tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יגואר B99 היא מכונית קונספט בתצורת מכונית סלון, בעלת הנעה היברידית, 4 דלתות, אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר הבריטית בשנת 2011.
דגמי "יגואר B99" הוצגו לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית בז'נבה (Geneva Motor Show) בשנת 2011.
יגואר B99 GT (מכונית מרוץ)
יגואר XKSS היא מכונית ספורט במרכב רודסטר מבית יגואר.
הדגם יוצר משנת 1957 ויוצרו ממנו 16 יחידות.
יגואר חזרה לייצר את דגם ה"יגואר XKSS" בשנת 2016.
דגם ה"יגואר XKSS" מבוסס על דגם "Jaguar D-Type".
יגואר Mark X היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר בין השנים 1961–1970.
סך הכול יוצרו 24,282 יחידות.
ייצור דגמי "יגואר Mark X"
יגואר Mark V היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר אשר יוצרה בין השנים 1948–1951.
מנוע 2.6 ליטר - 29 יחידות, דגם קבריולה
מנוע 3.5 ליטר - 972 יחידות, דגם קבריולה
יגואר E-Type היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1961–1975.
בין השנים 1963-1964 יוצרו 12 יחידות מדגם "יגואר E-Type" כמכוניות מרוץ.
2 דלתות - קופה (דגם המוגדר "Fastback", דור ראשון ודור שני)
2 דלתות - קופה (2+2) (דגם המוגדר "Fastback", דור ראשון ודור שני)
2 דלתות - קבריולה (דור ראשון, דור שני, דור שלישי)
יגואר XJR-9 היא מכונית מרוץ מתוצרת יצרנית הרכב יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1988–1989 עבור FIA Group C בשיתוף International Motor Sports Association כדי להתחרות במרוץ 24 השעות של דייטונה.
דגם ה"יגואר XJR-9" נבנה בשיתוף חברת הנדסת מכוניות המרוץ Tom Walkinshaw Racing (TWR).
במרוץ 24 השעות של לה מאן ניצחה XJR-9 במשך 6 מרוצים.
גוף הדגם בנוי מסיבי פחם
שלדת הדגם בנויה מיציקת סיבי פחם ביחד עם קוולאר
השעיה אחורית: מגנזיום uprights, סליל טיטניום מעל dampers
יגואר S-Type היא מכונית סלון, 5 מושבים, מתוצרת יגואר שיוצרה בבריטניה בין השנים 1963–1968.
מדגם "יגואר S-Type" נפח מנוע 3.4 ליטר יוצרו 9,928 יחידות.
מדגם "יגואר S-Type" נפח מנוע 3.8 ליטר יוצרו 15,056 יחידות.
13.9 שניות בין מהירות 0-97 קמ"ש (דגם 3.4 ליטר תמסורת ידנית + אוברדרייב)
10.3 שניות בין מהירות 0-97 קמ"ש (דגם 3.8 ליטר תמסורת ידנית + אוברדרייב)
יגואר C-X75 היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט, 2 דלתות קופה, המאופיינת על ידי 2 סוגי מנועים המופעלים במשולב: מנוע בעל הנעה חשמלית (4 מנועים) ו-2 מנועים טורבינה (מנוע דיזל) המונעים על ידי טורבינת גז.
דגם ה"יגואר C-X75" מוגדר כמכונית-על.
יגואר C-X75 הוא רכב היברידי חשמלי, 2 מושבים, מכונית קונספט, המיוצר על ידי יגואר בשיתוף עם "פורמולה אחת" צוות וויליאמס F1 (Williams Grand Prix Engineering).
דגם ה"יגואר C-X75" מייצר 778 כ"ס באמצעות ארבעה מנועים חשמליים "YASA", כשלכל אחד מהם כונן אחד מארבעת הגלגלים.
הסוללות המניעות את המנועים הללו נטענות באמצעות שתי טורבינות גז זעירות דיזל במקום מנוע קונבנציונלי בעל ארבע פעימות.
עד 250 מכוניות היו מתוכננות להיבנות בשותפות עם צוות פורמולה 1 וויליאמס F1 .
עד גרסת הייצור היה צפוי להיות כל טווח חשמלי של 50 ק"מ (31 מייל).
בדצמבר 2012 הודיעה יצרנית הרכב על ביטול הייצור עקב המשבר הכלכלי העולמי המתמשך.
דגם ה"יגואר C-X75" הוצג בסרט ספקטר הסרט ה-24 של ג'יימס בונד.
המנגנון מופעל על ידי ארבעה מנועים חשמליים - אחד לכל גלגל - המייצרים 780 כ"ס (582 קילוואט) כל מנוע שוקל 50 ק"ג.
טורבינות הגז מיקרו של "Bladon Jets" תייצר מספיק חשמל כדי להרחיב את טווח המכונית ל 900 ק"מ תוך ייצור 28 גרם של פחמן דו-חמצני לקילומטר על מחזור הבדיקה של האיחוד האירופי.
כאשר הרכב פועל רק על כוח הסוללה, ל"יגואר C-X75" יש טווח חשמלי של 110 ק"מ (68 מייל).
מבנה הכנפון האחורי ועיצוב אווירודינמי ייעודי של תחתית הרכב יוצרים במהירות של 320 קמ"ש כוח הצמדה של כ- 200 ק"ג
מערכות בקרת יציבות אקטיביות המשפרות את היציבות הכיוונית במהירויות גבוהות
הנעה לכל 4 הגלגלים (PHEV)
יגואר E-PACE הוא דגם של קרוסאובר מפואר וקומפקטי, 5 מושבים, בעל הנעה כפולה 4x4, מתוצרת יצרן רכבי היוקרה הבריטי יגואר אשר מיוצר מ-13 ביולי 2017.
דגם ה-"יגואר E-PACE" הוצג לראשונה בתערוכת הרכב של דטרויט ("Salone dell'automobile di Detroit" ) בשנת 2016.
דגמי ""יגואר E-PACE"" מיוצרים באוסטריה ובסין.
"יגואר" מתכנן לייצר 100,000 יחידות מדגם ה- "יגואר E-PACE".
ה"יגואר E-PACE" חולק שלדה עם דגמי ריינג' רובר איווק ולנד רובר דיסקברי ספורט, את המאפיינים העיצוביים הספורטיביים שלו הוא לוקח מה-יגואר F-Type.
הרכב מצויד במנוע דיזל או מנוע בנזין.
בישראל משווק הרכב רק בגרסה אחת בעלת מנוע 2 ליטר טורבו.
יגואר אירופאי (שם מדעי: Panthera gombaszoegensis) הוא מין של חתול גדול דומה ליגואר שבעבר היה תת-מין שלו שחי באירופה בתקופת הפליסטוקן.
מאובניו תוארכו ללפני 1.9-0.4 מיליון שנה מהיום והתגלו בגרמניה, איטליה, צרפת, בריטניה, ספרד, הולנד וגיאורגיה ואולי גם במערב אסיה, באזור הקווקז.
יגואר קדום זה היה מעט גדול מהיגואר המודרני עם משקל של 90-210 ק"ג וממוצע 130 ק"ג.
הוא היה בעל שיניים טוחנות קצרות וקהות מעט יותר בשתי הלסתות.
יגואר זה אולי התפתח ממיני פנתר אחרים ממוצא אפריקני כמו האריה או הנמר וחי לצד מיני פנתרים קדומים כמו אריה המערות האירופי ומיני פנתרים קדומים.
לא השתמרה פרווה שלו אך מקום חיותו המיוער התאים לדגמי חברבורות כמו של יגואר חי.
בנוסף ממצאים מראים שהוא חי בקרבת מקווי מים כמו היגואר המודרני.
הוא היה טורף סוליטרי שניזון מפרסתנים גדולים ששכנו באירופה.
הממצאים האחרונים ליגואר זה התאבנו לפני 400,000 שנה כך שהוא נכחד עוד לפני עידן הקרח.
לא ברור האם חי לצד האדם הקדמון.
ייתכן שפנתרים דומים כמו פנתר סכרדר או אריה טוסקני מבוטלים וכנראה שייכים למין זה.
יגון משולל זכויות הוא מונח המתאר עצב שהחברה אינה מכירה בו.
דוגמאות לאירועים שהובילו לסוג כזה של עצב הן מותו של חבר, אובדן חיית מחמד, טראומה במשפחה בדור הקודם, אובדן של בית או מקום מגורים, במיוחד במקרה של ילדים, שברוב המקרים אין להם שליטה במצבים כאלו, ואלו שמטפלים בהם אינם מסוגלים לשים לב לצערם או להבין אותו.
ילדים של אנשי צבא בארצות הברית המשנים מקום מגורים לעיתים קרובות.
היריון שנפסק עקב הפלה טבעית או יזומה, העברת ילד לאימוץ, אובדן האם הביולוגית של ילד מאומץ, מותו של אדם אהוב בנסיבות שהחברה לא מקבלת אותם, למשל התאבדות, או מותו של ידוען.
אירועים מסוימים הקשורים לסטיגמה חברתית יכולים גם הם לגרום יגון משולל זכויות.
פרידה, או ניתוק של רומן חשאי (כלומר יחסים מחוץ לנישואין), ניתוח פלסטי שהשתבש, אבחון זיהום המועבר במגע מיני, פיטורים וכו' הם דוגמאות מובהקות.
סוגים מסורתיים של יגון זוכים כן להכרה, אפילו במקרים של דרך חיים פחות קונבנציונלית, אבל אין כמעט מערכות תמיכה, טקסים, מסורות, או אפילו חופש המיועד לאבל, לאלו שחווים יגון משולל זכויות.
אפילו צורות מוכרות מאוד של יגון יכולות להפך למשוללות זכויות, כאשר חברים ובני משפחה, בעלי כוונות טובות מנסים להציב מגבלת זמן על זכותו של השכול להתאבל.
למשל, הצורך להסדיר את עניין האבל ולחזור לשגרת עבודה השפיעו קשה על תהליך האבל של קורבנות הפיגוע באוקלהומה סיטי, כך לפי החוקר האמריקני אדוארד ליננטל.
האבל על ילדים שנפטרו הוגדר מחדש כהפרעת דחק פוסט-טראומטית אם ההורים לא "התגברו" על האובדן תוך שבועיים.
