tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אחד התומכים בגישה זו, ג'ים ואן אוס, הציע להחליף בכלל את המונח סכיזופרניה ב"תסמונת ספקטרום הפסיכוזה".
אבחנה של סכיזופרניה ניתנת על ידי פסיכיאטר בהסתמך על מספר פגישות.
הדרישות לאבחנה של סכיזופרניה לפי מדריך האבחון האמריקאי ה-DSM-5 הן:
שניים או יותר מהתסמינים שלהלן צריכים להופיע למשך זמן ניכר ולאורך תקופה של לפחות חודש אחד, (או פחות אם ההפרעה מטופלת תרופתית).
לפחות אחד מהתסמינים חייב להיות 1, 2 או 3.
דיבור בלתי מאורגן (למשל תופעות תכופות של אינקוהרנטיות (מבולבל או לא רציף) או גלישות בחשיבה).
התנהגות בלתי מאורגנת באופן גס או קטטונית.
תסמינים שליליים (אבוליה, אָפקט שטוח).
פגיעה קוגניטיבית (קשיי קשב, זיכרון, למידה, יכולות ניהוליות).
ירידה בתפקוד התעסוקתי, החברתי (בקשרים בינאישיים) והזנחה בהיגיינה האישית במידה בולטת בהשוואה למצב שלפני התחלת הסימפטומים למשך מרבית הזמן שחלף מאז הופעת התסמינים.
התסמינים קיימים במשך חצי שנה לכל הפחות, בה לפחות חודש אחד של תסמינים מקבוצה א.
("תסמינים פעילים" או "תסמינים חיוביים").
בתקופה המוזכרת יכולים להתקיים גם תסמינים של פרודרום (prodromal symptoms) או שרידיות (residual symptoms).
בתקופה של הפרודרום (prodromal period) או השרידיות (residual period) הכלולות במהלך המחלה יכולים להופיע רק תסמינים שליליים או 1–2 ויותר מהסימפטומים הפעילים (מסעיף א) בצורה מתונה, למשל אמונות מוזרות או חוויות תפיסתיות בלתי רגילות.
נשללו הפרעות כמו הפרעה סכיזואפקטיבית, דיכאון או הפרעה דו־קוטבית.
נשללו השפעות פיזיולוגיות של חומרים (למשל, סמים ממכרים, או תרופות) או הפרעות רפואיות אחרות.
במקרה של קיומן של הפרעה מהספקטרום האוטיסטי או הפרעות תקשורת מילדות, נוספת אבחנה של סכיזופרניה רק אם קיימים תסמינים אופייניים לסכיזופרניה, שבתוכן תופעות של מחשבות שווא והזיות בולטות למשך חודש לפחות.
על מנת לאבחן סכיזופרניה, יש לפסול אבחנות חלופיות כגון:
תסמונת נפשית אורגנית: ישנם מצבים רפואיים שונים העלולים לגרום לתסמינים "אורגניים" דמויי סכיזופרניה כמו מחלת לופוס (זאבת), פורפיריה, גידול באונה הפרונטו-טמפורלית של המוח ושימוש כרוני באלכוהול.
לאלה יש להוסיף מצבי הרעלה, שימוש בסמים שונים כמו LSD, אמפטמינים וכדומה.
הפרעות אפקטיביות (דיכאון, דיכאון פסיכוטי וכדומה): גם הפרעות אלה, כמו סכיזופרניה, יכולות להתבטא בהידרדרות בתפקוד ולעיתים בסימנים פסיכוטיים, אך בהפרעות אלה הפסיכוזה מופיעה ביחד עם התסמינים האפקטיביים והיא צבועה בחשיבה דיכאונית.
הפרעות פרנואידיות (למשל הפרעת אישיות פרנואידית): בהפרעות אלה אין הלוצינציות ואין חשיבה לא מאורגנת, לא קיים רפיון אסוציאטיבי ולא מחשבות האופייניות לסכיזופרניה כמו "שידור מחשבות" וכדומה.
אוטיזם ומצב שרידי של הפרעה התפתחותית מופשטת: אוטיזם יכול להידמות לסכיזופרניה שרדית.
ההבדל הוא שבאוטיזם אין תסמינים פסיכוטיים (הלוצינציות, דלוזיות וכדומה).
הפרעה כפייתית, הפרעה היפוכונדרית או פוביה פשוטה: בהפרעות אלה ייתכנו סוגים מסוימים של מחשבות שווא או יותר נכון מחשבות פרוולנטיות פוביות וטורדניות (overvalued), אך בניגוד למה שקורה בסכיזופרניה אנשים עם הפרעות אלה מודעים להיות מחשבותיהם אלה לא מציאותיות (לרוב ego-dystonic).
הפרעות אישיות: בהפרעות מסוימות ייתכנו תקופות או אפיזודות פסיכוטיות קצרות, אך בניגוד למה שקורה בסכיזופרניה, אנשים עם הפרעות אישיות יחזרו לתפקוד לאחר שהמצב הפסיכוטי יסתיים.
חוויות ואמונות של כיתות דתיות: כאן לא מדובר בהפרעה נפשית אלא במצב חברתי שעשוי להידמות לסימפטום של סכיזופרניה.
פיגור שכלי: התמונה הקלינית עלולה להראות דומה במידת מה לתסמינים השליליים של סכיזופרניה, אך בפיגור עצמו אין מחשבות שווא או הזיות.
הפרעות פסיכוטיות חריפות חולפות: בסיווג DSM 5 מופיע מצב שנקרא הפרעות פסיכוטיות חולפות (Brief Psychotic Episode).
הפרעות אלה יכולות להתרחש על רקע של סטרסור (מצב דחק) וכדומה.
בכל מקרה, מושכם של המצבים הפסיכוטיים וחומרתם - אינם מתאימים לאבני הבוחן של סכיזופרניה.
סכיזופרניה נמצאת בשכיחות גבוהה יותר בקרב אנשים הסובלים ממספר מחלות אורגניות כמו אפילפסיה של האונה הטמפורלית או מחלת הנטינגטון.
שכיחות הסכיזופרניה באוכלוסייה הכללית היא 1%–1.5%, ואין הבדל משמעותי בשכיחות באזורים שונים בעולם.
השכיחות בין המינים שווה, אך קיימים הבדלים בהופעתה ובמאפייניה.
בגברים, שיא הופעת ההפרעה הוא בגיל 15–25 ויש להם סיכון רב יותר לפתח תסמינים "שליליים".
בנשים, שיא הופעת ההפרעה הוא בגיל 25–35 ולהן סיכון רב יותר לפתח תסמינים "חיוביים".
סכיזופרניה היא הפרעה מאתגרת מבחינת אפידמיולוגיה כיוון שיש לה צורות שונות ומגוון תסמינים רחב ביחס להפרעות אחרות.
בשנת 2012, שיעור האנשים עם סכיזופרניה מכלל המתאשפזים בבתי החולים הפסיכיאטריים בישראל עמד על 50.6% (11,020 איש במספרים מוחלטים).
מתוכם 13.2% (627 במספרים מוחלטים) היו באשפוזים ראשונים ו־61.1% (10,393 איש) היו באשפוזים חוזרים.
המחקר על הגורמים לסכיזופרניה שואף לאתר גורמים להפרעה או לפחות גורמים המעלים את הסיכון לפתח אותה.
מחקרים רבים בתחום אינם מתמקדים רק בגורם אחד אלא בוחנים שילובים שלהם.
עם זאת, נכון לשנת 2016, אין עדיין תמונה שלמה וקוהרנטית לגבי הסיבות להתפתחות ההפרעה.
מקובל לתאר את הסכיזופרניה כהפרעה שמעורבים בה תהליכים רבים שיש להם היבטים גנטיים, ביולוגיים, וסביבתיים.
קיימת שכיחות גבוהה יותר של סכיזופרניה אצל קרובי משפחה מקרבה ראשונה ובעיקר הורה או אח תאום זהה.
דמיון משפחתי זה יכול לרמוז על קשר גנטי למחלה.
מחקרים בתחום הגנטיקה מתמקדים באיתור מרקרים גנטיים הקשורים לסיכום מוגבר להפרעה.
בין השאר, נעשה שימוש גם במחקרי תאומים.
בישראל נעשו ניסיונות לאתר קשרים בין רצפים גנטיים שונים ובין תסמיני סכיזופרניה בקרב קבוצות אתניות שונות.
בראשית המאה ה־21 החלו להצטבר עדויות על שינויים פתולוגיים באזורי מוח שונים בסכיזופרניה, ביניהם המערכת הלימבית, הקורטקס הפרונטלי, וגרעיני הבסיס.
הסיבה לשינויים פתולוגיים אלה היא כפי הנראה בעיה בהתפתחות המוח (בשלב נדידת תאי העצב בהתפתחות העוברית) או בניוון של תאי עצב לאחר התפתחותם.
מחקרים שהשתמשו בסריקות הדמיה (דימות תהודה מגנטית, טומוגרפיה ממוחשבת) מצאו בין השאר כי בחולי סכיזופרניה קיימת הגדלה של חדרי המוח הלטרליים, וירידה בנפח של הקורטקס (קליפת המוח).
בנוסף, נמצאה התאמה בין חומרת ממצאי ההדמיה לחומרת ההפרעה.
עם זאת, נכון ל-2015, עדיין אין הסבר מבוסס מספיק על טיב הקשר בין ממצאים אלה לתסמיני הסכיזופרניה, ולא ניתן לאבחן את המחלה על סמך ממצאי הדמיה אלה.
אחת ההשערות המסורתיות להתפתחות של סכיזופרניה היא השערת הדופמין.
לפי השערה זו, סכיזופרניה קשורה בעודף פעילות של המוליך עצבי דופמין.
השערה זו מתבססת על שני ממצאים: ראשית, יעילותן של תרופות אנטי־פסיכוטיות המשמשות בין היתר לטיפול בסכיזופרניה, קשורה ברמת חסימת הרצפטור לדופמין (מסוג D 2).
שנית, תרופות שמגרות הפרשה מוגברת של דופמין (דופמינרגיות), כמו אמפטמינים, עשויות לעורר פסיכוזה.
מחקרים שונים הראו שרמות גבוהות של תוצרי הפירוק של דופמין בדם (מטבוליטים) נמצאות ביחס ישר למידת התסמינים הפסיכוטיים ולמידת התגובה לטיפול.
עם זאת, עדיין לא ברור באיזה מנגנון הדופמין משפיע על הפסיכוזה.
