tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בורית שאל, "אם מכירים בקוסובו, מה עם דרום אוסטיה?".
בנובמבר 2011, בפגישה עם סגן ראש ממשלת קוסובו הראשון, בהג'ט פצולי, אמר ראש ממשלת קמרון, פילמון יאנג, כי ההכרה בקוסובו בדרך.
נשיא קפריסין דימיטריס כריסטופיאס, אישר במרץ 2008 כי קפריסין לא תכיר בקוסובו כמדינה עצמאית, מתוך כבוד לשלמותה הטריטוריאלית ולריבונותה של סרביה.
כריסטופיאס חזר על התנגדותו להכרה בריאיון לעיתון רוסי באומרו: "הדבר המשותף לקוסובו ולקפריסין, בכל הנוגע למצב באזורים אלה, הוא שבשני המקרים, העקרונות הבסיסיים של החוק הבין-לאומי, כמו גם החלטות האו"ם בנושא, מופרות ללא הרף".
נשיא קפריסין הדגיש כי שלמותה הטריטוריאלית, הריבונות והעצמאות של סרביה וקפריסין מופרות פעם אחר פעם באופן ברוטאלי.
ב־23 בפברואר 2009, בפגישה עם נשיא סרביה בוריס טאדיץ', אמר כריסטופיאס כי "קפריסין לא הכירה בהכרזת העצמאות החד צדדית של קוסובו ולא תכיר בה בעתיד.
אנחנו בצד שלך, לא רק כיוון שהמקרה שלך דומה לשלנו, אלא כיוון ששזה עניין של עקרונות".
ב-16 ביוני 2009, שר ההגנה של קפריסין, קוסטאס פאפקוסטאס, אמר כי קפריסין לעולם לא תכיר בעצמאות קוסובו.
באוקטובר 2009 חזר כריסטופיאס על אמדתה של קפריסין כשאמר שקפריסין לא תכיר בקוסובו, גם אם כל שאר חברי האיחוד האירופי יעשו זאת.
ב־28 ביוני 2012 הצהיר משרד החוץ הקפריסאי כי אף על פי שהם לא הכירו בעצמאות קוסובו, הם מחויבים לחלוטין לקידום נקודת המבט האירופית של האזור.
ב-18 בספטמבר 2009, שרת החוץ של רואנדה, רוזמרי מוסמינלי, אמרה כי כמה מדינות עשויות לבקר את ההכרה הרואנדית בקוסובו, ולהאשים את רואנדה בנקיטת עמדה, כדי להניח את הבסיס לפריצה דומה מצד חלקים ממזרח הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
היא הוסיפה כי ממשלת קוסובו ביקשה להיפגש עמה אך היא לא הגיבה.74ב-18 בפברואר 2008, הצביע הפרלמנט הרומני שלא להכיר בעצמאותה של קוסובו ברוב של 357 שהתנגדו להכרה לעומת 27 שתמכו בה, כאשר כל המפלגות למעט האיחוד הדמוקרטי של ההונגרים ברומניה, התנגדו להכרה בעצמאות קוסבו.
כמו גם הנשיא וראש הממשלה שהתנגדו להכרה.
עם זאת, במאי 2015, הצהיר ראש הממשלה ויקטור פונטה כי "בשנת 2008 החליטה רומניה שלא להכיר בקוסובו.
עם זאת, הדברים השתנו מאז.
הממשלות השתנו ואפשר היה לקבל החלטה חדשה כלשהי על הכרה בקוסובו...
מכיוון שדברים רבים השתנו בקוסובו מאז 2008".75רוסיה התנגדה בתוקף לעצמאות קוסובו.
בנובמבר 2009, שגרירת תוניסיה בסרביה, הוריה פרחיחי, אמרה כי תוניסיה תומכת במחויבותה של סרביה לפתרון בדרכי שלום של נושא קוסובו באמצעות האו"ם, ובמאמצי הדיפלומטיה הסרבית בכיוון זה.
בפגישה שהתקיימה בספטמבר 2010 בין שרי החוץ של קוסובו ותוניסיה, סקנדר היסני וכמאל מרג'אן, אמר מרג'אן כי תוניסיה תתייחס ברצינות רבה לחוות דעתו של בית הדין הבין-לאומי ותבחן את בקשת ההכרה בקוסובו בממשלה.
בפגישה שהתקיימה באוגוסט 2011 בין סגן ראש הממשלה הראשון של קוסובו, בהדג'ט פצולי, לבין מנהיג תנועת א-נהדה, ראשיד אל-גנושי, הבטיח אל גנושי "שתוניסיה תכיר בקוסובו אם מפלגתו תזכה בבחירות".
בפגישה שהתקיימה באוקטובר 2012 בין שר החוץ האלבני ויו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה, אדמונד פנאריטי, לבין שר החוץ התוניסאי, רפיק עבדלסאלם, אמר עבדלסאלם כי ממשלתו שוקלת ברצינות את נושא ההכרה בקוסובו.
בינואר 2013 הדגיש עבדלסאלם כי ההחלטה להכיר בקוסובו נמצאת בשלביה האחרונים וכי זה רק עניין של זמן עד שזה יקרה, וראש הממשלה חמאדי אלג'אבלי הצהיר כי אין מכשולים בדרך להכרה בקוסובו.
עם זאת, בסוף פברואר אמר שגריר תוניסיה בסרביה, מג'יד המלאווי, כי תוניסיה לא תכיר בקוסובו, למרות לחץ חיצוני להכרה.
ישותעמדהבפברואר 2008, נשיא אבחזיה בפועל, סרגיי בגאפש, ראה "קידום עצמאותה של קוסובו על ידי ארצות הברית וכמה ממדינות אירופה היא הפגנה גלויה של מדיניות הסטנדרטים הכפולים".
לדבריו, "האלבנים בקוסובו קיבלו עצמאות לאחר מבצע כוח מאוחד של נאט"ו בסרביה.
האמריקנים והמדינות החברות בנאט"ו לקחו את המחוז מסרביה.
אני מרגיש הזדהות עם העם הסרבי" והוסיף כי "לסרבים הייתה מדינה מסודרת שסיפקה חיים נורמליים לאלבנים, מסיבות אלה, מה שעשו האמריקנים לסרבים הוא עוול".התגובות לעצמאות קוסובו ברשות הפלסטינית בפברואר 2008, היו מעורבות.
נוכח השאלה על השפעת הנושא על הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
יאסר עבד רבו אמר, "אם הדברים לא הולכים לכיוון של משא ומתן רציף, עלינו לנקוט בצעד ולהודיע על עצמאותנו באופן חד צדדי.
מגיעה לנו עצמאות עוד לפני קוסובו, ואנחנו מבקשים גיבוי של ארצות הברית והאיחוד האירופי לעצמאותנו".
סאיב עריקאת השיב כי ארגון השחרור הפלסטיני כבר הכריז על עצמאות בשנת 1988. "כעת אנו זקוקים לעצמאות אמיתית, ולא להצהרה", אמר עריקאת, "אנו זקוקים לעצמאות אמיתית על ידי סיום הכיבוש.
אנו נמצאים תחת הכיבוש הישראלי.
ולמען עצמאות עלינו לרכוש את עצמאותינו".
במהלך ביקור ממלכתי ביולי 2009 בסרביה, אמר נשיא הרשות הפלסטינית, מחמוד עבאס, בעת שדן במצבים במזרח התיכון ובקוסובו, "אנו מחפשים דרך לפתור את הבעיות הללו בדרכי שלום, על ידי שמירה על החוק הבין-לאומי.
איננו יכולים להנחית פתרונות וגם לא לקבל פתרונות שהונחתו.
לכן עלינו לנהל משא ומתן".
ביוני 2011 הצהיר איברהים חרישי, נציג פלסטין באו"ם בז'נבה, כי הרשות הפלסטינית תומכת בהשתלבותה של קוסובו בקהילה האירופית והבין-לאומית ותומכת בעצמאותה.
טרנסניסטריה קובעת כי מודל זה צריך לחול על כל הסכסוכים שיש להם בסיס פוליטי, משפטי וכלכלי דומה".ב-2010 אמר נשיא סומלילנד, אחמד מחמוד סילניו, "אנו שומעים על מה שנעשה בקוסובו ובדרום סודאן והמשמעות היא שנפתחת בפנינו הדלת.
העיקרון שעל מדינות להישאר כפי שהיו בזמן עצמאותן השתנה אז למה שזה לא יעבוד גם עבורינו".בפברואר 2008 בירך נשיא צפון קפריסין, מהמט עלי טלט, על עצמאותה של קוסובו, אך דובר הנשיא אמר כי הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין אינה מתכננת להכיר בקוסובו.תגובת הוותיקן לא הייתה ברורה.
ארגונים בין ממשלתיים אינם נוקטים בעצמם בהכרה דיפלומטית עבור מדינות; המדינות החברות בהם עושות זאת בנפרד.
עם זאת, בהתאם לפרוטוקולים הפנימיים של הארגונים ועמדות המדינות החברות בהם, הם עשויים להביע דעות חיוביות או שליליות באשר להצהרות עצמאות שונות, או לבחור להציע או לעכב חברות בארגון למדינה מוכרת חלקית.
ארגוןעמדהבמאי 2009 בירך מזכ"ל הליגה הערבית, עמר מוסא, על בקשתו של שר החוץ של קוסובו, סקנדר היסני, ליצירת תקשורת בין קוסובו לליגה הערבית.
בפגישה שהתקיימה ב-18 ביוני 2009 בין היסני, לנציג הליגה הערבית באו"ם, יחיא א.
מחמאסני, אמר מחאמאסני כי נושא קוסובו נידון בליגה הערבית וכי תהיה תנועה הדרגתית לקראת הכרה כיוון שרוב המדינות הערביות תומכות בקוסובו.
איחוד האמירויות הערביות† • אלג'יריה • בחריין† • ג'יבוטי† • הרשות הפלסטינית • ירדן† • כווית† • לוב† • לבנון • מאוריטניה† • מצרים† • מרוקו• סודאן† • סומליה† • סוריה • עומאן • עיראק • ערב הסעודית† • קומורו • קטר† • תוניסיה • תימן†
†-מדינה שהכירה בקוסובו הקהילייה הקריביתבאוגוסט 2010 קיבלה יו"ר הפרלמנט האלבני יוזפינה טופאלי מכתב מיו"ר הפרלמנט הגרנדי, ג'ורג' ג'יי מקגווייר, לפיו חברי הקהילייה הקריבית יקבלו בקרוב החלטה משותפת על הכרה בקוסובו.
