tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש אחד אספו בנות המשפחה 80,000 פרטי לבוש עבור הצבא וארגנו רופאים, אחיות ותרופות.
הנסיכות היו מאוד פעילות ולא הסתפקו בטיפול בעורף היווני אלא גם נסעו לעזור בחזית.
בזמן שסופיה, אולגה ואליס ביקרו באזורי המלחמה בלאריסה ומקדוניה ארגנה אלנה רכבת אמבולנס לפינוי הפצועים בעוד שמארי הפעילה ספינת בית חולים שקישרה בין סלוניקי לאתונה.
מלחמת הבלקן הראשונה הסתיימה בשנת 1913 עם תבוסתה של האימפריה העות'מאנית והרחבתה של הממלכה היוונית, אולם עד מהרה החלו להיווצר סדקים בליגה הבלקנית כאשר יוון ובולגריה נאבקו על השלטון באזור סלוניקי ומקדוניה.
כדי לחזק את טענותיהם של היוונים על מקדוניה נסע המלך גאורגיוס הראשון לאזור מעט לאחר כיבושו על ידי הצבא היווני, בפיקודו של נסיך הכתר.
במהלך ביקורו הארוך בסלוניקי נהג המלך לצאת לצעדות ארוכות ללא ליווי, כפי שנהג לעשות באתונה.
ב-18 במרץ 1913 ניצל מתנקש אנרכיסט יווני את צעדתו של המלך וירה בו ליד המגדל הלבן.
סופיה קיבלה את הידיעה על רציחתו של חמיה בעודה באתונה והיה עליה לבשר את הבשורה הקשה לחמותה, רעייתו של המלך.
סופיה, יחד עם בתה הבכורה אלנה, נסעה לארמון המלוכה שם סיפרה על הרצח למלכה אולגה, ולמחרת נסעו בני משפחת המלוכה לסלוניקי כדי ללוות את גופת המלך הנרצח בחזרה לאתונה ולקבורה בארמון טאטוי.
רצח המלך בעיר סלוניקי גרם לקיבוע השלטון היווני במקדוניה.
למרות זאת ביוני 1913 פרצה מלחמת הבלקן השנייה לאור הקונפליקט על חלוקת מקדוניה בין בעלות הברית לשעבר של הליגה הבלקנית.
המלך הטרי קונסטנטינוס הראשון הוביל את צבאו בקרבות נגד הצבא הבולגרי שלאחריהם יוון יצאה מהמלחמה מנצחת ושטחה גדל בצורה ניכרת.
הפופולריות של המלך החדש צמחה בקרב האוכלוסייה, שהעניקה לו את הכינוי "קוטל הבולגרים" ככינויו של בסיליוס השני בולגרוקטונוס, קיסר האימפריה הביזנטית.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה ב-4 באוגוסט 1914 בילו סופיה ומרבית ילדיה את חופשת הקיץ בבריטניה, בעוד שהמלך ובתם אלנה היו נציגי המשפחה היחידים באתונה.
לאור חומרת האירועים באירופה חזרה המלכה במהירות ליוון.
בעוד שהמעצמות האירופאיות הגדולות תפסו צד בקונפליקט הכריזה יוון על עצמה כנייטרלית.
קונסטנטינוס וסופיה, כנכדיהם של "חמיה של אירופה" (כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק ו"סבתה של אירופה" (ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת) היו קרובי משפחה הן של שליטי הברית המשולשת (גרמניה, אוסטריה ואיטליה) והן של יריביהם, שליטי ההסכמה המשולשת (בריטניה, צרפת ורוסיה).
בנוסף, ידע המלך כי הצבא היווני נחלש לאחר מלחמת הבלקן השנייה וכי אינו מוכן למלחמה נוספת.
למרות זאת לא נתמכה עמדתו של המלך על ידי הממשלה, שהאמינה כי השתתפות במלחמה הגדולה יכולה להביא לגידול נוסף בשטחה של הממלכה על חשבון האימפריה העות'מאנית.
המצב נעשה מסובך יותר בפברואר 1915, עם ניסיון הפלישה של מדינות ההסכמה לגליפולי שבאימפריה העות'מאנית.
ברצונו לשחרר את התושבים היוונים של האימפריה מעול הסולטאן הצהיר קונסטנטינוס כי ישלח את צבאו לסייע בקרב, אולם הוא נתקל בהתנגדות בקרב הצבא, ובמיוחד מכיוון יואניס מטאקסס, ראש המטה הכללי, שאיים להתפטר במידה וכוחותיו יישלחו לקרב אליו הם אינם מוכנים.
כתוצאה מההתנגדות ביטל המלך את החלטתו ובכך עורר את זעמו של ראש הממשלה, אלפתריוס וניזלוס, שהאמין כי הזוג המלכותי מסרב להשתתף במלחמה בשל קרבתם לקיסר וילהלם השני.
וניזלוס ניסה להביא לכניסתה של יוון למלחמה אולם לאור התנגדות המלוכה, הצבא ומרבית הממשלה, הוא נאלץ להתפטר ב-6 במרץ.
המשבר והמתח שסביבו גרמו לפגיעה בבריאותו של המלך קונסטנטינוס, שחלה בדלקת ריאות קשה והיה קרוב למוות.
אהדתו של העם היווני למלך גדלה לאור מחלתו ואפילו שמועה שהפיץ וניזלוס, לטענתה המלך לא היה חולה אלא נדקר על ידי רעייתו סופיה בשל רצונה להכניס את יוון למלחמה לצדה של גרמניה, לא פגעה בפופולריות שלו.
במהלך מחלתו של המלך המשיכו מדינות ההסכמה לנסות ולשדל את יוון להצטרף למלחמה לצידן.
ראש הממשלה החדש הציע כי יוון תיכנס למלחמה בתנאי שמדינות ההסכמה יבטיחו לה הגנה מפני התקפה בולגרית, אולם הצעה זו נדחתה לאור רצונן של מדינות ההסכמה ליצור ברית עם בולגריה.
ביוני 1915 ניצחו תומכיו של וניזלוס בבחירות לממשלה וחודש לאחר מכן החזיר המלך את וניזלוס לתפקיד ראש הממשלה.
בספטמבר הצטרפה בולגריה למלחמה ותקפה את סרביה, בת בריתה של יוון.
וניזלוס דרש מהמלך להכריז על גיוס כללי ונתקל בסירוב, אולם קונסטנטינוס, על מנת למנוע משבר פוליטי נוסף, הסכים לבסוף לגיוס כללי תחת הבהרה כי מדובר בצעד הגנתי בלבד.
כדי ללחוץ על המלך להיכנס למלחמה קרא ראש הממשלה לכוחות מדינות ההסכמה להציב כוחות בעיר סלוניקי, אולם המלך סילק אותם מהעיר מיד לאחר שנחתו בה.
מצד מדינות ההסכמה נראתה הימנעותם של קונסטנטינוס וסופיה ממלחמה כבגידה שמושפעת מקשריה הגרמניים של המלכה.
העובדה שיוון נשארה נייטרלית מנעה ממדינות ההסכמה לסייע לסרביה, שקריסתה אל מול הקואליציה האוסטרו-בולגרית סיכנה את ניצחונם בדרדנלים.
כדי להעניש את יוון הורו מדינות ההסכמה לבטל את גיוס הצבא היווני וכן קיימו מצור ימי חלקי על המדינה.
למרות זאת לא איבדו המלך והמלכה את תמיכתם מקרב העם, ונסיגתם של הבריטים מאזור הדרדנלים בדצמבר 1915 רק חיזקה בקרב האוכלוסייה את האמונה בצדקתו של מלכם.
קונסטנטינוס ניצל את אהדת הציבור וקרא לבחירות חדשות, אולם וניזלוס ותומכיו, סירבו להשתתף בבחירות והצהירו כי הממשלה החדשה איננה חוקית.
הממשלה החדשה בחרה להתקרב יותר ויותר לברית המשולשת: היא מחתה נגד מעבר כוחות סרבים דרך קורפו וסלוניקי, ואפשרה את כניסת הצבא הבולגרי למדינה.
לבסוף, הכריז המלך קונסטנטינוס על סיפוח אפירוס הצפונית ליוון, כמחאה נגד התערבות איטליה באלבניה.
קונסטנטינוס וסופיה, שנחשבו לאויבי מדינות ההסכמה, נתקלו באופוזיציה קשה ואלימה.
ב-14 ביולי 1916 הוצת היער המקיף את הארמון המלכותי טאטוי, צפונית לאתונה, ככל הנראה על ידי סוכנים של הממשלה הצרפתית.
המלכה סופיה לקחה את בתה הצעירה קתרינה ורצה איתה יותר משני קילומטרים הרחק מהשריפה, בעוד שחלק ממשפחת המלוכה, כולל קונסטנטינוס, נפצעו מהאש והעשן.
הארמון נשרף כמעט לחלוטין, ו-16 חיילים ואנשי סגל נספו.
באוקטובר 1916 הקים אלפתריוס וניזלוס בסלוניקי ממשלה זמנית כנגד הממשלה הרשמית שבאתונה.
באותו זמן הגיע למפרץ הסרוני צי צרפתי-בריטי במטרה ללחוץ על הממשלה באתונה להסכים לאולטימטום שהניחו בפניה, לפירוק הצבא היווני מנשקו.
המצור הימי גרם לפגיעה בקווי האספקה, ובעיר הבירה החל רעב.
המלכה סופיה החישה את מאמציה להאכלת האוכלוסייה, ובעזרת נשים אחרות הצליחה לחלק 10,000 מנות ביום, בנוסף לביגוד, שמיכות, תרופות וחלב לתינוקות.
בדצמבר 1916 נכנע לבסוף המלך קונסטנטינוס לדרישות מדינות ההסכמה, אשר שלחו מיד כוחות לאתונה לתפיסת הנשק של הצבא היווני.
כוחות המילואים היווניים התגייסו בחשאי לפני הגעת הצרפתים והבריטים, והגנו על העיר בפניהם.
החיילים הצרפתים הראשונים שניסו להיכנס לעיר נתקלו באש תותחים חזקה, ואיבדו כ-200 אנשים לפני שנסוגו.
בתגובה החל הצי הצרפתי במפרץ להפגיז את עיר הבירה.
המלכה סופיה נאלצה לברוח עם ילדיה ולמצוא מקלט במרתפי הארמון.
עם כניסת הכוחות הצרפתים לאתונה דרשה ממשלת צרפת, בראשות אריסטיד בריאן, את הדחתו של המלך קונסטנטינוס.
