tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דו"ח משנת 2018 מעלה כי בחברות ממשלתיות השכר הממוצע ברוטו למשרה מלאה לאישה עמד בשנת 2018 על כ-72% מהנתון המקביל לגבר וכ-76% בשלטון המקומי בהשוואה לגברים.
הגורם המשמעותי ביותר בפער השכר המגדרי הוא מספר שעות העבודה: 57 אחוז מהפער נובע מהיקף המשרה הנמוך יותר של נשים.
ככלל, נשים נוטות יותר מגברים להיות מועסקות במשרות חלקיות, והיקף המשרה שלהן, קרי מספר שעות העבודה השבועיות, נמוך מזה של גברים.
הסיבה העיקרית לכך היא שחלקן של הנשים בגידול הילדים ובמטלות הבית עדיין גדול יותר מחלקם של הגברים.
גם בקרב המועסקים במשרה מלאה נשים עובדות בממוצע פחות שעות מגברים (שכן הן נוטות פחות לעבוד שעות נוספות).
הגורם השני בחשיבותו לפער השכר (14%), הוא ההבדל בין משלחי היד והענפים שבהם מועסקים גברים ונשים – כלומר, גברים פונים לתפקידים שהשכר הממוצע בהם גבוה יותר.
ניתן למנות מספר גורמים נוספים לפערי השכר בשוק העבודה: הבדלים במאפייני התעסוקה, כגון שעות עבודה, היקפי משרה, יציאה לחופשות לידה ופסקי זמן לצורך טיפול בילדים, וכן הבדלים בצמיחת השכר בשוק העבודה.
במערכת הבריאות נשים כמעט ואינן מועסקות במשרות ניהול, ועל כן ניכר פער בשכרן של נשים רופאות בשיעור של כ-23% בממוצע לעומת רופאים.
כמו כן, תפקידים בדירוגים גבוהים המתאפיינים בשכר שעתי גבוה, מאוישים לרוב על ידי גברים.
בממוצע, נשים עובדות כ-7 שעות נוספות פחות מעמיתיהם הגברים ומנצלות כ-5 שעות בממוצע של מחלה יותר מדי חודש.
כך גם בשלטון המקומי בתאגידים פערי השכר בין גברים לנשים נובעים במידה רבה מהבדלים במקצועות ובחלוקה לרובדי שכר ומייצוג גבוה של גברים במשרות ניהול.
השפעת הנישואין על תעסוקת נשים
לפי דו"ח של הלמ"ס לשנת 2020, נמצא כי לנישואין יש השפעה גבוהה יותר על תעסוקת הנשים מאשר על תעסוקת הגברים.
17% מהנשים עשו שינוי בתעסוקה בעקבות נישואיהן, לעומת 12% מהגברים.
עוד עולה מהדו"ח כי לנישואין יש השפעה נגדית ישירה משני הכיוונים: 4% מהנשים השתלבו בכוח התעסוקה בעוד שמספר זהה מהנשים פרש מכוח התעסוקה בשל כך, 3% מהנשים הפחיתו את שעות העבודה שלהן, ו-2% מהנשים עברו למקום עבודה אחר.
בקרב נשים מהמגזר הערבי – כשליש (34%) מהנשים הערביות בנות 20–44 שהיו מועסקות, שינו את מצב התעסוקה שלהן עקב נישואיהן, מהן רובן (82%) הפסיקו לעבוד או הקטינו את היקף משרתן.
לפי נתוני הלמ"ס לשנת 2018, ב-71.6% ממשקי הבית שבהם יש מפרנס אחד, המפרנס הוא גבר.
עוד ניתן לראות מנתונים אלה, על חוסר שביעות רצון בקרב מחצית מהאימהות לילדים עד גיל 17 שעובדות במשרה מלאה, אשר מדווחות על חוסר איזון מספק בין העבודה לבין עיסוקיהן הנוספים.
השפעת לידה והורות על תעסוקת נשים
על פי ניתוח של מומחים בחקר המגדר שבוחנים את סוגיית הפערים המגדריים בין גברים לנשים הקיימים בשוק העבודה, ניתן להבין כי הדילמה העיקרית בשילובם של נשים בשוק העבודה באופן שוויוני טמונה באתגר לשלב בין צורכי העבודה וצורכי המשפחה.
לפי הדו"ח של הלמ"ס, 37% מבני 20–44 שמועסקים כיום או שהיו מועסקים בעבר ונולדו להם ילדים, עשו שינוי בתעסוקה בעקבות הולדת ילד: 53% מהנשים ו-18% מהגברים.
24% מהנשים פרשו משוק התעסוקה לצורך גידול ילדים, 19% מהנשים הפחיתו את אחוזי משרתן, 3% מהנשים יצאו לחופשה ללא תשלום, 3% מהנשים שינו מקום תעסוקה ו-2% שינו מקצוע או תפקיד (3% עשו שינוי אחר בתעסוקה).
הלידה וההורות מהוות נקודת מפנה קריטית במהלך חייהם של בני זוג.
ההורות דורשת משאבים וזמן רב, המשפיעים באופן חד על קבלת החלטות, ועל חלוקת העבודה המגדרית בתא המשפחתי ובתעסוקה, בטווח הקצר והארוך.
חלוקת העבודה המגדרית אינה שוויונית ופוגעת בביצועי אימהות בשוק העבודה (שיעור השתתפות, הכנסות, שעות עבודה, שכר שעתי, קידום, קבלה לתפקיד ניהולי ועוד ובביצועי אבות במשק הבית (טיפול וקשר עם ילדיהם, מטלות בית).
חופשות לידה וטיפול בילדים הם בין הגורמים המאלצים נשים לקחת הפסקות לעיתים גם לפרקי זמן ארוך במהלך שנות עבודתן, כך שלרוב אין להן רצף תעסוקתי מלא.
קיטועים אלו ברצף התעסוקתי, עלולים להביא לקשיים משמעותיים בצבירת ניסיון, בירידה ברכישת כישורים מקצועיים אל מול שוק התעסוקה המתקדם והמשתנה במהירות גבוהה ולפגיעה בשוויון ההזדמנויות שלהן להתמודד על משרות בעלי דירוגים ודרגות מתקדמות.
תימוכין לקושי ברציפות התעסוקתית ניתן ללמוד מכך שבשנת 2014 לדוגמה, היו 41% מהיולדות בישראל אשר בחרו להאריך את חופשת הלידה ולקחת יותר מחופשת הלידה אשר בגינה הן מקבלות מהביטוח הלאומי החזר מלא של שכרן – תקופה של 14 שבועות.
בעניין זה יש להתייחס לשיעור הילודה הגבוה בישראל – 3.1 ילדים בממוצע לאישה – שמשפיע על רציפות העבודה שלהן.
תעסוקת חרדים בישראל היא סוגיה כלכלית, חברתית ופוליטית, הנמצאת על סדר היום הציבורי בישראל.
שיעורי התעסוקה של הגברים החרדים נמוכים משמעותית בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, כשהגברים החרדים מציגים אחוז תעסוקה של כ־55–56% בשנת 2023, וירידה ל־54% בשנת 2024.
החברה החרדית מתחלקת לשלושה זרמים מרכזיים: הזרם החרדי-ליטאי, חרדי-חסידי והחרדי-ספרדי.
על פי רוב החוקרים כל זרם מהווה כשליש מכלל הציבור החרדי.
קצב הגידול של האוכלוסייה החרדית גבוה יחסית לקבוצות אחרות בישראל, בשל שיעור פריון גבוה במיוחד.
בין השנים 2000–2020 האוכלוסייה החרדית הכפילה את גודלה.
בשנת 2022, שיעור התעסוקה הכללי בישראל (גילאי 25–64) עמד על 78.6%, שיעור התעסוקה של נשים חרדיות הוא כ-80.1%, אך שיעור התעסוקה של גברים חרדים נכון ליולי 2023 הוא 55.8%.
בנוסף לכך שיעורי המועסקים במשרה מלאה במגזר החרדי בגילאי העבודה העיקריים נמוכים באופן משמעותי בהשוואה לאלו של החילונים והמסורתיים.
פער זה בולט בעיקר בקרב נשים חרדיות בגילאים 25–64. 37% מהנשים בקבוצה זו הועסקו במשרה מלאה (בהיקף של 35 שעות שבועיות ויותר), לעומת כ-50% מהנשים ו-59% מהנשים החילוניות.
גם הפער בשיעור המועסקים במשרה מלאה בין הגברים החילונים (71%) לגברים החרדים (31%) גבוה מאוד ומעיד על הבדלים מהותיים במאפייני התעסוקה של אוכלוסיות אלו.
שיעור העוני, לפי המדד המקובל בביטוח הלאומי, בציבור החרדי הוא בסביבות 50%.
ההכנסה הממוצעת של משפחה חרדית נמוכה במחצית מהממוצע הישראלי ושיעור התעסוקה שלהם נמוך.
שיעור התעסוקה של גברים חרדים חווה ירידה מתמשכת משיעור של כ-63% בקרב גילאי העבודה העיקריים (25–64) בשנת 1980 לכ-36% בשנת 2002. החל מ-2003, במהלך הדרגתי התהפכה המגמה ושיעור התעסוקה עולה בהתמדה.
בשנים 2014–2015 עלה שיעור התעסוקה בקרב גברים חרדים לשיא של 53.8%.
עם זאת, החרדים אינם מרגישים עניים, והחברה החרדית מספקת פתרונות – קניות מרוכזות, תרומות, סיוע לא כספי (התנדבות) והלוואות ללא ריבית.
כמו כן, שיעור החייבים בהוצאה לפועל הוא 5% בלבד לעומת 15% במגזר היהודי הכללי.
על פי התחזיות לטווח הבינוני (עד 15 שנה), שיעורה של האוכלוסייה החרדית מכלל האוכלוסייה ב-2030 צפוי להיות כ-16%; באותה שנה יהיה מספר החרדים מתחת לגיל 20 כמיליון נפש, ושיעורם מכלל שכבת הגיל הזאת יהיה 25%.
שיעור החרדים בגילאי העבודה העיקריים (25–64) יהיה 11%.
הצפי הוא שבשנת 2033 תמנה האוכלוסייה החרדית כולה 2 מיליון נפש, מתוך 11.7 מיליון נפש הצפויים לחיות בישראל באותה שנה.
שילוב החרדים בכוח העבודה, הן מבחינה כמותית והן מבחינה איכותית, חשוב במיוחד לאור הגידול המהיר של האוכלוסייה החרדית בהשוואה לגידול של יתר האוכלוסייה.