למרות הפופולריות של ההשערה, מחקרים מאוחרים יותר מעלים סימן שאלה לגבי תוקפה ומשקלה בתמונה הקלינית בסכיזופרניה.
מחקרים נוספים על פעילות מוליכים עצביים עוסקים בפעילות יתר של קולטן 5HT למעביר העצבי סרוטונין, וכן בתת־פעילות של הקולטן N Methyl D Aspartate של המעביר העצבי גלוטומט.
קיימים מספר גורמים סביבתיים הקשורים לשכיחות מוגברת של סכיזופרניה.
יש מתאם סטטיסטי חלש בין הופעת סכיזופרניה וכמה מאפיינים של ההריון והלידה.
סכיזופרניה מוגברת במידת מה במצב של הריון ולידה טראומטיים, היריון בתקופת האביב והחורף (אולי בשל מחסור בוויטמין D), זיהום ויראלי בזמן ההריון, מחלה הורמונלית או שימוש בסמים, הריון כשהאישה במצב של תת תזונה, סיבוכים שונים בלידה הקשורים במצוקה לעובר או נזק למוחו, ועוד.
שימוש בסמים יכול להגביר התפרצות של סכיזופרניה.
אלה כוללים סמים כמו LSD, קוקאין, אמפטמין, פנציקלידין, אלכוהול, קנאביס או חשיש.
מחקרים על גורמים משפחתיים כמו התקשרות ותפקוד אמהי לא הניבו תוצאות משמעותיות.
מודל רגישות-דחק טוען שהפרעה מתפרצת כאשר ישנה רגישות התחלתית וחשיפה לגורם דחק.
הנטייה הראשונית יכולה להיות ביולוגית, גנטית או נרכשת (שימוש בחומרים; ראו בהמשך).
הדחק עשוי להיות ביולוגי, למשל פציעה, או פסיכולוגי (לדוגמה, משבר חיים, מוות דמות משמעותית וכדומה).
אחת ההשערות היא שקיימת מעורבות של הורמון הדחק קורטיזול בהתפתחות ההפרעה אצל אנשים מסוימים.
פעמים רבות ישנם סימנים ותסמינים הקיימים לפני מלוא התמונה הקלינית על מחשבות השווא וההזיות הנקראות "תסמינים פעילים" או "חיוביים".
הסימנים והתסמינים המקדימים את "התסמינים הפעילים" עשויים להופיע חודשים עד שנים לפניהם.
התסמינים המקדימים יכולים להתבטא כתלונות גופניות שונות, בעיות בתפקוד במישור התעסוקתי והחברתי, עניין חדש ו"אובססיבי" ברעיונות מופשטים, בפילוסופיה, במיסטיקה ובדת, התנהגות מוזרה, שינויים חריגים באפקט, שינוי בדיבור, מחשבות מוזרות (bizarre thoughts) וחוויות תפיסתיות מוזרות.
תקופה זו שלפני התפרצות ההפרעה נקראת תקופת הפרודרום.
ה־DSM וה־ICD מציינים שתי הפרעות שעלולות להתפתח לתמונה קלינית של סכיזופרניה: הפרעת אישיות סכיזוטייפלית: כ־10% ממי שהתפתחה אצלם סכיזופרניה אובחנו בעבר בהפרעת אישיות זו.
גם הפרעה סכיזופרנופורמית שבה ישנה כבר תמונה פסיכוטית, עשויה להקדים אבחנה של סכיזופרניה.
קראו (Crow) לחלק את תסמיני הסכיזופרניה לתסמינים חיוביים ושליליים, מינוח שנמצא בשימוש מאז ועד היום.
"חיובי" במובן זה הוא תסמין שנוסף על התנהגות נורמלית, ו"שלילי" מובנו התנהגות שנגרעת מהתנהגות נורמלית.
כמו כן הציע קראו מיון של ההפרעה סכיזופרניה לסוגים I ו־II על בסיס הימצאותם או היעדרם של סימנים סכיזופרניים (כפי שיפורט לקמן).
תסמינים חיוביים כוללים דלוזיות (אמונות שווא) והלוצינציות (הזיות).
הזיות יכולות להיות הזיות ראייה – האדם רואה דברים שאינם קיימים במציאות, או – הסוג הנפוץ ביותר – הזיות שמיעה, כשהאדם שומע קולות שמדברים אליו ואיש בסביבה אינו יכול לשמוע אותם.
בחלק מהמקרים אלו קולות מעליבים ומשפילים.
בחלק אחר של המקרים אלו קולות פוקדים, כלומר קולות שאומרים לאדם לעשות משהו.
קיימות גם הזיות ריח ומגע.
תסמינים שליליים ("שלילי" במובן של ליקוי, חוסר וצמצום חוויות): כוללים אפקט קהה (השטחה או הקהיה רגשית), אלוגיה (דיבור או שפה "מדוללים" בצורה או בתוכן, חסימה בדיבור), הזנחה אישית (היגיינה ירודה, לבוש מרושל), אבוליציה או אבּוּליה (חוסר מוטיבציה), חוסר הנאה כללי (אנהדוניה) ונסיגה חברתית.
קראו הבחין בין שני סוגים של סכיזופרניה:
:הפרעה מסוג I ("חיובית"): עם התחלה פתאומית, בעיקר תסמינים חיוביים, מבנים מוחיים תקינים בסריקות הדמיה ותגובה טובה יחסית לטיפול התרופתי האנטי־פסיכוטי.
:הפרעה מסוג II: בעיקר עם תסמינים שליליים, שינויים מוחיים חריגים בסריקות מוחיות ותגובה ירודה לטיפול התרופתי האנטי־פסיכוטי.
סוג נוסף שהוצע הוא הבלתי מאורגן – סוג III – בלתי מאורגן (disorganized) (לידל): עם דיבור בלתי מאורגן – רפיון אסוציאטיבי, חשיבה עקיפנית וטנגנציאלית (הפרעת חשיבה), דיגרסיות – התנהגות בלתי מאורגנת, ליקויים קוגניטיביים והפרעת קשב.
אולסן מדדו (1982) בעזרת סולם הערכה חמישה ממדים של התסמונת השלילית:
נסיגה או צמצום אפקטיביים - מבע קפוא משהו, צמצום התנועות הספונטניות ושל מחוות הגוף, צמצום קשר העין, ירידה בתגובות הרגשיות, אפקט לא מותאם, קול חד גוני, תלונות על ריקנות רגשית או על תחושת אובדן חוויות רגשיות.
אלוגיה: צמצום התקשורת המילולית, דלות תוכן הדיבור, חסימות, איחור בתשובות, קושי סובייקטיבי לחשוב ולארגן את המחשבות.
אבוליציה-אפאתיה: הזנחת ההופעה וההיגיינה האישית, חוסר חשק בעבודה ובלימוד, חוסר מרץ (אַנֶרגיה), תלונות סובייקטיביות על חוסר רצון ואפתיה.
אנהדוניה ונסיגה חברתית: ירידה בעניין כולל בפעילויות הפנאי, בפעילות מינית, חוסר יכולת לחוות יחסים קרובים ואינטימיים, צמצום היחסים עם ידידים וקולגות, מודעות לחוסר ההנאה ולנסיגה חברתית.
הפרעה בקשב: חוסר ריכוז בפעילויות חברתיות, חוסר ריכוז במבחנים, תלונות סובייקטיביות על חוסר ריכוז.
הפרעות בחשיבה: זוהי קבוצת התסמינים האופיינית לסכיזופרניה במיוחד.
הפרעות אלה כוללות: האדם חושב לפי חוקים פרטיים והגיון פנימי פרטי משלו.
חשיבה זו מסיטה אותו מהסקת מסקנות המבוססת על הגיון רגיל ושיפוט מציאותי.
ההסטה יכולה להתבטא בכך שנושאים חסרי משמעות שאדם ללא ההפרעה היה מתעלם מהם, מקבלים בחשיבת האדם עם סכיזופרניה משקל מרכזי.
תופעה נוספת היא רפיון אסוציאטיבי: בשיחה עמו האדם יקפוץ מנושא לנושא ללא קשר, הגיון או מטרה וללא תפקוד תקשורתי הנוגע לעניין.
החשיבה עשויה להתאפיין בתוכן מוזר.
היא עשויה להתאפיין במעגליות (חזרה על היגדים שוב ושוב), ולהתאפיין בהפסקות, שיבושי מילים או קטעי משפטים מעורפלים בעלי משמעות פרטית.
הפרעות בתפיסה: ההפרעה הטיפוסית בתפיסה היא הלוצינציות (הזיות).
האדם עם סכיזופרניה עלול לשמוע קולות (זהו סוג ההלוצינציות השכיח ביותר).
בחלק מהמקרים אלו יהיו קולות שיאמרו לו דברים מעליבים משפילים או מאיימים.
במקצת מהמקרים אלו יכולים להיות קולות פוקדים, המנחים את האדם עם סכיזופרניה לבצע או לא לבצע משהו.
הזיות הקשורות לחושים אחרים כמו ראייה, ריח או מישוש נדירות יותר.
הלוצינציות ראייה ומישוש יכולות להתרחש גם על רקע של מצב רפואי "אורגני" ולכן במקרה של הופעתן תיבדק אפשרות של פגיעה מוחית "אורגנית" או גופנית אחרת המשפיעה על המוח.
הפרעות באפקט: ההפרעות באפקט (רגש) יכולות להתבטא בצמצום רגשי: מי שלקה בסכיזופרניה ידווח שהוא חש מעט מאוד רגשות וחש ריקנות רגשית.
הוא ייראה אדיש למתבונן מהצד, ללא הנאה וללא שמחת חיים.
בחלק מהמקרים האדם ידבר בקול מונוטוני, וללא שימוש בהבעות פנים המביעות רגש.
היבט נוסף של הפרעות באפקט הוא אי יציבות רגשית ורגש שאינו תואם סיטואציה.
הפרעות בהתנהגות וברציה: ההתנהגות העלולה להראות לאדם המתבונן מהצד כבלתי תכליתית ולא מכוונת מטרה.
כמו כן קיימת פגיעה במוטיבציה לעשות דברים.
בסכיזופרניה עלולים לאבד עניין בעולם החיצון ולסגת ממעורבות בעולם החיצון לפסיביות.
קשר עם העולם החיצון ויחסים אישיים: נטייה לסגת מקשרים חברתיים ולהתכנס בתוך עולם פנימי מבודד, תוך אובדן עניין ומעורבות רגשית בקשר עם העולם החיצון.