אובדן הוא אחת הסיבות העיקריות ליגון, ואף על פי שלרוב הוא נתפס כתגובה נורמלית, ישנם מקרים שהוא נשלל.
דוגמאות אחדות בהם היגון עלול להפוך למשולל זכויות, הן: אובדן נכד, בן / בת זוג לשעבר, אח או אחות, או ילד/ה מאומץ.
אובדן נכד יכול להיות קשה ביותר עבור סבא וסבתא, אך האבל שלהם משולל זכויות כיוון שהם אינם חלק מהמשפחה הגרעינית.
תשומת לב ותמיכה ניתנות להורי הילד ואחיו, אך האבל של הסבא והסבתא הוא כפול כיוון שהם אינם מתאבלים רק על אובדן נכדתם, אלא גם אבלים על ילדיהם הבוגרים שאיבדו את ילדם.
תופעה זו מכונה על ידי דוידסון "צער כפול" והיא מסבירה כי תופעה זאת מקשה עוד יותר על השכול.
אובדן בן / בת זוג לשעבר הוא משולל זכויות כיוון שבזמן האסון לא היה קשר מתמשך בין בני הזוג לשעבר.
אבל אף על פי שהנישואין הסתיימו, הקשר בין בני הזוג לא נגמר, ויש להם קשרים אשר יישארו לעד כמו: ילדים משותפים, חברויות הדדיות וקשרים כלכליים.
מחקרים מצאו כי זוגות שמעולם לא פתרו את הסכסוכים ביניהם חוו יגון הרבה יותר עמוק מאשר אלו שעבדו על היחסים לאחר שהסתיימו.
האבלים חווים רגשות אשמה ומחשבות של "מה היה קורה אילו", בדומה לאלו של אלמנות.
יגון על אובדן ילד כתוצאה ממסירה לאימוץ הוא לעיתים קרובות משולל זכויות כיוון שההחלטה לוותר עליו נעשתה מבחירה, וכתוצאה מזה החברה אינה מכירה באבל.
לאמהות הביולוגיות אין תמיכה, ומצופה מהן להמשיך הלאה ולהעמיד פנים שהילד איננו קיים.
אמהות ביולוגיות רבות חוות רגשות חרטה ויש להן מחשבות של מה היה קורה אילו, או של איחוד מחדש עם הילד.
סוגים רבים של מערכות יחסים אינם זוכים ללגיטימציה על ידי החברה, ולכן כאשר בן/בת זוג במערכת היחסים נפטר/ת, ייתכן שנשללת הזכות ליגון ממי שנשאר.
לדוגמה, בעקבות מותו של בן זוג במערכת יחסים הומוסקסואלית ייתכן שהחברה תתן קדימות למשפחתו הגרעינית, תוך רמיסת משמעות הקשר והאובדן עבור בן הזוג האבל (McNutt & Yakushko, 2013).
דוגמה נוספת יכולה להיות מותו של בן זוג שעבר, אדם שהאבל בעבר היה נשוי אליו, אך בסופו של דבר התגרש.
אבדן מסוג זה אינו מקבל בדרך כלל את אותה הכרה כמו מותו של בן הזוג הנוכחי.
סוג נוסף היא מערכת יחסים בה המתאבל והאדם שנפטר לא היו בהכרח בקשר אישי הדוק: למשל עמיתים לעבודה, יחסי רופא ואחות עם המטופלים שלהם, או אפילו אנשים שהמתאבל אינו מכיר באופן אישי, כמו ידוענים.
מערכות יחסים שנוצרו באופן מקוון לרוב אינן מוכרות או מקבלות תוקף חברתי.
דוגמאות לכך הן למשל חברויות שהתפתחו כתוצאה ממשחקים מקוונים, או מהכרות במדיה החברתית.
אף על פי כן כאשר חבר אינטרנטי נפטר, החברו שנותר אחריו יחווה לעיתים קרובות יגון משולל זכויות(Doka, 1989).
קיימים מודלים רבים להתמודדות עם יגון.
מודל קובלר-רוס מתאר את תהליך האבל כמורכב מחמישה שלבים: הכחשה, כעס, מיקוח, דיכאון וקבלה.
במילים אחרות, כדי להתחיל להתאבל צריך תחילה לאשר את האובדן, ואז להביע רגש.
לאחר מכן על המתאבל לקבל את האובדן ולהסתגל לשינוי שהמוות, או האובדן, הביא לחייו.
במהלך השנים חל שינוי בהתייחסות לאבל והתרחקות מתאורית השלבים שמביאים ל"ריפוי" או "סגירת מעגל".
כיום יש הבנה שהיגון היא חויה הרבה יותר מורכבת ומגוונת (האגודה הפסיכולוגית האוסטרלית, 2016).
מודלים כמו משימות האבל של Worden ומודל התהליך הכפול מציעים מסגרות להתמודדות עם יגון באופן שמחזק את המודעות העצמית של המתאבל/ת (האגודה הפסיכולוגית האוסטרלית, 2016).
ביגון משולל זכויות ישנם סיבוכים שלא תמיד קיימים בתהליכי אבל אחרים.
ראשית, לרוב קיימות תגובות חזקות למוות או לאובדן.
לדוגמה, האדם האבל יכול להפוך מדוכא יותר או זועם בגלל חוסר האפשרות לבטא את יגונו באופן מלא.
שנית, יגון משולל זכויות משמעותו שהחברה אינה מזהה את המוות או האובדן, ולכן, האדם האבל אינו זוכה לתמיכה חברתית חזקה ועלול להיות מבודד.
מכיוון שליגון משולל זכויות אין בהגדרה לגיטימציה חברתית, ייתכן שלמתאבל לא תהיה גישה לטקסים, או אפשרות לבטא את מחשבותיו ורגשותיו בצורה אחרת.
חשוב שאלו שתומכים במי שחווה יגון משולל זכויות יכירו באבלו ויתנו תוקף לאובדן.
יגואר XK140 היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1954–1957 בבריטניה.
"C-Type Head MC" (בארצות הברית, דגם קופה).
תצורות: 2 דלתות קבריולה רודסטר, 2 דלתות קופה.
מנוע קדמי, מנוע בנזין, הנעה אחורית
יגואר XK150 היא מכונית ספורט מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1957–1961 בבריטניה.
תצורות: 2-3 מושבים קבריולה, 2-3 מושבים קופה 2 מושבים רודסטר.
מנוע קדמי, מנוע בנזין, הנעה אחורית.
יגואר Mark 1 היא מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר אשר יוצרה בין השנים 1955 – 1959 בבריטניה.
מנוע בנזין קדמי, הנעה אחורית.
מתלים: המתלה הקדמי היה עצמאי עם עצם עצה כפולה, קפיצי סליל ומוט נגד גלגלים.
מסגרת העזר של הקצה הקדמי קבועה לגוף באמצעות תומכי גומי.
הציר האחורי של הציר הקשיח היה קפיצי עלים, עצמות עצה ומוט פנהרד ("Panhard rod" ).
עם ההשקה התקין ה"יגואר Mark 1" בלמי תוף של 283 מ"מ, אך בסוף שנת 1957 הופיעו בלמי דיסק ארבעה גלגלים, אשר היו פורצי דרך באותה תקופה, כאופציה.
יגואר Mark IX היא מכונית סלון מפוארת מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1959 – 1961 בבריטניה.
קיבולת מכל דלק: 77 ליטר.
יגואר Mark VIII היא מכונית סלון מפוארת מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1956 – 1958 בבריטניה.
מנוע בנזין קדמי-אורכי, מנוע קירור מים, הנעה אחורית.
קיבולת מכל דלק: 77.3 ליטר.
יגואר Mark VII היא מכונית סלון מפוארת מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר, אשר יוצרה בין השנים 1950 – 1956 בבריטניה.
מעגל סיבוב מלא - 11 מטר
יגואר Mark IV הם 3 סדרות של מכוניות סלון מתוצרת יצרנית הרכב "SS Cars" (שם מלא: "S.
Cars Limited") אשר יוצרו בין השנים 1935–1949.
בשנת 1945 הפכה ליגואר ובין השנים 1945–1949 יוצרו על ידי יצרנית רכבי היוקרה הבריטית יגואר.
סדרות "יגואר Mark IV" יוצרו בין השנים 1949 – 1935 בבריטניה.
4-5 מושבים (דגמי 4 דלתות סדאן).
מנוע קדמי-אורכי, מנוע קירור מים
יגואר S-Type (1999) ) היא מכונית סלון, 5 מושבים, מתוצרת יגואר שיוצרה בבריטניה בין השנים 1999–2007 (משנת הדגם 2000) בבריטניה.
4 דלתות סלון בתצורה נוצ'בק ("Notchback" )
קיבולת מכל דלק: 69.5 ליטר
תאוצות דגמי "יגואר S-Type" (1999)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 8.6 שניות (מנוע בנזין 2.5 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית – 5 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 9.9 שניות (מנוע בנזין 2.5 ליטר משודך לתיבת הילוכים אוטומטית – 6 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 8.5 שניות (מנוע בנזין 2.7 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית – 6 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 8.6 שניות (מנוע דיזל 2.7 ליטר משודך לתיבת הילוכים אוטומטית – 6 מהירויות)
תאותה בין 0–97 קמ"ש היא 6.9 שניות (מנוע בנזין 3.0 ליטר משודך לתיבת הילוכים ידנית – 5 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 6.9 שניות (מנוע בנזין 3.0 ליטר משודך לתיבת הילוכים אוטומטית – 6 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 6.5 שניות (מנוע בנזין 4.2 ליטר המפיק 286 כ"ס, משודך לתיבת הילוכים אוטומטית – 6 מהירויות)
תאוצה בין 0–97 קמ"ש היא 5.3 שניות (מנוע בנזין, מגדש טורבו 4.2 ליטר המפיק 394 כ"ס, משודך לתיבת הילוכים אוטומטית – 6 מהירויות)
יגואר XK180 היא מכונית קונספט בתצורה מכונית ספורט רודסטר בעלת 2 מושבים, מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר הוצגה בשנת 1999 בבריטניה.