לפי התחזית הדמוגרפית של הלמ"ס שיעור האוכלוסייה החרדית בגילאי העבודה העיקריים (25–64) צפוי כמעט לשלש את עצמו בארבעת העשורים הקרובים.
משנת 2003 חלה עלייה בתעסוקת גברים חרדים שנבלמה בשנת 2015. בקרב תעסוקת נשים חרדיות העלייה נמשכת.
בשני העשורים האחרונים (2000–2020) התחזקו התמריצים הכספיים לתעסוקה לכלל האוכלוסייה.
עקב מאפייני הקבוצה החרדית ההשפעה הייתה משמעותית יותר עבורם.
החל משנת 2002 נעשתה הפחתה משמעותית והדרגתית בקצבאות הילדים, בשנת 2012 הוחל תשלום מענק עבודה.
בשנים 2013–2014 בוצעו שינויים ספציפיים לקבוצה החרדית.
חל קיצוץ משמעותי בתקציב שמופנה לאוכלוסייה החרדית.
קצבת אברך: הקיצוץ חל בתקציב הישיבות הגבוהות והכוללים המועברים לאברכים (ממיליארד ₪ בשנת 2012 ל-570 מיליון ₪ בשנת 2014, מ-800 ₪ בחודש לאברך בשנת 2012, ל-400 ₪ בחודש בשנת 2014).
סבסוד מעונות יום ומשפחתונים: עד שנת 2008 הסבסוד היה מותנה בכך ששני בני הזוג עובדים.
בשנה זו שונה החוק כך שלימוד בישיבה ייחשב כלימוד אקדמי ובכך יוכר לסבסוד מעונות.
בשנת 2022 שונה החוק כך שלימוד בישיבה הוחרג, בג"ץ דחה את יישום החוק עד לסוף שנת תשפ"ב.
קצבת הבטחת הכנסה לאברך: הזכאות לקצבה 1,040 ₪ בחודש הניתנת לאברכים במשקי בית עם הכנסה נמוכה פחתה – בשנת 2012 היו כ-10,000 זכאים ובשנת 2014 כ-8,000 בלבד.
בשנת 2014 בג"ץ ביטל את ההסדר לפיו ניתנה הקצבה וכתוצאה מכך בשנת 2015 לא ניתנה הקצבה.
עם זאת, בשנת 2015 מדיניות התמיכה השתנתה ואיתה גדלו התמריצים השליליים ליציאה לעבודה של גברים חרדים.
ממשלת ישראל השלושים וארבע שהוקמה בשנת 2015 שינתה חלק מההחלטות.
למשל, בוטלה ההתניה של סבסוד מעונות היום בעבודה של שני ההורים, הועלתה בחזרה קצבת האברך, והוחסר התשלום של הבטחת הכנסה לאברכים נזקקים – רק שההגדרות שונו והיום הקצבה ניתנת דרך משרד החינוך לסטודנטים (לצורך הגדרה זו גם אברכים מוגדרים כסטודנטים) עם 3 ילדים או יותר ושמשתכרים שכר נמוך.
בשנת 2010 התקבלה החלטת ממשלה על יעדי תעסוקה כמותיים לשנת 2020 לאוכלוסיות מיוחדות, בהן האוכלוסייה החרדית.
היעדים שעל פיהם מכַוונים משרדי הממשלה את פעילותם בתחום שילוב חרדים בשוק העבודה הועמדו על שיעור תעסוקה של 63% בכל אחת משתי הקבוצות בנפרד, גברים ונשים, בגילאי העבודה העיקריים.
בדצמבר 2015, התקבלה בממשלה ה־34 החלטה 869 המבקשת לאמץ את המלצות הצוות הבין-משרדי לשילוב האוכלוסייה החרדית בשירות המדינה, שהוקם כשנה וחצי קודם לכן.
המלצות הצוות נגעו להפחתת חסמים וקביעת במגזר הציבורי מכסות מינימום להשתלבות חרדים.
חוק ייצוג הולם: בהחלטת ממשלה מס' 3268 מ-17 בדצמבר 2017 נקבע שיש צורך בייצוג הולם של האוכלוסייה החרדית בקרב עובדים בשירות המדינה, ולפיכך נקבע ששיעור העובדים החרדים לא יפחת מ-7% מכלל העובדים שנקלטים בשירות המדינה בשלוש השנים הקרובות, קרי עד סוף שנת 2020.
החסמים העיקריים לתעסוקה בקרב האוכלוסייה החרדית הם בעלי שונות מגדרית.
מאפיין בולט של האוכלוסייה החרדית הוא בכך שחלק ניכר מהגברים משקיעים את עיקר זמנם ומרצם בלימודים תורניים ולכן חסמיהם שונים משל הנשים.
החסם החוקי – חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם המונע מתלמידי ישיבה צעירים שלא שירתו בצבא, לעבוד.
החסם הכלכלי – הטבות ותמריצים שלילים היוצרים כדאיות נמוכה לצאת לעבודה.
החסם המקצועי – היעדר השכלת יסוד וכישורים תעסוקתיים מותאמים לשוק העבודה כתוצאה מהימנעות מלימודי ליבה.
השיעור הנמוך של הגברים שלהם תואר אקדמי מונע מהם מלהשתלב בשירות הציבורי בשל אי עמידה בתנאי סף במכרזים.
החסם החברתי – נורמות וערכים בתוך החברה החרדית שאינם תמיד מעודדים יציאה לשוק העבודה, ובפרט בקרב גברים צעירים.
לחץ חברתי להישאר בישיבה, סטיגמות כלפי עובדים, ופערי תרבות מול מקומות עבודה חילוניים – כל אלו יוצרים חסם נוסף להשתלבות.
חסמי התעסוקה של נשים חרדיות פחותים מאלו של הגברים החרדים והפער בשיעור התעסוקה בינן לבין נשים יהודיות לא חרדיות הצטמצם משמעותית בעשורים האחרונים, ונכון לשנת 2022 הוא עומד על 2% בלבד – 81%, לעומת 83% במגזר היהודי הכללי.
עיקר הפער בין הנשים החרדיות לנשים הלא חרדיות הוא ברמת השכר החודשי וזאת משום שנשים חרדיות עובדות בשיעורים גבוהים במשרות חלקיות.
פוטנציאל משמעותי להגדלת ההכנסה היחסית של הנשים החרדיות הוא מיצוי התעסוקה באמצעות הרחבת היקף המשרה.
אולם, סביר להניח שיהיה קשה לממש פוטנציאל זה במלואו בהינתן מספר הילדים הגדול יחסית במשק הבית החרדי.
חסמים נוספים נוגעים להתנגדות של חלקים בחברה החרדית ללימודים אקדמיים ולהשתלבותן של נשים בתחומי עיסוק ובמקומות עבודה מסוימים, שאינם נתפסים כמתאימים לאישה חרדית, חסם די מרכזי אצל הנשים החרדיות דווקא הוא המוטיבציה להשתלבות במקומות עבודה המספקים סביבה חרדית, ניתן לראות דיונים ובירורים רבים בפורומים חרדים לגבי מידת ההתאמה לעובדות חרדיות.
כאשר בוחנים את רמת ההשכלה של גברים חרדים ונשים חרדיות, ניכרים פערים מהותיים ביניהם.
בעוד ש-73% מהנשים החרדיות הן בעלות תעודת בגרות או השכלה על-תיכונית או אקדמית, רק ל-29% מהגברים החרדים השכלה ברמה כזו.
כמו כן, שיעור הנשים האקדמאיות בקרב החרדיות (14%) הוא יותר מפי שניים מאשר שיעור זה בקרב גברים חרדים (6%).
גברים חרדים ללא השכלה אקדמאית מועסקים בין 40%–60% בלבד.
מאידך גברים חרדים אקדמאים הם קבוצת המיעוט שמשולבת בצורה המיטבית מבחינת ייצוג וגם מבחינת שכר.
לפי מחקר שבוצע מספר הגברים החרדים העובדים גבוה מהמדווח.
בשנים האחרונות ניכרת עלייה הדרגתית בשיעורי התעסוקה בקרב גברים ונשים חרדים, אך הפער מול האוכלוסייה היהודית הלא-חרדית נותר משמעותי.
בשנת 2023 עמד שיעור התעסוקה של גברים חרדים על כ-55.5%, בעוד שיעור התעסוקה של נשים חרדיות הגיע לכ-81%.
לשם השוואה, שיעור התעסוקה בקרב כלל האוכלוסייה היהודית הלא-חרדית עומד על כ-85%, פער המשליך באופן ישיר על פריון העבודה והיקף ההשתתפות במשק.
להיעדרות חלק גדול מהאוכלוסייה החרדית משוק העבודה יש מחיר כלכלי ניכר.
לפי הערכות, הנזק הנגרם לכלכלה הישראלית כתוצאה מפערי התעסוקה עומד על עשרות מיליארדי שקלים בשנה – כ-54 מיליארד ש"ח נכון ל-2023.
המגזר החרדי מאופיין ברמת שכר נמוכה מהממוצע של כלל האוכלוסייה בישראל.
בשנת 2016 ממוצע השכר של כלל האוכלוסייה (25–64) היה גבוה ב-48.7% מהממוצע הכלל חרדי.
מפילוח מגדרי עולה כי ממוצע השכר של כלל הגברים היה גבוה ב-60.1% מממוצע השכר אצל גברים חרדים.
בקרב הנשים הממוצע הכללי היה גבוה ב-29.3% מהשכר הממוצע בקרב הנשים החרדיות.
השכר של הגברים והנשים מהאוכלוסייה החרדית עלה בשנים 2014–2016 ב-10% וב-14% בהתאמה.
לפערי השכר הסברים רבים, ביניהם פערים בהון אנושי שמותאם לשוק העבודה, בידול ענפי ופערים בהיקפי משרה.
בשנת 2016 הממוצע הכללי של ערך שעת עבודה ברוטו בקרב העובדים בישראל היה גבוה 18.6% מהממוצע באוכלוסייה החרדית העובדת.
בפילוח מגדרי, ערכה הממוצע של שעת עבודה ברוטו היה גבוה ב-30.5% בקרב גברים לא-חרדים מאשר בקרב גברים חרדים, עם זאת בקרב הנשים פער הממוצע של ערך שעה עמד על 3.7% בלבד.
מספר שעות העבודה השבועיות בישראל גבוה ביחס לממוצע מדינות ה-OECD.
