tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
קיימת ביקורת כלפי האופן הגזעני בו הרז'ה בחר להתייחס לתושבי קונגו בספר.
הספר מתאר את תושבי קונגו השחורים כנבערים, טפשים, עצלנים וילדותיים.
מעבר למלל מצוירות כל דמויות האנשים השחורים בסיפור באופן סטראוטיפי שכיום נחשב כפוגעני ביותר ובלתי תקין פוליטית.
בין השאר מתוארות בספר קריקטורות של אישה שחורה, הכורעת ומנשקת את רגליו של טינטין ואומרת באופן נלעג "אדם לבן הוא גדול".
בקריקטורה אחרת אחד המלכים המקומיים, שאינו לובש חולצה, מגלה שהארטילריה שלו - העשויה מרובה מוזר היורה באמצעות הצתת פתיל בצידו האחורי - מתפוצצת בפניו.
בתגובה הוא מנתר בזעם ילדותי, ומודיע שהוא בעצמו ינסה להרוג את טינטין, ניסיון שמסוכל בקלות אחר כך.
בשנות ה-2000 גברה הביקורת על הספר.
גברה הטענה כי ילדים שייחשפו לספר, מבלי יכולת לסנן את הדברים, עלולים לפתח עמדות גזעניות.
ב-2007 הגיש סטודנט יליד הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו תביעה משפטית נגד הוצאת הספרים בדרישה להפסיק את הדפסת הספר ולהסירו מהמדפים.
בית המשפט לא קיבל את התביעה, אולם בחלק גדול מחנויות הספרים באירופה הועבר הספר ממדף ספרי הילדים וממדף ספרי הקומיקס, למדף החומר למבוגרים, על מנת למנוע חשיפה לא מבוקרת של ילדים אליו.
המתנגדים לביקורת על הספר מציינים כי הוא נכתב בתקופה בה היו עמדות גזעניות אלה מקובלות.
הטענה היא כי בספרי לימוד בבלגיה ובאירופה בכלל, עוד ניתן היה למצוא עד שנות ה-60, משפטים בעיתונות ובספרי לימוד, כדוגמת "ההתפתחות האינטלקטואלית של הילד השחור איטית ומסתיימת בשלב מוקדם", או "כושים הם עצלנים, חסרי סקרנות או עניין בלמידה, וחסרי חוש מוסרי", כך שהספר נכתב באווירה בה היו דברים אלה מקובלים.
ספרים אחרים בסדרה כללו גילויי אנטישמיות, אך אלו שוכתבו לאחר השואה .
אולם בהמשך סדרת הספרים, הרז'ה מציג התייחסות אחרת לגזענות.
בספר הלוטוס הכחול, הרז'ה מציג את סבלם של הסינים תחת הכיבוש היפני, כאשר טינטין משמש כמושיע של הילידים כנגד הזרים.
ספר אחר בסדרה, תעלומת תכשיטי הזמרת, מוקדש למאבק בגזענות, כשהרז'ה יוצא נגד שנאת צוענים.
ביקורת אחרת על הספר היא בנוגע לאופן בו מתואר היחס לבעלי חיים בשטחי הבר האפריקאים.
טינטין עצמו לוקח חלק בירי והמתה של מספר אנטילופות, כאשר הוא מנסה לצוד אחת לצורך מזון.
כמו כן הוא הורג קוף על מנת לפשוט את עורו, פוצע במכוון פיל, רוגם באבנים בופאלו ומפוצץ קרנף באמצעות דינמיט.
הרז'ה עצמו הרגיש אשמה על היחס לבעלי חיים המתואר בספר זה, ובספר הסיגרים של פרעה (1934) הוא יצר תמונת מצב הפוכה.
שם טינטין מתיידד עם עדר פילים החיים בג'ונגל ההודי, והוא משמש כרופא שלהם.
מרטינה "טיני" סטואסל (בספרדית: Martina "Tini" Stoessel; נולדה ב-21 במרץ 1997) היא שחקנית וזמרת-יוצרת ארגנטינאית, המוכרת מתפקידה בטלנובלה "ויולטה" (2015-2012), מבית ערוץ דיסני, שם היא שיחקה את הדמות הראשית, ויולטה קסטיז'ו.
מרטינה סטוסל נולדה בבואנוס איירס, ארגנטינה, בתם של מריאנה מוזלרה ושל במאי ומפיק הטלוויזיה אלחנדרו סטואסל.
יש לה אח, פרנסיסקו, דוגמן ודי ג'יי במקצועו, המבוגר ממנה בשנה.
סטואסל החלה את הכשרתה האמנותית בגיל צעיר בלימודי שירה, פסנתר, קומדיה מוזיקלית, תיאטרון מוזיקלי וריקוד במולדתה בואנוס איירס.
בשנת 2007, לסטואסל היה תפקיד בעונה הראשונה של הטלנובלה הארגנטינאית הפופולרית "פטיטו", בתור מרטינה, אחת מעוזריו של פיטו ברנרדי.
היא גם שיחקה בתפקיד אנה בפרק פלאשבק באותה סדרה.
בשנת 2010, סטואסל לוהקה בתפקיד הראשי בסדרה "ויולטה", הפקה משותפת בין ערוץ דיסני לאמריקה הלטינית, לאירופה, למזרח התיכון ולאפריקה, שבה שיחקה את דמותה של ויולטה קסטיז'ו.
מרטינה שרה את שיר הפתיחה של הסדרה "בעולם שלי" מלבד גרסת המקור בספרדית, גם באיטלקית ואנגלית.
בשנת 2013 השאילה את קולה לדמותה של קארי בדיבוב של הגרסה האיטלקית של הסרט "בית ספר למפלצות" לצד חברתה מהסדרה ויולטה, לודוביקה קומלו- שדיבבה בסרט את דמותה של בריטני.
בשנת 2013 נבחרה לשיר את גרסת הפופ של שיר הנושא מתוך הסרט "לשבור את הקרח" בגרסה הספרדית (Libre Soy) והאיטלקית (All'Alba Sorgerò).
במאי 2014 הוציאה לאור ספר אוטוביוגרפי שנקרא "Simplemente Tini" (בעברית: פשוט טיני).
ב-2015 חתמה על חוזה בחברת התקליטים האמריקאית Hollywood Records, שם חתומים כמה מכוכבי דיסני, לרבות דמי לובאטו, זנדאיה ועוד.
ביולי 2015 טסה ללוס אנג'לס על מנת להקליט את שיריה הראשונים באולפני החברה.
ב-2016 שיחקה בסרט "טיני: השינוי הגדול של ויולטה" אשר הביא לסגירת המעגל של "ויולטה", דמות הליוותה את טיני שלוש שנים והביאה לפריצתה.
בנוסף, טיני הציגה את הסינגל הראשון שלה "Siempre Brillaras" (בתרגום חופשי: תמיד תזרח) כשיר הנושא של הסרט, אשר בזכותו קיבלה פרס עבור המוזיקאי הטוב ביותר.
באפריל 2016 הוציאה את אלבום הסולו הראשון שלה הנשא את שמה "TINI" תחת חברת התקליטים Hollywood Records.
ב-18 ביולי הציגה טיני את הקליפ הראשון שלה כסוליסטית לשיר שלה "Great Escape", ובנוסף הוציאה את הגרסה הספרדית לשיר זה "Yo me escaparé" הכללה גם סרטון ריקוד נלווה לשיר.
באותה שנה, הפכה גם לפנים של חברת הבגדים, בעיקר בשל עבודתה ופרסומה גם מחוץ לארץ מוצאה (ארגנטינה).
במרץ 2017 יצאה טיני לסיבוב הופעות מסביב לעולם שנקרא על שם השיר שלה באלבום הסולו "Got me started tour" .
כחלק מסיבוב ההופעות שלה באירופה הייתה טיני ברומא, מילאנו, פולין, גרמניה, וינה, רומניה ועוד.
כמו כן, הוציאה קליפ לסינגל השני שלה "Got me started" מאלבום הבכורה שלה וכן, הוציאה קליפ גם בגרסה הספרדית לשיר זה, "Ya no hay nadie que nos pare" בהשתתפותו של סבסטיאן יאטרה.
ב-23 בפברואר 2017 הוציאה וידאו דאנס עבור השיר שלה "Finders keepers".
באותה שנה, הוציאה טיני את קו האופנה החדש שלה אשר כלל מגוון רחב של פרטי לבוש בעיצובה תחת השם שלה "Tini by martina stoessel".
כמו כן, סמל קו האופנה היה הכלבה שלה, אולגה.
באוקטובר 2018 הוציאה את אלבומה השני "Quiero Volver" שכלל את הלהיט "Te Quiero Más" בשיתוף פעולה עם הזמר נאצ'ו ולהיטים נוספים שכללו שיתופי פעולה עם זמרים נוספים וגדולים בתעשייה: קרול ג'י, סבסטיאן יאטרה, הצמד Cali & El Dandee והלהקה המצליחה Morat.
באותה השנה השתתפה ברמיקס שיצא ללהיט "Lo malo" של איתנה ואנה גרה.
ב-3 בדצמבר 2020 הוציאה את אלבומה השלישי Tini Tini Tini שכלל שיתופי פעולה עם זמרים נוספים ובהם: סבסטיאן יאטרה, גרייסי רנדון, אלחנדרו סאנס והצמד מאו וריקי.
ב-2023 הוציאה את אלבומה הרביעי Cupido.
כמו כן עשתה סיבוב הופעות (tini tour), באמריקה הלטינית, אמריקה הצפונית ואירופה.
כמו כן בנובמבר 2023 סינגל La Original ששולב באלבום של זמרת אמיליה זכה במקום הראשון במצעדים בארגנטינה ואורוגוואי.
באפריל 2024 הוציאה את אלבומה החמשי Un Mechón de Pelo.
ב-23 בינואר 2025 מילו ג'יי וטיני הוציאו את השיר "Lo que me Causa", שיתוף הפעולה הראשון שלהם.
השיר הוצג לראשונה בהופעה חיה במדריד, שם הזמין מילו ג'יי את טיני לבמה באמצע המופע והם ביצעו את השיר לראשונה בפני הקהל לפני יציאתו הרשמית, והתגובה של הקהל הייתה מרשימה.
ההופעה החיה הוקלטה ושימשה כקליפ הרשמי של השיר.
טיני גרה עם אחיה הגדול והוריה בעיר סן איסידרו, בואנוס איירס.
היא גם מתגוררת לעיתים קרובות בלוס אנג'לס, קליפורניה, ובמיאמי, פלורידה.
היא דוברת ספרדית (שפת האם שלה), איטלקית ואנגלית.
