tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2 במרץ הודיעה אוזבקיסטן על השהיית קווי הטיסות לאפגניסטן, איראן ואיטליה.
וב-14 במרץ הפסיקה גם את הטיסות מצרפת, ספרד והממלכה המאוחדת עקב התפשטות נגיף הקורונה בשטחן.
ב-15 במרץ הודיעה אוזבקיסטן על מקרה הדבקה ראשון של הידבקות בנגיף הקורונה.
מדובר באזרח אוזבקי שחזר מצרפת.
באותו יום הודיעה אוזבקיסטן על סגירת גבולותיה עקב החשש מהתפשטות רחבה של נגיף הקורונה.
ב-17 במרץ הודיעה חברת התעופה האוזבקית, אוזבקיסטן איירווייז, על השהיית הטיסות לישראל וממנה.
ב-26 במרץ דווח כי ממשלת אוזביקסטן הודיעה על הטלת סגר על הערים סמרקנד, נמנגן, אנדיז'ן וגוליסטן והכריזה על הטלת סגר על מחוז סורחן דריה.
למחרת, הודיעה אוזביקסטן על מקרה מוות ראשון כתוצאה מהדבקות בנגיף הקורונה, אישה מבוגרת בת 72. הוחלט להרחיב את הסגר במדינה.
בין הערים שסגרו את שעריהן: בוכרה, נבוי, זרפשאן והבירה טשקנט וכן כמה מחוזות.
בנוסף, הועלה שכר הרופאים והצוותים הרפואיים שנאבקו בהתפשטות הנגיף.
ב-1 באפריל דווח כי אוזבקיסטן ביקשה מהבנק לפיתוח אסיה הלוואה של מיליארד דולר במטרה להתמודד עם התפשטות הנגיף.
ב-2 באפריל דווח כי אוזביקסטן תשלח עזרה ראשונה לאפגניסטן וקירגיזסטן.
ב-8 במאי איסור לקיום אירועים ציבוריים הוארך עד לחודש יוני.
ב-14 ביוני איסור לקיום אירועים ציבוריים הוארך עד לחודש אוגוסט.
במהלך החודש כל יום התווספו כ-3-5% למניין הנדבקים.
ב-22 באוגוסט כרים קמאלוב, מושל מחוז בוכרה נפטר מהנגיף.
בספטמבר נפתחו בתי הספר באזורים שהוגדרו כ"ירוקים".
ב-20 בספטמבר אוקטם ברנוייב, סגן ראש הממשלה נפטר מהנגיף.
ביולי 2021 החל חיסון נרחב של אוכלוסיית המדינה.
מגפת ההתעלפויות בגדה המערבית התרחשה בסוף מרץ ותחילת אפריל 1983, ונגרמה ככל הנראה מ (הקרויה לעיתים היסטריה המונית).
מספר רב של נערות פלסטיניות אושפזו עקב תסמינים של סחרחורת, עילפון, בחילה, כאבי ראש וכאבי בטן, וכן מספר חיילות ישראליות ששירתו ביהודה ושומרון.
בתקופה זו נרשמו 943 מקרי אשפוז.
מנהיגים פלסטינים טענו שמתנחלים פיזרו חומרים כימיים רעילים בבתי ספר לנערות ביהודה ושומרון.
טענות אלה הובילו להפגנות ועימותים קשים בין כוחות צה"ל לפלסטינים.
ישראל טענה שפלגים פלסטינים קיצוניים השתמשו בגז או בכימיקלים כדי לעורר הפגנות.
מספר חוקרים אמריקאים הגיעו לחקור את התופעה, ובאפריל 1983 הגיעו למסקנה כי הגורם היה פסיכולוגי, והתלונות היו תוצאה של מחלה פסיכוגנית המונית, גם אם במקור היה קיים חומר כלשהו שגרם לגירוי.
מסקנה זו נתמכה על ידי ד"ר חוסיין עובייד, מנהל שירותי הבריאות הציבוריים ביהודה ושומרון, לפיו כ-20% מהמקרים הראשונים נגרמו משאיפת גז כלשהו, אולם 80% הנותרים היו פסיכוסומטיים.
אירועי ההתעלפות הראשונים התרחשו ב-21 במרץ 1983 בעראבה.
תלמידת בית ספר רצה לחלון, השתעלה והתלוננה על קשיי נשימה.
בתוך מספר שעות התלוננו שש נערות נוספות בבית הספר על אותם תסמינים.
למקום הוזעקו רופאים ישראלים ופלסטינים, ולדבריהם הם זיהו בבית הספר ריח חשוד.
חלק מהנערות הקיאו והתלוננו על ראייה מטושטשת, וחלקן התעלפו.
הנערות אושפזו בבית חולים אך לא נמצאו אצלן ליקויים רפואיים.
מספר חיילות ישראליות שליוו את הנערות לקו אף הן בתסמינים שונים כמו בחילה, סחרחורת, כאבי ראש וכאבי בטן.
בתוך שבועיים אושפזו 32 נערות מבית הספר בעראבה, ועוד עשרות נערות מג'נין, טול כרם, חברון וערים נוספות.
המגפה נמשכה 20 יום, במהלכם אושפזו 943 נערות פלסטיניות ומספר חיילות ישראליות.
המרכז לבקרת מחלות בארצות הברית (CDC) כתב דו"ח על המגפה, לאחר שהתקבלה בקשה ממחלקת המדינה לשלוח צוות רפואי לבדיקת מקור המגפה.
המשלחת הורכבה משני צוותים, האחד בראשות אפידמיולוג מאוסטרליה, והשני בראשות טוקסיקולוג איטלקי.
ממצאי החקירה הוצגו בכנס של ארגון הבריאות העולמי.
על פי הדו"ח של המרכז לבקרת מחלות, המגפה התרחשה בשלושה גלים.
הגל הראשון החל ב-21 במרץ 1983 בערך בשעה 8:00 בבוקר, כאשר תלמידה בת 17 בעראבה חוותה תחושה של גירוי בגרון והתקשתה לנשום זמן קצר לאחר כניסתה לכיתה.
התסמינים זוהו בתוך זמן קצר אצל נערות נוספות בכיתה ואצל מורה אחת, וחלק מהנערות התלוננו על ריח דומה לביצים רקובות, אך לא הצליחו למצוא את מקורו.