"יגואר XK180" נבנתה כדי לחגוג את יום השנה ה-50 לייצור יגואר XK120.
"יגואר XK180" הוצגה לראשונה בתערוכת הרכב של פריז בשנת 1998.
תמסורת אוטומטית - 5 מהירויות מתוצרת מרצדס-בנץ.
חבילת הטיפול ששימשה ב"יגואר XK180" הייתה CATS (Computer Active Technology Suspension), אשר שימשה גם ב"יגואר XK-R" .
שיפורים אלה כללו הגדרות יחידת בקרה אלקטרוניות מתוקנות והגדרות בולם מתוקנות לטיפול מתוח ודינמי כמו גם קפיצים משודרגים להגברת נוקשות הגלגול.
החבילה כללה גם יחס משתנה מחודש, ומערכת היגוי רגישה למהירות.
המתלה של דגם ה"יגואר XK180" מבוסס על זה של ה-"יגואר XKR", עם בולמי אלומיניום בסגנון מרוץ המשולבים ביחידות קפיצים / בולמים.
יגואר C-XF היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר הוצגה בשנת 2007.
ה"יגואר C-XF" מציג את כיוון העיצוב החדש של המותג בעתיד.
"יגואר C-XF" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבינלאומית של גרמניה הנערכת פרנקפורט ("International Motor Show Germany" ) בסתיו 2007.
דגם "יגואר C-XF" הוצגה בתערוכת הרכב של דטרויט בשנת 2007 עם גרסת ההפקה של הדגם שהוכרזה בסתיו 2007 בתערוכת פרנקפורט.
מנוע: מנוע קדמי, מנוע בנזין, הנעה אחורית, מגדש טורבו.
ה"יגואר C-XF" מציג גם כמה טכנולוגיות חדשות, כולל טכנולוגיה שנקראת JaguarSense המאפשרת להפעיל פונקציות מסוימות בתא הנהג עם תנועת יד במקום בלחיצת כפתור.
פנים הרכב מואר בתאורה מתקדמת המאירה את תא הנוסעים בכחול חשמלי בעת התנעת הרכב.
בדגם "יגואר C-XF" הותקנה מערכת שמע מתוצרת Bowers & Wilkins .
יגואר R-D6 היא מכונית קונספט בתצורה מכונית סלון קומפקטית מתוצרת יצרנית רכבי היוקרה יגואר, אשר הוצגה בשנת 2003
"יגואר R-D6" הוצגה לראשונה בתערוכת המכוניות הבין-לאומית של גרמניה ("International Motor Show Germany" ) בפרנקפורט בשנת 2003.
5 דלתות הצ'בק, דלתות אחוריות "דלתות התאבדות" שיוצרו בטכנולוגיה של דגם מאזדה RX-8 מתוצרת יצרנית הרכב היפנית מאזדה שהייתה בשליטת קונצרן הרכב פורד.
דלת אחורית תלויה בצד ימין .
מנוע: פותח בשיתוף פעולה עם יצרנית הרכב הצרפתית פיג'ו לדגם יגואר S-Type (1999), מנוע קדמי, מנוע דיזל 2.7 ליטר, הנעה אחורית, מגדש טורבו כפול.
פנים הדגם: יגואר נקטה בגישת "פחות זה יותר" עם מעט מאוד פקדים כדי ליצור פריסה מינימליסטית שמשלבת יפה רמזים מודרניים ורטרו עם שילוב של אלומיניום ועץ.
תאורת סביבה אדומה נוספה כדי ליצור אווירה נעימה ויגואר עשתה שימוש נדיב בעור כדי להרכיב תא נוסעים יוקרתי.
יגואר C-X16 היא מכונית קונספט בתצורת מכונית ספורט קופה, בעלת הנעה היברידית, אשר הוצגה על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר
"יגואר C-X16" הוצגה לראשונה ב-13 בספטמבר 2011 בתערוכת המכוניות הבין-לאומית הגרמנית בפרנקפורט
תפוקת 2 המנועים (מנוע בנזין + מנוע חשמלי): 467 כ"ס
יגואר C-X17 היא מכונית קונספט בתצורת קרוסאובר מהודר המשלב מאפיינים של SUV אשר הוצג על ידי יצרנית הרכב המהודר יגואר בשנת 2013.
"יגואר C-X17" היה הקרוסאובר הראשון של "יגואר".
"יגואר C-X17" הוצגה לראשונה בשנת 2013 בתערוכת המכוניות הבין-לאומית הגרמנית בפרנקפורט.
יגואר XE היא מכונית מנהלים יוקרתית שמיוצרת על ידי יגואר משנת 2015. היא הוצגה בתערוכת הרכב של פריז באוקטובר 2014, והגיעה לישראל בשנת 2015.
היגואר XE כוללת מנוע בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים המספק כ-200 כוחות סוס ב-5,500 סיבובים לדקה.
תיבת ההילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 7.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 237 קילומטרים לשעה.
בשנת 2019 עברה היגואר XE מתיחת פנים, שכללה הוספת טכנולוגיות חדשות לפנים המכונית אך המנוע נשאר אותו מנוע מלפני מתיחת הפנים.
המתיחת פנים הגיעה לישראל בשנת 2019.
בשנת 2021 יגואר הציגה עדכון טכנולוגי ל-XE, שכלל הוספת טכנולוגיות חדשות לפנים המכונית ומנוע טורבו דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטרים בהספק של 250 כוחות סוס או 300 כוחות סוס.
תיבת ההילוכים היא אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
המכונית מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.7 שניות או 5.9 שניות.
יגואר I-פייס היא מכונית חשמלית במרכב קרוסאובר קופה בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי יגואר משנת 2018. היא הוצגה במרץ 2018, והגיעה לישראל ביולי 2018. בנובמבר 2016 הציגה יגואר בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס את דגם הקונספט המקדים.
ה-I-פייס נבחרה למכונית השנה באירופה לשנת 2019, וגם ל"אוטו השנה" בישראל לשנת 2019 על ידי מגזין אוטו.
במבחן הבטיחות ה-I-פייס קיבלה חמישה כוכבי בטיחות מתוך חמישה.
ה-I-פייס כוללת שני מנועים חשמליים המספקים כ-400 כוחות סוס ומומנט מרבי של 69.8 קילוגרמים, סוללת ליתיום יון בקיבולת 90 קילוואט שעה המספקת טווח נסיעה חשמלי של 470 קילומטרים.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קמ"ש בתוך 4.8 שניות ומגיעה למהירות מרבית מוגבלת אלקטרונית של 200 קמ"ש.
את ה-I-פייס ניתן לטעון בעזרת שני מטענים: האחד בהספק של 6.7 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-80 אחוז בתוך 10 שעות ומ-0 ל-100 אחוז בתוך 13 שעות, והמטען השני בהספק 25 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-80 אחוז בתוך 4 שעות (את המטען השני ניתן לקבל בתוספת של 30,000 שקלים).
ה-I-פייס קיבל הרבה פרסי תעשייה ונבחר על ידי הרבה מגזינים ל"מכונית השנה" ו"למכונית החשמלית הטובה ביותר".
להלן נתוני המכירות של ה-I-פייס בישראל, ארצות הברית ואירופה.
יגואר F-פייס היא מכונית במרכב קרוסאובר בעלת חמישה מקומות, שמיוצרת על ידי יגואר משנת 2016. היא הוצגה בתערוכת הרכב הבינלאומית של פרנקפורט בספטמבר 2015 והגיעה לישראל ביולי 2016. בספטמבר 2013 הציגה יגואר את דגם הקונספט המקדים בשם יגואר C-X17.
היגואר F-פייס שבר שיא עולמי בכך שביצע לופ של 360 מעלות.
היגואר F-פייס קיבל במבחן הבטיחות חמישה כוכבים מתוך חמישה.
מנוע דיזל I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר טורבו המספק כ-180 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה.
מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 8.7 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 208 קילומטרים לשעה.
מנוע דיזל V6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר טורבו המספק כ-300 כוחות סוס ב-4,000 סיבובים לדקה.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 6.2 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 241 קילומטרים לשעה.
היצע מנועי הבנזין כולל מנוע טורבו בנזין I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר המספק כ-340 או 400 כוחות סוס עם מערכת מיקרו היברידית בקיבולת 48 וואט העוזרת למנוע בתאוצה, ומנוע טורבו בנזין I4 צילנדרים בנפח 2.0 ליטר המספק כ-250 כוחות סוס.
למנועי הבנזין תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
מנוע ה-2.0 ליטר מאיץ מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 7.3 שניות ומגיע למהירות מרבית של 217 קילומטרים לשעה.
היצע מנועי הדיזל כולל שני מנועי 2.0 ליטר טורבו עם מערכת מיקרו-היברידית בקיבולת 48 וואט בהספקים של 163 כוחות סוס או 204 כוחות סוס, ומנוע טורבו דיזל I6 צילנדרים בנפח 3.0 ליטר המספק כ-300 כוחות סוס עם או בלי מערכת מיקרו-היברידית.
למנועי הדיזל תיבת הילוכים אוטומטית בעלת שמונה הילוכים.
יגואר F-פייס SVR היא גרסת הביצועים הגבוהים לגרסה הבסיסית שהוצגה באפריל 2018. היא עוצבה בעיצוב המעניק לה מראה ספורטיבי, הכולל גם שיפורים במתלים, במערכת ההיגוי וגלגלים בקוטר 22 אינץ'.
היא כוללת מנוע בנזין V8 צילנדרים בנפח 5.0 ליטרים עם מגדש-על המספק כ-550 כוחות סוס ומומנט מרבי של 69.3 קילוגרמים.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.3 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 283 קילומטרים לשעה.
בדצמבר 2020 הציגה יגואר את מתיחת הפנים ל-F-פייס SVR, הכוללת העלאת המומנט ל-71.3 (תוספת של 2 קילוגרמים) והאצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 4.0 שניות במקום 4.3 שניות ומהירות של 286 קילומטרים לשעה במקום 283 קילומטרים לשעה בדגם היוצא.
עם מתיחת הפנים עיצבה מחדש יגואר את תא הנוסעים המזכיר כרגע שילוב של ספורט ויוקרה, הכולל לוח מחוונים דיגיטלי בקוטר 12.3 אינץ' ומסך מגע בקוטר 11.4 אינץ'.