רוסיה סירבה לתמוך בדרישה זו בשל קשרי המשפחה בין המלך לצאר ניקולאי השני.
עם פרוץ המהפכה הרוסית בשנת 1917 והפלתה של שושלת רומנוב איבדו קונסטנטינוס וסופיה את התומכת היחידה מבין מדינות ההסכמה.
ב-10 ביוני הן דרשו רשמית מהממשלה היוונית את התפטרותו של המלך והחלפתו בנסיך אחר מבית המלוכה היווני, אולם לא בבנו הבכור גאורגיוס, שנחשב לתומך גרמניה.
תחת איום נחיתתם של 10,000 חיילים בפיראוס ויתר קונסטנטינוס על כס המלוכה לטובת בנו השני, אלכסנדר, שנחשב לתומך מדינות ההסכמה.
יחד עם זאת לא הסכים המלך להתפטר רשמית והבהיר ליורשו כי הוא ישמש רק כעוצר בשמו עד לחזרתו מהגלות.
ב-11 ביוני נמלטו בחשאי קונסטנטינוס, סופיה וחמישה מילדיהם מארמון המלוכה באתונה ועזבו את יוון לגלות ביום למחרת.
זו הייתה הפעם האחרונה בה היה לסופיה קשר לבנה אלכסנדר, שכן תומכיו של וניזלוס לא הרשו למלך הטרי ליצור קשר עם משפחתו לאחר עלייתו לשלטון.
משפחת המלך הגולה חצתה את הים היוני ואת איטליה והתיישבה לבסוף בשווייץ, שם הצטרפו אליה מרבית שאר בני משפחת המלוכה היוונית שברחו מיוון לאחר הצטרפותה הרשמית למלחמת העולם הראשונה לצד מדינות ההסכמה.
הגלות הכפוייה ומצבה הכלכלי הקשה של המשפחה גרמו לבריאותו של קונסטנטינוס להידרדר ולאחר שנדבק במחלת השפעת הספרדית היה קרוב למוות.
עם סיומה של מלחמת העולם הראשונה גדלה הממלכה היוונית באופן ניכר לאחר שבחוזה ניי והסכם סוור הוחלט כי שטחים בתראקיה ואנטוליה, שהיו שייכים לבולגריה ולאימפריה העות'מאנית, יועברו לאחזקתה.
למרות זאת המצב הפוליטי במדינה לא התייצב והמתח בין וניזלוס למשפחת המלוכה נותר כשהיה.
החלטתו של המלך אלכסנדר להנשא לאהובתו אספסיה מאנוס, בת משפחה פנרית מקונסטנטינופול, במקום לנסיכה אירופאית הכעיסה הן את ראש הממשלה והן את משפחת המלוכה.
ב-2 באוקטובר 1920 ננשך המלך אלכסנדר על ידי קוף בזמן שטייל בארמון טאטוי.
הפצע הזדהם במהירות וגרם למלך לסבול מאלח דם.
למרות הפצרותיו של אלכסנדר סירבה הממשלה היוונית לאשר לאמו סופיה לחזור למדינה ולהיות לצד בנה החולה, משום שחששו כי נוכחותה במדינה תגרום לתומכי המלוכה לנסות ולהפילה.
תחנוניה של סופיה לא צלחו אך לאחר ימים רבים של משא ומתן הסכימה הממשלה להרשות לחמתה, המלכה האלמנה אולגה קונסטנטינובנה, לחזור ליוון ולנכדה החולה.
תנאי ים קשים גרמו לעיכוב בנסיעתה של אולגה והיא הגיעה לארמון שעתיים לאחר מות המלך אלכסנדר ב-25 באוקטובר.
יומיים לאחר מכן נקבר אלכסנדר בארמון טאטוי אולם הממשלה שוב סירבה להרשות למשפחת המלוכה להיכנס למדינה על מנת להשתתף בלוויה.
מותו של אלכסנדר גרם למשבר פוליטי חמור.
הממשלה היוונית עדיין לא הייתה מוכנה להרשות למלך הגולה ולבנו הבכור גאורגיוס לשוב למדינה ולכן החליטה להציע את הכתר לנסיך פאולוס, בנו השלישי של קונסטנטינוס.
אולם פאולוס סירב לקבל את התפקיד לפני אביו ואחיו הבכור אלא אם העם יחליט זאת במשאל עם.
מצבו הפוליטי של וניזלוס ותומכיו היה בלתי יציב בשל מלחמת יוון–טורקיה שהתחוללה באותה התקופה, עד אשר הפסידו בבחירות שהתקיימו בנובמבר 1920. דמטריוס ראליס, ראש הממשלה החדש מטעם תומכי המלוכה, ביקש מהמלכה האלמנה אולגה לשמש כעוצרת הממלכה עד לשובו של בנה קונסטנטינוס.
אולגה החזיקה בשלטון במשך חודש עד לתאריך 19 בדצמבר, אז שב קונסטנטינוס עם משפחתו ליוון.
באותה התקופה הייתה המשפחה המלכותית בגלות בשווייץ עסוקה גם בהכנות לחתונתם של שניים מחבריה למשפחת המלוכה הרומנית.
מספר שבועות לפני מותו של אלכסנדר התארס אחיו הבכור, נסיך הכתר גאורגיוס, לאליסאבטה, נסיכת רומניה, בתו של פרדיננד הראשון, מלך רומניה.
אירועי האירוסין הפגישו בין אחותו הצעירה של גאורגיוס, אלנה לנסיך הכתר קרול, לעתיד קרול השני, מלך רומניה, שהתארסו גם הם זמן קצר לאחר מכן.
בעוד שסופיה הייתה מרוצה מהשידוך הטוב שמצא בנה, היא התאכזבה מאירוסיה של בתה לנסיך קרול שנישואיו בשנת 1918 לזיזי למברינו, בת גנרל רומני, וביטולם שנה לאחר מכן זעזעו את משפחות המלוכה באירופה.
שובם של המלך קונסטנטינוס והמלכה סופיה ליוון בדצמבר 1920 לווה בהפגנות שמחה רבות בקרב האוכלוסייה, שקיבלה את הזוג המלכותי באהבה.
אולם חזרתו של המלך לא הביאה לסיום המלחמה עם טורקיה כפי שקיווה העם.
יותר מכך, היא מנעה קבלת סיוע במלחמה מצד המעצמות האירופאיות, שלא שכחו את עמדתם של קונסטנטינוס וסופיה בזמן המלחמה.
יחסה של בריטניה כלפי הזוג המלכותי התגלה במלואו במהלך נישואיה של הנסיכה אלנה לנסיך הכתר הרומני קרול באתונה, כאשר במהלך הטקס סירבו שגריר בריטניה ביוון ורעייתו לקוד בפני המלכים היוונים, בעוד שעשו זאת בשמחה בפני המלכים הרומנים.
לסופיה הייתה זו מכה קשה לאור קשריה הטובים בעבר ואהבתה למדינתה של אמה ויקטוריה.
מקור השמחה העיקרי של המלכה סופיה בתקופה זו הגיע עם לידתה של נכדתה הראשונה, אלכסנדרה, שנולדה חמישה חודשים לאחר מות אביה, אלכסנדר.
למרות התנגדותה הרבה של סופיה בזמנו לנישואי בנה לאספסיה מאנוס היא אימצה בחום את כלתה ובתה ואף לחצה על בעלה ועל בנה הבכור להתיר רטרואקטיבית את הנישואים ולהעניק לשתיים תארים השמורים לבנות משפחת המלוכה.
מצבו של הצבא היווני במלחמה נגד טורקיה היה קשה ואפילו ביקורו של המלך במאי 1921 על מנת לעודד את המוראל של החיילים לא עזר.
לאחר מספר חודשים בריאותו הרופפת של קונסטנטינוס אילצה אותו לשוב ליוון אולם מעשה זה נתפס אצל חלק מחייליו כעריקה משדה הקרב.
באותה התקופה פעלה סופיה כאחות, כפי שעשתה במלחמות הקודמות, וטיפלה בחיילים פצועים.
המלחמה הסתיימה בתבוסתם של היוונים בקרב סקריה בספטמבר 1921 וכיבושה של איזמיר על ידי הטורקים.
עם התקדמות כוחותיו של מוסטפא כאמל לאנטוליה ותראקיה נרצחו מאות אלפי יוונים שהתגוררו באזור ורבים אחרים ברחו ומצאו מקלט בממלכה היוונית.
כתגובה למפלה מול הטורקים מרד חלק מהצבא היווני ב-11 בספטמבר 1922 ודרש את התפטרותו של המלך ואת פיזורה של הממשלה.
קונסטנטינוס, לאחר שהתייעץ עם חברו יואניס מטאקסס, החליט לוותר על כס המלוכה ב-27 בספטמבר בתנאי כי בנו גאורגיוס ירש את מקומו.
קונסטנטינוס וסופיה יצאו שוב לגלות וב-30 באוקטובר 1922 בעוזבם את המדינה יחד עם בנותיהם אירנה וקתרינה וכן עם הנסיך ניקולאס ומשפחתו.
המשפחה המלכותית התגוררה בעיר פלרמו שבסיציליה אולם המצב הפוליטי ביוון המשיך להטרידם כאשר בסוף שנת 1922 הוצאו להורג מספר אנשי צבא ופוליטיקאים בכירים לשעבר באשמת בגידה בשל התבוסה במלחמה נגד טורקיה.
קונסטנטינוס דאג במיוחד לחייו של אחיו הצעיר אנדראס, שהואשם גם הוא באחריות לתבוסה, אולם בשל התערבות ממשלות זרות נידון רק לגלות יחד עם משפחתו, שכללה בין היתר את בנו הצעיר פיליפ, לעתיד בעלה של המלכה אליזבת השנייה.
המלך הגולה קונסטנטינוס שקע בדיכאון בזמן שהותם בסיציליה בשל האירועים במולדתו ומת ב-11 בינואר 1923 משבץ מוחי.
סופיה ביקשה להחזיר את גופתו ליוון ולקברה בארמון טאטוי אך הממשלה התנגדה לכך ולמלך החדש גאורגיוס לא היה כוח אמיתי כדי להתערב בסוגיה.
גאורגיוס נאלץ לצאת בעצמו לגלות ברומניה ב-19 בדצמבר 1923. ב-25 במרץ 1924 הוכרזה ביוון רפובליקה ואזרחותם היוונית של בני משפחת המלוכה נשללה מהם.