בשנת 2013, סטואסל החלה לצאת עם השחקן הארגנטינאי חואן פדרו לנסאני.
לאחר שנתיים של זוגיות, הם סיימו את מערכת היחסים שלהם באפריל 2015. הם חזרו יחד בקיץ של אותה שנה, אך נפרדו שוב בדצמבר 2015.
בספטמבר 2016, סטואסל החלה לצאת לצאת עם הדוגמן הספרדי פפה בארוסו סילבה, שהיה כוכב אורח בקליפ של "Great Escape".
בפברואר 2018, סטואסל הודיעה שהיא וסילבה כבר לא יוצאים, אבל הם חזרו להיות ביחד במאי 2018. ב-22 בדצמבר 2018, סטואסל הודיעה שהיא וסילבה נפרדו שוב.
ב-10 ביוני 2019, במהלך טקס פרסי מרטין פיירו, הודיעה סטואסל שהיא התחילה לצאת עם הזמר הקולומביאני סבסטיאן יאטרה.
במאי 2020, פורסם שסטואסל ויאטרה סיימו את מערכת היחסים ביניהם.
+שנהסרטתפקידהערות2013בית ספר למפלצותקארי ויליאמסדיבוב בגרסה האיטלקית2016טיני: השינוי הגדול של ויולטהטיני2019אגלי דולסמוקסידיבוב בגרסה הספרדיתTBAThe Diary
+שנהסדרהתפקידהערות2007פטיטומרטינה / אנהתפקיד אורח2012 - 2015ויולטהויולטה "וילו" קאסטיז'ותפקיד ראשי (3 עונות); 240 פרקים2017סוי לונהעצמה2 פרקים2018La Voz...
Argentinaמנטוריתעונה שנייה; גרסה ארגנטינאית ל-"The Voice"2020La Vozמנטוריתעונה שביעית; גרסה ספרדית ל-"The Voice"
טינמו פטגוני (שם מדעי: Tinamotis ingoufi) הוא מין ממשפחת הטינמיים, שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה.
טינמו זה שונה מקרובי משפחתו המקורקעים בכך שהוא יודע לעוף, אך צריך להתאמץ בשביל כך ובאופן כללי מעדיף לרוץ במהירות להגנתו והוא בעל רגליים ארוכות וחזקות לעשות זאת.
קרוב משפחתו היחיד לסוג הוא טינמו הפונה החי באותם אזורים.
אורכו של הטינמו 35 ס"מ והוא בעל נוצות אפורות-שחורות עם גרון וראש לבנים המפוספסים בפסים חומים לאורכם עד אזור העיניים והמקור צהוב.
החזה אדמוני מעט, הבטן בצבע קינמון והרגליים חומות כהות.
הטינמו הפטגוני, כמו קרובו טינמו הפונה הוא אוכל צמחים קטנים כמו עלים, ניצני פרחים, זרעים וגבעולים וכן פירות והוא מגוון בחרקים ויצורים קטנים אחרים שהוא מוצא.
הם מקננים על הקרקע בקן מוסווה בין השיחים או העשבים והזכר הוא המטפל בביצים ודוגר עליהם בין שבועיים לשלושה עד לבקיעתם.
הטינמואים הצעירים יכולים לרוץ מיד עם בקיעתם ולדאוג לעצמם והם גדלים במהירות.
הם חיים בטבע בארגנטינה ובצ'ילה בערבות עשב ממוזגות בטווח 200–800 מ', הרבה יותר נמוך מקרוביהם.
הם חיים גם בסוואנות פתוחות אך לא בתוך היער.
תפוצתם נרחבת והם אינם בסכנה.
טינמו הפונה (שם מדעי: Tinamotis pentlandii) הוא מין ממשפחת הטינמיים, שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק באמריקה הדרומית.
שמו המדעי מנציח את המדען האירי ג'וזף ברקלי פנטלנד.
הטינמו, בניגוד לקרובי משפחתו מסוגל לעוף, אך צריך להתאמץ לשם כך, ובאופן כללי מעדיף לרוץ במהירות להגנתו, והוא בעל רגליים ארוכות וחזקות המאפשרות זאת.
המין היחיד השייך לאותו סוג הוא טינמו פטגוני החי באותם אזורים.
אורכו הממוצע של הטינמו עד 41 ס"מ והוא בעל נוצות עליונות חומות עם נקודות לבנות על פניהם והחזה כחול-אפור כשהבטן אדמונית.
הראש לבן עם פסים שחורים והרגליים ארוכות.
הטינמו מזכיר מאוד שליו גדול בעל רגליים ארוכות.
הטנמו חי בערבות עשב צחיחות או כרי דשא המכונים "פונה" (ומכאן שמו) עד לגובה 4,000 מטר.
הוא נפוץ במדינות פרו, צפון-מזרח ארגנטינה, צפון בוליביה וצפון צ'ילה באזורים טרופיים וסובטרופיים.
הוא נפוץ למדי בטבע ותחום אוכלוסייתו מגיע ל-590,000 קמ"ר.
טינמו מצויץ עדין (שם מדעי: Eudromia elegans) הוא עוף דרום אמריקאי השייך לקבוצת עופות פרימיטיבית המקורבת ליענאים ומכונה טינמאים.
הטינמו הוא עוף שוכן קרקע המזכיר שליו גדול בצורתו ומגיע לאורך 39–41 סנטימטרים ולמשקל 400–800 גרם.
לטינמו מצויץ עדין גוף מעוגל בצבע אפור מקווקו בשחור והראש אפור בעל שני פסים לבנים לצד המקור האפור-חיוור וכתר שחור על הראש.
הטינמו מצוי בטבע בעיקר בערבות העשב הגדולות של צ'ילה וארגנטינה ומצוי בגבהים של עד 2,500 מ' וגם באזורים חקלאיים.
הוא שוכן קרקע וניזון מצמחים, זרעים ופרוקי רגליים קטנים שהוא מוצא ובקיץ הם ניזונים כמעט לגמרי על חרקים.
הנקבה מקננת בין שיחים קטנים ומטילה 2–3 ביצים.
האפרוחים יכולים לרוץ מרגע בקיעתם מהביצים ולרוץ והטינמואים אינם יודעים לעוף אלא לרוץ כמו יענים מטורפים כמו הפומה, דוב המשקפיים ושועלים, אך עלולים להיתפס על ידי עופות דורסים.
טינמו אדום-כנף דרומי או אִינַמְבּוּ (שם מדעי: Rhynchotus rufescens) הוא מין ממשפחת הטינמיים שהם קרובי משפחה רחוקים של היענים וחיים רק בדרום אמריקה.
הטינמו כשמו בעל כנפיים אדומות-בהירות עם כתמים שחורים עליהם.
הוא אינו יכול לעוף וחי בטבע בערבות העשב בדרום מזרח ברזיל, מזרח פרגוואי, צפון מזרח פרו, בוליביה ומזרח ארגנטינה.
ממדים: אורכו של הטינמו 40-41 ס"מ ומשקלו עד 930 גרם.
הוא בעל מקור קטן ורגליים ארוכות העוזרות לו לרוץ מהר ברחבי הערבות.
תפוצה:הוא נפוץ בערבות עשב גבוהות ויבשות עד גובה 2,500 מ', אך גם באזורים נמוכים יותר שם הוא חי במישורים לחים וביצות שונות.
הוא אינו חי ביערות צפופים.
מזון:הטינמו ניזון מחרקים ויצורים קטנים נוספים, זרעים, פירות ועלים.
הוא יכול לגרום בלהקות גדולות נזקים כלכליים לשדות שבאזור חיותו כשהוא ניזון מדגנים, אורז ובוטנים בעיקר אך גם על חרקים מזיקים.
הטינמו ניצוד על ידי התושבים המקומיים הן בשביל בשרו והן בגלל הנזק שהוא גורם.
עקב כך חלה ירידה במספרם באזורים אנושיים ויותר באזורי שדות רחוקים מגידולים אנושיים.
rufescens - מצוי במרבית השטח של התפוצה מדרום פרו עד צפון ארגנטינה
catingae - מצוי במרכז וצפון ברזיל
pallescens - מצוי בצפון ארגנטינה מפורמוסה עד לריו נגרו
טינטין בטיבט הוא הספר ה-20 בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" מאת הרז'ה.
רצועות הקומיקס הוצגו לראשונה בשנת 1960 בצבע.
בספר זה מוזכרת לראשונה העיר שבה מתגורר טינטין - בריסל שבבלגיה.
הקומיקס נחשב ליצירתו הגדולה ביותר של הרז'ה.
הוא נבחר כסיפור הקומיקס הכתוב בצרפתית הטוב ביותר של כל הזמנים.
הרז'ה החשיב אותו לספר המועדף עליו מבין כל ספרי סדרת טינטין.
הספר תורגם ל-32 שפות - יותר מאשר כל ספר אחר בסדרה.
טינטין קורא בעיתון על התרסקות מטוס בהרי ההימלאיה.
בערב משחק טינטין שחמט עם קפטן האדוק, ובאמצע המשחק טינטין נרדם ורואה בחלומו את חברו הוותיק, הסיני צ'אנג-צ'ונג-צ'ן אותו פגש בספר הלוטוס הכחול, שוכב בתוך שלג וקורא לעזרה.
למחרת, מקבל טינטין מכתב מצ'אנג המבשר על ביקורו הקרוב באירופה.
הוא כותב שהוא מתכנן לטוס דרך נפאל.
בעיתון מתפרסמת רשימת ההרוגים מהאסון האווירי, וביניהם שמו של צ'אנג.
טינטין מקבל קשה את הבשורה, אך מאוחר יותר מגיע למסקנה שצ'אנג לא מת, שכן התאונה התרחשה כמה ימים קודם לכן והוא ראה את צ'אנג בחלומו אתמול - פצוע, אבל חי.
הוא מחליט לנסוע לנפאל ולהציל את צ'אנג, והקפטן מחליט להצטרף אליו.
טינטין, שלגי והאדוק טסים לניו דלהי, ולאחר ביקור בכמה מהאתרים של העיר הם ממריאים לקטמנדו, בירת נפאל.
הם מבררים ומגלים כי כבר נשלחה משלחת לגילוי ניצולים באתר ההתרסקות, אך שום ניצולים לא נמצאו.
הם שוכרים מדריך שרפאני בשם טארקי.
בתחילה המדריך מסרב להצטרף למסע בטענה שזהו מסע מסוכן וחסר סיכוי, אך הקפטן משכנע אותו.
בנוסף הם שוכרים כמה סבלים מקומיים.