בספטמבר 2020 הציגה יגואר בתערוכת הרכב במונטריאול את מתיחת הפנים ל-F-פייס.
יגואר עיצבה מחדש את תא הנוסעים המשלב יוקרה וספורט, הכולל גם ידית הילוכים קטנה, מסך מגע מרכזי בקוטר 11.4 אינץ', מערכת מולטימדיה בקוטר 12.3 אינץ' ללוח המחוונים וגלגל הגה חדש המציג כפתורי מגע במקום כפתורים מכניים.
המנוע השישי נמצא בגרסה היברידית פלאג-אין.
את הסוללה ניתן לטעון במטען מהיר בקיבולת 32 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-80 בתוך חצי שעה, או במטען ביתי בקיבולת 7 קילוואט המטעין את הסוללה מ-0 ל-8 בתוך שעה ו-40 דקות.
היא מאיצה מ-0 ל-100 קילומטרים לשעה בתוך 5.0 שניות ומגיעה למהירות מרבית של 240 קילומטרים לשעה.
יָגֵל הוא מושב במחוז המרכז בישראל ליד העיר לוד וליד נמל התעופה בן-גוריון השייך למועצה אזורית שדות דן.
המושב תחום מצפון וממזרח על ידי כביש 1, ממערבו מושב אחיעזר ומדרומו המושב זיתן.
יגל נמצאת כ-40 מ' מעל פני הים.
המושב נקרא בתחילה לוד ב'.
היישוב נוסד ביום י"ב בתמוז ה'תש"י -27 ביוני 1950 על ידי עולים מעיראק.
בשנים הראשונות סבל המושב מקשיים רבים ורוב מייסדיו, עולים מעיראק, עזבוהו.
בשנת 1955 נותרו במושב כ-15 משפחות מעולי עיראק ואליהם הצטרפו כ-40 משפחות מצפון אפריקה, בעיקר מרוקו.
בשנת 1957 התגוררו במושב 68 משפחות.
בין המתיישבים לבין הסוכנות היהודית פרץ סכסוך על רקע בחירתם של המתיישבים לשווק חלק מתוצרתם שלא דרך תנובה כדי לקבל מחירים גבוהים יותר.
הסוכנות היהודית התנגדה לכך בגלל שההתחייבות לשווק דרך תנובה נכללה בהסכם הלוואה שנתקבל מהסוכנות.
הנושא הגיע לדיון בכנסת לאחר שעלו טענות שמדובר בניסיון פסול של הסוכנות לקדם את תנובה על חשבון משווקים אחרים.
עד שנת 1962 התקדם המושב יפה.
אולם בעקבות ההצלחה ניסו המתיישבים להתרחב מהר מדי, שקעו בחובות וכמחצית המשפחות הגיעו לפשיטת רגל.
בשנת 1964 שוב עלה המושב לכותרות לאחר שהתיישבו בו כ-15 משפחות של אריסים ערבים.
בשנים 1967-1966 הופקעו כ-1500 דונם מאדמות המושב לצורך הרחבת נמל התעופה בן-גוריון.
בתחומי המושב - חורבה גדולה מן התקופה הביזנטית ששמה בערבית ח'רבת א-סבתרי.
המקום שימש כאתר קרבות ב"מבצע דני" במלחמת העצמאות, ומכאן שמו העברי - גבעת דני.
האישים באים קשורים למושב יגל:
חיים אברהם - היה סופר ילדים ומשורר ישראלי, אביו של החייל החטוף בני אברהם.
לירן שטראובר - כדורגלן עבר ישראלי.
הראל דדון - כדורסלן ישראלי.
המוזיקאים מרינה מקסימיליאן וגיא מנטש עברו למושב יגל מאז 2019.
יגרמייסטר הוא ליקר עשבי תיבול גרמני מריר מסוג דיז'סטיף (ליקר ל"עיכול" לאחר ארוחה).
משמעות המילה הגרמנית "Jägermeister" היא "אמן הציד".
הלוגו שמצויר על בקבוק היגרמייסטר: ראש של אייל כשבין קרניו צלב זוהר, משמעותו מיוחסת לסיפורו של הוברטוס, קדוש נוצרי מהמאה השביעית שיצא לצוד, כיוון את נשקו לעבר אייל ואז ראה צלב בין קרניו.
בראש התווית של בקבוק היגרמייסטר, נמצא דקלום שנכתב על ידי אוטו פון ריזנטל (1848):
החברה לייצור המשקה הוקמה ב-1878 על ידי וילהלם מאסט.
פיתוח המשקה החל בשנת 1934. הוא הושק לשוק הגרמני ב-1935 ונעשה פופולרי.
הליקר מיוצר מכ-56 עשבי תיבול שונים וכן מפירות יער.
השימוש המקורי למשקה היה רפואי והוא שימש לטיפול ביתי בקשת רחבה של בעיות; שיעול, כאבי ראש וכאבי בטן.
על אף שכיום הוא מוגדר בעיקר כליקר, רבים עדיין רואים בו כתרופה ומשתמשים בו לטיפול בבעיות שונות.
שימוש נוסף עבור המשקה הוא להדברת מזיקים.
מזיגת הליקר בקרבת הבית אמורה למשוך את הזבובים והצרעות, אל הריח המתוק של הליקר וריכוז האלכוהול הגבוה במשקה מתרכז בדמם וגורם למותם.
בתחילת שנות השבעים, החלו לשווק את המשקה ב-50 מדינות נוספות, וכיום הוא פופולרי בעולם.
יגור טימורוביץ' גאידר היה כלכלן ומדינאי רוסי, ראש ממשלת רוסיה בפועל בין 15 ביוני 1992 ל-14 בדצמבר באותה שנה.
נכדם של הסופרים הרוסים המפורסמים ארקדי גאידר (מצד אביו) ופאבל באז'וב (מצד אמו).
לאחר סיום בית הספר, בשנים 1973–1978 למד באוניברסיטת מוסקבה.
בשנת 1980 סיים את עבודת הדוקטורט והחל לעבוד באחד ממכוני המחקר הכלכלי במוסקבה.
בשנת 1983 הכיר את אנטולי צ'ובאיס, ובמשך מספר שנים נפגשו בפורומים כלכליים שונים ודנו במשבר הכלכלי בברית המועצות ובדרכים לסיומו.
מונה על ידי נשיא רוסיה בוריס ילצין לשמש כראש הממשלה בפועל בין 15 ביוני 1992 ל-14 בדצמבר באותה שנה.
גאידר הוא אחד המעצבים של כלכלת רוסיה בשנים הראשונות לאחר התפרקותה של ברית המועצות ב-1991, האחראי בין היתר לרפורמות השוק הליברליות וההפרטה המהירה של מפעלים ממשלתיים, באמצעות תפקידו כשר הכלכלה.
רבים הטיחו בו ביקורת על כך שהרפורמות שלו לא התאימו לרוסיה ויצרו את מעמד האוליגרכים.
היה חבר הדומה מטעם מפלגת האופוזיציה הליברלית "הבחירה הדמוקרטית של רוסיה".
בבחירות לדומה בשנת 2003 המפלגה לא עברה את אחוז החסימה וגאידר פרש מהחיים הפוליטיים.
ב-16 בדצמבר 2009 בבוקר נמצא יגור גאידר בביתו ללא רוח חיים.
סיבת המוות שנקבעה הייתה בצקת ריאות כתוצאה מהתקף לב.
ידיים הן הגפיים העליונות הנמשכות מהכתפיים ועד קצות האצבעות.
גפיים המכונים ידיים נמצאות במספר בעלי חיים, כגון פרימטים, אך בדרך כלל משמשת המילה "ידיים" ככינוי לגפיים העליונים של האדם.
הגפיים הקדמיים של בעלי ארבע רגליים משתתפים בהנעתם ממקום למקום, אך הידיים התפתחו להתמחויות אחרות על חשבון יכולת התנועה של האדם.
עיקר תפקידן הוא בדיקה על ידי מישוש ותמרון של עצמים במרחב בעזרת אחיזה.
הן משמשות להגשת מזון לפה, לטיפוח עצמי או הדדי, להפעלת כלים, כמכשיר תקשורת בין-אישית, לנשיאת חפצים וללחימה.
בבסיס היכולות המיוחדות של הידיים נמצאת האנטומיה שלהן, הכוללת עצמות רבות, מפרקים מורכבים לאורך היד, ומספר גדול של שרירים ויחידות תנועתיות, המצויים באמה ובכף היד, ומייצרים תנועות מגוונות ומדויקות.
בנוסף לכך, החיבור של היד לכתף הוא בעל יכולת תנועה נרחבת שמאפשרת מרחב תמרון גדול לידיים.
בקצה היד, מספר רב של מפרקים באצבעות ובכף היד מקנים אפשרויות רבות להנעת האצבעות והאגודל.
יכולתו של האגודל לנוע בכיוון שונה מתנועת יתר האצבעות משפרת את האפשרות לאחוז בחפצים ולבצע עבודות עדינות כגון כתיבה.
תכונה מיוחדת נוספת היא ריכוז הקולטנים התחושתיים בכפות הידיים ובאצבעות.
קולטנים אלו ממוקמים שם בצפיפות גדולה יותר מכל מקום אחר בגוף, מלבד הלשון והשפתיים.
היד מחולקת למספר אזורים אנטומיים עיקריים: חגורת הכתף, זרוע, מרפק, אמה, שורש כף יד, כף יד ואצבעות.
חגורת הכתף מרכיבה את החיבור בין הגו והיד.
עצמות חגורת הכתף, עצם השכם ועצם הבריח, מופרקות עם השלד הצירי, בין עצמן ועם עצם הזרוע, בדרך רופפת יחסית, אך כזו המאפשרת טווחי תנועה נרחבים בשלושה מישורי תנועה.
מרבית מסת השריר בפלג הגוף העליון מעורבת בהנעתה.
הזרוע נמצאת בין הכתף למרפק.
היא מונעת על ידי חגורת הכתף ונשענת על עצם הזרוע כבסיסה הגרמי, שני מדוריה של הזרוע (הקדמי והאחורי) מכילים שרירים שעיקר תפקידם הוא הנעת המרפק.
