tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-3 במרץ 1969 העניק שר הביטחון משה דיין אישור לרב משה לוינגר, להפעיל את המזנון וחנות המזכרות ליד מערת המכפלה.
בן-גוריון, שבשנת 1970 פרש מפעילות פוליטית, התבטא בעניין חברון: "יש לדאוג ליישוב גדול וגדל בחברון שתהא מסוגלת במשך הזמן להיות חלק ממדינת ישראל".
מתנחלי קריית ארבע נהגו לבקר באופן קבוע בחברון ופעלו להשבת הנוכחות היהודית למערת המכפלה ולאתרים יהודיים בעיר.
בשנת 1976, התארגן ועד של חברי הכנסת גאולה כהן מתנועת החרות, מטילדה גז ממפלגת העבודה, הלל זיידל מל"ע, אברהם ורדיגר מפועלי אגודת ישראל, וידידיה בארי מהליברלים, שדרשו את חידוש היישוב היהודי.
באותה שנה, ביוזמתו של פרופ' בן ציון טבגר, תושב קריית ארבע, החל מאבק למען חשיפתו ושיקומו של "בית הכנסת על שם אברהם אבינו" שננטש לאחר מאורעות תרפ"ט.
בשנת 1979 שוקם ושוחזר בית הכנסת למרות התנגדויות רבות מצד ממשלת ישראל.
בשנת 1979 נכנסה קבוצה של נשים וילדים לבית הדסה.
בישיבת הממשלה שהתקיימה לאחר מכן הכריז ראש הממשלה מנחם בגין: "גם חברון היא ישראל.
לא אתן לאף מקום בישראל להיות 'יודנריין'" (כלומר, נקייה מיהודים).
הצבא לא פינה את הנשים והילדים, אך הקיף את הבית כדי למנוע כניסת מתיישבים נוספים.
במרץ 1980 החליטה הממשלה על הקמת ישיבה ובית ספר שדה בחברון כפשרה בין הדורשים התיישבות יהודית לבין השוללים.
ב-2 במאי 1980 נרצחו שישה יהודים ו-16 נפצעו בהתקפה על מתפללים סמוך לבית הדסה.
בעקבות זאת החליטה ממשלת ישראל על חידוש היישוב היהודי בעיר, בקובעה: "אין מניעה שיהודים יהיו בחברון, כבכל מקום בארץ ישראל".
באותה שנה נתמנה הרב דב ליאור לרב היישוב (תפקיד שבו כיהן עד לשנת תשע"ה).
בשנת 1981 חודשה ההתיישבות היהודית בשכונת אברהם אבינו.
ושוחזר בית הכנסת העתיק "אברהם אבינו" שהיה במקום.
בראש קבוצת המתיישבים עמד הרב משה לוינגר.
בשנת 1982 הוקמה בידי הרב משה בלייכר ועשרה תלמידים ישיבת שבי חברון.
הישיבה החלה דרכה בבית הדסה, אך זמן קצר לאחר הקמתה נעשה ניסיון לרצוח אחד מבחורי הישיבה, ושר הביטחון אריאל שרון החליט בתגובה לסגור את בית הספר הערבי לבנות שפעל בבית רומנו ולשכן בו את תלמידי הישיבה.
בנין הישיבה החדש נבנה על גבי הבניין ששימש בין היתר את הרב חיים חזקיהו מדיני וישיבת תורת אמת (חב"ד).
בתחילת 2008 מנתה הישיבה כ-250 תלמידים, מתוכם כ-75 אברכים.
בשנת 1983, בעקבות רצח אשר אהרן גרוס, הוקמה בתל רומיידה שכונה יהודית חדשה שכללה שבעה קראוונים ונקראה "אדמות ישי".
בה מתגוררים בין השאר פעיל הציבור ברוך מרזל ומחברת הספר חברון שוברת שתיקה ציפי שליסל.
ב-5 באוקטובר 1983 החליטה ממשלת ישראל להקים ועדה מוניציפלית עצמאית ליישוב היהודי בחברון.
ב-25 בפברואר 1994 התרחש טבח מערת המכפלה, שבמהלכו רצח ברוך גולדשטיין, תושב קריית ארבע, 29 מתפללים מוסלמים ופצע 100 נוספים.
ראש הממשלה יצחק רבין שקל לפנות את רוב יהודי חברון ממנה באמצעות ביטול צווי התפיסה "לצרכים ביטחוניים" שמכוחם יושבים רבים מהמתנחלים בבתיהם, אולם החליט שלא לעשות זאת מחשש למלחמת אחים.
עוצר ממושך הוטל על השכונות הפלסטיניות כדי למנוע מעשי נקם.
במהלך חול המועד פסח של אותה שנה הגיעו עשרות אלפי מבקרים לחברון להביע תמיכה ביישוב היהודי בחברון.
בשנת ה'תשנ"ה (1995), החלה יוזמת אירוח המוני ביישוב היהודי בחברון בשבת פרשת חיי שרה, ומאז מגיעים אלפי יהודים לעיר בכל שבת זו.
בשנה זו אף נחנך בסמוך למערת המכפלה מרכז גוטניק.
במקום הייתה "מסעדת המתנחלים" שהייתה המבנה היהודי הראשון בחברון לאחר מלחמת ששת הימים.
ב-1997 חולקה העיר חברון בהסכם חברון, כחלק מתהליך אוסלו.
ההסכם קובע כי האוכלוסייה היהודית והאוכלוסייה הערבית יחיו זו ליד זו בתקופת הביניים.
בהסכם יש לראשונה הכרה רשמית בינלאומית ביישוב היהודי בעיר.
העיר חולקה לשני אזורים: אזור H-1 (כ-80% מהעיר) בשליטה ביטחונית של הרשות הפלסטינית, ואזור H-2 בשליטה ישראלית, שבו היישוב היהודי בחברון, וכ-33,000 פלסטינים.
בפרק על סידורי הביטחון הוסכם כי ישראל תשמור בידיה את כל הסמכויות והאחריות לביטחון הפנים ולסדר הציבורי באזור 2-H.
בנוסף הוסכם שישראל תמשיך לשאת באחריות לביטחון הכולל של ישראלים.
בפרק על הסדרים אזרחיים הוסכם כי באזור H-1, הכוחות והאחריות האזרחיים יועברו לצד הפלסטיני, פרט לאלה הנוגעים לישראלים ולרכושם, שימשיכו להיות מופעלים על ידי הממשל הצבאי הישראלי.
כן נקבעו הסדרים בנוגע לתשתיות ושירותים עירוניים שנועדו להבטיח שירותים לכל חלקי העיר וכן נקבע שהתנועה בעיר צריכה להיות פתוחה לכל אדם.
האתרים היהודים הבאים: קבר עתניאל בן קנז, מעיין שרה, אשל אברהם ואלוני ממרא הועברו לרשות הפלסטינית ונקבע שהיא אחראית לכניסה חופשית של יהודים אליהם.
כיום נכנסים ישראלים בלווית צה"ל לאתרים אלו מספר פעמים בשנה בתשעה באב וחול המועד של סוכות ופסח.
בשנת 1998 הצהירה ממשלת נתניהו הראשונה כי: "מדיניותה של ממשלת ישראל היא לחזק ולפתח את היישוב היהודי בחברון", ובשנת 1999 אושרה הקמת בית נחום ויהודה בשכונת אברהם אבינו, על שם נחום הוס ויהודה פרטוש שנרצחו בידי מחבלים.
בשנת 2001 לאחר רצח שלהבת פס על ידי צלף ערבי, פלשו תושבי היישוב היהודי למבנים ברחבת השוק הסיטונאי הסמוכה לשכונת אברהם אבינו ושיכנו בהם 18 משפחות.
את השכונה כינו "מצפה שלהבת".
שוק זה נבנה בתקופת השלטון הירדני על אדמה בבעלות של יהודים שנעזבה בעקבות פרעות תרפ"ט.
הפלסטינים שהפעילו את החנויות נטשו אותן במהלך שנות האינתיפאדה השנייה.
ב-2006, החליט שר הביטחון שאול מופז על פינוי היהודים מהשכונה.
בעלי השטח, מנהלי ההקדש "כוללות הספרדים מגן אבות" פנו למחדשי היישוב היהודי בחברון בבקשה ליישב את המקום מחדש.
אך לבסוף המתנחלים התפנו מרצון והוסכם עם צה"ל על העברת הבעלות על הבתים לידי היישוב היהודי.
בפועל עד היום (2022) הבתים עומדים נטושים.
בשנת 2002 הוקם על קרקע השייכת לפלסטינים בית הכנסת חזון דוד בציר ציון, על שם דוד כהן וחזי מועלם שנרצחו במקום על ידי מחבלים.
34 פעמים הוצאו צווי הריסה לבית הכנסת, אך לאחר כל הריסה תושבי האזור הקימו את בית הכנסת מחדש.
ב-19 במרץ 2007 נכנסו מתנחלים לבית השלום.
בשנת 2008 החליט שר הביטחון אהוד ברק על פינוי המבנה.
תושבי היישוב טענו כי רכשו אותו מבעליו הערבים וסירבו לפנותו.
הם עתרו לבג"ץ בעניין זה אך עתירתם נדחתה והבית פונה בכוח.
בשנת 2012, ארבע שנים לאחר הפינוי, אישר בג"ץ כי הבית נמכר כחוק למתנחלים ואישר להחזיר אותו אליהם, אך רק בשנת 2014 אושרה סופית ההתיישבות היהודית בבית.
בפברואר 2010 הוספה מערת המכפלה לתוכנית לשימור "אתרי מורשת".
באוגוסט 2017 חתם אלוף פיקוד המרכז על צו להקמת המנהלת המוניציפלית חברון, שהסדירה פורמלית את "הוועדה המוניציפלית לניהול בתי היהודים בחברון".
עיריית חברון עתרה לבג"ץ נגד הצו, בין השאר בנימוק שהוא מקים, הלכה למעשה, "עירייה בתוך עירייה", אך העתירה נדחתה.
במאי 2022 נכנסו 15 משפחות יהודיות להתגורר בבית התקומה, השוכן בסמוך לבית השלום.
ביולי אותה שנה נכנסו תושבים להתגורר בבניין נוסף בשם "בית החירות", מבנה מדרום למערת המכפלה.
ארגוני ימין בישראל מארגנים פעילויות ומסעות פרסום לתמיכה ביישוב תחת הסיסמה "חברון, מאז ולתמיד".