יחד עם זאת תאריהם הדנים כבני שושלת אולדנבורג וצאצאיו של כריסטיאן התשיעי, מלך דנמרק נשארו על כנם והם קיבלו במהרה דרכונים דנים מבן דודם הרחוק כריסטיאן העשירי, מלך דנמרק.
סופיה עזבה את סיציליה עם בנותיה אירנה וקתרינה ועזבה להתגורר בעיר פייזולה שבטוסקנה, שם הצטרפו אליהן לאחר מספר שנים אספסיה מאנוס ובתה הנסיכה אלכסנדרה, דבר ששימח מאוד את המלכה האלמנה.
בשנת 1930 הצטרפה לנשות המשפחה גם הנסיכה אלנה, שהתגרשה מבעלה קרול לאחר שבע שנות נישואים.
מוקפת במשפחתה ומשוחררת מחובותיה המלכותיות נהנתה סופיה מחייה הפשוטים ונסעה לעיתים תכופות לגרמניה, לבקר את אחותה מרגרטה, נסיכת פרוסיה, וכן לבריטניה לאחר שקיבלה את רשותו של בן דודה המלך ג'ורג' החמישי.
בשנת 1929 היא ביקרה בהולנד כדי לחגוג יחד עם אחיה, הקיסר המודח וילהלם, אותו לא ראתה 15 שנה, את יום הולדתו השבעים.
בשנותיה האחרונות פנתה סופיה יותר ויותר לדת ולמרות שנותרה אורתודוקסית השתתפה לעיתים גם בטקסים אנגליקנים וכן התעניינה בכתבים אפיסקופלים.
בשנת 1930 בריאותה החלה להתרופף והיא נאלצה לנסוע לפרנקפורט כדי לקבל שם טיפול.
חוזקה שב אליה ובשנת 1931 היא נסעה לבריטניה, בוואריה וונציה, אולם בחודש ספטמבר מצבה הידרדר והיא שבה לפרנקפורט, שם אבחנו רופאיה כי היא חולה בסרטן כה מתקדם שנותרו לה שבועות מספר לחיות.
היא מתה לבסוף ב-13 בינואר 1932 בבית החולים בפרנקפורט, עם ילדיה סביבה, בגיל 61.
גופתה של המלכה לשעבר הועברה לכנסייה האורתודוקסית בפירנצה שם נקברה לצדם של בעלה קונסטנטינוס וחמתה אולגה קונסטנטינובנה.
בשנת 1935, עם חזרתו של גאורגיוס השני לכס המלוכה היווני, הוחזרו גופותיהם של בני המשפחה שמתו בגלות ליוון ונקברו בטקס דתי שאיחד את כל בני משפחת המלוכה בארמון טאטוי.
שדרת ואסיליסיס סופיאס, אחת השדרות החשובות והיוקרתיות באתונה, נקראת על שמה של המלכה סופיה.
נכדתה סופיה, נסיכת יוון ודנמרק, רעייתו של חואן קרלוס, נקראת על שמה של המלכה סופיה.
סופיה ברהה (בדנית: Sophia Brahe;24 באוגוסט 1556–1643), הייתה אסטרונומית דנית, שעסקה גם בבוטניקה, ביולוגיה, גידול והכלאת צמחים ולמדה כימיה ורפואה.
היא התפרסמה בכך שסייעה לאחיה טיכו ברהה בתצפיות ובמדידות שערך במסגרת המחקר שלו באסטרונומיה.
כמו כן, כתבה את ההיסטוריה של אילנות היוחסין של משפחות אצולה דניות מתקופות מוקדמות.
סופיה ברהה נולדה בשנת 1556 בטירת קנוטסתורפ, בפרובינציה סקונה, דנמרק, האחרונה מבין עשרת ילדיהם של אוטה ברהה, יועץ למלך דנמרק, ובאטה בילה שהייתה הבכירה בין נשות החצר של מלכת דנמרק, סופיה ממקלנבורג-גיסטרו, ושמשה כגבירה אשר על הגלימות של המלכה.
אחיה הגדול, המבוגר ממנה ב-10 שנים היה האסטרונום טיכו ברהה.
סופיה החלה לסייע לאחיה בתצפיותיו האסטרונומית כבר בשנת 1573, וביקרה תכופות במצפה הכוכבים אורניבורג (Uranienborg) שהקים אחיה על האי ון (Hveen) שהיה שייך אז לדנמרק.
טיכו ציין שהוא לימד את סופיה בוטניקה וכימיה, ויעץ לה לא ללמוד אסטרונומיה, אך הוא התגאה בכך שהיא למדה אסטרונומיה בכוחות עצמה מתוך ספרים בגרמנית ובלטינית.
משפחתה התנגדה לעיסוק של שני האחים במדע כי הדבר מחשב עיסוק שאינו ראוי לבני אצולה, אך כדברי טיכו, סופיה הייתה נחרצת בדעתה.
לאחר מותו, גידלה סופיה את בנם וניהלה את אחוזתו באריקסהולם (Ericksholm) ברווחה עד שבנם הגיע לבגרות ויכול היה לקבלה לאחריותו.
במהלך אותן השנים היא הפכה לבוטניקאית ובנוסף המשיכה בלימודי כימיה ורפואה והקימה באריקסהולם גנים.
את לימודי הכימיה והרפואה הגשימה על פי תפיסתו של פאראצלסוס, רופא, אלכימאי ואסטרולוג שווייצרי מראשית המאה ה-16, שנחשב לאחד מאבותיה של הרפואה המודרנית.
היא גם המשיכה לעזור לטיכו ברהה בתיעוד מיקומיהם של כוכבי הלכת וליצור הורוסקופים.
במהלך ביקוריה במצפה הכוכבים אורניבורג, פגשה סופיה באריק לאנגה (Erik Lange) אציל, אמיד ומשכיל שהתעניין מאוד באלכימיה ובמיוחד בייצור זהב.
לאנגה השתמש במרבית הונו למימון הניסויים שערך באלכימיה ונאלץ לחמוק מנושיו ולנסוע לגרמניה לחפש פטרון למחקריו.
דבר זה דחה את נישואי הזוג וסופיה המתינה לו 11 שנה בהן המשיכה לגדל את בנה.
היא ניסתה לעזור ללנגה כספית ומישכנה את אריקסהולם אצל אחיה סטין ברהה (Steen Brahe).
כאשר בנה גדל ויצא ללימודים מחוץ לדנמרק, החליטה סופיה להצטרף ללנגה.
היא מצאה אותו בהמבורג חסר כל.
השניים נישאו בסופו של דבר ב-1602 באקנפרדה (Eckenförde).
סופיה ואריק לנגה חיו בעיר זו בעוני מרוד למשך זמן מה ובאותה תקופה כתבה סופיה לאחותה מרגרטה ברהה (Margarethe Brahe) מכתב שבו תיארה את חיי העוני שאילצו אותה להגיע לחתונתה לבושה בגרביים קרועים ולהחזיר את חליפת החתונה של בעלה למשכונאי, אחרי החתונה.
במכתב זה היא מביעה כעס על משפחתה על כך שנמנעו ממנה כספים המגיעים לה ומשום שלא קיבלו את בחירתה ללמוד מדעים.
ב־1613 מת אריק לנגה, שהתגורר בפראג מאז שנת 1608. סופיה ברהה תכננה להיקבר בפראג גם היא ואף מימנה את שיפוץ הכנסייה המקומית, איבטופטה, (Ivetofta kyrka), אך ב-1616 חזרה לדנמרק ומכסה ארון הקבורה שלה נותר עד היום בכנסייה ללא שימוש.
עם שובה לדנמרק היא התמקמה בעיר אלסינור (Helsingør).
את שנותיה האחרונות הקדישה לכתיבת ההיסטוריה הגנאלוגית של משפחות אצולה דניות.
כתביה נמצאים עד היום בספריית אוניברסיטת לונד (Lund).
סופיה ברהה מתה ב-1643 באלסינור ונקברה עם משפחת ת'וט בקריסטיאנסטד (Kristianstad), בכנסיית טרפלדיגהטס (Trefaldighets kyrka).
לאחר כמה שנים העביר טאגה, בנה של סופיה, את גופתה לקבורה במאוזולאום המשפחתי ליד כנסיית טורלוסה (Torrlösa).
המאוזולאום נהרס בשנת 1862, אבל ב-1914 הונחה אבן זיכרון על המקום בו היה קבור ארונה.
יחסו האוהד של טיכו ברהה לאחותו
עיקר הידע שיש היום על סופיה ברהה נובע מכתבי אחיה, טיכו ברהה.
מדבריו עולה כי למרות הפרשי הגיל הגדולים, היחסים ביניהם היו קרובים מאוד והם חלקו תחומי עניין רבים, שבחלקם הוא שלט טוב יותר ובחלקם היא.
למשל: אסטרונומיה ואסטרולוגיה היו תחומים שטיכו שלט בהם ואילו כימיה, בוטניקה, היסטוריה וגנאלוגיה היו התחומים בהם שלטה סופיה.
בשל הרפורמציה הפרוטסטנטית שהתרחשה בדנמרק ב-1536, האריסטוקרטים שרצו לעסוק בלמידה ומחקר נאלצו לעשות זאת בבתיהם וכך עשו גם טיכו וסופיה.
טיכו מספר על כישוריה האינטלקטואליים של אחותו במאמר שכתב, ככל הנראה ב-1594. הוא עשה זאת כדי להסביר את הסיבה לכך שהוא צירף מכתב של סופיה לכרך השני של ההתכתבויות המדעיות שלו, שכן, זה היה מאוד חריג להתייחס לאישה כאל מדענית רצינית.
בסופו של דבר הכרך לא פורסם והמכתב המדעי של סופיה אבד, אבל נותר המאמר עליה (Christianson).
טיכו ברהה כתב כי: "יש לי אחות ששמה סופיה, שהתאלמנה מאציל טוב ומכובד לפני שש שנים.
היא הייתה אז די צעירה והייתה יכולה ליהנות מהטיפול בבנה היחיד...
והיא התחילה לחפש עיסוקים שיסיחו את דעתה ויעודדו אותה...
קודם כל, באריקסהולם הבית שלה בסקנה, שהיה בנוי כטירה מבוצרת, היא הקימה גן נפלא ויפהפה שלא היה כדוגמתו בחלק צפוני זה של העולם...
היא התחילה לעסוק בכימיה (מדובר על כימיה פארצלזסיאנית, במטרה להכין תרופות)".