ב-19 באוגוסט 2011 דווח כי חברי הקהילייה הקריבית קיבלו החלטה משותפת להכיר בקוסובו, אך כל מדינה תודיע על הכרה רשמית בנפרד.
איי בהאמה • אנטיגואה וברבודה† • בליז† • ברבדוס† • ג'מייקה • גרנדה • גיאנה† • דומיניקה • האיטי† • טרינידד וטובגו • מונטסראט‡ • סורינאם • סנט וינסנט והגרנדינים • סנט לוסיה† • סנט קיטס ונוויס†
‡-טריטוריה בריטית מעבר לים, בריטניה (המכירה בקוסובו) מייצגת את ענייני החוץ שלה.מועצת אירופהקוסובו מתכננת להגיש בקשה לחברות במועצת אירופה, מכיוון שהיא רואה כי היא עומדת בדרישות לכך.
אם קוסובו תקבל הצבעות חיוביות של שני שלישים מהמדינות החברות בארגון, היא תתקבל לחברות במועצת אירופה.
קוסובו כבר הוכרה על ידי שני שלישים מהמדינות החברות בארגון, ולכן היא אמורה להיות מסוגלת להצטרף לארגון.
במאי 2012, התחייב יו"ר ועדת השרים של מועצת אירופה, אדמונד האקסינאסטו האלבני, לפעול למען קוסובו במהלך תקופת הכהונה שלו בראשות ועדת השרים.
האקסינאסטו הוסיף כי קוסובו תהיה בעתיד הקרוב חלק ממשפחת המדינות של מועצת אירופה.
עם זאת, מזכ"ל מועצת אירופה טוריביאן יגלאנד הנורווגי, העיר כי חברותה של קוסובו תלויה ברצון החברות בארגון.
דירקטוריון הבנק לפיתוח מועצת אירופה הצביע בעד חברותה של קוסובו ב-14 ביוני 2013 במהלך פגישתם במלטה.
ביוני 2014 קוסובו הפכה למדינה חברה בוועדת ונציה, גוף מייעץ של מועצת אירופה.
† מדינה שהכירה בקוסובוהבנק האירופאי לשיקום ופיתוחההחלטה על קבלתה של קוסובו לחברות בבנק האירופאי לשיקום ופיתוח, אושרה על ידי מועצת הנאמנים שלה ב-16 בנובמבר 2012, וקבעה כי עד 17 בדצמבר 2012 היא תשלים את ההליכים הפנימיים הנדרשים.
ב-8 בפברואר 2013 חתמו שר החוץ של קוסובו, אנבר הודג'אי, ונשיא ההבנק האירופאי לשיקום ופיתוח, סומה צ'קרברטי, על הסכם לשיתוף פעולה כלכלי.האיחוד האירופיהאיחוד האירופי, בדומה לארגונים בין ממשלתיים אחרים, אינו בעל יכולת משפטית להכרה דיפלומטית בשום מדינה; המדינות החברות בו עושות זאת בנפרד.
רוב המדינות החברות בארגון הכירו בקוסובו.
ניסוח מדיניות משותפת של האיחוד האירופי של תמיכה או התנגדות לעצמאות קוסובו ידרוש הסכמה פה אחד מכל 27 המדינות החברות, שאינה קיימת כיום.
ב-18 בפברואר 2008, האיחוד האירופי הצהיר רשמית כי הוא "ישים לב" להחלטת האספה בקוסובו.
האיחוד האירופי שלח כוח משימה (EULEX) כדי לשמור על השלום בקוסובו, הכוללת נציג מיוחד ו-2,000 אנשי משטרה ומשפט.
הפרלמנט האירופי אמנם אינו מחזיק בסמכות רשמית לעיצוב מדיניות החוץ של האיחוד האירופי, אך נראה כי הוא הביע את הסכמתו לעצמאות קוסובו כאשר אירח את הפרלמנט של קוסובו בפגישה בין-פרלמנטרית ב-30 במאי 2008. זו הייתה גם הפעם הראשונה בה הונף רשמית דגל קוסובו על מוסד של האיחוד האירופי.
ב-5 בפברואר 2009 אימץ הפרלמנט האירופי החלטה שעודדה את כל המדינות החברות באיחוד האירופי להכיר בקוסובו.
ההחלטה בירכה גם על פריסתו המוצלחת של EULEX ברחבי קוסובו, ודחתה את האפשרות לחלוקה של קוסובו.
החלטה שההועברה ברב של 424 שהצביעו בעד, לעומת 133 שהתנגדו.
כמה נציגים רומנים וקומוניסטים קראו לכנס בין-לאומי חדש בנושא מעמדה של קוסובו או לאפשר לחלק הצפוני של המדינה להצטרף לסרביה.
ב־8 ביולי 2010 אימץ הפרלמנט האירופי את החלטה המברכת "את הכרת כל המדינות בעולם בעצמאות קוסובו", שקבעה כי על המדינות החברות באיחוד האירופי "להגביר את הגישה המשותפת שלהן כלפי קוסובו".
ההחלטה דחתה את האפשרות לחלוקה של קוסובו.
ב־29 במרץ 2012 אימץ הפרלמנט האירופי החלטה שקראה לחמש המדינות החברות באיחוד האירופי שלא הכירו בעצמאות קוסובו לעשות זאת.
מדינות החברות באיחוד שהכירו בקוסובו (22/27)
מדינות מועמדות לחברות שהכירו בקוסובו (4/5)
אלבניה† • טורקיה† • מונטנגרו† • סרביה • מקדוניה הצפונית†
† מדינה שהכירה בקוסובוקרן המטבע הבין-לאומיתב־15 ביולי 2008 פרסמה קרן המטבע הבין-לאומית הצהרה בה נאמר "נקבע כי קוסובו התנתקה מסרביה כמדינה עצמאית חדשה".
מדינות החברות בארגון שהכירו בקוסובו (26/30)
מדינות מועמדות לחברות בארגון (0/1)
† מדינה שהכירה בקוסובוהארגון לשיתוף פעולה אסלאמיבפברואר 2008, אמר מזכ"ל הארגון לשיתוף פעולה אסלאמי (OIC), אקמלדין איהאסנוגלו, כי "קוסובו הכריזה סופית על עצמאותה לאחר מאבק ממושך ונחוש של אנשיה, ואנו שמחים על תוצאה משמחת זו, אנו מכריזים על הזדהותנו ותמיכתנו באחינו ואחיותינו שם.
האומה האיסלאמית מאחלת להם הצלחה במלחמה החדשה הממתינה להם שהיא בנייתה של מדינה חזקה ומשגשגת המסוגלת לספק את תושביה".
ה-OIC לא קרא למדינות החברות בו להרחיב את ההכרה, מכיוון שחלק מהמדינות החברות, כולל אזרבייג'ן, מצרים, אינדונזיה וסודאן, התנגדו בתוקף לכל הוצאת הצהרה כזו.
דווח כי טיוטה מוקדמת יותר של ההחלטה (שהונחה על ידי ערב הסעודית) קראה להכרה בקוסובו על ידי מדינות האסלאם, אך זו נדחתה על ידי כמה מדינות חברות, בהן סוריה, מצרים ואזרבייג'ן.
ה-OIC אימץ מנגנון דומה לזה שאומץ על ידי האיחוד האירופי המשאיר למדינות החברות בו להחליט באופן עצמאי בשאלת ההכרה בקוסובו.
ביוני 2011, אימץ ה-OIC החלטה שקראה למדינות החברות בו לשקול להכיר בקוסובו, אך שוב הותירה את נושא ההכרה להחלטה אינדיבידואלית של כל מדינה.
בנובמבר 2012, אימץ ה-OIC החלטה הקוראת למדינות החברות בו לשקול להכיר בקוסובו על סמך זכויותיהן החופשיות והריבוניות וכן על סמך נוהגן הלאומי.
איהאסנוגלו הביע תמיכה בחיזוק הנתינות הבין-לאומית של הרפובליקה של קוסובו.
בפברואר 2013, חידש ה-OIC את ההחלטה הקודמת ודחק בכל המדינות החברות בו להכיר בקוסובו.
מדינות החברות בארגון שהכירו בקוסובו (34/57)
† מדינה שהכירה בקוסובוהארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופהב-19 בפברואר 2008, קראו היו"ר, אילקה קנרבה, ונציב המיעוטים של הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה (OSCE), קנוט וולבק, לממשלת קוסובו ליישם במרץ מסגרות מוסכמות בנוגע למיעוטים.
סרביה נשבעה להתנגד לחברות של קוסובו ב-OSCE וקראה לארגון לגנות את הכרזת העצמאות שלה.
מדינות החברות בארגון שהכירו בקוסובו (36/56)
† מדינה שהכירה בקוסובוהאו"םרוסיה כינסה את מושב החירום של מועצת הביטחון של האו"ם ב-17 בפברואר 2008, אך חברי המועצה, בהתחשב בהבדלים בעמדה המוצהרת בין חברי הקבע, לא הצליחו להגיע להסכמה.
רוסיה ביקשה פגישה נוספת ב-18 בפברואר.
במרץ 2008, כוח המשימה הזמני של האו"ם בקוסובו , אמר לממשלת סרביה להפסיק את התערבותה בצפון קוסובו לאחר שסרבים מקומיים שרפו משרד מכס שהקימה הרפובליקה של קוסובו.
על מנת שקוסובו תזכה למושב באו"ם, דרושה הסכמה של כל חמש החברות הקבועות במועצת הביטחון, שרק שלוש מהן מכירות כיום בקוסובו: בריטניה, צרפת וארצות הברית, בעוד סין ורוסיה מתנגדות בתוקף.
ב-17 בינואר 2012, קיימה נשיאת קוסובו, אטיפטה יאהיאגה, פגישה עם נשיא האספה הכללית של האו"ם, נסיר עבדולזיז אל-נאסר, שהצהיר כי ימשיך לתמוך בקוסובו בכל היוזמות והתהליכים שמקודמים.
ב-11 ביולי 2012, הנשיא הנבחר של האספה הכללית של האו"ם, הסרבי ווק ירמיץ', אמר כי הניסיון של קוסובו להצטרף לאו"ם במהלך נשיאותו הקרובה באספה הכללית של האו"ם יהיה "מעשה של פרובוקציה חסרת טעם".