האתרים באזור היישוב היהודי, בעיקר מערת המכפלה, מהווים מוקד משיכה לביקורים של יהודים-ישראלים, בעיקר בחול המועד, בשבת פרשת חיי שרה ובעשרת ימי תשובה למעמד סליחות.
באותם ימים נמנעת כניסת פלסטינים הגרים מחוץ לאזור H-2, ומוגבלת תנועתם של פלסטינים תושבי המקום.
שני שרים בממשלת ישראל ה-37 מתגוררים ביישוב: השרה למשימות לאומיות אורית סטרוק והשר לביטחון לאומי איתמר בן גביר.
מרבית תושבי היישוב היהודי הם דתיים לאומיים.
ביניהם ישנם פעילי ימין רדיקלי ידועים כגון ברוך מרזל.
ישיבת שבי חברון היא אחת מישיבות הקו.
שכונת אברהם אבינו: השכונה קרויה כשמה של השכונה היהודית ששכנה במקום עד פרעות תרפ"ט.
בשכונה מספר בנייני מגורים, בהם בניין שנקרא בית נחום ויהודה, על שם נחום הוס ויהודה פרטוש שנרצחו בידי מחבלים.
בשכונה מתגוררות כ-40 משפחות יהודיות.
בצידה הצפוני של השכונה ניצב בית הכנסת אברהם אבינו, שחזור של בית הכנסת קדום שנבנה במאה ה-16 ונחרב במהלך מאורעות תרפ"ט.
במרכז השכונה פועל בית הארחה "אשל אברהם", ולצדו דירת אירוח הקרויה "בית המערות".
בשכונה שוכנים גם גני ילדים, "בית ביתר" ומשרדי היישוב היהודי בחברון.
בנוסף קיים בשכונה מקווה טהרה וסמוך לו גינת משחקים שמשמשת את ילדי השכונה.
בצידה הדרומי של השכונה קיימת אנדרטה לזכר התינוקת שלהבת פס שנרצחה במקום.
בית רומנו: הוא מבנה גדול מחוץ לקסבה של חברון, אותו בנה חיים ישראל (מרקדו) רומנו.
ב-1912 נרכש המבנה על ידי קבוצת חסידי חב"ד בראשות הרב שלמה זלמן הבלין, שהקים בה את ישיבת תורת אמת.
כיום פועלת במבנה ישיבת שבי חברון.
רוב השטח שהיה בבעלות חיים ישראל רומנו נמצא היום בידי הישיבה, אך חלק משמש את צה"ל כבסיס המרכזי שלו בחברון.
בית הדסה: הבניין הוקם בשנת 1893 בידי ר' חיים רחמים יוסף פרנקו, המכונה החרי"ף.
המבנה שימש בית חולים בשם "חסד לאברהם" והעניק שירותים ליהודי וערביי חברון ללא תשלום.
בשנת 1979 שבה בחשאי למבנה קבוצת נשים עם ילדיהן, פעולה שהיוותה להקמת היישוב היהודי בחברון.
במהלך תקופה זו שוקם הבניין, תוכנן מחדש על ידי האדריכל דוד קאסוטו ונחנך מחדש ב-20 בינואר 1986. במקום מתגוררות כ-10 משפחות יהודיות.
במפלס מתחת הקרקע ממוקם מוזיאון היישוב היהודי בחברון.
אדמות ישי: היא שכונה יהודית בתל רומיידה - אתר חברון המקראית.
השכונה כוללת: מבנה חדש ("בית רענן") שבראשו תצפית על חברון, מבנה ישן שנרכש מידי בעליו, וקבוצת קרוואנים.
מתחת לבית רענן יש שרידים ארכאולוגים פתוחים, ומצפון לו נמצאים קבר ישי ורות ואתר של רשות הטבע והגנים.
בית השלום: מבנה בן ארבע קומות באמצע ציר ציון - הדרך המחברת בין קריית ארבע למערת המכפלה.
במרץ 2007 נכנסו לבניין יהודים שרכשו אותו, ובדצמבר 2008 הם פונו בכוח בעקבות טענת ערבי לבעלותו על הבניין.
במרץ 2014 אישר בית המשפט העליון את הבעלות היהודית וב-13 באפריל 2014 חודש אכלוס הבניין ביהודים.
בית רחל ובית לאה: שני מבנים הסמוכים למערת המכפלה שנרכשו בידי יהודים.
בשנת 2016 הוצאו התושבים היהודיים מהבניין, בעקבות טענות של פלסטינים על פגמים ברכישה.
במרץ 2018 נכנסו המתיישבים היהודים.
בית המכפלה: בית מגורים בן שלוש קומות (חמישה מפלסים) בחברון, ממול למערת המכפלה.
הבית נרכש ואוכלס ב-15 משפחות יהודיות ב-29 במרץ 2012, אך פונה ונאטם על ידי צה"ל לאחר כשבוע.
באוגוסט 2019 אושרה הרכישה ומשפחות יהודיות נכנסו להתגורר בבתים.
בית החירות בית מגורים מדרום למערת המכפלה וליד מעיין שרה.
במתחם מתגוררים שמונה משפחות יהודיות.
שכונת חזקיהו: בין ישיבת שבי חברון לבסיס של צה"ל, הוקמה "שכונת חזקיהו", על שם הרב חזקיהו מדיני.
באוקטובר 2017 העניקה מועצת התכנון העליונה של המנהל האזרחי היתר בניה ל-31 יחידות דיור בשכונה, במבנים בני 7 קומות.
מועצת התכנון דחתה ערר שהגישה שלום עכשיו נגד הבניה, ושלום עכשיו עתרה לבית המשפט לעניינים מנהליים.
באוקטובר 2020 הודיע המנהל האזרחי על כוונתו להנפיק היתרי בנייה ברובע.
באוקטובר 2021 החלה הבנייה בשכונה, ובמרץ 2022 הגישה התנועה עתירה לבית המשפט העליון, שדחה את העתירה.
בית התקומה מבנה היושב על ציר ציון - הדרך המחברת בין קריית ארבע למערת המכפלה, בסמוך ל-בית השלום.
ב-13 במאי 2022 אכלסו קבוצת יהודים את המבנה וישיבת ניר קריית ארבע עברה ללמוד במקום.
לפי הדיירים הבית נקנה כדין על ידי 'הרחיבי'.
לאחר משא ומתן, עמותת הרחיבי הגיעה להסכמה עם מערכת הביטחון בה המתיישבים יסכימו להתפנות מרצון וכוחות צה"ל יכנסו לבית עד להסדרתו המשפטית.
גאון יהודה - מבנה בתל חברון בדרום-מערב שכונת אדמות ישי.
במתחם מתגוררות שתי משפחות יהודיות.
בית ולירו: בקיץ 2025 רכשה הישיבה מהאפוטרופוס הכללי מבנה בקסבה של חברון שהיה בבעלות חיים ולירו ושבו התגוררו יהודים עד שגורשו משם לאחר פרעות תרפ"ט
מעלה דורון: בית חדש שנקנה על ידי עמותת "הרחיבי מקום אהלך" ונקרא על שמו של דורון ניר צבי, עורך דין שסייע במאבקים משפטיים של היישוב היהודי בחברון ונפטר ממחלה.
בית שפירא: מבנה אבן סמוך לשכונת אברהם אבינו ולמערת המכפלה, שנרכש בשנת 2005 מידי בעליו הערביים באמצעות איש קש.
הבית נקרא על שמו של שלמה יצחק שפירא שנרצח בפיגוע במקום בשנת 2002. מיד לאחר הרכישה הוחלפו מנעולי הבית והוכנסו מטלטלין פנימה על מנת לבצע חזקה.
בחול המועד פסח תשס"ו 2006 נכנסו למבנה שלש משפחות יהודיות.
כשלושים יום לאחר הכניסה פונה הבית וניתן צו לאטום אותו עד לבירור הבעלות והרכישה של הבית.
מצפה שלהבת: שטח מדרום לשכונת אברהם אבינו, על שם שלהבת פס.
הקרקע נקנתה על ידי "כוללות הספרדים מגן אבות" במאה ה-18. יהודים ישבו במקום עד טבח חברון (תרפ"ט).
מאב תרפ"ט פעל במקום השוק הסיטונאי פלסטיני שניטש באינתיפאדה השנייה.
ב-2001 נכנסו תושבי היישוב היהודי לשטח ושיכנו בו 18 משפחות.
"כוללות ספרדים מגן אבות" שהשטח נמצא בבעלותם, ייפו את כוח התושבים.
ב-2006 החליט שר הביטחון על פינוי היהודים מהשכונה.
נושא ההתיישבות במקום הועבר לוועדת ערר.
רוב שופטי הוועדה שדנו בנושא המליצו להשכיר את המקום לתושבים היהודים, ובכך תמכו גם משפטנים בכירים.
בעקבות הסכם בין צה"ל לוועד היישוב היהודי בחברון, התפנו מרצונם תושביה היהודים משטח השוק ובתמורה צה"ל התחייב להעביר את הבעלות על הבתים לידי היישוב היהודי בפועל עד היום הבתים עומדים נטושים.
משנת 2010 קיימת בשטח תערוכה פתוחה שמפעיל "ועד היישוב היהודי בחברון".
יחסי היישוב היהודי וכוחות הביטחון
צה"ל מקצה כוח של כ-300 חיילים, המשרתים בחברון להגנה על תושבי היישוב היהודי ועל המבקרים בחברון ולמניעת הוצאת פעילות חבלנית עוינת מהעיר.
לצדם מצויים כוחות של משטרה ומג"ב.
פרט למשימות הביטחון השוטף, עוסקים החיילים והשוטרים במניעת תקריות חיכוך בין יהודים לערבים.
במספר מקרים, נעשה שימוש גם בכוחות הביטחון כדי לפנות מתנחלים מבתים, בהתאם להחלטות משרד הביטחון ובג"ץ.
היחסים בין תושבי היישוב היהודי והחיילים המוצבים בעיר ידעו עליות ומורדות.
מחד, התושבים מפעילים בקביעות פינת קפה עבור החיילים, ומחלקים קפה ועוגות בעמדות השמירה.
כמו כן, חיילים מוזמנים לסעודות שבת אצל המשפחות או בבית חב"ד.
עם זאת, במשפט בו הורשע הרב משה לוינגר, ממנהיגי היישוב היהודי בחברון, ציינה השופטת שלוינגר "אף לא היסס לנהוג באלימות נגד חיילי צה"ל, ואפילו נגד חיילים שהופקדו על אבטחתו האישית".