הם מתחילים לטפס ברכס ההימלאיה.
בשלב מסוים הם מגלים בשלג עקיבות גדולות, והסבלים טוענים שאלו עקבותיו של יטי ומחליטים לפרוש מהמסע.
טינטין והאדוק ממשיכים עם טארקי לכיוון זירת ההתרסקות.
כאשר הם מגיעים למקום האסון הם נוכחים שלא נותר איש במקום.
טינטין עורך חיפוש בסביבה ומוצא מערה ובה אבן עליה חרוט שמו של צ'אנג.
זוהי הוכחה שצ'אנג אכן לא מת בהתרסקות, אך טארקי טוען שגם אם שרד את ההתרסקות בוודאי מת מאוחר יותר מקור ורעב, ובכל מקרה אין להם אפשרות לדעת היכן לחפש אותו במרחבי ההימלאיה.
טינטין נאלץ להפסיק את החיפושים.
אולם, ממש לפני העזיבה טינטין מבחין בצעיף צהוב, קשור על סלע במעלה ההר.
הוא משוכנע שזהו צעיפו של צ'אנג, ושצ'אנג הניח אותו שם כשטיפס למעלה.
טארקי טוען שזה בלתי אפשרי משום שרק מטפס מקצועי היה יכול לטפס בתוואי הזה, אך טינטין מתעקש להמשיך.
טינטין והקפטן מתחילים לטפס לכיוון הצעיף כשהם קשורים זה לזה בחבל וטינטין מוביל.
בשלב מסוים הקפטן מאבד את אחיזתו בצוק ונותר תלוי באוויר.
הוא מבין שמשקלו עלול למשוך גם את טינטין ואז ייפלו שניהם, ומנסה לחתוך את החבל ולהתאבד למען טינטין.
מותו נמנע על ידי טארקי, שהחליט לחזור ולהמשיך בחיפושים.
לאחר שלושה ימים נוספים של חיפושים מתרחשת מפולת שלגים.
טינטין, הקפטן וטארקי מתעלפים או נפצעים, ושלגי רץ להזעיק עזרה במנזר בודהיסטי סמוך.
הנזירים מביאים את טינטין, הקפטן וטארקי אל המנזר ומשכנעים אותם להפסיק את המסע.
טינטין מחליט בלב כבד לחזור לאירופה.
ברגע האחרון לפני העזיבה אחד הנזירים רואה חיזיון של צ'אנג שוכב, פצוע, ויטי מתקרב אליו.
טינטין משוכנע שזוהי נבואה אמיתית ושצ'אנג עדיין חי ונמצא בסכנה.
טארקי מסרב להמשיך, וטינטין והקפטן צועדים לבדם למקום שבו נצפה יטי לאחרונה.
הם מתצפתים על המקום במשך כמה ימים, עד שלבסוף רואים את יטי יוצא מתוך מערה.
טינטין מנצל את היעדרותו של יטי, נכנס למערה ושם מוצא את צ'אנג.
לפתע חוזר יטי למערה ומנסה למנוע מטינטין לקחת את צ'אנג.
הוא כמעט הורג את טינטין, אך בטעות לוחץ על הפלאש במצלמתו.
האור החזק מפחיד אותו והוא בורח מהמערה בבהלה.
טינטין, צ'אנג והקפטן חוזרים לכיוון המנזר.
בדרך צ'אנג מספר להם שלאחר ששרד את ההתרסקות ניסה למצוא מסתור מהשלג במערה שבה מצא טינטין את האבן עם שמו, שם התעלף והיה מת במהרה אילולא יטי מצא אותו והביא לו מזון מדי פעם.
כאשר הגיעה המשלחת הממשלתית לחיפוש ניצולים יטי הגיע למערה ולקח אותו עמו במעלה ההר כדי למנוע מאנשי המשלחת למצוא ולקחת אותו.
בניסיון לסמן את מסלול הטיפוס צ'אנג הניח שם את צעיפו.
לאחר מכן הניח אותו יטי במערה שבה הוא נמצא על ידי טינטין.
צ'אנג מספר שיטי דאג לכל צרכיו וכנראה חיבב אותו, ומסביר שלדעתו יטי הוא בעל רגשות אנושיים ולב טוב.
הוא מחליט לא לספר על כך לציבור, כדי להגן על יטי מסקרנים או אנשים שינסו לאלף אותו.
בדרכם חזרה אל הכפר הם פוגשים את ראש המנזר ופמלייתו, שבאו לברך אותם על הצלחת החיפושים.
הם חוזרים לכיוון נפאל, משם יחזרו לביתם באירופה.
הספר מסתיים בציור של יטי המביט בעצב על צ'אנג המתרחק.
בתקופת כתיבת הספר הרז'ה חווה משבר בחייו.
הוא שקע בדיכאון ואף עמד בפני גירושים מאשתו הראשונה, ז'רמיין קיקנס.
באותה תקופה הוא סבל מסיוטים שכללו מרחבים לבנים ומושלגים אינסופיים, מחזה שלדבריו היה "עצוב בצורה בלתי מוסברת".
הוא תיאר זאת כך: תחושות אלו התבטאו בנופי ההימלאיה המושלגים בהם התרחש הסיפור.
בתחילה תכנן הרז'ה ליצור כריכה לבנה לחלוטין, מלבד הדמויות והכותרת, אך המוציא לאור, קסטרמן, חשב שעיצוב כזה יהיה פחות מושך, ולכן הוסיף הרז'ה הרים ושמים ברקע.
הרז'ה גם העדיף לקרוא לקומיקס "קרן היאק", על שם המקום שבו נמצא צ'אנג, אך קסטרמן חשב שספר שכותרתו מכילה את שמו של טינטין ימשוך תשומת לב רבה יותר, ולכן שונתה הכותרת ל"טינטין בטיבט".
זהו הספר הרגשני, המופנם והעמוק ביותר בסדרה.
הרז'ה תיאר אותו כיצירה האישית ביותר שלו, ואמר ש
"טינטין בטיבט" הוא בין הספרים היחידים בסדרה שלא מציג אלימות כלל, וייחודי גם בכך שכמעט ולא מופיעות בו דמויות משנה מהסדרה.
אל מסעו של טינטין הצטרפו רק טארקי - שסיפק תמיכה והדרכה טכנית - והקפטן, שסיפק ליווי רגשי והומור.
בנוסף, אין אנטגוניסט בסיפור, ואיש אינו אשם בתקלות בהן נתקל טינטין.
במהלך הסיפור טינטין בוכה שלוש פעמים - יותר מבכל שאר הספרים יחד.
מומחה הקומיקס מייקל פאר כתב שזוהי ההרפתקה שהייתה הכי אישית וחשובה עבור הרז'ה, ושהספר הזה הוא "סיפורה של ידידות".
טינטין והפיקורוס הוא הספר ה-23 בסדרת הקומיקס הרפתקאותיו של טינטין מאת הרז'ה.
רצועות הקומיקס של הספר הוצגו לראשונה בשנת 1976 בצבע.
הרז'ה החל לעבוד על "טינטין והפיקורוס" שמונה שנים לאחר פרסום הספר הקודם בסדרה, "טיסה 714 לסידני".
זהו הספר היחיד שהשלים בחמש עשרה השנים האחרונות לחייו.
הוא החליט לבסס את עלילת הסיפור על קבוצת מורדים דרום-אמריקנים, עקב התרשמותו מהמהפכה שהוביל פידל קסטרו בקובה.
הרז'ה שמע שקסטרו הצהיר שלא יגזור את זקנו עד שהמהפכה שלו תצליח, ועל כן שקל לקרוא לקבוצת המורדים שבספר "Bigotudos", מילה ספרדית שפירושה "משופמים".
הרז'ה שילב בספר דמויות רבות מהספרים הקודמים בסדרה; פבלו, רידג'וול ושבט הארומביה מ"האוזן השבורה", וקולונל ספונז' מ"פרשת קלקולוס".
הוצגה גם דמותו של גנרל טפיוקה, שעד אז אוזכרה אך לא הופיעה בתפקיד.
תיאור הקרנבל בסן תיאודורוס מתבסס בעיקר על תמונות של קרנבל בניס.
סצנת הקרנבל כוללת קרוסאוברים עם יצירות רבות אחרות; בין החוגגים המחופשים כלל הרז'ה דמויות של גיבורי קומיקסים וסרטים מצוירים שונים, כגון מיקי מאוס, אסטריקס, דונלד דאק, סנופי ועוד.
הרז'ה גם כלל בקרנבל להקה בשם "the Coconuts", שמקורה בסדרת הקומיקס "Barelli" של ידידו ועמיתו בוב דה מור.
הרחוב בו עוברת התהלוכה, Calle 22 de Mayo, נקרא על שם יום הולדתו של הרז'ה - 22 במאי.
קפטן האדוק, חברו הטוב של טינטין ואלכוהוליסט מושבע, חש טעם מוזר בכל פעם שהוא שותה אלכוהול, עד כדי כך שאינו מסוגל לבלוע את המשקה.
אף אחד אחר לא חש בטעם המוזר, והדבר נותר בגדר תעלומה.
לטינטין ולקפטן האדוק נודע כי ידידתם, הזמרת ביאנקה קסטאפיורה, יחד עם המלווה שלה איגור ואגנר, העוזרת שלה אירמה והבלשים תומסון ותומפסון, כלואים במדינה הדרום-אמריקאית סן תיאודורוס, בשל עלילת ריגול מופרכת.
סן תיאודורוס נשלטה בעבר על ידי ידידם של טינטין והקפטן, גנרל אלקזאר, אך לאחר מהפכה שלטונית שבוצעה בה התחלף הממשל וכעת נשלטת המדינה על ידי דיקטטור בשם גנרל טפיוקה.
לאחר זמן קצר ממשלת סן תיאודורוס מאשימה את טינטין, פרופסור קלקולוס והקפטן בחתירה תחת משטרו של טפיוקה.
טפיוקה מזמין את השלושה לפגוש אותו בסן תיאודורוס ומבטיח שלא יפגע בהם לרעה.
הקפטן רוצה להיענות להזמנה ואילו טינטין רואה בה מלכודת, ולאחר ויכוח טסים קלקולוס והקפטן לבדם.
מיד לאחר הנחיתה נלקחים קלקולוס והקפטן לוילה כפרית, שם הם נמצאים, ללא ידיעתם, תחת מעקב צמוד של שירותי הביטחון וללא אפשרות יציאה מהמתחם.
לאחר מספר ימים מצטרף טינטין אל קלקולוס והקפטן, ומגלה שהם תחת מעקב.