המרפק הוא המפרק שבין הזרוע לאמה.
התנועות המתאפשרות במרפק, כיפוף ויישור וכן סיבוב כלפי מטה וכלפי מעלה של האמה ושל כף היד, יכולות להיות מתוארות בתמצית ככאלו המאפשרות הגשת עצמים לקרבת הפנים לשם בדיקתם (בראייה, בטעימה או בהרחה), לשם אכילתם וכדומה.
האמה נמצאת בין המרפק לשורש כף היד.
בבסיסה הגרמי שתי עצמות: הגומד והחישור.
עצמות האמה יכולות לנוע זו מסביב לזו בזכות מפרקיהן ההדדיים ושרירי האמה המוקדשים לפעולה זו.
יתר השרירים באמה אחראים על הנעת שורש כף היד ועל חלק גדול מתנועות האצבעות והאגודל.
שורש כף היד נמצא בין האמה לכף היד והוא מכיל קבוצת מפרקים הפועלים בצורה מתואמת.
באזור מצומצם זה שוכנות שמונה עצמות קטנות המופרקות זו עם זו, עם עצמות האמה ועם עצמות המסרק של כף היד.
שורש כף היד מאפשר את הנעת כף היד בשני מישורי תנועה: כיפוף ויישור וכן הרחקה וקירוב.
כף היד והאצבעות נמצאים בקצה היד.
עצמותיהן הרבות הכוללות את חמש עצמות המסרק וארבעה-עשר הגלילים (שני גלילים באגודל ושלושה גלילים בכל אחת מהאצבעות האחרות) והמפרקים שביניהם מאפשרים מגוון גדול של מנחים שונים ותנועות, המשמשים לאחיזה בחפצים ולתמרונם.
האצבעות אינן מכילות שרירים כלל, אך הן עשירות בחיבורים שונים של גידי שרירים רבים הנאחזים בחלקיהן השונים.
מסת השריר העיקרית בכף היד נמצאת בבסיסי האגודל והזרת ומוקדשת לתנועתם המנוגדת (של האגודל במיוחד) המאפשרת אחיזה נוחה.
החלקים הנרחבים ביותר בקליפת המוח התנועתית והתחושתית מחוברים לסיבי העצב המוציאים והמביאים של כף היד והאצבעות.
היד מעוצבבת באופן כמעט בלעדי על ידי העצבים השונים היוצאים ממקלעת הזרוע.
עצבי היד נעים לאורכה ובדרכם יוצאים מהם סעיפים שונים המעצבבים את שרירי היד ואת הרכיבים התחושתיים שבעור.
העצבים העיקריים של היד הם:
עצב השריר והעור המעצבב את שרירי המדור הקדמי של הזרוע ואת העור הצידי של האמה
עצב התווך המעצבב את מרבית השרירים הכופפים שבאמה ואת השרירים והעור בחלקה הצידי של כף היד
עצב השחי המעצבב את השרירים הדלתא והעגול הקטן ואת עור חלקה הצידי של הזרוע
עצב החישור המעצבב את השרירים הפושטים בזרוע ובאמה ואת העור בחלקה האחורי של היד (מהזרוע ועד לכף היד)
עצב הגומד המעצבב חלק מהשרירים הכופפים באמה, את מרבית השרירים הקטנים בכף היד ואת העור התיכון של כף היד והאצבעות
אספקת הדם של היד מגיעה מהעורק התת-בריחי היוצא ישירות מקשת אב העורקים (ליד השמאלית) או לאחר מעבר קצר בגזע הזרוע והראש (truncus brachiocephalicus, ליד הימנית).
לאחר מספר הסתעפויות משניות של העורק התת-בריחי משתנה שמו לעורק בית השחי והוא עובר דרך בית השחי, עמוק יותר משריר החזה הקטן ונכנס לזרוע, שם משתנה שמו לעורק הזרוע.
העורק ממשיך לאורך הזרוע עד הגיעו לגומץ המרפק, שם הוא מתפצל לעורק החישור ולעורק הגומד.
שני אלו נעים לאורך חלקה הקדמי של האמה, בצדדים המיוחסים להם על פי שמם (עורק החישור בצידה של עצם החישור ועורק הגומד בצידה של עצם הגומד).
עם מעברם של העורקים דרך שורש כף היד, הם מתפצלים ומתאחדים מחדש תוך יצירתן של שתי קשתות עורקים בכף היד: קשת כף היד העמוקה המורכבת בעיקר מחלקו הסופי של עורק החישור והקשת הכפית השטחית המורכבת בעיקר מחלקו הסופי של עורק הגומד.
מכל אורכם של העורקים הראשיים של היד, מסתעפים עורקים משניים המספקים דם מחומצן לכל רקמות היד.
עורק הזרוע ועורק החישור משמשים פעמים רבות כאתרים לבדיקת דופק.
איסוף הדם החוזר מן היד נעשה דרך מערכת ורידים עמוקים ושטחיים.
הוורידים העמוקים נעים בצמוד לעורקי היד ואילו השטחיים קרובים יותר לעור.
בין הוורידים השטחיים יצוין וריד המרפק התיכון, המשמש פעמים רבות להוצאת דם ורידי (לתרומת דם או לבדיקת דם).
ורידי היד מתנקזים בסופו של דבר אל וריד בית השחי הצמוד לעורק בית השחי.
הנוזל הלימפטי נאסף מהיד דרך מערכת נימים וצינורות הכוללת מספר ריכוזים של קשרירי לימפה ("בלוטות" לימפה), רובם באזור בית השחי.
אחיזת כוח ואחיזה מדויקתייצור כלי אבן - כף יד ימין אוחזת בצורה מדויקת במקבת (אבן) וכף יד שמאל משתמשת באחיזת כוח לקיבוע אבן צור.מאמר היסוד של האנטומיסט הבריטי נייפיר היה הראשון לנתח את תפקוד אחיזות כפות הידיים והאנטומיה שלהן בדרך יסודית וכוללת.
נייפיר הצליח להציג שתי אחיזות העומדות בבסיס אין ספור הדרכים לאחוז חפצים ולתמרנם בעזרת כפות הידיים: אחיזת כוח (power grip) ואחיזה מדויקת (precision grip).
אחיזת כוח עושה שימוש בארבע האצבעות התיכונות, האוחזות בחפץ כנגד כף היד והרכסים השריריים שעליה.
האגודל משמש באחיזה זו כמפעיל כוח עזר בקיבוע האצבעות מסביב לחפץ או בשמירת החפץ בתוך האחיזה.
אחיזה מדויקת נעשית בין קצות האצבעות (בדרך כלל האצבעות הקרובות לאגודל) לקצה האגודל.
מבחינה אנטומית נבדלות שתי האחיזות במנחי האגודל, האצבעות ושורש כף היד.
בעת אחיזת כוח נמצא לרוב האגודל במנח קירוב (חלקו התיכון סמוך לאצבע המורה), האצבעות במנח קירוב וכיפוף ושורש כף היד בכפיפה גבית.
אחיזה מדויקת מאופיינת במנח הרחקה של האגודל, בהרחקה וכיפוף של האצבעות ובמנח נייטרלי (אמצע המשרעת שבין כפיפה כפית לבין כפיפה גבית) של שורש כף היד.
נייפיר מצא שתיאור שתי אחיזות אלו ושילובים אפשריים ביניהן, בין אם הן סטאטיות ובין אם הן דינמיות, מכסה כל אחיזה אפשרית בעזרת כפות הידיים ומייצג את מטרת האחיזה ולא את החפץ הנאחז.
כך למשל אחיזה במכסה צנצנת לשם פתיחתה הראשונית תהה אחיזת כוח ואילו המשכה של הפעולה והברגת המכסה המשוחרר תעשה בעזרת אחיזה מדויקת.
מעת שהחלו אבותיו של האדם להלך על שתיים, התפנו ידיהם לשימושים נוספים.
המיומנויות החדשות שנרכשו, בד בבד עם השינויים המותאמים במבנה הידיים, היו נדבך חשוב במעבר הממושך מפרימטים לא-אנושיים שמשתמשים בידיהם לתנועה ממקום למקום (על הקרקע או על עצים), לאדם הנבון על ידיו המתמחות בתמרונים מורכבים ועדינים של חפצים.
על אף שבעלי חיים שונים עשויים להשתמש בכלים, קיים הבדל משמעותי בינם לבין ההומינינים שהחלו להשתמש בכלי אבן, שכן את האחרונים יש לייצר וייצור כלים הוא תחילתו של עידן הטכנולוגיה.
למעשה, ההומינין הראשון שסווג טקסונומית לסוג אדם היה זה שככל הנראה היה הראשון לייצר כלי אבן לפני כשניים וחצי מיליון שנים: ההומו הביליס.
ייצור כלים ושימוש בהם תלויים באופן מוחלט ביכולת לתמרן אותם ולהניעם במרחב, ידיהם של ההומנינים הקדומים התפתחו והותאמו לכיוונים אלו בדיוק.
השוואת מערכת השריר-שלד של כפות ידיים אנושיות לכפות ידיים של פרימטים אחרים מגלה מספר מאפיינים הייחודיים לאדם: עצמות האגודל ארוכות יותר ולעומתן עצמות האצבעות האחרות קצרות יותר כך שניתן להפגיש בין קצות האצבעות לקצה האגודל.
כהשלמה ליכולת זו, הגלילים המרוחקים של האצבעות רחבים יותר ומהווים בסיס לכריות אצבעות גדולות.
בחלק האחורי של בסיס עצם המסרק השלישית קיים זיז גרמי, שבשילוב עם מערכת רצועות, משפר את עמידות כף היד בפני מאמצים שיתרחשו בעת מהלומות עם כלי האחוז ביד.
בהשוואת המפרקים נמצא כי למפרק בין עצם המסרק של האגודל לעצם רבת הזוויות הגדולה צורת אוכף המאפשרת את תנועתו המנוגדת לאצבעות וכן תנועות של קירוב והרחקה.
בנוסף להבדלים הגרמיים, ייחודיים לאדם השריר כופף האגודל הארוך המכופף בחוזקה את קצה האגודל ושרירי אגודל פנימיים (שרירים בתוך כף היד) המניעים אותו לכיוון קירוב וניגוד.