טיכו ממשיך, "כאשר גם עיסוקים אלה לא הצליחו למלא את השאיפות הרוחניות שלה...
היא התחילה לעסוק בהתלהבות גדולה בחיזוי אסטרולוגי על בסיס הורוסקופים...
אני בעצמי עסקתי בתחומים אלה, אם כי יותר בפירונומיקה (כימיה פאראצלזסיאנית, Chrisianson) מאשר בבוטניקה, תחום שהיא הבינה בו טוב מאוד בעצמה.
תמכתי בה ויעצתי לה ככל שהיא ביקשה, אבל לגבי ניחושים אסטרולוגיים הזהרתי אותה להימנע מכך, כדי שלא תעסוק בנושאים מופשטים מדי ומסובכים ליכולותיה הנשיות.
אבל היא, עם הנשמה האינסופית שלה וביטחון עצמי גדול בכך שאינה נופלת בכישוריה האינטלקטואליים מאף גבר, דווקא השקיעה את עצמה ביתר שאת בלימודיה ותוך זמן קצר למדה את העקרונות הבסיסיים של האסטרולוגיה.
היא למדה מתוך ספרים שחלקם בלטינית, אותם דאגה לתרגם לדנית על חשבונה וחלק מספרים בגרמנית (כי יש לה שליטה מצוינת בשפה).
כשראיתי את זה, הפסקתי להתנגד לרצונותיה ורק יעצתי לה להתמתן קצת בהמשך לימודיה."
עבודתם המשותפת של סופיה וטיכו ברהה ייצרה במשך כמה עשורים את מאגר הנתונים המדויק ביותר עד זמנם, שכלל את מיקומיהם של כוכבי הלכת בעידן שלפני המצאת הטלסקופ.
משום שלא היה מקובל להתייחס לנשים כאל מדעניות רציניות אין כמעט תיעוד של פועלה של סופיה ברהה ולא ידוע בוודאות מה התרומה של כל אחד מהם לתחום, אם כי ברור שעבדו יחד.
הספר שחיברה, על ההיסטוריה של הגנאלוגיה של משפחות אצולה דניות, שיצא לאור ב-1626, עדיין נחשב היום כמקור מידע משמעותי על ההיסטוריה המוקדמת של האצולה הדנית.
סופיאן פגולי הוא כדורגלן אלג'ירי-צרפתי המשחק בעמדת הקיצוני בנבחרת אלג'יריה.
פגולי הוא ערבי מוסלמי והוא התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של גרנובל, ובינואר עלה לקבוצה הבוגרת.
ב-27 באפריל 2007 ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 0–1 נגד סטאד ריימס.
עד לסיום העונה שיחק עוד 2 משחקים.
בסיום העונה חתם על חוזה ל-3 שנים.
למרות גילו הצעיר, זכה לדקות משחק רבות והפך לשחקן מפתח בקבוצה, וזכה לכינוי "זידאן החדש".
בסיום העונה הבקיע 3 שערים ב-26 משחקים, ועלה עם קבוצתו לליגת העל הצרפתית.
במאי הודיע פגולי כי הוא חתם בוולנסיה לעונה אחת.
בוולנסיה הוא מיעט לשחק ועד חודש ינואר שיחק רק 5 משחקים וכבש שער אחד.
ב-14 ביוני 2016 חתם פגולי בווסטהאם יונייטד האנגלית.
ב-14 באוגוסט 2017 חתם פגולי בגלאטסראיי הטורקית.
בצעירותו שיחק פגולי בנבחרות הצעירות של צרפת.
ב-12 בנובמבר 2008 זומן לסגל נבחרת צרפת על ידי מאמן הנבחרתריימונד דומנק אך לא נכלל בסגל הסופי.
אחרי שכנועים מצד מאמן נבחרת אלג'יריה, קפטן הנבחרת ויו"ר ההתאחדות האלג'ירית הוא החליט לשחק עבור .
ב-25 באוקטובר 2011 הוא זומן לסגל הנבחרת.
ב-29 בפברואר 2012, פגולי ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 1–2 במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות נגד , במהלך המשחק הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת שהפך גם לשער הניצחון.
במונדיאל 2014 הבקיע את השער הראשון לנבחרתו במסגרת גביע העולם לראשונה אחרי 28 שנים.
סופיה בּוּטֶלַה היא שחקנית ורקדנית צרפתייה ילידת-אלג'יריה.
התפרסמה תחילה כרקדנית רחוב ורקדנית היפ הופ, והופיעה במסע פרסום של חברת "נייקי".
פריצתה הקולנועית הגדולה הייתה בסרט "קינגסמן: השירות החשאי" משנת 2015, בו גילמה את גאזל.
בוטלה נולדה וגדלה ברובע באב אל-ואד (אנ') שבאלג'יר בירת אלג'יריה.
אביה הוא מוזיקאי הג'אז סאפי בוטלה , ואמה אדריכלית.
אחיה סֵיף עובד כאמן אפקטים חזותיים בתעשיית הבידור.
פירוש שם משפחתם הוא "אנשי ההרים".
בילדותה, סופיה החלה את לרקוד בריקוד קלאסי, מגיל 5. בשנת 1992, בהיותה בת 10, היא ומשפחתה החליטו להימלט ממולדתם – בעיצומה של מלחמת האזרחים באלג'יריה – והיגרו לפריז, צרפת, שם החלה לעסוק בהתעמלות אמנותית.
היא אף הצטרפה בגיל 18 לנבחרת צרפת בהתעמלות אמנותית לנשים .
בוטלה התפתחה בתחום ריקוד ההיפ הופ, והצטרפה ללהקת הריקוד "Vagabond Crew" שניצחה בשנת 2006 בתחרות הברייקדאנס הבינלאומית "קרב השנה" .
אחר כך היא השתתפה בלהקת "Chienne de Vieand "Aphrodites שהוקמה כספין אוף.
היא בוגרת מכללת ברקלי למוזיקה.
פריצת דרך של בוטלה כרקדנית הגיעה בשנת 2007, עת נבחרה להשתתף במסע לפרסום מוצרי נשים של "נייקי וומן", שיצר הבמאי והכוריאוגרף ג'יימי קינג .
זו הייתה דחיפה גדולה לקריירה שלה, מה שהוביל לעבודה נוספת לצד כוכבות כמו הזמרת מדונה, בסיבוב ההופעות שלה Confessions Tour וכן לצדה של הזמרת ריהאנה.
היא מודה על תקופת עבודתה זו שסייעה לה ללמוד אנגלית.
היא הייתה הדמות הראשית בקליפ לשיר "Hollywood Tonight" של מייקל ג'קסון ששוחרר בפברואר 2011.
בשנת 2002 ביצעה את הופעת המשחק הראשונה שלה בסרט הריקודים "Le défi" לצדה של השחקנית אמנדה ליר; בבימויה של הבמאית והכוריאוגרפית הספרדייה בלנקה לי .
בשנת 2012 בוטלה הופיעה לראשונה בסרט בינלאומי, כאשר גילמה את אווה בסרט הריקודים הבריטי "סטריט דאנס 2"; המשכון לסרט המצליח StreetDance 3D משנת 2010.
בשנת 2014 שיחקה בסרט המדע-בדיוני הבריטי "Monsters: Dark Continent", ובשנת 2015 שיחקה בתפקיד משנה בסרט הריגול הקומי "קינגסמן: השירות החשאי".
בשנת 2016 גילמה את ג'יילה בסרט המדע הבדיוני "סטארטרק: אל האינסוף", לצד זאכרי קווינטו וזואי סלדנה.
בשנת 2017 שיחקה כמומיה בסרט "המומיה" לצדם של טום קרוז וראסל קרואו.
בהמשך השנה שיחקה בסרט הפעולה "פצצה אטומית" לצידה של שרליז ת'רון, ובסרט הטלוויזיה "פרנהייט 451".
בשנת 2018 שיחקה בסרט "מלון ארטמיס" וכן בסרטו של גספר נואה "קליימקס".
בשנת 2021 שיחקה לצדו של ניקולס קייג' בסרט "Prisoners of the Ghostland".
בשנת 2024 שיחקה בתור סבע אל-באדר בסרט מותחן הריגול הבריטי-אמריקאי "ארגייל", בכיכובם של הנרי קאביל ודואה ליפה.
ממרץ 2014 עד אוקטובר 2018 הייתה במערכת יחסים עם השחקן האירי, רוברט שיהאן.
+שנהסרטתפקידהערות2002Le Défiסאמיה2006Azur & Asmar: The Princes' Questפיית אלפיםדיבוב2012סטריט דאנס 2איב2014Monsters: Dark Continentארהקינגסמן: השירות החשאיגאזל2016סטארטרק: אל האינסוףג'יילהTiger RaidשאהדהJet Trashוויקס2017המומיההמומיה אמונתפצצה אטומיתדלפין לאסל2018קליימקססלבהמלון ארטמיסנייס2021Prisoners of the GhostlandברניסSettlersליסה2023ירח המרדקורה2024ארגיילסבע אל-באדרירח המרד - חלק שני: המצלקת קורהTBAThe Killer's GameמייזיTower StoriesDreamQuil
+שנהסדרהתפקידהערות2004Les Cordier, juge et flicמיהפרק: "Temps mort"2005Permis D'Aimerליילהסרט טלוויזיה של France 22018פרנהייט 451קלאריססרט טלוויזיה של HBO2019אהבה מודרניתיסמין2 פרקים2022גיירמו דל טורו מציג: חדר הפלאותד"ר זאהרהפרק:"The Viewing"2022–הווהSAS: Rogue Heroesאיב מנסורתפקיד ראשי (2 עונות); 12 פרקים
סופיה אל-מאריא (נולדה ב-1983) היא אומנית, סופרת וקולנוענית קטרית-אמריקאית.
סופיה אל-מאריא נולדה בשנת 1983 בטקומה שבוושינגטון לאמא אמריקאית ואבא קטרי.
את שנות ילדותה העבירה בשתי מדינות אלו.
סופיה למדה ספרות משווה באוניברסיטה האמריקאית בקהיר ולאחר מכן למדה אומנות באוניברסיטת לונדון.
יצירותיה פורסמו במקומות רבים כמו מגזין הארפרז והמוזיאון החדש לאמנות עכשווית בניו יורק.
בסוף שנת 2012 פרסמה ספר זיכרונות בשם "The Girl Who Fell To Earth".
בשנת 2020 יצרה את סדרת הטלוויזיה "Little Birds" לרשת Sky Atlantic המבוסס על ספרה באותו שם של אנאיס נין.