טינטין גם מזהה את אחד העובדים בוילה כפאבלו, שאת חייו הציל שנים קודם לכן.
פאבלו מסביר לטינטין שההאזנה והלכידה אורגנו על ידי קולונל ספונז', מפקד המשטרה החשאית הבורדורית, שחפץ לנקום בטינטין על מעלליו בספר פרשת קלקולוס.
הוא מציע לטינטין לארגן בריחה מהוילה ולהצטרף לכוחות הגרילה של גנרל אלקזאר.
למחרת בורחים טינטין, שלגי, האדוק וקלקולוס אל מחנהו של גנרל אלקזאר.
במהלך הבריחה הם כמעט נתפסים על ידי כוחותיו של טפיוקה, וטינטין מבין שהבריחה הייתה מהלך שתוכנן על ידי טפיוקה כדי להפליל אותם, ושפאבלו שיתף פעולה עם טפיוקה.
טינטין וידידיו מוצאים מקלט במחנה המורדים של גנרל אלקזאר שבג'ונגל.
אלקזאר מסביר לטינטין שהדבר העיקרי שמונע מהמהפכה שלו להצליח הוא האלכוהוליזם של המורדים; טפיוקה, שמכיר בחולשה של המורדים לאלכוהול, מצניח אל הג'ונגל בקבוקי ויסקי וכך מונע מהמהפכה להתקדם.
פרופסור קלקולוס מגלה לטינטין ולקפטן האדוק שהוא גרם לטעם המוזר שחש הקפטן באלכוהול; הוא המציא גלולות לגמילה מאלכוהול שגורמות לכל מי שבולע אותן לחוש טעם רע בשתייה חריפה, ושם אותן באוכל של הקפטן מבלי ידיעתו על מנת לנסות אותן.
טינטין מחליט לעזור לאלקזאר לכבוש את השלטון במדינה, ועל ידי כך להביא לשחרורם של קסטאפיורה, ואגנר, אירמה והתומפסונים.
הוא מבטיח לאלקזאר לגמול את המורדים מאלכוהול, ובתמורה אלקזאר מבטיח שלא ינקוט בשום סוג של אלימות במהלך ההפיכה.
אל הג'ונגל מגיעה קבוצת תיירים שתעו בדרך, ביניהם גם להקת הליצנים "the Jolly Follies", שאמורה להופיע בקרנבל בעיר הבירה טפיוקוליס מספר ימים לאחר מכן.
טינטין מציע להשתמש בתחפושות הליצנים כדי להיכנס לעיר הבירה ללא חשד.
ביום הקרנבל המורדים, יחד עם טינטין והקפטן, מתחפשים לליצנים ונוסעים לעיר הבירה, שם הם מצליחים להיכנס בעזרת התחפושות לארמונו של טפיוקה.
אלקזאר כובש את השלטון ומגרש מסן תיאודורוס את גנרל טפיוקה וקולונל ספונז', בעוד טינטין והאדוק מחלצים את תומסון ותומפסון, קסטאפיורה, ואגנר ואירמה מכלאם.
בסוף העלילה טסים טינטין וידידיו בחזרה מסן תיאודורוס, ומבחינים כי המהפכות בשלטון לא השפיעו על האזרחים – הם נשארו עניים.
הביקורות לספר היו טובות פחות מהרגיל לסדרה.
רנדי וז'אן-מארק לופיסייה העניקו לקומיקס שניים מתוך חמישה כוכבים, ותיארו אותו כ.
הם הסבירו ש חסר בספר זה, כנראה משום שחלקים גדולים ממנו צוירו על ידי עובדי אולפני הרז'ה ולא על ידי הרז'ה עצמו.
בנוסף, לדבריהם, הדמויות נראות עייפות, בעיקר טינטין, שהתנהגותו לאורך הספר פסיבית מאוד - אפילו על עטיפת הספר, האדוק הוא זה שמוביל.
הארי תומפסון נתן ביקורת דומה, ואמר שהדמויות היו חסרות חיים, וש נעדר מהאיורים.
מייקל פאר ביקר את השינוי בבגדיו של טינטין בספר זה, ואמר כי .
בפתיחת הספר נראה טינטין חבוש קסדת אופנוע שעליה סמל התנועה לפירוק נשק גרעיני.
בראיון בו נשאל הרז'ה על כך, הוא ענה ש מבקר הספרות טום מקארתי ראה בהכללת סמל השלום סימן לכך שהנטייה השמאלנית של הרז'ה ניצחה את נקודות המבט הימניות והגזעניות ששלטו ביצירתו המוקדמת.
טינטין ואלף ארט (Tintin et l'Alph-Art) הוא הספר ה-24 בסדרת הקומיקס טינטין מאת הרז'ה.
הרז'ה התחיל ליצור את טינטין ואלף ארט בשנת 1978, אולם הוא נשאר לא גמור בעת מותו בשנת 1983.
לאחר מותו, הציע עמיתו של הרז'ה, בוב דה מור, להשלים את הספר, אולם אלמנתו של הרז'ה התנגדה לכך בטענה שבעלה לא חפץ בכך שישלימו את יצירותיו.
בשנת 1986 אספה הוצאת הספרים Casterman את הדפים עליהם צייר הרז'ה את העלילה ופרסמה זאת כספר אחד.
סופרים אחרים פרסמו גרסאות לא חוקיות של הספר, כשהם משלימים אותו.
טינטין וקפטן האדוק מקבלים שיחת טלפון מזמרת האופרה ביאנקה קסטאפיורה, המודיעה להם שהיא מגיעה לבקרם במרלינספייק.
האדוק, המתעב את שירתה של קסטאפיורה, נמלט לבריסל, לגלריית אמנות המציגה את יצירותיו של ראמו נאש, אמן שייצר את "אלף-ארט", יצירה אמנותית המבוססת על האלפבית עשוי מפרספקס.
ביאנקה מגיעה לגלריה ומשכנעת את האדוק לרכוש את "אלף-ארט".
בעליה של הגלריה, הנרי, מעוניין לפגוש את טינטין אבל נהרג בתאונת דרכים בדרך לפגישה.
טינטין חוקר זאת ומגיע למסקנה כי זה היה רצח.
טינטין מגלה כי הרוצח, מנהיג רוחני, איתר את בעל הגלריה באמצעות מיקרו-משדר שהיה חבוי בתליון של עוזרו.
נעשים שני ניסיונות לרצוח את טינטין, אולם הוא שורד את שניהם.
כדי לקדם את חקירתו, טינטין מחליט לבקר את המנהיג.
אולם כשהוא נוחת בארצו, הוא מקבל איום על חייו המזהירו לעזוב את האזור.
כאשר קסטאפיורה שומעת שטינטין נסע, היא מכניסה אותו לוילה של המנהיג, ומבשרת לו כי המנהיג עצמו נמצא ברומא.
כשהם מגיעים לוילה הם פוגשים מספר מכרים – זוג תעשיינים מושחתים והאמיר בן קליש אזעב, עוד זמרת ואת רמו נאש.
קסטאפיורה מתעקשת כי טינטין והאדוק יישארו בוילה בלילה.
במהלך הלילה, טינטין מחפש בוילה, ומגלה חדר מלא בזיופים של ציורים אמנותיים.
במהלך הלילה הוא מתגלה על ידי המנהיג המספר לו כי הוא זייפן, ומשתמש ביצירה "אלף-ארט" כזיוף המרכזי שלו.
הוא מודיע כי בכוונתו להרוג את טינטין על ידי נוזל המוסתר בתוך יצירת אמנות מזויפת.
טינמו ענק (שם מדעי: Tinamus major) הוא המין הגדול ביותר במשפחת הטינמיים.
הוא חי בטבע באמריקה הדרומית ובאמריקה המרכזית.
אורכו של הטינמו מגיע לאורך 49 ס"מ ומשקלו בין 1.1-2 ק"ג.
הוא מזכיר במראהו תרנגול הודו והוא בעל גוף מגושם עם רגליים ארוכות ומקור קצר.
צבע נוצותיו כחול-אפור והרגליים לבנות.
טינמו זה מסוגל לעופף במעוף חלש ואף לנחות על עצים עליהם הוא נח.
הטינמו חי ביחידות למעט בעונת הרבייה אז הזכרים יוצרים קבוצות לחיזור אחרי נקבות.
הטינמו הוא אוכל כל הניזון מזרעים, עלים, פירות ובעלי חיים קטנים.
טינמו אפור (שם מדעי: Tinamus tao) הוא מין עוף ממשפחת הטינמיים ואחד מהגדולים במשפחה.
הוא חי בטבע באמריקה הדרומית ומצוי בסכנת הכחדה.
אורכו של הטינמו כ-46 ס"מ ומשקלו עד 2 ק"ג.
הוא בעל נוצות אפורות ברובן עם ראש וצוואר מנומרים בלבן, עיניים שחורות ופסים כהים לאורך הכנפיים.
השת בצבע זהוב והרגליים הגדולות לבנות.
זהו עוף החי לבדו או בזוגות ולא בקבוצות גדולות.
תפוצתו היא בצפון ברזיל וכן במזרח אקוודור, מזרח פרו, קולומביה, צפון ונצואלה, צפון בוליביה וגויאנה.
הוא חי ביערות גשם וביערות הרריים לחים.
הטינמו ניזון מפירות וזרעים על הקרקע או משיחים.
הטינמו מקנן על הקרקע והזכר דוגר על הביצים עד לבקיעה.
טינמו פטגוניה (שם מדעי: Tinamotis) הוא סוג של עופות קרקע ממשפחת הטינמיים החיים בדרומה של אמריקה הדרומית בחבל פטגוניה שבארגנטינה, בוליביה וצ'ילה.
בסוג זה יש רק 2 מינים.
מינים אלה מותאמים לאקלים ההררי של מורדות האנדים.
הם בעלי רגליים ארוכות העוזרות להם לרוץ והם חיים על הקרקע.
הם יכולים לעוף אך בצורה חלשה מאוד.
טינקינסווד או תא הקבורה טינקינסווד הוא דולמן מגליתי, שנבנה כחלק מרוגם ארוך המחולק לתאים באמצע התקופה הנאוליתית, סביב האלף הרביעי לפנה"ס, באזור עמק גלמורגן (Vale of Glamorgan) בסמוך לקארדיף בוויילס.
הדולמן שוכן בסמוך לגני דוורין (Dyffryn Gardens).
הוא גם שוכן כקילומטר וחצי צפונית-מערבית לתא הקבורה סנט לייתנס, דולמן קטן יותר שייתכן שפעם דמה לו, שנבנה בערך באותה תקופה.