כמו כן, נרשמו גם אירועי חיכוך בין מתנחלי חברון לשוטרים.
אל"ם דרור וינברג, מפקד חטיבת יהודה בין השנים 1999–2002, קיים מערכת יחסים קרובה עם תושבי היישוב היהודי בחברון והנהגתו.
ב-2010 ציין מח"ט חברון היוצא, אל"ם אודי בן-מוחה, את השיפור האווירה בעיר ואת היחסים הטובים בינו לבין התושבים.
בשנת 2003 העניק הרמטכ"ל משה יעלון אות הערכה לקצין הביטחון של היישוב היהודי בחברון אליהו ליבמן, לימים ראש מועצת קריית ארבע.
בכמה מקרים התרחשו עימותים בין החיילים לבין אנשי היישוב ויהודים אחרים, אשר גלשו לאלימות פיזית, בעיקר על רקע פינוי בתים או מאחזים.
דווח על מקרה בהם כינו אנשים מקרב המתנחלים או תומכיהם את החיילים "נאצים", ואף על מקרים של יידוי אבנים ומקרה של שפיכת טרפנטין.
יחסי היישוב היהודי והאוכלוסייה הערבית
בתחילת שנת 1972 היו מרבית הנכסים בבעלות יהודים שנעזבו כתוצאה מטבח חברון (תרפ"ט), תפוסים בידי ערבים מקומיים.
חידוש היישוב היהודי בחברון הביא לתקריות רבות בין המתנחלים היהודים לבין התושבים הערבים.
ההתנחלות היהודית התקבלה במחאות חריפות מצד התושבים ובעלי הקרקעות שהופקעו.
ראש עיריית חברון, השייח' מוחמד עלי אל ג'עברי, אמר בפברואר 1972, כי 'אם לא היו תקריות אלימות מצד נושאי נשק נגד היישוב [היהודי], הרי זה מפני שהערבים ידעו כי התנגדות כזאת תוביל להריסת השכונות הערביות הסמוכות'.
במהלך השנים התבצעו עשרות אירועי טרור כנגד יהודים, ומספר אירועי טרור כנגד ערבים.
במשפט שבו הורשע הרב משה לוינגר, ממנהיגי היישוב היהודי בחברון, בשלל עבירות, ציינה השופטת שלוינגר "לא אחת הטיל מורא ופעל באלימות נגד האוכלוסייה הערבית בחברון, פגע בפרנסתה ובכבודה".
בהסכם חברון בשנת 1997 נקבע שהעיר חברון כולה תהיה פתוחה ליהודים וערבים.
בפועל מיד לאחר העברת מרבית העיר לרשות הפלסטינית, נאסרה כניסת יהודים לשטח זה.
בחודש אוקטובר 2000, עם פרוץ האינתיפאדה השנייה, נסגר רחוב השוהדא (הקרוי בפי מתיישבי חברון רחוב דוד המלך) שבחברון לתנועת פלסטינים, ללא צו צבאי בתוקף.
ארגון "שוברים שתיקה", מארגנים סיורים ומפרסמים דו"חות ביקורתיים כלפי היישוב, ובמיוחד את הפגיעות הנגרמות בעטיו לטענתם לתושבי חברון הפלסטינים..
בדו"ח שפרסמו "בצלם" ו"האגודה לזכויות האזרח" בשנת 2007 נטען כי מערכת הביטחון נותנת חסות באופן שיטתי למעשי אלימות מצד תושבי היישוב, וכן שקיימת בחברון מדיניות הפרדה ישראלית מכוונת, הדוחקת את רגליהם של הפלסטינים ממרכז העיר.
דו"ח נגדי שהוגש על ידי נציגי היישוב היהודי בחברון מצדיק את המגבלות על הפלסטינים כנובעות מהפיגועים שיש מצדם וטוען כי דווקא יהודי חברון מופלים לרעה על יד כוחות הביטחון.
פעיל "בצלם" אף הקימו ערוץ טלוויזיה ניסיוני, תיעודי ומקוון, בשם HEB2, שבא להביא לתודעה הציבורית את המתרחש בחברון.
יהודי חברון ותומכיהם טוענים כנגד ארגונים אלו כי הסיקור שלהם לא אובייקטיבי, מוטה, פרובוקטיבי ואף אנטישמי.
משפחת אבו עיישה גרה בתל רומיידה.
ביתה גודר, לטענת המשפחה בשל פחד מהתנכלות יומיומית של שכניה היהודים.
בשנת 2007, במסגרת פרויקט "חמושים במצלמות" של "בצלם", נחשף סיפורה של משפחת אבו עיישה, ובין השאר הובא תיעוד של מתנחלת בשם יפעת אלקובי מקללת ומאיימת על בת המשפחה.
דובר היישוב היהודי בחברון הודה באופן חלקי כי מתרחשות התנכלויות, אך טען כי משפחת אבו עיישה מנסה לעורר פרובוקציות.
הסיפור עורר דיון ציבורי נוקב, וראש הממשלה, אהוד אולמרט, התייחס לתקרית בחומרה והממשלה החליטה להקים ועדת שרים בנושא אכיפת החוק בחברון, בראשות שר הביטחון, עמיר פרץ.
הוועדה החליטה בין היתר לתגבר את כוחות המשטרה בחברון ולהגביר את השימוש בצווי הרחקה.
בפברואר 2022 חתכו שני מתנחלים את הרשת המגדרת את בית משפחת אבו עיישה, נכנסו לחצר ויידו אבנים לעבר בני המשפחה.
בשנת 2008 פונו בכוח הרוכשים היהודים מבית השלום, עקב טענת המוכר (שלימים בית המשפט קבע שאינה נכונה) שהמכירה לא בוצעה כדין.
קודם לפינוי, וביתר שאת לאחריו, התפתחו אירועים אלימים בין יהודים לערבים בעיר.
באותה שנה נפגשו נציגי היישוב היהודי בעיר בראשות נועם ארנון וראש המועצה המקומית קריית ארבע צבי קצובר, עם השייח' אבו חאדר ג'עברי וחאג' אבו אכרם אבו סנינה.
במפגש אמר השייח' ג'עברי כי "אנו לא רואים בכם מתנחלים אלא תושבים.
משנות ה-80 עד לאמצע שנות ה-90
ב-30 בינואר 1980 (י"ב בשבט ה'תש"ם) רצח מחבל את יהושע סלומה, תלמיד ישיבת ההסדר בקריית ארבע בפתח השוק בחברון בבואו לקנות פירות לקראת ט"ו בשבט.
שלושה חודשים מאוחר יותר ב-2 במאי (י"ז באייר תש"ם) תקפו מחבלים מתפללים סמוך לבית הדסה בחברון ורצחו שישה יהודים ו-16 נפצעו.
ב-2 ביולי 1983 רצחו מחבלים את אשר אהרן גרוס, תלמיד ישיבת שבי חברון, בכיכר ב-רחוב השוהדא שנושאת היום את שמו.
ב-30 בספטמבר 1988 תקפו ערבים את הרב משה לוינגר במרכז חברון והשליכו עליו אבנים.
בתגובה לוינגר ירה למוות בפלסטיני ופצע את חברו.
הוא הורשע בגין כך בגרימת מוות ברשלנות, בפציעה בנסיבות מחמירות ובהיזק בזדון ונדון לחמישה חודשי מאסר בפועל.
במהלך שנות התשעים אירעו מספר אירועי אלימות סביב מערת המכפלה.
ב-25 באוקטובר 1992 (כ"ח בתשרי תשנ"ג) רצחו מחבלים בירי, חייל מילואים בעמדה שבה שמר, סמוך למערת המכפלה.
ב-28 במאי 1993 (ח' בסיוון תשנ"ג) רצח מחבל תלמיד ישיבת ההסדר בקריית ארבע בדרכו לתפילה במקום.
ב-25 בפברואר 1994 אירע טבח מערת המכפלה: ברוך גולדשטיין, רופא תושב קריית ארבע, רצח ביריות רובה 29 מוסלמים בשעה שהתפללו במקום.
מאמצע שנות ה-90 ועד היום
ב-19 במרץ 1995 ירו מחבלים על אוטובוס אגד ("קו 160") בצומת הזכוכית בחברון ורצחו את נהג האוטובוס ואחד הנוסעים.
ב-20 באוגוסט 1998 מחבל חדר לבית משפחת הרב אליהו שלמה רענן בשכונת אדמות ישי ("תל רומיידה") בחברון, ורצח אותו.
ב-26 באוקטובר 1998 רצח מחבל את תושב קריית ארבע ששמר על מתקן של חברת החשמל בחברון.
במהלך האינתיפאדה השנייה אירעו אירועי אלימות רבים בעיר.
ב-26 במרץ 2001 רצח צלף פלסטיני משכונת אבו סנינה את הפעוטה שלהבת פס.
במהלך 2002 באירועים שונים נרצחו 20 אזרחים ישראלים על ידי מחבלים, כשהאירוע הבולט שבהם היה הפיגוע בציר המתפללים.
באותה השנה במהלך עימות אלים בין פלסטינים ליהודים, לטענת הפלסטינים, נרצחה נערה פלסטינית.
במהלך 2003 נרצחו 8 ישראלים באזור.
ב-25 באפריל 2015 נהרג במחסום ליד מערכת המכפלה, פלסטיני שדקר חייל.
ב-24 במרץ 2016 (פורים, י"ד באדר ב' ה'תשע"ו), שני מחבלים תושבי חברון הגיעו לעמדת צה"ל בתל רומיידה ודקרו את אחד החיילים.
השניים נורו על ידי החיילים, אחד מהם נהרג מהירי, והאחר נפצע קשה.
כעבור מספר דקות ירה סמל אלאור אזריה בראשו של המחבל הפצוע והרג אותו.
+הרבנים הספרדיםשםתקופת כהונההערותאליהו די וידאשׂה'שכ"ו – ה'שמ"זמשה פירירה?