סופיה, נסיכת הולנד (בהולנדית: Sophie van Oranje-Nassau); 8 באפריל 1824 - 23 במרץ 1897), הייתה בתו של וילם השני, מלך הולנד ואשתו של קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
סופיה נולדה ב-8 באפריל 1824 בהאג, שהשתייכה לממלכה המאוחדת של ארצות השפלה, לוילם, נסיך אורנז' ולאנה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתו של פאבל הראשון, קיסר רוסיה.
ב-8 באוקטובר 1842 התחתנה סופיה עם בן דודה קרל אלכסנדר, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה 4 ילדים.
סופיה לא הייתה יפה בכלל, אולם פיצתה על זה בעזרת פיקחותה הרבה, וכן על ידי הלבושים והתכשיטים הנאים שתמיד לבשה.
בשנת 1853 מת חמיה קרל פרידריך, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ובעלה עלה לשלטון במקומו כקרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך.
בשנת 1890 מת אחיה וילם השלישי, מלך הולנד, ובתו עלתה לשלטון במקומו כוילהלמינה, מלכת הולנד, תוך שסופיה משמשת כנסיכת הכתר עד למותה ב-23 במרץ 1897.
ב-8 באוקטובר 1842 התחתנה סופיה עם קרל אלכסנדר, הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
קרל אוגוסט, נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1844–1894)
מריה אלכסנדרינה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1849–1922), התחתנה עם היינריך השביעי, נסיך רויס.
אליזבת זיבילה, נסיכת סקסוניה-ויימאר-אייזנך (1854–1908), התחתנה עם יוהאן אלברכט, דוכס מקלנבורג-שוורין.
סופיה מריה יוזפינה אלבינה, דוכסית הוהנברג (; 1 במרץ 1868 – 28 ביוני 1914) הייתה בת למשפחת אצולה זוטרה אשר נישאה בנישואים מורגנטיים לפרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה.
נרצחה יחד עם בעלה בידי גברילו פרינציפ במהלך הרצח בסרייבו - רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה.
סופיה נולדה ב-1 במרץ 1868 בשטוטגרט שבממלכת וירטמברג.
אביה היה בוהוסלב, רוזן חוטק וחוטקוב, אציל זוטר מבית בוהמי קטן, אמה הייתה וילהלמינה קינסקי, רוזנת ויצניץ וטיטאו.
בגיל צעיר סופיה שימשה כגבירת שרת של איזבלה, נסיכת קרוי, אשתו של הארכידוכס פרידריך, דוכס טשן.
בתאריך ובמועד לא ברורים, פגשה סופיה את פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה, בנם של קרל לודוויג, ארכידוכס אוסטריה ומריה אנונציאטה, נסיכת שתי הסיציליות.
פרנץ פרדיננד היה אחיינו של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה, ובשל מות בן הקיסר, רודולף, נסיך הכתר של אוסטריה, מונה ליורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית.
באותה תקופה שרת הארכידוכס פרנץ פרדיננד בחיל המצב בפראג, כך שהוא ביקר פעמים רבות בטירת האלבטורן שבה סופיה עבדה כעוזרת של הנסיכה איזבלה.
בני הבית היו משוכנעים שהארכידוכס התאהב במריה כריסטינה, ארכידוכסית אוסטריה, בתם של הנסיכה איזבלה והארכידוכס פרידריך.
הייתה זו הנסיכה איזבלה שגילתה שהארכידוכס מאוהב למעשה במשרתת שלה, וכשהדבר התפרסם פרצה שערורייה באימפריה.
דודו של פרנץ פרדיננד, הקיסר פרנץ יוזף, הודיע לו שהוא אינו יכול להינשא לסופיה.
חרף העובדה שמשפחת חוטק נחשבה למשפחת אצולה עתיקה מאוד, חוקי הנישואין של בית הבסבורג קבעו שיורש העצר זכאי להינשא אך ורק לבת לשושלת אשר שולטת, או שלטה בעבר, באחת ממדינות אירופה, ומשפחת חוטק לא הייתה כזו.
השערורייה באה זמן קצר לאחר השערורייה שסביב מותו הלא מפוענח של יורש העצר הקודם, הנסיך רודולף, ובבית הבסבורג חששו מאובדן יוקרתה של משפחת המלוכה.
גם לאחר נישואיהם, לא הפסיק היחס המשפיל של האצולה כלפי סופיה.
שר הטקס הקיסרי היה אלפרד, הנסיך השני ממונטנובו, אשר היה אויב מושבע של פרנץ פרדיננד.
הוא ניצח על שלל השפלות קטנוניות כנגד הזוג, ובמקביל דאג לשמירה קפדנית של פרוטוקול הטקסים, וגרם לכך שאסור היה כמעט להכיר בקיומה של סופיה.
השפלה זו הפכה את פרנץ פרדיננד לכועס וממורמר עד כדי כך שהקיסר הטיל ספק בשפיותו.
למרות זאת, הוא נותר קשור מאוד לסופיה.
ניתן לומר כי סופיה קיבלה יותר כבוד בחצרות שליטים זרים מאשר בארצה.
וילהלם השני, קיסר גרמניה, הקפיד לנהוג בסופיה בכל הכבוד הראוי, ובשל כך חש כלפיו פרנץ פרדיננד הערכה רבה שהביאה להידוק היחסים בין הקיסרות הגרמנית לאימפריה האוסטרו-הונגרית.
בצורה דומה נהג קרול הראשון, מלך רומניה, ובכך דאג שפרנץ פרדיננד ישקול את העברת טרנסילבניה לידי ממלכת רומניה.
ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת ואשתו מרי מטק אירחו את הזוג בטירת וינדזור בנובמבר 1913. סופיה נודעה כאישה יפה ואינטליגנטית, ובמצעד צבאי אחד נזפה בקצינים שניהלו אותו על כך שהחיילים לא דייקו בצעידתם.
סופיה ובעלה היו קתולים אדוקים ואהדו את הישועים.
כמו בעלה, נודעה סופיה בהתבטאויותיה נגד היהודים ונגד הבונים החופשיים.
ב-1901 היא אף הובילה ברחובות וינה תהלוכה קתולית של 200 נשים.
ביוני 1914, החליט פרנץ פרדיננד לצאת לביקור בסרייבו, בירת בוסניה אשר סופחה בידי אוסטריה.
כאמור לעיל, בדרך כלל נאסר על סופיה ללוות את בעלה באירועים רשמיים, אולם בביקור זה הגיע פרנץ פרדיננד לא כנציג השלטון, אלא כנציג הצבא האוסטרו-הונגרי.
לפיכך סופיה שמחה מאוד להתלוות אליו.
מושל בוסניה, אוסקר פוטיורק, היה להוט לקשור קשרים עם יורש העצר, ולפיכך דאג שסופיה תכובד היטב.
הוא התעלם מהתרעות בדבר תוכנית של לאומנים בוסנים קיצוניים לרצוח את יורש העצר, ובאופן כללי הזניח את השמירה.
הדבר אפשר לארגון הסרבי הקיצוני "היד השחורה", לשתף פעולה עם מקבילו הבוסני "בוסניה הצעירה" להכין תוכנית לרצח.
פרנץ פרדיננד עצמו העיר: "הדבר הזה לא ממש סודי, ולא אופתע אם יצפו לי כמה כדורים סרביים".
בהזדמנות אחרת הוא העיר ש"שם יזרקו עלינו פצצות".
הביקור עבר בתחילה ללא כל בעיה.
ב-27 ביוני נפגשה סופיה בעיר המרחצאות אילידזה עם ד"ר יוסיפ סונאריץ', פוליטיקאי קרואטי אשר היה חבר בולט בפרלמנט הבוסני.
הוא היה מאלו שהתנגדו לביקור וסברו שהוא מסכן את ביטחון הזוג.
סופיה אמרה לו: "ד"ר סונאריץ' היקר, טעית אחרי הכל.
דברים כאלה לא תמיד קורים כמו שאתה אומר שהם קורים.
בכל מקום שהיינו, כולם, עד אחרון הסרבים, קיבלו אותנו בידידות גדולה, בנימוס רב ובחום אמיתי.
אנחנו מרוצים מאוד מהביקור." סונאריץ' השיב: "הוד מעלתה, אני מתפלל שכשיהיה לי הכבוד לפגוש אותך שוב מחר בערב תוכלי לחזור על המילים האלה.
אבן גדולה תגול מעל ליבי".
חרף חילוקי הדעות, למחרת נערך הביקור בסרייבו כמתוכנן.
בשעה 10:15 חלפה השיירה המלכותית על פני החבר הראשון בקבוצת המתנקשים, מוחמד מחמדבשיץ'.
הוא עמד וצפה בהם אולם לא ירה.
מאוחר יותר טען כי לא הצליח למצוא זווית ירי נוחה ולכן החליט שלא לירות מחשש לסיכון המשימה.
החבר השני בקבוצה, נֶדֶלקוֹ צַ'בּרינוביץ', זרק פצצה אל עבר מכוניתו של פרנץ פרדיננד, אבל החטיא.
הפצצה הרסה את המכונית השנייה בשיירה ופצעה קשות את נוסעיה, שוטר ומספר אזרחים שהיו בקהל הצופים.
הפצועים פונו לבית החולים, והמכונית המשיכה בדרכה לכיוון בניין העירייה.
ראש העיר לא שמע על המאורע, והתחיל לשאת נאום.
פרנץ פרדיננד קטע את דבריו בזעם: "אדוני ראש העיר, אני בא לערוך אצלך ביקור, ואת פני מקדמים בפצצות!
למה אתה מתכוון, כשאתה מדבר על נאמנות?".
סופיה הייתה היחידה שהצליחה להרגיע אותו, ואף אפשרה לראש העיר לסיים את נאומו.
פרנץ פרדיננד התעקש לבקר בבית החולים שבו אושפזו הפצועים.
אחד מאנשי פמלייתו טען שהדבר מסוכן, אולם הוא הגיב במילים: "אתה חושב שכל סרייבו מלאה ברוצחים?".
עם זאת, בעצתו של פוטיורק, הוחלט שסופיה לא תצטרף לנסיעה.
כאשר סופיה שמעה על כך, היא סרבה להישאר באומרה: "כל עוד הארכידוכס יראה את עצמו בפומבי היום לא אעזוב אותו".
עם זאת, פוטיורק שכח להודיע לנהג ליאופולד לוייקה על השינוי בתוכנית, וזה האחרון המשיך במסלול הקודם.
