tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2002 חזרה באק לסיאטל ומכהנת כפרופסור (Affiliate Professor) באוניברסיטת וושינגטון ועמיתה במכון מחקר הסרטן ע"ש פרד האטצ'ינסון.
בשנים 1994 עד 20017 כיהנה כחוקרת במכון הווארד יוז למחקר רפואי.
ב-2003 נבחרה לחברה באקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית וזכתה בפרס קרן גיירדנר הבינלאומי.
ב-2004 זכתה יחד עם ריצ'רד אקסל בפרס נובל לפיזיולוגיה ורפואה, וב-2008 נבחרה לחברה באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים.
ב-2015 נבחרה לעמיתה זרה של החברה המלכותית.
לינגה הולם (Linga Holm) המכונה גם ההולם של מידגארת' (Holm of Midgarth) או בקיצור מידגרת' (Midgarth) הוא אי בלתי מיושב בקבוצת איי אורקני שבצפון סקוטלנד בממלכה המאוחדת.
שטח האי 0.57 קמ"ר, ושיאו מעל פני הים 10 מטרים.
האי ממוקם כ-700 מטרים מערבית לאי סטרונסיי.
מקור שמו של האי בשם הנורדי: Lyngholm.
חדרי קבורה שהתגלו באי מלמדים כי האי שימש כאתר קבורה או כאתר יישוב כבר בתקופה הנאוליתית.
באי התגלו שרידי בתים המעידים על התיישבות פיקטית בו.
האי היה מיושב עד אמצע המאה ה-19 וקיים תעוד על חווה שפעלה בו עד שנת 1841.
האי מהווה שמורת טבע ומתקיימת בו אחת ממושבות כלבי הים האפורים הגדולה בעולם.
האי מהווה אתר קינון חשוב לציפורי ים רבות ולאווז אפור (Anser anser anser).
לינאס קלייזה (בליטאית: Linas Kleiza; נולד ב-3 בינואר 1985 בקאונס, ליטא הסובייטית) הוא כדורסלן עבר ליטאי ששיחק בעמדות הסמול פורוורד והפאוור פורוורד.
קלייזה החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר מונטרוס כריסטיאן, אותה הוביל בליגת בתי הספר הליטאית ואף נבחר לבוגר (כיתה י"ב) המצטיין של השנה בשנת 2003. עם סיום לימודיו, זומן לסגל נבחרת הנוער של ליטא לקראת אליפות העולם 2003, שנערכה אותה השנה בסלוניקי.
בטורניר עצמו הצטיין קלייזה והוביל את ליטא לראשונה בהיסטוריה לגמר הטורניר, בו הובסה על ידי אוסטרליה 92–126. קלייזה, שקלע בשמונה המשחקים בהם שותף 29.1 נקודות למשחק זכה בתואר של האליפות.
לאחר הצלחתו הרבה בנבחרת התקבל קלייזה לאוניברסיטת מיזורי וכבר בעונתו הראשונה במכללות התבסס כפורוורד מוביל והעמיד ממוצעים של 11.1 נקודות ו-8.4 כדורים חוזרים.
ביולי 2004 זומן לסגל נבחרת העתודה של ליטא לקראת אליפות אירופה, בה הוביל שוב את הנבחרת לשלבי הגמר של הטורניר, אך גם הפעם הובסה ליטא דווקא ברגע המכריע וזכתה רק במדליית הארד.
קלייזה שסיים את האליפות עם 17.5 ו-5 כדורים חוזרים בממוצע למשחק, נבחר לחמישיית הטורניר.
גם לאחר שחזר למיזורי לעונתו השנייה בקולג', המשיך להציג את יכולת מצוינת ועם ממוצעים של 29.5 נקודות ו-9 כדורים חוזרים למשחק, זכה בכל התארים של טורניר האול-ביג 12 לשנת 2005.
לאחר שנותיו המוצלחות בקולג' ובנבחרת ליטא, נרשם קלייזה לדראפט ה-NBA לשנת 2005 ונבחר במקום ה-27 על ידי פורטלנד טרייל בלייזרס, ממנה הועבר בעסקה מידית לדנוור נאגטס שבתמורה העבירו לפורטלנד את ג'רט ג'ק.
כרוקי, מיעט קלייזה לקבל דקות משחק וב-61 משחקים בהם שותף, קלע רק 3.5 נקודות והוריד 1.9 ריבאונדים ב-8.5 דקות למשחק בלבד.
בעונה שלאחר מכן, הכפיל את ממוצעיו ועלה ל-7.6 נקודות ו-3.4 ריבאונדים, אך עדיין לא הרשים במשחקו.
בעונת הפגין שיפור ניכר ביכולתו והפך לשחקן מחליף משמעותי בקבוצה.
את העונה הסדירה סיים עם ממוצעים של 11.1 נקודות, 4.2 כדורים חוזרים ו-1.2 אסיסטים ובפלייאוף עלה ל-14 נקודות ו-6.5 כדורים חוזרים למשחק.
לאחר עונה זו עזב את הנאגטס וה-NBA ויצא לאירופה.
באוגוסט 2009 חתם קלייזה על חוזה לשנתיים בשווי 8.6 מיליון אירו בקבוצת אולימפיאקוס היוונית.
ביולי 2010 חתם קלייזה, כ'שחקן חופשי מוגבל' בטורונטו ראפטורס מליגת ה-NBA על חוזה ל-4 שנים בשווי 18.8 מיליון דולר.
לאחר שבוע הודיעו הדנוור נאגטס שלא ישוו את הצעת החוזה של הטורונטו ראפטורס.
ביולי 2013 חתם קלייזה לשנתיים במועדון היורוליג הטורקי פנרבחצ'ה אולקר.
עם זאת, בסיום עונתו הראשונה בקבוצה, הסכימו הצדדים על התרת החוזה.
ביולי 2014 חתם קלייזה לעונה במילאנו האיטלקית.
קלייזה שיחק גם בנבחרת ליטא, אותה הוביל למקום השביעי באליפות העולם 2006, לזכייה במדליית הארד באליפות אירופה 2007, למקום הרביעי באולימפיאדת בייג'ינג 2008 ולמקום ה-11 באליפות אירופה 2009.
ליגת העל היוונית (כולל פלייאוף)
לינגוויני או לינגווינה (באיטלקית: Linguine; מילולית, לשונות קטנות) הוא צורה של פסטה שטוחה כמו פטוצ'יני, ורחבה יותר מספגטי, בעלת מרקם חלק.
גרסה דקה יותר של לינגוויני נקראת לינגווטין (linguettine).
מקורו של הלינגוויני באזור קמפניה שעל רצועות החוף הדרום מערבית באיטליה.
האזור עשיר בדגה ובפירות ים של הים הטירני (מובלעת של הים התיכון).
ובעוד שספגטי מסורתי מלווה מנות של בשר ועגבניות, לינגוויני מוגש בדרך כלל עם פירות ים, דגים או פסטו המתאימים לאזור בו נוצר.
"לינגוויני עם צדפות" (Linguine alle vongole) הוא השימוש הנפוץ ביותר של פסטה זו.
לינגוויני קיים בשתי גרסאות: מקמח לבן או מחיטה מלאה; האחרונים עשויים בדרך כלל באיטליה.
מכיוון שהלינגוויני עבה יותר מהספגטי, יש לבשלו זמן מעט ארוך יותר.
לינֶבּוּרג היא עיר במדינת סקסוניה התחתונה בגרמניה ובירת מחוז לינבורג, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לעיר המבורג.
היא ממוקמת על נהר האילמנאו, כ-30 קילומטר לפני שהוא נשפך לנהר האלבה.
בלינבורג מתגוררים כ-73,000 בני אדם.
בכרך עצמו, הכולל כמה יישובים נוספים, מתגוררים בסך הכל כ-103,000 תושבים.
לינבורג מוזכרת לראשונה בימי הביניים בשנת 956 בתעודה של אוטו הראשון, קיסר האימפריה הרומית הקדושה.
מעדויות ארכאולוגיות נראה כי כבר בסוף האלף הראשון החלה בלינבורג הפקת המלח מהאדמה, שתהווה במשך כאלף שנים מקור הכנסה חשוב לעיר (כריית המלח הופסקה רק בשנת 1980, למעט כרייה סמלית למטרות טקסיות ותיירות).
לצד ברגן, ויסבי וליבק עלתה לינבורג למעמד של אחת הערים החשובות והעשירות של ההאנזה, והייתה חלק מברית ערי הנזה, אשר שלטה בנתיבי הסחר של צפון אירופה בתקופת ימי הביניים המאוחרים.
מרכזה של העיר לינבורג הוא אחד ממרכזי הערים הבודדים בצפון גרמניה אשר לא נהרסו בזמן מלחמת העולם השנייה.
לאחר כניעת גרמניה הנאצית, התאבד בעיר, ב-23 במאי 1945, ראש האס.אס היינריך הימלר, בבליעת גלולת ציאניד, לאחר שנתפס בידי הבריטים.
לאחר תום המלחמה התקיימו בה, עוד בטרם פתיחת משפטי נירנברג, משפטים נגד 45 אנשי אס.אס וקאפואים ממחנות הריכוז וההשמדה ברגן-בלזן ואושוויץ.
רבים מהמבנים שבלינבורג נותרו מימי הביניים, וניתן לראות בה מבנים מתקופות היסטוריות שונות, עובדה שמושכת אליה תיירים רבים מגרמניה ומחוצה לה, וזו מהווה תרומה משמעותית לכלכלת העיר.
העיר סבלה מהזנחה לאחר המלחמה ועד לשנות השישים, ולכן כמה בניינים עתיקים בה קרסו, אך מאז אמצע שנות ה-70 החלה בה תוכנית נרחבת לשיקום ושימור מבניה ההיסטוריים.
בעיר ממוקמות מספר כנסיות עתיקות, אשר העתיקה שביניהן החלה להיבנות כבר בשנת 1300.
בין המוזיאונים הנמצאים בה ניתן למנות את מוזיאון המלח העולמי במכרה הישן, המוזיאון המזרח-פרוסי, המציג את התרבות וההיסטוריה של מזרח פרוסיה מראשית ההיסטוריה ועד שנת 1945, ומוזיאון מבשלות הבירה הצפון גרמני.
בלינבורג פועל גם תיאטרון תלת-בימתי (בעל שלושה אולמי הופעות) מהקטנים בגרמניה, שלו גם תזמורת סימפונית קטנה.
בנוסף קיימות בעיר מספר מבשלות בירה קטנות אשר בהן תהליך ייצור הבירה פתוח לקהל הרחב.