האתר שוכן בתוך שטח מרעה סגור, אבל נגיש בחינם להולכי רגל, כשבסמוך מגרש חניה קטן.
טינקינסווד היה פעם כפר, אבל כל שנותר הוא תא הקבורה, שנבנה כ-6,000 שנים לפני זמננו, כ-1,000 שנים לערך לפני בניית סטונהנג'.
תא קבורה זה הוא דולמן, הצורה הנפוצה ביותר של מבנה מגליתי באירופה.
הארכאולוגים מסווגים אתר זה כרוגם ארוך המחולק לתאים, ואחד מקברי סוורן-קוטסוולד.
הדולמן בנוי מאבנים עומדות התומכות באבן הראשה, סלע אבן בוץ שטוח גדול משופע במקצת שאורכו 7.4 מטרים, רוחבו 4.5 מטרים ומשקלו כ-40 טון, אבן הראשה הגדולה ביותר בבריטניה, וככל הנראה גם באירופה.
על מנת להרים אבן במשקל כזה למקומה נדרשו לפחות 200 איש.
במקור היה הדולמן מכוסה בעפר, שרובו נסחף במהלך השנים, וכיום נותר ממנו תל עפר מלבני רחב מאחורי הדולמן שפסגתו שטוחה, שגובהו כמטר, שאורכו 40 מטרים ורוחבו 18 מטרים.
כיוון התל הוא מזרח-צפון-מזרח, שהוא כיוון השמש ב-1 במאי, אם כי הקרקע המתרוממת בכיוון זה מסתירה את האופק.
בפולקלור קשור התל ביום זה ובאמצע הקיץ.
בתל נתגלה בור מחופה באבנים שייתכן שבו הונחו הגוויות להירקב לפני שהעצמות נטמנו בתא הקבורה.
מספר שורות מקבילות של אבנים עומדות נתגלו בתחומי התל, כמו גם בור מחופה באבנים שהכיל עצמות בעלי חיים.
חזית האתר, הקרויה "חצר קדמית מקורננת", שוכנת בצפון-מזרח בנויה מקירות בבנייה יבשה בסגנון הקרוי שדרת הדג ושוחזרה חלקית אחרי החפירות שבוצעו באתר ב-1914
האתר נחפר ב-1914, ובתוך תא הקבורה היו 920 עצמות אדם, שכמעט כולן שבורות.
עצמות אלו השתייכו ללפחות 40 אנשים מכל הגילים והמגדרים שנקברו באתר במהלך התקופה הנאוליתית.
נראה שתא הקבורה שימש את היישוב כולו.
ככל הנראה הושארו הגוויות של המתים חשופות בבור שנתגלה בתל בטרם הועברו העצמות לתא הקבורה.
נתגלו גם אבני צור מעובדות, מחטי עצם ושברי חרסים אדומים שאינם מעוטרים מהתקופה הנאוליתית ומתרבות ביקר, דבר המעיד על כך שתא הקבורה שימש את הקהילה במשך תקופה ארוכה, ייתכן שעד תחילת תקופת הברונזה.
עם סיום החפירות ב-1914 נעשו גם עבודות שימור, שכללו עמוד מלבנים שנועד לתמוך באבן הראשה.
מהאתר מובילות שתי שורות מקבילות של אבנים, קבורות ברובן, היוצרות שדרה המובילה מתא הקבורה לדרום-מזרח.
לאורך שדרה שנייה המובילה לצפון-מזרח שוכבות אבנים רבות.
אבן גדולה יחידה עומדת בכיוון מזרח, ושתי אבנים שטוחות מקבילות מצביעות על פסגת גבעת קואד סיון (Coed Sion Hill) הקרובה.
האתר מנוהל על ידי Cadw, גוף השייך לממשלת הפרלמנט הוולשי ואחראי על ההגנה, השימור והקידום של המורשת הבנויה של ויילס.
באוקטובר 2011 נערכו חפירות ארכאולוגיות באתר.
אגדות ומיתוסים רבים של טינקינסווד קשורים גם באתר הקבורה הסמוך של תא הקבורה סנט לייתנס, במרחק קצר משם.
האגדה הנפוצה ביותר מספרת שכל מי שמעביר בטינקינסווד לילה בערבים לפני האחד במאי, ה-23 ביוני (יומו של יוחנן המטביל) או נקודת ההיפוך של החורף ימות, ישתגע או יהפוך למשורר.
אגדה זו דומה לאגדה כללית על שהות בפסגות ההרים.
אמונה נוספת היא שמבנה הקבר נועד לסמל את דמות האלה, כאשר צורת התל המקורית דמתה לגוף אישה והקבר שבקצה התל סימל את הרחם.
על קבוצה של סלעים בדרום-מזרח למונומנט נאמר כי הם נשים שהפכו לאבן משום שרקדו במהלך השבת הנוצרית, אגדה שדומות לה מהלכות לגבי אתרים פרהיסטוריים אחרים, לדוגמה דה הרלרס בקורנוול.
טינייר היא עיירה בקמרון שנמצאת באזור אדמאווה.
טינייר ממוקמת כ-100 ק"מ מבירת האזור נגאונדרה וכ-408 ק"מ מבירת המדינה יאונדה.
בנוסף, העיירה ממוקמת כ-85 ק"מ מהגבול של קמרון עם ניגריה וכ-296 ק"מ מהגבול של קמרון עם הרפובליקה המרכז-אפריקאית.
החודש הכי קר הוא יוני (19 מעלות צלזיוס).
כמות המשקעים הממוצעת היא 1,932 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (385 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
טינייר ממוקמת ליד הכביש האזורי P12 ונמצאת כ-2 ק"מ מהכביש D20.
יש בטינייר תחנת דלק (המשמשת להתרעננות הנהגים), קניון, חנות תפירה, סדקית וסופר מרקט.
טינטין הוא הגיבור הראשי של סדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין" מאת הקריקטוריסט הבלגי הרז'ה.
הדמות נוצרה בשנת 1929, והופיעה לראשונה במוסף השבועי לנוער "Le Petit Vingtième" .
טינטין הוא כתב צעיר, נועז, חכם, ישר, הגון, רחום וחביב.
בסדרת הספרים הוא מטייל ברחבי העולם, ופותר תעלומות שונות.
אל מסעותיו מתלווה תמיד כלב הפוקס טרייר הלבן שלו, "שלגי".
הביוגרף של הרז'ה, פייר אסולין, אמר ש"לטינטין יש פרהיסטוריה", משום שהיה מושפע ממגוון גדול של מקורות השראה בהם נתקל הרז'ה.
הרז'ה ציין כי במהלך לימודיו בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, כאשר צבאות גרמניה כבשו את בלגיה, הוא צייר בשולי מחברותיו בבית הספר דמות צעיר אלמוני הנלחם בגרמנים.
מאוחר יותר הוא סיפר כי רישומים אלה תיארו דמות אמיצה והרפתקנית שעושה שימוש באינטליגנציה ובכושר ההמצאה שלה כנגד יריבים.
אך אף אחד מהציורים הללו לא שרד.
הרז'ה הושפע גם מדמותו של אחיו הצעיר פול, שהיה בעל פנים עגולות ובלורית.
בהמשך הצהיר הרז'ה שבצעירותו "התבוננתי בו הרבה, הוא ריתק אותי...
הגיוני שטינטין קיבל את דמותו, מחוותיו, תנוחותיו".
לדבריו של מומחה הקומיקס מתיו סקריץ', ייתכן שהרז'ה שאב השראה מגיבור הספר "באין משפחה" מאת הקטור מלו, רמי, שכמו טינטין נדד בעולם, מלווה בכלבו הלבן הנאמן.
לפני שצייר את טינטין פרסם הרז'ה את הקומיקס "Les Aventures de Totor" העוסק בצופה בשם טוטור, שמסייר ברחבי העולם ומתקן עוולות.
דמותו של טינטין כנראה התבססה גם על דמות זו.
הארי תומפסון ציין כי טוטור היה "מטמורפוזה של טינטין", והרז'ה עצמו אמר כי טינטין הוא "האח הקטן של טוטור...
הוא הפך לעיתונאי, אבל שמר על רוחו של הצופה".
טינטין הופיע לראשונה ב-4 בינואר 1929 במוסף הילדים של העיתון "Le Vingtième Siècle", במודעה על הקומיקס החדש.
רצועת הקומיקס הראשונה התפרסמה כשבוע מאוחר יותר, ב-10 בינואר.
הבלורית של טינטין לא הופיעה מיד: רק בעמוד 8 של "טינטין בארץ הסובייטים", הספר הראשון בסדרה, טינטין נראה נוסע במהירות ברכב והרוח מסיטה את בלוריתו אחורה.
תסרוקת זו נשארה על כנה בכל הספרים הבאים, והפכה לסמל המזהה של טינטין.
בתשובה לשאלה איך התפתחה דמותו של טינטין, ענה הרז'ה: "הוא כמעט לא התפתח.
מבחינה גרפית הוא נשאר סקיצה".
גילו של טינטין מעולם לא נקבע באופן ברור.
בשנת 1970 אמר הרז'ה: "מבחינתי טינטין לא הזדקן.
איזה גיל אני נותן לו?...
אני חושב שהוא היה בן 14 או 15 כשיצרתי אותו.
נניח שהוא התבגר בשלוש או ארבע שנים במשך 40 שנה...
טינטין הוא נער נמוך קומה, בעל פני ילד, ושיער אדמוני-בלונדיני (הצבע משתנה בין הספרים, בהתאם לאפשרויות ההדפסה שעמדו לרשותו של הרז'ה) המסורק לבלורית יוצאת דופן.
הוא לובש בדרך כלל מכנסי גולף חומים וחולצה לבנה עם סוודר כחול.
טינטין יודע לנהוג בכל כלי רכב שהוא זקוק לו, כולל מכונית, טנק, אופנוע, סירה ומטוס.
הוא גם מפעיל רדיו מיומן ויודע לעשות שימוש בקוד מורס.
הוא ספורטאי מצוין, בעל ידע בהיאבקות ומסוגל לרוץ ולשחות היטב.
כמו כן, הוא מעולם לא החטיא ירייה.
אך יותר מכל דבר אחר, טינטין הוא בלש מצוין בעל יכולת הסקת מסקנות מרשימה, ודיפלומט היודע להשיג כל מידע על ידי נימוס ואדיבות.
לדבריו של מייקל פאר, מומחה ליצירותיו של הרז'ה, "הוא כל יכול, טוב כמעט בכל דבר, כמו שהרז'ה עצמו היה רוצה להיות".