– עד ה'תרכ"דאליהו מניה'תרכ"ד – ה'תרנ"טחיים רחמים יוסף פרנקוה'תרל"ח – ה'תרס"בחיים חזקיהו מדיניה'תרס"ב – ה'תרס"הסלימאן מנחם מניה'תרס"ה – ה'תרפ"ד
+הרבנים האשכנזיםשםתקופת כהונההערותשמואל סגלה'תק"ץ – ה'תר"טשמעון מנשה חייקיןה'תרט"ו – ה'תרמ"זיהודה ליב שאול ליביןה'תרמ"ז – ה'תרנ"גדובער אפרתה'תרנ"ג – ה'תרס"בשלמה יהודה ליב אליעזרובה'תרס"ג – ה'תרע"היעקב יוסף סלוניםה'תרע"ה – ה'תרפ"ט
+רבני היישוב החדששםתקופת כהונההערותדוב ליאורה'תשל"ו – ה'תשע"האברהם יצחק שוורץה'תשפ"ג -
מערת המכפלה היא מבנה במזרח העיר חברון.
על פי המסורת היהודית והכתובים, המערה היא מקום קבורתם של אבות האומה - אברהם, יצחק ויעקב, ואמהות האומה - שרה, רבקה ולאה (רחל נקברה בקבר רחל בבית לחם).
המתחם חולק בין המתפללים היהודים לבין המוסלמים.
החצר הפתוחה וכן החדר שבו ציון קבר יעקב משמשים את המתפללים היהודים; ואילו המסגד שבו נמצא ציון קבר יצחק ("אולם יצחק") משמש לתפילת מוסלמים.
אל מערת המכפלה עולים מדי יום יהודים ומוסלמים רבים.
בשל קדושת המקום וחשיבותו, ומתקיימות בו שמחות רבות.
קבר אבנר בן נר נמצא בחברון, סמוך למערת המכפלה.
מבנה עם מספר חדרים סביב חצר ושער בסגנון ממלוכי.
הוא נפתח בדרך כלל בימי חמישי בשעות הלילה, וכן בעשרת הימים בשנה שבהם מערת המכפלה כולה פתוחה ליהודים בלבד.
קבר ישי ורות: קבר הנמצא בחברון, ליד ההתיישבות היהודית בתל רומיידה, ומיוחס לרות המואביה ולנכדה ישי אבי דוד.
ייחוס הקבר לישי ידוע מהמאה ה-15, ולרות מהמאה ה-19. עם חידוש היישוב היהודי בחברון לאחר מלחמת ששת הימים, הוקם בחלק ממתחם הקבר בית כנסת המשמש את התושבים והמבקרים בקבר.
במקום קיים גם כולל אברכים.
מעל הקבר נמצאת עמדה מאוישת של צה"ל שתפקידה להגן על המתחם.
יהודי חברון והסביבה נוהגים לפקוד את הקבר בחג השבועות, שבו קוראים את מגילת רות.
בית העלמין העתיק בחברון, שבו קבורים, בין השאר, רבי שלמה עדני מתימן, מפרשני המשנה, רבי חיים חזקיהו מדיני, רבה של חברון בתחילת המאה העשרים ונרצחי מאורעות תרפ"ט.
בשוב היהודים לחברון ב-1967, מצאו את בית הקברות הרוס ומחולל.
משרד הדתות עשה מאמצים לשקם את הקברים.
חרף חידוש היישוב היהודי בקריית ארבע, לא ניתן אישור לחדש את הקבורה בבית העלמין העתיק.
בקיץ 1975, כאשר נפטר הילד אברהם ידידיה נחשון (בנו של הצייר ברוך נחשון), יצאה הלוויה לכיוון בית העלמין העתיק ושר הביטחון, שמעון פרס, התיר את הקבורה במקום, ומאז חודשה הקבורה היהודית במקום.
בית העלמין משמש את יהודי חברון, קריית ארבע והאזור.
מעיין אברהם אבינו: מעיין שכבה עמוק.
לפי ממצאים ארכאולוגיים המעיין מתוארך לתקופת האבות, ומכאן שמו.
המעיין נמצא לרגלי תל חברון, והוא נכלל ב"שביל חברון המקראית.
סמוך למעיין יש עמדה של חיילי צה"ל, שמאבטחת את אזור המעיין.
האתרים הבאים נמסרו לידי הרשות הפלסטינית בהסכם חברון ונקבע שהיא אחראית לכניסה חופשית של יהודים אליהם, התחייבות זו לא קוימה מעולם.
קבר עתניאל בן קנז נמצא על פי המסורת יהודית במבנה בחברון, סמוך לכיכר השוטר, ובקומתו הראשונה מערת קבורה חצובה ובה עשרה כוכים.
מתחם הקבר נקנה על ידי יהודים במאה ה-19, אך נעזב לאחר טבח חברון (תרפ"ט).
מאז מבצע חומת מגן צה"ל שולט למעשה בשטח, ומתאפשרת כניסת יהודים מספר פעמים בשנה, באבטחת צה"ל, בין השאר בתשעה באב וחול המועד של סוכות ופסח.
אלוני ממרא: אתר ארכאולוגי המזוהה כמקום מגוריו של אברהם אבינו.
מעיין שרה: מעיין עמוק בצפון חברון באזור אלוני ממרא, הקרוי על שם שרה.
אשל אברהם: עץ במערב חברון, שנקרא על שם האשל שנטע אברהם.
הייתה זו שעתם היפה ביותר הוא שמו וסיומו של נאום אשר נשא וינסטון צ'רצ'יל, ראש ממשלת בריטניה בזמן מלחמת העולם השנייה, בפני בית הנבחרים של הפרלמנט הבריטי ב-18 ביוני 1940, כחודש לאחר עלייתו לשלטון כראש ממשלת אחדות לאומית שכללה את כלל המפלגות החברות בפרלמנט.
היה זה הנאום השלישי בסדרה של שלושה נאומים אשר נשא צ'רצ'יל במהלך ימי המערכה על צרפת וקדמו לו "דם, עמל, דמעות ויזע" מ-13 במאי, "נילחם בחופים" מ-4 ביוני.
בנאומו הצדיק צ'רצ'יל את התמיכה המועטה לה זכו הצרפתים מצדה של הממלכה המאוחדת מאז אירועי דנקרק ודיווח אודות הצלחת פינויים מדנקרק של הכוחות המתגברים במבצע דינמו.
הוא התנגד ללחץ ליצירת קואליציה פייסנית כלפי גרמניה הנאצית.
בנוסף הוא סקר את הכוחות אשר עמדו לרשות הממלכה המאוחדת למניעת פלישה קרקעית לחופי האיים הבריטיים וסקר אגרות תמיכה מהדומיניונים אשר חיזקו את האמונה בניצחונה של בריטניה.
היירספריי הוא מחזמר אמריקאי עם מוזיקה מאת מארק שיימן, מילים מאת סקוט ויטמן ומארק שיימן וספרון מאת מארק או'דונל ותומאס מיהאן, המבוסס על סרטו של ג'ון ווטרס משנת 1988 "היירספריי".
השירים כוללים מוזיקת ריקודים בסגנון שנות ה-60 ורית'ם אנד בלוז.
עלילת המחזמר מתרחשת בבולטימור, מרילנד, ארצות הברית בשנת 1962 - חלומה של הנערה השמנמונת טרייסי טורנבלד הוא לרקוד בתוכנית הטלוויזיה "המופע של קורני קולינס", תוכנית ריקודים בטלוויזיה המקומית, המבוססת על תוכנית "המופע של באדי דין".
כאשר טרייסי זוכה בתפקיד בתוכנית, היא הופכת לסלבריטאית בן לילה, פוגשת במגוון של דמויות צבעוניות ומשיקה קמפיין לקידום אינטגרציה גזעית בתוכנית.
ההצגה היא פרשנות חברתית על העוולות של חלקים בחברה אמריקנית בשנות ה-60.
ההפקה המקורית בברודוויי נפתחה ב-15 באוגוסט 2002, וירדה לאחר 2,642 הופעות, ב-4 בינואר 2009. בשנת 2003 ההפקה הייתה מועמדת ל-13 פרסי טוני, וזכתה ב-8 פרסים, לרבות המחזמר הטוב ביותר, בימוי מחזמר הטוב ביותר, המוזיקה הטובה ביותר, הספרון הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר והשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר.
באותה שנה המחזמר יצא לסיבוב הופעות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2008 עלתה הפקה של המחזר על במת וסט אנד שבלונדון, שהייתה מועמדת לשיא של 11 פרסי אוליבייה, מתוכם זכתה ב-4 פרסים, לרבות המחזמר הטוב ביותר, השחקן הראשי הטוב ביותר במחזמר והשחקנית הראשית הטובה ביותר במחזמר.
וגם כאן בישראל הציגו את היירספרי .
על פי ראיונות שכלולים ב-DVD משנת 2007 של הסרט, מפיקת התיאטרון מרגו ליון הגתה לראשונה את היירספריי כמחזמר בשנת 1998, לאחר שראתה את שידור הטלוויזיה של הסרט המקורי.
"הייתי בביתי, וצפיתי ברבה סרטים, ואחד מהסרטים האלה היה היירספריי".
היא יצרה קשר עם ג'ון לונווסקי, שנתן לה את ברכתו, ולאחר מכן היא רכשה את הזכויות מניו ליין סינמה.
ליון יצר קשר עם אנדרו אמרסון, שהביע עניין בפרויקט, רק אם שותפו סקוט ויטמן יוכל להשתתף, וליון הסכימה.
השניים הגישו שלושה שירים - אחד מהם היה "Good Morning Baltimore" - אשר בסופו של דבר הפך לשיר הפותח את המחזמר.
בהתבסס על עבודתם הראשונית, ליון הרגישה בטוחה שהיא שכרה את צוות הנכון.
ליון יצרה קשר עם רוב מרשל, והציעה לו לביים את המחזמר.
אף על פי שבאותו הזמן מרשל היה בעיצומו של משא ומתן לביים את העיבוד הקולנועי של שיקגו לסרט מוזיקלי, הוא הסכים להיות מעורב בשלבי הפיתוח המוקדמים של היירספריי, בתנאי שיוכל לפרוש אם יביים את הסרט.
מרשל נזכרה בשחקנית מריסה ג'ארט וינוקור מההופעה הקצרה שלה בסרט "אמריקן ביוטי" וקבעה להם פגישה עם שיימן וויטמן.
השניים מייד הרגישו שהיא הייתה הבחירה הנכונה עבור התפקיד של טרייסי טורנבלד, אבל היססו מלהתחייב מבלי לראות קודם את כל האודישנים האחרים.
הם שכרו את וינוקור לעבוד איתם על הפרויקט, עם ההבנה שאולי תוחלף מאוחר יותר.
שנה אחת מאוחר יותר, וינוקור אובחנה עם סרטן צוואר הרחם.