בני העיר נוהגים להתגאות בכך, שיוהאן סבסטיאן באך שהה בעיר כשלוש שנים בצעירותו, במהלכן היה זמר מקהלה, והשתלם ככל הנראה אצל העוגבר הידוע שעבד בלינבורג, גאורג בהם.
על שמו של באך קרויה כיכר במרכז בעיר, וכן מקהלה ותזמורת חובבים.
אורח מפורסם נוסף אשר נהג להגיע ללינבורג הוא המשורר היינריך היינה, אשר ביקר שם מעת לעת את משפחתו.
יש הסוברים ששירו הידוע "לורליי" נכתב על אחד מהפלגים הפסטורליים שזורמים בעיר ובחוצותיה.
בלינבורג נמצאת אוניברסיטת "לויפאנה", שנוסדה בשנת 1946, ובה לומדים כ-8000 סטודנטים.
לינא קורטני מח'ול היא זמרת אמריקאית - ישראלית, זוכת העונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל".
מח'ול מגדירה עצמה פלסטינית אך לרוב מציינת שהיא ישראלית עקב אזרחותה.
מח'ול נולדה במדינת אוהיו שבארצות הברית, למשפחה ערבית-נוצרית מישראל, ובגיל חצי שנה עברה עם משפחתה להתגורר בעכו, ישראל.
בתם של ג'אדה, מהנדסת אלקטרוניקה, ושל ריזק מח'ול, סגן-מהנדס העיר עכו.
היא קרובת משפחתו של המשורר מרואן מח'ול.
היא למדה בלט במשך כעשור.
החלה לימודי תואר בביולוגיה באוניברסיטת הטכניון שבחיפה, אותם הפסיקה לצורך פיתוח קריירת המוזיקה שלה.
סיפרה שהתנדבה במגן דוד אדום כחמש שנים.
היא דוברת חמש שפות: ערבית, עברית, אנגלית, ספרדית ואיטלקית.
באודישן לעונה השנייה של תוכנית המציאות "The Voice ישראל" בשלהי 2012, ביצעה מח'ול את שירה של אלישיה קיז, "Empire State of Mind", וצורפה לנבחרת של המנטור שלומי שבת.
ב-13 בפברואר 2013 שרה מח'ול במסגרת התוכנית גרסת כיסוי משלה לשיר "עלי שלכת" (בגרסה ערבית ששרה הזמרת הלבנונית פיירוז); על ביצוע זה זכתה בהצבעתם של כל שלושת המנטורים האחרים.
ב-23 במרץ 2013 זכתה מח'ול בתוכנית הגמר שנערך בהיכל נוקיה שבתל אביב עם 62% מההצבעות.
לאחר שביצעה את השירים "What A Feeling", שיר הנושא של הסרט "פלאשדנס" של הזמרת איירין קארה; "כשאתה", ביחד עם המנטור שלה שלומי שבת, שיר שכתב והלחין יחד עם בתו הזמרת מנור שבת שביצעה אותו במקור; ו"הללויה" של לאונרד כהן.
היא זכתה בחוזה הקלטות בחברת הליקון.
השתתפה בשנת 2013 בפעם הראשונה בפסטיגל ב-"X פסטיגל" בתפקיד יסוד המים, אושן.
באוקטובר 2014 הוציאה את סינגל הבכורה שלה "אנתה", אותו היא שרה בערבית.
מח'ול נבחרה לשמש כקול הנשי בערבית של אפליקציית הניווט הישראלית, "Waze".
ב-5 בדצמבר 2014 הופעתה הראשונה הייתה בנצרת ולאחר מכן באולם הקונגרסים בחיפה.
ב-2016 היא הוציאה שני סינגלים "This Ain't About You" ו-"Dance Sucker" כחלק מאלבום "Colorful" שהצליחו באנגליה והגיעו למקום שני ב-Music Week Chart UK.
האלבום המלא שלה ממנו הם מגיעים "Walking On A Tightrope" עתיד לצאת ב-2017.
בספטמבר 2016, מח'ול חיממה את המופע המשותף של להקת "קווין" והזמר אדם למברט כשהגיעו להופיע בפארק הירקון שבישראל.
לאחר מכן, היא הוחתמה בחברה בינלאומית.
בנוסף, בנובמבר 2017 צורפה לסיבוב ההופעות של להקת הבנות הבריטית "ליטל מיקס" שבו תחמם אותם ב-37 הופעות ברחבי האיים הבריטיים.
ב-2020 שיחקה בסדרה הקומית "הנחלה" בקשת 12, בתור שירין.
בשנת 2025 פרסמה על סבב הופעות שאחת מהם תתקיים בעיר "חיפה בפלסטין".
בעקבות הפרסום הודיע ראש עיריית חיפה יונה יהב כי כל עוד הוא ראש העיר היא לא תופיע בשום מסגרת עירונית בעיר.
בחו"ל ובאתרה הרשמי מגדירה עצמה מח'ול כ"אמריקאית-פלסטינית-ישראלית".
באוקטובר 2017 כיכבה על השער של "פנאי פלוס", ובראיון סיפרה שהיא לא מתנצלת על עצם היותה פלסטינית.
ב-2018 בשל הגדרת זהותה העצמית כפלסטינית נמנעה מח'ול מלהופיע ביום העצמאות וספגה ביקורות רבות בגין כך.
במאי 2021 ספגה ביקורות בשל סרטונים ופוסטים שפרסמה במדיה החברתית שלה לרבבות עוקביה במהלך מבצע שומר החומות של צה"ל, כתומכת בצד הפלסטיני במהומות בישראל נגד אזרחים יהודים וישראלים, וכמתנגדת להמשך המבצע הצבאי ברצועת עזה.
ב-2022 הופיעה ביחד עם הראפר הערבי-ישראלי תאמר נאפר, חבר להקת "דאם", ומזדהה כפלסטיני במסגרת "ימי תרבות ערבית" הנערכים מדי שנה במרכז הדו-לשוני של עמותת "בית הגפן" לדו-קיום ערבי–יהודי בשכונת ואדי ניסנאס שבחיפה.
גורמים בציבור הישראלי מתחו ביקורת חריפה נגד הופעתה, נגד בית הגפן וכלפי ראשת העיר חיפה שאפשרה את ההופעה, כל זאת לאחר שיידעו מראש על כך שהזמרת מח'ול נוהגת ברשתות החברתיות שלה לתייג את העיר תחת המיקום המתריס "חיפה – פלסטין".
לינדה אוונס היא שחקנית טלוויזיה אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב.
ידועה בעיקר בזכות גילום דמותה של קריסטל קרינגטון בסדרת הטלוויזיה "שושלת".
אוונס נולדה בשם לינדה אוונסטד (Linda Evenstad) בהרטפורד, קונטיקט, השנייה מבין שלושה ילדים לזוג הורים שהיו רקדנים מקצועיים.
אוונסטד היה שמה של החווה הקטנה בעיירה בנורווגיה, ממנה היגרו הוריו של סבא של אוונס לארצות הברית בשנת 1884. כשאוונס הייתה בת 6 חודשים, הוריה עברו מהרטפורד לצפון הוליווד שבלוס אנג'לס.
כשהחלה את קריירת המשחק שלה שינתה את שם משפחתה לאוונס.
אוונס החלה את הקריירה כשחקנית בהופעות אורח במספר סדרות טלוויזיה בשנים 1960–1962. ב-1964 שיחקה בסרט "משפחת האמיצים לצידו של ברנדון דה ווילד.
ב-1965 קיבלה לראשונה תפקיד קבוע, בסדרת המערבון של רשת ABC "העמק הגדול".
אוונס גילמה את דמותה של אודרה ברקלי במשך ארבע עונות הסדרה, עד לסיומה ב-1969. במהלך שנות השבעים של המאה ה-20 המשיכה להופיע בטלוויזיה, בעיקר בתפקידי אורח.
היא הופיעה במספר סדרות בלשיות, כגון "תיקי רוקפורד", "מאניקס", "מקלאוד" ו"מקמילן ואשתו".
ב-1976 קיבלה תפקיד קבוע בסדרת הריגול "האנטר", לצדו של ג'יימס פרנצ'יסקוס, שירדה מהמרקע לאחר 13 פרקים בלבד.
ב-1980 לוהקה אוונס לגלם את קריסטל קרינגטון, אשתו של איל הנפט בלייק קרינגטון (בגילומו של ג'ון פורסיית'), באופרת הסבון לפריים טיים של אהרון ספלינג, "שושלת".
הסדרה יועדה להיות התשובה של רשת ABC לסדרה המצליחה של רשת CBS "דאלאס".
"שושלת" עלתה לשידור בינואר 1981. בתחילה היא דשדשה בטבלאות המדרוג, אך לאחר שהשחקנית הבריטית ג'ואן קולינס הצטרפה לסדרה והחלה לגלם בה את דמותה של אלקסיס קרינגטון התככנית והמרשעת, נתוני המדרוג החלו להשתפר והגיעו לשיא בעונת 1984–1985, אז דורגה הסדרה במקום הראשון בנתוני הצפייה בארצות הברית, כשהיא גוברת על "דאלאס".
מיליוני צופים ברחבי העולם עקבו אחר היריבות והקרבות הבלתי פוסקים בין קריסטל לאלקסיס, ואוונס וקולינס הפכו לשתיים מכוכבות הטלוויזיה המפורסמות ביותר של העשור.
אוונס עזבה את הסדרה ב-1989, באמצע עונתה התשיעית והאחרונה, ולאחר שהשתתפה ב-209 פרקים.
על גילום דמותה של קריסטל קרינגטון זכתה אוונס בפרס גלובוס הזהב ב-1982, והייתה מועמדת לפרס 4 פעמים נוספות (בשנים 1986–1983).
כמו כן הייתה מועמדת לפרס אמי ב-1983, וזכתה חמש פעמים ברציפות בפרס בחירת הקהל (People's Choice Awards), בשנים 1982–1986. בשנים 1981–1983, במקביל להופעתה בסדרה "שושלת", השתתפה אוונס גם בשישה פרקים בסדרה "ספינת האהבה".
לאחר "שושלת", אוונס לא הרבתה לשחק, והופיעה רק במספר מועט של מיני סדרות וסרטי טלוויזיה.
היא הקדישה את זמנה לנושאי כושר ופתחה רשת קטנה של מכוני כושר.
ב-1991 חזרה לגלם את דמותה של קריסטל קרינגטון במיני סדרה בת שני חלקים "שושלת: האיחוד".