בשנת 2015 כלל הגברים בישראל עבדו בממוצע 45.2 שעות בשבוע, לעומת 40.5 שעות שבועיות בממוצע במדינות ה-OECD.
כלל הנשים בישראל עבדו בממוצע 36 שעות בשבוע לעומת 34 שעות שבועיות בממוצע לנשים במדינות ה-OECD.
בקרב העובדים החרדים התמונה שונה לחלוטין: מספר שעות העבודה השבועיות לגבר חרדי עמד על 37 שעות בלבד, שהן 82% מן הממוצע של עובד גבר בישראל, ומספר שעות העבודה לנשים חרדיות עמד על 27.5 שעות בלבד, שהן 76% מן הממוצע של אישה עובדת בישראל.
בניתוח מבנה ההכנסות ברוטו של משקי בית לא-חרדיים ניתן לראות שבממוצע כ-78% מהכנסות משק הבית מקורן בעבודה, 9% מקצבאות ותמיכות, וכ-13% מהון ומקופות גמל ופנסיה.
תמהיל הכנסות זה בעיתות משבר (דוגמת משבר הקורונה בשנת 2020) או מיתון כלכלי מספק למשקי הבית החרדיים יציבות כלכלית גדולה יותר נוכח התלות הנמוכה יותר בהכנסות מעבודה, שנפגעות יותר בעיתות משבר.
עם זאת בטווח הבינוני, לא ניתן להגיע למסקנה זו כאשר מביאים בחשבון את מאפייני התעסוקה של הציבור החרדי, ואת מקורות ההכנסה מקצבאות ותמיכות – שעשויים להיפגע לאחר היציאה מהמיתון בשל הצורך שנוצר לצמצם את הגירעון.
קיימים הבדלים משמעותיים בשיעור המועסקים בענפי התעסוקה השונים בין עובדים חרדים לעובדים יהודים לא־חרדים.
בשנת 2015 שיעור הגברים החרדים שהועסקו בחינוך היה 28% לעומת 5% באוכלוסייה היהודית הלא־חרדית.
תחום נוסף הוא המסחר: 16% מן העובדים החרדים עובדים במסחר לעומת 11% בקרב שאר העובדים היהודים.
בענף ההייטק, הנחשב "קטר הצמיחה של המשק", עובדים 13% מכלל הגברים היהודים הלא-חרדים אך רק 3% מן הגברים החרדים.
בקרב הנשים הפערים דומים: ב-2015 שיעור הנשים החרדיות שהועסקו בחינוך עמד על 42% אל מול 17% המועסקות בתחום זה באוכלוסייה היהודית הלא־חרדית.
בתחום המסחר הועסקו 7%, לעומת 11% מקרב העובדות היהודיות הלא-חרדיות.
בענף ההיי-טק הפערים בקרב נשים קטנים מאלו שבקרב גברים.
שיעור הנשים החרדיות המשתלבות בהיי-טק גבוה יחסית ועמד בעבר על 4% מכלל העובדות, לעומת 7% מקרב העובדות הלא-חרדיות.
היעדרם של גברים חרדים (ובעבר גם נשים חרדיות) מתחומי התעסוקה עתירי השכר ובייחוד התעשייה וההיי-טק משפיע על רמת השכר הנמוכה שלהם.
בשנים האחרונות שיעור הנשים החרדיות בהייטק הוא כמו השיעור בחברה הכללית, ובקרב הצעירות הוא אף גבוה יותר.
חוסר עבודה כגורם לעוני בחברה החרדית
הסיבה המרכזית לשיעור העוני בחברה החרדית היא שהם עובדים פחות ומרוויחים הרבה פחות.
לפי נתונים מתוך "שנתון החברה החרדית" של המכון הישראלי לדמוקרטיה, רוב גדול של הנשים החרדיות (78%) עובדות, אבל הן משתכרות בממוצע רק 66% מהשכר הממוצע של יהודיות לא-חרדיות.
52% מהגברים עובדים, והם מרוויחים בממוצע 56% מהשכר הממוצע של גברים יהודים לא-חרדים.
לפי שוקי פרידמן: הסיבות לפערים העצומים בין המגזרים בהכנסה הכוללת הן בחירתם של מחצית מהגברים החרדים לא לעבוד, ועבודה במשרות בעלות הכנסה נמוכה אצל גברים ונשים שכן עובדים.
מציאות קשה זו אינה תוצאה של מדיניות ממשלתית, המכוונת להחלשת החרדים, אלא היא תוצאה של בחירתם של רבים מהם לא לעבוד ולא לרכוש השכלה אקדמית.
לפי מחקר שנעשה בבנק ישראל, רק 4% בלבד מהגברים החרדים שרוצים לעבוד לא מצליחים להשתלב בשוק העבודה.
ההבדל בשיעור התעסוקה בין ארצות הברית וישראל
החברה החרדית בארצות הברית אימצה היבטים רבים יותר של העולם המודרני לעומת זו הישראלית.
בישראל לעומת זאת דחיית השירות לבני ישיבות הותנתה באי־יציאה לעבודה עד גיל מאוחר וכתוצאה מכך התפתחה "חברת הלומדים" החרדית־ישראלית.
הממד התאולוגי באתגר השני מחייב ניכור מהמדינה, אך באופן שונה מהמודל "המוכר" של חיים יהודיים בגלות.
ההבחנה בין יהודים לגויים שם מובהקת, ולכן גם עבודה משותפת עימם אינה סודקת את ההבחנה.
כמחצית מדורשי העבודה בחודש מרץ 2020 היו עובדים כלליים (או ללא ניסיון), או עובדי חינוך, מכירות, או מסעדנות ומזון.
כאשר מחריגים את ענף החינוך, החשיפה של המגזר החרדי לענפים שנפגעו בתחילת משבר הקורונה יותר מן המשבר נמוכה משמעותית מן החשיפה של המגזר היהודי הלא-חרדי.
ניתוח המצב בענף החינוך (בהקשר החרדי), מצייר תמונה מורכבת.
מחד, ייצוג היתר של החרדים בקרב עובדי משרד החינוך מקנה לרבים מהם ביטחון תעסוקתי שאינו מנת חלקם של רבים אחרים במגזר הכללי.
מאידך, יש לחרדים גם ייצוג יתר במשרות חינוך שאינן מטעם משרד החינוך, בפרט מטפלות, סייעות ומורות מחליפות, שרבות מהן הוצאו לחל"ת או פוטרו בחודש מרץ 2020. בשל המגבלות שהוטלו על הפעילות בתקופת המשבר, עובדים שיכלו להמשיך לעבוד מרחוק נפגעו פחות.
מאחר שהנגישות לעבודה מרחוק בחברה החרדית נמוכה, בשל מספר נמוך של מחשבים, נגישות נמוכה לאינטרנט ומחסור במיומנויות דיגיטליות, הפגיעה התעסוקתית בחברה החרדית הייתה גבוהה.
במשבר הקורונה, אומנם הפגיעות בשוק העבודה ואובדן ההכנסה מעבודה היו גדולים יותר בקרב העובדים החרדים מאשר בציבור הכללי, אך בשל אופי המענקים שחולקו, בשנת 2020 הירידה בהכנסה הכוללת של החרדים (דהיינו הכנסה הכוללת גם תשלומי העברה) בחברה החרדית הייתה פחותה מזו שבחברה הכללית, ושיעור העוני בקרבה אף ירד.
בטווח הארוך, הפגיעה הכלכלית צפויה להיות קשה יותר בקרב משפחות חרדיות בהשוואה לאוכלוסייה הכללית, וזאת מאחר שמדובר באוכלוסייה חלשה בשוק העבודה המסתמכת יותר על תשלומי העברה.
תערובת תבלינים היא שילוב מוכן מראש של מספר תבלינים ביחס כמותי מסוים.
כל תערובת מוגדרת על פי מרכיביה והכמות היחסית של כל אחד מהם בתערובת.
הרבה פעמים הכנה מדויקת של תערובת תבלינים מחייבת הכנה של כמות גדולה מאוד של תערובת, למשל כאשר מאחד המרכיבים נדרשים גרמים בודדים וממרכיב אחר מאות גרמים.
לכן, במקרים רבים הכנת כמות מזערית של תערובת תבלינים עשויה לייצר כמות תערובת גדולה מזו הנדרשת להכנת מאכל ספציפי.
כתוצאה מכך נפוצה מאוד מכירה של תערובות מוכנות מראש.
אלו מוכנות ומשווקות על ידי מוכרי תבלינים ולעיתים גם על ידי יצרני מזון תעשייתיים.
סיבה נוספת לפופולריות של קניית תערובות תבלינים מן המוכן היא שחלק מתערובות התבלינים עשויות להכיל רכיבים יקרים או קשים להשגה.
עם זאת, הכנה ביתית של תערובת תבלינים עשויה להוביל לתוצאה איכותית בהרבה משימוש בתערובת קנויה, כאשר התערובת מוכנה בסמוך לשימוש בה וטריותה וריחה באים לידי ביטוי באוכל.
הכנת תערובת תבלינים ביתית תכלול קלייה וכתישה של תבלינים המגיעים במצבם הגולמי, על מנת למנוע חימצון התערובת.
בנוסף, תערובות תבלינים תעשייתיות מכילות לא פעם תוספים "זרים" לתערובת כגון דקסטרוזה, עמילן תירס, מונוסודיום גלוטמט, סודיום בנזואט ועוד, שהוספתם על ידי היצרן לתערובת נובעת משיקולים שיווקיים.
תערובת פלפל לימון היא בעיקר של הכנה ביתית.
בבישול, כאשר נעשה לעיתים קרובות שימוש בשילוב מסוים של תבלינים, הופכת ההכנה מראש של התערובת את הבישול לקל יותר.
ספרי בישול רבים מציינים את כמות תערובת התבלינים הנדרשת למתכון מבלי לפרט את מרכיביה, מתוך הנחה שייעשה שימוש בתערובת קנויה.
מטבחים שונים משתמשים בדרך כלל בתערובות תבלינים אופייניות להם, במגוון רחב של מנות.
ב – תערובת חמשת התבלינים.
ב – הקארי והמסאלה הן "משפחות" של תערובות תבלינים, המבוססות על מרכיבים עיקריים קבועים עם חלופות שונות של המרכיבים המשניים.
במטבח המזרח-תיכוני – זעתר, בהרט.
במטבח הצפון אפריקאי – ראס אל חנות, פלפל צ'ומה.
ב – ארב דה פרובאנס, בוקה גרני.