על פי הדו"ח, 70% מהתלונות בגל הראשון הגיעו מתלמידות בגילאי 12 עד 17, ועל פי ניתוחים קליניים, אפידמיולוגיים וטוקסיקולוגיים הסתבר כי מקור המחלה הוא כאב פסיכוגני והיא נגרמה כתוצאה ממתח וחרדה.
ייתכן שהטריגר היה ריכוז נמוך ולא רעיל של גז מימן גופרי, שנפלט מהשירותים של בית הספר, והצית תגובת שרשרת של תחלואה פסיכוסומטית.
ה-CDC הגדיר את משך הגל השני מה-26 עד ל-28 במרץ, והוא התרחש בעיקר בג'נין ובכפרים הסמוכים.
בגל השני אושפזו 367 בני אדם, מתוכם 246 תלמידות בית ספר.
התסמינים בגל זה התפתחו אצל בני אדם ממגוון גילאים ומשני המינים.
חלק מהתושבים טענו שהם ראו רכב שנע ברחובות ופולט ענן עשן סמיך.
בגל זה אושפזו גם שלושה שוטרים של משמר הגבול, שתי חיילות צה"ל וקצין במנהל האזרחי עם תסמינים דומים.
הגל השלישי החל ב-3 באפריל 1983 והתרחש בעיקר באזור חברון.
בשלב זה צה"ל סגר את בתי הספר ביהודה ושומרון, ובתוך זמן קצר המגפה הסתיימה.
דו"ח המרכז לבקרת מחלות אומץ על ידי משרד הבריאות הישראלי.
ד"ר ברוך מודן, מנכ"ל משרד הבריאות, אמר: "הסימפטומים הם אמיתיים ולא מזויפים, אבל הם "סובייקטיביים", כלומר - קשורים למה שהמטופל מרגיש ולא למצב רפואי שניתן למדוד באופן אובייקטיבי.
לא היו ממצאים חריגים בבדיקות דם ושתן של המאושפזים, ולא התגלו שאריות של כימיקלים."
גורמים פלסטינים טענו כי מדובר בהרעלה המונית מכוונת וכי איתרו חומרי לוחמה כימית מסוג שנעשה בו שימוש במלחמת אפגניסטן.
דובר צה"ל הכחיש טענה זו מכל וכל.
מנכ"ל משרד הבריאות, ד"ר ברוך מודן, בדק חלק מהנערות והסיק כי מדובר במחלה פסיכוגנית המונית, בהתבסס על מקרה שפורסם בגיליון נובמבר 1966 של כתב העת The British Medical Journal בו דווח על סימפטומים זהים אצל נערות בבית ספר בלונדון.
מקרים נוספים דומים, המיוחסים למחלה פסיכוגנית המונית, אירעו במהלך השנים במקומות שונים בעולם.
האירועים שהובילו לציד המכשפות בסיילם.
בספטמבר 1998 התלוננו כ-800 תלמידים בירדן על תופעות לוואי מחיסון נגד טטנוס שקיבלו בבית הספר, ו-122 תלמידים אושפזו.
בבדיקה הסתבר שברוב המקרים הסימפטומים לא נבעו מהחיסון אלא מתגובה פסיכוגנית המונית.
מגפת ההתעלפויות באפגניסטן (2009 עד 2012): מאות נערות התעלפו בבתי ספר באפגניסטן, לאחר שסבלו מסחרחורות והקאות.
צוות חוקרים מהאו"ם הגיע למסקנה שמדובר במחלה פסיכוגנית המונית.
באפריל ומאי 2010 אירעו מספר אירועי מחלה פסיכוגנית המונית בשני בתי ספר לבנות בברוניי, בהם הראו התלמידות תסמינים הכוללים צעקות, רעידות, התעלפות ובכי.
באוקטובר 2019 אושפזו 68 תלמידות במחוז סטרהה בקניה, מצפון לניירובי.
התלמידות סבלו משיעולים והתעטשויות, ולחלקן היה חום.
בבדיקה רפואית הסתבר שרק שתי תלמידות סבלו מהצטננות, ואילו השאר סבלו מפסיכוגניה המונית.
מגפת הכולרה השישית הייתה מגפה פנדמית שהתרחשה בין השנים 1899 ל-1923, והייתה להתפרצות הגדולה של כולרה.
המגפה התחילה בהודו שם גרמה למותם של יותר מ-800 אלף בני אדם, והתפשטה משם למזרח התיכון, צפון אפריקה ומזרח אירופה.
חיידקי Vibrio cholerae פוגעים במערכת העיכול וגורמים לאיבוד מהיר מאוד של נוזלים (בין 20–30 ליטר של נוזלים ביממה), דבר שעלול להוביל למצב מסכן חיים.
בשנת 1902 התפרצה מגפת הכולרה במזרח התיכון וארץ ישראל, עקב חזרתם של עולי הרגל המוסלמים מעיר הקודש מכה לאזורי מגוריהם.
הצפיפות של המגורים בעיר העתיקה גרמה לחולים (וחללים) רבים במהלך מגפת הכולרה הראשונה.
בשנים שלאחר מגפה זו החל תהליך היציאה מן החומות ובמקביל שופר המערך הרפואי בעיר כך שעם פרוץ המגפה השישית היה מספר הנפגעים נמוך.
החולים הראשונים התגלו ביפו באוקטובר 1902 והעירייה הטילה סגר על העיר (כולל עצירה של התחבורה מ ואל העיר).
עובדי העירייה דאגו לנקיון העיר וחיטוי מקומות ציבוריים.
רופאים עברו בין הבתים כדי להסביר לתושבים את הנדרש לעשות כדי להתגונן מהמחלה.
ועד התושבים המרכזי רכש כמות גדולה של פחמים להרתחת מי השתייה וחומרי חיטוי.
הערכות זו סייע לצמצם את היקף הפגיעה בתושבי העיר.
בשנת פרוץ המגפה נחנך מצפון ליפו בית הקברות טרומפלדור שנועד לחללי המגפה לאחר ששלטונות יפו אסרו לקבור את מתי המגפה בתחום העיר.
עם פתיחת בית הקברות נערך בו טקס נישואין לשני יתומים וזאת כסגולה לסיום המגפה.
גל ראשון של המגפה בטבריה פרצה ב-1902 ובמהלכה נפטרו כ-600 מתושבי העיר, והרופא האנגלי ארנסט וילהלם גרני מסטרמן נדהם מהימנעותם של תושבי טבריה משמירה על כללי ההיגיינה.