זהות עצמית, זהות מינית ודימוי גוף: הפרעה זו יכולה להתבטא בדפרסונליזציה: חוויה של האדם שהוא נמצא מחוץ לגופו ומתבונן בעצמו מהצד, חוויות של "בועה" וכו'.
כמו כן היא יכולה להתבטא בתפיסה מעוותת של אברי הגוף או צורתו החיצונית.
ה־ICD 10 מציע עדיין בדומה לסיווגים קודמים, חלוקה של הסכיזופרניה למספר תת־סוגים לפי מאפיין בולט של התמונה הקלינית.
חלוקה זו אינה קיימת עוד בסיווג שב־DSM 5 וב-ICD 11
הסוג הפרנואידי (סכיזופרניה פרנואידית): סוג זה מתאפיין בהתעסקות מרובה במחשבת שווא אחת או יותר (בעיקר רדיפה או גדלות) או בהזיות שמיעה.
הפרעה מסוג זה תתפרץ לרוב בשלב מאוחר יחסית בחיים.
אנשים עם סכיזופרניה פרנואידית לרוב חשדניים, מגננתיים ולעיתים יכולים להיות עוינים ואגרסיביים.
לרוב, אנשים אלו מתנהגים כראוי בנסיבות חברתיות.
כיום, נוטים לאבחן את התנהגותם בתא המשפחתי לעומת התנהגותם בחברה אשר יכולה להיות שונה לחלוטין.
הסוג הבלתי מאורגן: בדפוס זה יש תסמינים רבים המשתנים מעת לעת.
אחד המאפיינים הבולטים הוא דיבור לא מאורגן המלווה ברפיון אסוציאטיבי, עד כדי קושי להבין למה האדם התכוון בדבריו.
האפקט עשוי להיות לא מותאם ועשוי לכלול ביטויי רגש לא מותאמים ומתחלפים, לבליות רגשית, ועוד.
סוג זה של סכיזופרניה שונה גם במהלך התפתחות ההפרעה: הוא מתפרץ בדרך כלל בצורה חדה ופתאומית בסביבות הגילים 15 עד 25 והוא מלווה בהפרעות קשות בתפקוד האישי, בנטייה להתבודדות וריחוק חברתי.
מהלך ההפרעה מתחיל בצורה סוערת ובהמשך מתמתן ונוצר דפוס כרוני הכולל החמרות מדי פעם, לעיתים כאלה המחייבות אשפוז.
הסוג הקטטוני: בנוסף לסימפטומים אחרים של ההפרעה, קיים בו מצב קטטוני, המתאפיין בשניים מהבאים לפחות:
חוסר תנועה – עשויים להישאר בתנוחה בלתי נוחה אחת ולא לזוז ממנה.
אם אדם אחר ישנה את תנוחתם, הם יישארו בתנוחה החדשה.
יתר פעילות תנועתית – תזזיתיות, הפעילות תהיה חסרת מטרה, ובלתי מושפעת מגירויים חיצוניים.
תנועות סטריאוטיפיות, מנייריזם בולט, גיחוך תמידי, תנוחה מוזרה.
חזרה על מילים (אקולליה) או על תנועות של אדם אחר (אקופרקסיה).
ייתכנו מעברים מהירים מתזזיתיות לחוסר תנועה.
כמו כן שכיחה הופעה של אילמות.
אנשים אלו מצריכים השגחה צמודה על מנת למנוע מהם לפגוע בעצמם או באחרים.
בנוסף, ייתכנו תת־תזונה, תשישות, חום גבוה ופגיעה עצמית.
בסיווג של DSM 5 קטטוניה היא אבחנה נפרדת לגמרי מסכיזופרניה, (אם כי שתיהן נמצאות באותו פרק), מכיוון שפוגשים אותה גם בהפרעות נוירו־התפתחותיות, במצבי דיכאון, במחלה דו־קוטבית, הפרעה סכיזו־אפקטיבית, הפרעה סיכזופרניפורמית, הפרעה פסיכוטית קצרה, הפרעות מוחיות אורגניות.
הסוג השרידי (residual): סוג זה של סכיזופרניה מאפיין את המצב הכרוני של סכיזופרניה אחרי חליפת ההתלקחות הפסיכוטית.
התסמינים הם בעיקר תסמינים שליליים .
הפרעות השייכות לספקטרום של סכיזופרניה והפרעות פסיכוטיות אחרות
סכיזופרניה פשוטה: סוג זה של סכיזופרניה מצוין בסיווג ICD 10 בפרק של סכיזופרניה בדומה לסיווגים קודמים אחרים.
בסיווג DSM 5 מופיעה הפרעה זו כהפרעת אישיות סכיזוטיפלית.
בהפרעה זו אין מצב פסיכוטי ברור, הדלוזיות וההלוצינציות אינן בולטות, אך תיתכנה גלישות פסיכוטיות קצרות למשך שעות ספורות בכל פעם.
הפרעה סכיזוטיפלית: ב־DSM 5 מוגדרת כהפרעת אישיות סכיזוטיפלית.
הפרעה זו מופיעה ב־ICD בפרק הסכיזופרניה.
הפרעה סכיזואפקטיבית: הפרעה זו מופיעה ב־ICD בפרק הסכיזופרניה.
הפרעה פסיכוטית המלווה שימוש בסמים או מחלות גופניות
המאפיינים הפסיכוטיים של סכיזופרניה מתפתחים בדרך כלל במהלך העשור השלישי לחיים (כלומר גילי 20 עד 30).
התפתחות תסמינים אלה לפני הבגרות היא נדירה.
אצל נשים ההפרעה מתפתחת מעט מאוחר יותר, בשנות העשרים המאוחרות שלהן.
אופן התפתחות ההפרעה הוא לעיתים חד ובולט מאוד.
במקרים רבים אחרים הסימפטומים מתפתחים בהדרגה מתמונה של תסמינים לא ספציפיים.
משהתפתחה ההפרעה היא יכולה לקבל צורה של הפרעה כרונית, הנמשכת לאורך שנים ומתאפיינת בדפוסים יציבים פחות או יותר של מאפייני ההפרעה המתוארים להלן.
במקרים אחרים ישנה הטבה הדרגתית.
קיים גם דפוס התפתחות בו יש אפיזודות של החרפה (לעיתים כזו המחייבת עלייה במינון התרופות, אשפוז יום פסיכיאטרי או אפילו אשפוז פסיכיאטרי מלא).
קיימים גם מקרים בהם האדם יחלים לחלוטין מההפרעה ויישאר ללא סימפטומים כלל.
קיימים ממצאים המצביעים על כך שצריכת קנאביס או קוקאין במהלך התפתחות ההפרעה פוגעת משמעותית בפרוגנוזה ועלולה להאריך אשפוזים.
רוב המאובחנים בסכיזופרניה מדווחים על כך שבחודשים או בשנים לפני המשבר הפסיכוטי הראשון הם חוו מצב של פרודרום - תקופה המאופיינת בבעיות בחשיבה, רגש והתנהגות.
השונות בתסמיני הסכיזופרניה גדולה עד כדי כך שאין תסמין בודד שמופיע אצל כל מי שהתפתחה אצלם סכיזופרניה כמכנה משותף.
אין תסמין הייחודי רק להפרעה זו.
כמו כן, מהלך ההפרעה שונה מאדם לאדם, שכן ישנם תסמינים היכולים להופיע ולהיעלם.
החלמה מסכיזופרניה יכולה להתבטא בהעלמות מלאה של התסמינים לאחר אירוע פסיכוטי ראשון וחזרה לתפקוד מלא (בשיעור הנע בין 56.9% ל־57.9%).
התפתחות ההתערבויות המוקדמות לפסיכוזה בעשורים האחרונים סייעה להגדיל את חלקה של קבוצה זו מבין האנשים שפיתחו את ההפרעה.
צוותי תוכנית 'דיאלוג פתוח' בפינלנד הגיעו גם ל־80% החלמה לאחר אירוע פסיכוטי ראשון.
עם זאת, ישנם גם מחקרים המתארים תמונה שונה מאוד, לפיה שיעור המחלימים עומד על 13.5% בלבד והשפעתן של התערבויות מוקדמות אינה מורגשת לטווח הארוך.
ישנם מקרים בהם האדם שאובחנה אצלו סכיזופרניה מחזיר לעצמו חלק מהיכולות שאיבד בעקבות התפתחות ההפרעה ומצליח לחיות חיים מספקים ומלאים אך לא נותר חופשי לגמרי מכל תסמיני ההפרעה, אלא בעיקר מחלק מהתסמינים החיוביים.
מחקרים בוחנים גורמים התורמים לתהליך ההחלמה (מאפייני אישיות, מאפייני סביבת המחיה, נסיבות חיים, מצב רפואי ועוד), חסמים להחלמה (חסמים פוליטיים, כלכליים, סטיגמה וחסמים חברתיים אחרים).
כמו כן מבוצעים מחקרים שתכליתם לבדוק ממדים שונים של החלמה על מנת לבסס מושג זה ולתת לו יתר תוקף ומשמעות.
קיימות המלצות המדגישות את החשיבות הגדולה של טיפול מוקדם ככל האפשר, לרוב מייד עם תחילת המשבר הפסיכוטי הראשון.
זאת במטרה למזער ככל הניתן את הנזק לתפקודים שונים בהמשך (כפי שפורטו לעיל).
התערבויות במצבי פסיכוזה ראשונית הן תחום מתפתח בטיפול בסכיזופרניה.
אחת הדוגמאות לכך הוא מיזם RAISE בארצות הברית וכן מיזמים כמו דיאלוג פתוח בלפלנד שבפינלנד, ובית סוטריה בירושלים שבישראל.
הטיפול התרופתי הוא מסד חשוב בהפחתת הסימפטומים הפעילים של המחלה, בפרט הסימפטומים החיוביים (הלוצינציות, דלוזיות וכדומה).
בעולם, לרבות בישראל, נעשה שימוש במגוון רחב מאוד של תרופות נוגדות פסיכוזה.
הטיפול התרופתי משולב במעקב על ידי פסיכיאטר במרפאתו העצמאית, או במרפאה לבריאות הנפש.
נשאלו לפעמים שאלות לגבי תרומת הטיפול התרופתי ארוך הטווח להחלמה ושיפור באיכות החיים של נפגעי סכיזופרניה.
התרופות האנטי־פסיכוטיות נחשבות לקו הראשון בטיפול הפסיכיאטרי בסכיזופרניה.