תערובת תבלינים נוספת שמופקת בעיקר בצורה תעשייתית וזוכה לפופולריות רבה היא סוכר וניל.
תערו של היצ'נס הוא תער אפיסטמולוגי שנוסח על ידי הסופר כריסטופר היצ'נס (1949–2011) ונקרא על שמו.
היצ'נס ניסח אותו כך: .
משתמע מכך שנטל ההוכחה לגבי נכונות הטענה מוטל על הטוען.
אם נטל זה לא יתקיים, הרי שהטענה מופרכת, ומתנגדיה אינם צריכים להתווכח עוד על מנת לדחותה.
היצ'נס השתמש בביטוי זה במיוחד בהקשר של הפרכת אמונה דתית.
הביטוי מופיע בספרו של היצ'נס משנת 2007 שכותרתו "אלוהים אינו גדול".
המונח "תערו של היצ'נס" נטבע על ידי הבלוגר האתאיסט ריקסטון (Rixaeton) בדצמבר 2010 וזכה לפופולריות בין היתר על ידי הביולוג האבולוציוני והפעיל האתאיסט ג'רי קוין לאחר שהיצ'נס מת בדצמבר 2011.
בספרו "אלוהים אינו גדול" אזכר היצ'נס את תערו של אוקאם.
מייקל קינסלי ציין ב-2007 בניו יורק טיימס כי היצ'נס חיבב את החלת טיעון "תער אוקאם" על טענות דתיות.
על פי דברי ג'יליאן מלכיור (Melchior) בוול סטריט ג'ורנל ב-2017, הביטוי "מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן גם לבטל ללא ראיות" היה הווריאציה של היצ'נס לתערו של אוקאם.
תערו של היצ'נס כונה גם "גרסה מודרנית" של הפתגם הלטיני Quod gratis asseritur, gratis negatur ("מה שנטען בחופשיות [כלומר, ללא סימוכין] ניתן לשלילה בחופשיות").
גרסה נוספת לתערו של היצ'נס היא: "מה שנטען ללא סיבה (או הוכחה), ניתן להכחיש ללא סיבה (או הוכחה)", אימרה שהמקור לה הוא כנראה מהמאה ה-17 או קודם לכן.
אמירה דומה היא העיקרון המשפטי המיוחס למשפטן הרומי יוליוס פאולוס, בן המאות השנייה והשלישית לספירה, Ei incumbit probatio qui dicit, non qui negat ("חובת ההוכחה היא על הטוען, לא על המכחיש").
עיקרון זה נקשר באופן מסורתי לחזקת החפות מפשע במשפט האנגלי.
בשנות ה-80 טען הפילוסוף אנטוני פלו (Flew) שזוהי אקסיומה מקדימה נאותה בוויכוחים על קיומו של אלוהים, בטענה ש"חזקת האתאיזם" מוצדקת עד שתאיסט ימציא, ינכיח, ראיות טובות בעד קיומו של אל.
תערו של היצ'נס הוצג לצד אמת המידה של סייגן ("טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן") כדוגמה לראייתיות בתוך תנועת האתאיזם החדש.
הפילוסוף מייקל ו' אנטוני (Antony, 2010) טען שלמרות השימוש בתערו של היצ'נס כדי לדחות את האמונה הדתית ולתמוך באתאיזם, נראה שהחלת התער על האתאיזם עצמו מרמזת כי אתאיזם אינו מוצדק מבחינה אפיסטמית.
לפי אנטוני, האתאיסטים החדשים (שאליהם השתייך גם היצ'נס) מתיימרים להראות שניתן לטעון לאתאיזם ללא ראיות.
הפילוסוף סטפן אוונס (2015) תיאר תגובות תאולוגיות נוצריות נפוצות לטיעון של היצ'נס, ריצ'רד דוקינס ואתאיסטים חדשים אחרים, טיעון לפיו אם אמונה דתית אינה מבוססת על ראיות, היא אינה סבירה ולכן ניתן לפסול אותה ללא ראיות.
תער פילוסופי הוא עיקרון או כלל אצבע המאפשר לבטל ("לגלח") הסברים לא סבירים לתופעה כלשהי.
תערו של אוקאם: הקביעה שסביר יותר שהסברים פשוטים יותר יהיו נכונים.
הימנעות מהנחות מיותרות או בלתי סבירות.
התער של הנלון: הקביעה שאין לייחס לזדון את מה שניתן להסביר בצורה מספקת על ידי טיפשות.
תערו של היצ'נס: מה שניתן לטעון ללא ראיות, ניתן לבטל ללא ראיות.
בעיית הראוי-מצוי (הגיליוטינה של יום): ממה שקיים, לא ניתן להסיק מה שראוי שיהיה קיים.
"אם הגורם, המיועד ליצור תוצאה כלשהי, אינו מספיק כדי ליצור אותה, עלינו לדחות את הגורם הזה, או להוסיף לו את התכונות שיגרמו לתוצאה שתהיה בפרופורציה הולמת לגורם."
התער של אלדר: אם לא ניתן להוכיח או להפריך דבר-מה על ידי ניסוי או תצפית, הרי שדבר זה אינו ראוי לדיון.
אמת המידה של סייגן: טענות יוצאות דופן דורשות ראיות יוצאות דופן.
עקרון ההפרכה של פופר: כדי שתיאוריה תיחשב מדעית, עליה להיות ניתנת להפרכה.
התער של גרייס: כשמדובר בהסברים לשוניים, השלכות עדיפות על פני הקשר סמנטי
הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1991, בבימויו של רון אנדרווד ובכיכובם של בילי קריסטל, דניאל סטרן, ברונו קירבי וג'ק פאלאנס, עם תפקידי משנה של פטרישיה ווטיג, הלן סלייטר ונובל ווילינגהם עם ג'ייק ג'ילנהול בהופעת הבכורה שלו.
על הופעתו, ג'ק פאלאנס זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר .
התסריט של הסרט נכתב על ידי לואל גנץ ובבאלו מנדל, והוא צולם בניו יורק; ניו מקסיקו; דורנגו, קולורדו; וספרד.
סרט המשך בשם "תעצרו את העיר 2" שוחרר ב-1994, עם אותו צוות, למעט קירבי, שהוחלף על ידי ג'ון לוביץ.
בפמפלונה, ספרד, שלושה חברים בגיל העמידה בשם מיץ' רובינס, אד פוררילו ופיל ברקוויסט, משתתפים בהרצת השוורים.
בחזרה הביתה בניו יורק, מיץ' מבין שהוא וחבריו משתמשים בטיולי הרפתקאות כבריחה מהחיים הארציים שלהם.
מיץ' שונא את עבודת המכירות שלו בפרסום ברדיו.
פיל לכוד בנישואים חסרי אהבה לאשתו ארלין בזמן שהוא מנהל את הסופרמרקט של חותנו (שגם מציק לפיל).
אד הוא מוכר מוצרי ספורט מצליח שהתחתן לאחרונה עם אישה צעירה בהרבה אבל לא מוכן להתיישב לגמרי.
במסיבת יום ההולדת ה-39 של מיץ', פיל ואד נותנים למיטץ' טיול לשלושתם כדי לצאת לטיול בקר של שבועיים מניו מקסיקו לקולורדו.
העובדת בת ה-20 של פיל מגיעה במפתיע למסיבה ומודיעה שהיא בהריון מהתינוק שלו, מה שגורם לארלין לצאת.
אשתו של מיץ', ברברה, מתעקשת שייצא למסע הבקר לחיפוש נפש אחר מטרה חדשה בחייו.
בניו מקסיקו, השלישייה פוגשת את בעל החווה, קליי סטון, וחבריהם נהגי הבקר: האחים היזמים בארי ואיירה שלוביץ, בוני הצעירה והמושכת, ואבא ובן בשם בן וסטיב ג'סופ, רופאי שיניים במקצועם.
מיץ' מתעמת עם ידי החווה, ג'ף וטי.
אר, כשהם מתחילים להטריד מינית את בוני.
הבוס של השביל קרלי מתערב, למרות שהוא משפיל את מיץ' מבלי משים.
במהלך הנסיעה, מיץ' גורם בטעות לדריסה שהורסת את המחנה.
תוך כדי חיפוש אחר פרות משוטטות, מיץ' מגלה שלקרלי יש אופי אדיב מתחת למראה החיצוני העגום שלו.
קרלי מעודד את מיץ' לגלות את ה"דבר האחד" בחייו שהכי חשוב לו.
לאורך הדרך, מיץ' עוזר ליילד עגל מפרה גוססת.
זמן קצר לאחר מכן, קרלי לוקה בהתקף לב קטלני, ומשאיר את הנסיעה בשליטת ג'ף וטי.אר.
טבח המחנה, קוקי, משתכר והורס בשוגג את אספקת המזון, תוך כדי כך שובר את רגלו.
לאחר שהג'סופים עוזבים לקחת את קוקי לעיירה סמוכה, ג'ף וטי.אר משתכרים.
קרב מתפתח כאשר הם מאיימים להרוג את נורמן ולתקוף את מיץ'.
פיל ואד מתערבים, ופיל מחזיק את ג'ף באיומי אקדח, מה שמשחרר את רגשותיו העצורים.
זמן קצר לאחר מכן, ג'ף ו-TR נוטשים את הקבוצה.
בוני והשלאוביצים ממשיכים אל חוות קולורדו, בעוד אד ופיל נשארים מאחור כדי לסיים את הנסיעה.
גם מיץ' עוזב אך עד מהרה חוזר להצטרף לחבריו.
לאחר שעמדו בסערה כבדה, הם מסיעים את העדר לקולורדו.
כאשר נורמן כמעט טובע כשהעדר חוצה נהר, מיץ' פועל כדי להציל אותו.
שניהם נסחפים בזרם, אבל פיל ואד מצילים אותם.
הם מגיעים בבטחה לחוות קולורדו.
כשסטון מציע להחזיר לכולם את האגרה, הג'סופים מעדיפים לצאת לטיול בקר עתידי.
עם זאת, קליי מגלה שהוא מוכר את העדר לחברת אריזת בשר.
מיץ', פיל ואד מאמינים בתחילה שהם הצילו את הבקר לחינם, אבל מחליטים להשתמש בניסיונם כדי לעזור להעריך מחדש את חייהם.
מיץ', גבר מאושר יותר, מתאחד עם ברברה ושני ילדיהם; הוא גם הביא את נורמן הביתה כחיית מחמד.