הרז'ה עצמו אמר "טינטין הוא אני כפי שהייתי שואף להיות; הירואי, מושלם".
טינטין מקפיד על התעמלות בוקר קבועה כדי לשמור על כושר.
טינטין אמיץ, סקרן, מוסרי מאוד, נחוש, הגון, רחום, חביב ובעל כשרון מופלא של שימת לב לפרטים והסקת מסקנות.
הוא משתדל לעזור לחלשים ולהגן עליהם, ונלחם ברוע.
טינטין מייצג את הטוב המוחלט, והוא נטול כל ספיקות מוסריים.
"הפגם העיקרי של טינטין הוא ללא ספק שהוא מוסרי מדי: אני, יותר מכל אחד אחר, התעצבנתי לפעמים על סירובו העיקש לסטות מדרך הישר", אמר הרז'ה.
אישיותו של טינטין שקטה, חיוורת ולא מורכבת יחסית לסובבים אותו.
אישיות נייטרלית זו מאפשרת השתקפות מאוזנת של הרוע או הטיפשות הסובבים אותו ומאפשרת לכל קורא להזדהות איתו.
הייצוג האייקוני של טינטין תומך בהיבט הזה; כפי שציין מומחה הקומיקס סקוט מקלאוד, השילוב בין אישיותו האייקונית והנייטרלית של טינטין לבין הסגנון המציאותי במיוחד של הרז'ה (המכונה "הקו הנקי") מאפשר לקורא להסוות את עצמו בדמות ולהיכנס בבטחה לעולם שמציג הקומיקס.
בספר "טינטין והפיקורוס" טינטין חובש קסדה שעליה סמל התנועה לפירוק נשק גרעיני.
בריאיון בו נשאל הרז'ה על הכללת סמל השלום בסיפור, הוא ענה: "זה נורמלי, טינטין הוא פציפיסט, הוא תמיד היה נגד מלחמות."
טינטין הוא עיתונאי, ועיסוקו ניכר בעיקר בספרים הראשונים בהם העלילה נסמכת על כך (למשל, ב"טינטין בארץ הסובייטים" הוא נשלח לברית המועצות כדי לכתוב כתבה).
עיסוקו של טינטין מקל על הרז'ה בשילובו של טינטין באירועים אקטואליים שונים.
אך ככל שהסדרה מתקדמת טינטין מוצג פחות ופחות כעיתונאי ויותר כבלש.
לעיתים מדמים אותו חבריו לשרלוק הולמס, עקב יכולת הסקת המסקנות שלו.
גם מאבקו נגד הפושע רסטאפופולוס דומה למאבקו של הולמס נגד מוריארטי.
ניכר שטינטין אינו מודאג ממצבו הכלכלי, ועבודתו לא תופסת מקום מרכזי בחייו, במיוחד בספרים המאוחרים יותר, בהם הוא מתגורר באחוזתו של קפטן האדוק.
טינמו גמדי (שם מדעי: Taoniscus nanus) הוא מין של עוף דרום אמריקאי המהווה את המין הקטן ביותר במשפחת הטינמיים והמין היחיד בסוג Taoniscus.
הוא נחשב לפרימיטיבי יחסית ובניגוד לקרוביו הוא דווקא מסוגל לעוף אך לא בצורה מוצלחת במיוחד והוא פעיל על הקרקע רוב הזמן.
טינמו זה חי בטבע באמריקה הדרומית ברמות ה סראדו של בברזיל (במדינות: המחוז הפדרלי של ברזיל, גויאס, מינאס ז'ראיס, מאטו גרוסו דו סול, סאו פאולו ואולי גם בפרנה), בפרגוואי ובארגנטינה (באזור נהר ריו ברמז'ו ועד לצ'אקו או פורמוסה).
הוא דומה במראהו לחוגלה ובעל נוצות חומות-בהירות מסורטטות ובעל גרון לבן ובטן לבנה.
הרגליים צהובות ומותאמות לריצה והזנב והכנפיים הים יותר.
על ראשו ישנו מעין "כתר" קטן ושחור.
כמה מהפרטים במין זה נוטים להיות כהים יותר מאחרים, אולי כתוצאה מפיגימנטים והבדלים גנטיים קטנים.
עוף זה חי בערבות עשב ובתות עד לגובה של 1,000 מטר.
הוא עוף ביישן החי לבד על הקרקע וניזון מזרעים ומחרקים ופרוקי רגליים שונים.
כיום הוא מצוי בסכנת הכחדה בטבע עקב פגיעות חקלאיות, פגיעה בבתי גידולו, ציד ושריפות.
טינק סיטי (בנורווגית: Think City, נכתב גם: Th!nk City) היא מכונית חשמלית, סופרמיני, מתוצרת יצרנית הרכב החשמלי הנורווגית Think Global , בשיתוף Valmet Automotive הפינית אשר יוצרה בין השנים 2008–2012 בנורווגיה, פינלנד וארצות הברית.
באירופה יוצר דגם ה"טינק סיטי" משנת 2008 ועד מאי 2011.
בארצות הברית יוצר דגם ה"טינק סיטי" מנובמבר 2010 ועד אוגוסט 2012.
בנורווגיה יוצר הדגם בעיר "Aurskog" .
בפינלנד יוצר הדגם בעיר "Uusikaupunki" .
בארצות הברית יוצר הדגם בעיר "Elkhart, Indiana" במדינת אינדיאנה.
דגם "טינק סיטי" שווק בארצות הבאות: נורווגיה, הולנד, ספרד, צרפת, אוסטריה, שווייץ, פינלנד, בריטניה וארצות הברית.
טווח נסיעה: 200 ק"מ (נסיעה עירונית).
סוגי מצברים שהורכבו בדגם "טינק סיטי"
סוללת עופרת-חומצה, בנוסף לסוללת חומצת העופרת של 12 ואט המספקת את הפונקציות הבסיסיות של המכונית, הדגם צויד בשני סוגים של סוללות משיכה.
טיני: השינוי הגדול של ויולטה (בספרדית: Tini: El gran cambio de Violetta, באיטלקית: Tini: La nuova vita di Violetta) הוא סרט הרפתקאות מוזיקלי ספרדי-איטלקי משנת 2016, שבוים על ידי חואן פבלו בוסקריני, נכתב על ידי רמון סלזאר, והופק על ידי פבלו בוסי.
הסרט משמש כסיום לסדרה "ויולטה" ששודרה לראשונה בשנת 2012, והופצה ברחבי העולם בערוץ דיסני.
הסרט הוקרן לראשונה באמסטרדם ב-23 באפריל 2016, בספרד ב-6 במאי 2016, ובאיטליה ב-12 במאי 2016. בישראל הסרט שודר לראשונה ב-23 בדצמבר 2017 בערוץ Yes5 עם תרגום עברי.
אורך הסרט הוא כ-98 דקות, ושפת המקור שלו היא ספרדית.
הסרט הרוויח ממכירות הכרטיסים כ-8.7 מיליון דולר.
לאחר שוויולטה, נערה מלאת שמחת חיים, הפכה לאמנית נהדרת כמו חברה, לאון, היא מחליטה לפרוש בעקבות לחץ שלא מאפשר לה לנוח.
יום אחד, וויולטה קיבלה מכתב מאיזבלה, חברה של המשפחה, שמזמינה אותה לבוא להתארח בבית לאמנים צעירים באיטליה.
באיטליה, וויולטה עוברת מסע לגילוי העצמי, פוגשת חבר חדש בשם קאיו ומציירת איתו חברות.
בינתיים, לודמילה מספרת ללאון שוויולטה ברחה ויחד הם מחליטים לחפש אותה.
איזבלה עוזרת לוויולטה לגלות שלמעשה כונתה "טיני" על ידי אמה, ומאפשרת לה להשיג התחלה חדשה בחייה.
רידר ואן קוטן - ראול
לינו די נוזו - סטפנו
שירים מתוך פסקול הסרט צורפו לאלבום הבכורה של מרטינה סטואסל, "Tini", שהופץ ב-29 באפריל 2016.
טִּינַפוֹסוּן (בנורווגית: Tvindefossen או Tvinnefossen, לעיתים נקרא גם טרולאהפוסן) הוא מפל בתחום המוניציפלי של ווס, מחוז וסטלן, נורווגיה.
הוא ממוקם כ-12 קילומטרים צפונית לכפר ווֹסוֹבָנְיֵין, על כביש E16 לפלום.
המפל, בגובה 116 מטרים, נוצר על ידי זרם קטן המתפצל מנחל קרואלווי , המתנשא מעל הצוק המפורסם ביופיו.
בנוסף, בסוף שנות התשעים המים בטינפוסון קיבלו מוניטין של התחדשות והתעוררות האונות המינית, מה שהפך אותה לאחת האטרקציות התיירותיות החשובות ביותר במערב נורווגיה.
לפי הערכות, הגיעו למפל כ-200,000 איש בשנה מארצות הברית, יפן ורוסיה כדי למלא מכלים במי המפל.
גם לאחר מכן המפל זכה לתיירות רבה.
אוטובוסים של תיירים נוטים לעצור לצד המפל כדי שהתיירים יתפעלו מיופיו ועוצמתו, זו האטרקציה התשיעית ברשימת המקומות המתוירים בנורווגיה, עם 272,000 מבקרים בשנה.
המפל צויר בשנת 1830 על ידי הצייר הנורווגי יוהאן כריסטיאן דאהל .
טינקרבל: תחרות אפייה הוא סרט קומדיה קצר אמריקאי בהנפשה ממוחשבת משנת 2013, אשר לוקח חלק בסדרת הסרטים "טינקרבל" שמבוססת על הזיכיון "פיות דיסני" שבבעלות חברת וולט דיסני.
עלילת הסרט עוקבת אחר טינקרבל וחברותיה שמתחרות בתחרות אפייה נגד ג'לטה וצוות הבישול שלה.
הסרט בוים על ידי אליוט מ' בור, נכתב על ידי קייט קונדל, הופק על ידי ז'אן הירוטה, נערך על ידי ליסה לינדר והולחן על ידי זאין אפנדי.
אולפני דיסניטון הפיקו את הסרט, כאשר הוא הונפש על ידי Arc Productions.
בשונה משאר הסרטים בסדרה, הסרט לא הולחן על ידי ג'ואל מקנילי ולא הונפש על ידי Prana Studios.
הסרט שודר במקור בבריטניה בערוץ דיסני ב-20 באוקטובר 2013 בהפצת Disney–ABC Domestic Television, ולאחר מכן, בשנת 2014, הופץ כבונוס למהדורות ה-Blu-ray של הסרט "טינקרבל ופיית הפיראטים", יחד עם 10 סרטים קצרים נוספים.