הן עשויות להפחית את תסמינים ה"חיוביים" של הפסיכוזה תוך 7–14 יום.
עם זאת התכשירים האנטי־פסיכוטיים אינם משפרים באופן משמעותי את התסמינים ה"שליליים", לרבות את הדיספונקציה הקוגניטיבית.
אצל המטופלים בתרופות האנטי־פסיכוטיות יורד הסיכון להתלקחות חוזרת (relapse או recurrence).
בחירת התרופות מסתמכת על יתרונות, תופעות לוואי והעלות הכספית למטופל.
במהלך השנים התרופות האנטי־פסיכוטיות מן הדור הישן – הנקראות "טיפיות" הוחלפו במידה רבה בתרופות האנטי־פסיכוטיות אטיפיות, במיוחד אצל המטופלים בעלי תובנה והמשתפים פעולה בנטילת התרופות.
עם התרופות האטיפיות נמנות ריספרידון, אולנזפין, אמיסולפריד, אריפיפרזול, זיפרסידון, קווטיאפין, קלוטיאפין וקלוזפין.
קיימת תגובה טובה ב־40%–50% מן המקרים, תגובה חלקית ב־30%–40%, ועמידות לטיפול (חוסר שיפור סימפטומטי משביע רצון אחרי שישה שבועות של טיפול בשניים או שלושה תכשירים אנטיפסיכוטיים שונים) ב־20% מהמקרים.
אצל מטופלים העמידים לטיפול התרופתי ניתן לנסות את הטיפול בקלוזפין, הדורש בדיקות ספירת דם תכופות בגלל הסיכון לאגרנולוציטוזיס העלול להופיע בפחות מ־4% מהמטופלים.
לתרופות האנטי־פסיכוטיות יש תופעות לוואי.
בתכשירים ה"טיפיים" יש שיעור גבוה יותר של תופעות לוואי אקסטרה־פירדמיליות, בעוד שלרבות מהתרופות ה"אטיפיות" יש תופעות לוואי של השמנה, לפעמים עלייה ברמת הסוכר עם תסמונת מטבולית.
אלו בולטים יותר בטיפול באולנזפין, אולם עלייה במשקל ניתן למצוא גם בטיפול בריספרידון ובקווטיאפין וגם אחרי תרופות מן הדור הישן.
התופעות של תסמונת נוירולפטית ממארת ודיסקינזיה מאוחרת מופיעות לעיתים נדירות יותר בטיפולים באמצעות תרופות אנטי־פסיכוטיות האטיפיות ("הדור החדש").
אותם מטופלים המהווים סיכון לעצמם ולאחרים ואינם רוצים ליטול תרופות או החולים שאינם מסוגלים ליטול תרופות באופן סדיר, מקבלים תכופות פעם בכמה שבועות תרופות בהזרקה בעלות השפעה ארוכת טווח (long acting או depot).
הן מפחיתות את ההתלקחויות הפסיכוטיות לפעמים יותר מהתרופות בדרך פומית.
ההיענות לטיפול הממושך עולה אם הוא מלווה בהתערבויות פסיכו־סוציאליות.
מומלץ לשלב את הטיפול התרופתי בטיפול פסיכוסוציאלי שיקומי, שיימשך לפחות 3 עד 5 שנים מפרוץ ההפרעה.
בישראל יכול אדם שאובחן והוכר עם מספיק אחוזי נכות מביטוח לאומי (40% לפחות) לפנות לוועדת סל שיקום של משרד הבריאות ולקבל שירות תיאום טיפול, או שירות דיור (הוסטל, קהילה תומכת או דיור מוגן לסוגיו, כולל בבית המטופל) וכן שירותי חונכות או סומכות, סבסוד דיור ופעילויות פנאי ושירותים אחרים לפי צרכיו.
הטיפול הפסיכוסוציאלי כבר בשלב מוקדם של המחלה הוא חשוב כדי למנוע לפחות חלק מהפגיעה המשמעותית באיכות החיים של אדם עם סכיזופרניה.
ישנה חשיבות רבה לכך שהטיפול הפסיכוסוציאלי יהיה מותאם לתרבות ממנה מגיע האדם.
עזרה בשיקום (למשל סבסוד לימודים, מציאת מקומות עבודה בשוק החופשי וכו') מתקבלת גם באמצעות אגף השיקום של הביטוח הלאומי.
בעשור החולף התפתחו בעולם התערבויות מבוססות ראיות המיועדות לסייע לאנשים עם הפרעות פסיכיאטריות קשות (סכיזופרניה, הפרעה דו־קוטבית, דיכאון, הפרעה כפייתית חמורה, הפרעות אכילה קשות) להשיג איכות חיים משופרת נוכח ההפרעה.
חלק מההתערבויות האלו נועדו לסייע לאדם לנהל את חייו תוך התמודדות עם ההפרעה, אחרות נועדו לרכוש מיומנויות חברתיות שנשחקו, להתמודד עם סטיגמה עצמית ועוד.
אדם בן 18 ומעלה שנקבעו לו 40% נכות רפואית על ידי המוסד לביטוח לאומי בעקבות הפרעה נפשית זכאי לקבל שירותי סל שיקום מצד משרד הבריאות.
בנוסף קיימת אפשרות לשיקום תעסוקתי בעזרת אגף השיקום של הביטוח הלאומי.
אין המלצה קונקרטית על סוג מסוים של פסיכותרפיה לאנשים עם אבחנה של סכיזופרניה.
עם זאת, כיוון שלעיתים קרובות סיפור ההתמודדות עם ההפרעה הוא סוגיה מערכתית ומשפחתית קיימת לפעמים המלצה לפנות, למשל, לטיפול משפחתי.
במרפאות הגדולות ובמסגרות אשפוז יום נפוצים טיפולים קבוצתיים.
אשפוז פסיכיאטרי מתרחש לרוב על רקע של החמרה בולטת בתסמינים, אפיזודה פסיכוטית עם צורך במעקב צמוד והשגחה, שינוי תרופתי, למשל התחלת טיפול בקלוזפין או טיפול חירום בזריקות, במקרי אי התמדה בנטילת הטיפול התרופתי וכדומה.
לעיתים האשפוז הפסיכיאטרי הוא פועל יוצא מנסיבות היותו המטופל אדם שנשאר בודד, ללא אפשרות תמיכה והשגחה בסביבתו המיידית.
האשפוזים יכולים להיות מלאים במחלקה סגורה או פתוחה, לפי חומרת התסמינים והסיכון.
במקרים בהם אין ברירה אחרת (סיכון להתנהגות תוקפנית או אבדנית זה, הזנחה קיצונית, הפרעה ממושכת בסדר החיים התקין של עצמו והסובבים) האשפוז המלא עלול להיות אשפוז כפוי.
לעיתים החמרות במצב החולה מתרחשות על רקע של אי התמדה בטיפול התרופתי.
לפעמים אשפוז מרצון בתנאים משופרים ולזמן מוגבל יכול להיעשות במסגרות הקרויות "בית מאזן".
לפעמים החולה אינו נדרש לאשפוז מלא אלא לטיפול אינטנסיבי רב־מקצועי במסגרת אשפוז יום פסיכיאטרי או טיפול יום פסיכיאטרי.
רוב החולים מטופלים לא במסגרת אשפוז אלא באופן אמבולטורי – טיפול מרפאתי – במסגרת מרפאתיות גדולות או אצל מטפלים יחידים בתחום הפסיכיאטריה – במיוחד טיפול תרופתי ומעקב פסיכיאטרי, וכן בתחום הפסיכותרפיה.
טיפול בנזעי חשמל (ECT) הפך בעשורים האחרונים להיות נדיר בסכיזופרניה, והוא מיושם בעיקר במקרים של עמידות לטיפולים תרופתיים, מצבים קטטוניים, או סכיזו־אפקטיביים מסוימים.
קיימים טיפולים לא תרופתיים לטיפול בתסמינים של סכיזופרניה.
דוגמה לכך הוא טיפול ביופידבק, המסייע לפעמים לשלוט בתסמיני הלוצינציה.
מחקר ראשון מסוגו בעולם שנערך בבית החולים הרצוג בירושלים, העלה שטיפול משלים על ידי שיאצו יכול לשפר את מצבם של חלק ממי שהתפתחה אצלם סכיזופרניה.
זה שנים שמתפתח גוף מחקר גדל והולך שתכליתו לפתח התערבויות המיועדות לקדם החלמה אצל אנשים עם הפרעות פסיכיאטריות קשות (דיכאון סכיזופרניה והפרעה דו־קוטבית).
בין ההתערבויות שהוליד הכיוון הזה: ניהול מחלה והחלמה, אימון לקוגניציה ואינטראקציות חברתיות (SCIT), סינגור עצמי התערבות להפחתת סטיגמה עצמית (NECT) ועוד.
קיים גוף ידע הולך וגדל על התערבויות טיפוליות שנועדו לאנשים שנמצאים בתחילת התפתחות ההפרעה (למשל לאחר אפיזודה פסיכוטית ראשונה).
גוף ידע זה מתבסס על ההבנה שאופן התפתחות הסכיזופרניה אינו בבחינת גזירת גורל ובהחלט ניתן במקרים רבים לשפר את הפרוגנוזה של ההפרעה.
תחום נוסף ומתפתח של מחקר הוא ניסיון השליטה בתסמינים החיוביים (בעיקר הזיות שמיעה) באמצעות ביופידבק.
תוחלת החיים של חולי סכיזופרניה קטנה ב-20 עד 28 שנים מזו של האוכלוסייה הכללית.
הגורמים העיקריים לכך הם עישון מוגבר, השמנת יתר, תזונה לקויה, מחלות לב וסוכרת.
סיבוכים נוספים נובעים מתופעות הלוואי של התרופות שהחולים נוטלים: אנטי־פסיכוטיות, לשינה ולהרגעה, אנטי־דיכאוניות ועוד.
ישנן תרופות העלולות להשפיע על דפוס הפעולה החשמלי של הלב.
סיכון שלישי נובע משימוש בחלק מהתרופות האנטי־פסיכוטיות.
חלק מתרופות אלה עלול להשפיע על דפוס הפעולה החשמלי של הלב, חלק מהתרופות גורם לתופעות כמו השמנה ועלייה ברמת הסוכר והשומנים בדם.
שיעור האובדנות אצל חולי סכיזופרניה גבוה יחסית למרבית ההפרעות הנפשיות האחרות.
זאת בשל האופי הכרוני של ההפרעה והפגיעה הנרחבת של התסמינים באיכות החיים.