פוטיורק הבחין בכך כאשר לוייקה פנה בפנייה הלא נכונה ליד הגשר הלטיני.
הוא אמר ללוייקה לשנות את המסלול, וזה האחרון החל נוסע בהילוך אחורי אטי.
רוצח נוסף בשם גברילו פרינציפ, בדיוק קנה מזון בחנות סמוכה כאשר הבחין במכונית בעלת הגג הפתוח הנוסעת באיטיות ישר לכיוונו.
פרינציפ הבין שמדובר בהזדמנות שלא תחזור על עצמה, התקרב אל הדופן הימנית של הרכב וירה פעמיים מאקדח FN מדגם 1910 חצי-אוטומטי בקוטר 7.65 מ"מ מתוצרת פבריק נסיונל.
הכדור הראשון פגע בבטנה של סופיה, השני בצווארו של פרנץ פרדיננד.
סופיה ופרנץ פרדיננד גססו במכונית, ונפחו את נשמתם בדרך לבית החולים.
אפילו לאחר מותם, הם סבלו מגינוני החצר ההבסבורגיים הנוקשים.
ארונו של פרנץ פרדיננד היה גדול באופן ניכר מארונה של סופיה, והוצב על כן גבוה יותר.
שניהם ידעו שלסופיה לא יינתן להיקבר בקריפטה הקיסרית בווינה לצדו של פרנץ פרדיננד, ולפיכך ביקשו לפני מותם להיקבר באחת המצודות האהובות עליהם בעיר ארסטטן בדרום אוסטריה.
את מקומו של פרנץ פרדיננד בתפקיד יורש העצר מילא קרל הראשון.
הרצח של הזוג המלכותי זכה לכינוי "הירייה שנשמעה ברחבי העולם", והובילה ל"משבר יולי" אשר לאחריו פלשה אוסטריה לסרביה.
אל המלחמה נגררו גם האימפריה הרוסית, הקיסרות הגרמנית, צרפת, בלגיה ובריטניה והיא הפכה למלחמת העולם הראשונה.
סופיה ילדה לפרנץ פרדיננד ארבעה ילדים:
סופיה יוהנה מריה, נסיכת פרוסיה (; נולדה ב-7 במרץ 1978) היא בת אצולה גרמנייה, אשתו של גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה.
לצדו של בעלה, עומדת סופיה בראש בית הוהנצולרן, ומחזיקה בתואר הסמלי של "נסיכת פרוסיה".
סופיה נולדה ב-7 במרץ 1978 בפרנקפורט, גרמניה המערבית.
אביה הוא פרנץ-אלכסנדר, נסיך איזנבורג ואמה היא כריסטינה פון זאומה-יטש.
יש לה שתי אחיות, קתרינה ואיזבל, ושני אחים ויקטור ואלכסנדר.
משפחתה היא משפחת אצולה מבית איזנבורג, אשר מעמדה נשלל ממנה בעקבות מלחמת העולם הראשונה.
סופיה גדלה בטירת בירסטיין במדינת הסן, אשר שייכת למשפחתה.
היא למדה מנהל עסקים באוניברסיטת פרייבורג ואוניברסיטת הומבולדט בברלין.
ב-21 בינואר 2011 הכריז גאורג פרידריך, נסיך פרוסיה על אירוסיו לסופיה.
גאורג פרידריך הוא ראש בית הוהנצולרן הנוכחי, ונכד-נכדו של וילהלם השני, קיסר גרמניה האחרון.
החתונה האזרחית נערכה באולם העירייה של פוטסדאם ב-25 באוגוסט של אותה שנה, בידי ראש העיר יאן יעקובס.
החתונה הדתית התקיימה יומיים לאחר מכן בכנסיית השלום בסנסוסי, לציון יום השנה ה-950 לייסוד בית הוהנצולרן.
היה זה הטקס המפואר ביותר שערך בית הוהנצולרן מאז 1965. סופיה לבשה את היהלום המסורתי אשר נמצא בידי בית איזנבורג, ובמהלך הארוחה החליפה אותו בנזר עשוי יהלומים ופלטינה אשר נמצא בידי בית הוהנצולרן מאז 1905 ונענד באופן מסורתי על ידי נסיכת הכתר.
לאחר הטקס נערכה קבלת פנים בארמון סנסוסי, אשר נבנה בידי פרידריך הגדול - אחד מאבות אבותיו של גאורג פרידריך.
סופיה הגיעה אל המקום ברולס-רויס נהוגה בידי אביה, ולאחר החתונה הזוג עזב את הארמון במרכבה רתומה לסוסים.
חרף העובדה שבית הוהנצולרן הוא פרוטסטנטי, סופיה היא קתולית, ולפיכך הטקס הונחה בידי שני כמרים.
בריטניה, בלגיה, הולנד, ליכטנשטיין, לוקסמבורג, שוודיה וירדן שלחו נציגים מבתי המלוכה שלהן לאירוע, ונכחו בו גם איזבל, דוכסית ברגנזה, מרגרטה, נסיכת רומניה ומריה ולדימירובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה.
בסך הכל הופיעו נציגים מכ-60 בתי מלוכה מרחבי העולם.
שגריר ישראל בגרמניה יורם בן-זאב נכח גם הוא.
בשנת 2011 נישאה סופיה לגאורג פרידריך, נסיך פרוסיה, בנם של לואי פרדיננד, נסיך פרוסיה ודונאטה, רוזנת קסטל-רידנהאוזן, ויש להם 4 ילדים:
סופיה, דוכסית בבוואריה (שמה ותאריה המלאים בגרמנית: Erbprinzessin Sophie Elizabeth Marie Gabrielle von und zu Liechtenstein, Gräfin zu Rietberg, נולדה ב-28 באוקטובר 1967), היא נסיכה גרמנית, ואשתו של אלויס, עוצר ליכטנשטיין.
סופיה נולדה במינכן לנסיך מקס, דוכס בבוואריה, בנו של אלברכט, דוכס בוואריה, ולנסיכה אליזבת, דוכסית בבוואריה, בתם של קרל לודוויג דגלאס ואוטורה מריה האס-היי.
סופיה בילתה את שנות ילדותה יחד עם משפחתה בקרוט, ובין השנים 1978–1980 למדה בבית הספר האנגלי בהייליגנשטאדט.
לאחר מכן היא למדה בבית הספר התיכון בארמון הוהנבורג, לנגריז, ולאחר מכן למדה באוניברסיטה הקתולית של אייכשטט-אינגולשטאדט, שם למדה היסטוריה, ספרות וספרות אנגלית.
ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, נסיך הכתר של ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין.
לאחר חתונתם התגוררו השניים בלונדון, ובשנת 1996 עברו לגור בוואדוז.
בשנת 2003 התגלה אצל סופיה מנינגיומה, אולם היא התאוששה מכך.
בשנת 2006 הקימה סופיה קרן המיועדת לתת לנשים שנכנסו להריון לא מתוכנן, נקודת מבט חיובית יותר על עצמן ועל ילדן.
בשנת 2015 נבחרה סופיה לנשיאת הכבוד של הצלב האדום בליכטנשטיין.
אביה הנסיך מקס, דוכס בבוואריה אמור לרשת את ראשות בית ויטלסבאך לאחר מות דודה פרנץ, דוכס בוואריה, וכן הוא אמור לרשת את זכות הטענה לכתר הבריטי, שאותו סופיה אמורה לרשת ממנו.
ב-3 ביולי 1993 התחתנה סופיה עם אלויס, עוצר ליכטנשטיין, בנו של הנס אדם השני, נסיך ליכטנשטיין, ממנו נולדו לה 4 ילדים:
גאורג אנטוניוס, נסיך ליכטנשטיין (נולדה ב-1999)
סופיה, נסיכת ספרד (בספרדית: Sofía de Todos los Santos de Borbón y Ortiz; נולדה ב-29 באפריל 2007), היא בתם השנייה של פליפה השישי, מלך ספרד ולטיסיה, מלכת ספרד.
הנסיכה סופיה נולדה בניתוח קיסרי ב-29 באפריל 2007 במדריד, יומיים לאחר התאריך שתוכנן.
בדומה ללידת אחותה, המשפחה המלכותית הודיעה על הלידה לתקשורת באמצעות הודעת SMS.
סנדקיה של סופיה היו פולאמה רוקאסולאנו וקונסטנטין-אסן, נסיך וידין (נסיך בולגריה).
הוכרז כי תאי גזע מחבל הטבור שלה יישלחו לבנק פרטי אירופאי בבלגיה ולבנק ציבורי בספרד.
בני הזוג עשו את אותו הדבר עם תאי הגזע של ליאונור שנלקחו למרכז פרטי באריזונה, דבר שיצר התנגדות ומחלוקת בספרד.
היא הוטבלה ב-15 ביולי בגני ארמון סרסואלה.
שמה, סופיה, ניתן לה על שם סבתה, סופיה, מלכת ספרד.
הנסיכה לומדת בבית הספר "סנטה מריה דה לוס רוסאלס" שבמדריד.
לסופיה תואר אינפנטה - תואר הניתן לצאצאים מלכותיים שאינם יורשים את המלוכה.
את התואר יכולים לקבל רק ילדי המלך ויורש העצר בתוך המשפחה המלכותית.
תואר ה"אינפנטה סופיה" מאשר כי היא הראשונה בשורת הירושה ממש אחרי משפחתו הישירה של המלך, כלומר בתו הבכורה של המלך, לאונור, נסיכת אסטוריאס.
סופיה פרדריקה דורותיאה מריה יוזפה, ארכידוכסית אוסטריה (; 5 במרץ 1855 - 29 במאי 1857) הייתה בתם של פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואליזבת, נסיכת בוואריה ("סיסי").
סופיה נולדה ב-5 במרץ 1855 בטירת לאקסנבורג שבווינה, האימפריה האוסטרית.
אביה היה פרנץ יוזף הראשון, קיסר אוסטריה ואמה הייתה אליזבת, נסיכת בוואריה אשר כונתה "סיסי".
מיד לאחר שסופיה הוטבלה, הפקיעה אותה סבתה מצד האב סופי, נסיכת בוואריה מסיסי, בטענה שסיסי צעירה מכדי לטפל בה.
שנה לאחר מכן ילדה סיסי בת נוספת, גיזלה, ארכידוכסית אוסטריה, וחמותה נהגה גם בה בצורה דומה.
לסיסי הותר לראות את הילדות רק באישור מיוחד של חמותה, ותמיד כאשר זו האחרונה נוכחת בחדר.