עוד באותה שנה הסרט פורסם ב-Disney Movies Anywhere.
בישראל הסרט שודר לראשונה בדיבוב עברי בשנת 2013 בערוץ דיסני.
אורך הסרט הוא כ-6 דקות.
ג'לטה דובבה באנגלית אמריקנית על ידי ג'יאדה דה לורנטיס ובאנגלית בריטית על ידי ליסה פוקנר, כאשר שתיהן מתחום הבישול.
פוקנר שיתפה שהעבודה בסרט הייתה "מקסימה" ושהיא הייתה רוצה שתהיה לג'לטה סדרת טלוויזיה שבה היא אופה.
במשך 339 שנים, ג'לטה אלופת האפייה וצוות הבישול שלה מכינים את אותה עוגה לכבוד המסיבה של קלריון, מלכת עמק הפיות.
כשטינקרבל מציעה להכין עוגה שונה, ג'לטה מסרבת להכין אותה, וכך מתחילה תחרות אפייה בין טינקרבל וחברותיה נגד ג'לטה וצוות הבישול שלה - תחרות של מי תכין את העוגה הטובה ביותר.
בסיום התחרות, העוגה של טינקרבל וחברותיה נראית יותר מושכת, אך המלכה קלריון לא אהבה את הטעם שלה, לעומת העוגה של ג'לטה והצוות שלה שנראתה רגילה והמלכה קלריון אהבה את הטעם שלה.
במהלך הסרט טינקרבל וג'לטה מדברות על המתרחש בתחרות כמו בתוכנית מציאות.
הדיבוב העברי של הסרט בוים על ידי אפרת קרצמן, והופק על ידי הדס מוזס.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתטינקרבלמיי ויטמןמייה קדושג'לטהג'יאדה דה לורנטיס (אנגלית אמריקנית)ליסה פוקנר (אנגלית בריטית)דקלה הדרסילברמיסטלוסי לולורן סבירוידיהפמלה אדלוןאירידסהרייבן סימוןהדר שחף-מעייןרוזטהמייגן הילטינועה גורןפווןאנג'לה ברטיסקלנקג'ף בנטשמחה ברבירוהפיה גאריאמנון וולףבובלרוב פאולסןמולי שולמןהפיה מריג'יין הורוקסרונה בקרמןהמלכה קלריוןאנג'ליקה יוסטוןיעל עמית
טִנְקָה (שם מדעי: Tinca tinca) הוא מין של דג יחידי בסוגו ממשפחת הקרפיוניים החי באגמים ונהרות איטיים לאורך אירואסיה ואף במקווי מים מליחים.
ניתן למצוא אותו מבריטניה, לאורך נהרות אירופה כמו ביניסיי ואוב עד לימת באיקל בסיביר.
הוא מצוי גם במים בהם דגים אחרים לא יכולים לשרוד מחוסר חמצן.
דג הטינקה יכול להגיע לאורך של 70 סנטימטרים ולמשקל של 8.5 קילוגרם אך נפוץ יותר במשקל של 3.5 עד 4 קילוגרם בממוצע.
יש מעט דו-צורתיות זוויגית והזכרים קטנים מעט יותר מהנקבות.
צבע הקשקשים שלו צהבהב עד ירוק-זית והחלק העליון כהה יותר.
יש לו סנפיר גבי גבוה בחלק האחורי של הגב, כששאר הסנפירים בשרניים ורחבים והראש קטן יחסית, אך בעל עיניים אדומות גדולות ובינים בולטים, העוזרים לדג לחוש את סביבתו.
הטינקה מחפש מזון של חרקים מימיים, רכיכות ותולעים ומזון מהצומח ולרוב יימצא ביחידות או בקבוצות קטנות.
הוא לא מבוקש למטרות מסחריות אך לעיתים נתפס לדיג ספורט.
כמה אנשים מגדלים אותו כדג נוי באקווריום.
טינסלי ראנדולף האריסון היה רופא אמריקאי מוכר ואחד מאבות הרפואה הפנימית במאה ה-20. טינסלי האריסון התמחה ברפואה פנימית והיה בעל עניין מיוחד בקרדיולוגיה.
תרומתו המוכרת ביותר היא עריכת הספר עקרונות הרפואה הפנימית של הריסון, ספר הלימוד העיקרי לרפואה פנימית לסטודנטים ומתמחים ברפואה, ואחד מספרי הרפואה הנמכרים ביותר בהיסטוריה.
האריסון נולד בעיירה טאלאדגה שבאלבמה, ארצות הברית, והחל מגיל 6 עבר עם הוריו וגדל בבירמינגהם, אלבמה.
הוא נולד לוויליאם גרוס האריסון, רופא בעצמו ונצר לרופאים כ-6 דורות אחורה, וללואיזה מרסיה בונדוראנט האריסון.
מסורת העיסוק במקצוע הרפואה המשיכה גם בדורו של טינסלי האריסון שנשא לאישה את אליזבת וודוורד, אחות במקצועה, ולהם לפחות ילד אחד ונכד אחד שעוסקים ברפואה.
בסך הכל נולדו לטינסלי ואליזבת האריסון 5 ילדים ו-14 נכדים.
האריסון נפטר ב-4 באוגוסט 1978 מאוטם שריר הלב בבירמינגהם, אלבמה.
האריסון סיים את בית הספר התיכון בגיל 15 והתחיל את לימודיו האקדמיים באוניברסיטת מישיגן שם למד לתואר ראשון.
משם הוא המשיך ולמד רפואה בבית-הספר לרפואה על שם ג'ון הופקינס שבבולטימור.
האריסון סיים את התמחותו ברפואה פנימית בבית החולים של אוניברסיטת ואנדרבילט שבנאשוויל,טנסי, שם הוא שימש כאחראי על המתמחים (באנגלית Chief Resident) הראשון במחלקה זו.
לאחר סיום לימודיו עבד האריסון כרופא פנימי וכמרצה לרפואה במספר בתי חולים.
הוא נשאר לעבוד במחלקה בה התמחה בבית החולים של אוניברסיטת ואנדרבילט כ-16 שנים, לאחר מכן המשיך והקים את המחלקה לרפואה פנימית בבית החולים של אוניברסיטת וייק פורסט בקרוליינה הצפונית, ובהמשך עבר לשרת כראש המחלקה הפנימית של בית החולים של אוניברסיטת טקסס צפון-מערב בדאלאס, טקסס וכדיקן בית הספר לרפואה באוניברסיטה זו.
לבסוף חזר האריסון לעיר בה גדל, ושירת כדיקן בית הספר לרפואה וראש המחלקה לרפואה פנימית בבית הספר לרפואה של אוניברסיטת אלבאמה שבבירמינגהם, אלבמה עד לפרישתו ב-1970.
תרומתו המוכרת ביותר של טינסלי האריסון היא יצירת ועריכת חמש המהדורות הראשונות של הספר "עקרונות הרפואה הפנימית של האריסון".
ספר זה, שפורסם לראשונה ב-1950, נחשב כאחד מספרי הבסיס מהם לומדים סטודנטים ומתמחים לרפואה בכל העולם.
הספר ממשיך להתעדכן ולצאת בגרסאות חדשות מדי כמה שנים, תורגם לשפות רבות כולל עברית, ונחשב לאחד מספרי הרפואה הנמכרים בכל הזמנים.
בנוסף עסק האריסון במחקר בתחום רפואת הלב ופרסם למעלה מ-200 מאמרי מחקר בתחום.
בגיל 39 הוא כבר כיהן כנשיא החברה האמריקאית למחקר קליני (באנגלית American Society for Clinical Investigation) ובגיל 48 נבחר לנשיאות הארגון האמריקאי ללב (באנגלית American Heart Association).
טיניקלינג הוא ריקוד עם פיליפיני מסורתי שבו הרקדנים מקפצים במיומנות בין מוטות במבוק.
הוא נחשב לאחד הריקודים העתיקים ביותר בפיליפינים.
באנגלית מכנים את הריקוד - ריקוד הבמבוק "Bamboo Dance".
מקור הריקוד באיי לייטה שבקבוצת איי ויסאיאן.
אנשי לייטה מתארים את הריקוד כחיקוי של תנועת הציפור הייחודית בתנועותיה, בהליכה מסביב ובין ענפי העצים ובין גבעולי הדשא.
ציפור זו נקראה "טיקלינג" שממנו קיבל הריקוד את שמו.
בריקוד אכן מחקים הרקדנים את תנועת הציפור באמצעות תנועות הרגלים בין מוטות הבמבוק.
אולם אחד מסיפורי מוצאו של הטיניקלינג עשוי עובדה או מאגדה.
הסיפור אומר שהטיניקלינג התחיל על ידי האנשים שעבדו בשדות ובאזורים בפיליפינים בתקופת הכיבוש הספרדי.
הילידים איבדו את השליטה על אדמתם בגלל שיטת האנקומיינדה הספרדית ולכן נשלחו לעבוד באחוזות שהיו בבעלותם של שליחים של מלך ספרד.
אנשים שעבדו לאט מדי נשלחו לענישה.
עונשם היה לעמוד בין שני מוטות במבוק שנכרתו מהחורשה.
את המוטות היו מקרבים על מנת להכות את רגליו של היליד.
בעת הרחקת המוטות זה מזה, הנענש ניסה לקפוץ על מנת לחמוק מהסגירה הבאה.
ככל שרגליו של האדם היו חבולות יותר, כך הוא יכול היה לבצע פחות עבודה, וככל שעשה פחות עבודה, כך הענישה גדולה יותר.
היו אומרים שאדם שדידה לביתו לאחר הענישה נראה מרחקו כמו אנפה.
המוזיקה שמלווה את הריקוד ואת הקשות הבמבוק מבוצעת על ידי כלי פריטה בהשפעה איברית.
המיקצב של הריקוד הוא 4/4.
בריקוד לוקחים חלק שני זוגות, בדרך כלל שני רקדנים ושתי רקדניות.
זוג אחד תופס את עמדת הריקוד, הזוג השני לוקח על עצמו את הטיפול במקלות הבמבוק.
כל אחד מבני הזוג כורע על הרצפה ואוחד בידיו את קצות מקלות הבמבוק כשהם פונים זה לזה.
אורך המקלות הוא כ-2.75 מ', ובתחילת הריקוד הם מונחים במקביל זה לצד זה על הרצפה.
הריקוד מכיל חמישה רצפי צעדים הנקבעים לפי פעימה הפעלת מקלות הבמבוק.
כל צעדי הריקוד מורכבים משלוש קומבינציות של ארבעה צעדים בסיסיים.