לאחר מכן הופיעה בשלושה סרטי טלוויזיה, ופרשה סופית ממשחק ב-1997. ב-2009 השתתפה בתוכנית המציאות הבריטית "מטבחי הגיהנום", וזכתה בה.
ב-2021 הופיעה בסרט הקולנוע שירת הברבור.
לאוונס יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד, הממוקם בשדרת הוליווד מס' 6,834.
בעלה הראשון היה השחקן והמפיק ג'ון דרק, לו הייתה נשואה משנת 1968 עד שנת 1974. דרק עזב אותה לטובת בו דרק, שהייתה צעירה ממנו ב-30 שנים.
נישואיה השניים של אוונס היו לאיש הנדל"ן סטן הרמן, לו הייתה נשואה משנת 1976 עד שנת 1981. ב-1989 החלה לנהל מערכת יחסים עם הפסנתרן והמלחין הידוע יאני, שנמשכה עד שנת 1998. אין לה ילדים.
אוונס הופיעה במגזין "פלייבוי" בשנת 1971, בעידודו של בעלה דאז.
תמונותיה פורסמו שוב ב-1982, לאחר שזכתה לתהילה עולמית בעקבות הסדרה "שושלת".
לינדה בולדר (בהולנדית: Linda Bolder; נולדה ב-3 ביולי 1988) היא ג'ודוקא עבר הולנדית-ישראלית, סגנית אלופת אירופה (2013) ופעמיים אלופת הולנד.
בולדר החליטה להגר לישראל עם בעלה, מנדל וויטסנאזן, איש עסקים יהודי־הולנדי וכדורגלן עבר, שהיה חלק מהסגל הרחב של אייאקס בעונת הזכייה בליגת האלופות ב־1995. החל מינואר 2015 עד פרישתה בנובמבר 2017 ייצגה בולדר את ישראל.
בולדר זכתה שלוש פעמים באליפות הולנד לנוער (עד גיל 20) בשנים 2004, 2005 ו-2007.{} בשנים 2009 ו-2012 היא זכתה באליפות הולנד לבוגרים בקטגוריית המשקל עד 70 ק"ג.
בשנת 2004 היא זכתה באליפות אירופה לקדטים (עד גיל 17), בשנת 2007 היא זכתה באליפות אירופה עד גיל 20 ובשנת 2008 זכתה באליפות אירופה עד גיל 23.
בשנת 2012 היא זכתה בגראנד סלאם טוקיו היוקרתי לאחר שניצחה בגמר את הרוקה טאצ'ימוטו היפנית.
בשנת 2013 היא זכתה במדליית הכסף באליפות אירופה שנערכה בבודפשט כאשר הגיעה עד הגמר בו הפסידה לבת-ארצה ההולנדית קים פולינג.
בפברואר 2014 היא זכתה בגראנד סלאם פריז כשניצחה בגמר את פאני פוסוויט הצרפתייה.
חודש לאחר מכן, בגרנד פרי בגרמניה, שברה את ברך שמאל וגמרה את העונה לשנת 2014.
בולדר החליטה להגר לישראל בעקבות בעלה היהודי.
היא קיבלה מעמד של אזרחית ארעית הודות לעזרה של חבר הכנסת יואל רזבוזוב.
ב-17 בנובמבר שלחה מכתב לאיגוד ההולנדי בו היא מבקשת לעבור ולייצג את ישראל: "זו הייתה החלטה קשה מאוד ומהולה ברגשות מעורבים, אבל אני רוצה להגשים את החלום שלי ולעבור להתחרות עבור ישראל במקום הולנד".
שבוע לאחר מכן ואחרי מגעים עם איגוד הג'ודו הישראלי, ההולנדים החליטו לקבל את בקשתה ושחררו אותה.
החל מינואר 2015 בולדר מייצגת את נבחרת ישראל בג'ודו.
ב-28 במרץ אותה שנה היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי סמסון שבטורקיה, במשקל עד 70 ק"ג, לאחר שניצחה את אלופת העולם בג'ודו שלוש פעמים, יורי אלביר מקולומביה.
ב-23 בינואר 2016 היא זכתה במדליית זהב בגרנד פרי הוואנה.
באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו (2016) סיימה בולדר במקום שביעי.
היא ניצחה באיפון בקרב הראשון שלה יריבה מנבחרת הפליטים, בשמינית הגמר ניצחה יריבה מקוריאה הדרומית בניקוד זהב וברבע הגמר הפסידה לסאלי קונוויי מבריטניה שזכתה במדליית ארד.
בבית הניחומים היא הפסידה ליריבה מספרד.
לאחר האולימפיאדה חזרה בולדר להתחרות באליפות העולם בג'ודו 2017 שהתקיימה בבודפשט והודחה בקרב הראשון.
לדבריה: "אחרי אליפות העולם בבודפשט החלטתי לצאת לחופש, וחשבתי לעצמי בזמן הזה על כל התקופה שעברתי בג'ודו [...] הגעתי למסקנה שעכשיו אני כבר לא באותו מצב, הניצוץ כבר לא קיים יותר".
בעקבות כך הודיעה בנובמבר על פרישה מספורט תחרותי.
שנה קטגוריה עיר מדינה 2010 גראנד פרי צ'ינגדאו סין 2012 גראנד סלאם טוקיו 2014 גראנד סלאם פריז 2015 גראנד פרי סמסון 2015 גראנד פרי זאגרב 2016 גראנד פרי הוואנה
לין תורנדייק היה היסטוריון של המדע של ימי הביניים ומומחה להיסטוריה של האלכימיה והמאגיה.
יצירתו הגדולה היא החיבור בן שמונת הכרכים "היסטוריה של המאגיה והמדע הניסויי" (History of Magic and Experimental Science) שראה אור בין 1923 ל-1958. היה אחיו הצעיר של הפסיכולוג אדוארד תורנדייק.
נולד בעיר לין שבמסצ'וסטס, אביו היה כומר מתודיסטי.
ב-1905 השלים תואר דוקטור בהיסטוריה של ימי הביניים באוניברסיטת קולומביה.
תזת הדוקטורט שלו עסקה במיקומו של הקסם בהיסטוריה האיטלקטואלית של אירופה וראתה אור כספר (The Place of Magic in the Intellectual History of Europe).
ביצירתו זו החל תורנדייק לבסס את צמיחת המדע הניסויי המעשי מתוך העיסוק במאגיה ובקסם, תזה שתפותח ותודגם בהמשך יצירתו, ממשיכת דרכו בתחום זה היא ההיסטוריונית פרנסיס ייטס.
בין השנים 1907–1909 לימד באוניברסיטת נורת'ווסטרן, בשנים 1909 עד 1924 לימד באוניברסיטת קייס וסטרן ריזרב ומאז ועד פרישתו ב-1950 כיהן כפרופסור באוניברסיטת קולומביה.
גם לאחר פרישתו המשיך בפעילות מחקרית.
ב-1955 כיהן כנשיא האגודה ההיסטורית האמריקאית.
בשנת 1957 זכה במדליית סרטון, הפרס הגבוה ביותר של החברה ההיסטורית האמריקאית.
לינדה באסט היא שחקנית אנגלייה הידועה בבריטניה מהופעותיה בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
באסט נולדה בפלאקלי שבמחוז קנט באנגליה.
אמה הייתה כתבנית ואביה היה שוטר.
בין התפקידים שגילמה היה אלה קהאן בקומדיה הבריטית זוכת הפרסים "מזרח הוא מזרח".
עוד השתתפה בתפקיד גברת ג'נינגס במיני-סדרה של ה-BBC "תבונה ורגישות" עיבוד לרומן מאת ג'יין אוסטן, בתפקיד קוויני טורל בסדרה התקופתית "הדרך לקנדלפורד", ובתפקיד דול בסרט "Cass".
בקולנוע זכתה באסט להכרה לראשונה בשנת 1987 כשהופיעה בסרט "Waiting for the Moon" וגילמה את דמותה של גרטרוד שטיין לצידה של לינדה האנט ששיחקה בתפקיד אליס ב.
ב-1996 שיחקה בתפקיד אמה של ג'וליה רוברטס בסרט "מרי ריילי".
ב-2008 הופיעה בסרט "נער קריאה" בתפקיד גברת ברנר.
כמו כן השתתפה בסרט "נערות לוח השנה" בתפקיד קורה, והייתה 'נערת מרץ' בלוח השנה.
ב-2010 החלה לשחק בתפקיד סבתא בסדרה הקומית של ערוץ BBC Two "הבית של סבתא" והשתתפה בסדרה במשך שתי עונות.
In Basildon - תיאטרון רויאל קורט לונדון (2012)
Love and Information - התיאטרון הלאומי לונדון (2012)
People - התיאטרון המלכותי הלאומי לונדון (2012 / 2013)
Roots - דונמאר ורהאוס לונדון (2013)
Visitors - תיאטרון ארקולה לונדון (2014) ותיאטרון בוש בלונדון (2014 / 2015)
לינגקוד (שם מדעי: Ophiodon elongatus) הוא מין של דג מסדרת העקרבנונאים החי בימים של צפון האוקיינוס השקט.
מקור שמו הוא עקב דמיונו לבני המשפחה Lotidae המכונים כ"לינגים".
למרות שמו הוא איננו קשור לבני סדרת הבקלאים.
הוא מוסווה בין הסלעים וצבעו אפור עם כתמים כהים.
במראהו הוא מזכיר דקר והוא בעל לסתות גדולות ועיניים גדולות וצהובות.
הדג מסתתר על קרקעית הים הפסיפי שמחופי מפרץ אלסקה עד לבאחה קליפורניה שבמקסיקו.
הוא שחיין איטי הצד במארב לטרף לא זהיר אותו הוא חוטף במהירות.
הוא ניזון ממגוון דגים כמו סרדיניים, סלמון ותמנונים.
הוא עצמו נטרף על ידי מספר טורפים ימיים כמו ארי ים קליפורני ופוקת המפרץ.
דג זה מהווה דג מאכל חשוב באזורי תפוצתו.
לין רנו היא שחקנית וזמרת צרפתייה.
רנו נולדה במחוז נור שבצפון צרפת.
אמה הייתה קלדנית ואביה היה נהג משאית ונגן חצוצרה.
במלחמת העולם השנייה גויס אביה לצבא והיא גודלה בזמן זה על ידי אמה, סבתה וסבתא-רבתא שלה.
היא ביצעה מבחן בד בקונסרבטוריון של ליל, בו היא שרה שני שירים של המלחין לולו גסטה, שם היא התגלתה על ידי מנהל ברדיו של העיר ליל שחיפש זמרת לתחנה.
