישי גרינצייג (נולד ב-21 ביוני 1987, כ"ד בסיוון ה'תשמ"ז) הוא עיתונאי ישראלי, כתב לענייני משפט ב"i24NEWS" ובעל טור שבועי ב"בשבע".
שימש ככתב של "גלובס", "מעריב" ו"כאן חדשות".
נולד בחיפה למשפחה דתית לאומית, השלישי מבין ארבעה אחים (אחד מהם הוא תאומו).
אביו יואל הוא רואה חשבון ואימו נעמי עבדה לאורך שנים רבות כמזכירה רפואית.
למד בבית ספר היסודי "נתיב אליעזר כרמל" בעירו ובתיכון הדתי יבנה חיפה.
כנער התנדב במגן דוד אדום כמגיש עזרה ראשונה וחובש, והוא גם בעל הכשרה כנהג אמבולנס.
למד שנה בישיבה הגבוהה "מבשר שלום" בחיפה, לאחר מכן מספר שנים בישיבת תורת החיים ביד בנימין, והוא בעל סמיכה לרבנות.
בגיל שירות צבאי התנדב לשירות אזרחי כמורה וכחונך לתלמידים מתקשים.
הוא בעל תואר ראשון ותואר שני בחינוך מאוניברסיטת בר-אילן.
ניהל את "התנועה למדינה יהודית ודמוקרטית".
פרסם מספר מאמרים הלכתיים בכתבי עת תורניים.
ערך לשונית וכתב מאמר לספר של עמותת ראש יהודי.
במאמר הסביר כיצד ניתן "לקרב יהודים לתורה" באמצעות הרשתות החברתיות.
היה בעל טור דעה באתרי האינטרנט "סרוגים" ו"מידה".
היה כתב העיתון "בשבע", ולאחר מכן כשנה וחצי היה כתב המשפט בעיתון "מעריב".
באוגוסט 2019 החל לשמש ככתב המשפט של "גלובס".
משנת 2021 הוא נמנה עם מגישי הפינה "פערים של אחרים" בתוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בערוץ כאן 11.
בשנת 2021 הגיש תביעת דיבה בסך מיליון ש"ח נגד העיתונאי אלי ציפורי, בטענה שציפורי ניהל נגדו מסע הכפשה אובססיבי ברשתות החברתיות.
ציפורי חויב לשלם לגרינצייג כ-200 אלף ש"ח.
שני הצדדים ערערו על פסק הדין, וערעוריהם נדחו.
באפריל 2023 עבר ל"כאן חדשות" ככתב משפט, וצמצם את פעילותו ב"גלובס" לטור סוף השבוע.
באפריל 2024 החל לכתוב טור שבועי אקטואלי בעיתון "בשבע".
באוגוסט 2023 החל להגיש את הפודקאסט "איפכא מסתברא" מבית All•in, שבו הוא מארח אישים ממערכת אכיפת החוק בישראל, חברי הכנסת ואנשי תקשורת.
באוקטובר 2024 עזב את תאגיד השידור הציבורי "כאן" והצטרף לערוץ החדשות i24NEWS כפרשן המשפטי הבכיר של הערוץ.
נשוי לאביטל, בתו של הרב ציון לוז, ולהם שישה ילדים.
מתגורר בשבי דרום ומנהל אורח חיים דתי.
הוא בן-דוד רחוק של העיתונאי אבי גרינצייג (הוא בן-דוד שני של אביו של אבי).
חשיפת תמלילי החקירה של איתן כבל בתיק 2000.
חשיפת תנאי המעצר של ניר חפץ בתיק 4000.
חשיפת פרשת הפריצה לטלפונים של יושב ראש לשכת עורכי הדין אפי נוה וחלקה של כתבת גלי צה"ל הדס שטייף בפרשה.
בעקבות סדרת בקשות שהגיש לשידור דיונים בבית המשפט העליון, התירה לראשונה הנשיאה אסתר חיות באפריל 2020 לשדר בשידור חי דיון בבג"ץ.
חשיפת פרשת העיתונאי בן כספית, לפיה העביר למשטרת ישראל חומרים שונים, בהם העדות שהובילה לתיק 1000 וההקלטה שהובילה לתיק 1270, ובמקביל פרסם טורים אודות חקירת החומרים הללו.