בהיותה בטוחה שהיא תאבד את התפקיד אם הצוות הקריאטיבי של ההפקה ידע אודות מצבה הרפואי, היא עברה כריתת רחם מבלי לספר לאף אחד, למעט משפחתה הקרובה.
הטיפול והניתוח עברו בהצלחה, והיא חזרה לפרויקט.
בינתיים, מרשל החל לעבוד על שיקגו, וליון שכרה את ג'ק או'בריאן כבמאי ואת ג'רי מיטשל ככוריאוגרף.
וינוקור הייתה אחת מהשחקניות הראשונות שנבחנה באודישן לתפקיד של טרייס טורנבלד, ובמשך השנתיים שלאחר מכן היא התכוננה לתפקיד עם שיעורי פיתוח קול וריקוד.
בסרט המקורי אמה של טרייסי מגולמת על ידי דיוויין, ושיימן אהב את הרעיון של שמירת המסורת בליהוק גבר לתפקיד של עדנה טורנבלד.
הארווי פירסטיין נבחן לתפקיד, ולאחר מכן נאמר לו: "הם לא רוצים אף אחד אחר לתפקיד".
לדברי שיימן, שיר אחד, "I Know Where I've Been", הפך לשנוי במחלוקת בראשית הדרך:
"זה היה בהשראת סצנה מאוחרת מהסרט, המתרחשת בצד השחור של העיר ...
לא עלה בדעתנו שעקב כך תלווה אותנו מחאה מצד כמעט כל המעורבים בהצגה.
אנחנו פשוט לא רציתי שההצגה תהיה עוד גרסה של עסקי השעשועים של סיפור אודות זכויות אזרחיות בו הדמויות השחורות הן רק רקע.
והאין זה אופייני לטרייסי טורנבלד לתת את מרכז הבמה, בשיא המופע, למשפחה השחורה שנמצאת בלב המאבק?
למזלנו הקהל אימץ את הרגע הזה, שמעשיר את הסוף הטוב של הסיפור, וזה ההישג שאנחנו הכי גאים בו בחוויית הכתיבה של היירספריי".
קנדי ופאות ייחודיות רבות מאת פול הנטלי.
צוות השחקנים המקורי של ברודוויי כלל את מריסה ג'ארט וינוקור והארווי פירסטיין בתפקידים הראשיים, כטרייסי טורנבלד ואימה עדנה, בהתאמה.
את "שלישיית הדיינאמייטס" גילמו קמילה מרשל, שיינה סטיל וג'ודית ריצ'רד.
היירספריי קיבל מועמדויות לפרס טוני ב-12 קטגוריות, מתוכן זכה ב-8 פרסים, לרבות המחזמר הטוב ביותר, המחזאי הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר והמלחין הטוב ביותר.
וינוקור, פיירשטיין ולאטסה זכו בפרסים עבור ההופעות שלהם.
ההפקה רצה במשך יותר משש שנים, עד שירדה ב-4 בינואר 2009, לאחר 2,642 הופעות.
ת'ורל חזר לצוות השחקנים במשך עשרת החודשים האחרונים של המופע.
גם וינוקור ופיירשטיין שבו לתפקידיהם המקוריים, למשך ההופעות האחרונות, בטרם המופע ירד.
ההפקה בווסט אנד החלה את הצגות ההרצה בתיאטרון Shaftesbury ב-11 באוקטובר 2007, עד לערב הבכורה הרשמי, שהתקיים ב-30 באוקטובר 2007. מייקל בול שיחק את עדנה, עם מל סמית' כווילבור טורנבלד, ליאן ג'ונס כטרייסי, טרייסי בנט כולמה, פול מנואל כקורני קולינס, רייצ'ל וודינג כאמבר, אלינור קולט כפני, ובן ג'יימס-אליס כלינק.
הצמד הבמאי ג'ק או'בריאן והכוריאוגרף ג'רי מיטשל, אשר עבדו יחד על ההפקה המקורית בברודוויי, התאחדו לצורך ההפקה בלונדון.
המחזמר קבע שיא חדש, כאשר קיבל עשר מועמדויות לפרס אוליבייה, מתוכם זכה בפרס המחזמר החדש הטוב ביותר, וכן בפרסי השחקן והשחקנית הטובים ביותר במחזמר (בול וג'ונס).
ההפקה ירדה ב-28 במרץ 2010, לאחר כשנתיים וחצי מאז עלתה, עם למעלה מאלף הופעות.
ההפקה חודשה בשנת 2021, והוצגה בתיאטרון "לונדון קולסיאום" שבווסט אנד, לונדון, בין התאריכים 22 ביוני – 22 בספטמבר באותה שנה.
מייקל בול שחזר את תפקידו המקורי במחזה, ואל ההפקה צורפה השחקנית-רקדנית לילי לייט בתפקיד לו-אן.
הפקה אוסטרלית של היירספריי עלתה במלבורן בתיאטרון הנסיכה ב-2 באוקטובר 2010, וזכתה לביקורות חיוביות.
במאי הפקה זו היה דייוויד אטקינס, עם כוריאוגרפיה של ג'ייסון קולמן, שופט בתוכנית מציאות ריקודים אוסטרלית.
המחזמר עבר להופיע בסידני החל מ-23 ביוני 2011. צוות השחקנים כלל ג'אז פלאוורס כטרייסי, טרבור אשלי כעדנה, ג'ק צ'יימברס כלינק, עם טווין קמפבל כסיוויד - תפקיד אותו גילם קודם לכן בברודוויי.
אטקינס עיצב מחדש את ההפקה תוך שימוש בטכנולוגיות חדשות.
עיצוב הבמה כלל מסכי LED ענקיים, שהוצבו על הבמה בשילובים שונים, בעוד הדמויות מתייחסות אל הרקעים המונפשים הנראים על המסכים.
המחזמר רץ בסידני עד שירד ב-25 בספטמבר 2011, שבועיים מוקדם מהמתוכנן.
סיבוב ההופעות הראשון ברחבי ארצות הברית החל בספטמבר 2003 בבולטימור והסתיים ביוני 2006. כיכבו בו קרלי גיבסון כטרייסי, ברוס וילאנץ' כעדנה, טרון ברוקס כסיוויד, סנדרה דניס כפני, סוזן סלה כולמה, ורמונה קול (שהוחלפה במהרה על ידי שארלוט קרוסלי) כמייבל סטאבס.
כאשר סיבוב ההופעות הגיע אל לוס אנג'לס, שבה וינוקור לגלם את דמותה של טרייסי, יחד עם עמיתה לצוות השחקנים המקורי של ברודוויי מת'יו מוריסון, ששב לגלם את דמותו של לינק.
בחודש יולי 2006, יצא לדרכו סיבוב הופעות נוסף, ברחבי ארצות הברית ואסיה, שהחל בקזינו Harrah שבאטלנטיק סיטי.
"גרסת קזינו" קצרה יותר הוצגה באטלנטיק סיטי במשך שישה שבועות, אך כאשר סיבוב ההופעות המשיך הלאה, הגרסה המלאה של המחזמר הוצגה.
צוות השחקנים של הפקה זו כלל את ברוקלין פולבר בתפקיד טרייסי, ג'רי או'בויל בתפקיד עדנה, דן פרטי בתפקיד וילבור, קונסטנטין רוסולי בתפקיד לינק, כריסטיאן דנטה ווייט בתפקיד סיוויד, אליסה מאלגרי בתפקיד פני, ג'רט מאלון בתפקיד קורני קולינס, הפי מק'פרטלין בתפקיד ולמה, פרל תומאס בתפקיד אמבר ואיווט קלארק בתפקיד מייבל סטאבס.
סיבוב ההופעות הופיע בטוקיו, בשאנגחאי ובבייג'ינג.
הופעתו האחרונה הייתה ב-25 באפריל 2010, ב-Fox Performing Arts Center שבריברסייד, קליפורניה.
לאחר שההפקה בוסט אנד ירדה, היירספריי החלה בסיבוב הופעות בבריטניה ובאירלנד, החל ב-Wales Millennium Centre שבקארדיף ב-7 באפריל 2010, לאחר מספר הצגות הרצה, שהחלו ב-30 במרץ.
צוות השחקנים של הפקה זו כלל את מייקל בול, בריאן קונלי ומיכאל סטארק, אשר גילמו לסירוגין את דמותה של עדנה, את לס דניס, נייג'ל פלנר ומיקי דולנז, אשר גילמו לסירוגין את דמותו של וילבור, וכן את לורי סקארץ', אשר גילמה את דמותה של טרייסי.
בשנת 2013 נערך סיבוב הופעות נוסף של היירספריי בבריטניה ובאירלנד.
ההפקה יצאה לדרך ב-13 בפברואר ב-Lowry Theatre שבמנצ'סטר, עם מארק בנטון כעדנה, לוסי בנג'מין כולמה, מרקוס קולינס כסיוויד ופרייה סאטון כטרייסי.
חברת ההפקות MM Musicals העלתה את המחזמר באולם Ashcroft Theatre שבקרוידון, בתאריכים 19–22 בנובמבר 2014, עם קורין מילר כטרייסי, אנדי לינגפילד כעדנה, ונטלי קייב כפני.
בחודש מרץ 2015 פורסם באתר האינטרנט של חברת ההפקות של מארק גאוצ'ר שהיירספריי תצא לסיבוב הופעות נוסף בבריטניה, החל מחודש אוגוסט 2015, עם ליהוק שיפורסם בהמשך, כמו גם המקומות בהן תוצג.
הפקה של המחזמר עלתה במלון לוקסור שבלאס וגאס בשנת 2006, בכיכובם של קתרינה רוז דידריקסן כטרייסי ואוסטין מילר כלינק, כאשר דיק לאטסה והארווי פירסטיין חזרו לבצע את תפקידיהם כוילבור ועדנה (בהתאמה).
הפקה זו כללה מערכה אחת בלבד, שנמשכה כ-90 דקות.
חברת אוניות התענוגות "רויאל קריביאן אינטרנשיונל" הציגה את המחזמר על סיפון האוניה החדשה שלם MS Oasis of the Seas, שעשתה את מסע הבכורה שלה בחודש דצמבר 2009. המחזמר הוצג בתיאטרון בעל 1,350 מושבים שעל האוניה, שלוש פעמים במהלך כל הפלגה שנמשכה שבעה לילות.
הפקה בהוליווד בול רצה ב-5–7 באוגוסט 2011, עם בימוי וכוריאוגרפיה של ג'רי מיטשל.