"כל עוד סרביה מכהנת בנשיאות האספה הכללית של האו"ם, מה שיקרה בשנה הקרובה, זה [הצטרפות קוסובו לאו"ם] יקרה רק על גופתי המתה", אמר ירמיץ'.
עם זאת, מזכ"ל האו"ם, באן קי-מון, אמר כי ירמיץ' היה צריך להצהיר על כך כפקיד של סרביה, ולא כנשיא האספה הכללית של האו"ם.
108 מתוך 193 מדינות חברות באו"ם ו-3 מתוך 5 מדינות חברות קבע במועצת הביטחון מכירות בקוסובו.הבנק העולמיב-29 ביוני 2009, הפכה הרפובליקה של קוסובו לחברה מן המניין בבנק העולמי.ארגון המכס העולמי ב-3 במרץ 2017, הפכה הרפובליקה של קוסובו לחברה מלאה בארגון המכס העולמי.
עמדות שננקטו על ידי גופים אחרים
ישות עמדה בלוצ'יסטן באוגוסט 2010, המנהיג לשעבר של התנועה הבדלנית הבלוצ'ית, ג'ומה ח'אן מארי, בירך על עצמאותה של קוסובו ועל פסק הדין של בית הדין הבין-לאומי כי הכרזת העצמאות של קוסובו אינה מפרה את החוק הבין-לאומי.
עם זאת, מאז התרחק ח'אן מארי מהתנועה וכעת הוא מתנגד להתנתקות של קוסובו מסרביה.
באוקטובר 2010, שר הדייג לשעבר וחבר האופוזיציה באספת בלוצ'יסטן, קצ'קול עלי, בירך על החלטת בית הדין הבין-לאומי בנוגע הכרזת העצמאות של קוסובו ואמר עליו שזהו "פסק דין מפואר לתנועות השחרור הלאומיות".
לדבריו, זה היה מגדלור של תקווה עבור מדינות משועבדות.
הממשלה הבסקית הממשלה הבסקית האזורית, בניגוד לממשלת ספרד המרכזית במדריד, הגיבה בחיוב להכרזת העצמאות של קוסובו.
דוברת הממשלה האזורית אמרה כי "זהו שיעור שיש לעקוב אחריו בכל הנוגע לפתרונות שלווים ודמוקרטיים של בעיות הזהות והנאמנות...
זה מראה שכבוד רצון האזרחים הוא המפתח לפתרון בעיות פוליטיות קשות".
קטלוניה ביולי 2010, בעקבות החלטת בית הדין הבין-לאומי, ציינו המפלגות הלאומניות הקטלאניות כי יש מקבילות ברורות בין המקרה שלהן לבין המקרה של קוסובו.
ז'ואן פויצ'רסקוס, יו"ר מפלגת השמאל הרפובליקנית של קטלוניה , הצהיר כי החלטת בית הדין הבין-לאומי מראה כי עצמאותה של קטלוניה יכולה להיות חוקית ולזכות להכרה ברמה הבין-לאומית.
מפלגת ההתלכדות הדמוקרטית של קטלוניה ביקשה מממשלת ספרד להכיר בעצמאותה של קוסובו בזכות ההגדרה העצמית של העם.
ב-23 ביולי 2010, ז'וזה מונטייה, נשיא הז'נרליטט דה קטלוניה, אמר כי לקטלוניה ולקוסובו אין הרבה במשותף.
במרץ 2012, במהלך דיון עז עם ראש ממשלת ספרד מריאנו רחוי, דרש ז'וזפ אנטוני דוראן איידה, מזכ"ל ה-CiU, איחוד מפלגות הימין-מרכז הקטאלניות מספרד להכיר באופן מיידי בקוסובו, והצהיר כי הסיבות לאי ההכרה "אינן בין-לאומיות אלא פנימיות".
מזרח טורקיסטן (ממשלה גולה) ב-18 בפברואר 2008 פרסם אנסאר יוסוף טוראני, נציג הממשלה הגולה, הודעה לעיתונות בה אמר "בשם תושבי מזרח טורקיסטן, ממשלת מזרח טורקיסטן בגולה מכירה בזאת בקוסובו כמדינה עצמאית וריבונית ומאחלת שלום ושגשוג עבור תושבי קוסובו".
החזית לשחרור ג'אמו קשמיר ב-11 במרץ 2008 ערכה החזית השחרור ג'אמו קשמיר הפגנה בבריסל מול בניין הנציבות האירופית.
בראשה עמד אחד ממנהיגיה, עורך הדין עבדול מג'יד טרמבו, וסדר יומה של ההפגנה ציטט את עצמאותה של קוסובו, ויצא בדרישה ליחס שווה ושימוש באותו הפתרון על ידי האיחוד האירופי בסכסוך בקשמיר הנוגע להודו, פקיסטן וסין.
בין המפגינים נמנו חברי פרלמנט האיחוד האירופי, סטודנטים ובוחרים ונציגים שונים של ארגונים לא ממשלתיים.מג'ליס של העם הטטרי בקרים (קרים) מוסטפא צמילב, יו"ר מג'ליס העם הטטרי בקרים הצהיר כי הוא תומך בזכות ההגדרה העצמית לכל עם, כולל קוסובו.
הוא הוסיף כי הטטרים של קרים לא יתחילו בתהליך פרידה מאוקראינה אם יכובדו זכויותיהם.
צמילב הצהיר כי הוא מאמין שהמניע של הקוסוברים להכריז על עצמאות היה המצב האנטי-אלבני בקוסובו.
כאשר 23 עמותות הצביעו נגד חברותה של קוסובו.
וקוסובו התחרתה לראשונה במוקדמות מונדיאל 2018 במסגרת בית 9 האירופי.
ארגון העמים והאומות הלא מיוצגות (UNPO) ארגון העמים והאומות הלא מיוצגות פרסם הצהרה ב-18 בפברואר 2008: "בעבור אזורים בתנאים דומים, עצמאותה של קוסובו מייצגת תקווה חדשה לעתיד מדינותם".בימים שלאחר מכן הביעו כמה מחברות הארגון האפריקאות תגובות נוספות לעצמאות קוסובו.
ועדת פרס נובל הנורווגית לאחר שנשיא פינלנד לשעבר, מרטי אהטיסארי, קיבל את פרס נובל לשלום לשנת 2008 "על מאמציו החשובים...
כדי לפתור סכסוכים בין-לאומיים" כולל עבודתו בקוסובו כשליח מיוחד של האו"ם.
מזכיר ועדת נובל הנורווגית, שהוא גם מנהל מכון הנובל הנורווגי, גייר לונדסטד, אמר כי הוועדה מאמינה "כי אין אלטרנטיבה לקוסובו עצמאית".
ארגון התקינה הבין-לאומי קוסובו אינה חברה מן המניין בארגון התקינה הבין-לאומי.ללא תלות בסטטוס החברות בארגון, הארגון ינפיק קוד מדינה סטנדרטי לקוסובו.
על פי הנהלים של הסוכנות לתחזוקה ה-ISO 3166 שבסיסו בז'נבה, קוד ISO 3166-1 חדש לקוסובו יונפק רק ברגע שששמה יופיע "בשמות המדינות" בעלון המינוחים של האו"ם או ברשימת המדינות והאזורים לשימוש סטטיסטי של אגף הסטטיסטיקה באו"ם.
כדי להופיע בעלון המינוח, עליו או (א) להתקבל לאו"ם, (ב) להצטרף לסוכנות מיוחדת של האו"ם או (ג) להפוך למדינה "בחוקת בית בית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ)".
קריטריון (ב) התקיים כאשר הצטרפה קוסובו לקרן המטבע הבין-לאומית ולבנק העולמי; עלון טרמינולוגיה טרם הופץ.
תאגיד האינטרנט להקצאת שמות ומספרים תאגיד האינטרנט להקצאת שמות ומספרים, באמצעות הארגון קודי המדינה התומך שלו, אחראי על הוספת דומיינים ברמה העליונה של קוד המדינה לשימוש בכתובת אינטרנט.
כללי הנוהל מכתיבים לקוסובו תחילה לקבל קוד ISO 3166-1 (שנדון לעיל) לפני שניתן יהיה להכניס את ה-ccTLD; ספקולציות התמקדו ב-".ks" כמועמד הסביר ביותר.
האיגוד הבין-לאומי לכבישים ותעבורה (IRU) קוסובו הפכה רשמית לחברה ה-181 באיגוד הבין-לאומי לכבישים ותעבורה (IRU) במאי 2009. לשכת עורכי הדין הבין-לאומית (IBA) קוסובו הפכה רשמית לחברה בלשכת עורכי הדין הבין-לאומית (IBA) ב-28 במאי 2009.
הכפר האולימפי באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו הוא כפר אולימפי, שנבנה כדי לאכלס את כל הספורטאים והמאמנים המשתתפים באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו שנערכה ב-2016. הוא ממוקם בבארה דה טיז'וקה, קרוב לפארק האולימפי בארה ולמרכז בתערוכות והכנסים, ריוסנטרו.
לכפר הייתה קיבולת של כ-17,950 אנשים, שהתגוררו בכ-3,604 דירות שהיו מפוזרות בכ-31 בניינים, זהו הכפר האולימפי הגדול ביותר בתולדות המשחקים האולימפיים.
בכפר הוצבה לראשונה מטעם הוועד האולימפי הבינלאומי אנדרטת "אבן הזיכרון" לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן שבעתיד תוצב בכפרים האולימפיים הבאים בערים שיארחו את האולימפיאדה.
בכפר יש גם אזורי בילוי שונים עם משחקי וידאו, כלי נגינה וטניס שולחן אף ומרכז דתי שמשרת את מאמיני הדתות הנפוצות ביותר מקרב משתתפי התחרות.
בכפר יש נתיבי תחבורה ציבורית, שבעזרתם האוטובסים מסיעים את הספורטאים למקומות בהם נערכת התחרות האולימפית.
ביקורת חמורה הוטלה על ליקויי בנייה ואיכות הגימור התגלו גם בבנייני הכפר האולימפי דבר שנחשף פחות משבועיים מתחילת המשחקים כשמשלחות הספורטאים הראשונות הגיעו לכפר וצוותי התחזוקה נקראו לעבודות אינטנסיביות לטפל בהם.