באותן השנים מי הביוב זרמו ברחובות טבריה, ושררה צפיפות רבה בעיר.
השלטון המקומי העותמאני התעלם מאזהרותיו של הרופא הסקוטי דייוויד ואט טורנס בדבר המגפה, ובדבר הצעדים התבראותיים שיש לנקוט כדי לצמצם את חומרתה.
טורנס אף סיפק לתושבי העיר מים רתוחים חינם, אך הנ"ל סירבו לשתות מים אלה, והעדיפו להשתמש במי הכנרת המזוהמים.
השלטון העותמאני נהג להטיל סגר על ערים מוכות כולרה, כדי למנוע את הפצתה למקומות אחרים אך הסגר שהוטל על טבריה היה באיחור ניכר, וחולים שברחו מהעיר הפיצו את המחלה ביישובים שכנים בגליל.
גם לאחר שהסגר הוטל, ניתן היה לצאת ולהיכנס לטבריה הנצורה בעבור תשלום שוחד.
ב-1912 פרצה שוב מגפת הכולרה בטבריה, והיא נפוצה גם למספר יישובים בגליל (צפת, מגדל) ולחיפה.
גם בפעם זו הטיל השלטון העותמאני סגר ונמנע ממתן עזרה רפואית.
החל מפרוץ המערכה על סיני וארץ ישראל גרמו פעולות הטורקים לפגיעה בתשתיות הבריאות בארץ והסתמנה עלייה בתחלואה של הכולרה ומחלות אחרות
מגפות הדבר התפרצו לאורך ההיסטוריה האנושית.
לא ידוע אם מחלת הדבר המוכרת לנו כיום הייתה קיימת בבני אדם בעת העתיקה.
כל הדיווחים הקיימים בעניין הם חלקיים ושנויים במחלוקת.
הדבר מוזכר בתנ"ך כמכה החמישית מבין עשר מכות מצרים.
עם זאת מגפה זו פגעה רק בבהמות ולא בבני אדם, ולכן נראה שמדובר במחלה אחרת.
ייתכן שהמגפה המוזכרת בשמואל א' (פרקים ה'-ו'), שפגעה בערי הפלשתים ושהייתה קשורה גם לעכברים, הייתה דבר.
לפי תיאורו של תוקידידס, מיוחס מותו של המדינאי האתונאי פריקלס למגפה שקטלה רבים מבני אתונה ושייתכן שהביאה למפנה במלחמה הפלופונסית ולניצחונה של ספרטה.
במשך שנים נחשבה המגפה למגפת דבר, אבל ייתכן שהייתה זו מחלה אחרת כמו טיפוס, אבעבועות שחורות או חצבת.
בשנת 166–167 נספה חלק ניכר מתושבי האימפריה הרומית, נשקפה סכנה לחיילי האימפריה כולה עד שהועלה חשש לבריאותו של הקיסר מרקוס אורליוס שיצא מרומא בעצת רופאיו אולם נפטר כתוצאה מהמחלה.
כיום מעריכים שזו הייתה מגפת אבעבועות שחורות, או אולי חצבת.
המגפה היוסטיניאנית 541–542 בה מתו כ-25 מיליון בני-אדם שהיוו כ-13% מאוכלוסיית העולם כולו.
מגפת הדבר באמאוס – בשנת 639, פרק זמן קצר לאחר כיבושה של אמאוס ניקופוליס בידי האימפריה המוסלמית בהנהגת שושלת הראשידון, פרצה מגפה שהובילה למספר רב של נספים בקרב הצבא האסלאמי והתושבים המקומיים, האטה את התפשטותה של ח'ליפות ראשידון וגרמה לחורבן ונטישת המקום.
"המוות השחור" – המגפה שהתפשטה על פני אסיה ואירופה במאה ה-14, לפי הערכות שונות, כ-35 מיליון בני אדם בסין לבדה, ובין 20 ל-25 מיליון בני אדם באירופה, כרבע מן האוכלוסייה המיושבת דאז.
מגפה זו השפיעה על מבנה החברה באירופה בכך שקירבה את קץ המשטר הפיאודלי והביאה לסדר החברתי והמבנה התרבותי של תקופת הרנסאנס.
המגפה גם גרמה לאחד הפרקים הטראגיים בתולדות עם ישראל: עלילות הדם ורדיפת היהודים בעקבות האנטישמיות בימי המוות השחור.
היהודים חיו לרוב בקהילות מסוגרות, בניגוד לנוצרים שנהגו בזמן המגפה להתקבץ בכנסייה ובכך להפיץ את המחלה, לכך נראה היה בעיני הנוצרים כי היהודים מתו פחות, ולכן בין ההמונים הנוצרים נפוצה השמועה כי היהודים הרעילו את בארות המים והם אלה שתכננו את פרוץ מגפת הדבר, כדי להשמיד את העולם הנוצרי.
עלילה זו גרמה למהומות ופרעות ביהודים על אף שהאפיפיור קלמנס השישי ניסה בעצמו להגן עליהם.
מעריכים שהדבר כילה כשליש מאוכלוסיית סין תחת שושלת יואן במאה ה-14. אותה מגפה, לא פסחה גם על המזרח התיכון וארץ ישראל.
אין מספרים מדויקים של קורבנותיה, אולם קיימים דיווחים כי בעזה לבדה מתו כ-20,000 איש.
בשנים 1665/1666 פרצה מגפת הדבר בלונדון וקטלה חמישית מן האוכלוסייה ומשם התפשטה גם לאזורים הכפריים.
בכפר אים שבמחוז דרבישר, שתושביו קיבלו על עצמם הסגר מרצון, מתו שני שלישים מהתושבים.
בכפר זה נערכו מחקרים גנטיים מתוך הנחה שצאצאי השורדים נושאים גנים המקודדים חיסון טבעי כלשהו למגפת הדבר ואולי גם למחלות דומות אחרות.
במרץ 1799 הגיע נפוליאון בונפרטה ליפו בדרכו מרמלה לצפון ארץ ישראל.
צבאו הוכה במגפת דבר קשה, רבים מן החיילים מתו, ורופאי צבאו שעשו מאמצים עצומים לבלימת המחלה, הניחו את הבסיס לרפואה הצבאית המודרנית.
בשנת 1831 מרד הפחה הממונה על העיר בגדאד באדוניו - הסולטאן הטורקי.