הארווי פירסטיין ומריסה ג'ארט וינוקור, מצוות שחקני ההפקה המקורית בברודוויי, שבו לגלם את דמויותיהן של עדנה וטרייסי.
עוד השתתפו קורבין בלו (סיוויד), דרו קארי (וילבור), דיאנה דה גרמו (פני), מו גפני (פרודי ודמויות נוספות), ניק ג'ונאס (לינק), דרלין לאב (מייבל), סוזן אנטון (ולמה), וג'ון סטיימוס (קורני).
פרט להפקות בברודוויי ובוסט אנד, היירספריי הוצג ברחבי העולם, הן בשפה האנגלית והן בתרגומים שונים, לשפות מקומיות (בהן: גרמנית, פינית, ספרדית, יפנית, קוריאנית, איטלקית, פורטוגזית, צרפתית, עברית ועוד).
להלן רשימת מדינות בהן הוצג המחזמר (לפי סדר א"ב):
ההפקה הבינלאומית הראשונה עלתה בטורונטו, קנדה, בתיאטרון Princess of Wales, באפריל 2004, ורצה 245 פעמים.
ונסה אוליברז, לשעבר מתמודדת באמריקן איידול, כיכבה כטרייסי, וג'יי ברזיו כיכב כעדנה.{{הערה|Jones, Kenneth.
Playbill.com, October 6, 2004}} סטפני פיטסיליידיז, אשר לוהקה לתפקיד המחליפה של ונסה, היא הקנדית הראשונה שגילמה את דמותה של טרייסי טורנבלד.
הפקת דרום אפריקה נפתחה ביוהנסבורג באוקטובר 2007 עם מאט לנץ וגרג גרהם שמשחזרים את הבימוי ואת הכוריאוגרפיה המקוריים.
העיצובים החדשים של התפאורה והתלבושות הופקדו בידיהם של מיכאל בוטארי ורולנד קייס.
הפקת ארגנטינה נפתחה בבואנוס איירס ב-16 ביולי 2008 בכיכובו של אנריקה פינטי בתפקיד עדנה.
התפקיד של טרייסי לוהק דרך תחרות
בתוכנית מציאות בשם "Yo Quiero Ser la Protagonista de Hairspray" ("אני רוצה להיות גיבורת היירספריי").
ב-14 בנובמבר 2008 יצאה לדרכה הפקה של היירספריי במנילה, הפיליפינים, בכיכובם של מיידל צ'ינג כטרייסי ומייקל דה מסה כעדנה.
ההפקה הסתיימה ב-7 בדצמבר 2008. ב-10 ביולי 2009 הפקה ברזילאית נפתחה בריו דה ז'ניירו, בכיכובם של סימון גוטיירז כטרייסי ואדסון סלולרי כעדנה.
סיבוב הופעות ברזילאי החל בשנת 2010, וביקר בסאו פאולו, ברזיליה, קוריטיבה ופורטו אלגרה.
הפקה הולנדית רצה במהלך עונת 2009/2010. את עדנה טורנבלד שיחק ארז'ן אדרוין; את לינק גילם ג'ים באקום (זוכה המקום השני בגרסה ההולנדית של אמריקן איידול).
ב-6 בדצמבר 2009 הפקה גרמנית נפתחה בקלן.
את דמותה של עדנה ביצעו לסירוגין אווה אוכשנקנכט והקומיקאי טטג'ה מיירנדורף.
את טרייסי שיחקה על ידי מייט קלי, חברה לשעבר במשפחת קלי, ואת פני גילמה יאנה סטלי.
עם זאת, ההפקה הראשונה של היירספריי בשפה הגרמנית התקיימה בשווייץ, בתיאטרון Theater St.
שיחזור של הפקת ברודוויי/וסט אנד המקורית הועלה בדובאי בחודש יולי 2010 עם ליאן ג'ונס, מצוות השחקנים המקורי של הוסט אנד, ששבה לגלם את דמותה של טרייסי.
את התפקיד של עדנה גילם אנטוני סטיוארט היקס.
הפקות אחרות של המחזמר נפתחו בקנדה, פינלנד, יפן, קוריאה הדרומית, איטליה, סנט גאלן שבשווייץ (בשפה הגרמנית) ובברזיל.
המחזמר הועלה גם בשאנגחאי, סין, בתיאטרון Shanghai Grand Theatre ביולי 2008, ובסטוקהולם, שוודיה בספטמבר 2008. הפקות אחרות מתוכננות לצרפת, ישראל, דנמרק, איסלנד, נורווגיה ומקסיקו.
היירספריי תורגמה לגרמנית, פינית, ספרדית, יפנית, קוריאנית, איטלקית, פורטוגזית, צרפתית ועברית.
הייתה הפקה שבוצעה ב-Hong Kong Cultural Center, על ידי חברה לאמנויות במה בשם Face Production.
הם זכו ב-HK Heckler Award עבור המחזמר הטוב ביותר, השחקנית הטובה ביותר ועיצוב התפאורה הטוב ביותר.
בחודש אוגוסט 2008, Sky 1, ערוץ הטלוויזיה הבריטי, החל לשדר את תוכנית המציאות Hairspray: The School Musical, שעקבה אחרי התפתחותה של הפקת המחזמר בבית ספר בצפון לונדון, החל משלב האודישנים, ועד להופעה, עם ייעוץ מצד מגוון שחקנים ויוצרים, לרבות שחקנים שלקחו חלק בצוות השחקנים המקורי של ברודוויי ושל הוסט אנד.
באוגוסט 2017 החלו בישראל ההצגות של הפקת המחזמר בעברית בתרגומו של דניאל אפרת.
כוכביה היו רוני מרחבי כטרייסי טורנבלד, איציק כהן כעדנה טורנבלד, עידן אלתרמן כווילבור טורנבלד, משי קלינשטיין כפני פינגלטון, טלי אורן והילה זיתון (לסירוגין) כוולמה וון טאסל, עידו רוזנברג כלינק לארקין, נוי הלפרין כאמבר וון טאסל, יפתח מזרחי כקורני קולינס, רודי ביינסין כמייבל סטאבס, הילה מערבי ורווית יעקב (לסירוגין) כפרודי פינגלטון.
ההופעה האחרונה של המחזמר הישראלי נערכה ב-24 באפריל 2018 בהיכל התיאטרון קריית מוצקין.
העלילה מתרחשת בבולטימור, מרילנד, ביוני 1962. טרייסי טורנבלד, נערה יהודייה שמנמנה מתעוררת במיטתה ויוצאת לבית הספר, תוך שהיא מהרהרת אודות אהבתה לעיר הולדתה, אהבתה לריקודים ורצונה להיות מפורסמת ("Good Morning Baltimore").
אחרי הלימודים היא ממהרת עם חברתה הטובה ביותר פני פינגלטון הביתה, על מנת לצפות בטלוויזיה בתוכנית ריקודים לנוער בהנחיית קורני קולינס ("The Nicest Kids in Town").
עדנה טורנבלד, אמה הביישנית וגדולת הגוף של טרייסי, מגהצת בגדים ומתלוננת על הרעש של המוזיקה שמגיעה מהטלוויזיה, ואילו אמה של פני, פרודי פינגלטון, מתלוננת על כך שזו מוזיקה "של שחורים".
קולינס מודיע על אודישן לרקדנית בתוכנית שלו, וטרייסי מתחננת בפני אמה שתרשה לה ללכת.
עדנה, מחשש שיצחקו על טרייסי בשל משקלה, מסרבת.
אמבר וון טאסל - מהרקדניות בתוכנית של קולינס - נכנסת לוויכוח עם אימה ולמה וון טאסל.
שלוש הבנות, טרייסי, פני ואמבר, מתעמתות עם אימהותיהן ("Mama, I'm a Big Girl Now").
לאחר קבלת רשות ותמיכה מאביה, וילבור טורנבלד, טרייסי הולכת לאודישן למופע, ופוגשת ברקדן הכוכב לינק לארקין, ומתאהבת בו ("I Can Hear the Bells").
ולמה, המפיקה הגזענית של התוכנית, פוסלת את האודישן של טרייסי בגלל עודף המשקל שלה, כמו גם את זה של אינז סטאבס, מפני שהיא שחורה ("The Legend of Miss Baltimore Crabs").
בחזרה בבית הספר, טרייסי פוגשת בסיוויד ג'יי.
סטאבס, אחיה הגדול של אינז ובנה של מייבל סטאבס', המנחה-האורחת בתוכנית של קורני קולינס, ב"יום השחורים".
סיוויד, שמתגלה כרקדן מיומן, מלמד את טרייסי מספר צעדי ריקוד, שבאמצעותם היא מרשימה את קולינס ("The Madison"), שמצרף אותה לתוכנית שלו ("(Reprise) The Nicest Kids in Town").
במהלך השידור, לינק מקדיש שיר וריקוד לטרייסי ("It Takes Two"), למורת רוחה של אמבר.
ולמה מנסה לרקום מזימה, על מנת לפגוע בהצלחתה של טרייסי ("Velma's Revenge").
בבית משפחת טורנבלד, עדנה מקבלת שיחות ממעריצים שראו את טרייסי בתוכנית.
מר פינקי, בעלים של חנות שמלות במידות גדולות, מעוניין שטרייסי תהיה דוגמנית הבית שלו.
טרייסי מתחננת בפני אמה שתבוא עימה, ותהיה הסוכנת שלה.
עדנה, ששנים לא יצאה מהבית, חוששת בהתחלה, אך בסופו של דבר מתרצה ("Welcome to the 60's").
בבית הספר, מערכת היחסים בין טרייסי לבין לינק מתחממת, כמו גם בין פני לבין סיוויד.
האחרון מזמין את כולם למסיבת ריקודים בחנות התקליטים של אמו ("Run and Tell That").
טרייסי מדרבנת את כל הנוכחים לקיים עצרת מול אולפן הטלוויזיה נגד אפליית השחורים.
מייבל משכנעת את עדנה ואת וילבור לקחת חלק בעצרת.
מייבל מובילה את ההפגנה, ולמה מזעיקה למקום את המשטרה, שעוצרת כמעט את כל המשתתפים ("Big, Blonde and Beautiful").
לאחר המצעד, רוב הנשים מוצאות עצמן כלואות בבית סוהר לנשים ("The Big Dollhouse").
באמצעות טקטיקה מלוכלכת, ולמה מצליחה לקבל חנינה מהמושל, עבורה ועבור אמבר.