שיעור ההתאבדות נע בין חמישה לשישה אחוזים.
שיעור ניסיונות ההתאבדות עומד על כ־20%.
קיימים סיכונים פסיכוסוציאליים כתוצאה מההפרעה.
חלקם קשורים לקושי לענות על דרישות חברתיות וקשיי תפקוד שונים המונעים תעסוקה בחלק מהמקרים.
חלקם קשורים לסטיגמה כלפי אנשים עם מגבלה נפשית.
אדם עם סכיזופרניה עלול להיות בסיכון לבדידות, עוני קשה, חסרות בית, ניצול, בעיות רפואיות שהן תוצאה של חיים בעוני, וכן בעיות רפואיות כתוצאה משימוש בסמים או אלכוהול וכתוצאה מעישון.
אחת הדעות הקדומות הרווחות בציבור ביחס לחולי סכיזופרניה היא היותם אלימים יותר מהאוכלוסייה הכללית.
קיימת הפרזה רבה בדעה זו והיא נובעת מתגובה ציבורית מוגזמת לאירועים בודדים בעלי הד גדול בתקשורת שבהם המעשים היו לפעמים אלימים מאוד, בלתי צפויים או מניעיהם בלתי מובנים.
הקשר האסוציאטיבי במחשבה של האנשים מוסבר, בין היתר, על ידי התופעה המכונה "מתאם מדומה".
במציאות, לעומת זאת, אחראיות הפרעות נפשיות חמורות רק לכ־3%–5% מהעבירות האלימות.
כ־90% או יותר מהחולים בהפרעות פסיכיאטריות קשות, כולל סכיזופרניה, אינם מבצעים אף פעם מעשי אלימות.
במילים אחרות, פחות מ־10% מהחולים במחלות אלה מבצעים מעשי אלימות.
אחוז זה עדיין גבוה יותר מאשר באוכלוסייה הכללית – בעיקר על רקע קו־מורבידיות עם שימוש בסמים ואלכוהול, עם היסטוריה של עבריינות והתנהגות דיסוציאלית ועל רקע של מצב פסיכוטי עם מחשבות שווא רדיפתיות, חוסר טיפול תרופתי וחוסר תובנה למחלה.
בישראל נמצא אצל גברים חולי סכיזופרניה שיעור גדול פי ארבעה של מקרי אלימות לעומת אוכלוסיית הביקורת, ואצל נשים פי תשעה.
השיעור היה פי חמישה אצל חולים שהשתמשו בסמים מאשר באלו שלא, ובקרב מי שהיה להם רקע של עבריינות ואלימות עוד טרם פרצה אצלם סכיזופרניה.
על פי נתוני 2011 של משרד הבריאות בישראל אודות אשפוזים בבתי חולים ובמחלקות פסיכיאטריות, מרבית האשפוזים של אנשים המאובחנים בסכיזופרניה הם אשפוזים מרצון.
לפי הנתונים, שיעורם של האשפוזים בכפייה הוא פחות מרבע משיעור האשפוזים השנתי.
לאנשים הלוקים בהפרעות נפשיות קשות, לרבות סכיזופרניה, במיוחד בצורות החמורות יותר של המחלה, יש סיכון גבוה יותר להיפגע מאלימות ומעבריינות (victimization) בהשוואה לכלל האוכלוסייה.
בגלל היותה מלווה לעיתים בהתלקחויות פסיכוטיות (פסיכוזה, שיגעון), סכיזופרניה, יחד עם הפרעות נפשיות אחרות והמקצועות העוסקים בטיפול בה (פסיכיאטריה, לעיתים גם פסיכולוגיה וכו') נגועים בסטיגמה של ה"שיגעון".
כמצב נפשי בו יש פגיעה נרחבת במגוון תפקודים, למרות השונות הרבה בצורותיה ובפרוגנוזה ולמרות ההתקדמות באמצעי הטיפול והשיקום, קיימת סטיגמה ציבורית רבה לגבי סכיזופרניה.
סטיגמה זו מהווה חסם המקשה מאוד על ההחלמה ועל השילוב בקהילה של אנשים עם מוגבלות נפשית.
על הסטיגמה משפיע גם החשש מפני מעשי אלימות, בעיקר בלתי צפויים ובלתי מובנים, ששיעורם במציאות נמוך מאוד בהשוואה לדעה בציבור.
הסיכון לגבי מעשים אלה קיים בעיקר באותם החולים המשתמשים בסמים ואלכוהול, יש להם היסטוריה של עבריינות מגיל צעיר וסובלים ממחשבות שווא של רדיפה, וביניהם במיוחד אלה שאינם לוקחים טיפול תרופתי ואין להם מודעות (תובנה) למחלה.
לאורך ההיסטוריה נוצרו יצירות רבות (ספרים וסרטים ועוד) על ידי אנשים שלקו בסכיזופרניה, קרוביהם, מכריהם או מטפלים שטיפלו בהם.
חלק מהיצירות הללו מתאר את חוויית החיים עם ההפרעה, את הסבל, הקשיים הקשורים ליחסים עם המשפחה, לשיטות הטיפול בתקופות שונות ותהליכי השיקום והצמיחה האישית לצד ההפרעה.
הסרט 3 משיחים עם ריצ'רד גיר (2020) התפקיד ד"ר סטון, רופא בבית חולים פסיכיאטרי מנסה להתמודד ולרפא שלושה פציינטים הסובלים מסכיזופרניה, כאשר כל אחד מהם משוכנע שהוא עצמו ישו.
הסרט דוני דארקו (2001), העוסק בילד הלוקה בהזיות פסיכוטיות, מהווה דוגמה טובה להפרעה, שכן הוא מראה אותה "מתוך ראשו" של האדם.
הסרט ספיידר (2002) של דייוויד קרוננברג ובכיכובו של רייף פיינס עוקב אחר ספיידר הפרנואיד, השקט והאומלל, ומציג את נפתולי זיכרונותיו ונוכחותם החוזרת בחיי הגיבור.
הסרט זכה במקום הראשון בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2002.
סדרת הטלוויזיה האמריקאית "מר רובוט" עוסקת בהאקר הסובל מסכיזופרניה, הפרעת חרדה חברתית, דיכאון קליני ומפרנויה.
הסרט "בטי בלו" (צרפת 1986, במקור "37.2 le matin", המתאר את ההתפתחות המזדחלת של ההפרעה בקרב אישה צעירה והתוצאות ההרסניות שלה לעצמה ולסובבים אותה.
הסרט "מילים על קירות אמבטיה" כביכול מתאר נער הסובל מסכיזופרניה
הסרט הדני "אחותי" - תיאור של טיול אוטובוס מדנמרק לפריז, שאליו יצאו אישה סכיזופרנית בליווי אחותה וגיסה ב-1997.
הסרט "בתולים" מספר על התבגרותו של נער הלוקה בסכיזופרניה ומגלה את מיניותו.
חנה גרין (ג'ואן גרינברג), מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים, הוצאת הקיבוץ המאוחד 1974
זכרונות על שגעון") על מחלתו והטיפול בה, עם הקדמה מאת אביו קורט וונגוט).
בדיעבד הועלתה במקרה שלו אפשרות של הפרעה דו־קוטבית
הקטע הדרמטי "לנץ" (1835) והמחזה הבלתי גמור "ווייצק" (1836–1837) מאת גאורג ביכנר מתייחסים לפגיעה נפשית הדומה לסכיזופרניה.
במקרה של המשורר לנץ הועלו בדיעבד גם אפשרויות אבחנתיות אחרות – כמו הפרעה דו־קוטבית או נוירו־עגבת
טנסי ויליאמס – המחזה ביבר הזכוכית, המבוסס על פרטים אוטוביוגרפיים, כולל ההפרעה הנפשית של אחותו
מיכאיל בולגקוב – בספרו האמן ומרגריטה, המשורר איגור בזדומני עובר אשפוז פסיכיאטרי כפוי שבמהלכו מאבחן אותו פרופ' סטרבינסקי באופן שרירותי כמקרה של "סכיזופרניה פאראנואידית"
אנרי לוונברוק – תסמונת קופרניק (Le Syndrome Copernic) (2008)
ספרה של סילביה נאסאר נפלאות התבונה (2001), העוסק בסיפור חייו של ג'ון נאש, מדען שלקה בסכיזופרניה וזכה בפרס נובל לכלכלה (הפרס הוענק לו על הישגיו קודם להתפרצות ההפרעה).
הסרט שצולם על פי ספר זה זכה לשבחים רבים ועזר מאוד להעלות את המודעות לסכיזופרניה בציבור הרחב.
בתפקיד המדען שיחק ראסל קרואו.
הספר מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים (1964) של חנה גרין (שם העט של ג'ואן גרינברג), העוסק בבחורה שלקתה בסכיזופרניה, באשפוזה ובניסיון שלה להשתקם.
בשנת 1977 הופק סרט לפי ספר זה בשם "מעולם לא הבטחתי לך גן של ורדים".
ספר מדע בדיוני אשר עוסק בסכיזופרניה ובאוטיזם כמחסומים בין אדם בודד לבין החברה.
הספר "אוטוביוגרפיה של נערה סכיזופרנית.
סיפורה האמיתי של רנה" (1950) מאת הפסיכותרפיסטית השווייצרית מרגריט סשה.
הספר "שבויה בעצמה" של נועה שטמלר, המתאר את ההתמודדות שלה, של בתה ושל המשפחה, עם הפרעת הסכיזופרניה אצל הבת.
שירם של קינג קרימזון, 21st Century Schizoid Man מאלבום הבכורה, In the Court of the Crimson King, מדבר על אדם מהמאה ה־21 שסובל מהבעיה.
במתמטיקה, סכום ספרות סופי של מספר טבעי מתקבל על ידי חישוב סכום ספרותיו, ואז חישוב סכום ספרותיה של התוצאה, וחוזר חלילה, עד שמתקבל מספר בן ספרה אחת.
סכום הספרות הסופי שווה לשארית בחלוקה ל-9.
לפעולת סכום הספרות הסופי מספר תכונות ההופכות אותה לשימושית לצורך זיהוי שגיאות בביצוע פעולות אריתמטיות .
כמו כן, בעזרתה ניתן לקבוע האם מספר שלם חיובי מתחלק ב-9: מספרים אלה הם המספרים בעלי סכום ספרות סופי השווה ל-9.
השיטה מתוארת בערך זה בבסיס עשרוני, אך ניתן להרחיבה לבסיס כלשהו.