סיסי ביקשה מפרנץ יוזף שידבר עם אמו בעניין, אולם עבר זמן רב בטרם הוא הצליח לשכנע אותה להחזיר לאשתו את בנותיה.
לאחר שהן הוחזרו לה, החלה סיסי לקחת את הילדות למסעותיה ברחבי האימפריה.
באביב 1857, היא יצאה עמם לטיול בהונגריה - ארץ שאותה העריצה.
כאשר הן שהו בבודפשט, חלו לפתע שתי התינוקות וסבלו משלשולים ומחום גבוה.
גיזלה הצליחה להתגבר, אולם ב-29 במאי, לאחר אחת עשרה שעות של מאבק במחלה, נפטרה סופיה בזרועות אמה.
מותה נבע ככל הנראה מהתייבשות, וייתכן שהמחלה שתקפה אותה הייתה טיפוס הבטן.
גופתה של סופיה הוחזרה לווינה, ונקברה בקריפטה הקיסרית.
המוות השפיע קשה מאוד על סיסי, אשר ראתה בעצמה אשמה במותה של בתה.
היא שקעה בדיכאון, התמוטטה לעיתים קרובות, ונעלה את עצמה בחדרה במשך ימים שלמים.
לעיתים היא הייתה יוצאת לנסיעות ממושכות רק כדי להימנע מלחשוב.
המוות גם גרם לה להזניח את גיזלה, וכן את בנה היחיד רודולף.
סופיה מריה פרנצ'סקה אנטוניה איגנצה אלברטה, נסיכת הוהנברג (; 21 ביולי 1901 – 27 באוקטובר 1990) הייתה בתם של פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה וסופיה, דוכסית הוהנברג, אשר רציחתם בסרייבו ב-1914 הובילה למלחמת העולם הראשונה.
סופיה נולדה ב-21 ביולי 1901 בטירת קונופישטה, 50 ק"מ מדרום לפראג.
אביה היה פרנץ פרדיננד, ארכידוכס אוסטריה ואמה הייתה סופיה, דוכסית הוהנברג.
חרף העובדה שאביה היה יורש העצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית, ואמור היה לרשת את התואר קיסר אוסטריה ומלך הונגריה עם מותו של הקיסר המזדקן פרנץ יוזף הראשון, הרי שסופיה ואחיה היו מנושלים מכל זכות לרשת את הכתר, כיוון שהוריהם היו נשואים בנישואים מורגנטיים.
סופיה ירשה עם לידתה את התואר "דוכסית הוהנברג" מאמה.
הוריה צפו עבור ילדיהם חיים נורמליים ורגילים של אצולה כפרית.
סופיה העידה מאוחר יותר שהם חינכו אותם לדעת שהם אינם מיוחדים.
הם השקיעו בהם זמן רב, ופרנץ פרדיננד שמח במיוחד על כך שסופיה תוכל להינשא בעתיד לגבר שהיא תאהב ולא בנישואים פוליטיים לבן אצולה.
ב-28 ביוני 1914 נרצחו הוריה ביריות בידי קבוצת לאומנים בוסנים וסרבים, רצח אשר הוביל למלחמת העולם הראשונה.
אחד הקושרים, נדלקו צ'ברינוביץ', שלח מכלאו מכתב אל סופיה ואחיה ובו ביקש את סליחתם על שגזל מהם את הוריהם.
אחיה של סופיה הדוכס מקסימיליאן, כתב מכתב תשובה בו הודיע לצ'ברינוביץ' שהוא סולח לו.
סופיה חתמה על המכתב, אולם האח השלישי, הנסיך ארנסט סירב לחתום.
סופיה ואחיה עברו לידי ידיד של הוריהם, ולאחר מכן לידי סבתם החורגת הארכידוכסית מריה תרזה.
ב-8 בספטמבר 1920 היא נישאה לרוזן פרידריך פון נוסטיץ-רייניך, וילדה לו ארבעה ילדים.
בעקבות האנשלוס נעצרו שני אחיה ונשלחו לדכאו.
היא ובעלה שרדו את מלחמת העולם השנייה בשקט, אם כי רבים מנכסיהם הוחרמו.
הוא מת ב-1973, ולאחר מכן חיה סופיה חיים שקטים באוסטריה, וטופלה בידי נכדיה.
ב-1981 היא ביקרה בקונפישטה, שישים שנה לאחר שעזבה אותה.
היא נפטרה בעיר טאנהאוזן שבאוסטריה ב-27 באוקטובר 1990 בגיל 89.
באחד מפרקי הסדרה "אינדיאנה ג'ונס הצעיר", אינדיאנה ג'ונס נפגש עם סופיה בווינה.
מנישואיה לרוזן פרידריך פון נוסטיץ-רייניך ילדה סופיה ארבעה ילדים:
סופיה אמליה מבראונשווייג-לינבורג , הייתה בתו של גאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ואשתו של פרדריק השלישי, מלך דנמרק.
סופיה אמליה נולדה ב-24 במרץ 1628 בהרצברג על ההארץ, לגאורג, דוכס בראונשווייג-לינבורג ולאנה אלאונורה מהסן-דרמשטדט, בתם של לודוויג החמישי, רוזן הסן-דרמשטדט ומגדלנה מברנדנבורג.
בשנת 1640 התארסה סופיה אמליה עם פרדריק, נסיך דנמרק, וב-1 באוקטובר 1643 התחתנו השניים בגליקסבורג.
בתחילה התגוררו הזוג בברמן, אולם בעקבות המלחמה בין דנמרק לשוודיה עברו השניים לפלנסבורג.
בשנת 1647 מת כריסטיאן, הנסיך-הנבחר של דנמרק, אחיו של פרדריק, ופרדריק נבחר ליורש העצר.
בשנת 1648 מת חמיה כריסטיאן הרביעי, מלך דנמרק, ובעלה עלה לשלטון במקומו כפרדריק השלישי, מלך דנמרק.
סופיה אמליה אהבה ציד ומופעי תיאטרון, ובזבזה על כך הון עתק, למרות מצבה הכלכלי הקשה של הממלכה.
סופיה אמליה דאגה לסלק מחצר המלוכה את אחיותיו למחצה של בעלה, ובשנת 1651 גיסיה קורפיץ אולפלדט וחניבעל ססטד גורשו מהממלכה.
בעקבות המלחמה הצפונית הקטנה עם שוודיה, וההגנה הנחושה על קופנהגן, הצליחו סופיה אמליה ופרדריק לשנות את השלטון למונרכיה אבסולוטית.
בשנת 1663 שלחה סופיה אמליה את גיסתה לאונורה כריסטינה אולפלדט לכלא והחרימה את רכושה, בטענה שקיימה יחסי מין עם משרתיה.
בשנת 1670 מת בעלה פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ובנה כריסטיאן החמישי, מלך דנמרק עלה לשלטון במקומו.
בתחילה פעלה סופיה אמליה כיועצת המדינית של בנה, אולם בהמשך איבדה במקצת את מעמדה, בין השאר עקב סכסוך עם כלתה שרלוטה אמליה מהסן-קאסל, ובעקבות כך פרשה לארמון אמליאנבורג, שם התגוררה עד מותה ב-20 בפברואר 1685.
ב-1 באוקטובר 1643 התחתנה סופיה אמליה עם פרדריק השלישי, מלך דנמרק, ממנו היו לה 8 ילדים:
אנה סופיה, נסיכת דנמרק (1647–1717), התחתנה עם יוהאן גאורג השלישי, הנסיך הבוחר מסקסוניה
פרדריקה אמליה, נסיכת דנמרק (1649–1704), התחתנה עם כריסטיאן אלברכט, דוכס הולשטיין-גוטורפ
וילהמינה ארנסטינה, נסיכת דנמרק (1650–1706), התחתנה עם קרל השני, הנסיך הבוחר מפפאלץ
הנסיך ג'ורג', דוכס קמברלנד (1653–1708), התחתן עם אן, מלכת בריטניה
אולריקה אלאונורה, נסיכת דנמרק (1656–1693), התחתנה עם קרל האחד עשר, מלך שוודיה
דורותיאה, נסיכת דנמרק (1657–1658) מתה בינקותה
סופיה, דוכסית סקסוניה-וייסנפלס , הייתה אשתו של קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט וסבתא רבתא של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
סופיה נולדה ב-23 ביוני 1654 בהאלה שהשתייכה לארכיבישופות מגדבורג, לאוגוסט, דוכס סקסוניה-וייסנפלס ולמריה אנה ממקלנבורג-שוורין, בתם של אדולף פרידריך הראשון, דוכס מקלנבורג-שוורין ואנה מריה מפריזיה המזרחית.
ב-18 ביוני 1676 התחתנה סופיה עם קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו היו לה 3 ילדים.
בשנת 1718 מת בעלה קרל, ובנה יוהאן אוגוסט, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו.
ב-31 במרץ 1724 מתה סופיה בצרבסט, ונקברה בכנסיית סנט ברתולומיאו בעיר, אולם פרידריך הראשון, דוכס אנהלט הורה על העברת ארונה לתחומי טירת צרבסט.
לאחר חורבן הטירה בשנת 1945 בסוף מלחמת העולם השנייה, הועבר ארונה לקבורה מחדש בכנסיית סנט ברתולומיאו.
נכדתה של סופיה - אוגוסטה, נסיכת סקסוניה-גותה-אלטנבורג, הייתה אמו של ג'ורג' השלישי, מלך הממלכה המאוחדת.
ב-18 ביוני 1676 התחתנה סופיה עם קרל וילהלם, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו היו לה 3 ילדים:
מגדלנה אוגוסטה, נסיכת אנהלט-צרבסט (1679–1740), התחתנה עם פרידריך השני, דוכס סקסוניה-גותה-אלטנבורג.
סופיה, נסיכת וירטמברג , הייתה בתו של וילהלם הראשון, מלך וירטמברג ואשתו של וילם השלישי, מלך הולנד.
סופיה נולדה ב-17 ביוני 1818 בשטוטגרט שהייתה חלק מממלכת וירטמברג, לוילהלם הראשון, מלך וירטמברג וליקטרינה פבלובנה, הנסיכה הגדולה של רוסיה, בתם של פאבל הראשון, קיסר רוסיה וסופיה דורותיאה, נסיכת וירטמברג.
ב-18 ביוני 1839 התחתנה סופיה בשטוטגרט עם בן דודה וילם, נסיך אורנז'-נסאו, ממנו נולדו לה 3 ילדים.