וילבור משחרר בערבות את יתר הנשים, למעט טרייסי שנאלצת להישאר מאחור, בשל אחת מהמניפולציות של ולמה.
טרייסי לבדה, רוצה שלינק יהיה שם איתה ("(Reprise) Good Morning Baltimore").
בחנות של וילבור, מסתבר לשני הוריה של טרייסי שהם נותרו חסרי כל, בגלל הערבות ששילמו.
עדנה מזדהה עם חלומה של בתה, וחושפת כי תמיד חלמה בעצמה לייצר בגדים לנשים במידות גדולות.
וילבור ועדנה מעלים זכרונות מהעבר, ושרים על איך הם לא יכולים להיפרד זה מזו ("You're Timeless to Me").
במהלך הלילה, לינק מתגנב אל בית הכלא ומשחרר משם את טרייסי.
באותו הזמן, סיוויד מתגנב אל חדר השינה של פני, הקשורה למיטתה כעונש של אמה, והוא מתיר את חבליה.
שני הזוגות מכריזים על אהבתם של האחד לשני ("Without Love").
שני הזוגות הנמלטים מחפשים מקלט בחנות התקליטים של מייבל.
טרייסי סבורה שזה לא הוגן שאחרי כל העבודה הקשה שלהם, עדיין קיימת הפרדה גזעית בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס.
הם הוגים יחד תוכנית, על מנת לקדם אינטגרציה גזעית בתוכנית, ומייבל מזכירה לכולם את המאבק הארוך שלהם עד כה לשוויון ("I Know Where I've Been").
ביום תחרות "מיס היירספריי", קורני קולינס מתחיל את תוכנית הטלוויזיה שלו עם שיר נותני החסות - "It's Hairspray".
אמבר מפגינה את כישורי הריקוד שלה, ומנסה לגרוף כמה שיותר קולות מקהל הצופים ("Cooties").
רקע לפני שקולינס מכריז על התוצאות, טרייסי מפתיעה את כולם כשהיא מופיעה בשמלה יפה.
היא משתלטת על הבמה, ואליהם מצטרפים לינק, פני, סיוויד, עדנה, וילבור, אינז הקטנה ומייבל.
טרייסי מוכרזת כמנצחת של התחרות.
ולמה ואמבר מוחות על התוצאות.
טרייסי מכריזה על אינטגרציה גזעית בתוכנית של קולינס, וזוכה למחיאות כפיים מצד כולם.
לאחר הודעתה, מר שפריצר עולה לבמה ומודיע לטרייסי כי המושל צפה בתוכנית, והחליט להעניק לטרייסי חנינה מלאה וגם מלגת לימודים מלאה לקולג'.
לינק מקבל הצעה לחוזה הקלטות.
פרודי, שעד כה הביעה עמדות גזעניות כלפי שחורים, רואה עד כמה פני וסיוויד מאושרים ביחד, והיא מתרצה.
בשיאו של הרגע, ולמה ואמבר מוזמנת להצטרף אל החגיגה.
וכאשר כל הנוכחים באולפן הטלוויזיה חוגגים בשמחה, טרייסי ולינק מתנשקים ("You Can't Stop the Beat").
שירים שנפסלוהיירספריי עברה כמה תיקונים לפני ובמהלך הרצה בסיאטל, טרם הבכורה בברודוויי, תהליך שבמהלכו ירדו והוחלפו חלק מהשירים.
אחד מהשירים האלו, תשדיר שירות בנושא בטיחות בדרכים בשם "Blood on the Pavement", שקדם לשיר "The Nicest Kids in Town", נכלל באלבום שבביצוע צוות השחקנים המקורי של המחזמר.
לאחר האודישנים, הייתה במקור סצנה בחנות של וילבור, שמנסה לעודד את רוחה של טרייסי לאחר דחייתה, כשהוא מבצע את השיר "It Doesn't Get Better than This".
מאוחר יותר השיר הוחלף בשיר "Positivity", אך בסופו של דבר הסצנה ירדה לחלוטין, כבר בשלב ההרצות בסיאטל, משום שהיוצרים התרשמו שיש בה כפילות מיותרת.
לאחר שטרייסי בסופו של דבר מתקבלת לתוכנית, היה במקור השיר "The New Girl in Town", בתחילה בביצוע "בנות המועצה", ומאוחר יותר על ידי הבנות השחורות.
אף על פי שהשיר ירד מהמחזמר כבר בסיאטל, הוא בכל זאת נכלל בסרט הקולנוע משנת 2007, ומופיע בדפי התווים של המחזמר.
מאוחר יותר, אל תוך שיר זה שילבו המחזאים שילבו את עצרת המחאה ואת ריקודי האמא-בת, ובכך ירד השיר, ומספר סצנות שונות הפכו לסצנה אחת.
שיר נוסף שנחתך הוא "Step on Up", שירד לטובת השיר "I Know Where I've Been".
בשלב מוקדם בראשיתה של ההפקה, העלילה כללה תחרות ריקודים בשם "Miss Auto Show", כפי שהוצג בסרט הקולנוע משנת 1988. במסגרת תחרות זו (שעברה שינויים, בשל העלות הגבוהה מדי בהצגת כלי רכב על הבמה), קורני קולינס מבצע את השיר "Take a Spin", שמאוחר יותר הוחלף ב-"It's Hairspray".
לאחר שאמבר מבצעת את השיר "Cooties" הופיע שיר הסיום בביצועה של טרייסי בשם "It Ain't Over 'Til the Fat Lady Sings", אם כי השיר נחתך לאחר הקריאה השלישית של המחזה; עם זאת, השיר נכלל במהדורה מיוחדת של פסקול הסרט המוזיקלי.
התזמורת של היירספריי דורשת 15 נגנים: שלושה קלידנים, הראשון שבהם משמש גם כמנצח, גיטרה בס, שתי גיטרות, תופים, כלי הקשה, חצוצרה, טרומבון, שני נגני כלי נשיפה מעץ, שני כינורות, וצ'לו.
שני הגיטריסטים מנגנים הן על גיטרה אקוסטית והן על גיטרה חשמלית; שני נגני החצוצרה מנגנים גם על פלוגלהורן.
בהפקה המקורית בברודוויי נעשה שימוש גם בפיקולו.
נגן כלי הנשיפה מעץ הראשון מנגן גם בטנור, סקסופון, חליל וקלרינט.
הנגן השני של כלי הנשיפה מעץ מנגן גם על טנור, סקסופון, חליל וקלרינט.
בהפקת ברודוויי המקורית, חלק מהשחקנים שימשו גם כנגנים על חלק מכלי הנגינה, כדי למלא את דרישות המינימום של התיאטרון בו הוצג המחזמר.
על פי וראייטי, היירספריי קיבל 13 ביקורות חיוביות ו-4 ביקורות מעורבות.
צ'ארלס אישרווד, בסקירת מגזין וראייטי שלו כתב: "לא יחסרו קונים ליצירה מתקתקה זו בזמן הקרוב.
נישאת על גלי אדי תרסיס, הפקה זו עומדת בציפיות".
בן ברנטלי כתב: "אז מה אם ההטפה החברתית משתלטת?
עמוס בשירים מלודיים וערמומיים מאת מארק שיימן וסקוט ויטמן ובבימויו - ההמוני אך לא וולגרי - של ג'ק או'בריאן - היירספריי הוא מחזמר הכי מתוק שיש - מבלי לקבל עששת...
הוא מצליח לשחזר את העונג של קומדיה-מוזיקלית של פעם, מבלי להיראות מיושן.
שיימן מצליח לקחת מקצבים תקופתיים של רוק ושל R&B ולתרגם אותם לסאונד גדול וקופצני כפי שנדרש בברודוויי.
אך בעוד שהעיבודים המושכלים מתכתבים בשמחה עם הבלדות הישנות של מוטאון, אלביס פרסלי, לסלי גור, המוזיקה של המחזמר איננה נוסטלגית.
זוהי מוזיקה שבונה עולם עצמאי משלה".
בניו יורק דיילי ניוז נכתב כי "כטרייסי, יש למריסה ג'ארט וינוקור נוכחות בימתית מושכת מאוד.
הריקוד שלה אינו כה מיוחד, כפי שהעלילה רומזת, אך היא תכבוש את הלב שלך.
עם תפקיד זה, מציב את עצמו הארווי פירסטיין ברשימת הדיוות הגדולות של ברודוויי."
ערב הבכורה של היירספריי'' התקיים באוגוסט 2002, ותשעה חודשים בלבד לאחר מכן ההפקה כבר החזירה את כל 10.5 מיליון הדולר שהושקעו בה.
ביוני 2003, מיד לאחר טקס חלוקת פרסי הטוני, הייתה ציפייה כי ההפקה תכניס למחרת היום פי 5 מכמה שהיא מרוויח בדרך כלל ביום שני ממוצע.
ביולי 2007 יצא סרט הקולנוע "היירספריי" - עיבוד קולנועי למחזמר.
את הסרט ביים אדם שנקמן ומככבים בו ג'ון טרבולטה כעדנה טורנבלד, מישל פייפר כולמה פון טאסל, ג'יימס מרסדן כקורני קולינס, וניקי בלונסקי כטרייסי טורנבלד.
יו ג'קמן וג'ואי מקנטייר נשקלו לשחק את התפקיד של קורני קולינס, אבל הפסידו אותו לטובת מרסדן - שותפו של ג'קמן בסדרת סרטי אקס-מן.
עמוד זה מכיל רשימת הדמויות הבולטות המופיעות בסרט הקולנוע "היירספריי" משנת 1988, במחזמר באותו השם משנת 2002 ובסרט הקולנוע באותו השם משנת 2007.
הדמויות בערך זה מוצגות לפי סדר הא"ב.
מופיעה באופן קבוע בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, למרות חוסר הכישרון שלה.
מוכנה לעשות הכל כדי לזכות בתחרות "מיס היירספריי".
בין השחקניות שגילמו את הדמות: קולין פיצפטריק, לורה בל באנדי, בריטני סנואו, רייצ'ל וודינג, דאב קמרון, נוי הלפרין.
המרשעת של הסיפור, שנוהגת לרקום מזימות.
היא המפיקה של תוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, שדוחפת את בתה להפוך לכוכבת הגדולה שהיא מעולם לא הייתה.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: דבי הארי, לינדה הארט, מישל פייפר, טרייסי בנט, סוזן אנטון, קריסטין צ'נוות', טלי אורן.