באוגוסט 2023 חשף כי בכמה מקרים גבה יושב ראש של התנועה למען איכות השלטון בישראל אליעד שרגא שכר טרחה מופרז והסתיר זאת תחת הסכמי חיסיון.
בעקבות הדברים הודיעה ועדת האתיקה של לשכת עורכי הדין כי תפתח בבדיקה.
בנובמבר 2024 פרסם כי במרץ 2018 הופץ בצה"ל נוהל מקל להוראות פתיחה באש, אך הוא נשמר כחסוי והוסתר בדיון בבג"ץ בנושא זה.
בדצמבר 2025 חשף איך גורמים בכירים בלשכת ראש הממשלה פעלו מאחורי הקלעים לקדם מסרים תקשורתיים פרו-קטאריים דרך תדרוכים פיקטיביים, ניסוחים מוכנים ושיתופי פעולה עם כתבים מערוצי התקשורת המובילים בישראל.
אבירן לרר הוא קצין בדרגת אלוף-משנה המשמש נספח צה"ל בגרמניה.
קודם לכן שימש סגן מפקד עוצבת האש ומפקד מרום.
לרר התגייס לצה"ל, והתנדב לשייטת 13. השלים את הכשרת מסלול הלוחם בשייטת, ויצא לקורס קציני חי"ר.
בסיום הקורס שב לשייטת ושימש בה במספר תפקידי פיקוד, בהם, מפקד פלגה בשייטת 13 עד שנת 2016. בשנת 2016 מונה למפקד פלגת ההדרכה בשייטת 13. ב-19 באוגוסט 2020 הועלה לדרגת אלוף-משנה ומונה למפקד מרום והוא סיים את כהונתו באוקטובר 2022. ב-22 בנובמבר 2022 הוחלט על מינויו לסגן מפקד עוצבת האש.
ב-2024 מונה לנספח צבאי בגרמניה.
לרר מתגורר ברעננה, נשוי ואב לילדים.
אבישג סמברג (נולדה ב-16 בספטמבר 2001) היא לוחמת טאקוונדו ישראלית המתחרה בקטגוריות המשקל של עד 49 ק"ג ועד 53 ק"ג.
זוכת מדליית הארד מאולימפיאדת טוקיו 2020 ואלופת אירופה (2020) במשקל עד 49 ק"ג.
סמברג נולדה בגדרה, להורים ממוצא אשכנזי ומרוקאי, אורן סמברג ונילי כהן-סמברג.
אביה עורך דין, ואמה עובדת בקופת חולים כללית.
היא אחות בכורה לנעמי וליערה.
בתחילה למדה בתיכון האזורי דרכא בגין שבגדרה, אך עברה להתגורר ברמלה סמוך למועדון שבו היא מתאמנת.
היא נאלצה לעזוב את התיכון, אך סיימה 12 שנות לימוד.
בגיל 13 וחצי התמודדה בשעשועון הריאליטי "הבנים והבנות" בעונה השלישית בערוץ הילדים.
סמברג החלה להתאמן בטאקוונדו כחוג תחרותי בכיתה א', כשמאמנה הראשון היה מעוז שרעבי, אחיו של מאמנה הנוכחי יחיעם שרעבי ממועדון "שרעבי אמנויות לחימה" שברמלה.
בשנים 2012, 2013 ו-2015 זכתה במדליית זהב באליפות ישראל לילדות.
כמו כן, בשנת 2014 זכתה במדליית כסף בתחרות קרואטיה הפתוחה לילדות.
בשנת 2015 זכתה במדליית כסף בתחרות ריגה הפתוחה לנוער.
בשנת 2016 זכתה במדליית ארד באליפות העולם לנוער שהתקיימה בברנבי.
בשנת 2016 זכתה גם במדליית כסף בתחרות ישראל הפתוחה לנוער.
בשנת 2017 זכתה סמברג במדליית ארד באליפות אירופה לנוער, מדליית זהב באליפות ישראל הפתוחה ובמדליית ארד בתחרות סופיה הפתוחה לנוער.
בשנת 2018 השתתפה באולימפיאדת הנוער בבואנוס איירס, נשאה את דגל ישראל בטקס הפתיחה וסיימה במקום החמישי בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג.