שונות נוספת נמצאת בדרך חיבורם של שרירי כף יד ואצבעות שאינם ייחודיים לאדם, הללו מחוברים לעצמות כך שמומנט הכוח שלהם, באדם, גדול יותר.
עדויות לשינויים הדרגתיים במבנה כפות הידיים, מכאלו המותאמות לטיפוס על עצים או לסיוע בהליכה ועד למבנה הנוכחי, ניכרות בממצאים ארכאולוגיים של מאובני הומינינים.
מאפייני כף היד האנושית מאפשרים שתי אחיזות בסיסיות שתוארו ב־1956 על ידי האנטומיסט הבריטי נייפיר (Napier) כ"אחיזת כוח" (power grip) וכ"אחיזה מדויקת" (precision grip).
הסברה המקובלת גורסת שאחיזות אלו ואחיזות המשלבות בין דיוק לכוח מקלות על אחיזת אבנים לשם ייצור כלי אבן ומאפשרות שימוש יעיל בכלי האבן.
לפרטים בעלי התכונות האנטומיות המתאימות לרכישת מיומנויות אלו, נוצר יתרון מבחינת הישרדות בסביבה שנראה שמשאבי המזון הצמחיים שלה הצטמצמו ושכלי אבן אפשרו לצוד בה חיות, למצות מזון מנבלות ולהרחיק מתחרים ממקורות המזון.
מכאן שתהליך הברירה הטבעית חיזק את התכונות המאפשרות בנייה ושימוש בכלים.
התקדמות מהירה בטכנולוגיה של האדם המודרני "עקפה" את קצב השינויים בגנוטיפ שלו.
אותן ידיים שיצרו והשתמשו בכלי אבן משוכללים החלו מייצרות כלים ממתכות ומשתמשות בהם לפני כששת אלפים שנים, המהפכה התעשייתית על שלל המצאותיה החלה רק במאה השמונה עשרה.
כלים שונים מתוכננים ומיוצרים על פי מבנה הידיים לביצוע משימות שונות בכל התחומים הפיזיים.
התאמת הכלים לידיים מגיעה לשיאה עם יישום עקרונות הארגונומיה הפיזיולוגית, הלוקחת בחשבון את ממדי הגוף, מבנה סביבות עבודה, דרישות עבודה, סיכונים הנגרמים ממאמצים הפועלים על השרירים והשלד ועוד.
השימוש בכלים מקיף אומנויות ומיומנויות רבות.
הכלים מאפשרים לאחוז, לעבד, לחתוך, להניע בכוח רב או בעדינות ובמדויק חומרים שונים ולהשתמש בהם למטרות שונות, מהן מרכזיות לתרבות האנושית כגון כתיבה ואמנות ומהן מרכזיות לטכנולוגיה כגון בנייה, חקלאות, לחימה ורפואה.
נקודת מפנה נוספת בשימוש בכלים היא המצאת המנוע בתקופה שקדמה למהפכה התעשייתית.
הצורך בכוח אנושי ובפעולות ידניות החל פוחת, את מקומו של את החפירה לוקחים הדחפור והמחפר ואת מקומה של החרב לוקחת מכונת הירייה.
מכונות המחליפות את פעולות הידיים מצוידות במחשבים ומבצעות ביעילות כל פעולה פיזית.
המשוכללות בהן הן זרועות רובוטיות המתוכננות בדמות גפיים עליונות אנושיות.
אף על פי שעדיין לא נבנתה זרוע רובוטית המחקה ביעילות ובשלמות את פעולת היד האנושית, נראה שלא ירחק היום וידיהם של לפחות חלק מבני האדם יפסיקו להפעיל כלים ויתמקדו בהפעלת מכונות דרך ממשקי משתמש שונים בעזרת הידיים או בלעדיהן.
זאת בדומה לאומנות הכתיבה הידנית המפנה את מקומה בחלקים מהעולם לכתיבה בעזרת מקלדת ומעבד תמלילים ובעתיד למעבדי תמלילים המופעלים בעזרת טכנולוגיית זיהוי דיבור או אחרת.
תנועות הידיים משמשות כאמצעי חשוב בתקשורת בין-אישית.
הן יכולות להעביר מסרים בעצמן או להצטרף למחוות גוף ופנים.
האפשרויות להפעלתן בתקשורת נעות ממחוות רחבות המשתמשות במלוא טווחי המפרקים הגדולים של היד, לדוגמה נפנוף לשלום ממרחק רב, ועד מחוות המשתמשות במפרקי אצבע אחת בלבד, לדוגמה סימון "לא" בעזרת האצבע המורה.
בנוסף לסימונים חזותיים, מועברים מסרים בעזרת קולות שמפיקות הידיים, כגון מחיאת כפיים או אצבע צרידה ובעזרת מגע מכוון, כגון ליטוף אוהב או אצבע מאשימה הנתחבת בבית חזהו של הנמען.
ידיים יכולות להעביר מסרים פשוטים וגם מסרים מורכבים כדי שפה שלמה.
מחוות תקשורתיות בעזרת הידיים משמשות בכל תחומי החיים: ברכות וקללות ביומיום, רמיזות והבעות חיבה ואהבה בין שותפים למערכות יחסים רומנטיות או בין המבקשים ליצור מערכות יחסים כאלו, לחיצות ידיים וקידות מסוגננות באירועים רשמיים, הצדעות בצבא, מחיאות כפיים במופעים תרבותיים ועוד.
שפת סימנים משמשת בעיקר חירשים וכבדי-שמיעה והיא הביטוי המורכב ביותר של תקשורת בעזרת הידיים.
רכיביה מבוטאים בעזרת צורת כף-היד, תנועת כף-היד ומיקום כף-היד ביחס לגוף ומושלמים על ידי קצב התנועה והבעות הפנים.
שפת סימנים היא שפה טבעית בעלת אוצר מילים עשיר ומערכת דקדוק משלה וניתן להביע בעזרתה רעיונות מופשטים ומורכבים.
מטבע הדברים, ניתן להשתמש בידיים ככלי נשק.
הרכב השרירים, המתאים להפעלת כוח רב במהירות (שרירי הידיים עשירים בסיבים מהירים), אזורים גרמיים תת-עוריים וציפורניים, טווחי פעולה המרוחקים ממרכז הגוף ועצם היות הידיים המכשיר הראשון במעלה של הגוף להשפעה על הסביבה, הן תכונות ההופכות את הידיים לכאלה המתאימות לשימוש ככלי נשק.
טכניקות ידיים יכולות להיות התקפיות או הגנתיות.
שיטות לחימה בעזרת הידיים, מהן ספורטיביות או בעלות אופי דתי הונצחו כבר לפני שלושת אלפים וחמש מאות שנים.
בשנות האלפיים, משתמשים בידיים אמני לחימה (למשל בקראטה שפירושו המילולי הוא למעשה 'יד ריקה'), ספורטאים ואנשים הקשורים למערכות ביטחון ואבטחה.
היתרון בשימוש בידיים על פני כלי נשק הוא הימנעות מהצורך בנשיאת כלי הנשק או בהסלקתו, שחרור מהתלות בתפקודו התקין של כלי הנשק ומניעת הסיכון שבנפילת כלי הנשק לידי היריב.
ניצול אזורים גרמיים תת-עוריים בידיים כגון אלו שבקצות האצבעות, שבראשי עצמות המסרק (במנח של כף יד מאוגרפת), שבצד כף היד הגומדי (במנח כף יד פתוחה) או שבמרפק, מאפשר העברת תנע ללא ריכוך לגופו של היריב.
התנע יכול להגיע מתנועת היד בלבד או מתנועת הגוף כולו.
העברת תנועת הגוף כולו דרך המבנה הגרמי של הידיים מאפשרת שימוש בכוחם של חלק גדול מהשרירים בגוף, וריכוז מעבר התנע דרך שטח מגע קטן עלול לגרום נזק לרקמות רכות וקשות ביריב.
מעבר לכוח גס, משתמשים אמני לחימה בידיהם לביצוע טכניקות שונות שבכוחן לחנוק את היריב, לפגוע בשלמות מפרקיו או לפגוע בשלמות רקמותיו על ידי מעיכתן או תלישתן.
עם הידיים אפשר לאחוז ביריב ולהגביל את תנועתו, להכניעו או לתמרן את תנועתו (למשל הפלת היריב).
יד (או: אצבע) לקריאה בתורה היא תשמיש מצווה המשמש להצבעה על הטקסט במהלך קריאה בספר תורה על ידי בעל קורא.
היא נועדה גם למנוע מהקוראים צורך לגעת בקלף, דבר האסור בעקבות אחת מגזרות חכמים הקשורה לטומאה וטהרה (שמונה עשר דבר).
בנוסף, אם אצבעות הקורא תיגענה בכתב, עלול הכיתוב להיפגע, היות שהקלף אינו סופג דיו, דבר העשוי לפסול זמנית את ספר התורה.
האצבע אינה נדרשת לקריאה (ניתן להצביע על הכתב באמצעות האצבעות או לא להצביע כלל), אך השימוש בה הוא נפוץ.
מאז ימי קדם השתמשו המורים היהודים במצביע מחודד קלות בקצהו, בדומה לכלי ההצבעה שקיימים היום לצורך הצבעה על מפות או לוחות.
האזכור הראשון שנמצא להצבעה בעזרת האצבע נמצא בביתר לפני הריסת העיר במרד בר כוכבא (136-132).
מספר התלמידים בביתר ובתי הספר בה היו הגדולים ביותר בכל אזור יהודה.
השימוש באצבע על ידי המורים בבתי ספר יסודיים או בחדרי תלמוד תורה היה עדיין נפוץ בתחילת המאה העשרים במדינות מזרח אירופה.
גם כיום, ה"מארי", מלמד הילדים בעדה התימנית, נהוג שמסמן לילדים הלומדים לקרוא בתורה על ידי אצבע ממתכת או מעץ המכונה "מכוואט".
את האצבע מכינים ממספר חומרים אפשריים, אולם הכסף הוא הנפוץ שבהם.