פיל מגלה שהעובדת שלו מעולם לא הייתה בהריון, והוא מתחיל מערכת יחסים עם בוני.
אד מתכוון להקים משפחה עם אשתו.
מיץ' מוכן להתחיל מחדש את חייו עם חזון חדש.
בילי קריסטל - מיץ' רובינס
דניאל סטרן - פיל ברקוויסט
ברונו קירבי - אד פוררילו
פטרישיה ווטיג - ברברה רובינס
הלן סלייטר - בוני רייבורן
ג'ק פאלאנס - קרלי וואשבורן
נובל ווילינגהם - קליי סטון
ג'וש מוסטל - בארי שאלוויץ
דייוויד פיימר - איירה שאלוויץ
ביל הנדרסון - דוקטור ביל ג'סופ
פיל לואיס - דוקטור סטיב ג'סופ
קרלה טמבורלי - ארלין ברקוויסט
רוברט קוסטנזו - סאל מוראלי
ווקר ברנדט - קים פורילו
מולי מקלור - מילי סטון
ג'יין אלדן - גברת גרין
לינדזי קריסטל - הולי רובינס
ג'ייק ג'ילנהול - דני רובינס
עלילת הסרט, שמורכבת מבוקרים חסרי ניסיון הנלחמים בנבלים כשהם ממשיכים עם כונן הבקר שלהם לאחר מותו של מנהיגם, נתפסה כדומה לסרט הבוקרים של ג'ון וויין, למרות שזו הייתה דרמה מערבית בניגוד לקומדיה.
בספר הזיכרונות שלו מ-2013, Still Foolin' Em, בילי קריסטל כותב כיצד הליהוק של הסרט הגיע.
"פאלאנס", הוא אומר, "הייתה הבחירה הראשונה מההתחלה, אבל הייתה לו מחויבות לעשות סרט נוסף".
הוא כתב שהוא יצר קשר עם צ'ארלס ברונסון לגבי החלק, רק כדי להדחות בגסות בגלל שהדמות מתה.
פאלאנס יצא מחובתו האחרת להצטרף לצוות השחקנים.
ריק מוראניס, לוהק במקור לתפקיד פיל, נאלץ לעזוב את ההפקה עקב מחלתה של אשתו.
דניאל שטרן היה מחליף מאוחר בתפקיד.
הסרט היה גם הופעת הבכורה של השחקן ג'ייק ג'ילנהול.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט קיבל דירוג "Certified Fresh" של 91% על סמך 43 ביקורות.
הקונצנזוס הביקורתי של האתר קורא, "עם צוות שחקנים מוכשר להפליא ודרמת אמצע החיים מספיק כדי להוסיף משקל לגווני האינטגרציה המטופשים שלו, הסרט משתמש בנושאים אוניברסליים כדי להרוויח צחוקים גדולים." באתר Metacritic לסרט יש ציון ממוצע משוקלל של 70 מתוך 100, על סמך ביקורות של 25 מבקרים.
קהלים שנסקרו על ידי CinemaScore העניקו לסרט ציון ממוצע של "A" בסולם של A+ עד F.
רוג'ר אברט מ"שיקגו סאן-טיימס" העניק לסרט 3 וחצי כוכבים מתוך 4 וכתב: "הסרט מגיע ארוז כסוג אחד של סרט - קומדיה סלפסטיקית על בחורי צווארון לבן בחווה אחי - והוא מספק את הרמה הזו תוך כדי הפתיעה אותי בכך שאני הרבה יותר שאפתנית ומצליחה ממה שציפיתי.
זו הקומדיה הפתגמית עם לב האמת, הדמעה בעיניים יחד עם צחוק הבטן.
זה מצחיק, וזה מוסיף למשהו."
ג'ק פאלאנס, על תפקידו בתור קרלי, זכה בפרס האוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1992, שהיה המועמדות היחידה לאוסקר שקיבל הסרט.
נאום הקבלה שלו לפרס זכור בעיקר בזכות הפגנת שכיבות סמיכה חד-זרועית שלו, שלטענתו שיכנע את סוכני הביטוח של האולפנים שהוא בריא מספיק כדי לעבוד על הסרט.
בילי קריסטל היה מנחה פרסי האוסקר, והשתמש בתקרית ההומוריסטית לכמה בדיחות לאורך הערב.
מאוחר יותר באותו לילה, פאלאנס הניח את האוסקר על כתפו של קריסטל ואמר, "בילי קריסטל...
מי חשב שזה יהיה אתה?" קריסטל הוסיף בספרו, "שתינו יחד כוס שמפניה, ויכולתי רק לדמיין מה צ'ארלס ברונסון חשב כשהלך לישון באותו לילה".
טקס האוסקר של השנה שלאחר מכן נפתח כשפאלאנס הופיע למשוך פרס אוסקר ענק, כאשר קריסטל (שוב המארחת) רוכבת בקצה הנגדי.
הסרט מוכר גם על ידי המכון האמריקאי לקולנוע ברשימות הבאות:
מיץ' רובינס: "היי, קרלי, להרוג מישהו היום?"
קרלי: "היום עוד לא נגמר."
הפרק של בילי קריסטל בסדרת הטלוויזיה "החבובות בלילה" כלל פרודיה על הסרט בשם "City Schtickers", עם קרמיט הצפרדע ופוזי הדוב בתפקידיהם של קירבי וסטרן.
Funny or Die הפיק מאש-אפ קצר ששילב את הסרט עם סדרת HBO משנת 2016 וסטוורלד שהציגה את קריסטל וסטרן.
קרן טבאן נוסדה בשנת 2006, ומטרתה העיקרית היא להציג, לשמר ולדאוג למורשת הרוחנית של משפחת טבאן (שמייסדה הוא אדולף טבאן), תוך התייחסות מיוחדת לפעילויות הדפוס וההוצאה לאור של המשפחה ולפעילות האמנותיות והתרבותיות הקשורה לשם טבאן.
באולם התצוגה של תיאטרון ארז'בטליגט, ב-18 בדצמבר 2008 בבודפשט נפתחה התערוכה הנודדת האינטראקטיבית של טבאן.
לאחר הפנופטיקום (Panoptikum) של הנריק מאיור, שפורסם לפני כן עבור התערוכה הנודדת האינטראקטיבית, הקרן פרסמה שלושה ספרי טבאן נוספים במהדורות חוזרות - בתמיכת נותני החסות.
ספרו של גזה צ'אט : "מוזיקאים", אוסף סיפורים קצרים, ספרו של גיולה קרודי : "ימים יפים ברחוב אראנקז", רומן מאויר בכריכה קשה, כמו כן פורסם גם הכרך המונומנטלי של "איזופוס החכם" מאת גאשפאר הלטאי, שהמהדורה המקורית שלו זכתה בפרס הספר הטוב ביותר של השנה על ידי אגודת הביבליופיל ההונגרית ב-1947.
התערוכה כוללת גם פינת פדגוגיה מוזיאונית, בה מתקיימים מפגשי פדגוגיה מוזיאונית לילדים בגילאים שונים.
את תוכני התערוכה משלימים תצלומים משפחתיים ומסמכים שניתן לצפות בהם במקור, והערך המשמעותי ביותר הוא העותקים בני קרוב למאה שנים של ספרי טבאן, וכן יצירותיהם של אמני משפחת טבאן, לרבות חפצי הצורפות של מרגיט טבאן והגרפיקות של אישטוואן אנגל טבאן.
פתיחת התערוכה הנודדת הייתה ב-2009. היא עברה במזברן ב-31 בינואר, ולאחר מכן בבקשצ'בה - עיר הולדתם של כל עשרת ילדי משפחת טבאן.
על פי המסורת המשפחתית, בני הזוג טבאן חיו במקור בדולני קובין במחוז ארווה לשעבר (אז ממלכת הונגריה כיום סלובקיה).
הם ירדו לאלפלד, כלומר למישור ההונגרי הגדול לעיר בקשצ'בה בדרום הונגריה, בעגלה וברכבת.
אדולף טבאן, מייסד דפוס טבאן, נשא את תרזיה פישר ב-1884. מנישואיהם נולדו עשרה ילדים.
משפחותיהן של שתי הבנות הגדולות יותר, גיזלה טבאן ופלורה טבאן, היו מארגני התרבות המובילים של העיר בקשצ'אבה.
הן הקימו שם את החוג המוזיקלי, הספרותי והאמנות החזותית אורורה (Aurora).
אנדור טבאן הפך לממשיך דרכו של אביו כמדפיס, פרנץ טבאן למהנדס מכונות ורז'ה טבאן לאדריכל.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, כמומחה ידוע, הוא תכנן מבנים רבים בבקשצ'בה בסגנון הבאוהאוס שהיה אז סגנון חדיש.
בעלה של אילונה טבאן היה הצייר שאנדור קולוז'ווארי.
מרגיט טבאן הפכה לאמנית צורפות עצמאית בשנות ה-30. מנישואיה למיקלוש אנגל יליד בקשצ'בה גם הוא, ב-3 במרץ 1901, שנרצח במחנה הריכוז מאוטהאוזן ב-23 בפברואר 1945, נולד בן, הגרפיקאי אישטוואן אנגל טבאן.
במהלך השואה נרצחו בני המשפחה הגברים במחנות שירות העבודה (עבודות כפייה לגברים יהודים עבור הצבא ההונגרי), אשתו של אדולף טבאן, אלמנה בשנתה ה-81, ופלורה טבאן גורשו ונרצחו באושוויץ-בירקנאו.
שאנדור קולוז'ווארי, אילונה טבאן, רז'ה טבאן, פרנץ טבאן ומיקלוש אנגל מתו במחנות ריכוז שונים ואילו ארז'בט טבאן (בהם - Böhm לאחר נישואיה) מתה בבית חולים בבודפשט מייד לאחר ששרדה את הגירוש.
ב-1 באפריל 1903 נוסדה חברת הדפוס וההוצאה לאור טבאן, שמילאה תפקיד בולט בחידוש תרבות הספרים ההונגרית במהלך ארבעים ושש שנות ההיסטוריה שלה.
בנוסף להפקת הספרים, עסק דפוס טבאן בייצור קפדני ובטוב טעם של מגוון רחב של מוצרי דפוס, כולל הוצאת עיתונים, בין היתר, עד 1919. דפוס טבאן פעל במקום הראשון של הקמתו עד 1917, ולאחר מכן עבר למקום הנוכחי של דפוס קנר.