הסולטאן שלח צבא לצור על העיר.
באותו זמן פרצה בעיר מגפת דבר ואנשים מתו בהמוניהם; לפי אומדן המחלה הפילה חמשת אלפים אנשים בכל יום (באותו הזמן, היו בבגדאד 150,000 אנשים).
בסוף המאה ה-19 התרחשה מגפת דבר במזרח הרחוק (1894) בסין תחילה ובהונג קונג מאוחר יותר.
משם התפשטה המגפה לכל ערי הנמל הגדולות.
המגפה התפשטה לבומביי (כיום מומבאי), לפורטו בפורטוגל ולגלאזגו בסקוטלנד וכן לאמריקה כגון בסן פרנסיסקו.
בארץ ישראל המנדטורית מתועדות התפרצויות של מחלת הדבר.
ביולי 1922 התפרצה המחלה באזור יפו, נדבקו בה 62 אנשים ו-19 מתוכם נפטרו.
בין השנים 1941–1947 הייתה התפרצות דבר הבלוטות בעיקר בחיפה, אם כי גם באזורים אחרים בארץ ישראל המנדטורית.
בסך הכל חלו במסגרת ההתפרצות למעלה מ-200 אנשים ומתו כ-70. במסגרת המאמצים למגר ולבלום את התפשטות המגפה נהרסו אלפי צריפים ברחבי העיר ובכפרים הסובבים (למשל בבלד א-שייח', בתחומי נשר של ימינו).
בתקופת שלטונה של המלכה אליזבת הראשונה, הכריזו רופאי אנגליה שמרקחת של אגוז מוסקט היא המרפא היחיד למחלת הדבר.
בן לילה נעשה האגוז ליקר מזהב.
בעקבות זאת התחוללו קרבות בין האנגלים להולנדים על השליטה בקבוצת איי בנדה (כיום באינדונזיה), כי רק בהם צמחו עצי אגוז המוסקט, שמן הפרי שלהם מפיקים את המרקחת.
בסופם של הקרבות הביסו ההולנדים את האנגלים והשתלטו על כל איי הודו המזרחית.
בחוזה ברדה שנחתם בשנת 1667 הסכימו האנגלים לוותר על תביעותיהם על האיים ובתמורה לכך ההולנדים ויתרו על המושבה "ניו אמסטרדם" שהאנגלים כבשו שלוש שנים לפני כן.
"ניו אמסטרדם" הייתה לימים ניו יורק.
מחלת הדבר נדירה ביותר כיום, אך עודה קיימת בכמה מדינות, ביניהן מדגסקר, פרו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
בהתפרצות של המחלה במדגסקר ב-2017 דווחו 2348 מקרים, ומתוכם מתו 202. בארצות הברית נרשמו מדי שנה בין 1 ל-17 מקרי דבר, בשנים 2000–2017, כולם באזורים כפריים במערב המדינה.
בספטמבר 2020 פרצה המגפה בסין לאחר שזאת לכאורה רק יצאה ממשבר הקורונה.
מגפת הדבר השלישית הייתה מגפה גדולה של דבר הבלוטות שהתחילה ביונאן שבסין בשנת 1855 במהלך שנת הכהונה החמישית של קיסר סין, שיאנפנג משושלת צ'ינג.
מגפת דבר הבלוטות התפשטה לכל היבשות המיושבות ובסופו של דבר הובילה ליותר מ-12 מיליון (אולי אפילו 15 מיליון) נספים בהודו ובסין, מתוכם כ-10 מיליון נספים בהודו לבדה, והפכו אותה לאחת מהמגפות הקטלניות בהיסטוריה.
על פי ארגון הבריאות העולמי המגפה נחשבה פעילה עד לשנת 1960, אז מספר הנפגעים ברחבי העולם ירד לכ-200 בשנה.
מקרי המוות מהמגפה המשיכו לרדת עוד ועוד במשך כל שנה מאז.
השם המתייחס למגפה זו הוא בהיותה ההתפרצות השלישית הגדולה של מגפת דבר הבלוטות שהשפיעה על החברה האירופאית.
המגפה הראשונה נקראה המגפה היוסטיניאנית והיא חירבה את האימפריה הביזנטית ואזורים בסביבה בשנים 541 ו-542. המגפה נמשכה בגלים עוקבים עד אמצע המאה ה-8.
המגפה השנייה נקראה המוות השחור שהרגה כשליש מאוכלוסיית אירופה, בסדרה של גלי הדבקויות מתרחבים בין השנים 1346 ל-1353. מגפה זו חזרה על עצמה באופן קבוע עד המאה ה-19.
דפוס חללי המגפה מצביע על כך שגלים של המגפה בסוף המאה ה-19/תחילת המאה ה-20 ככל הנראה הגיעו משני מקורות שונים.
המקור הראשון היה בעיקר דבר הבלוטות שנישא ברחבי העולם באמצעות סחר בים, הובלת אנשים נגועים, חולדות ומטענים שנטפלו אליהם פרעושים.
המקור השני, האלים יותר, היה בעיקרו, דבר ריאתי עם אחוז הדבקה גבוהה בין אדם לאדם.
זן זה הוגבל במידה רבה ליבשת אסיה, בפרט למנצ'וריה ומונגוליה.
מגפנוזאורוס (שם מדעי: Megapnosaurus; מילולית: "לטאה מתה גדולה") הוא סוג של דינוזאור ממשפחת הצלופיזיים, אשר התקיים במשך היורה תחתון שלפני 199 עד 188 מיליון שנה מזמננו.
הסוג נקרא במקור בשם Syntarsus, שניתן בהמשך לסוג חיפושיות.
במשך שנים מאז התגלו המאובנים שלו בזימבבואה ובדרום אפריקה הוא נחשב לשייך לסוג הקרוב צלופיזיס.
רק ב-2001 החליטו מספר חוקרים להחזיר אותו בשם הנוכחי.
דינוזאור קדום זה הגיע לאורך 3 מטרים ומשקל של 32 ק"ג והיה בעל גפיים קצרות ורגליים ארוכות, כשייתכן שנע בדומה ללבלר מודרני בערבות הקדומות.
מספר חוקרים אף טוענים שהיה מכוסה נוצות, אך הדבר לא הוכח.
אם הדבר נכון זהו מראשוני המינים שכוסו נוצות בעולם.