ובצורתה היא מזכירה מוט ארוך, עם יד קטנה ואצבע המצביעה מקצהו העליון.
מכאן השם אצבע, בדמיון המכוון ליד האנושית.
ישנם דגמים שונים לאצבע כאשר האורך הממוצע הוא כ-12 ס"מ והוא בצורת מקל או מוט המתכווץ לקצה אחד.
לעיתים הוא בדומה לשרביט עשוי כסף ומעוטר בזהב, לעיתים אף בתכשיטים, אולם משתמשים גם במקלות עץ.
לעיתים על האצבע מופיעים ציטוטים מהתנ"ך כדוגמת: "תּוֹרַת ה' תְּמִימָה, מְשִׁיבַת נָפֶשׁ, עֵדוּת ה' נֶאֱמָנָה, מַחְכִּימַת פֶּתִי" (תהילים י"ט,ח'), או שמו של תורם האצבע לבית הכנסת.
בקצה האצבע ישנה טבעת המחוברת לשרשרת.
יד 4 הוא אתר אינטרנט ישראלי המשמש כמאגר ארצי לאימוץ כלבים, והוא הפרויקט הראשון והיחיד עד כה מסוגו בישראל.
האתר הוקם בחודש אוקטובר 2012 ביוזמתה של ליאת מורגן, סטודנטית לרפואה וטרינרית, במטרה לצמצם את היקף תופעת הרדמת הכלבים הנטושים בישראל, ולקצר ככל הניתן את משך הזמן בו הם שוהים בתחנות הסגר ובמכלאות.
האתר הוקם ומופעל בידי מתנדבים ואין לו כוונת רווח.
לפי נתוני משרד החקלאות ופיתוח הכפר, בכל שנה ננטשים בישראל בין 50,000 ל-100,00 כלבים, ורובם מוצאים את מותם.
עם זאת לא קיים רישום מסודר המתעד את ממדי התופעה, ועמותות העוסקות בהצלת בעלי חיים מעריכות כי מספר הכלבים הננטשים בארץ מדי שנה גדול פי שלושה, וכי כ-100,000 כלבים בריאים מומתים מדי שנה, בעיקר מסיבה זו.
האתר מספק פלטפורמה לחיפוש במאגר הכלבים, הדומה לזו המיושמת באתרי היכרויות, והמידע מוזן ומעודכן בידי עמותות העוסקות בהצלת כלבים ובמציאת בתים עבורם.
נכון לשנת 2014 רשומות באתר 61 עמותות, וכל אחת מהן מנהלת את מאגר הכלבים שברשותה באופן עצמאי באמצעות חשבון אינטרנט משלה.
עבור כל כלב נפתח כרטיס המכיל את פרטיו - גזע, מין, גיל, צבע, גודל, רמת חינוך ומידע רלוונטי נוסף - לצד תמונתו ומלל חופשי.
החיפוש במאגר מתבצע בהתאם לנתונים אלה, ובכל כרטיס מופיע קישור המוביל לדף יצירת קשר עם העמותה הרלוונטית.
בנוסף, לכל עמותה דף אינטרנט משלה במסגרת האתר, בו ניתן לקבל פרטים אודותיה ולחפש במאגר הכלבים שברשותה.
לצד שירותים בסיסיים אלה מספק האתר שירותים נלווים של ייעוץ וסיוע במציאת כלב לאימוץ לפי דרישה, מפעיל תוכנית לאיתור בתים אומנים זמניים עבור כלבים, מאפשר דיווחים על אובדן או מציאת כלבים ומפרסם מידע ומאמרים רלוונטיים.
הפעלת האתר - כמו היוזמה להקמתו, בנייתו ועיצובו, וכן קידומו ופרסומו - נעשית על בסיס התנדבותי, והמתנדבים, מומחים בתחומם, פועלים בשיתוף פעולה עם בעלי מקצוע ופעילים אחרים.
לאתר אין פן עסקי ואין לו כוונת רווח.
האתר זכה להצלחה רבה כבר בתחילת דרכו, ותוך שבועיים מיום עלייתו לרשת האינטרנט נרשמו אליו 30 עמותות ופורסמו במאגר המידע שלו כ-500 כלבים.
חשיבותו של האתר, ריכוזיותו והיקפו, באו לידי ביטוי בפרסום באתר "חיות וחברה - היחידה לחקר יחסי גומלין בין אנשים לבעלי חיים" של המחלקה לזואולוגיה בפקולטה למדעי החיים שבאוניברסיטת תל אביב, אשר כתב אודותיו ב-15 באוקטובר 2013:
האתר זוכה ליותר מ-35,000 כניסות בכל חודש, ודף הפייסבוק שלו זכה לכ-90,000 לייקים.
יגור ליגצ'וב היה פוליטיקאי סובייטי, מן המנהיגים הבכירים של המפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות בתקופת הפרסטרויקה, ומן המתנגדים הבולטים למדיניותו של מיכאיל גורבצ'וב בסוף שנות ה-80. על פעילותו במהלך השנים הוענקו לו מספר עיטורים סובייטיים.
יגור ליגצ'וב נולד למשפחת איכרים בכפר במחוז טומסק (כיום במחוז נובוסיבירסק).
לאחר מספר שנים עברה המשפחה לנובוסיבירסק, שם סיים ליגצ'וב את לימודי בית הספר.
לאחר הלימודים הוא נסע למוסקבה והחל משנת 1938 למד במכון למהנדסי תעופה.
בשנת 1943, לאחר קבלת תואר מהנדס, חזר ליגצ'וב לנובוסיבירסק והחל לעבוד במפעל לייצור מטוסים.
בשנת 1945 עבר לעבודה במנגנון הקומסומול.
בתחילת שנות ה-50 החל לעבוד במנגנון המפלגתי, ובשנת 1959 מונה לראש הוועד המחוזי של המפלגה.
במציאות הסובייטית היה זה התפקיד הבכיר במחוז.
בשנים 1961–1965 היה ליגצ'וב במוסקבה ועבד בתפקידים שונים במנגנון של הוועד המרכזי של המפלגה.
בשנת 1965 הוא הועבר לטומסק ובמשך תקופה ארוכה (עד שנת 1983) עמד בראש הוועד המפלגתי המחוזי.
בתקופה זו תרם רבות לקידום המחוז והעיר טומסק.
בשנת 1983 הוחזר ליגצ'וב למוסקבה ומונה לראש מחלקה במנגנון הוועד המרכזי של המפלגה.
לפי עדותו, המעבר בוצע ביוזמת יורי אנדרופוב לאחר התייעצות עם מיכאיל גורבצ'וב.
ב-23 בדצמבר 1983 קוּדם ליגצ'וב לתפקיד מזכיר הוועד המרכזי.
במרץ 1985 תמך במועמדותו של גורבצ'וב למזכיר הכללי של המפלגה.
החל משנת 1985 היה ליגצ'וב הממונה על נושא האידאולוגיה במפלגה, בפועל - מספר 2 במפלגה.
במהלך שנת 1985 נסע לסברדלובסק, ולאחר פגישה עם בוריס ילצין המליץ בפני מיכאיל גוברצ'וב על העברתו למוסקבה, ובהמשך תמך בקידומו של ילצין לתפקיד מזכיר סניף המפלגה במוסקבה.
בשנת 1985 היה ליגצ'וב בין יוזמי מערכה נגד אלכוהוליזם, שהייתה אגרסיבית במיוחד.
בזיכרונותיו כתב שהמערכה הייתה שגויה, וכי לא ניתן לשנות את הרגלי העם בפקודות מטעם השלטון אלא אך ורק תוך מערכת הסברה מתמדת.
ליגצ'וב היה בין תומכי מיכאיל גורבצ'וב בתחילת הפרסטרויקה, אך החל משנת 1988 התחיל להתנגד לקצב הרפורמות, מחשש שהדבר יביא לקריסת המשטר.
בשנת 1989 הוא נבחר לוועידת נציגי העם.
במהלך מושבי הוועידה היה ליגצ'וב בין הנואמים שהתנגדו בתוקף לקצב הרפורמות.
כמו כן, הוא התנגד לביטול סעיף 6 בחוקה, שדגל בעליונות המפלגה הקומוניסטית בניהול המדינה.
ליגצ'וב היה בין מובילי הדחתו של בוריס ילצין מכל תפקידיו במפלגה.
בשנת 1990, במהלך כינוס מפלגתי, מתח ליגצ'וב ביקורת על מיכאיל גורבצ'וב ואף הציג את מועמדותו למזכיר הכללי של המפלגה.
לאחר שהפסיד בהצבעה על תפקיד זה עזב את הפוליטביורו ויצא לגמלאות.
לאחר התפרקות ברית המועצות היה ליגצ'וב בין החברים הבולטים במפלגה הקומוניסטית של רוסיה.
בשנים 1999–2003 היה חבר דומה ממחוז טומסק מטעם המפלגה.
בשנות חייו האחרונות היה חולה.
בסתיו 2013 עבר ניתוח בלבו, בגיל 92, ומת בערב ה-7 במאי 2021 בביתו שבמוסקבה כשהוא בן 101. קודם למותו היה אושפז ב-5 באפריל בבית החולים הקליני המרכזי של נשיא רוסיה וכמה ימים לפני מותו הגיע לחדר מיון וחובר למכונת הנשמה, הרופאים אבחנו דלקת ריאות.
יד2 (yad2) הוא אתר אינטרנט ישראלי העוסק בפרסום מודעות לקנייה ומכירה של מוצרים מיד שנייה (כגון מוצרי חשמל, ריהוט, או דברים בחינם), כמו גם לוח רכב, נדל"ן, חיות מחמד, פורטל דרושים ובעלי מקצוע.
האתר נוסד ב-2005 על ידי שון תל, בבעלותה של חברת "קורל-תל בע"מ", בהשקעה של 350 אלף דולר.
האתר הפך למותג מוכר וכבר בשנה הראשונה להשקתו פורסמו בו כ-1,000 מודעות חדשות ביום והשתמשו בו עשרות אלפי גולשים ביום.
בשנת 2008, רכשה קרן ההשקעות האמריקאית "טייגר הולדינגס" 49% מהאתר לפי שווי של 85 מיליון שקל.