ניתן לפשט את חישוב סכום הספרות הסופי בעזרת הסרת ספרות ה-9. לפי שיטה זו, תוצאת פעולת סכום הספרות הסופי של מספר כלשהו זהה לתוצאה של אותו המספר כשהוסרו ממנו כל המופעים של הספרה 9 וכן כל קבוצות הספרות שסכומן 9.
לדוגמה ניקח שוב את המספר 84,392,643. יש בו ספרת 9 אחת, אותה ניתן להסיר.
כמו כן, 3 + 6 = 9, ומכאן שאפשר להסיר גם את הספרות 3 ו-6. יתר על כך, ניתן להסיר את ה-3 הנוסף ביחד עם 2 ו-4, מפני שהם מסתכמים ל-9. נותרו אם כן רק הספרות המרכיבות את המספר 84, אשר סכום הספרות הסופי שלו הוא 3, כמו שחושב למעלה.
אם לאחר הסרת ספרות 9 וקבוצות ספרות שסכומן 9 לא תשארנה ספרות כלל, סכום הספרות הנותרות הוא אפס.
אך כאמור סכום ספרות סופי הוא מספר בין 1 ל-9. במקרה הזה, כאשר סכום הספרות הנותרות הוא אפס, תוצאת הפעולה היא 9. כלומר, ישנה שקילות בין התוצאות 0 ו-9.
אזי סכום הספרות הסופי של המספר הוא 9.
חיסור 9 ממספר נתון שקול לחיסור 10 והוספת 1. כלומר, ספרת האחדות עולה באחת וספרת העשרות יורדת באחת.
סכום שתי ספרות אלה לא משתנה.
לפי אותו עיקרון חיסור 90, 900 או כל מספר בצורה , כאשר k שלם כלשהו, שקול להעברת 1 מספרה אחת לשכנה, דבר אשר לא משנה את ערך סכום הספרות.
למעשה, ניתן להסיר כל כפולה של 9 מהמספר בלי לשנות את סכום ספרותיו הסופי, מאחר שהדבר שקול לסדרת הסרות 9 (שכל אחת לא משנה את סכום הספרות הסופי).
לסכום הספרות הסופי של מספר שלם חיובי יש קשר ישיר לשארית החילוק ב-9 של אותו המספר.
שניהם זהים – אם התוצאה היא בין 1 ל-8. השארית היא 0 אם ורק אם סכום הספרות הסופי של המספר הוא 9. ברישום מתמטי, תהיה פונקציה המחזירה את סכום הספרות הסופי ויהיה שלם חיובי; מתקיים:
הדבר נכון מפני שהסרת 9 ממספר לא משנה את סכום הספרות הסופי שלו, כאמור לעיל.
לכן, ניתן להסיר 9 מהמספר ולחזור על הפעולה כמה פעמים שנדרש עד אשר נותר מספר חיובי שקטן מ-9, וזה מבלי לשנות סכום הספרות הסופי שלו.
מספר זה הוא למעשה שארית החילוק ב-9.
פעולת סכום הספרות הסופי מגדירה יחס שקילות בקבוצת המספרים הטבעיים.
יחס זה מתלכד עם זה שמוגדר על ידי החשבון המודולרי מודולו 9.
השלכה מיידית מהתכונה המתוארת בפסקה לעיל היא שמספר שלם חיובי הוא כפולה של 9 (כלומר, המספר מתחלק ב-9 ללא שארית) אם ורק אם סכום הספרות הסופי שלו שווה ל-9.
אחת מהתכונות שמתקבלות מההקשר לחילוק במודולו 9 היא כדלקמן: ההפרש בין מספר שלם חיובי כלשהו למספר שמתקבל מהיפוך סדר ספרותיו של אותו מספר הוא כפולה של 9.
הדבר נכון מפני שלמספר והיפוכו אותו סכום ספרות, ולכן הפרש המספרים מודולו 9 הוא 0. מכאן שההפרש מתחלק ב-9.
למעשה, הדבר נכון עבור ההפרש בין מספר לכל תמורה של ספרותיו, משום שתמורה אינה משנה את סכום הספרות.
מבחן בדיקה של פעולות אריתמטיות
ניתן להשתמש בסכום הספרות הסופי ובשיטת הסרת ה-9 על מנת לבדוק נכונות פעולות אריתמטיות בצורה פשוטה ומהירה.
השיטות המובאות כאן מבוססות על התכונות של חשבון מודולרי ומהעובדה (האמורה לעיל) כי סכום ספרות סופי שקול לחישוב מודולו 9.
נניח שברצוננו לבדוק האם .
נחשב את סכומי הספרות הסופיים של , ו- ונקרא להם A, B ו-C, בהתאמה.
אם סכום הספרות הסופי של שונה מ-, אזי המשוואה אינה נכונה.
סכומי הספרות הסופיים הם , ו-.
לכן תוצאת הסכימה איננה נכונה.
סכומי הספרות הסופיים של שלושת המספרים בהתאמה הם , ו-.
נחשב עכשיו את סכום הספרות הסופי של ואז נקבל 1, שזהה ל-.
זה מחזק את ההשערה שתוצאת הסכימה נכונה (היא אכן נכונה).
כאמור, אם המבחן חיובי משמעות הדבר אינה כי הסכימה בהכרח נכונה.
למשל, המשוואה אינה נכונה, אך עוברת את המבחן בהצלחה.
עם זאת, על מנת שזה יקרה חייבים לטעות בחישוב לפחות בשתי ספרות.
מכאן שהסיכוי שהמבחן ייכשל הוא נמוך.
ניסוח שקול למבחן הוא כדלקמן: סכום הספרות הסופי של התוצאה חייב להיות זהה לזה של שרשור המחוברים.
למשל, בהתייחס לדוגמה הראשונה לעיל, סכום הספרות הסופי של 60,238 חייב להיות זהה לסכום הספרות הסופי של 567,863,452 (שרשור של 56,786 ו-3,452).
המבחן נכון לא רק עבור סכימות של שני איברים, אלא גם עבור סכימה של מספר כלשהו של מספרים.
כלומר, סכום הספרות הסופי של תוצאת הסכימה חייב להיות זהה לסכום הספרות הסופי של שרשור כל המחוברים.
אם ברצוננו לבדוק האם , ניתן לבדוק באופן שקול האם נכון – דבר שאפשר לבצע בעזרת שיטת הבדיקה של חיבור המוצגת לעיל.
לחלופין, ניתן לחשב את סכומי הספרות הסופיים של , ו- (שוב נקרא להם A, B ו-C, בהתאמה), ולבדוק האם זהה ל-.
אם קטן מ-1, אז מוסיפים 9 על מנת שהתוצאה תהיה בין 1 ל-9.
אך קטן מ-1, ואז נוסיף 9 ונקבל את המספר 8. זה גם הערך של .
זה מחזק את ההשערה שתוצאת החיסור נכונה (ואכן כך).
מבחן הבדיקה בעזרת סכום הספרות הסופי עובד גם עבור פעולת הכפל.
אם רצוננו לבדוק את המשוואה , נחשב את סכומי הספרות הסופיים של , ו- (שוב A, B ו-C), ונבדוק האם סכום הספרות הסופי של זהה ל-.
אז וסכום הספרות הסופי הוא 7, שזהה ל-.
לכן המשוואה עברה את המבחן בהצלחה.
כמו עבור הסכום, המבחן תקף גם כאשר מספר המספרים בפעולת הכפל גדול מ-2.
אם חילוק שלם בשלם שווה לשלם עם שארית , אזי מתקיים ומכאן שסכום הספרות הסופי של זהה לזה של , כאשר , , ו- הם סכומי הספרות הסופיים של , , ו-, בהתאמה.
כל התוצאות המובאות למעלה מתייחסות לבסיס 10. אך ניתן להרחיבן עבור בסיס כלשהו, כאשר מחליפים 9 במספר .
הדבר הוא נכון מפני שבבסיס הסרת מהמספר שקול להעברת 1 מספרה אחת לשכנה ומכאן שסכום הספרות הסופי אינו משתנה.
בבסיס בינארי סכום הספרות הסופי של כל מספר טבעי הוא 1.
במתמטיקה, סכום ריק הוא סכום שאין בו מחוברים.
עבור מספרים שלמים, הטענה נובעת מכך שאיחוד ריק שווה לקבוצה הריקה, וכך
ההגדרה של סכום ריק כאפס מאפשרת לנסח הגדרות ומשפטים, כך שיחולו גם על מקרים מנוונים.
למשל, בזכות הגדרת הסכום הריק, הקבוצה הריקה היא הבסיס (היחיד) של מרחב האפס (מעל שדה ).
סיתְרה היא עיר הממוקמת על אי הנושא שם זהה במדינת בחריין, מזרחית לאי בחריין אשר במפרץ הפרסי, ושייכת ל"מחוז הבירה" במדינה.
רוב תושבי העיר גרים בשבעת הכפרים המרכיבים אותה, והם מוסלמים שיעיים.
בסיתרה קיים מיעוט דרום אסייתי.
האוכלוסייה המוסלמית סונית שהייתה בסיתרה נעלמה בתחילת שנות 1920, כשרובם מתו מאבעבועות שחורות וחלקם היגרו חזרה לבית מולדתם.
בעבר, האי היה מכוסה במטעי דקל אשר הושקו ממספר מעיינות מים מתוקים.
הכלכלה של האי הייתה מבוססת על חקלאות ודיג.
כל אלה כמעט ונעלמו כליל בגלל פיתוח תעשייתי.
בסוף שנות ה-2000, החלק הצפוני של האי הפך לאזור תעשייה, שבחלקו חנויות רהיטים ואולמות תצוגה של כלי רכב.
סיתרה היא גם התחנה הסופית של צינור הגז הטבעי דהראן-סיתרה, שמחבר בין סיתרה לדהראן בערב הסעודית ואורכו 42 קילומטר.
גשר סיתרה מחבר את צפון האי לנבי-סאלח ולאום אל חוסאם (מנאמה) אשר באי בחריין.
בעיר קיים מועדון בשם מועדון סיתרה אשר מהווה מוקד תרבות וספורט.
כמו כן, בסיתרה קיימים בתי ספר רבים כגון בית הספר הבינלאומי "אל נור" ובית הספר ההודי בבחריין.
סיתרה היה גם שמה של רשות מקומית בבחריין לפני שהמדינה אורגנה מחדש כאוסף מחוזות.