הכפר האולימפי באולימפיאדת מונטריאול (ידוע גם כ"הפירמדה") הוא כפר אולימפי, אשר נמצא בעיר מונטריאול, שבקנדה ונבנה על מנת לשמש כמגורי הספורטאים לקראת אולימפיאדת מונטריאול.
כל הספורטאים שנשלחו לאולימפיאדה התגוררו שם בתקופת התחרות, מלבד הספורטאים בענף הרכיבה והשיט.
הכפר האולימפי ממוקם ברובע הרוזמונט-לה פטיט-פטר .
לאחר האולימפיאדה הוסב המקום לצמד מגדלי משרדים ומגורים.
קנתה את הבניינים מחברה ממשלתית של ממשלת קוויבק תמורת 64.5 מיליון דולר .
ב-2004, רכשה קבוצת הנדל"ן הישראלית אל-עד רכשה את הבניינים מחברת Metcap Living Inc.
עם זאת כבר ב-2012, הודיעה הקבוצה כי ברצונה למכור את הבניינים.
עוד באותה השנה, פורסם כי החברה מכרה את המקום לחברה בשם בשם "Capreit" תמורת סכום של 177.5 מיליון דולרים.
הכפר האולימפי באולימפיאדת לילהאמר (בנורווגית: Lillehammer OL-landsby) היה כפר אולימפי שהוקם בעיר לילהאמר שבנורווגיה.
בכפר התגוררו כ-2,300 ספורטאים ומנהיגים במהלך משחקי החורף האולימפיים שנערכו ב-1994 ובהמשך שימש מספר קטן יותר ספורטאים במהלך משחקי החורף הפאראלימפיים שנערכו זמן קצר לאחר מכן.
הכפר האולימפי בלילהמאר הוקם כ-3 קילומטרים צפון מזרחית ממרכז העיר לילהאמר והוא נבנה על שטח של כ-2300 דונם.
בכפר התגוררו כ-2,300 ספורטאים ומאמנים מ-67 מדינות.
מלבד מבנה המגורים, הוקמה קפיטריה שיכלה לשרת כ-2,000 אנשים בו זמנית, הוקם מתחם של תחנות אוטובוס וחנייה בכניסה לכפר ואף הוקם מערך חימום שסופק על ידי חשמל ואנרגיה סולארית.
עבודות ההקמה של הכפר החלו ב-1992, כאשר המבנה הראשון הוקם כבר באוגוסט של אותה השנה.
על מנת שהעבודות יושלמו במהירות ולפני פתיחת התחרות, נבחרו מספר קבלנים, עם מספר שיטות בנייה שונות.
הכפר שמורכב מ-185 בנייני עץ, הושלם בדצמבר 1993 ועלות הקמתו הוערכה בכ-250 מיליון קרונות נורווגית.
לאחר האולימפיאדה, הוסבו מבני הכפר לקפיטריה, כנסייה ופעוטון, שאר הבניינים שהיו ניידים נמכרו לאזורים אחרים ברחבי נורווגיה לאחר תום המשחקים.
הכפר האולימפי הוא רובע מגורים במערב מוסקבה באזור טרופאריובו-ניקולינו, הוקם בשנים 1977–1980 במסגרת ההכנות לקראת המשחקים האולימפיים בקיץ 1980 למגורי הספורטאים המשתתפים.
בעת תכנונו נעשה שימוש בסדרה טיפוסית של בתי פאנל למגורים.
ובניית בנייני מגורים שחוזי הפרויקט אפשרו לאחר תום המשחקים האולימפיים להעביר את המיקרו-רובע לאחריות העיר.
בנוסף, מוסדות תרבות ממוקמים בחלק מהמבנים.
שאלת בניית הכפר האולימפי עלתה לאחר 23 באוקטובר 1974, כאשר מוסקבה אושרה כמקום המשחקים האולימפיים בקיץ 1980. בתחילה הוצעו כמה פרויקטים ליישומם: אחד מהם נועד ליישום בבתי פאנל עגול, אך בשל עלותו הגבוהה הוא לא התקבל.
נבחנה גם אפשרות הצבתו במתחם המלונות "איזמאילובו", שנדחה בשל ריחוקו של המלון ממתחם הספורט בלוז'ניקי .
בסופו של דבר, נעשתה בחירה לטובת הפרויקט של קבוצת אדריכלים בהנהגתו של יבגני ניקולאביץ 'סטאמו, לפיו הוא הוקם משש עשרה - בתי פאנל יחד עם התשתית העירונית כולה על 83 דונם לאורך שדרת מיצ'ורינסקי, דרומית לכפר ניקולסקוי.
בניית הכפר החלה בשנת 1977 ונמשכה עד 1980. במהלך תקופה זו הוקמו 18 בנייני מגורים עם 3,438 דירות, 8 מוסדות ילדים ו-22 מבני בעלי ייעוד תרבותי, קהילתי ואופי ספורט.
אזור המגורים סומן בגדר עם מחסומים, ורכבות חשמליות על גלגלים פעלו ברחבי המתחם.
בקטע של ערוץ סמורודינקה, הצמוד לכפר, נבנה פארק .
בנוסף הוקצו מקומות מיוחדים לטקסים דתיים של נוצרים, מוסלמים, יהודים ובודהיסטים, והוזמנו 20 אנשי דת.
התיישבות הספורטאים החלה בסוף יוני 1980. בפתיחה הרשמית, שהתקיימה ב-28 ביוני בכיכר האומות, השתתפו יו"ר הוועד הפועל של מועצת העיר מוסקבה ולדימיר פרומילוב ויו"ר הוועדה המארגנת של המשחקים האולימפיים איגנאטי נוביקוב.
במהלך האולימפיאדה התיישבו ספורטאים בזוגות בדירות, אולם בשל סירוב מספר מדינות להשתתף באולימפיאדה, חלק מהבתים נותרו ללא שימוש.
עם תום המשחקים האולימפיים, הכפר נסגר רשמית על ידי מארגניו ב-10 באוגוסט, וכעבור חצי שנה, כמתוכנן, הוא ניתן לידי העיר.
באביב 1981 החלו להתיישב בדירות שפונו.
באותה שנה הוענק למחברי פרויקט הכפר האולימפי פרס ברית המועצות.
מבנים שאינם למגורים של הכפר האולימפי לשעבר, בו שכן המינהל ומרכז התרבות, הועברו בזמנים שונים למוסדות התרבות של מוסקבה.
בין השנים 2014–2017, שופץ מרכז התרבות לשעבר.
עד יוני 2019 הוקם מתחם מגורים באתר מרכזיית הטלפון האוטומטית של הכפר האולימפי.
גם בשנים 2018–2019 נבנו כאן מגרשי טניס, מגרש כדורגל עם דשא מלאכותי ומשטח החלקה מקורה.
עד תחילת הבנייה, האזור שמסביב היה שייך למחוז גגארינסקי.
ב־5 ביולי 1991 הוקם המחוז העירוני "הכפר האולימפי", ב־12 בספטמבר אותה שנה הוא מוזג עם מחוז ניקולינו.
ב־28 בספטמבר 1993 אוחדו המחוזות העירוניים ניקולינו וטרופאריובו הסמוכה למחוז יחיד "טרופארו-ניקולינו".
על פי חוק עירוני מ-5 ביולי 1995, הוקם מחוז טרופאריובו-ניקולינו.
הכפר ממוקם בשדרת מיצ'ורינסקי, בין פארק הכפר האולימפי לפארק שקולניקוב, על שטח של 83 דונם.
לאזור המגורים הוקצו 20 דונם, שם הוקמו בנייני מגורים, המהווים שלוש חצרות סגורות עם צמחייה נטועה בטבעות.
את החצרות חוצה שביל למתחמי הספורט, התרבות והקניות, שנועדו במקור כחלק ממרחבי הולכי הרגל ומעוטרים בפנסים בצורת כדור.
אלה, הם מלווים ב-2 בתי ספר ו-4 גני ילדים.
מתחם הקניות של הרובע כלל שלושה בניינים, כולל גלריית לוקס, על הכיכר שביניהם הוקם מעץ למזרקה.
בצד הנגדי של הכיכר יש לוח זיכרון.
כפי שהגו המעצבים, חללי המגורים היו מבודדים ממרכזים ציבוריים.
בתחילה לא היו רחובות במתחם המגורים, שהשתנה, לטענת התושבים המקומיים, לאחר הקמת הכפר האולימפי החדש: אז הוקם רחוב שדרת מיצ'ורינסקי, הכפר האולימפי.
חלק המגורים של הכפר נבנה בבנייני מגורים טיפוסיים לברית המועצות תוך שימוש בצבעים פעילים בעיצוב החזיתות.
המאפיין המובהק שלהם היה נוכחות של כניסה "שחורה", קישוט שיש של אולמות הכניסה והמרפסות מול לוחות מיוחדים.
בניין הדירקטוריון נוצר על ידי שתי צורות אדריכליות הממוקמות בניצב - ארבע קומות, עשויות לוחות אלומיניום ומתנשאות על עמודים מכוסים בלברדור שחור, עם שעון כחול בחזית הצפונית, וקומה אחת, עשויה אבן גיר ועם קירות זכוכית, שם ממוקם סניף הדואר.
מרכז התרבות מצויד בשלושה אולמות ומסעדה.
הבניין הראשי של מתחם הספורט, בו התאמנו הספורטאים, מורכב משלוש קומות עם חדרי שירות.
יש אגף עם בריכת שחייה וחדרי כושר בקרבת מקום.
מכיוון שהכפר כבר היה בשלב התכנון הוחלט להעבירו לניהול העיר עם תום המשחקים, הוא היה מחובר לתשתית התחבורה הקיימת, כולל תחנת המטרו הדרום-מערבית.
בשנת 2018, שתי תחנות אוטובוס עוקבות מתחנה זו לכפר האולימפי - מספר 227 ומספר 667. בנוסף ממוקמת תחנת אוזרנאיה פועלים מספר קווי אוטובוסים ואוטובוס חשמלי שעוברים דרך התחנות "הכפר האולימפי" ו"מוזיאון ההגנה במוסקבה ".
בשנת 1981 נפתח מוזיאון ההגנה של מוסקבה בבניין הממשל של הכפר, שם הוא מתפקד כעת.
לראשונה, במרכז התרבות של הכפר האולימפי לשעבר שכן אולם הקונצרטים של משרד התרבות.