הוא היה דו-רגלי מהיר שצד לטאות, חרקים ויצורים קטנים שאותם חטף ברגליו הקדמיות.
הלסתות שלו אומנם מתאימות לאכילת בשר אך הוא לא היה מתמחה ואף היה אוכל כל.
מספר מאובנים מראים הבדלים בין מבוגרים, להם טבעות בולטות בחוליות, לבין צעירים.
מספר חוקרים אף טוענים שהיה יצור לילי.
מגפי צ'לסי הם מגפיים צמודים וגבוהים שצידיהם אלסטיים.
לעיתים קרובות מחוברת אליהם בצידם האחורי טבעת בד בה ניתן להיעזר במטרה למשוך את המגף בזמן הנעילה.
ניתן להתחקות אחר מקורותיו של הדגם עד לתקופה הוויקטוריאנית, אז נעלו אותו נשים וגברים כאחד.
מגפי צ'לסי וכמה מדגמיהם הייחודיים נחשבו אלמנטים אייקוניים בשנות ה-60 בבריטניה, בעיקר בתרבות המוד.
את המגפיים עיצב ג'וזף ספארקס הול, סנדלרה של המלכה ויקטוריה.
בפרסומים מאותה תקופה הוא מתייחס למגפיים כאל "מגפי הפטנט בעלי העקב האלסטי של ג' ספארקס הול".
המגפיים הפכו פופולריים עבור פעילויות כמו רכיבה והליכה.
כשצ'ארלס גודייר המציא את הגומי המגופר התאפשרה המצאת המגף שכלל את הצדדים האלסטיים, שיתרונם היה בקלות נעילתם וחליצתם.
לקראת סוף שנות הארבעים של המאה ה-19, החל גם עולם האופנה לאמץ את המגפיים, והן הפכו פופולריות בארצות המערב, עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
בשנות ה-50 וה-60 חזרו המגפיים להיות פופולריות בבריטניה, לאחר שדמויות מפתח בלונדון החוגגת, כמו האבנים המתגלגלות וג'ין שרימפטון נעלו אותן.
השם "מגפי צ'לסי" מגיע כנראה מאותה תקופה, שכן דמויות המפתח בתרבות התרכזו באותה תקופה ברחוב קינגס רואד שבשכונת צ'לסי.
בשנת 1961 יצרו מעצבי הנעליים "Anello & Davide" שהתמחו בעיצוב נעלי במה ובלט גרסה של המגפיים שלהן עקב גבוה יותר מבגרסה המקורית ("עקב קובני") ובגזרה מחודדת יותר, עבור להקת הביטלס, בהזמנה מיוחדת עבור ג'ון לנון ופול מקרטני שראו את המגפיים בחלון ראווה.
סגנון זה של המגפיים נודע מאז כ"מגפי ביטל".
גם מגפי הביטל אומצו על ידי תרבות המוד, ואנשיה נהגו לנעול אותן עם חליפות מחויטות.
הסוגים השונים של מגפי העבודה כוללים מגפי רכיבה כמו מגפי ג'ודפור ההודים, מגפי עבודה אוסטרליים, כמו אלה שמייצרת חברת בלנדסטון וחברות אחרות.
לעיתים כוללות מגפי העבודה הללו חרטום גפה מפלדה על מנת להגן על כפות רגליהם של הפועלים מפגיעה.
בברזיל מכונות המגפיים הללו "בוטינה", הידועות במראן הגס, המחוספס והמעשי, גם כן בדומה למגפיים האוסטרליות.
הן מזוהות עם ה"קאיפירה", תושבי האזורים הכפריים בברזיל.
מגפת הכולרה השנייה הייתה מגפה פנדמית של כולרה, אשר התפשטה בין השנים 1826–1837 מהודו ברחבי אסיה, אירופה ואמריקה.
זו הייתה המגפה השנייה בסדרה של שבע מגפות עולמיות של כולרה למן המאה ה-19, ובה הוכח שהמחלה מסוגלת להתפשט בארצות בעלות אקלימים שונים ביותר, מהודו הטרופית ועד רוסיה, נורווגיה וקנדה בצפון.
המגפה גבתה את חייהם של מאות אלפים ברחבי העולם.
חיידקי Vibrio cholerae פוגעים במערכת העיכול וגורמים לאיבוד מהיר מאוד של נוזלים (20–30 ליטר של נוזלים ביממה), דבר שעלול להוביל למצב מסכן חיים.
מגפת הכולרה הראשונה, שהתחוללה בין השנים 1817–1824, פרצה באזור קולקטה והתפשטה ברחבי דרום אסיה והמזרח התיכון.
בעוד כולרה היא מחלה אנדמית לדלתת נהר הגנגס, עם התפרצויות מקומיות מרובות, מגפת הכולרה הראשונה היא המגפה הראשונה המתועדת שהתפרצה מעבר לגבולותיה של הודו.
התפשטות זו של המגפה התאפשרה, בין היתר, בגלל העברת המחלה על ידי חיילים בריטים.
ההערכה היא כי מקורה של המגפה השנייה, בדומה לראשונה, הוא בהתפרצויות בדלתת נהר הגנגס בהודו.
משם התפשטה המגפה לאורך נתיבי הסחר בכל רחבי התת-יבשת ההודית.
לקראת 1828 הגיעה המגפה גם לסין ובהמשך ליפן.
במקביל המגפה התפשטה מערבה לאזור איראן דרך אפגניסטן וצפונה אל הקצה הדרומי של הרי אורל ב-1829.
מרוסיה התפשטה המגפה ליתר חלקי אירופה.
ב-1831 פגעה המגפה בערים הראשיות ברוסיה, ומשם עברה לפולין ולפרוסיה המזרחית על ידי חיילים רוסים.
ברחבי האימפריה הרוסית התחוללו מהומות נגד מחדליו של השלטון בטיפול במגפה.
הדיווחים על התפשטות המגפה ברוסיה הביאה את השלטונות הבריטיים להוציא צווי הסגר לספינות שהפליגו מרוסיה ועגנו בנמלים בריטיים.
עם התפשטות המגפה בבריטניה, פרסמו רשויות הבריאות הנחיות לשרוף פריטים בעלי פוטנציאל העברה של המחלה, בהתאם לתאוריית המיאזמה ששלטה בכיפה.
בין ספטמבר 1831 לינואר 1832 השתוללה המגפה באזור שפכי נהרות הפרת והחידקל.