לוחמי הטאקוונדו, אבישג סמברג ודניאל גויכמן, העפילו למשחקים באמצעות כרטיס חופשי לאחר שתוניסיה, בניגוד לחוקת הוועד האולימפי הבינלאומי, מנעה את כניסתם של הספורטאים הישראלים אל אליפות העולם לנוער בטאקוונדו לשנת 2018. עוד באותה שנה, זכתה במדליית ארד בתחרות אוסטריה הפתוחה לנוער ובמדליית זהב בתחרות פולין הפתוחה לנוער.
בשנת 2019 זכתה במדליית ארד באליפות אירופה לצעירים עד גיל 21 שהתקיימה בהלסינגבורג, במשקל עד 49 ק"ג.
ב-2020 התגייסה לצה"ל, על תקן ספורטאית מצטיינת, עשתה טירונות במחנה שמונים, ולאחר מכן שירתה בתפקיד ראש לשכה (רל"שית) במחלקת מיגון והנדסה במחנה רחבעם, בסיס פיקוד העורף ברמלה.
בשנת 2019, עת התחילה להתחרות באופן סדיר בתחרויות בוגרים, זכתה סמברג בחמש מדליות; מדליית זהב מאליפות ישראל הפתוחה, מדליית זהב מאליפות ריגה הפתוחה, מדליית כסף מאליפות אוקראינה הפתוחה, מדליית כסף מאליפות לוקסמבורג הפתוחה ומדליית ארד מאליפות פולין הפתוחה.
באליפות העולם שהתקיימה באותה השנה במנצ'סטר, סיימה סמברג במקום התשיעי בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג.
באליפות אירופה 2020 אשר נערכה בסרייבו , סמברג זכתה במדליית הזהב והפכה לישראלית השנייה שזוכה בתואר האירופי בטאקוונדו.
היא התחרתה בקטגוריית המשקל של עד 49 ק"ג והחלה את דרכה בשמינית הגמר שם ניצחה יריבה צרפתייה בתוצאה 13:5. ברבע הגמר היא ניצחה יריבה סרבית בזמן ניקוד זהב ובחצי הגמר ניצחה את מדיסון מור הבריטית, גם בזמן ניקוד זהב.
בגמר סמברג התמודדה מול אדריאנה סרזו הספרדייה וניצחה בתוצאה 11:17. באותה השנה היא זכתה גם במדליית זהב באליפות אירופה למועדונים, ובאליפות ישראל שנערכה באולם הספורט בפסגת זאב שבירושלים.
מדליית ארד אולימפית - טוקיו 2020
בשנת 2021 השיגה סמברג את הקריטריון למשחקים האולימיפיים כשסיימה במקום הראשון המשותף בין שתי מתמודדות בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג בטורניר ההעפלה האירופי בטאקוונדו לאולימפיאדה שהתקיים בסופיה, בולגריה.
באולימפיאדת טוקיו (2020) זכתה במדליית ארד בקטגוריית המשקל עד 49 ק"ג, לאחר ארבעה קרבות.
זו הייתה המדליה האולימפית הראשונה בתולדות ענף הטאקוונדו בישראל.
סמברג הפכה למדליסטית האולימפית הישראלית הצעירה ביותר כאשר עשתה זאת בגיל 19.
סמברג הגיעה לתחרות האולימפית כמדורגת במקום ה-16 מבין 17 מתחרות.
בסיבוב המוקדמות היא ניצחה את ויקטוריה סטמבה מפוארטו ריקו 2:22. היה זה הקרב הראשון בו ניצח ישראלי בענף הטאקוונדו במסגרת האולימפיאדה.
בשמינית הגמר היא הפסידה 29:5 לאלופת העולם לשעבר פניפק וונגפטנקיט מתאילנד.
לאור העפלתה של וונגפטנקיט לגמר.
סמברג המשיכה לבית הניחומים, שם ניצחה 1:22 את טרונג טי קים טויין מוייטנאם והעפילה לקרב על מדליית הארד.
בקרב על מדליית הארד היא התמודדה מול המדורגת השלישית, רוקי יילדירים מטורקיה.