בשנת 2002 עבר אליו התיאטרון המוזיקלי הממלכתי לאמנות, שהוחלף בשנת 2014 במקום הקונצרטים של פילהרמוניה-2.
הרפובליקה העממית של דונצק (DPR) והרפובליקה העממית של לוגנסק (LPR) הן שתי מדינות מוכרות חלקית שנתמכות על ידי רוסיה באזור דונבאס שבאוקראינה בדונצק ולוגנסק.
בדלנים פרו-רוסים הכריזו על עצמאות בשני המחוזות, DPR ו-LPR, ב-12 במאי 2014 במהלך המלחמה בדונבאס.
מאז מספר מדינות קטן הכיר בהן כמדינות.
עצמאותן של ה-DPR וה-LPR מעולם לא זכתה להכרה דיפלומטית רחבה, כאשר הקהילה הבין-לאומית ממשיכה לראות בהם חלק מהשטח הריבוני של אוקראינה.
הן הוכרו כמדינות ריבוניות על ידי רוסיה ב-21 בפברואר 2022, ובעקבותיה אבחזיה – ישות נוספת המורדת בגאורגיה, הכירה בהן.
ה-DPR וה-LPR הוכרו מאוחר יותר על ידי שתי מדינות החברות ב: סוריה ב-29 ביוני 2022 וקוריאה הצפונית ב-13 ביולי 2022.
ה-DPR וה-LPR סופחו רשמית לרוסיה ב-30 בספטמבר 2022, לאחר משאלי עם שגם הם לא הוכרו באופן נרחב על ידי הקהילה הבין-לאומית.
לאחר התפרקות ברית המועצות בשנת 1991, מחוזות דונצק ולוגנסק נותרו חלק מאוקראינה העצמאית, אך המתחים בין הממשלה המרכזית בקייב לבין האזור המזרחי, ששאף לשמור על קשרים הדוקים עם רוסיה, התחזקו עם השנים.
המתחים הללו התעצמו במיוחד לאחר אירועי יברומאידאן ב-2014, שהובילה להפלת נשיא אוקראינה, הפרו-רוסי, ויקטור ינוקוביץ', ושינוי כיוון פוליטי במדינה.
השינויים הפוליטיים באוקרינה, הובילו את הבדלנים הפרו-רוסים בדונצק ולוגנסק לערוך משאלי עם על התנתקות ב-11 במאי 2014. תוצאות משאלי העם לא התקבלו רשמית על ידי אף ממשלה מלבד רוסיה.
ואף ממשלת אוקראינה רואה בבדלנים הפרו-רוסים טרוריסטים.
בנובמבר 2014 שלחו נציגי נובורוסיה בקשה להכרה דיפלומטית למספר מדינות באמריקה הלטינית, ובניהן קובה, ונצואלה וניקרגואה.
עם זאת, אף אחת מהמדינות לא נענתה לבקשה.
ה-DPR וה-LPR ניסו להתאחד בשנת 2014 לקונפדרציה בשם נובורוסיה, אך הניסיון נזנח עד 2015. ב-2014, דרום אוסטיה – בעצמה ישות לא מוכרת שמבקשת עצמאות מגאורגיה – הכירה בעצמאותן של שתי הישויות.
במאי 2015, הקונפדרציה של נובורוסיה בוטלה בשל "אי התאמתה לתוכנית הסדר השלום בפורמט נורמנדי", תוך קידום ה-DPR וה-LPR להפוך לאזורים אוטונומיים בגבולות אוקראינה.
ב-15 בפברואר 2022 הצביעה הדומה הרוסית קראה מ לנשיא ולדימיר פוטין להכיר ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק כמדינות עצמאיות.
הצעת החוק הוצעה על ידי המפלגה הקומוניסטית.
ב-21 בפברואר 2022 העבירה הדומה הצעת חוק המכירה רשמית ברפובליקה העממית של דונצק וברפובליקה העממית של לוגנסק במזרח אוקראינה כמדינות עצמאיות.
הצעת החוק אושרה על ידי הנשי פוטין.
באותו יום חתם פוטין על צווים המכירים ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק, וכן חתם על הסכמים על ידידות, שיתוף פעולה וסיוע עם הרפובליקות.
ב-24 בפברואר 2022 רוסיה פלשה לאוקראינה, וחלק מהכוחות שפלשו כללו חיילים משני המחוזות.
אמנם, ההכרה הזו בדיוק באה אחריה במלואה באבחזיה ב-25 בפברואר 2022, עם צו הנשיא שנחתם על ידי אסלן בז'ניה כדי לתמוך בעמדת רוסיה בהכרה ברפובליקה העממית של דונצק ולוגנסק.
עמדות שננקטו על ידי מדינות וארגונים לגבי עצמאות
מדינות וישויות שהכירו ב-DPR וב-LPR כמדינות עצמאיות
מדינה תאריך ההכרהתחילת יחסים דיפלומטיים הערות 1 בנאום שלו, שהכיר ב-DPR וב-LPR, תמך פוטין גם בתביעותיהן לאזור דונבאס באוקראינה.
2 בפברואר 2022, שר החוץ פייסל מקדד הצהיר כי "סוריה תומכת בהחלטתו של הנשיא ולדימיר פוטין להכיר ברפובליקות לוגנסק ודונצק" באירוע שנערך במוסקבה.
סוכנות הידיעות הממלכתית של סוריה, SANA, דיווחה מאוחר יותר כי סוריה "מוכנה לבנות יחסים עם הרפובליקות של לוגנסק ודונצק".
בתגובה להכרה, אוקראינה ניתקה את כל יחסיה הדיפלומטיים עם סוריה, וסוריה עשתה את אותו הדבר כלפי אוקראינה ב-20 ביולי 2022. לפני ניתוק היחסים, שגרירויות שתי המדינות נסגרו ב-2016 וב-2018 במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
3 13 ביולי 2022 ב-13 ביולי 2022 דיווחה בסוכנות הידיעות המרכזית הקוריאנית דיווחה כי שר החוץ של קוריאה הצפונית, צ'ו סון-הוי, שלח מכתבים לעמיתיו ברפובליקות של דונצק ולוגנסק, בו הכיר בעצמאותן של הרפובליקות והביע את הרצון לפתח את היחסים בין המדינות.
בתגובה להכרה, אוקראינה ניתקה את יחסיה עם קוריאה הצפונית.
מדינות שאינן חברות באומות המאוחדות
נשיא דרום אוסטיה אמר לתקשורת: "אני מאמין שההכרה ברפובליקה של דונצק היא הצעד הנכון.
אנשי דרום אוסטיה תומכים ומשבחים את ההחלטה להכיר בדונצק ולוגנסק".3 (DPR)10 במרץ 2022 (LPR) ב-22 בפברואר 2022 פרסם משרד החוץ של אבחזיה הצהרה המברכת על ההכרה בעצמאות של הרפובליקות העממיות דונצק ולוגנסק על ידי נשיא רוסיה ולדימיר פוטין.
ב-25 בפברואר 2022 הכריז הנשיא אסלן בז'ניה על הכרה ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק.
מדינות וישויות שתמכו בהכרה ב-DPR וב-LPR כמדינות עצמאיות
מדינה הערות למרות הקריאות להכרה בשתי הרפובליקות, משרד החוץ של בלארוס דחה את ההכרה בדונצק ולוגנסק, אך תמך בהחלטה של רוסיה.
בהודעה נכתב: "במצב כזה, אנו מבינים בכבוד את ההחלטה של הצד הרוסי להכיר בעצמאות הרפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק.
רפובליקת בלארוס תמיד דגלה באופן פעיל ועקבי ביישוב הסכסוך בדרום מזרח אוקראינה.
אנו עדיין רואים שיטות דיפלומטיות בראש סדר העדיפויות ומוכנים לתרום לתהליך זה בכל דרך אפשרית." הנשיא פוסטן-ארקאנז' טואדרה הצהיר בסוכנות הידיעות רי"א נובוסטי: "אני מאמין שהחלטה זו ללא ספק תציל חיים ותמנע הרבה אלימות.
לפי הניתוח שלנו, החלטה זו נועדה להציל חיים של אנשים.
החלטה זו נתמכת על ידי רבים משום שמטרתה למנוע אלימות ואובדן חיי אדם".
הנשיא ניקולאס מדורו "אישר מחדש את כל תמיכתו" בנשיא רוסיה פוטין "בהגנה על השלום ברוסיה", וקבע כי "השטח של לוגנסק ודונצק קיבל מעמד של רפובליקות עממיות כדי להגן על עצמם מפני טבח שהמגזרים הפשיסטים שתפסו את השלטון באוקראינה והחלו להוציא להורג גברים ונשים, לתקוף משפחות, להפציץ בנשק כבד ולהתחיל סכסוך".
הנשיא דניאל אורטגה הצהיר: "אני בטוח שאם יתקיים שם משאל עם, כפי שנעשה בקרים, אנשים יצביעו בעד הכללת האזורים שלהם ברוסיה.
זוהי אוכלוסייה רוסית והיא אינה כפופה לתכתיבי נאט"ו, האיחוד האירופי וארצות הברית".
סגן ראש המועצה הריבונית, מוחמד חמדאן דגאלו, אמר: "לרוסיה יש את הזכות לפעול למען האינטרסים של אזרחיה ולהגן על תושביה.
יש לה זכות על פי החוקה ועל פי החוק.
העולם כולו חייב להבין שיש לה את הזכות להגן על אנשיה."
מדינה הערות רפובליקת ארצאך אראיק הארטיוניאן, נשיא רפובליקת ארצאך, פרסם הצהרה המברכת על ההחלטה להכיר בעצמאותן של הרפובליקות העממיות דונצק ולוגנסק.
הוא קבע כי "זכותן של אומות להגדרה עצמית ולבניית מדינה משלו היא בלתי ניתנת לערעור עבור כל עם והיא עיקרון יסוד של המשפט הבין-לאומי".
מדינות וישויות שלא הכירו ב-DPR וב-LPR כמדינות עצמאיות
מדינההערותהשרה לענייני אירופה וחוץ של אלבניה, אולטה ג'אצ'קה, פרסמה הצהרה בטוויטר: "אלבניה מגנה את ההכרה של רוסיה בעצמאותם של אזורי דונצק ולוגנסק.
הפרה ברורה של החוק הבין-לאומי, הסכם מינסק ושלמותה הטריטוריאלית והריבונות של אוקראינה.