כמחצית מתושבי העיר שושתר מתו מכולרה.
הקהילה המנדעית נפגעה קשות, וכל כוהני הדת מתו במגפה.
באוקטובר 1831 הגיעה המגפה לבריטניה, עת בסנדרלנד היא נישאה על ידי נוסעים שהגיעו בספינה מהים הבלטי.
סך הכול בלונדון המגפה גבתה 6,536 קורבנות.
בפריז מתו כ-20 אלף איש מתוך כ-100 אלף בכל צרפת.
כתוצאה מהמגפה חוקק בבריטניה חוק בריאות הציבור של 1848, אשר הקים את לשכות הבריאות המקומיות במדינה.
ב-1832 חצתה המגפה את האוקיינוס האטלנטי והגיעה לקוויבק, לאונטריו ולנובה סקוטיה שבקנדה, כמו גם לניו יורק ולדטרויט בארצות הברית.
בשנים הבאות המגפה גם הגיעה לחוף המערבי.
דיווח אחד מתאר מוות של 57 מהגרים אירים, אשר עסקו בהנחת מקטע מסילת ברזל כ-50 ק"מ מערבית לפילדלפיה, וכולם חלו בכולרה.
הסיבות שניתנו באותה העת למגפה
במהלך המגפה השנייה נחלקה הקהילה המדעית באמונותיה לגבי הגורמים לכולרה.
בצרפת רופאים האמינו שכולרה קשורה בעוני.
הרוסים האמינו שהמחלה מידבקת, אם כי הרופאים לא הבינו כיצד היא מתפשטת.
בארצות הברית האמינו שהכולרה הובאה על ידי מהגרים, במיוחד האירים, והאפידמיולוגים חשדו שהם נושאים מחלות מנמלים בריטיים.
הבריטים חשבו שייתכן שהמחלה הופיעה כתוצאה מהתערבות אלוהית.
המשורר הנורווגי הנריק ורגלנד כתב מחזה בהשראת המגפה שהגיעה גם לנורווגיה.
המחזה, שנקרא "הכולרה ההודית" (Den indiske Cholera), מתרחש בהודו הבריטית, ובו הוא מותח ביקורת על התגובה העלובה של הרשויות למגפה.
כתוצאה מהמגפה התקדמה הקהילה הרפואית צעד משמעותי עם ההמצאה של עירוי תמיסת מלח תוך-ורידי.
עירוי זה פותח הודות לעבודתו של תומאס לאטה מהעיר ליית' שליד אדינבורו שבסקוטלנד.
לאטה הראה שעירוי תמיסת מלח שיפר מאוד את מצבם של החולים והציל חיים רבים על ידי מניעת התייבשות, אך הוא היה אחד מאנשי הצוות הרפואי הרבים שמתו במגפה.
מגפת האופיואידים, המכונה גם משבר האופיואידים, היא העלייה המהירה בהתמכרות ובמספר מקרי המוות עקב שימוש יתר, שימוש לרעה ומינון יתר, בקבוצת התרופות הנקראות אופיואידים מאז שנות ה-90. המשבר כולל את ההשלכות הרפואיות, החברתיות, הפסיכולוגיות, הדמוגרפיות והכלכליות המשמעותיות של ניצול לרעה בתרופות אלה כולל ניצול רפואי, וניצול לא רפואי של התרופות.
אופיואידים הם משפחה של משככי כאבים בינוניים עד חזקים, כולל אוקסיקודון (נמכר בדרך כלל תחת השמות המסחריים OxyContin ו-Percocet), הידרוקודון (Vicodin, Norco) ופנטניל, שהוא משכך כאבים חזק מאוד המסונתז כדי להידמות לאופיאטים אחרים כגון מורפיום והרואין שמקורו באופיום.
העוצמה והזמינות של חומרים אלה, למרות הסיכון הפוטנציאלי להתמכרות ולמנת יתר, הפכו אותם לפופולריים הן כטיפול רפואי והן כתרופות פנאי.
בשל ההשפעות המרגיעות של אופיואידים על מרכז הנשימה של המוח המוארך, אופיואידים במינונים גבוהים מהווים פוטנציאל דיכוי נשימתי ועלולים לגרום לאי ספיקת נשימה ומוות.
משבר האופיואידים בארצות הברית קודם על ידי חברות תרופות כמו פרדו פארמה שהציגה מצג שווא לפיו התרופה שלה בטוחה ולא ממכרת.
באופן זה מאות אלפי אמריקאים, כולל אנשים צעירים נורמטיבים קיבלו את התרופה ללא צורך רפואי, ורבים מהם התמכרו אליהן.
המשבר הוביל למותם של מעל 800 אלף איש וגרם לירידה בתוחלת החיים בארצות הברית.
אופיואידים הן תרופות יעילות ביותר לטיפול בכאב חריף, אך יש ויכוח עז בשאלה האם הם יעילות בטיפול בכאב כרוני או בעל השפעה גבוהה, שכן הסיכונים עשויים לעלות על היתרונות.
מגפת אנצפאליטיס לתארגיקה הייתה מגפה של מחלת אנצפאליטיס לתארגיקה שנמשכה בין השנים 1918–1930. הגורם למגפה עדיין לא ידוע, אף על פי שהסיבה יוחסה פעם למגפת השפעת הספרדית המקבילה, אך מחקר מודרני ערער על טענה זו.
התמותה ממחלה זו גבוהה מ-20%.
אנצפאליטיס לתארגיקה היא תסמונת נוירולוגית הגורמת לעייפות, פנים "דמוי מסכה", דימום מוגזם בקרום המוח ותסמינים נוירולוגיים כלליים אחרים.
הוכרה באופן רשמי כמחלה בשנת 1917, ונראה שהיא קיימת הרבה יותר זמן בהיסטוריה האנושית.
ידוע שהיא גורמת לפרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי.
הנוירולוג קונסטנטין פון אקונומו פרסם מאמר באפריל בשנת 1917 על מספר מקרים פתלוגים בהם נתקל בחודשי החורף של 1916 ו-1917. חולים אלו, למרות אבחנות קודמות שונות שלהם, הציגו דפוס דומה של תסמינים.
הדבר הוביל אותו לאבחן מחלה חדשה, שאותה כינה אנצפאליטיס לתארגיקה.