אביה המוזר של טרייסי, בעלה של עדנה.
מאוהב בעדנה, ומעודד את טרייסי לרדוף אחר החלומות שלה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: דיק לאטסה, כריסטופר ווקן, מל סמית', דרו קארי, מרטין שורט, עידן אלטרמן.
בתם של וילבור ועדנה, חברתה של פני ובת-זוגו של לינק.
נערה שמנמונת, שחולמת לרקוד בתוכנית הטלוויזיה "המופע של קורני קולינס", תוכנית ריקודים בטלוויזיה המקומית, ולזכות בתהילה.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: ריקי לייק, מריסה ג'ארט וינוקור, קתרינה רוז דידריקסן, ניקי בלונסקי, ליאן ג'ונס, מדי ביילו, רוני מרחבי.
אמה של טרייסי, אשתו של וילבור.
אישה שמנה מאוד, מגולמת על ידי גבר.
עדנה מפעילה עסק לכביסה בביתה.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: דיוויין, הארווי פירסטיין, ג'ון טרבולטה, מייקל בול, ברוס וילאנץ', איציק כהן.
החתיך וכובש הלבבות, המככב בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס.
מתאהב בטרייסי, אך חושש כי אם יאמץ את האג'נדה הפוליטית שלה (למען השחורים) זה יפגע בקריירה שלו.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: מייקל סנט ג'רארד, מת'יו מוריסון, אוסטין מילר, זאק אפרון, בן ג'יימס-אליס, ניק ג'ונאס, גארט קלייטון, עידו רוזנברג.
אחותו הקטנה של סיוויד, בתה של מייבל.
מנסה להתקבל לתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס, אבל נדחית מאחר שהיא שחורה.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: דניאל יוג'ינה וילסון, טיילור פרקס, נטלי בסט, שהדי רייט ג'וזף, עתליה פירס.
בעלים של חנות תקליטים במרכז העיר, ומנחה-אורחת בתוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס - ב"יום השחורים" בלבד.
מגדירה את עצמה כאישה "גדולה, בלונדינית ויפה".
בין השחקניות שגילמו את הדמות: רות' בראון, מרי בונד דייוויס, קווין לטיפה, ג'והני פיורי, דרלין לאב, ג'ניפר הדסון, רודי ביינסין.
רקדן ב"יום השחורים" של תוכנית הטלוויזיה של קורני קולינס.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: קלייטון פרינס, קורי ריינולדס, אלייז'ה קלי, אדריאן הנזל, קורבין בלו, אפרים סייקס, מתן און-ימי.
החברה הטובה ביותר של טרייסי, בתה של פרודי, בת-זוגו של סיוויד.
למרות היותה חנונית ומגושמת, היא תמיד עליזה, ומסורה לטרייסי.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: לסלי פאוורס, קרי באטלר, אמנדה ביינס, אלינור קולט, דיאנה דה גרמו, אריאנה גרנדה, משי קליינשטין.
אמה המגוננת וצרת האופקים של פני.
מתנגדת למערכת היחסים בין בתה פני לבין סיוויד, רק בגלל שהם לבנים והוא שחור.
בגרסת המחזמר הבימתי, מקובל כי השחקנית שמגלמת את דמותה של פרודי מגלמת דמויות נשיות נוספות, כגון: מורה בבית הספר, סוהרת בבית המעצר ועוד.
בין השחקניות שגילמו את הדמות: ג'קי הופמן, אליסון ג'ני, דרמות קראוון, מו גפני, אנדראה מרטין.
המנחה האקסצנטרי והשחצן של תוכנית הטלוויזיה הנושאת את שמו.
בין השחקנים שגילמו את הדמות: שון תומפסון, קלארק ת'ורל, ג'יימס מרסדן, פול מנואל, ג'ון סטיימוס, דרק האף, יפתח מזרחי.
הוא עיבוד מוזיקלי בשידור חי של המחזמר מברודוויי משנת 2002 "היירספריי", המבוסס על סרט באותו השם משנת 1988. המופע שודר בשידור חי ברשת הטלוויזיה NBC ב-7 בדצמבר 2016. קרייג זדן וניל מירון הם המפיקים של הפרויקט.
את השידור החי הינחה השחקן והזמר דארן כריס.
העלילה מתרחשת בבולטימור בשנות ה-60 המוקדמות, בה חלומה של טרייסי טורנבלד הוא לרקוד בתוכנית הטלוויזיה הפופולרית The Corny Collins Show.
החלום שלה הופך למציאות כאשר היא מתקבלת לתוכנית, והופכת לסלבריטיאית בן לילה.
אמה של טרייסי, עדנה טורנבלד, מעודדת אותה, יחד עם חברותיה, לקדם אינטגרציה גזעית בתוכנית הטלוויזיה, המציגה לבנים בלבד.
הפקה זו יצאה לדרך לאחר הצלחות דומות בשנים קודמות, עם מחזות זמר אחרים שעובדו לתוכניות טלוויזיה בשידור חי, ובהם צלילי המוסיקה (2013), פיטר פן (2014), הקוסם (2015) ו-גריז (2016).
בשנת 2017 צפויה רשת NBC להפיק עיבוד טלוויזיוני בשידור חי של המחזמר ביי ביי בירדי .
במהלך 2020 בעקבות מגפת הקורונה, המחזמר הועלה לצפייה חינמית למשך 48 שעות ברחבי העולם, כחלק מהפרויקט The Shows Must Go On לגיוס תרומות בעקבות השבתת התיאטראות ברחבי העולם.
עם זאת, המחזמר לא הוזרם לארצות הברית, אמריקה הלטינית ואסיה עקב זכויות יוצרים.
התוכנית שודרה בארצות הברית ברשת NBC ב-7 בדצמבר 2016 בשידור חי.
באותו הלילה, התוכנית שודרה גם בקנדה, ברשת City.
באוסטרליה התוכנית שודרה ב-10 בדצמבר 2016 באמצעות SBS.
קני ליאון ואלכס רודזינסקי מביימים יחד, עם כוריאוגרפיה מאת ג'רי מיטשל.
הארווי פירסטיין עיבד את התסריט לטלוויזיה.
רוברט גרינבלט, יו"ר NBC בידור, אמר: "בהתאם לרצון שלנו להביא את המיטב ביותר של ברודוויי לשידור חי, קיבצנו את נבחרת החלומות של ברודוויי של זוכי פרס הטוני עבור Hairspray Live".
עוד אמר גרינבלט כי המחזמר יצולם באולפני יוניברסל שבהוליווד: "חלק ניכר מהמופע מצולם בצילומי חוץ, דבר אשר לא עשינו בעבר ...
השמש תתחיל לשקוע בדיוק בזמן שאנחנו מתחילים את השיר Good Morning Baltimore".
כמו כן, גרינבלט אמר שהשידור יכלול קהל חי, המגלם אנשים מבולטימור וכן כחלק מקהל הצופים של "The Corny Collins Show".
השחקן והזמר דארן כריס ליווה את השידור בחי הן בטלוויזיה והן בעמוד פייסבוק מיוחד.
בנובמבר 2016 פורסם כי ריקי לייק ומריסה ג'ארט וינוקור ייקחו חלק במופע, ללא פרטים נוספים.
ג'רי מיטשל ציין: "אנחנו לא רוצים להפתיע אותך?" ב-16 בנובמבר 2016 וינוקור חשפה כי השתיים יעבדו "בבוטיק לבגדים שעבר אינטגרציה גזעית המנוהל על ידי דמותו של שון הייז".
השיר "The Big Dollhouse", שנכלל בהפקה התיאטרלית המקורית לא יופיע בגרסה הטלוויזיונית.
שחקן/ית דמות הערות בילי אייכנר רוב ברקר שון הייז מר פינקי אנדראה מרטין פרודי פינגלטון רוזי אודונל מורה להתעמלות פול ווגט הארימן פ.
שפריצר ריקי לייק מזכירתו של מר פינקי הופעת קמע, לייק גילמה את דמותה של טרייסי בסרט הקולנוע המקורי מריסה ג'ארט וינוקור מזכירתו של מר פינקי הופעת קמע, וינוקור גילמה את דמותה של טרייסי בהפקת המחזמר המקורית בברודוויי
מס' שם השיר ביצוע 1 (Got So Far To Go) Come So Far אריאנה גרנדה, ג'ניפר הדסון והלהקה
"היית איתה" הוא סינגל של הזמרת הישראלית שרית חדד.
הסינגל יצא לאור ב-28 בפברואר 2017, כסינגל השלישי מתוך אלבום האולפן ה-23 שלה, שרה שרה.
במהרה הצליח הסינגל להיכנס למצעדים רבים בארץ, ואף נכנס לרשימת ההשמעה של גלגלצ ותחנות רדיו רבות אחרות.
השיר הצליח להגיע לפסגת המצעד העברי של מדיה פורסט, שם נשאר במשך שלושה שבועות רצופים.
שיר זה היה לעשירי של חדד שעשה זאת, דבר שהפך אותה לזמרת היחידה בעשור האחרון שהצליחה להביא עשרה להיטים שהגיעו לפסגת המצעד.
בשל היותו כסינגל הבולט ביותר מן האלבום, צילמה חדד קטע ווידאו שנע בין שלוש לארבע דקות על אופן ההכנה, הבימוי, וההפקה של הווידאו קליפ הנלווה שיצא לשיר.
חדד אף ציינה כי לא לקחה חלק בכתיבה או ההפקה וכי אלי מזרחי הוא זה שכתב והפיק לה את השיר.
את הווידאו קליפ הנלווה ביים הבמאי אבי בוצ'אצ'קי, ובווידאו קליפ הופיעו ניצבים ושחקנים רבים ביניהם; סיימון טבו, אבי לרנר, מיכאל שניידר, דין אלוש, תמיר סטפר, שובל אופק וכולי.
חדד תיארה את השיר כ-"שיר פאן, קליל וקליט." בוצ'אצ'קי אף הוסיף כי הווידאו קליפ צולם בוולנטיין דיי.
בווידאו קליפ ניתן לראות את חדד נכנסת לחדר מעוצב בפסים צבעוניים כמו בעטיפת הסינגל, שרה וזזה לצליליו.
הווידאו קליפ מתאר סיפור של בגידה כבהתחלה ניתן לראות כמה זוגות מכירים אחד את השני, ולאט לאט קשריהם מתהדקים, ואז כל הזוגות מתחתנים.