הרשות הייתה מורכבת מהאי סיתרה ומשלושה כפרים קרובים אליו באי המרכזי של בחריין.
באזור שכוסה על ידי הרשות המקומית הופק כל הנפט של בחריין.
היה זה גם מרכז היצוא של כל הדלקים בצפון-מזרח ערב הסעודית.
סְכוֹלְיָה (ביחיד: סכוֹליוֹן, מיוונית עתיקה: σχόλιον, scholion = הערות שוליים, פירוש) הוא כינוי למקבצי הערות, פירושים וגלוסות שנכתבו בשולי כתבי היד של יצירות קלאסיות, או כתוספת להן, בידי מדקדקים ומפרשים מהתקופה הקלאסית.
הסכוליה החלו כהערות דקדוקיות קצרות, והתפתחו לכדי פירושים של ממש, שנספחו לכתבי היד של היצירה המקורית.
הסכוליה הידועות ביותר הן אלו שנכתבו על האיליאדה, כגון זו שנמצאה בכתב היד "Venetus A" מהמאה ה-10, המכילה הערות שמקורן במדקדק החשוב אריסטרכוס מסמותרקי, שהיה הספרן של ספריית אלכסנדריה במאה ה-2 לפנה"ס.
במדעי היהדות מקובל לכנות בשם "סכוליון" את הפירוש היהודי העתיק למגילת תענית, שזמנו ככל הנראה משלהי תקופת התלמוד, אם כי הן זמנו והן מקורו שנויים במחלוקת.
בתורת המספרים, סכומי גאוס ריבועיים הם סכומים מסוימים של שורשי יחידה.
את המונח ניתן לפרש כצירוף ליניארי של אקספוננטים מרוכבים עם מקדמים שמתקבלים מן הקרקטר הריבועי של אינדקס האיברים ביחס לסדר של שורשי היחידה.
האובייקטים הללו נקראים על שם קרל פרידריך גאוס, שחקר אותם באופן שיטתי והשתמש בהם להוכחת חוק ההדדיות הריבועית, וכן לצורך מחקריו המעמיקים יותר על חוקי הדדיות ממעלה שלישית ורביעית.
יהיו p מספר ראשוני אי זוגי ו-a מספר טבעי.
אז סכום גאוס מודולו p, שנסמנו (g(a; p, הוא הסכום הבא של שורשי יחידה מסדר p:
כלומר זהו סכום של חזקות של עם מעריכים המהווים כפולות של ריבועים שלמים.
אם p אינו מחלק את a, אז ביטוי חלופי לסכום גאוס הוא:
כאשר המעבר נובע מכך שעל פי הגדרה, סכום גאוס עובר רק על חזקות של עם מעריכים המהווים שאריות ריבועיות מודולו p, ועובר דרך כל שארית ריבועית בדיוק פעמיים; כלומר הוא עובר פעמיים דרך כל שארית ריבועית ואפס פעמים דרך שאריות שאינן ריבועיות.
לפיכך, הביטוי החלופי מורכב מאותם האיברים של סכום גאוס המקורי, בשינוי סדר.
בנוסף, על פי הנוסחה לסיכום טור גאומטרי מתקיים
ומשילוב שתי הזהויות האחרונות נובע שסכום גאוס מקבל את הצורה:
כאן χ = הוא סימן לז'נדר, המקבל את הערך 1+ אם n הוא שארית ריבועית מודולו p ו-1- אם n אינו שארית ריבועית מודולו p.
את ההערכה של סכום גאוס ניתן לצמצם למקרה הפרטי בו a = 1, כיוון שכל הערכים האחרים שלו קשורים בסכום זה על ידי הנוסחה:
הערך המדויק של סכום גאוס, שחושב לראשונה על ידי גאוס, ניתן בנוסחה:
הייתה קלה יחסית להוכחה והובילה לאחת מההוכחות של גאוס של ההדדיות הריבועית.
עם זאת, קביעת הסימן המדויק של סכום גאוס היא בעיה קשה בהרבה: גאוס יישב אותה רק 4 שנים לאחר מכן.
מאוחר יותר, יוהאן פטר גוסטב לז'ן דיריכלה, לאופולד קרונקר, וישי שור מצאו הוכחות אחרות.
יהיו a,b,c מספרים טבעיים (לא בהכרח ראשוניים).
סכום גאוס המוכלל (G(a, b, c מוגדר כ-:
סכום גאוס (G(a,b,c תלוי רק במחלקת השאריות של a ו-b מודולו c.
סכומי גאוס הם כפליים, כלומר בהינתן מספרים טבעיים a, b, c, d, המקיימים gcd(c, d) = 1, מתקיים:
זוהי מסקנה ישירה ממשפט השאריות הסיני.
הכללת חישוב ערך סכום גאוס למספרים פריקים - נגדיר:
לכל מספר טבעי אי זוגי m.
הערכים של סכום גאוס המקיים b = 0 ו-gcd(a, c) = 1 ניתנים באופן מפורש על ידי:
זוהי הנוסחה המפורסמת של קרל פרידריך גאוס.
סכומי גאוס ריבועיים של שורשי יחידה הוצגו לראשונה במאמר 356 שבפרק השביעי של ספרו של גאוס "מחקרים אריתמטיים", בקשר למחקריו על שדות ציקלוטומיים ובניות בסרגל ומחוגה.
גאוס הציגם ככלי מתמטי המאפשר לדלות מידע אריתמטי מן התיאורים האלגבריים של שדות הרחבה שונים של שדה הרציונליים, וחישב את ערכם המוחלט במקרה הריבועי.
אלא שבעוד חישוב הערך המוחלט של הסכום במקרים השונים לקח לגאוס מעט זמן, קביעת הסימן המדויק של סכום גאוס היא בעיה קשה בהרבה שטרדה את מנוחתו במשך מספר שנים נוספות, עד שלבסוף הצליח לפותרה, ב-1805, באמצעות קשר מפתיע שמצא בינה לתאוריה של פונקציות אליפטיות.
הוא פרסם את הפתרון שלו במאמר "Summatio serierun quarundam singularium" מ-1811, אולם לא הציג בו את שיטותיו באופן מפורש, אלא הציגן באמצעות בנייה אלגברית מסתורית ששיקפה את שיטותיו רק באופן מרומז.
במהלך הפתרון, גאוס הציג גם את המקדמים הבינומיים הגאוסיים ככלי בהבנת התנהגות סימן הסכום.
סכומי גאוס "כלליים" (מסדר גבוה יותר מהסדר הריבועי) עתידים לשחק תפקיד מרכזי בהוכחה של משפט קרונקר-ובר משנת 1886 (הוכחתם של לאופולד קרונקר והיינריך ובר), מן המשפטים היסודיים והחשובים בתורת המספרים האלגברית.
הם היוו תמה חוזרת בעבודתו האריתמטית של גאוס: כמה מההוכחות המאוחרות שלו לחוק ההדדיות הריבועית הדגימו את חשיבותם בכך שעשו שימוש ישיר בסכומי גאוס ריבועיים, ואילו הגילוי שלו את חוקי ההדדיות מסדרים גבוהים חב גם הוא רבות לשימוש בסכומים כאלו.
סכיזופרניה בילדות היא הפרעה נפשית כרונית מורכבת והטרוגנית בביטוייה, השייכת לקבוצת המחלות הפסיכוטיות.
המחלה מתאפיינת באוסף של תופעות נפשיות והתנהגותיות ומאפייניה זהים לאלו של סכיזופרניה המתפתחת בגיל מאוחר יותר.
השוני בין סכיזופרניה בילדים לבין סכיזופרניה במבוגרים היא התפרצות המחלה לפני גיל 13 וכן העובדה שהיא קשה יותר לאבחון.
סכיזופרניה בילדות לא נוספה למדריך האבחנות הפסיכיאטריות האמריקאי DSM עד לשנת 1968. בשנה זו, הוסיפו למהדורה השנייה של המדריך את המושג "סכיזופרניה, סוג ילדות" עם קוד אבחון 295.8. בנוסף, קבעו לסכיזופרניה של הילדות קריטריונים דומים לסכיזופרניה אצל מבוגרים.
בשנת 1980 במהדורה השלישית של ה-DSM, המושג "סכיזופרניה, סוג ילדות" הוסר ובנספח ג' נכתב: "כרגע אין שום דרך לחזות אילו ילדים יפתחו סכיזופרניה כמבוגרים".
לאור זאת, הציעו להחליף את המושג סכיזופרניה של הילדות ולהשתמש ב"אוטיזם אינפנטילי" וב"הפרעה התפתחותית מקיפה בילדות".
במהדורות הבאות: המהדורה השלישית המתוקנת(1987), המהדורה הרביעית(1994), המהדורה הרביעית המתוקנת(2000) והמהדורה החמישית(2013), המושג "סכיזופרניה בילדות" לא קיים.
ההסבר לקביעה זו הוא שמכיוון שהתמונה הקלינית של סכיזופרניה אצל מבוגרים זהה לסכיזופרניה אצל ילדים אין להתייחס אליהן כאל הפרעות נפרדות.
עם זאת, במהדורה החמישית והעדכנית ביותר, ניתן לראות בחלק של התפתחות סכיזופרניה התייחסות למושג סכיזופרניה של הילדות.
סכיזופרניה בילדות אינה פשוטה לזיהוי וכחלק מתהליך האבחון יש צורך לשלול הפרעות אחרות שעשויות לכלול סימפטומים דומים.
כך למשל, יש צורך לשלול מקרים של הפרעות התפתחות, אוטיזם בדרגות שונות, הפרעה דו-קוטבית לסוגיה או מקרים של תגובות פוסט טראומטיות להתעללות.
סכיזופרניה בילדות ניתנת לאבחון מגיל 7 והלאה.
בנוסף, הגבול בין מציאות לדמיון אצל ילדים יותר מטושטש לעומת מבוגרים.
לכן, בילדות ובגיל ההתבגרות, תופעות שעשויות להראות כפסיכוטיות, למשל דלוזיה או הלוצינציה, עשויות להופיע כתגובה ללחץ ולא להעיד על סכיזופרניה בילדות או פסיכוזה כלשהי.
כמו כן, בעוד שסכיזופרניה אצל מבוגרים מתפרצת לעיתים במסגרת התקף פסיכוטי, סכיזופרניה בילדות נוטה להופיע באופן הדרגתי.
למשל, ילדים שנהנו מקשרים חברתיים עלולים להפוך לביישניים או למתבודדים, עד שנדמה שהם נמצאים בתוך עולם משלהם.