בעקבות זאת היא הצטרפה לתחנה, שם שרה רפרטואר המבוסס על שיריו של גסטה שהפך לבעלה.
ב-1945 עברה לפריז שם התהדק הקשר בינה לבין גסטה המבוגר ממנה ביותר מעשרים שנה.
היא חתמה על חוזה עם חברת הקלטות, ושיר שלה אף זכה בפרס המוזיקלי "Grand Prix du Disque".
היא שרה ביחד עם איב מונטאן בתיאטרון "Théâtre de l'Etoile".
לאחר מכן ביצעה סיבוב הופעות ברחבי אירופה ובאפריקה, וכשחזרה לפריז הקליטה מספר גרסאות צרפתיות לשירים אמריקאים.
ב-1946 הופיעה לראשונה בקולנוע, בסרט "La foire aux chimères", בתפקיד קטן של זמרת קברט.
ב-1951 הייתה מבין הזמרים שלקחו חלק בסרט הקומדייה המוזיקלית "Paris chante toujours".
ב-1954, בעת שהופיעה ב"מולן רוז'", פגשה את בוב הופ ובעקבות היכרותם היא הופיעה מספר פעמים בתוכנית האירוח שלו, "המופע של בוב הופ".
היא גם התארחה בין היתר בתוכניות של אד סאליבן ודינה שור.
היא הקליטה יחד עם דין מרטין את השיר "Relax ay voo".
ב-1994 שיחקה בסרט "לא רוצה לישון", בבימויה של קלייר דני.
בשנים 1995–1996 שיחקה בתפקיד הראשי בהפקה הצרפתית של המחזה "ביקור הגברת הזקנה".
ב-2005 גילמה את רעייתו של שארל השני, מלך נאפולי בסרט המבוסס על ספר מאת מוריס דרואון.
ב-2008 שיחקה בסרט "ברוכים הבאים לצפון".
בשנת 2011 שיחקה בקומדיה "La croisière" בדמותה של סימון.
ב-2019 שיחקה בעיבוד הצרפתי של הסרט "StreetDance 3D".
ב-2022 שיחקה בסרט "הנהג של מדלן" לצדו של דני בון.
לינדה בירד ג'ונסון רוב היא הגברת הראשונה של וירג'יניה.
סי., בתו של נשיא ארצות הברית לינדון ג'ונסון והגברת הראשונה ליידי בירד ג'ונסון, היא למדה בבית ספר לבנות בבירה, אחרי כן למדה באוניברסיטת טקסס באוסטין והייתה חברה באחוות סטודנטים, היא גם למדה תקופה מסוימת במוסד האקדמאי "Mercy College" שבניו יורק.
היא הייתה מאורסת לברנרד רוזנבאך, ולאחר מכן הכירה את השחקן ג'ורג' המילטון, כתוצאה מרצח קנדי הוגברה ההגנה של השירות החשאי של ארצות הברית על המקורבים לנשיא, היא והמילטון היו מבין הראשונים שקיבלו הגנה על ידי השירות החשאי.
ב-1967 נישאה לצ'אק רוב, קפטן בחיל הנחתים של ארצות הברית, חתונתם נערכה בחדר המזרחי של הבית הלבן, נולדו להם שלוש בנות.
ב-1979 הנשיא ג'ימי קרטר הזמין אותה לעמוד בראש הבאה לקדם את זכויות האישה ושוויון בין המינים, היא שימשה בתפקיד עד שבדצמבר 1980 נסגרה הוועדה.
ב-1982 נבחר בעלה לתפקיד מושל וירג'יניה ולפיכך היא נהפכה לגברת הראשונה של המדינה, הוא כיהן בתפקיד עד 1986, לאחר מכן הוא גם היה חבר בסנאט מטעם וירג'יניה.
מ-1969 ועד 1981 עבדה כעורכת במגזין , היא שימשה כראש מועצת המנהלים של הספרייה והמוזיאון הנשיאותיים על שם לינדון ג'ונסון.
לין רמזי היא במאית, תסריטאית ומפיקת קולנוע סקוטית זוכת פרס באפט"א לקולנוע.
נולדה בגלאזגו בשנת 1969 למשפחה ממעמד הפועלים.
הוריה היו חובבי קולנוע וחשפו אותה מגיל צעיר לסרטים מן הקולנוע ההוליוודי הקלאסי.
העניין שלה באמנות החל בצילום סטילס, כצעירה התנסתה בצילום ופיתוח בחדר חושך.
למדה צילום במכללת נאפייר באדינבורו (היום אוניברסיטת נאפייר).
בין השנים 1992–1995 למדה בימוי וצילום בבית הספר הלאומי לקולנוע וטלוויזיה בביקונספילד, אנגליה.
במרבית סרטיה, מעורבת רמזי בכל שלבי ההפקה, היא כותבת את התסריט ושותפה בליהוק, בבחירת הלוקיישנים ובעיצוב התלבושות.
מאפיינים בולטים של יצירתה כוללים עיסוק בתמות של אובדן הילדות, מוות וזיכרון.
כמו כן, במרבית סרטיה קיים מיעוט בדיאלוגים.
מרבית מסרטיה באורך מלא הם אדפטציות קולנועיות של ספרים או סיפורים קצרים.
בשנת 1996 יצרה רמזי את סרטה הקצר הראשון "מיתות קטנות" (Small Deaths) כסרט הגמר שלה בלימודי הקולנוע.
רמזי שימשה במאית, תסריטאית וצלמת בסרט.
הסרט זכה בפרס חבר השופטים לסרט הקצר בפסטיבל קאן באותה שנה.
בסרטה משנת 1997 "להרוג את היום" (Kill The day) מתמקדת בסיפורו של אסיר משוחרר המתמודד עם התמכרות להרואין.
הסרט זכה בפרס השופטים בפסטיבל הסרטים הקצרים קלרמונט-פראנד בצרפת.
רמזי זכתה פעם נוספת בפרס חבר השופטים בפסטיבל קאן, על סרטה "איש הגז" (Gasman) משנת 1997. עלילת הסרט מתרחשת בגלאזגו של שנות ה-70 ומתארת ילדה צעירה שמגלה במהלך מסיבת חג מולד כי לאביה שני ילדים מאישה אחרת.
סרטה הקצר הבא של רמזי הוא "שחיין" (Swimmer) משנת 2012. הסרט הוזמן על ידי חברת ההפקה "BBC Films" והוועד המארגן של המשחקים האולימפיים בלונדון.
זהו סרט בשחור לבן שמתאר שחיין צעיר שלא התקבל לנבחרת הבריטית לאולימפיאדה חרף אימוניו הרבים.
השחיין צולם בעודו שוחה במגוון מקורות מים כגון נהרות ונחלים, על רקע נופים המאפיינים את בריטניה.
הסרט זכה בפרס באפט"א לקולנוע לסרט הקצר בשנת 2013.
בשנת 2019 יצרה את הסרט התיעודי הקצר "בריז'יט" שמתעד שיחה בינה לבין הצלמת והיוצרת בריז'יט לקומב.
סרטה הראשון באורך מלא של רמזי הוא "מלכודת עכברים" (Ratcatcher) בשנת 1999. בסרט מתוארים מספר שבועות בחייו של ילד בן 12 בשכונת עוני בעיר גלאזגו בתקופת שביתת העירייה, לאחר שחברו הטוב נהרג בטעות לאחר משחק בתעלת מים הסמוכה לשכונה.
בצאתו היה "מלכודת עכברים" הסרט הסקוטי השני באורך מלא שבוים על ידי אישה.
בסרט בוחנת היוצרת כיצד עוני והזנחה משפיעים על חייהם והתפתחותם של ילדים.
כמו כן עוסקת בנושאים כגון עולמם הפנימי של ילדים, אכזריות וטוב לב.
למקומות שבהם מתרחשת היצירה יש חשיבות עלילתית והם מהווים סמלים בתהליכים נפשיים ופנימיים שעובר הגיבור.
רמזי משלבת בסרט היבטים מזרם הקולנוע הבריטי החופשי (Free Cinema), וכן מן הקולנוע הריאליסטי.
בשנת 2002 יצא לאקרנים סרטה השני באורך מלא של רמזי, "מורברן קאלאר" (Morvern Callar).
בסרט מבוסס על ספר באותו שם מאת הסופר הסקוטי אלן וורנר.
עלילת הסרט מתמקדת בצעירה סקוטית העובדת כקופאית בסופרמרקט המקומי בעיירה קטנה, שלאחר התאבדותו של בן הזוג שלה, מחליטה להוציא לאור את הספר שהותיר אחריו ויוצאת למסע גילוי עצמי בסקוטלנד ובספרד.
בין התמות המרכזיות ביצירה נכללות חוסר שייכות, תלישות, גיבוש זהות אישית, התמודדות עם אובדן ואבל, וכן חוויות של נדידה ומסעות.
סרטה הבא באורך מלא של רמזי הוא "חייבים לדבר על קווין" (We Need To Talk About Kevin), שיצא לאקרנים בשנת 2011. הסרט מבוסס על ספרה של ליונל שרייבר באותו שם.
בסרט מתואר סיפורה של אווה, אם שבנה ביצע טבח בבית הספר התיכון שבו למד.
עלילת הסרט עוברת לסירוגין בין חייה של אווה לאחר הטבח והשלכות המעשה על חייה, לבין האירועים שקדמו לטבח והובילו אליו.
לאחר הצלחתו של "חייבים לדבר על קווין", רמזי יועדה לביים את המערבון "לג'יין יש אקדח" (Jane Got A Gun) משנת 2015, אולם בשל חוסר הסכמה עם מפיקי הסרט התפטרה יום לפני תחילת הצילומים.
לאור פרישתה עזבו את ההפקה גם השחקנים ג'וד לאו ומייקל פסבנדר.
סרטה של רמזי משנת 2017, "יום נפלא" (You Were Never Really Here) מבוסס על נובלה של הסופר האמריקאי ג'ונתן איימס.
בסרט מסופר סיפורו של ג'ו, בלש פרטי המתמודד עם פוסט טראומה, אשר נשכר לאתר את ביתו הקטינה של סנאטור שנמכרה לזנות.
הסרט נשלח לפסטיבל קטן לפני השלמתו, עריכת הסרט הסתיימה ימים ספורים לפני הקרנתו הפומבית הראשונה בפני קהל במהלך הפסטיבל.
הסרט זכה בפרס התסריט והשחקן הטוב ביותר בפסטיבל קאן.