אלבניה עומדת מאוחדת עם שותפותיה ובעלות בריתה בתמיכה באוקראינה".משרד החוץ הדהד את קריאתו של מזכ"ל האו"ם גוטרש לכבד את הריבונות הטריטוריאלית וקרא לפתרון הסכסוך בדרכי שלום.
ארגנטינה גם קראה לכבד את מגילת האומות המאוחדות ואת החוק הבין-לאומי.שר החוץ האוסטרלי גינה את ההכרה הרוסית בדונצק ולוגנסק כמדינות עצמאיות, ואמר כי היא "מערערת באופן בוטה את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה ואין לה תוקף לפי החוק הבין-לאומי".
זוהי הפרה של החוק הבין-לאומי, הסכמי מינסק ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
אנו נעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם האיחוד האירופי ונאט"ו לתגובה חזקה ומאוחדת".חבר נשיאות בוסניה והרצגובינה הבוסניאקי, שפיק ג'פרוביץ', גינה את ההכרה הרוסית בעצמאותן של דונצק ולוגנסק.
"בוסניה והרצגובינה מכבדת ותומכת בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה של אוקראינה.
אני מגנה את החלטת הפדרציה הרוסית להכיר בשני האזורים האוקראינים כמדינות, וזו הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי", אמר ג'פרוביץ'.
חבר הנשיאות הסרבי, מילורד דודיק, טען שזוהי רק דעתו האישית של ג'פרוביץ', ורפובליקה סרפסקה תחפש נייטרליות לאומית בנוגע לסוגיית אוקראינה, כך דיווח רדיו אירופה החופשית.
יושב ראש הנשיאות הקרואטי, ז'לקו קומשיץ', גינה בחריפות את "המתקפה של רוסיה על שטחה של אוקראינה".במשך שנים היו היחסים בין בולגריה לרוסיה מתונים.
עם זאת, ביום ההכרזה גינה ראש הממשלה קיריל פטקוב את הכרתו של פוטין בדונצק ולוגנסק כישויות עצמאיות.
הוא הצהיר: "אנו ממשיכים לשמור על שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה בגבולותיה המוכרים בין-לאומית.
יש לכבד את החוק הבין-לאומי.
אנו, האיחוד האירופי, נגיב מאוחדים להגנתנו".
באותה הצהרה פרסם משרד החוץ הבולגרי את ההצהרה כי "ההכרה ברפובליקות הבדלניות לוגנסק ודונצק היא הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי ופוגעת בביטחון האירופי.
הסלמה כזו דורשת תגובה אחידה והחלטית".ראש ממשלת קנדה ג'סטין טרודו גינה את מעשיו של פוטין וכינה אותם "הפרה בוטה של ריבונות אוקראינה", ואף הציע להפעיל עיצומים כלכליים על רוסיה.וואנג וונבין, דובר משרד החוץ של הרפובליקה העממית של סין, אמר בתגובה לשאלות כתבים: "עמדת סין בסוגיית אוקראינה עקבית.
יש לכבד את הדאגות הביטחוניות הלגיטימיות של כל מדינה ולשמור במשותף על עקרונות ומטרות מגילת האו"ם".ממשלת קוסטה ריקה הצהירה כי היא תומכת בהצהרת מזכ"ל האו"ם לפיה ההכרה ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק מפרות את השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.
קוסטה ריקה קראה גם להפחתת ההסלמה במזרח אירופה ולפתרון המצב על ידי דיאלוג.ראש ממשלת קרואטיה, אנדריי פלנקוביץ', צייץ בטוויטר: "אנו מגנים את ההכרה של רוסיה באזורים המוכרזים עצמאית דונצק ולוגנסק, המהווה הפרה של החוק הבין-לאומי ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
משרד החוץ הצ'כי אמר שהצעד הוא הפרה בוטה של הריבונות ושלמותה של אוקראינה.
ראש הממשלה פטר פיאלה הצהיר כי צ'כיה עומדת איתן מאחורי אוקראינה חופשית ועצמאית ויודעת מניסיונה ההיסטורי שצעדים כאלה לעולם אינם מובילים לשלום.ראש ממשלת דנמרק, מדה פרדריקסן, פרסמה הצהרה בטוויטר: "החלטת רוסיה להכיר באזורי ה-DNR וה-LNR של אוקראינה כעצמאיים היא הפרה בוטה של הריבונות האוקראינית והחוק הבין-לאומי.
דנמרק מגנה את ההחלטה, שלא תישאר ללא מענה.
אנחנו עומדים לצד אוקראינה".שרת החוץ של אסטוניה אווה-מריה לימטס: "תמיכתנו בריבונותה ובשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה היא בלתי מעורערת".לשכת נשיא פינלנד סאולי ניניסטה: "פינלנד מגנה את המעשים החד-צדדיים של רוסיה המפרים את ריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
ההכרה באזורים הבדלניים במזרח אוקראינה היא הפרה חמורה של הסכמי מינסק.
המשרד הדגיש את חשיבותה של אוקראינה בדו-קיום באירופה וקורא למעצמות אחרות לא להתערב באוקראינה ולהגן על מערכת בין-לאומית המבוססת על חוק בין-לאומי המכבד את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.ראש ממשלת הונגריה ויקטור אורבן הבטיח את המשך תמיכתה של הונגריה בריבונותה ובשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
הוא הוסיף כי הונגריה תתמוך במאמצים המשותפים של האיחוד האירופי ליישב את הסכסוך.ראש ממשלת איסלנד, קתרין יקובסדוטיר, הצהירה בטוויטר: "ההסלמה של רוסיה באוקראינה היא הרסנית ואני מודאגת עבור האזרחים החפים מפשע באזור.
זוהי הפרה בלתי מתקבלת על הדעת של החוק הבין-לאומי.
הסלמה וסכסוך מזוין אינם הפתרון לאתגרי המצב הנוכחי.
הדלת לדיפלומטיה חייבת להישאר פתוחה".נשיא אינדונזיה, ג'וקו וידודו, אמר כי הוא מסכים עם מזכ"ל האו"ם וביקש להפסיק את המתיחות באוקראינה בהקדם האפשרי, הפציר בשני הצדדים להתאפק והבהיר כי לא יאפשר מלחמה.
ההחלטה של הפדרציה הרוסית להמשיך בהכרה באזורים לא ממשלתיים במחוזות דונצק ולוגנסק באוקראינה כיישויות עצמאיות נוגדות את החוק הבין-לאומי, מהווה הפרה בוטה של שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה, ומסמנת הפרה ברורה וחד-צדדית של הסכמי מינסק.
אירלנד תומכת בתגובה ברורה וחזקה של האיחוד האירופי, כולל צעדי עיצומים נוספים".שר החוץ יאיר לפיד שותף לדאגה של הקהילה הבין-לאומית מהצעדים שננקטו במזרח אוקראינה וההסלמה החמורה במצב.
ישראל מקווה לפתרון דיפלומטי שיוביל לרגיעה, ומוכנה לעזור אם תתבקש.
ישראל תומכת בשלמותה הטריטוריאלית ובריבונותה של אוקראינה.שר החוץ האיטלקי, לואיג'י די מאיו, גינה את החלטת השלטונות הרוסיים להכיר במה שמכונה הרפובליקות הבדלניות לוגנסק ודונצק והכריז שהיא מפרה את הסכם מינסק.
מאז 2016, ל-DPR ול-LPR יש נציגויות לא-רשמיות באיטליה (בטורינו, ורונה ומסינה), שאינן מוכרות על ידי הרשויות האיטלקיות.ראש ממשלת יפן, פומיו קישידה, גינה את ההכרה הרוסית בעצמאות דונצק ולוגנסק וכינה אותה כהפרה של הריבונות האוקראינית.
שר החוץ יושימאסה היישי אמר שיפן תעבוד עם הקהילה הבין-לאומית, כולל ה-G7, כדי לכפות צעדים נוקשים נגד רוסיה.שר החוץ הקזחי: "אני חייב להבטיח לכם: אין שאלה של הכרה של קזחסטן ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק.
אנחנו יוצאים מיסודות המשפט הבין-לאומי ועקרונות היסוד של מגילת האו"ם".
ב-17 ביוני 2022, במהלך דיון פומבי בפורום סנקט פטרבורג הבין-לאומי לכלכלה, הצהיר נשיא קזחסטן קאסים-ג'ומארט טוקאייב שקזחסטן לא תכיר במה שכינה "שטחים מעין-מדינתיים" בדונצק ולוגנסק.שגריר קניה באו"ם, מרטין קימני, אמר כי קניה ומדינות אפריקאיות רבות "נולדו" עם סיום הקולוניאליזם ולא הצליחו לקבוע את גבולותיהן, בהצהרה המגנה את ההכרה ברוסיה.
במקום לרדוף אחרי מדינות המבוססות על "הומוגניות אתנית, גזעית או דתית", שנשאה את הסיכון של עשרות שנים של "מלחמות עקובות מדם", המדינות "הסכימו להסתפק בגבולות שירשו.
עם זאת, הודגשה חשיבות השמירה על עקרון אי-חלוקת הביטחון, כלומר ביטחון לש מדינה אחת תלוי במדינות השכנות לה.ממשלת לטביה גינתה את ההכרה בהצהרה הבאה: "תוך כדי גינוי מוחלט של פעולות רוסיה, לטביה דוחקת בקהילה הבין-לאומית לנקוט בצעדים החזקים ביותר כדי לעצור את התוקפנות הרוסית ולהציע סיוע לאוקראינה...
ליכטנשטיין מביעה סולידריות עם העם ועם ממשלת אוקראינה וקוראת להסדר בדרכי שלום של כל הנושאים באמצעים דיפלומטיים ובהתאם לחוק הבין-לאומי".משרד החוץ של ליטא מגנה בחריפות את החלטתה של רוסיה להכיר באזורי לוגנסק ודונצק באוקראינה, המוחזקים על ידי בדלנים בגיבוי רוסי, כעצמאיים.
"החלטה זו מהווה הפרה בוטה של העקרונות המעוגנים במגילת האומות המאוחדות ובמשפט הבין-לאומי, בחוק הסופי של הלסינקי ובאמנת פריז".ראש ממשלת לוקסמבורג, קסאבייה בטל, פרסם הצהרה בטוויטר: "אני מגנה את ההפרה האחרונה של הסכמי מינסק על ידי רוסיה.