אדולף טבאן שלח את בנו של אנדור ל-Graphische Lehr- und Versuchsanstalt ללמוד (במכללה לגרפיקה ודפוס) בווינה, משם חזר הביתה ב-1909 ועל סמך ההתנסות והידע שצבר בכרך הגדול, מרכז האימפריה האוסטרו-הונגרית, העניק לעבודת בית הדפוס כיוון חדש ומודרני.
בשנת 1912 הוקמה חברת ההוצאה לאור טבאן.
הטבאנים פרסמו מספר סדרות ספרים, הראשונה הייתה סדרת "ספריית טבאן" (Tevan Könyvtár) שפורסמה בין 1912 לבין 1922, וסדרת "טבאן חובבן" (Tevan Amateur) החל מ-1913. אלה הביאו לחברה הכרה מקומית ובינלאומית.
הם גם פרסמו ספרים בודדים וסדרות קטנות יותר.
בתחילת שנות ה-20 נטשה חברת טבאן את הוצאת הספרים הרגילה ושיפצה את בנייני משרדים ואת מפעל הדפוס.
בנוסף לטפסים ולברושורים העסקיים, הם נטלו על עצמם גם ייצור של טפסים צבעוניים וקופסאות להזמנות של חברות תרופות.
בית הדפוס נסגר ב-1944 כחברה תעשייתית בבעלות יהודית, ולאחר מכן נפתח מחדש בסיום המלחמה.
בתקופה שלאחר המלחמה פורסמו ספריהם של גאשפאר הלטאי - איזופוס החכם, והספר Le Petit Pierre" (Little Pierre) (1918)" של אנטול פראנס אגודת הביבליופיל ההונגרית הכריזה על שניהם ב-1947 וב-1948 בהתאה כספרים היפים ביותר של השנה.
בשנת 1949, שר הדת והחינוך הציבורי דיולה אורטוטאי העניק לדפוס טבאן את מדליית הפרו-ארטה "כאות הוקרה על עשרות שנות עבודתו בעלת הערך בתחום הספרות ההונגרית והוצאת ספרים אמנותיים".
אנדור טבאן היה מודע לכך שבית הדפוס שלו יולאם בקרוב ולכן החליט לסיים את הבנייה הנטושה באמצע ואז הציע את בית הדפוס למדינה.
הוא פוטר מבית הדפוס ב-1950, עבר לבודפשט, שם היה עורך התמונות של "הוצאת הנוער" (Ifjúsági Kiadó) עד מותו.
תַּעֲרוּכָה נוֹדֶדֶת, המכונה גם תערוכה ניידת או תערוכה מתגלגלת, היא תערוכה המועברת בין אתרים שונים ומוצגת בפני קהלים מגוונים ביותר ממיקום אחד.
תערוכות זמניות יכולות לאגד חפצים המפוזרים בין אוספים שונים, במטרה לשחזר הקשר מקורי, כגון הקריירה של אמן או אוסף של פטרון, או להציע קשרים חדשים – לעיתים תוצאה של מחקר עדכני – המספקים תובנות חדשות או דרך שונה להבנת פריטים באוספי מוזיאונים.
התערוכה בשלמותה, לרוב יחד עם שירותים נלווים כגון ביטוח, שילוח, אחסון, שימור, הצבה והתקנה, יכולה להיות מושאלת לאתרים נוספים כדי להאריך את חייה ולאפשר לקהלים רחבים ככל האפשר – ברמה אזורית, ארצית או בינלאומית – לחוות את הפריטים ואת הסיפורים שהם מגלמים.
שיתופי פעולה מסוג זה יכולים להוסיף עניין למוזיאונים שבהם התצוגות הקבועות מתעדכנות באיטיות, ולאפשר פרשנויות חדשות או הצגת סיפורים שלמים יותר, תוך משיכת קהלים חדשים.
בנוסף, הם מספקים רעיונות חדשים ומרחב פעולה לארגונים המחזיקים בחללי תצוגה אך נעדרים אוספים קבועים.
קיום תערוכה ביותר ממקום אחד יכול להועיל למארגנים, שכן הדבר מאפשר חלוקה של חלק מעלויות ההפקה בין האתרים השונים.
מסיבה זו, מוזיאונים וגלריות מרבים להשתמש בתערוכות נודדות כאמצעי חסכוני להגברת הנגישות לאוספיהם.
עבור המארגנים והמוסדות המארחים, תערוכות נודדות מהוות כלי חשוב לשיתוף רעיונות, למשל, קידום שיטות להנגשת תערוכות לאנשים עם לקויות ראייה או הצגת נושאים אקטואליים, וכן לשיתוף חומרים, כגון חפצים נדירים שאינם מוצגים לעיתים קרובות ואף כאלה שבדרך כלל אינם מוצגים יחד.
בנוסף, התערוכות מאפשרות חלוקת משאבים, הן אנושיים והן כלכליים.
הניידות מהווה דרך לשיתוף פעולה בין מוסדות בעלי תחומי עניין משותפים, ומאפשרת חיסכון בעלויות, דבר שמקל על הפקת פרויקטים שאפתניים יותר.
תערוכות נודדות זוכות לעיתים קרובות לתמיכתן של רשויות ממשלתיות, במטרה להנגיש ידע וחומרים שאינם זמינים באופן מקומי.
מתוך הכרה בחשיבותן של תערוכות אלה, הקים בשנת 1983 המועצה הבינלאומית למוזיאונים (ICOM) את הוועדה הבינלאומית להחלפת תערוכות (ICEE).
ועדה זו משמשת כפורום לדיון בהיבטים שונים של פיתוח, הפצה וחילופי תערוכות.
תערוכות נודדות מתוארות לעיתים קרובות כניסיוניות יותר, והן מאפשרות לבחון גישות חדשות ושיטות חדשניות לשם יצירת עניין ומעורבות בקרב הקהל.
תערוכות אלו מאפשרות למוזיאונים להציג את החידושים העדכניים ביותר במדע ובטכנולוגיה.
בנוסף, הן יכולות לשמש כהשלמה זמנית לאוספים קיימים ולסייע בהדגשתם.
מוזיאונים יכולים לנצל תערוכות נודדות כדי להציג פריטים שאינם משתלבים בתערוכות הקבועות שלהם.
תערוכות אלו משלבות לעיתים קרובות טכנולוגיות חדשות ומדיות דיגיטליות.
הפריצה של תערוכות נודדות התרחשה בניו יורק בשנות ה-30 של המאה ה-20, כאשר המוזיאון לאמנות מודרנית (MoMA) החל לשלוח תערוכות ברחבי ארצות הברית ואירופה.
מטרתן העיקרית של תערוכות אלו הייתה כלכלית – דרך למימון פעילותו של המוזיאון.
מכיוון שתערוכות נודדות הן ניידות, הן מוצגות בסביבה שונה מזו של תערוכות קבועות.
הן נוצרות מחוץ לסביבה שבה הן מוצגות, ולעיתים קרובות אין למוצגים קשר מקומי לאתר התצוגה.
מצב זה מאפשר פרשנויות חדשות ומרחיב את נקודת המבט, כאשר הדגש מושם על ההקשר ולא בהכרח על החפצים עצמם.
עם זאת, ככל שהמוזיאונים הופכים יותר ויותר דיגיטליים, הגבולות בין תערוכות קבועות לתערוכות זמניות/ניידות מיטשטשים.
טכנולוגיות חדשות פותחות צורה חדשה לחלוטין של גישה והשתתפות עבור המבקרים.
במובן זה, תערוכה כזו הופכת תמיד לאובייקט נייד העובר בין ערוצים והקשרים שונים.
ב-14 באוקטובר 2022, לכבוד חגיגות 200 שנה להולדתו של המייסד, לואי ויטון, הופקה תערוכת נודדת שנקראה "200 מזוודות, 200 חזונות" מטעם חברת לואי ויטון לסיור בינלאומי שהחל באנייר-סור-סיין, צרפת, שהמשיכה לסינגפור, ברלי הילס וניו יורק.
התערוכה הציגה את עבודתם של 200 יוצרים בעלי חזון מתחומים רבים, מאמנות ועד מדע, אשר קיבלו השראה ממזוודת המותג האיקונית.
ב־12 בדצמבר 2008 נפתחה התערוכה הנודדת "ישראל פנימה", בה הציגו שישים צלמים ישראלים את יצירותיהם בסין במהלך 2008–2009. "ישראל פנימה" היה מיזם אמנות, שמטרתו ליצר פלטפורמה לתצוגה של תערוכות אמנות ישראלית במרכזי תצוגה בעולם.
בשנת 2008–2009 הציג המיזם תערוכה נודדת ברחבי סין בשיתוף ובליווי איגוד יוצאי סין בישראל, אגודת הידידות של סין וארצות חוץ ומשרד החוץ הישראלי.
הפרויקט בסין נולד בעקבות הזמנה של אוצר המוזיאון "שלושת הגדולים", הנמצא בעיר צ'ונגצינג.
זו הייתה הפעם הראשונה בה נחשפה אמנות ישראלית בצ'ונגצ'ינג.
במהלך אותה שנה התערוכה נדדה לבייג'ינג, שאנגחאי חרבין וערים נוספות.
תעצומות לפוגשים את הסרטן, שידועה בשמה המקוצר תעצומות, היא עמותה ישראלית לתמיכה וליווי של מתמודדים עם מחלת הסרטן.
העמותה מספקת מידע בנושאי רפואה אינטגרטיבית והחלמה טבעית ומקדמת שיטות טיפול משלימות בקרב חולי סרטן ומחלימים.
העמותה הוקמה בשנת 2012 על ידי רות רואי וינשטיין, פרופ' גרשם זיצ'ק וקבוצת מחלימים מסרטן.
רות רואי וינשטיין, מייסדת ונשיאת "תעצומות", הקימה את העמותה לאחר מותו של בעלה ממחלת הסרטן ובעקבות התמודדותה עם מחלתה, ומתוך רצון לחלוק עם חולים נוספים את הידע שצברה בשיטות, בטיפולים ובמטפלים.
בסיס הידע להקמת העמותה היה גוף המחקר של פרופ' גרשם זיצ'ק.
פרופ' גרשם זיצ'ק, מייסד תעצומות, רופא וחוקר סרטן, החל את דרכו כרופא משפחה ובמקביל התמחה בפתולוגיה.
בהמשך הצטרף למרכז האמפרי לרפואה ניסיונית ולחקר הסרטן בפקולטה לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
פרופ' זיצ'ק חקר את השיטות השונות שברפואה האינטגרטיבית ואת יעילותן הרפואית.