במקביל בצרפת, הרופא רנה קרושה נתקל בדפוסים דומים ופרסם את ממצאיו מספר ימים לאחר פרסום מאמרו של קונסטנטין פון אקונומי.
בעקבות שני הדיווחים הללו דווחו מקרים רבים נוספים של המחלה, תחילה באירופה, אך במהרה התפשטו ברחבי העולם.
המגפה הגיעה לשיאה בין השנים 1920 ל-1929, עם הערכה של כמיליון אנשים שאובחנו עם אנצפאליטיס לתארגיקה.
הסיבות לאנצפאליטיס לתארגיקה עדיין לא ידועות.
אף על פי שהקשר למגפת השפעת הספרדית נוצר לעיתים קרובות, התפרצות האנצפאליטיס לתארגיקה החלה מעט מוקדם יותר.
עם זאת, אין די בכך להפריך את הטענה, אלא רק לציין שלא כל הראיות הקיימות מסתדרות.
בערך בשנת 1931 הסתלקה המגפה כלעומת שבאה ללא טיפול ממשי.
לא ידועה הסיבה שבשלה תמה המגפה.
בעקבות המגפה דווחו מקרים רבים של פרקינסוניזם פוסט-אנצפליטי.
מצב זה היה נבדל ממחלת פרקינסון אידיופטית, שכן היא מופיעה בחולים צעירים יותר ממחלת פרקינסון רגילה, וחסרה את ה"רעד מתגלגל" של מחלת פרקינסון.
החולים ששרדו את המגפה נותרו ברובם נכים לכל ימיהם בסוג של תרדמת מכנית בין ישנות לעירות.
מגפי ולינגטון המכונים לעיתים בקיצור וֶלִי, וידועים גם כמגפי גומי, מגפי גשם או מגפיים אטומים למים הם סוג של מגפיים אטומים למים העשויים מגומי.
במקור היו אלה מגפי עור לרכיבה שהותאמו ממגפי הֶסיאן, סגנון של נעליים צבאיות, והפכו פופולריים בזכות ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון.
הם הפכו לפריט נעליים מעשי בקרב האצולה והמעמד הבינוני הבריטי בתחילת המאה ה-19. מאוחר יותר, השם "מגפי ולינגטון" הורחב לכלול מגפי גומי אטומים למים, המשמשים כיום באופן נרחב במגוון פעילויות חקלאיות ובחיק הטבע.
המונח "מגפי ולינגטון" מקורו בארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון, שביקש מסנדלריו לעצב מחדש את מגפי הֶסיאן.
הדוכס מוולינגטון ביקש מהסנדלר שלו, הובי מרחוב סנט ג'יימס בלונדון, לשנות את עיצוב מגפי הסיאן מהמאה ה-18. המגף החדש יוצר מעור עגל רך, ללא קישוטים, ונחתך כך שיתאים בצמוד לרגל.
העקבים היו נמוכים, בגובה של כסנטימטר אחד (2.5 ס"מ), והמגף הגיע עד אמצע השוק.
הוא היה עמיד מספיק לרכיבה אך גם אלגנטי דיו לאירועים לא רשמיים.
המגף כונה "ולינגטון", ושמו נותר בשימוש באנגלית עד היום.
בדיוקן משנת 1815 מאת ג'יימס לונסדייל ניתן לראות את הדוכס לובש מגפי הסיאן רשמיים יותר, המעוטרים בציצית.
המגפיים הפשוטים והשימושיים של ולינגטון זכו במהירות לפופולריות בקרב ג'נטלמנים בריטים פטריוטיים ששאפו לחקות את גיבור המלחמה שלהם.
הם נחשבו לאופנתיים ואף מעט ראוותניים בחוגים המובחרים ונלבשו על ידי דנדים כמו בו ברומל.
הם נותרו פריט אופנה מרכזי לגברים עד שנות ה-40 של המאה ה-19. בשנות ה-50 הפכו המגפיים לגרסה קצרה יותר עד השוק, ובשנות ה-60 הוחלפו על ידי מגפי קרסול, למעט לרכיבה.
ייצור מגפי הוולינגטון זכה לתנופה משמעותית עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה, עקב הצורך בנעליים מתאימות לתנאי השוחות המוצפות והבוציות באירופה.
חברת "נורת' בריטיש ראבר" התבקשה על ידי משרד המלחמה הבריטי לייצר מגף שיתאים לתנאים אלה.
המפעלים פעלו יומם ולילה כדי לעמוד בביקוש, ובסך הכול יוצרו 1,185,036 זוגות עבור צבא בריטניה.
במלחמת העולם השנייה, חברת האנטר בוט נתבקשה שוב לספק כמויות גדולות של מגפי ולינגטון ומגפיים גבוהים עד הירך.
כ-80% מהייצור הוקדש לחומרי מלחמה, כולל יריעות גומי, חגורות הצלה ומסכות גז.
בהולנד, הכוחות הבריטים פעלו בתנאים מוצפים, מה שהגביר את הביקוש למגפיים אלה.
לאחר המלחמה ב-1945, מגפי הוולינגטון הפכו פופולריים בקרב גברים, נשים וילדים ללבישה במזג אוויר גשום.
המגף התפתח והפך מרווח יותר, עם סוליה עבה וקצה מעוגל.
בתקופת הקיצוב, פועלים החלו להשתמש בהם לעבודה יום-יומית.
בתחילה יוצרו מגפי ולינגטון מעור, אך ב-1852 פגש היראם האצ'ינסון את צ'ארלס גודייר, שפיתח את תהליך הגיפור של גומי טבעי.
האצ'ינסון רכש את הפטנט לייצור נעליים ועבר לצרפת, שם הקים את חברת "אָה לֵייגל" ("ליד הנשר") ב-1853, כמחווה למולדתו.
במדינה שבה 95% מהאוכלוסייה עבדו בשדות עם סנדלי עץ, המגף האטום למים הפך להצלחה מיידית, ואפשר לחקלאים לחזור הביתה עם רגליים נקיות ויבשות.
מגפי ולינגטון בימינו הם אטומים למים ונעשים לרוב מגומי או מפוליוויניל כלוריד (PVC), שהוא פולימר הלוגני.
הם נלבשים בדרך כלל בהליכה על קרקע רטובה או בוצית, או להגנה מפני גשם כבד ושלוליות.
בדרך כלל הם מגיעים עד מתחת לברך, אם כי קיימות גרסאות קצרות יותר.