בשנת 2025, יצא סרט שביימה רמזי בשם "תמות, אהובי" בכיכובם של ג'ניפר לורנס, רוברט פטינסון ולקית' סטנפילד, המבוסס על הרומן משנת 2017 של אריאנה הרוויץ.
העלילה מתרחשת באזור כפרי בארצותה הברית ומתארת אישה (לורנס) הנמצאת במצב של אהבה ושיגעון.
פטינסון משחק את בעלה, וסטנפילד מגלם את מאהבה.
שחקנים נוספים כוללים את סיסי ספייסק וניק נולטי.
רמזי כתבה את התסריט יחד עם אנדה וולש וביימה את הסרט.
המפיקים כוללים את ג'סטין קיארוצ'י וג'ניפר לורנס מטעם Excellent Cadaver, וכן את מרטין סקורסזה, אנדראה קלדרווד, ו-Black Label Media.
לינגויסה (בפורטוגזית: Linguiça) היא נקניקיה מעושנת העשויה מבשר בקר, חזיר, דגים או פירות ים, מתובלת בבצל, שום ופפריקה ונפוצה מאוד במטבח הפורטוגלי.
הנקניקיה דומה בטעמה לנקניקיית הצ'וריסו, נפוצה גם בברזיל, ניו אינגלנד והוואי ומוכרת בשם נקניק פורטוגלי (Salsicha Portuguesa).
נהוג לצרוך את הנקניקיה לאחר תהליך של עישון הבשר או בישול.
הלינגויסה הופיעה לראשונה בימי פטרוניוס ארביטר במספר קטעים ברומן הרומאי הסטיריקון.
הנקניקיות היו נדבך חשוב במטבח של האימפריה הרומית והם צרכו סוגים שונים של נקניקים (farcimina).
המילה לינגויסה נגזרת מהמילה האיטלקית Luganega ומהמילה הלטינית Lucanica.
לין שוסטרמן , היא פילנתרופית אמריקאית, אשר ייסדה יחד עם בעלה, צ'ארלס שוסטרמן , את הקרנות הפילנתרופיות של משפחת שוסטרמן.
לין רוטשילד נולדה למשפחה יהודית בקנזס סיטי, מיזורי, וגדלה באוקלהומה סיטי, אוקלהומה.
היא קיבלה חינוכה הדתי ועלתה לתורה בבת המצווה בבית-הכנסת הרפורמי "בני ישראל" בעיר.
היא למדה באוניברסיטת מיאמי בקורל גייבלס, פלורידה.
בשנת 1962 נישאה לצ'ארלס שוסטרמן, יהודי גם כן, ממוצא רוסי שגדל בטולסה, אוקלהומה.
לימים הצליח צ'ארלס בעסקי חיפושי הנפט, והחברה שהקים, "שמשון", הפכה לאחת מחברות חיפושי הנפט הגדולות ביותר.
בשנת 1987, הם הקימו את קרן משפחת צ'ארלס ולין שוסטרמן.
שווי הקרן 2.2 מיליארד דולר, והיא תורמת מדי שנה כ-85 מיליון דולר.
הקרן תורמת 75 אחוז למטרות יהודיות ברחבי העולם בכלל ובישראל בפרט, ו-25 אחוז לצרכים של מדינת אוקלהומה בכלל והעיר טולסה בפרט.
בין התרומות היחידניות הגדולות ביותר שלה נמנות: תרומה של 15 מיליון דולר לאוניברסיטת ברנדייס, ניו יורק להקמת מרכז שוסטרמן ללימודי ישראל, לאוניברסיטת אוקלהומה להקמת קמפוס מרכז שוסטרמן בטולסה ו-6 מיליון דולר למרכז שוסטרמן למדעי היהדות באוניברסיטת טקסס באוסטין .
בשנת 2006 ייסדה לין שוסטרמן את השלוחה הישראלית של הקרן הממוקמת בירושלים.
היא הצטרפה בשנת 2011 ליוזמה "התחייבות הנתינה" והתחייבה שתקצה לפחות מחצית מהונה למטרות צדקה וסיוע לקהילות יהודיות בעולם ובעיר מגוריה טולסה.
בשנת 2012 דורגה שוסטרמן במקום ה-117 ברשימת 400 האנשים העשירים בארצות הברית, והונה הוערך אז בכ-3.2 מיליארד דולר.
בשנת 2021 דורגה במקום ה-333 עם הון מוערך של 3.5 מיליארד דולר.
פעילותה בישראל בתחום הגנת קטינים במקרים של עבירות מין ואלימות כלפיהם
בישראל הוקמו עד כה 8 בתי לין - מרכזי הגנה לילדים ולנוער.
הראשון שבהם, בירושלים, הוקם בשנת 2000. מאז הוקמו עוד 7 מרכזי הגנה על שמה של לין שוסטרמן: בבאר שבע, בתל-השומר, באשקלון, בחיפה, נתניה, רמת גן וצפת.
המרכזים מעניקים מענה ראשוני לילדים ובני נוער (עד גיל 18) נפגעי התעללות מינית, פיזית ונפשית והזנחה קשה, וכן לקטינים פוגעים מינית (עד גיל 12).
המרכזים מציעים לקטין ולמשפחתו תהליך תמיכה ראשוני, אבחון, חקירה וקבלת החלטות בזמן קצר, בראייה הוליסטית ומתוך התמקדות בטובתו של הקטין.
במרכז פועלים בשיתוף בין משרדִי אנשי מקצוע מדיסציפלינות שונות: עו"ס לחוק נוער, חוקר ילדים, חוקר נוער מהמשטרה, רופא ילדים, נציג פרקליטות ומנהל מרכז.
נוסף על יתרונותיה של ההתערבות הראשונית המשמעותית, דרך פעולה זו מונעת מהקטין ומבני משפחתו הליכים בירוקרטיים הכרוכים במספר רב של ראיונות ובדיקות, במקומות שונים ובזמן ממושך, ומאפשרת קיצור של הזמן הנדרש לחקירה ולסיוע למשטרה באיסוף ראיות בזמן אמת.
המרכזים הללו הוקמו בעקבות הניסיון שהצטבר ב"מרכז חירום שוסטרמן לילדים ומשפחותיהם" אשר הוקם בשנת 1992 ופועל כמקלט בתנאי פנימייה, המשולב בבית ספר בתוך המרכז.
המרכז נותן מענה לילדים במצבי סיכון וסכנה עד גיל 14 אשר נחשפו להתעללות נפשית, פיזית ומינית ו/או להזנחה חמורה ומתמשכת.
בטיפול במרכז מושם דגש על ראיית צורכי הילד והמשפחה כמכלול, במטרה לסייע לילד ולהוריו להתמודד עם הטראומה, לייצר שינוי בתפקוד המשפחה, מתוך ניסיון לשמר ככל האפשר את שהייתו של הילד בחיק משפחתו.
בסך הכל תרמה לין שוסטרמן לפעילויות הללו, אשר במסגרת מכון חרוב, כ-25 מיליון דולר.
פעילותה ליישום הניסיון הטיפולי בישראל בתחום זה בארצות הברית
בשנת 2016, לאחר הצלחת מודל הפעילות של בתי לין ומרכז החירום בירושלים, והחלטת שוסטרמן לנסות ולחקות מודל זה בעיר מגוריה טלסה בפרט, ובמדינת אוקלהומה בכלל, ואף לנסות ולהרחיב את תשתית הפעילות הזו גם למוקדים נוספים במדינות אחרות בארצות הברית, הוקם במימונה "מכון חרוב ארצות-הברית", בקמפוס אוניברסיטת אוקלהומה שבטלסה.
המכון מהווה שלוחה של מכון חרוב בישראל, ועובד בתיאום ושיתוף פעולה בין בית הספר לעבודה סוציאלית שבאוניברסיטת אוקלהומה, לבין המחלקה המקבילה באוניברסיטה העברית.
שוסטרמן הקימה את "הקואליציה למען ישראל בקמפוסים" - ארגון-גג שקובע מדיניות הסברה אחידה בנושא ישראל לכ-30 ארגונים יהודים שפעילים בקמפוסים.
היא נושאת במספר תפקידים במספר ארגונים: חברה במועצה המייעצת לארגון "תיקון עולם" במעמד של "נאמן מייסד"; בתנועת הנוער בני ברית, הלל, חברה מייסדת של קרן תגלית ועוד.
בְּעִירהּ, טלסה, היא מכהנת בוועדה המייעצת לקרן בתי הספר בטלסה ומרכז הורים ילדים שם.
לינגבי בולקלוב (בדנית: Lyngby Boldklub; בתרגום חופשי: "מועדון הכדור לינגבי", בקיצור: Lyngby BK או פשוט לינגבי) הוא מועדון כדורגל דני מהעיירה קונגנס לינגבי, פרוור צפוני של העיר קופנהגן, המשחק בליגת המשנה הדנית.
המועדון הוקם בשנת 1921, והיה ידוע בשם "Lyngby FC" בין השנים 1994–2001. המועדון זכה באליפות דנמרק פעמיים ובגביע הדני 3 פעמים.
המועדון נוסד ב-8 באפריל 1906 אך הוא פורק ב-1915 עקב בעיות במקום בו הורשו לשחק.
ב-30 במרץ 1921, 30 צעירים ממחלקת הכדורגל של "מועדון הספורט לינגבי" החליטו להתנתק מהמועדון שלהם ולהקים מועדון חדש.
הם קראו לו "Lyngby Boldklub af 1921" ("מועדון הכדור לינגבי של 1921").
בשנים הראשונות הם שיחקו בנמל התעופה לונדטופטה, תוך שימוש בהאנגרים שלו כחדרי הלבשה.
בשנת 1949 עבר המועדון לאזור ששבו נמצא אצטדיון לינגבי של ימינו.
המועדון זכה באליפות דנמרק השנייה שלו ב-1992. ב-1996 הודח המועדון מגביע אופ"א על ידי קלאב ברוז', אף על פי שהשיג תיקו 1-1 בבלגיה.
1996 הייתה גם השנה שבה היו"ר של לינגבי, פלמינג אוסטרגארד ומייקל קייר מכרו את קפטן הקבוצה הנריק לארסן לפ.צ.
קופנהגן השנואה, והמכירה עוררה מחאות קשות בקרב האוהדים.
ב-1997 עזבו אוסטרגארד וקייר את לינגבי כדי להיות יושבי הראש של קופנהגן, אליהם הצטרף החלוץ טודי יונסן.