אנו נעבוד בשיתוף פעולה הדוק עם שותפינו באיחוד האירופי לתגובה מאוחדת".הרפובליקה של מלטה מגנה את החלטת הפדרציה הרוסית להכיר רשמית בעצמאותם של האזורים דונצק ולוגנסק.
מולדובה נותרה מחויבת בתוקף לתמוך בריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה בגבולותיה המוכרים בין-לאומית."משרד החוץ של מונטנגרו פרסם הצהרה בטוויטר: "החלטתה של רוסיה להכיר ב"רפובליקות העממיות" המוכרזות בידי עצמן של דונצק ולוגנסק היא הפרה של הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה, הסכמי מינסק והחוק הבין-לאומי.
מונטנגרו עומדת מאוחדים עם האיחוד האירופי ובעלי בריתו נאט"ו בתמיכה באוקראינה".שר החוץ של ממלכת הולנד וופקה הוקסטרה הצהיר בטוויטר: "ההכרה בשטחים הבדלניים באוקראינה היא הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי, השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה והסכמי מינסק.
הולנד מגנה בחריפות מעשה זה ותגיב בתקיפות בתיאום הדוק עם שותפינו האיחוד האירופי ונאט"ו".שרת החוץ ננאיה מהוטה הצהירה בטוויטר: "ניו זילנד תומכת מאוד בריבונותה ובשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
פעולותיה של רוסיה היום מפרות את החוק הבין-לאומי ומסכלות מאמצים דיפלומטיים למצוא פתרון בדרכי שלום".שר החוץ של מקדוניה הצפונית, בוג'אר עוסמאני, הצהיר בטוויטר: "אנו מגנים בחריפות את ההכרה של רוסיה בשטחי אוקראינה דונצק ולוגנסק כעצמאיים.
מעשים כאלה מייצגים הפרה חמורה של החוק הבין-לאומי.
מקדוניה הצפונית חוזרת על תמיכתה החד-משמעית בריבונותה ושלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה".שר החוץ הנורווגי, אניקן הויטפלדט, הצהיר כי "נורווגיה מגנה את ההכרזה הרוסית על הכרה ברפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק כמדינות עצמאיות", ואמר כי ההחלטה היא "הפרה נוספת של הריבונות האוקראינית".
עוד ציין כי "נורווגיה תומכת בעצמאותה ובשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה בהתאם לגבולותיה המוכרים בין-לאומית".ממשלת פרו הצהירה: "פרו הביעה היום את דאגתה העמוקה לגבי התפתחות האירועים באזורי דונצק ולוגנסק, כמו גם בגבול המזרחי של אוקראינה ורוסיה, וקראה לפתרון של שלום ובר-קיימא בערוצים דיפלומטיים".
ממשלת פולין הביעה סולידריות עם אוקראינה וקראה לרוסיה להפסיק את פעולותיה הבלתי-חוקיות שהפרו את החוקים הבין-לאומיים.ראש ממשלת פורטוגל אנטוניו קושטה פרסם הצהרה בטוויטר: "ההכרה הרוסית בשני אזורי אוקראינה המורדים מפרה בבירור את הסכמי מינסק ומסכנת את שלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה.
אנו מגנים בחריפות את הפעולה הזו ומביעים את הסולידריות המלאה שלנו עם אוקראינה".הנשיא קלאוס יוהאניס, ראש הממשלה ניקולאיה צ'וקה ופוליטיקאים רומנים אחרים כגון לודוביק אורבן גינו את החלטתה של רוסיה להכיר בשתי הרפובליקות הבדלניות של דונצק ולוגנסק.
יוהאניס תיאר את האירוע כהפרה חמורה של החוק הבין-לאומי.נשיא סרביה, אלכסנדר ווצ'יץ', הצהיר כי החלטתו של פוטין להכיר ברפובליקות העמידה את סרביה "במצב קשה".
ממשלת סרביה תומכת בריבונותה ובשלמותה הטריטוריאלית של אוקראינה, אך מתנגדת לעיצומים על רוסיה.דובר משרד החוץ אמר: "סינגפור מודאגת ביותר מהסלמת המתיחות בגבול אוקראינה-רוסיה ומההחלטה הרוסית להכיר בשני אזורים אוקראינים נפרדים.
יש לכבד את הריבונות, העצמאות והשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה.
כל הצדדים הנוגעים בדבר צריכים להמשיך להמשיך בדיאלוג, לרבות אמצעים דיפלומטיים, לקראת יישוב הסכסוך בדרכי שלום, בהתאם לחוק הבין-לאומי, ולהימנע מפעולה שתעלה עוד יותר את המתיחות באזור".משרד החוץ הסלובקי אינו מכיר בתוקף בעצמאות הישויות הבדלניות.
עמדת מדיניות החוץ הסלובקית תומכת בריבונות הפוליטית, בעצמאות ובשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה ובכיבוד עקרונות המשפט הבין-לאומי.משרד החוץ הסלובני מסר: "סלובניה מגנה בחריפות את החלטת הנשיא פוטין להכיר במחוזות דונצק ולוגנסק באוקראינה כישויות עצמאיות.
צעדים עוינים אלו הם הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי וההתחייבויות הכלולות בהסכמי מינסק, ולא יישארו ללא השלכות".נשיא קוריאה הדרומית, מון ג'יאה-אין, דחק ברוסיה לכבד את השלמות הטריטוריאלית והריבונות האוקראינית, והתחייב לפעול עם הקהילה הבין-לאומית להורדת הסלמת המצב באזור.
מון גם הנחה גורמים רשמיים להיערך ביסודיות כדי להגן על אזרחי קוריאה הדרומית באוקראינה.שר החוץ חוסה מנואל אלברס פרסם הצהרה בטוויטר: "ההכרה הרוסית בשטחי הבדלנים במזרח אוקראינה היא הפרה בוטה של השלמות הטריטוריאלית של אוקראינה, הסכמי מינסק והחוק הבין-לאומי.
אנחנו נגיב בתיאום הדוק עם שותפינו ובעלי בריתנו".שרת החוץ השוודית אן לינדה פרסמה הצהרה בטוויטר: "מגנה בחריפות את ההכרה של רוסיה באזורי מחוזות דונצק ולוגנסק באוקראינה כישויות עצמאיות.
זוהי הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי ושל הסכמי מינסק".משרד החוץ הפדרלי של שווייץ צייץ בטוויטר: "ההכרה של רוסיה באזורים מסוימים באזורי לוגנסק ודונצק האוקראינים כמדינות עצמאיות היא הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי, השלמות הטריטוריאלית והריבונות של אוקראינה והסכמי מינסק.
שווייץ קוראת לרוסיה לקיים את התחייבויותיה הבין-לאומיות".משרד החוץ הטורקי אמר שההכרה הרוסית בדונצק ולוגנסק אינה מקובלת והצהיר כי היא הפרה ברורה לא רק של הסכם מינסק אלא גם של האחדות הפוליטית האוקראינית.
טראס גם הצהירה כי ממשלת בריטניה תכריז על עיצומים חדשים נגד רוסיה בקרוב בשל פעילותה מערערת היציבות באזור.
מדינה הערות משרד החוץ של קוסובו הביע סולידריות עם אוקראינה נגד התוקפנות הרוסית וקבע כי פוטין ניהל מלחמה נגד הדמוקרטיה.
קוסובו דחקה ב להגיב לפוטין ולשלוחיו בנחישות.
משרד החוץ של הרפובליקה הסינית הביע "חרטה עמוקה וגינוי" כלפי רוסיה לאחר שהורתה לכוחות להיכנס לשני אזורים פרו-רוסים בדלניים במזרח אוקראינה.
דוברת היואן ונשיאות טאיוואן, קולאס יוטאקה, אמרה שזה "מעודד" ששגרירי האו"ם דוחים את תביעותיה של רוסיה על שטח אוקראינה, ואמרה שהיא מצפה ליום בו "העולם ידחה באותה מידה" את תביעותיה של סין על טאיוואן.
כאשר שר החוץ של טרנסניסטריה ויטלי איגנטייב נשאל בראיון ב-2022 אם טרנסניסטריה תנקוט צעדים לארגון שיתוף פעולה עם ה-DPR וה-LPR או אם תתקיים הכרה הדדית בין טרנסניסטריה לשתי הישויות, הוא השיב כי "אנחנו לא עובדים בכיוון הזה".
ארגון הערות בכירי האיחוד האירופי גינו את ההכרה של רוסיה בלוגנסק ודונצק, וכינו אותה "הפרה בוטה של החוק הבין-לאומי".
בהצהרה משותפת, נשיא המועצה האירופית שארל מישל ונשיאת הנציבות האירופית אורסולה פון דר ליין גינו "בביטויים החריפים ביותר האפשריים את החלטת נשיא רוסיה להמשיך בהכרה באזורים של מחוזות דונצק ולוגנסק באוקראינה כישויות עצמאיות".
למחרת, האיחוד האירופי הטיל עיצומים על 351 חברים בדומה הממלכתית על תמיכתם בעצמאותם של שני האזורים.
מזכ"ל נאט"ו, ינס סטולטנברג, גינה את החלטתה של רוסיה להרחיב את ההכרה לרפובליקות העממיות של דונצק ולוגנסק, וקבע: "הדבר מערער עוד יותר את הריבונות והשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה, שוחק את המאמצים לפתרון הסכסוך, ומפר את הסכמי מינסק, שרוסיה היא צד בהם".
הברית תמכה בריבונות ובשלמות הטריטוריאלית של אוקראינה בגבולותיה המוכרים בין-לאומית, כאשר בעלות בריתה קראו לרוסיה "לבחור בנתיב הדיפלומטיה, לבטל מיד את ההתבססות הצבאית האדירה שלה באוקראינה ובסביבתה ולהסיג את כוחותיה מאוקראינה בהתאם להתחייבויותיה הבין-לאומיות".
הארגון לביטחון ולשיתוף פעולה באירופה ה-OSCE אינו מכיר ברפובליקות העממיות, ומתייחס אליהן כאל "קבוצות חמושות שלא כדין בדונבאס", ולשטחים הכבושים שלהם כ"אזורים מסוימים של אזורי דונצק ולוגנסק".