ביולי 2010, רכשה חברת וואלה 75% מחברת קורל-תל תמורת 117 מיליון ש"ח, ובנובמבר 2013 רכשה את 25% הנותרים תמורת 50 מיליון ש"ח.
בשנת 2012, השיק האתר "לוח טרמפים" לפרסום הסעות בתשלום, אך הלוח לא זכה להצלחה.
במאי 2014 הושגה הסכמה למכירת חברת "קורל-תל" ל-Axel Springer Digital Classified, מיזם משותף של תאגיד אקסל שפרינגר הגרמני וקרן ההשקעות של ג'נרל אטלנטיק, תמורת כ-800 מיליון ש"ח, סכום הגבוה מעל לפי ארבעה מהסכום בו אלוביץ' רכש את האתר.
המכירה הניבה לאילן ישועה, מנכ"ל "וואלה!", בונוס של 12 מיליון ש"ח על פי כתב האישום בתיק 4000 עמד שאול אלוביץ' בקשר עם בנימין נתניהו על מנת לקבל אישור מזורז לעסקה.
בספטמבר 2015 רכש אתר יד2 70% מפורטל דרושים פורטל לחיפוש עבודה.
בשנת 2017, תחקיר של פוליטיקלי קוראת חשף כי באתר מתפרסמים שירותי זנות במסווה של שירותי עיסוי, זאת למרות מחאה כנגד פרסומים כאלו שעלתה בשנת 2011. בעקבות התחקיר, דיון בוועדה לקידום מעמד האישה עסק בנושא וראשי האתר הבטיחו כי יקפידו על אכיפת החוק בנושא ביתר שאת.
מאז, האתר הסיר לצמיתות משירותיו את האפשרות לפרסם שירותי עיסוי.
בשנת 2023 סערת רשת החלה סביב מודעות להשכרת דירות שעלו בפלטפורמה של יד2 מפני שהמודעות הצהירו כי הנכס מיועד לדתיים ושומרים מסורת בלבד, בעקבות כך יד 2 פעלה להסירן.
בתחילת 2025 הפכה KKR לבעלת השליטה באתר יד2 לאחר פיצול עסקי אקסל שפרינגר, שבהם הייתה KKR שותפה.
בדצמבר 2025 רכשה קרן אייפקס את השליטה באתר יד2 מ-KKR תמורת 950 מיליון דולר.
האתר מאפשר לכל דורש לפרסם בו חינם מודעה, על פי תבנית שמציע האתר, למכירה או לקנייה של מוצר, כגון דירה, מכונית, ציוד ביתי ועוד.
בדרך זו החליף האתר את מודעות הלוח, שהיו מקור הכנסה נכבד (כמיליארד ש"ח בשנה) של העיתונות המודפסת.
גולש המעוניין לבצע עסקה מסוגל לתת את המאפיינים הנחוצים לו, כגון סוג המוצר וטווח מחירים, ולקבל את המודעות העונות על מאפיינים אלה.
בנוסף למודעות חינם מאפשר האתר פרסום מודעות בתשלום, הזוכות לחשיפה בולטת יותר, ופרסום ללקוחות עסקיים, בעיקר בתחום הנדל"ן והרכב.
כמו כן, באתר מופיעות פרסומות.
יגר הם סוג יחידות חיל רגלים קלות אשר התקיימו לאורך ההיסטוריה במספר צבאות בעיקר בארצות דוברות גרמנית ובאימפריה הרוסית.
בשונה מיחידות חיל רגלים קל אחרות, יחידות היגר נחשבו ליחידות עילית אשר במהלך המאה ה-18 וה-19 עשו לרוב שימוש ברובים בעלי קנים מחורקים (Rifle) בעלי טווח רב יותר מרובי המוסקט הנפוצים.
שם זה אומץ לראשונה בשנת 1631 בצבא הסן (Hesse) כאשר גויסו ציידים בעלי יכולות לחימה וצליפה ייחודיות.
לאחר מכן ובמיוחד לאורך המאה ה-18, יחידות אלו הפכו לנפוצות בצבאות דוברי גרמנית, אם כי תפקידם ויעודם התרחב והשתנה עם הזמן.
מתוך המסורת של יחידות היגר, הוקמו בתקופות מאוחרות יותר יחידות המשאילות את השם יגר; בהם 'פלדיגר' (שליחים וסיירים) בצבא פרוסיה, גבירגסייגר (לוחמים הרריים) בצבאות דוברי גרמנית ופאלשירמייגר (צנחנים) בצבא גרמניה הנאצית ובצבא גרמניה המערבית.
חיילי היגר במובן המסורתי של חיל רגלים קל ואיכותי, דומים למונח רובאים (Rifleman) הנפוץ בעיקר בצבא הבריטי מאז תחילת המאה ה-19 (לדוגמה רגימנט הרובאים) והמונח הנפוץ בעיקר בצפון אמריקה סיירים (Rangers) הנפוץ מאז תקופת הקולוניות (לדוגמה יחידת הריינג'רס).
בדומה לרובאים והסיירים הנהוגים בצבאות רבים אחרים, חיילי היגר מזוהים גם הם עם מדים בגוון ירוק כהה, מה שהעניק להם הסוואה טובה יותר לעומת שאר היחידות.
בעוד שיחידות חיל רגלים קלות נועדו להתקדם לפני הכוח העיקרי ולהילחם ביחידות מקבילות של האויב, חיילי יחידות היגר התפרסו באופן נרחב יותר ולרוב נלחמו בזוגות, כשהם יורים בטווחים גבוהים יותר (הודות לשימוש ברובה מחורק) במטרות איכות של האויב (מפקדים וכדומה).
גם כיום מזוהה הצבע הירוק עם יחידות היגר וגם השתמר מעמדן כיחידות עילית בעלות עצמאות רבה.
גם בצבא האימפריה הרוסית יחידות יגר הוקמו ביוזמתו של פלדמרשל פיוטר רומיאנצב בשנים 1763- 1764 כאחד מלקחי מלחמת שבע השנים.
בשנת 1767 היו בצבא האימפריה כ-3500 יגרים.
משנה לשנה מספר גדודי יגר חדשים גדל.
החל מתחילת המאה ה-19 התחילו להקים רגימנטים של יגרים - כל רגימנט הורכב משלושה גדודים.
ערב מלחמת רוסיה–צרפת (1812) היו בצבא האימפריה הרוסית 52 רגימנטים של יגר.
בשנת 1825 היו 60 רגימנטים כאלה.
בשנים 1833 - 1834, בוצעה רפורמה ביחידות הרגלים של הצבא הרוסי.
תפקידי היגרים עברו ליחידות הרובאים.
הצבא התחיל להפוך את יחידות היגרים ליחידות רגלים רגילות.
התהליך הסתיים בשנת 1856, אז פורקה יחידת יגרים אחרונה בצבא הרוסי.
בשנת 1870 אחד מגדודי הגוורדיה (יחידות העלית של הצבא הרוסי) קיבל את השם "יגר", כשם כבוד.
לאורך ההיסטוריה של הבונדסוור לאחר מלחמת העולם השנייה, מספר יחידות חיל רגלים קלות כונו יחידות יגר.
חיילים אלו לבשו כומתה ירוקה עם סמל היגר בצבע מוזהב, בנוסף לסמן דומה שנתפר לאורך שרוול המדים (בדומה למסורת שהונהגה בוורמאכט).
בנוסף, הוחלט לכנות את המשטרה הצבאית בגרמניה 'פלדיגר' כמחווה למסורת הצבא הפרוסי.
כיום ישנו רגימנט יגר אחד ('יגררגימנט הראשון'; רגימנט תקיפה אווירית רגלי), בנוסף לשני גדודים ('יגרבטליון ה-291' ו-'יגרבטליון ה-292', שניהם בחטיבה הצרפתית-גרמנית) ופלוגת יגר אחת בגדוד המשמר 'ואכבטליון' (Wachbataillon).
יחידות הצנחנים בגרמניה נקראות פלשירמיאגר (ציידים מוצנחים), היחידות ההרריות נקראות גבירגסייגר (ציידים הרריים) וכאמור המשטרה הצבאית נקראת פלדיגר (ציידי השדה\שטח).
המונח יגר בצבא אוסטריה הוא נרחב הרבה וכולל את כלל יחידות חיל הרגלים, הנקראות באוסטריה יחידות יגר.
יוצאים מהכלל הם יחידות חיל הרגלים הממוכן אשר בדומה לצבא הגרמני, נקראים פאנצרגרנדירים.
גם יחידות הקומנדו באוסטריה עושות שימוש במונח יגר ונקראות 'יגדקומנדו'.
בצבא הנורווגי המונח יגר משמש לציון כוחות מיוחדים; מרין יגר (קומנדו ימי), פרשוט יגר (קומנדו מוצנח), אינפנטרי יגר (קומנדו רגלי).
בנוסף, היחידה האמונה על שמירה לאורך הגבול עם רוסיה, נקראת גרנסאיגר (grensejegere; סיירי גבול).
יגיל לוי (נולד ב-1958) הוא פרופסור מן המניין באוניברסיטה הפתוחה, חוקר היחסים צבא–חברה בישראל, תוך התמקדות במשולש היחסים של צבא חברה ופוליטיקה.
בשנת 2025, דורג לוי כאחד מ-2% המדענים המשפיעים בעולם בתחום לימודי אסטרטגיה וביטחון.
יגיל לוי נולד בשנת 1958 וגדל ברמת גן.
אביו היה ד"ר יאיר לוי, סוציולוג כפרי, ששימש המנהל המדעי של סירקום, המרכז הבין-לאומי לחקר קהילות שתופיות כפריות.
אימו אסתר לוי לימדה ריתמיקה במשך כמעט 70 שנה בבתי ספר וגני ילדים בתל אביב וברמת גן.
סבו היה ד"ר יום-טוב לוינסקי, מחלוצי חקר הפולקלור היהודי וממייסדי חברת "ידע עם" לפולקלור יהודי ודודו היה ד"ר ליאו לוי, שחקר את המוזיקה של יהדות איטליה.
אחותו היא ד"ר מיכל לוי-קרן, מרצה לחינוך בסמינר הקיבוצים.
לוי הוא בוגר תיכון אהל-שם ברמת גן.