אלה נקראים סינגלים (צעדים בודדים), דאבלים (צעדים כפולים) והופ (צעדי דילוג).
כאמור זוג אחד מפעיל את מקלות הבמבוק והזוג השני מנסה להימנע מלהיפגע ממקלות הבמבוק.
אם אחד מבני הזוג הרוקד שוגה - הזוגות מתחלפים.
מהירות הריקוד עולה ככל שמתקדם הריקוד.
גרסאות נוספות לריקודים עם מוטות הבמבוק
גרסאות לריקודים דומים ברחבי אסיה מסמלים קשרים גנטיים ותרבותיים קרובים של אנשים באזור.
וכן בצפון מזרח הודו, ריקודי במבוק שונים כמו ריקוד צ'רו (Cheraw dance) מאנשי המיזוראם וגם בדרום סין: הג'ואנג (Zhuang), דה צ'אי (Da Chai), ודומיהם.
טינייץ (פולנית: Tyniec) הוא כפר היסטורי בפולין, על נהר הוויסלה.
מאז 1973 הוא חלק מהעיר קרקוב (כיום ברובע דמבניקי).
נודע בזכות המנזר הבנדיקטיני שנוסד על ידי המלך קזימיר המשקם בשנת 1044.
מקור שמו של הכפר במילה בשפה קלטית "tyn", שפירושה חומה או גדר, ומכאן שההיסטוריה של טינייץ כיישוב מבוצר מתוארכת לתקופות טרום-סלאביות.
טינייץ נמצא 12 קילומטרים דרומית-מערבית למרכז קרקוב, על הגדה הימנית של הוויסלה, בין גבעות גיר מתקופת היורה, הנקראות גבעות טינייץ.
הגבעה הגבוהה ביותר היא ויילוגורה (נקראת גם גומינק) בגובה 293 מטרים מעל פני הים.
ליד טינייץ נמצאים קניון ויסלה (הנקרא שער טינייץ), שמורת הטבע סקולצ'נקה (Skolczanka, הוכרזה בשנת 1957) והמעיין ז'רודלו שווינטויאנסקיה , היחיד מסוגו בעיר קרקוב.
בעבר היה הכפר ממוקם לאורך נתיב סחר של סוחרים מקרקוב, דרך אושוויינצ'ים, למוראביה ולבוהמיה.
היסטוריית ההתיישבות האנושית באזור הכפר מתוארכת לתקופה הפלאוליתית.
על ראש גבעת גורה קלשטורנה נמצאו שרידים של יישוב נאוליתי שכלל עבודת קרמיקה ומטבעה, שייצרה מטבעות קלטיים מכסף.
טינייץ יושב כנראה בתחילת המאה ה-10 על ידי הוויסטלנים, אשר בסביבות שנת 1000 הפכו לחלק מממלכת פולין המוקדמת.
הכפר היה רכוש מלכותי, והחלטתו של המלך קז'ימייז' הראשון להקים מנזר בנדיקטיני (בערך 1040) נחשבת לאחד האירועים החשובים ביותר בתולדות היישוב.
בשנת 1259 נהרס הכפר במהלך הפלישה המונגולית לאירופה, על ידי כוחות שפנו מקרקוב לכיוון שלזיה.
הכפר נהרס שוב לחלוטין בפלישה השוודית לפולין.
בשנת 1772 בתקופת קונפדרציית באר הגנו על הכפר מורדים פולנים שנלחמו ברוסים.
לאחר חלוקת פולין סופח טינייץ, יחד עם המנזר, על ידי האימפריה ההבסבורגית, והם נשארו במחוז גליציה מ-1772 עד סוף 1918. בשנת 1816 סגרו השלטונות האוסטריים את המנזר, והמתחם נחרב בהדרגה.
במאה ה-19 טינייץ היה כפר גדול אך עני.
בתיו התרכזו בשני אזורים - מסביב למנזר, ולאורך דרך קרקוב-אושווייצ'ים העתיקה.
תושביה התפרנסו מהשטת אנשים וסחורות דרך הוויסלה בסירותיהם ובמעבורות הקטנות שלהם.
ב-1973 סופח טינייץ לעיר קרקוב.
מבחינה היסטורית, ולפני בואם של הקתולים הרומאים, הנזירים בטינייץ היו חלק מהמסורת הנוצרית הקיריל-מתודית.
הנזירים הקיריליים-מתודיים הוחלפו על ידי הבנדיקטינים.
המסורת הקיריל-מתודית החלה במורביה בשנת 862. האחים קיריל ומתודיוס היו מיסיונרים שייסדו את הנצרות בלשון העם עבור הסלאבים המורביים.
נוהג זה התפשט במהירות ברחבי האזור.
נזירי טינייץ ערכו את הליטורגיה וקראו את המזמורים והבשורות בלשון הפרוטו-סלבית שמקורה בתקופה זו.
בשנת 1096 גורשו הנזירים מטינייץ והמיסה הקתולית בטקס הסלבי דוכאה.
גירוש זה עלה בקנה אחד עם שלטונו של הדוכס הפולני ולדיסלב הראשון הרמן, אשר ייחס את לידת בנו הראשון לעזרתם של הבנדיקטינים של סנט ז'יל בדרום צרפת בעקבות בקשתו אליהם להשתדלות להולדת ילד בריא, שלוותה במתן כספים רבים.
הגירוש נעשה במקביל לגירוש הנזירים הקיריל-מתודיים, בעיקר ממנזר סזאבה, שגם בו גם הייתה המיסה הסלבית בשימוש כמו בטינייץ.
הם הוחלפו בנזירים מהפולחן הלטיני.
הגירוש מסזאבה התרחש בתקופת שלטונו של דוכס בוהמיה, ברטיסלאוס השני.
לא ידוע מתי בדיוק נוסד המנזר הבנדיקטיני.
משערים שהמלך קזימיר המשקם הקים מחדש את המנזר בשנת 1040 במהלך כינונה מחדש של ממלכת פולין, לאחר מרד פגאני והפשיטה של הדוכס ברטיסלאוס הראשון (1039).
על הבנדיקטינים, שהוזמנו לטינייץ על ידי המלך קזימיר המשקם, הוטלה משימה להשיב את הסדר על כנו ולבסס את עמדת המדינה והכנסייה.
אב המנזר הראשון של טינייץ היה אהרון, שהפך לבישוף של קרקוב.
מכיוון שאין ראיות חותכות שתאריך היסוד הוא אכן שנת 1040, יש היסטוריונים הטוענים שהמנזר הנוכחי נוסד על ידי בנו של קזימיר המשקם, המלך בולסלב השני הנדיב.
במחצית השנייה של המאה ה-11 הושלם קומפלקס של מבנים רומנסקיים המורכב מבזיליקה ומהמנזר.
במאה ה-14 הוא נהרס בפשיטות טטריות וצ'כיות, ובמאה ה-15 הוא נבנה מחדש בסגנון גותי.
שחזור נוסף התרחש במאות ה-17 וה-18, תחילה בסגנון בארוק ולאחר מכן בסגנון רוקוקו.
המנזר נהרס בחלקו בפלישה השוודית לפולין, וזמן קצר לאחר מכן נבנה מחדש, עם ספרייה חדשה.
הרס נוסף התרחש במהלך תקופת קונפדרציית באר, כאשר המורדים הפולנים הפכו את המנזר למבצרם.
בשנת 1816 סגרו השלטונות האוסטריים את המנזר, ובשנים 1821–1826 הוא היה מקום מושבו של הבישוף של טינייץ, גרגוריוס תומאס זיגלר, הנזיר לשעבר מטינייץ, אולם הנזירים חזרו למנזר רק ב-1939, ובשנת 1947 החל שיפוץ המתחם המוזנח.
בשנת 1968, כנסיית פטרוס ופול הפכה שוב למושב אב המנזר.
הכנסייה עצמה מורכבת מכנסייה גותית ומספינה ראשית בארוקית.
מספר מזבחות נוצרו על ידי הפסל האיטלקי בן מהמאה ה-18 פרנצ'סקו פלסידי.
בכנסייה יש גם דוכן בארוק מאוחר מאת פרנסיזק יוזף מנגולדט.
במשך יותר ממאה שנה, המנזר נותר שומם.
רק בימים האחרונים של יולי 1939, חודש לפני פרוץ מלחמת העולם השנייה, עברו אליו אחד עשר נזירים בלגים.
טיסה 052 של אוויאנקה הייתה טיסה של חברת אוויאנקה שיצאה מבוגוטה שבקולומביה לניו יורק והתרסקה במרחק קצר מיעדה.
התאונה האווירית אירעה ב-25 בינואר 1990. טיסה 052 של אוויאנקה, חברת התעופה הקולומביאנית, המריאה משדה התעופה הבינלאומי בלימה לכיוון שדה התעופה מדיין בקולומביה.
משם המשיכה הטיסה לנמל התעופה הבינלאומי ניו יורק קנדי.
על המטוס מדגם בואינג 707 היו 158 נוסעים ואנשי צוות.
המטוס המריא לכיוון ניו יורק.
עם כניסתו למרחב האווירי של ניו יורק הורה מגדל הפיקוח לטייס לעכב את נחיתתו ולחוג באוויר בשל תנאי מזג אוויר קשים.
בעקבות מזג האוויר נוצר עומס עצום במרחב האווירי של ניו יורק.
לפי דיווחים מאותו לילה, אחד מכל חמישה מטוסים שניסה לנחות באזור מנהטן נאלץ לבצע הקפה נוספת מכיוון שהחטיא את המסלול.
הטייסים שקלו לפנות ליעד חלופי בבוסטון, ושיערו שיצליחו לנחות בשלום.
לאחר 77 דקות המתנה, עם מכלי דלק כמעט ריקים, נתן מגדל הפיקוח לטיסה 052 אישור נחיתה במסלול 22L.
כשהנמיך המטוס לגובה 500 מטרים מהקרקע הוא נקלע לרוחות חזקות שגרמו לו לסטות מהנתיב ולחרוג מהמסלול.
צוות המטוס ניסה לבצע הקפה נוספת, אך לשווא.
הדלק במכלים אזל והמטוס התרסק על לונג איילנד, כ-20 ק"מ בלבד משדה התעופה.
73 נוסעים ואנשי צוות נהרגו ו-85 נפצעו.
מאחר שבמטוס אזל הדלק לא התלקחה אש בעת ההתרסקות וייתכן שבכך נמנעו אבדות נוספות.
ועדת החקירה שהוקמה לחקר האסון קבעה שהגורם לאסון הוא טעות אנוש של הטייסים.