דו"ח של ה-OSCE על פשעי מלחמה מרמז שהן אינן "מדינות עצמאיות" וגם לא "שותפות ללוחמה ברוסיה", ומתייחס למעמדן כ"רפובליקות המוכרזות על ידי עצמן", "שליחות" של רוסיה ו"בשליטה כוללת רוסית", וקובע כי לפיכך רוסיה אחראית להתנהלותם בביצוע פשעים נגד המשפט ההומניטארי הבין-לאומי.
מזכ"ל האו"ם, אנטוניו גוטרש, גינה את החלטתה של רוסיה להכיר ב"עצמאות" שני האזורים באוקראינה, וכינה אותה הפרה של השלמות הטריטוריאלית והריבונית של אוקראינה ו"מכת מוות" להסכמי מינסק.
גוטרש גם תקף את החלטתה של רוסיה לשלוח "כוחות שמירת שלום" לאזור באומרו: "כאשר חיילים של מדינה אחת נכנסים לשטחה של מדינה אחרת ללא הסכמתה, הם אינם שומרי שלום".
מדינה אחת החברה באו"ם הכירה בסיפוח הרוסי של ארבעה אזורים כבושים חלקית באוקראינה:
הכפפה הזהובה הוא סרט קולנוע גרמני מסוגת דרמה-אימה בבימויו של פאטי אקין ובכיכובו של אשר יצא לאקרנים ב-2019. עלילתו מבוססת על ספר בעל שם זהה מאת המתעד את חייו של פריץ הונקה, רוצח סדרתי שנטל את חייהן של מספר נשים בין השנים 1970–1975 בהמבורג.
הסרט עוקב אחר אורח חייו של הונקה, ניסיונותיו להשתלב בחברה תוך מציאת עבודה מסודרת וגמילה משתייה לשכרה, ומציג תכנים גרפים מפורטים אודות רציחותיהם של קורבנותיו הרבים.
הסרט נפתח בשעת לילה מאוחרת ב-1970, מחוז , המבורג, בדירת עליית-הגג הקטנה והמלוכלכת של פריץ הונקה, אלכוהוליסט המתפרנס למחייתו בעבודות מזדמנות.
על מיטתו שוכבת גופתה של גרטראוד ברואר, זונה מקומית שהביא לביתו ורצח לאחר ששתו לשכרה יחדיו.
הונקה מחליט להיפטר ממנה ועוטף את גופתה בשקיות אשפה, אך ברדתו במדרגות הוא נתקל בילדה קטנה הנועצת בו את מבטה, ומשנה את דעתו.
בשובו מעלה הוא שותה לשכרה ומעשן סיגריה כדי להתמודד עם העתיד לבוא, וכעבור כמה רגעים פותח במלאכת ביתור הגופה בעזרת מסור לצלילי השיר "הדמעה יוצאת למסע" מאת סלבטורה אדמו.
כעבור ארבע שנים נראה פריץ בפאב מקומי בעודו נתקל בפטרה שולץ, נערה חיוורת ובלונדינית הלומדת בכיתה י"א.
הוא מדליק עבורה סיגריה, אך מפגשם נקטע במהרה עם הופעתו של וילי, נער חסר ביטחון המחזר אחריה.
למרות היתקלותם הקצרה הופכת פטרה למושא הפנטזיות המיניות שלו, והוא נוטה לשקוע לעיתים קרובות בחלומות ארוכים אודותיה.
הונקה מעביר את ימיו כעובד ניקיון במפעל רתכות ומבקר מדי לילה בפאב הכפפה הזהובה שברובע החלונות האדומים, בחיפוש אחר זונות שיסכימו להתלוות עמו לביתו.
לילה אחד הוא פוגש בגרדה ווס, דרת רחוב מוזנחת המסכימה לשכב עמו בתמורה לאלכוהול ולקורת גג.
עם הגעתם לביתו הם שותים לשכרה אך הונקה אינו מצליח להגיע לזקפה, ובמקום זאת תוחב כף עץ ארוכה לאיבר מינה.
למחרת בבוקר מאיים הונקה כי עליה לעזוב את המקום עד שישוב מעבודתו, אך היא מבלה את השעות הבאות בשתייה לשכרה וניקיון הדירה.
עם חזרתו מגלה הונקה כי לא עשתה כדבריו ומכה אותה בחוזקה בפניה תוך כדי שבירת שיניה התותבות.
כעבור כמה רגעים הוא מבחין עד כמה המקום נקי, ומזמין אותה חזרה פנימה.
בזמן שהוא מדביק את שיניה זו לזו מציעה גרדה לבשל עבורו ומספרת לו על בתה רוזי בת השלושים, העובדת כקצבית.
מסוקרן, מתחיל הונקה לדמיין בעיני רוחו את רוזי בתור פטרה, הנערה הבלונדינית הרודפת את מחשבותיו, ומסכים לגרדה להישאר עמו בתנאי שתפגיש ביניהם.
בימים הבאים ממשיך הונקה בשגרת חייו תוך כדי התעללות מינית קבועה בגרטה, המגיעה לשיאה כאשר הוא תוחב נקניקייה לאיבר מינה ואוכל אותה.
כמו כן מגיע אחיו זיגי לבקר אותם, ומעת לעת שוקע הונקה בריבים עם שכניו היוונים, המתלוננים על צחנה מעופשת המגיעה מכיוון דירתו.
לילה אחד יושבים הוא וגרטה בפאב ומשוחחים על רוזי.
מתוך שכרותה מודה גרטה כי בדתה את דבריה, ומספרת לו שרוזי כלל אינה רוצה כל קשר עמה.
הונקה מתעצבן ומרוב כעס מנפץ את כוס השתייה שבידו.
בעודו חובש את פצעיו בשירותים מתלווה גרטה לאשת צבא הישע המבקרת במקום, ומצילה בכך את חייה מזעמו חסר המעצורים של הונקה.
מאוכזב, מחליט הלה לרכוש בקבוק שנאפס, ומשכנע שלוש זונות היושבות במקום להתלוות עמו לביתו.
אחת מהן מתעלפת במהלך הדרך והשנייה עוזבת עם הגעתם, לאחר שהוא דורש מהן לשכב זו עם זו ומרביץ לה כאשר היא מסרבת.
מתוך זעמו הוא מכה את השלישית למוות באמצעות הטחת ראשה בשולחן עד זוב דם.
בהמשך הוא נראה פותח דלת סתרים הנמצאת בתחתית אחד מקירות דירתו, וחושף חלל קטן המכיל חלקי גופות.
הוא מקיא על הרצפה ותוחב פנימה את גופתה המבותרת של הזונה.
עם אור השחר יוצא הונקה לרחוב ונדרס בידי רכב מסחרי גדול, אך שורד את התאונה ובעודו מחלים שם לעצמו מטרה לעצור את התמכרותו ולהיגמל מאלכוהול.
הוא מוצא עבודה בתור שומר לילה במרכז משרדי, בו הוא פוגש את הלגה דנינגסן, אשת ניקיון הנושאת חן בעיניו.
באחד הימים חוגגת הלגה את יום הולדתה יחד עם בעלה, המגיע לבקרה במקום העבודה.
פריץ מצטרף אליהם, והשלושה עושים לעצמם מנהג לשבת יחדיו מדי ערב.
הלגה מתוודה בפניו כי בעלה פוטר מעבודתו בראשית השנה ומאז החל לבזבז את כל כספה על שתייה.
הוא נכנע לתחנוניה וחולק עמה כוס משקה קטנה, אשר משיבה אותו במהרה להתמכרותו הישנה.
כעבור מספר ימים מנסה הונקה לאנוס אותה מתוך שכרותו במקום העבודה, אך הלה חומקת ממנו, והוא שב אל הפאב הסמוך לביתו.
מחוסר עבודה ואינו בטוח מה לעשות, שב הונקה לדרכיו הישנות.
הוא מזמין את כל חבריו בפאב לסיבוב על חשבונו ומפתה את אחת הזונות היושבות במקום לבוא עמו.
עם הגעתם לביתו שוב אינו מצליח להגיע לעוררות מינית ומכה אותה בחוזקה בפניה מתוך התקף עצבים.
היא מתעוררת במהלך הלילה ומורחת את איבר מינו בחרדל, ובעודו צורח מכאבים תופס הלה סמרטוט מטבח וחונק אותה למוות במריבה אלימה הנמשכת דקות אחדות.
כעבור מספר ימים הוא מפתה זונה נוספת לבוא לביתו, ולאחר שאינה מסכימה לשכב עמו הוא גוזר את לשונה עם זוג מספריים ורוצח אותה.
שגרה זו הייתה עשויה להימשך לעד, אולם שכניו היוונים של הונקה מבחינים באחד הימים בעשרות תולעים הנופלות אל תוך צלחותיהם מתוך התקרה במהלך ארוחה משפחתית.
בה בעת מבלה הונקה בפאב, כאשר לפתע נתקלות עיניו בלא אחרת מאשר פטרה, הנערה הצעירה אשר אינה יוצאת מראשו מזה מספר חודשים.
הונקה עוקב אחריה לאורך מספר רחובות כאשר לבסוף הם מגיעים לבניין העולה בלהבות, ולתדהמתו הוא מגלה כי זה הוא מקום מגוריו.
שכניו המבוהלים השאירו את תנורם דולק, וכאשר הכבאים משתלטים על האש ועולים מעלה הם מגלים את הגופות שהחביא בקירות ביתו.
הוא מסתובב על עקביו ומנסה להימלט, אך נתפס בידי קבוצת שוטרים ונעצר.
הסרט הופק על ידי חברת בומברו אינטרנשיונל בשיתוף פעולה עם אולפני האחים וורנר ופאת'ה פילם, לאחר שקיבל כ-750 אלף אירו מ, כ-520 אלף אירו מ, וכ-300 אלף אירו נוספים מידי משרד התרבות והתקשורת הגרמני שבראשותו עמדה , השרה לענייניו דאז.
תקציב הסרט, אם כן, עמד על כ-1.57 מיליון אירו.
הסרט מבוסס על ספרו של , המתאר את סיפורו האמיתי של הרוצח הסדרתי פריץ הונקה, אשר צד אחר קורבנותיו בסביבת רובע החלונות האדומים שברחוב , מחוז , המבורג, בטרם הובילם לדירתו בה רצח אותם וביתר את גופותיהם.
בחלק מהם נתקל בפאב המכונה , ומכאן מגיע שמו של הסרט.