על סמך מחקריו, טען כי בגוף האדם מצויות יכולות ריפוי ממחלת הסרטן.
לפי גישתו, "חוכמת הגוף" מתעצמת כאשר האדם המבריא מודע לה, נוטל אחריות ופועל להוציאה מן הכוח אל הפועל.
בין מייסדי העמותה, קבוצת מתנדבים מחלימים ממחלת הסרטן ואנשי מקצוע מתחומי הרפואה והמחקר, המתמחים ברפואה אינטגרטיבית.
בעמותה פועלים צוותים שונים: מנהלת מתנדבים, המפנה בקשות ופניות למתנדבים הרלוונטיים, ומנהלת המפנה למערך המטפלים ובעלי המקצוע.
מייסדי העמותה חוו באופן אישי את האתגרים הכרוכים בהתמודדות עם מחלת הסרטן, ושאפו להקים קהילה ולאפשר גישה למידע, לתמיכה ולליווי.
בין המייסדים המתנדבים המשורר והסופר אביחי קמחי, ובין חברי הוועד המנהל גיורא איילנד.
העמותה פועלת להעצים את המתמודדים עם מחלת הסרטן ואת בני משפחותיהם.
פעילותה כוללת הנגשת מידע מקצועי ועדכני, הענקת כלים תומכים ויצירת קהילה מסייעת.
העמותה שמה דגש על שילוב בין גישות טיפוליות מודרניות ומשלימות, ועל פרסום מידע רפואי מטעם מומחים.
העמותה מפעילה מגוון תוכניות ופעילויות, חלקן בתשלום.
היא מקיימת הרצאות מפגשי זום וסדנאות בנושאים כגון רפואה משלימה, תזונה מותאמת אישית והתמודדות נפשית עם מחלת הסרטן.
ההרצאות מועברות על ידי מומחים בתחומם, ובהם רופאים, נטורופתים, מטפלים ומחלימים, שמשתפים מניסיונם האישי.
העמותה מציעה, בנוסף, ייעוץ אישי למחלימים מסרטן בנושאי תזונה, טיפולים משלימים, היפרתרמיה ושיטות נוספות לתמיכה בתהליך ההחלמה.
החל מדצמבר 2022 מפיקה העמותה פודקאסט העוסק בנושאי החלמה מסרטן, רפואה משלימה, תזונה ואורח חיים בריא.
רות רואי וינשטיין, מייסדת עמותת תעצומות, מארחת מדענים, חוקרים, רופאים ואנשים שעברו תהליכי שינוי וריפוי.
העמותה מארגנת ריטריטים וכנסים בנושאים גוף-נפש, תזונה וכלים מנטליים ורוחניים להתמודדות עם מחלת הסרטן, בהשתתפות אנשי רפואה.
העמותה פועלת זה שנים לחיבור בין הרפואה הקונבנציונלית לרפואה המשלימה, מתוך אמונה ששילוב זה תורם לתהליך ההחלמה ולקידום הבריאות, ומשתפת פעולה עם גורמים שונים בתחום הבריאות:
אנשי מקצוע מתחום הרפואה הקונבנציונלית, בהם: פרופ' טליה לוי, ראש מחלקת האונקולוגיה במרכז הרפואי האוניברסיטאי ע"ש אדית וולפסון, משתפת פעולה עם עמותת תעצומות למען חולות סרטן גינקולוגי.
פרופ' דפנה בן בעשט, סגנית מנהלת מכון סגול לתפקודי מוח בבית החולים איכילוב, מעבירה פעילויות בתעצומות.
ד"ר עודד שראל, רופא-פיזיולוג-משפטן, מתנדב בעמותה שנים רבות ומעניק ייעוץ אישי לחברי עמותה המתמודדים עם מחלת הסרטן.
הוא גם מנחה סדנאות "חזרה לחיים והובלה עצמית" ומשתתף בתכנון שיטת ליווי ותמיכה לחולים.
פרופ' בן קורן, ראש מכון חדש לחקר התקווה שהוקם באוניברסיטה העברית, מעביר הדרכות ומפגשים במסגרת עמותת תעצומות, כחלק משיטה טיפולית מבוססת מחקר בשם HOPTIMIZER.
מדובר בגישה המתמקדת בתקווה ככלי טיפולי למתמודדים עם מחלות קשות.
אנשי מקצוע מתחום הרפואה המשלימה, בהם: פרופ' משה פרנקל, חבר קליני באוניברסיטת טקסס, יו"ר החברה הישראלית לרפואה משלימה בהסתדרות הרפואית בישראל ומנהל היחידה לרפואה משלימה במכון האונקולוגי במרכז הרפואי מאיר כפר סבא.
ד"ר מוטי לוי, רופא ראשי של רשת כללית רפואה משלימה וראש החטיבה להכשרת חוקרים המשותפת למכללת רידמן ולכללית רפואה משלימה.
ד"ר יאיר מימון, O.M.D Ph.D Ac, מטפל ברפואה סינית מותאמת אישית, חוקר ומרצה, ומרצים ממכללת רטר, המכללה ללימודי NLP ודמיון מודרך.
עמותות וארגונים העוסקים בתמיכה בחולי סרטן, בהם: Cope - פלטפורמת הבריאות העולמית, עיגול לטובה, תו מידות לאפקטיביות, דצמבר 2024, המעיד כי העמותה מחויבת להתמקדות בתוצאות, לשיפור מתמיד ולהשגת השפעה חברתית.
במסגרת האנליזה נבדקו, בין היתר, תכנון, ביצוע, למידה, מדידה, מנהיגות, כספים, אתיקה, שקיפות, בקרה והשפעה חברתית.
עבודת העמותה ממומנת מפעילויות לקהילה ולקהל הרחב, ובאמצעות תרומות מאנשים פרטיים, מחברות, מקרנות ומארגונים.
העמותה מעניקה מעטפת תמיכה לאלפי מתמודדים עם סרטן ובני משפחותיהם.
העמותה מבוססת על מודל של מתנדבים מקצועיים: מטפלים, מנחים, מדריכים ומלווים, בהם מתנדבים שהבריאו מסרטן.
השירותים שמפעילה העמותה, לרבות סדנאות, ליווי ותמיכה, מוצעים בתשלום.
תעש מערכות בע"מ היא חברה ישראלית, העוסקת בפיתוח וייצור נשק, תחמושת, טכנולוגיות ומערכות לכוחות היבשה, האוויר, הים והסייבר, ולביטחון המולדת והעורף (HLS).
החברה היא חברה בת של אלביט מערכות, במסגרת חטיבת אלביט מערכות יבשה.
החברה פועלת במספר מתחמים ברחבי מדינת ישראל, ולכל מפעל תחום התמחות ייחודי.
החברה הייתה יחידת סמך במשרד הביטחון, והגיעה לשיא גודלה בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20, והייתה מהחברות הגדולות ביותר בישראל.
בעקבות משבר כספי עברה החברה גלי פיטורים והפרטה, שהביאו לצמצום ניכר בגודלה.
בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 החליטה ממשלת ישראל להעביר את כל התעשיות הביטחוניות מיחידת סמך של משרד הביטחון, לחברה בע"מ.
התעשייה הצבאית הייתה החברה הראשונה שעברה שינוי זה והפכה לחברה ממשלתית.
עד ל-1 בינואר 2016 נודעה החברה בשם התעשייה הצבאית או תעש ובעולם בשם Israel Military Industries (בראשי תיבות: IMI), ובמועד זה שינתה את שמה ל"תעש מערכות".
בנובמבר 2013 אישרה ממשלת ישראל ה-33 את המתווה להפרטת תעש, שחלק ממנה, שהוגדר כאינטרסים הביטחוניים של מדינת ישראל, יופעל במסגרת חברה ממשלתית שתוקם לאחר הפרטה.
במרץ 2018 הוסכם על מכירת החברה לחברת אלביט מערכות, כאשר חלק מהפעילויות, כולל ייצור מערכות הנעה רקטית קלה יישארו בידי המדינה במסגרת חברת תומר חברה ממשלתית.
המכירה לאלביט מערכות הושלמה בנובמבר 2018.
לאורך שנות קיומה עסקה תעש בפיתוח ובייצור מערכות נשק בהתאמה לצרכים המבצעיים של צה"ל.
החברה מפתחת ומייצרת מערכות נשק, פתרונות לחימה וטכנולוגיה ייחודית לצה"ל ולצבאות בעולם.
החברה משקיעה משאבים רבים בתחום המחקר והפיתוח של שדה הקרב העתידי, ומהווה מוקד ידע ממלכתי ומעבדה מתקדמת לניסויים וסימולציות.
מערכות הנשק והלחימה של החברה כוללות רקטות מדויקות למגוון טווחים עד ל-300 ק"מ, משאיות שיגור לרקטות, פגזי טנקים רב תכליתיים, מערכת חץ דורבן להגנה אקטיבית, פצמ"ר מדויק, גשרי סער לטנקים ורק"מ, מערכת שמיים אדומים להגנה על מתחמים ותחמושת לנשק קל בעלת דיוק משופר.
תעש מערכות גם פיתחה ומייצרת מיגון לטנקי המרכבה ולנגמ"ש הנמ"ר.
גם כיום עוסקת החברה בהשבחת רכב קרבי משוריין ובייצור שריון ומערכות מיגון.
בעבר פיתחה וייצרה תעש גם נשק קל אך ב-2005 הופרטה חטיבת הנשק הקל ונהפכה לחברת תעשיות נשק לישראל.
לחברה מפעלים ומתקני פיתוח, ייצור וניסוי ברחבי ישראל.
משרדיה הראשיים של החברה נמצאים ברמת השרון.
התעשייה הצבאית הישראלית נוסדה בשנת 1933, והייתה יצרן הנשק הראשון של כוחות "ההגנה".
המפעל הראשון של תעש הוקם ב-1933 במכון המים בשכונת בורוכוב בגבעתיים.
במפעל זה עובדו הגופים היצוקים של רימוני היד והרובה; מילוי חומר הנפץ וייצור המצתים נעשו בבית פרטי סמוך (החדר הראשון).
במקום הוקם "גן תע"ש" ובו כלי נשק מראשית המדינה ושלט על פעילות המכון.
המקום נמצא ברחוב "השומר" בגבעתיים.
ב-1936 הועברה הפעילות למפעל לעיבוד עורות של האחים לבקוביץ בשכונת מחלול א' על שפת הים בצפון תל אביב, ונקרא "מכון א'".
באותה שנה נוסד גם בית היציקה המרכזי לרימונים ולפצצות מרגמה בנען.