לעיתים, הם ידברו על פחדים, על דברים חסרי משמעות והקשר או שיביעו רעיונות מוזרים.
ייתכן שייצמדו להוריהם באופן חריג.
לא פעם, מחנכים ומטפלים במסגרות החינוך יהיו הראשונים לשים לב לשינויים ההתנהגותיים ולהתפתחות בעיות מעין אלו.
לאבחון המחלה, לפי ספר האבחנות הנפשיות האמריקאי DSM, יש צורך בהופעתו של לפחות תסמין פסיכוטי מדרגה ראשונה אחד האופייני לסכיזופרניה למשך 6 חודשים.
בשנת 1959 העלה קורט שניידר מספר תסמינים שמהימנותם הוטלה בספק מאז ועל כן מסתמכים על תסמינים מדרגה ראשונה המזוהים יותר עם המחלה עד היום.
אך סקירה שיטתית משנת 2015 אשר בחנה את הדיוק האבחוני של תסמיני דרגה ראשונה, מצאה כי לבדם הם אינם מספיקים על מנת להגיע לאבחנה נכונה.
זאת מכיוון שסכיזופרניה דומה מאוד במאפייניה למחלות נפש נוספות.
אך בהגדרות משאבים נמוכות יותר, כאשר שיטות מתוחכמות יותר אינן זמינות, תסמיני דרגה ראשונה יכולים להיות בעלי ערך רב.
לפי ספר האבחון של האגודה הפסיכיאטרית האמריקאית (DSM) על מנת לאבחן סכיזופרניה נדרשים לפחות שישה חודשים של סימפטומים, שמתוכם יהיה חודש של סימפטומים חד-משמעיים ובשאר הזמן סימפטומים חיוביים ("פרודוקציה" מדברים על תוספת של חוויות) ברמה תת-קלינית או סימפטומים שליליים בלבד (שלילי במובן של ליקוי, חוסר וצמצום חוויות).
בנוסף, יש לשלול קיום של גורמים אטיולוגיים אחרים לסימפטומים שנצפו, כגון מחלה פסיכיאטרית או לא פסיכיאטרית אחרת או השפעת שימוש בסמים (יותר סביר במבוגרים).
הסימנים והסימפטומים של סכיזופרניה בילדות כמעט זהים לתסמינים ולסימפטומים של סכיזופרניה במבוגרים והם נחלקים לשלוש קטגוריות רחבות: תסמינים חיוביים, תסמינים שליליים, וסימפטומים קוגניטיביים.
הפגנת רגשות שאינם מתאימים למצב.
קשיים ביצירת קשרים עם ילדים או עם אנשים מבוגרים והתרחקות מחברים.
ירידה ביכולתו של הילד לטפל בעצמו.
קשיי דיבור וחוסר קשר בין הדברים הנאמרים.
לעיתים קרובות לילד קשה לתאר את ההזיות והאשליות אותם הוא חווה ולכן קיים קושי לזהות סכיזופרניה בגיל צעיר.
תסמינים אלו הם התנהגויות פסיכוטיות שלא נצפות באנשים בריאים.
ילדים עם תסמינים מסוג זה לעיתים קרובות מאבדים קשר עם המציאות.
הזיות מסוג זה הן דברים שרק הילד רואה, שומע, מריח, או מרגיש (הלוצינציה) וזאת כאשר אף אחד אחר לא יכול לחוש.
הסוג הנפוץ ביותר של הזיה בסכיזופרניה הם "קולות".
הזיות מסוג שמיעה יכולות לכלול מגוון סוגים של הזיות, בין אם זה קולות שמדברים זה עם זה, או קולות שמדברים אל הילד עצמו.
ילדים רבים מאמינים שאם לא יקשיבו לקולות, הקולות יפגעו בהם או במישהו אחר.
ילדים מייחסים לעיתים קרובות את הקולות למגוון יצורים, כולל בני משפחה או אנשים אחרים, כוחות רשעים (כמו מכשפות, השטן, רוחות וכו'), בעלי חיים, דמויות מסרט אימה (כמו בלאדי מרי, פרדי קרוגר).
ישנן הזיות נדירות יותר, למשל הזיות ראייה הכוללות ראיית דמויות או אובייקטים שלא נמצאים באמת.
בהזיות נדירות נוספות מריחים ריחות שאף אחד לא מזהה ומרגישים תחושות של אצבעות בלתי נראות הנוגעות בגופם כאשר אין אף אחד קרוב.
תסמינים אלו משויכים לשיבוש רגשות ושיבוב התנהגות נורמלית.
תסמינים אלו קשים לזיהוי כחלק מסכיזופרניה ויכולים להיחשב בטעות לדיכאון או להפרעות נפשיות אחרות.
מחשבה והבעת פנים שטוחה- פניו של הילד לא זזות והוא מדבר בקול עמום או מונוטוני.
חוסר ההנאה בחיי היום יום.
חוסר היכולת להתחיל ולקיים פעילויות מתוכננות.
צורך בעזרה עם משימות יומיומיות.
מתקיים מחקר מגוון על סכיזופרניה, בין היתר מתוך רצון ושאיפה לאתר גורמים להפרעה, או לפחות גורמים המעלים את הסיכון לפתח אותה, הן בילדים והן במבוגרים.
עם הזמן, מחקרים אלו הפכו למתוחכמים ומורכבים יותר ויותר ורבים מהם מתמקדים בלמידת גורמי סיכון מתחומים שונים, שיכולים להוביל להפרעה.
על אף המחקר המגוון, טרם נמצא גורם הידוע כגורם לפיתוח סכיזופרניה.
מקובל לתאר את הסכיזופרניה כהפרעה תורשתית.
מספר גורמים סביבתיים, הכוללים סיבוכים בלידה וזיהומיים אימהיים לפני הלידה (בחומרה ותכיפות גבוהה) עלולים לגרום לסכיזופרניה בילדות
יש השערה שאולי גם נטייה גנטית היא גורם חשוב, לאור דיווח של משפחות אשר המצאות המחלה בה ידועה, והתפרצות המחלה לילדיהם בילדות.
תיאוריות המנסות להסביר את הסכיזופרניה בילדות על רקע שאיננו ביולוגי טרם בוססו.
בערך "סכיזופרניה" מפורטים הממצאים מהמחקרים להשערות הגורמים השונים על סכיזופרניה של מבוגרים.
ישנה חפיפה ניכרת בגנטיקה של סכיזופרניה בילדות לסכיזופרניה במבוגרים, אך בסכיזופרניה בילדות יש מספר גבוה יותר של וריאציות אלליות נדירות.
כלומר, מספר גבוה יותר של שונות בצורות המולקולריות האפשריות של אותו גן וצורות אלו בדרך כלל יותר נדירות.גן חשוב לסכיזופרניה בילדים הוא catechol-O-methyltransferase, שזהו גן המווסת את הדופמין.
לילדים עם סכיזופרניה יש עלייה במחיקות גנטיות או במוטציות כפולות ולחלקן יש מוטציה ספציפית הנקראת תסמונת מחיקה 22q11, המהווה עד 2% מהמקרים.
במחקרי דימות מוחי נמצאו הבדלים בין מוחם של אנשים הסובלים מסכיזופרניה לבין מוחם של כאלו שאינם סובלים מכך.
אך מחקרים אינם יודעים להצביע על סיבת ההבדל שנצפה.
בסכיזופרניה בילדות, נראה שיש אובדן מהיר יותר של חומר אפור במוח במהלך גיל ההתבגרות.
מחקרים דיווחו כי חוויות ילדות שליליות הן הגורמים היכולים לסייע במידה רבה להתפתחות הפרעות פסיכיאטריות כמו סכיזופרניה.
לחוויות שליליות אלו יש פוטנציאל להשפיע על מבנה המוח ותפקודו, שינויים מבניים שנצפו היו קשורים למתח.
בנוסף, הממצאים מדווחים כי אזורים שונים במוח מושפעים מסוגים שונים של התעללות.
טרם נמצא גורם הידוע כאחראי על התפתחות סכיזופרניהולכן עדיין לא קיימת מניעה ממשית להתפתחות המחלה.
מאמצי המחקרים מתמקדים בזיהוי סימנים מוקדמים אצל קרובי משפחה עם הפרעות הקשורות לסכיזופרניה, לסיבוכים טרם הלידה, ובלידה.
מציאת פתרון למניעת המחלה מהווה אתגר מתמשך מכיוון שסימנים מוקדמים להפרעה דומים לאלה של הפרעות אחרות.
אתגר נוסף בזיהוי פיתוח המחלה היא שחלק מהתסמינים הקשורים לסכיזופרניה נמצאים לעיתים קרובות בילדים גם ללא סכיזופרניה או הפרעה אחרת הניתנת לאבחון.
בדומה לסכיזופרניה אצל מבוגרים, סכיזופרניה אצל ילדים נחשבת מחלה כרונית ללא ריפוי מלא.
כדי לאפשר טיפול יעיל יש צורך בשיתוף פעולה מצד כמה גורמים מטפלים, ביניהם פסיכיאטר, רופא משפחה, עובד סוציאלי, אח סיעודי ולעיתים פסיכולוג.
השיטות הנוכחיות לטיפול בסכיזופרניה של ילדים פועלות בגישה דומה לטיפול בסכיזופרניה של מבוגרים.
אחד הטיפולים העיקריים הוא שימוש בתרופות אנטי-פסיכוטיות שמטרתן להפחית תסמינים.
הן משפיעות על פעילות המוח ועל יכולתו להפריש דופמין וסרוטונין והשפעתן מורגשת רק לאחר מספר שבועות.
לעיתים יש צורך להוסיף לטיפול גם תרופות נוגדות חרדה ודיכאון.
טיפול זה משלב מספר שיטות שמטרתן שיקום הפגיעה שסכיזופרניה גורמת לתחומי החיים השונים.
סכיזופרניה בילדים פוגעת בהתפתחות התקינה של הילד.
לכן, בנוסף לטיפול התרופתי יש צורך בטיפול פסיכוסוציאלי שיחזיר את הילד לרמת התפקוד שלפני פרוץ המחלה ויסייע לו בהשגת המשימות ההתפתחותיות של בני גילו.
אחת השיטות העיקריות הוא הדרכה הורית ומשפחתית, על מנת ליצור לילד סביבה עוטפת ומכילה שתסייע לו בהתמודדות עם המחלה.
בנוסף, טיפול התנהגותי וקוגניטיבי הכולל אימון ברכישת מיומנויות חברתיות.