בדצמבר 2001 המועדון פשט את הרגל ונאלץ לסיים את העונה באמצעות שחקנים חובבנים בלבד.
הקבוצה סיימה את העונה במקום האחרון ובעקבות כך ירדה ליגה, והוענשה בירידת שתי ליגות נוספות עקב פשיטת הרגל.
כתוצאה מכך, הקבוצה עברה ישר ממשחק בסופרליגה למשחק בליגת החובבנים, ה"דנמרק סריין" (הליגה הרביעית בדנמרק), ממש מתחת לשלוש הליגות המקצועניות הדניות.
ב-2003 עלתה הקבוצה לליגה השלישית מהמקום הראשון, וב-18 ביוני 2005 עלתה הקבוצה לליגת המשנה לאחר שסיימה במקום השלישי.
בעונת 2006/2007 הקבוצה סיימה במקום הראשון בליגת המשנה ובכך חזרה לליגה הבכירה רק חמש וחצי עונות לאחר שפשטה רגל והייתה מפורקת לחלוטין.
גולת כותרת נוספת בעונת 2006/2007 התרחשה ב-12 באפריל 2007 כאשר לינגבי עלתה לחצי גמר הגביע הדני לראשונה מזה מספר שנים, על ידי ניצחון 1–0 מול איי סי הורסנס באצטדיון לינגבי.
לינגבי השיגה מקום שלישי בעונת 2016/2017, עונה בלבד לאחר שעלתה מליגת המשנה.
במחצית השנייה של עונת 20172018, לעומת זאת, המועדון חווה קשיים כלכליים, עקב אי סדרים אצל בעל המועדון, הלרופ פיננס, שלימים פשט את הרגל.
זה הוביל לעזיבתם של מספר שחקני מפתח, לפני שב-9 בפברואר 2018, המועדון נקנה וניצל על ידי קבוצה של אנשי עסקים ואוהדים מקומיים הידועים ביחד בשם "החברים של לינגבי" (Friends Of Lyngby).
זה לא הספיק ללינגבי לשמור על מקומה בליגה הבכירה, שכן המועדון הפסיד בשני משחקי פלייאוף מול הקבוצה שהייתה במקום השלישי בליגת המשנה, וונדיווסל.
קצת יותר משנה לאחר מכן, ב-2 ביוני 2019, המזל התהפך, כשלינגבי, שסיימה במקום השלישי בליגה השנייה, ניצחה 2–3 בסיכום מול וונדיווסל, והבטיחה את העלייה מחדש לליגה הבכירה.
לינגליפטין היא תרופה לטיפול בסוכרת המוכרת גם בשם טרג'נטה (Tragjenta), שייכת לקבוצת מעכבי DPP4. התרופה עובדת על ידי העלאת רמות האינסולין והפחתה של רמות הגלוקגון המופרשים מהלבלב ובכך מסייעת לאיזון רמות הסוכר בדם.
תרופה זו נמכרת תחת השם המסחרי tradjenta.
תרופה זו משמשת לטיפול בסוכרת מסוג 2, אך לא משמשת עבור טיפול בסוכרת מסוג 1. נטילתה מתאפשרת גם במסגרת ירידה במשקל ודיאטה.
לרוב פחות עדיפה מאשר מטפורמין, וסולפוניל-אוראה כטיפול ראשוני בסוכרת מסוג זה.
צורת המתן היא דרך הפה.
תופעות לוואי כוללות זיהומים באף ובגרון.
תופעות לוואי משמעותיות יותר יכללו אנגיואדמה, פנקראטיטיס וכאבי פרקים.
התרופה מאושרת לשימוש בארצות הברית, יפן, האיחוד האירופאי, קנדה ואוסטרליה משנת 2011. בשנת 2020 חולקו מעל למליון מרשמים עבור תרופה זו בארצות הברית.
תרופה זו משוייכת לקבוצת מעכבי DPP4. קבוצת מעכבים אלו מעכבים את האנזימים המפרקים הורמונים אינקרטינים ובכך שומרים על ריכוזם הגבוה.
אינקריטיניים אלו משפיעים על תאי בטא ותאי אלפא בלבלב וגורמים לעליה בהפרשת האינסולין ולירידה בהפרשת הגלוקגון בהתאמה - וכתוצאה מכך מורידים את רמות הסוכר בדם.
לינגליפטין משמשת כתרופה לוויסות רמות הסוכר בחולי סוכרת מסוג 2 וגם ניתנת כתרופה להרזיה.
המינון המומלץ עבור חולי סוכרת מסוג 2 הוא טבליה אחת (5 מ"ג) דרך הפה פעם ביום.
הטיפול יכול להיות כטיפול יחיד או בשילוב עם תרופות נוספות לאיזון סוכרת כגון מטפורמין, סולפוניל-אוראה ועוד.
השימוש בהריון ובהנקה אינו מומלץ.
לינגן , רשמית לינגן (אמס), היא עיירה בסקסוניה התחתונה, גרמניה.
בשנת 2008 מנתה אוכלוסייתה 52,353, איש, ובנוסף היו כ-5,000 איש שרשמו את העיר כמקום מגוריהם המשני.
לינגן, ספציפית "לינגן (אמס)" ממוקמת על נהר האמס בחלק הדרומי של מחוז אמלנד, הגובל בנורדריין-וסטפאליה בדרום ובהולנד במערב.
לינגן הוזכרה לראשונה בימי הביניים (975 לספירה).
מ-804 עד 1180 האזור היה חלק מדוכסות סקסוניה בתוך האימפריה הקרולינגית, ולאחר מכן נשאר חלק מהאימפריה הרומית הקדושה דוברת הגרמנית עד 1806. רוזנות לינגן הוקמה כישות עצמאית ("Grafschaft Lingen") ב-1388 ונשארה כך עד 1713, אז השתלטה עליה פרוסיה.
הרוזנות והעיר נכבשו במהלך המאות ה-17 וה-18 שוב ושוב על ידי חיילים הולנדים וספרדים: בתחילה על ידי קתוליים, מ-1541 ב-1547 האזרחים נאלצו להמיר דתם ללותרניות, ואז כבשו חייליו הקתולים של קרל החמישי את הרוזנות והעיר.
בשנת 1550 נתן אותה קרל לאחותו מריה, מושלת ארצות השפלה ההבסבורגיות.
מ-1555 עד 1597 הייתה לינגן הנקודה המזרחית ביותר של האימפריה הספרדית של פליפה השני והפכה לחלק ממלחמת שמונים השנים.
מ-1597 עד 1605 נכבשה לינגן על ידי האיחוד הקלוויניסטי וההולנדי של אוטרכט, לאחר מכן נכבשה מחדש על ידי החיילים הספרדים הקתולים ומ-1632 עד 1672 שוב הייתה חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט.
במשך שנתיים כבש הנסיך-בישוף של מינסטר את העיר, שבין השנים 1674 עד 1713 הייתה שוב חלק מהאיחוד הקלוויניסטי של אוטרכט, ולאחר מכן פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה ירש את הרוזנות.
מ-1807 עד 1813 היו כוחותיו של נפוליאון בונפרטה באזור, ומ-1810 עד 1813 הייתה לינגן חלק מצרפת.
ב-1814 היא שוב הייתה חלק מפרוסיה, וב-1815 הפכה לחלק מממלכת הנובר שזה עתה נוסדה.
כתוצאה מלחמת אוסטריה–פרוסיה ב-1866 סופחו ממלכת הנובר וגם לינגן לממלכת פרוסיה, ובשנת 1871 הפכו לחלק מהקיסרות הגרמנית.
לינגן ידועה באנרגיה גרעינית שלה (תחנת הכוח הגרעינית Emsland).
האוניברסיטה למדעים שימושיים אוסנבריק הקימה קמפוס סניף, הממוקם במרכז לינגן, עם שלושת המכונים לניהול והנדסה, ניהול תקשורת והוראת תיאטרון.
בשנת 2000 התאחדו המכונים בלינגן לפקולטה לחברה וטכנולוגיה.
ב-25 ביולי 2019, לינגן קבעה את שיא הטמפרטורה החמה ביותר שנרשמה אי פעם בגרמניה עם טמפרטורה גבוהה ביום של 42.6 מעלות צלזיוס (109 מעלות פרנהייט) במהלך גל חום שהשפיע על רוב אירופה.
לינגן מקיימת ברית ערים תאומות עם:
לינדה בויד היא שחקנית, זמרת, רקדנית ומוזיקאית קנדית.
בויד כיכבה במחזות זמר כמו "מופע האימים של רוקי", "ברנשים וחתיכות" ו"קטנה ומטריפה".
היא גם שרה ועשתה סיבוב הופעות עם "The "Blenders בשנות ה-80.
בין השנים 2008–2009 בויד הופיעה בתור דיינה ויטקומב בשישה פרקים בסדרה "מקלט באפלה"
בשנים 2010–2014 שיחקה בויד בסדרת הדרמה-קומית הקנדית "Republic of Doyle" בתור רוז מילר.
ב-2015 הופיעה במספר פרקים בסדרה "כשהלב קורא" בתור גרייס טאצ'ר, אמה של אליזבת (ארין קרקוב).
בין השנים 2017–2020 לבויד היה תפקיד קבוע בסדרת הטלוויזיה המערבונית "Tin Star", יחד עם כריסטינה הנדריקס וטים רות'.
בין השנים 2019–2022 היה לה תפקיד חוזר בתור לילי בסדרת הדרמה הרומנטית של נטפליקס "וירג'ין ריבר".
בויד הייתה מועמדת לפרס ג'מיני עבור "פלקון ביץ'" ו"Republic of Doyle" של Freeform.
WilliamsonDamageורוניקה2010מכונת זמן בג'קוזיהמזכירה של אדםבלי קרדיטPlant Girlוונדיסרט קצר; תפקיד קולירמונה וביזוסאמא של שלישייה2014We Were Wolvesקתלין2015 הסיפור של אדלייןרייגן2019Playing with Fireפטי2021 Broken Diamondsאמא2023 With Love and a Major Organד"ר לי
Teschmacher2 פרקים2021Christmas in Tahoeג'ויס דונלדסוןסרט טלוויזיה2021–2023Family Lawקריסטל סטיל7 פרקים2022Cut, Color, Murderרייצ'לסרט טלוויזיה2023 The Wedding Veil Inspirationננסיהלב של סאליבןפיבי לנקסטר5 פרקיםMake Me a Matchג'ניססרט טלוויזיה The More Love Growsסינדיסרט של הולמרקChristmas on Cherry Laneאוולין סויירDial S for Santaג'יני לוטוןסרט טלוויזיה
לין יאמאדה דייוויס , הידועה בשמה ברשתות החברתיות לינג'ה (Lynja), הייתה שפית אמריקאית מפורסמת אשר התפרסמה בסרטוני הטיקטוק והיוטיוב שורטס הוויראליים שלה.