סמברג הובילה בשני הסיבובים הראשונים של הקרב.
אולם, במהלך הסיבוב השלישי יילדירים עלתה ליתרון מבחינת הנקודות.
לבסוף, סמברג ניצחה את הקרב בתוצאה 22:27 וזכתה במדליית הארד האולימפית.
באוקטובר 2021, בתחרות הראשונה שלה לאחר המשחקים האולימפיים, תחרות גביע העולם G1 הפתוחה בפודגוריצה, מונטנגרו, זכתה סמברג במדליית הזהב בקטגוריית המשקל עד 53 ק"ג כשניצחה בגמר יריבה מספרד, בתוצאה 7:15.
בנובמבר 2021, חודש לאחר מכן, זכתה סמברג במדליית זהב נוספת בקטגוריית המשקל עד 53 ק"ג, הפעם בתחרות גביע העולם G1 הפתוחה בסרייבו, בוסניה והרצגובינה.
לאחר שגברה על יריבות מגרמניה וממקסיקו ברבע הגמר ובחצי הגמר, סמברג הייתה אמורה לפגוש בגמר יריבה מטורקיה, אך מאחר שהאחרונה פרשה עקב פציעה, הישראלית קטפה את התואר.
באליפות העולם בטאקוונדו בשנת 2022 זכתה במקום החמישי, בקטגוריה עד 49 ק"ג.
ביולי 2023 זכתה במדליית זהב בסבב גביע העולם בצרפת.
השתתפה באולימפיאדת פריז (2024), בה הודחה בשמינית הגמר.
באוגוסט 2025 נישאה ללוחם הטאקוונדו נמרוד קרביצקי איתו היא נמצאת בזוגיות מ-2019.
ביולי 2021 זכתה סמברג לקבלת פנים מיוחדת כמדליסטית אולימפית בטקס מפואר שנערך לכבודה בגדרה, היישוב בו גדלה, בו הוענק לה "אות יקירת גדרה" מראש המועצה בנוסף למענק מטעמו.
במהלך שירותה הצבאי טסה לארצות הברית מטעם הארגון האמריקאי "FIDF - ידידי צה"ל" לגייס כספים.
בעקבות הזכייה, נבחרה סמברג לפרזנטורית של "תנובה", שהפכה לספונסרית הראשית שלה, של חברת שירותי המחשוב בענן "טריפל סי", ושל הבושם ALIEN GODDESS מבית האופנה הצרפתי "מוּגלר".
בדצמבר 2021 הוענק לסמברג הכבוד, ביחד עם המדליסט האולימפי אריק זאבי, להדליק את הלפיד בטקס המסורתי של תנועת המכבי הצעיר, לקראת המכביה העשרים-ואחת.
סמברג נכללה ברשימת "פורבס 30Under30" של מגזין פורבס ישראל לשנת 2022.
אבישג רבינר (נולדה ב-1 באוגוסט 1971) היא סופרת ומרצה.
רבינר נולדה וגדלה בגדרה ועסקה תקופה בדוגמנות ומשחק, היא בעלת תואר ראשון בקולנוע ותיאטרון ותואר M.A בתקשורת מאוניברסיטת תל אביב.
היא הופיעה בתפקיד אורח בקומדיה "פאזל" וכמו כן הופיעה בסדרה "כסף קטלני", היא גילמה את מיקה, חברה של אסף בסדרה "טירונות".
ב-2003 שיחקה בסרט הסטודנטים "נסיעה טובה" ובסדרה "טיפול נמרץ", בשנה זו גם הוציאה ספר שכתבה "עלמה ומרתה".
היא שיחקה בסדרה "כוכב הצפון".
יש לה חמישה ילדים אותם חינכה בחינוך ביתי היא החליטה לעשות זאת בעקבות חוויות אישיות שלה מכיתה א'.
עלמה ומרתה, כתר, 2003 עורך שמעון אדף
ספור טעים, עם עובד, 2007 ,עורכת דלית לב, מאיירת ליאורה גרוסמן
שיר ערש לילדה, משכל 2008 עורך: חיים פסח
חמישה ילדים וחיים אחד, עם עובד 2016 עורכת דלית לב, מאיירת אורטל אברהם-שורצנברג