בשנת 1939 מונה ישראל עמיר מפקד ה"הגנה" בגוש הרצליה, למנהל תעש.
עם פרישתו, ב-1940, הקיף תעש שבעה מכונים ו-50 עובדים קבועים.
בתקופתו של עמיר יוצרו 48 מרגמות ו-5,000 פצצות.
המנהל השני, חיים סלבין, הפך את תעש למפעל תעשייתי, המייצר לפי סדרות, שיטות, סטנדרטים, נהלים ותקציבים.
עובדי תעש היו חברי "הגנה", שעבדו בתנאי מחתרת ובסודיות מוחלטת.
בתקופה זו הוחל בייצור התת-מקלע "סטן".
סלבין פרש עקב חילוקי דעות, ובמקומו נתמנה איסר בארי.
ב-1945 נתמנה לתפקיד המנהל יוסף אבידר.
בתקופתו הוקם מכון איילון לייצור כדורי 9 מ"מ.
בשנים 1946–1947 כיהן יוסף יזרעאלי כמנהל התע"ש ואז מונה שוב חיים סלבין, עד להקמת המדינה.
משנת 1945 ובעיקר בשנים 1947–1948, כאשר היה כבר ברור שבפתח עומד עימות צבאי בין המדינה שעתידה לקום לבין מדינות ערב, הורחב היקף הייצור.
מספר העובדים עלה מכ-300 לכ-1000. התעשייה הצבאית ייצרה מוצרים רבים כגון: רימוני יד, פצצות למרגמות בקוטר ו-, מוקשים נגד רכב, מוקשים נגד אדם מרגמות בקוטר ועוד.
חלק מהמוצרים היו עותקים של מוצרים זהים מתוצרת בריטית.
כך למשל המוקש נגד רכב שנקרא "עכביש", היה עותק של המוקש הבריטי מסוג סימן 5. המרגמות בקוטר "2 וכן בקוטר "3, והפצצות לאותן מרגמות גם הן היו עותקים למוצרים בריטים זהים.
חלק מהתחמושת, כגון כדורים ורימונים, סומן באותיות USA שנועדו להטעות את הבריטים, אך משמעותם האמיתית הייתה "אוּנְזֶער שְטִיקְל אָרְבֶּט" (ביידיש: חתיכת עבודה שלנו).
רשימה חלקית של מוצרים שיוצרו עד למלחמת העצמאות
תיאור הפריט שנות ייצור כמות ייצור הערות מוקש נעל נגד אדם 1947–1948 בקופסת עץ מוקש רסס נגד אדם 1947–1948 הפעלה על ידי תייל ממעיד מוקש נגד אדם קופץ מס.
בשנות ה-60 פותחו בין השאר תותח אוויר-אוויר 20 מ"מ ופגזים לתותח זה, פצצות נפל"ם, ופצצות פיצוח המסלולים ששימשו את חיל האוויר הישראלי במבצע מוקד.
בשנים 1972–1990 ניהל מיכאל שור את התעשייה הצבאית.
בעקבות מלחמת יום הכיפורים, שאחת מבעיותיה הייתה מחסור בתחמושת, חל גידול ניכר בפעילות תעש, והיא הפכה לגוף תעשייתי מהגדולים בישראל.
בתקופה זו גדל הייצוא של תע"ש מעשרות מיליוני דולרים לכחצי מיליארד דולר, ופותח תחום הייצור לתעופה האזרחית.
ב-1975 אירע במפעל פיצוץ שגרם ל-32 פצועים ברחבי רמת השרון ולנזק רב לרכוש.
ב-10 במאי 1979 אירעו שני פיצוצים במפעל בהם נהרג עובד ונפצעו 21 מתושבי רמת השרון.
כ-2,000 דירות וחנויות ניזוקו: חזיתות בניינים הושחתו, תריסים קרסו והעיירה הייתה מכוסה ברסיסים.
אספקת החשמל הופסקה ומאות תלמידים ותושבים נכנסו למקלטים.
למחרת התקיימה הפגנת תושבים גדולה בכניסה למפעל בקריאה להעתקת המפעל מהאזור.
תאונה נוספת ארעה ב-1992 במפעל נוף ים.
מקום מדינת ישראל ועד 1990 הייתה תעש יחידת סמך של משרד הביטחון.
בשנת 1990 שונה מעמדה לחברה ממשלתית, ומאז היא נתונה במשבר מתמשך.
"ועדת ואיש", בראשות היועץ הכלכלי למשרד הביטחון, דוד ואיש, הגישה בנובמבר 2001 דוח בדבר מצבה של תעש.
הוועדה הצביעה על הקשיים שנגרמים לחברה מהפסדים של מפעלי הנשק הקל ומהוצאות פרישה של עובדים בעקבות תוכנית ההבראה משנת 1995.
המוצר הראשון שהעניק לתעשייה הצבאית מוניטין בינלאומי הוא תת מקלע עוזי.
לאחר הדגם המקורי הופיעו דגמים נוספים: דגם עם קת מתקפלת, ועוזון – דגם קצר במיוחד.
בהמשך סדרת הנשק הקל הופיע רובה הסער גליל, שמבוסס על הקלשניקוב הרוסי.
הוא נכנס לשימוש בצה"ל בשנת 1973, אך נדחק על ידי הרובה האמריקאי M16 בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20. הרובה החדש של החברה הוא רובה סער בולפפ תבור.
מוצר נוסף של תעש הוא האקדח "יריחו", שמיוצר בעיקר לשוק האזרחי, ונבחר כאקדח השירות של אנשי המשטרה.
בנוסף ייצרה החברה במשך תקופה ארוכה את האקדח החצי-אוטומטי "נשר המדבר", שרשום כפטנט של חברת מגנום לאקדחים.
תת מקלע/רובה סער בולפפ מיקרו-תבור
בפברואר 2003, בעקבות המלצות ועדת ואיש, הסכימו הממשלה ותעש בתיאום עם העובדים על תוכנית ייצוב.
במסגרת התוכנית ננקטו בחברה צעדי ייעול: מכירת מפעלים וסגירתם; פיטורים ופרישה של כ-520 עובדים; הפחתת שכר של כ-10%.
במקביל התחייב האוצר להעניק לתעש סיוע למימון פרישת העובדים והמשך העסקתם של עובדים אחרים.
תוכנית הייצוב לא הצליחה לשפר את תוצאותיה העסקיות של החברה והמשבר נמשך עד כדי קשיים בהעברת תשלומים לספקים, לביטוחי העובדים ולקרנות העובדים.
בשנת 2005 נמכר מפעל הנשק הקל לאיש העסקים סמי קצב, ושמו שונה לתעשיות נשק לישראל.
בינואר 2008 הודיע מנכ"ל תעש למשרד הביטחון, כי המשך האחזקה והשימור של הקווים האסטרטגיים החיוניים למערכת הביטחון בתחום ייצור התחמושת הכבדה מהווה נטל, שהחברה איננה יכולה לשאת בו עוד.
בשנים 2008–2010 נסגרו חלק מקווי הייצור שהוגדרו "חיוניים" בלי שהתקבלה על כך החלטה של מערכת הביטחון.
על פי מבקר המדינה משמעות הדבר היא פגיעה במוכנות לעת חירום.
באפריל 2009 זכתה תעש במכרז להקמת קווי ייצור לפגזי 155 מ"מ בביהר שבהודו בסך 300 מיליון דולר.
באותה שנה נעצר בהודו סודיפטו ג'וש, שהיה הממונה על סחר הנשק עם חברות זרות בחשד לקבלת שוחד משש חברות נשק בהן תעש.
במרץ 2012 החליט משרד ההגנה ההודי לאסור עסקאות עם תעש למשך 10 שנים.
באוגוסט 2011, לאחר שנתיים בהן פעלה החברה ללא יו"ר ובהנחיית רשות החברות הממשלתיות נבחרה ניצה פוזנר לתפקיד וכיהנה בו במשך שנתיים בהן פעלה להפרטת החברה.
בדצמבר 2012 מונה יעקב עמידרור על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליישב את המחלוקות עם משרד הביטחון שעיכבו את ההפרטה, לדברי ניצה פוזנר העיכוב מצדו של משרד הביטחון קשור בחטיבת גבעון העוסקת בהנעה רקטית והנחשבת ל"נכס אסטרטגי".
ב-2016 שינתה התעשייה הצבאית את שמה ומתגה את עצמה מחדש כתעש מערכות .
בשנת 2016 צבר ההזמנות של החברה עמד על 8 מיליארד שקל ומכירותיה של החברה הסתכמו ב-2.1 מיליארד שקל.
60% ממכירות תעש הופנו ליצוא, 80% ממוצריה היו תוצר של הפיתוח שלה ו־30% מפעילותה היו שירותי מחקר ופיתוח למפעלים זרים.
תעש הפסידה ברציפות מאז הפכה מיחידת סמך לחברה עצמאית.
אך בשנת 2016, עברה תעש מערכות לראשונה לרווח תפעולי של 17 מיליון שקל.
בשנת 2017 עברה החברה לרווח נקי שהסתכם ב-12 מיליון שקל ממכירות של 2.3 מיליארד שקל.
בתחילת חודש יולי 2017 זכתה החברה בפרס ביטחון ישראל, שהוענק לנציגתה – ראש מנהלת הנעה בתעש מערכות, על חלקה בפיתוח מערכת החץ 3 יחד עם תעשיות נוספות בפרויקט בהובלת התעשייה האווירית.
הפרטת החברה ומכירתה לאלביט מערכות
כחלק מכך התחייב משרד הביטחון לרכוש מתעש תוצרת בסך של 550 מיליון ש"ח לפחות בכל שנה למשך 5 שנים.
בינואר 2017 הודיע משרד הביטחון שירכוש מתעש מערכות תחמושת בהיקף של 1.75 מיליארד ש"ח עד לשנת 2025. בהודעת המשרד נאמר כי הרכש יאפשר לצה"ל להשלים את חידוש המלאים שהחל לאחר מבצע צוק איתן ויתמוך בתוכנית האימונים של צה"ל לעשר השנים הקרובות כחלק מתר"ש גדעון.
לקראת הפרטת החברה ניתן צו, בהתאם לחוק החברות הממשלתיות, הקובע שלמדינה אינטרסים חיוניים בחברה, ובהתאם לכך חלות הגבלות רבות על פעילותה גם לאחר ההפרטה, והעברת השליטה בה מצריכה היתר משרי הממשלה.