וילם התנגד לשינוי החוקה של אביו ויוהאן רודולף תורבקה, שהפכו את הולנד למונרכיה קונסטיטוציונית, עקב החשש ממרידות ברוח אביב העמים.
בשנת 1849 מת חמיה וילם השני, מלך הולנד, ובעלה עלה לשלטון במקומו כווילם השלישי, מלך הולנד.
בשנת 1855 החלה סופיה להתגורר בנפרד מבעלה, וב-3 ביוני 1877 היא מתה בהאג ונקברה על פי בקשתה בשמלת הכלולות שלה, מכיוון שחשה שבאותו יום הסתיימו חייה.
ב-18 ביוני 1839 התחתנה סופיה עם וילם השלישי, מלך הולנד, ממנו היו לה 3 ילדים:
סופיה אנטוניה, דוכסית בראונשווייג-וולפנביטל , הייתה סבתו של לאופולד הראשון, מלך הבלגים, וסבתא רבתא של ויקטוריה, מלכת הממלכה המאוחדת, לאופולד השני, מלך הבלגים ופרננדו השני, מלך פורטוגל.
סופיה אנטוניה נולדה בוולפנביטל ב-13 בינואר 1724 לפרדיננד אלברכט השני, דוכס בראונשווייג-וולפנביטל ולאנטוניטה, נסיכת בראונשווייג-לינבורג, בתם של לודוויג רודולף, דוכס בראונשווייג-לינבורג וכריסטינה לואיזה, נסיכת אטינגן-אטינגן.
סופיה אנטוניה הייתה דודניתם של מריה תרזה ופיוטר השני, קיסר רוסיה, גיסתו של פרידריך השני, מלך פרוסיה ודודתו של פרידריך וילהלם השני, מלך פרוסיה.
בשל ייחוסה הרם היו לסופיה אנטוניה הרבה הצעות נישואין, אולם בשל כך שהייתה לא יפה דחו אותה מחזרים רבים.
לבסוף התחתנה סופיה אנטוניה ב-23 באפריל 1749 עם ארנסט פרידריך, נסיך סקסוניה-קובורג-זאלפלד, שנדחה על ידי נשים רבים בשל מבטו, ולשניים נולדו 7 ילדים.
בשנת 1764 מת חמיה פרנץ יוזיאס, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובעלה ארנסט פרידריך עלה במקומו לשלטון.
בשנת 1088 מת בעלה ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ובנה פרנץ, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד עלה לשלטון במקומו, וב-17 במאי 1802 מתה סופיה אנטוניה בקובורג.
ב-23 באפריל 1749 התחתנה סופיה אנטוניה עם ארנסט פרידריך, דוכס סקסוניה-קובורג-זאלפלד, ממנה נולדו לו 7 ילדים:
סופיה אוגוסטה מהולשטיין-גוטורפ , הייתה נסיכה ויורשת עצר.
בתו של פרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ, ואשתו של יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט.
סופיה אוגוסטה נולדה ב-5 בדצמבר 1630 בטירת גוטורפ, לפרידריך השלישי, דוכס הולשטיין-גוטורפ ולמריה אליזבת, דוכסית סקסוניה, בתם של יוהאן גאורג הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה ומגדלנה זיבילה, דוכסית פרוסיה.
ב-16 בספטמבר 1649 התחתנה סופיה אוגוסטה עם יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 14 ילדים.
בשנת 1667 מת בעלה, ובנה קרל, נסיך אנהלט-צרבסט עלה לשלטון במקומו.
מכיוון שקרל היה קטין, הפכה סופיה אוגוסטה לעוצרת במקומו עד הגיעו לבגרות בשנת 1674.
ב-12 בדצמבר 1680 מתה סופיה אוגוסטה בקוזוויג, והיא בת 50 שנה.
ב-16 בספטמבר 1649 התחתנה סופיה אוגוסטה עם יוהאן השישי, נסיך אנהלט-צרבסט, ממנו נולדו לה 14 ילדים:
סופיה, נסיכת שוודיה (בשוודית: Sofia av Sverige, 2 במאי 1801 - 6 ביולי 1865), הייתה בתו של גוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה, ואשתו של לאופולד, הדוכס הגדול של באדן.
סופיה נולדה ב-2 במאי 1801 בסטוקהולם, לגוסטב הרביעי אדולף, מלך שוודיה ולפרדריקה מבאדן, בתם של קרל לודוויג, נסיך הכתר של באדן ואמליה, נסיכת הסן-דרמשטדט.
סופיה חונכה על ידי האומנות המלכותיות הדוויג אולריקה דה לה גרדי ושרלוט סטיירנלד.
בשנת 1809 הודח אביה מתפקידו, לטובת דודו קרל השלושה עשר, מלך שוודיה, וכל המשפחה הושמה במעצר בית.
לאחר תקופה קצרה שוחררו בני המשפחה, ולאחר שלא הורשו להגר לבריטניה, הם התיישבו בדוכסות הגדולה של באדן.
עד מהרה התדרדרו היחסים בין הוריה, ובשנת 1812 הם התגרשו, וסופיה ואחיה נשלחו להיות תחת חסותו של דודם אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
בשנת 1815 התארסה סופיה עם לאופולד, נסיך באדן, שהיה דודו למחצה של אביה מנישואים מורגנטיים, על מנת לחזק את טענתו של לאופולד לכתר הדוכסות הגדולה של באדן, מאחר שהצאצאים החוקיים של קרל פרידריך, הדוכס הגדול של באדן מתו בזה אחר זה ללא ילדים.
ב-25 ביולי 1819 התחתנו השניים, ונולדו להם 8 ילדים.
בשנת 1830 מת לודוויג הראשון, הדוכס הגדול של באדן, ובעלה לאופולד עלה לשלטון במקומו.
סופיה מתוארת כחכמה ונאמנה אך קפדנית.
היא הלכה לישון בשעות מאוחרות וקמה מאוחר בבקרים, ולאחר מכן בילתה שעות בכתיבת מכתבים לקרובים שונים ברחבי אירופה.
היא התעניינה במדע, אמנות ופוליטיקה, והמשיכה להתעדכן בכל האירועים הפוליטיים האקטואליים באמצעות התכתבותה.
קשריה עם החצר הקיסרית בווינה היו מתוחים במיוחד, על אף שילדיה נשלחו לשם להשלים את לימודיהם.
סופיה שמרה על מרירות מסוימת כלפי הדחת אביה, ולקחה מאוד לליבה כאשר אחיה נשלל ממעמדו כנסיך שוודי.
במהלך מהפכות אביב העמים בשנת 1848, נאלצה סופיה לברוח מקרלסרוהה עם משפחתה לשטרסבורג, והם חזרו בשנת 1849, לאחר שהמרד דוכא בידי הצבא הפרוסי.
בשנת 1852 מת בעלה, ובנם לודוויג השני, הדוכס הגדול של באדן עלה לשלטון במקומו.
בית המלוכה השוודי רצה לעשות שלום עם בית המלוכה השוודי המודח, ואוסקר הראשון, מלך שוודיה וז'וזפין מלוכטנברג ניסו לארגן פגישה עם סופיה, אך ללא הצלחה.
בשנת 1863 פגשה סופיה את אוסקר, נסיך הכתר השוודי ואשתו סופיה מנסאו.
הפגישה הייתה מוצלחת, ובסופו של דבר בשנת 1881 התחתנה נכדתה ויקטוריה, נסיכת באדן עם גוסטב החמישי, מלך שוודיה.
ב-6 ביולי 1865 מתה סופיה בקרלסרוהה, והיא בת 64 שנים.
ב-25 ביולי 1819 התחתנה סופיה עם לאופולד, הדוכס הגדול של באדן, ממנו נולדה לו 8 ילדים:
סופיה, נסיכת רומניה (ברומנית: Sofia, Principesă a României; נולדה ב-29 באוקטובר 1957) היא בתם הרביעית של מיכאי הראשון, מלך רומניה ואנה, מלכת רומניה.
סופיה נולדה בארמון טאטוי שביוון השייך למשפחת המלוכה היוונית, סנדקיתה הייתה בת דודתו של אביה סופיה, מלכת ספרד, היא התחנכה בשווייץ שם התגוררה משפחתה תקופה מסוימת ובבריטניה.
היא למדה שנתיים אמנות יפה וצילום באוניברסיטת דרום קרוליינה באשוויל (University of North Carolina at Asheville), לאחר מכן היא למדה עיצוב גרפי בבית הספר קורקוראן לאומנות ועיצוב (Corcoran School of the Arts and Design) שבוושינגטון די.
לאחר המהפכה הרומנית היא החלה להיות מעורבת יותר ברומניה ובענייני מדינתה, בינואר 1990 היא ואחותה מרגרטה היו בנות המלוכה הראשונות אשר ביקרו באדמת רומניה לאחר המהפכה, היא שימשה כסגנית נשיאה של "קרן הנסיכה מרגרטה" שהקימה אחותה וב-1995 פרסמה תצוגה של סיפורי ילדים עבור הארגון.
ב-1998 נישאה לאלן מייקל לאונס ביארניקס וב-1999 נולדה בתה היחידה, אליזבטה מריה דה רומניה ביארניקס.
בשנת 2002 התגרשו בני הזוג.
סופיה אלדור (נולדה ב-11 בדצמבר 1944) היא אדריכלית ומתכננת ערים ישראלית, שיזמה והובילה פרויקטים חשובים, כגון: העיר מודיעין, חריש, הפרויקט הלאומי פינוי בינוי ועוד.
זוכת אות התכנון לשנת 2013 מטעם איגוד המתכננים בישראל.
בין השנים 1987 ל-2012 ניהלה אגף לתכנון ובינוי ערים במשרד הבינוי והשיכון, ושמשה כיושבת ראש של הוועדה הראשונה להתחדשות העירונית.
במסגרת תפקידה, עמדה בראש צוותי תכנון שתכננו ערים וישובים חדשים, הרחבות גדולות של ערים קיימות (ראש העין, רמלה, יבנה, כרמיאל ועוד).
משנת 1999 יזמה, פיתחה וקידמה את הפרויקט הלאומי, פינוי ובינוי, שמטרתו התחדשות ערים בישראל.
סופיה קוז'ניבסקי נולדה בקויבישב, ברית המועצות, לברונקה דיאמנד (לבית מילנר) ויעקב קוז'ניבסקי (וורצלמן) והייתה בתם היחידה.
האב היה וטרינר והאם מנהלת חשבונות.