לערוץ היוטיוב של לינג'ה, שנקרא "לבשל עם לינג'ה" ("Cooking With Lynja"), כ-12.9 מיליון רשומים וכ-50.7 מיליארד צפיות, ולערוץ הטיקטוק שלה, בעל אותו השם, כ-21.7 מיליון רשומים וכ-2.3 מיליארד צפיות.
דייוויס קיבלה תארים מהמכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס ומבית הספר לעסקים של אוניברסיטת קולומביה.
היא עבדה במעבדות AT&T במשך 29 שנים.
העניין שלה ביצירת וידאו התפתח ב-2020, כשהייתה בת 63. מאז שהפכה לוויראלית, היא זכתה בשלושה פרסי סטרימי ובנתה קהל מעריצים של צופים מסורים.
לין יאמאדה נולדה ב-31 ביולי 1956 בניו יורק למייבל פוג'יסקה וטדאו יאמאדה וגדלה בפורט לי שבניו ג'רזי.
היא למדה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס (MIT) וקיבלה תואר בהנדסה אזרחית ב-1977. במהלך תקופתה במכון, היא הייתה יושבת הראש של עיתון הסטודנטים "The Tech".
לאחר סיום לימודיה, היא הועסקה על ידי הממשלה ופעלה להבטחת הנגישות של מבנים פדרליים.
היא המשיכה לקבל תארים בבריאות הציבור ובמנהל עסקים מבית הספר לעסקים של קולומביה.
דייוויס עבדה ב-AT&T Labs במשך 29 שנים כמנהלת פרויקטים ומהנדסת מערכות.
בשנת 2021, "לבשל עם לינג'ה" זכה ב"עריכה הטובה ביותר" בטקס פרסי הסטרמי ה-11. בשנה שלאחר מכן, "לבשל עם לינג'ה" זכה ב"אוכל הטוב ביותר" ו"העריכה הטובה ביותר" בטקס פרסי הסטרימי ה-12. בשנת 2022, דייוויס חתם עם WME והופיע ברשימת 50 היוצרים המובילים של פורבס.
היא שיתפה פעולה לעיתים קרובות עם בשלנים מפורסמים ברשת כמו ניק דיג'ובאני, כולל סרטון בנובמבר 2021 שבו שברו את שיא גינס עבור העוגה פופ הגדולה ביותר אי פעם, ששקל 44.240 קילוגרם.
היא שברה מספר שיאים נוספים עם דיג'ובאני, כולל גוש העוף הגדול בעולם, ששקל 20.96 קילוגרם ורול הסושי הגדול בעולם, שנמדד בגובה 2.15 מטר בקוטר.
היא נבחרה לרשימת "50 מעל 50" של "פורבס" בשנת 2023. המעריצים שלה נקראים "צבי לין", משחק מילים לצבי הנינג'ה.
דייוויס התגוררה בעיר הולדל שבניו ג'רזי.
היא נישאה להאנק סטיינברג, עם שתי בנות משותפות, אם כי הנישואים הסתיימו בגירושים.
לאחר גירושיהם, היא התחתנה עם קית' דייוויס, איתו נולדו לה שני בנים, שחקן הכדורגל המקצועי שון דייוויס ועורך "מבשלים עם לינג'ה" טים דייוויס.
בשנת 2019, דייוויס אובחנה כחולה בסרטן הגרון, מה שגרם לשינוי בקולה.
היא השוותה את הקול החדש שלה לקולה של מארג' סימפסון.
בשנת 2021, היא הודיעה כי היא אובחנה כחולה בסרטן הוושט.
לאחר מכן, היא הכינה סרטון בשם "עוגיות לסרטן" בו הכינה עוגיות לרגל סיום הטיפול בסרטן.
לין רנה (נולדה ב-1979) היא שחקנית בלגית.
רנה נולדה באזור דובר פלמית בבלגיה, היא למדה בבית ספר לדרמה באנטוורפן, מ-2003 ועד 2005 עבדה כשחקנית תיאטרון במדינתה, ב-2006 שיחקה בסרט ההולנדי "Waiter".
ב-2006 עברה ללוס אנג'לס, ב-2009 שיחקה בסרט "The Hessen Affair" לצד בילי זיין.
ב-2011 עברה ללונדון, היא גילמה סוכנת מוסד בסדרה הבריטית מכת מחץ, היא שיחקה בסדרה "Of Kings and Prophets" המבוססת על ספר שמואל.
בסרט ספליט גילמה מנחה אקדמאית.
היא שיחקה בסדרת ההמשך של אחת שיודעת.
לינדברג היא חברה דנית העוסקת בעיצוב, ייצור והפצת אביזרי ראיה יוקרתיים כגון מסגרות למשקפיים, משקפי ראיה ומשקפי שמש.
לינדברג נוסדה בשנת 1983 על ידי בני הזוג פול-יורן והאנה לינדברג.
בשנת 1986 שיתפה החברה פעולה עם האדריכל הנס דיסינג כדי ליצור סגנון חדשני של מסגרת עשויה מחוטי טיטניום.
החידוש היווה בסיס להצלחת החברה וזכה במספר פרסי עיצוב.
בשנת 2000 פרשו פול-יורן והאנה לינדברג פרשו לגמלאות, ושני ילדיהם קיבלו את האחריות על העסק המשפחתי.
בשנת 2010 העסיקה החברה 500 עובדים, היא פעלה ב-90 מדינות ורשמה רווח שנתי של 70 מיליון קרונות דניות.
הון משפחת לינדברג הוערך בכ-700 מיליון קרונות דניות.
ביולי 2021 רכשה חטיבת משקפי השמש של קבוצת היוקרה קרינג (Kering Eyewear/ Vedovotto) 100% ממניות לינדברג, עסקה שאושרה על ידי רשויות ההגבלים העסקיים באוקטובר 2021.
לינדה קרול המילטון היא שחקנית אמריקאית.
המילטון נולדה וגדלה בסולסברי, מרילנד.
כשהייתה בת חמש, נהרג אביה בתאונת דרכים.
ללינדה שלושה אחים – אחות גדולה, אחות תאומה זהה ואח צעיר.
המילטון החלה לשחק בגיל צעיר, בעיקר בתיאטרון.
בגיל 20 עברה לניו יורק והחלה ללמוד בבית-ספר למשחק.
בסוף שנות השבעים עברה ללוס אנג'לס ופצחה בקריירה טלוויזיונית וקולנועית.
פריצת הדרך בקריירה שלה אירעה ב-1984 כאשר קיבלה את תפקיד שרה קונור בסרטו שובר הקופות של ג'יימס קמרון "שליחות קטלנית".
בשנת 1991 חזרה לגלם את דמותה של שרה קונור בסרט ההמשך "שליחות קטלנית 2: יום הדין".
הסרט נחל הצלחה קופתית מרשימה.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד ראשי בסרט ההמשך הבא "שליחות קטלנית: גורל אפל".
ב-1987 קיבלה את התפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "היפה והחיה בניו יורק".
על תפקיד זה הייתה מועמדת לפרס אמי ולשני פרסי גלובוס הזהב.
כמו כן שיחקה בתפקיד הראשי בסרט הדרמה "חיים נפרדים" מ-1995 ובסרט האסונות "פסגת דנטה" מ-1997. גם בדרמה הטלוויזיונית "מצילים: סיפורי אומץ: שתי משפחות" לצד מייקל רפפורט מ-1998.
בשנת 2014 החלה לשחק בעונה השנייה של סדרת המדע הבדיוני "התנגדות", בתפקיד דמותה של פילאר מקלוואי.
בשנת 2021 החלה לשחק בסדרת המדע הבדיוני "תושב חוץ" בכיכובו של אלן טיודיק.
בשנת 2025 שיחקה את הדמות של ד"ר קיי בעונה ה-5 של הסדרה "דברים מוזרים" מבית נטפליקס.
נישואיה הראשונים של המילטון היו לשחקן ברוס אבוט מ-1982 עד 1989. לזוג נולד בן בשם דלטון ב-1989. נישואיה השניים היו לבמאי הקולנוע ג'יימס קמרון מ-1997 עד 1999. לזוג בת בשם ג'וזפין שנולדה ב-1993. הם התגרשו לאחר שהמילטון גילתה שקמרון מנהל רומן עם השחקנית סוזי איימיס במהלך צילומי הסרט טיטניק.
בשנים האחרונות, המילטון החלה לדבר בפומבי על ההפרעה הדו-קוטבית ממנה היא סובלת, בתקווה לעורר מודעות לנושא.
אחותה התאומה של המילטון, לסלי, שגם שיחקה בסצנה בסרט "שליחות קטלנית 2" נפטרה בשנת 2020.
+טלוויזיה (רשימה חלקית)שנה סדרת TV תפקיד1987–1989היפה והחיה בניו יורק קתרין צ'נדלר2005העשב של השכן לינדה (כאורחת)2010–2012צ'אק מרי ברטאוסקי2021–2025תושב חוץ גנרל מקאליסטר2025דברים מוזרים (עונה 5) מייג'ור גנרל ד"ר קיי
לינדה הווארד היא סופרת אמריקאית, כותבת בעיקר רומנים רומנטיים, היסטוריים וספרי מתח, בין השאר בנושא מסע בזמן.
היא החלה לכתוב בגיל 9, ובמשך 20 שנה כתבה להנאתה הפרטית.
היא עבדה בחברת משאיות תובלה, שם פגשה את בעלה.
ב-1980 החליטה לנסות להוציא לאור את יצירותיה הספרותיות.
את ספרה הראשון מכרה ל-Silhouette והוא יצא לאור ב-1982.
בסך הכול כתבה הווארד למעלה מ-41 רומנים ל-Silhouette, ל-Pocket Books ול-Ballantine.
הווארד היא חברת כבוד בארגון סופרי הספרות הרומנטית בארצות הברית ( RWA ), אליו הצטרפה ב-1981, זמן קצר לאחר היווסדו.
בשנות חברותה בארגון היא כיהנה כגזברית, סגנית נשיאה ונשיאה.
פעמיים הגיעה לשלב הגמר של ה-RWA.
בעלה הוא דייג, המשתתף בתחרויות דייגי אוקונוס מקצועיים.
הווארד מתלווה אליו בנסיעותיו למקומות נידחים, הרחק מאורות הזרקורים והחברה הנוצצת, ושם כותבת במחשב הנישא שלה.
לינדה ובעלה גרים בבית גדול באלבמה, שם הם מגדלים בקר ושני כלבים.
לינדה לאבלייס הייתה שחקנית פורנוגרפיה אמריקאית, שנודעה בעיקר בשל תפקידה בסרט "גרון עמוק" מ-1972. מאוחר יותר הפכה לאחת המבקרות החריפות של תעשיית הפורנוגרפיה.
לאבלייס נולדה ברובע הברונקס שבניו יורק כלינדה סוזן בורמן להורים קתולים.
אביה היה שוטר ואמה מלצרית.
היא למדה בבית ספר קתולי פרטי ביונקרס ובית ספר תיכון בהרטסדייל במדינת ניו יורק.
כינויה בתיכון היה "גברת קדושה" כיוון ששמרה מרחק בדייטים כדי להימנע מפעילות מינית.
כשהייתה בת 16 עקרה משפחתה לפלורידה ובגיל 20 ילדה את בנה הראשון, שנמסר לאימוץ.
בגיל 21 חזרה לניו יורק במטרה ללכת לבית ספר למחשבים.
היא נפצעה קשה בתאונת דרכים בשנת 1970 ונזקקה לעירוי דם.
היא חזרה לפלורידה, לבית הוריה כדי להחלים.
שם פגשה את צ'אק טריינור, בחור אלים שהפך למנהלה, סרסורה ומאוחר יותר בעלה.
בהשפעתו החלה לאבלייס בקריירה בתעשיית הפורנוגרפיה כאשר הסרטים הראשונים היו סרטי פורנו קצרים, בהם סרטון פטיש לכפות רגליים.
בשנת 1969 הופיעה בסרטון "Dog Fucker" (הידוע גם בשם "Dogarama"), כאשר היא מוצגת מקיימת יחסי מין עם כלב.
לימים תספר לאבלייס כי יחסי המין עם הכלב לא נעשו מרצון וכי הם נכפו עליה על ידי בעלה.
בשנת 1971, היא כיכבה בסרט הכולל משחקי שתן.
ב-1972 כיכבה לאבלייס בסרט "גרון עמוק" שנחשב פורץ דרך, הוקרן בכל העולם ונחשב לסרט הפורנוגרפי המצליח ביותר מבחינה כספית בכל הזמנים.
לאבלייס גילחה במהלך הסרט את שער הערווה וקיימה בו מין אנאלי, שני מעשים שלא היו מקובלים בקולנוע באותה עת.
בדצמבר 1973, החלה לשחק בתיאטרון בפילדלפיה.
בשנת 1975, היא התגרשה מטריינור וב-1976 נישאה ללארי מרצ'יאנו ולזוג נולדו שני ילדים: דומיניק ולינדזי.
מרצ'יאנו היה אלכוהוליסט שהתעלל מילולית בה ובילדיה ואף הכה אותה תכופות.
לאחר "גרון עמוק" השתתפה לאבלייס רק בעוד שני סרטים, שלא היו פורנוגרפיים ונכשלו בקופות - סרט ההמשך "גרון עמוק חלק שני" (אין להתבלבל עם הסרט "גרון עמוק 2", שהוא כן סרט פורנוגרפי ואינו קשור ל"גרון עמוק" המקורי) ו"לינדה לאבלייס לנשיאות".
ב-1980 פרסמה את ספרה האוטוביוגרפי "Ordeal", בו סיפרה על כך שנאנסה במהלך הקריירה שלה בתעשיית הפורנו.
באותה שנה הצטרפה לקבוצה פמיניסטית המתנגדת לתעשיית הפורנוגרפיה והייתה בין הפעילות בתנועה.
היא דיברה בפני קבוצות פמיניסטיות ותלמידי אוניברסיטאות והופיעה בשימועים של הממשל בנושאי פורנוגרפיה.
לאבלייס טענה כי במשך כל שנותיה בתעשייה היא נוצלה ושועבדה לעשות דברים כנגד רצונה.
ב-1986 העידה בפני ועדת הפורנוגרפיה של התובע הכללי וטענה כי כאשר צופים בסרט "גרון עמוק", בעצם צופים בה נאנסת, וציינה שזהו פשע שהסרט עדיין מוצג.
ב-1986 פרסמה את ספרה "Out of Bondage" בו היא מספרת על חייה אחרי 1974.
לאבלייס לקתה בדלקת כבד כתוצאה מעירוי דם שקיבלה לאחר התאונה ב-1970. כתוצאה מכך נזקקה ב-1987 להשתלת כבד.
ב-3 באפריל 2002 איבדה שליטה על רכבה שהתהפך פעמיים.
היא סבלה מפציעות קשות וטראומה וב-22 באפריל 2002 נותקה ממכשירי ההחייאה ונפטרה בבית החולים בדנוור שבקולורדו.
למרות הצלחתו המסחררת של הסרט "גרון עמוק", שלפי הערכות גרף בין מאה מיליון לשש מאות מיליון דולרים, לאבלייס נפטרה ענייה.
היא סיפרה שקיבלה רק 1,250 דולרים עבור השתתפותה בסרט, אותם לקח בעלה.
ב-2005 יצא הסרט הדוקומנטרי "בתוך גרון עמוק", על הפקת הסרט "גרון עמוק" ובקריינות של דניס הופר.
ב-2005 הוחל בהפקת סרט על חייה של לינדה לאבלייס בשם "לאבלייס", בכיכובה של קורטני לאב, ואולם הפקתו מעולם לא הושלמה.
ב-2013 יצא לאקרנים הסרט "לאבלייס" המבוסס על סיפור חייה, בכיכובה של אמנדה סייפריד.
על שמה של לינדה לאבלייס נקראה בשנת 1986 שפת התכנות לינדה , כמשחק מילים על שפת התכנות עדה, הקרויה על שם עדה לאבלייס.
לינדה לואיז מקרטני הייתה צלמת, מוזיקאית, ופעילת זכויות בעלי חיים יהודייה-אמריקאית.ידועה בעיקר כאשתו של חבר להקת הביטלס פול מקרטני.
יחד עם בעלה הייתה חברה בלהקת Wings וכן הייתה מועמדת לפרס אוסקר על שיר הנושא לסרט חיה ותן למות.
היא פרסמה מספר ספרי בישול צמחוניים, ועמדה בראש חברת המזון שהקימה ("חברת המזון של לינדה מקרטני").
בנוסף לפעילות המגוונת בה עסקה, היא לא זנחה מעולם את מקצועה כצלמת מקצועית ופרסמה את הספר "שנות השישים של לינדה מקרטני: דיוקנה של תקופה".
בשנת 1995 היא אובחנה כחולה בסרטן השד ונפטרה בגיל 56 בחוות משפחתה בטוסון, אריזונה.
מקרטני נולדה בשם לינדה לואיז איסטמן, בת שנייה למשפחה יהודית מניו יורק.
אביה, היה בן למשפחת מהגרים מרוסיה ובנערותו שינה את שמו מלאופולד וייל אפשטיין ללי איסטמן.
אמה, לואיז שרה לינדנר איסטמן, הייתה יורשת מיליונים ובעלת בית הכלבו לינדנר.
אמה נהרגה בשנת 1962 בהתרסקות מטוס.
באותה עת למדה מקרטני לימודי אמנות באוניברסיטת אריזונה, שם פגשה את ג'וסף מלווין סי הבן.
הם נישאו ונולדה להם בת אחת, הת'ר לואיז.
הם התגרשו כשלוש שנים לאחר נישואיהם.
עם תום לימודיה החלה לינדה לעבוד כמזכירה במערכת המגזין Town & Country, מגזין אמריקני לענייני סגנון.
בעת עבודתה נקלעה למסיבת ההשקה של אחד מתקליטיה של להקת האבנים המתגלגלות, שם הייתה היחידה שהורשתה לצלם תמונות של הלהקה.
לאחר תקרית זו החלה לפתח קריירה של צלמת מקצועית, חרף ניסיונה הדל שהסתכם בצילום סוסים בעת קורס שלקחה במסגרת לימודיה באריזונה.
היא מונתה לתפקיד צלמת הבית של מועדון הרוק פילמור איסט בניו יורק, שם הזדמן לה לצלם מוזיקאים מפורסמים כגון אריתה פרנקלין, ג'ימי הנדריקס, בוב דילן, ג'ניס ג'ופלין, אריק קלפטון, סימון וגרפונקל, להקת המי ולהקת הדלתות.
תצלום של אריק קלפטון, אותו צילמה לכתבה במגזין רולינג סטון, הפך אותה לאישה הראשונה שפרסמה תצלום שער במגזין המפורסם.
היא עצמה הופיעה על שער המגזין בשנת 1974 יחד עם פול מקרטני.
צילומיה הוצגו ביותר מ-50 גלריות ברחבי העולם, ומאוחר יותר אוגדו לאלבום שהתפרסם בשנת 1993 אשר נקרא "שנות השישים של לינדה מקרטני: דיוקנה של תקופה".
ב-15 במאי 1967, בעת שהגיעה לצלם קונצרט רוק שנערך בלונדון, פגשה לינדה את פול מקרטני וזה הזמין אותה למסיבת ההשקה לתקליט Sgt.
כאשר סיימה את פרויקט הצילום, שלשמו הגיעה ללונדון, שבה לינדה לניו יורק.
את פול מקרטני היא פגשה שנית במאי 1968 כאשר האחרון הגיע לניו יורק, יחד עם ג'ון לנון כדי להכריז על הקמת חברת התקליטים החדשה שלהם: אפל רקורדס (Apple Records).
ארבעה חודשים מאוחר יותר, הזמין מקרטני את לינדה לבקר אותו בלונדון, שם הם נישאו בטקס אזרחי צנוע שנערך ב-12 במרץ 1969. בעת נישואי הזוג הייתה לינדה בחודש הרביעי להריונה, ממנו נולדה בתם המשותפת הראשונה, מרי.
במשך נישואיהם נולדו לבני הזוג מקרטני שלושה ילדים (בנוסף להת'ר - בתה של לינדה מנישואיה הראשונים שאומצה על ידי פול מקרטני ב-1969): מרי - צלמת, סטלה -מעצבת אופנה וג'יימס - מוזיקאי ופסל.
את תחילת עיסוקה במוזיקה עשתה לינדה בהקלטת קולות רקע לשיר "Let It Be" שהופיע באלבומה האחרון של להקת הביטלס Let It Be.