לפני כניסתה לתחום הטלפונים הניידים, מגפי גומי היו בין המוצרים הידועים ביותר של נוקיה.
הכוחות ההגנה של פינלנד והכוחות המזוינים של שוודיה מספקים מגפי גומי לכל החיילים לשימוש בתנאים רטובים ובחורף.
Megpoid (מֶגְפּוֹאִיד) (ביפנית: メグッポイド), המוכרת גם בשם הדמות GUMI (גוּמִי) (ביפנית: グミ), היא ספריית קול לתוכנת סינתזת השירה ווקאלואיד, שפותחה ומשווקת על ידי חברת Internet Co., Ltd היפנית.
Megpoid יצאה לראשונה לאור ב־26 ביוני 2009 כמוצר עבור מנוע ווקאלואיד 2 של חברת ימאהה.
היא מדובבת על ידי המדובבת היפנית מגומי נאקאג'ימה.
עם יציאתה זכתה התוכנה לפופולריות רבה בקרב יוצרי מוזיקה חובבים ומקצועיים, בעיקר בזכות איכות הקול הטבעית והגמישות הווקאלית שלה.
זמן קצר לאחר ההשקה הפכה GUMI לאחת הדמויות המזוהות ביותר עם תרבות הווקאלואיד, על אף שאינה דמות רשמית של ימאהה.
Megpoid מאופיינת בצליל קולי טבעי וגמיש, המאפשר שימוש במגוון רחב של סגנונות מוזיקליים, כגון פופ יפני, רוק, אלקטרוניקה ובלדות.
לאורך השנים פורסמו עבורה מספר גרסאות קול שונות, שכללו מאפייני שירה מגוונים כגון טון רך, טון עוצמתי והבעות קוליות שונות, במטרה להרחיב את אפשרויות הביטוי המוזיקליות של המשתמשים.
בנוסף לגרסאות היפניות, פותחו גם ספריות קול בשפות נוספות, בהן אנגלית, מה שהגביר את תפוצתה מחוץ ליפן.
הדמות הוויזואלית המזוהה עם Megpoid, הידועה בשם GUMI, עוצבה על ידי המאייר Masami Yuuki.
אף שהדמות אינה מהווה חלק רשמי מתוכנת ווקאלואיד עצמה, היא אומצה על ידי קהילת המשתמשים והפכה לאייקון תרבותי המזוהה עם הספרייה.
GUMI מופיעה באיורים, קליפים מוזיקליים, הופעות וירטואליות ומוצרי מרצ'נדייז שונים.
Megpoid נחשבת לאחת מספריות הקול הפופולריות והמשפיעות ביותר בזיכיון ווקאלואיד, והיא זוכה לשימוש נרחב הן בקרב יוצרים חובבים והן בקרב מוזיקאים מקצועיים.
שירים רבים שנוצרו באמצעות Megpoid זכו לפופולריות רבה בפלטפורמות שיתוף וידאו כגון Nico Nico Douga ויוטיוב, וחלקם אף זכו לביצועים חיים ולעיבודים מסחריים.
בשל כך, Megpoid נתפסת כדמות מרכזית בתרבות הווקאלואיד ובסצנת המוזיקה הווירטואלית היפנית.
ב-19 בפברואר 2020 דווח לראשונה באמצעי התקשורת כי מגפת הקורונה הגיעה לאיראן.
עשרות אלפי אזרחים איראנים נדבקו בנגיף, בהם גם דמויות מפתח רבות בצמרת השלטון ומשמרות המהפכה, לרבות רבים מחברי הפרלמנט ומפקדים, שאף מצאו את מותם.
נכון ל-31 במרץ, משרד הבריאות דיווח על 41,495 הידבקויות, 2,757 מקרי מוות ו-13,911 אזרחים שהבריאו, אם כי גורמי אופוזיציה טוענים כי הממשל מטייח את הנתונים, וכי מספר המתים גבוה בהרבה מזה המדווח.
בנוסף, בעקבות חדשות כזב שהופצו במדינה, מעל ל-700 איראנים מצאו את מותם בניסיון למנוע ולרפא את מחלת נגיף הקורונה באמצעות צריכת אלכוהול ומתנול.
ב-19 בפברואר 2020 דיווחו באמצעי התקשורת כי שני אזרחים איראנים מהעיר קום אובחנו כחיוביים לנשיאת נגיף קורונה "SARS-CoV-2".
בהמשך אותו היום אישר משרד הבריאות האיראני את הידיעה, והוסיף כי השניים מתו כתוצאה מסיבוך במחלה הנגרמת כתוצאה מנשיאת הנגיף.
כהמשך להתפרצות ברחבי העולם, ביום שלמחרת נמצאו שלושה אזרחים נוספים כחיוביים לנשיאת הנגיף.
ביומיים שאחר כך טיפס מספר הנדבקים כבר ל-29 ומספר המתים ל-8. ההתפרצות הגיעה גם לעיר הבירה טהראן.
שר הבריאות סעיד נמאקי הכריז כי בבדיקה שנערכה עלה כי האדם שהפיץ את הנגיף ברחבי הרפובליקה הוא סוחר מקום, שנהג לטוס בקביעות לסין, מוקד ההתפרצות המקורי של הנגיף.
עד 24 בפברואר 2020 עלה מספר הנדבקים ל-61 ומספר המתים ל-12, בשיעור תמותה מקומי של כ-20%.
באותו יום כינסו סגן שר הבריאות, איראג' חרירי, ודובר הממשלה, עלי רביי, מסיבת עיתונאים בנושא, ובה חרירי הופיע כשהוא משתעל ומזיע.
למחרת, ב-25 בפברואר, הוא נמצא חיובי בבדיקה לנשיאת הנגיף, ולאחריו חברים נוספים בפרלמנט האיראני.
עד סוף אותו החודש, ב-29 בפברואר, אובחנו בסך הכול 205 הידבקויות, כשמתוכן 40 מיתות, אם כי גם 50 הבראות.
גורמי אופוזיציה טענו כי הממשל מסתיר את כמות הנדבקים והמתים האמיתית, שלטענתם הייתה גדולה בהרבה, אך לאחר שעניין זה עורר מחלוקת בשאלת הצנזורה, הודיע יושב ראש ארגון הבריאות העולמי טדרוס אדהנום גברייזוס כי נתוני ההידבקות שלהם מאומתים.
ב-1 במרץ עדכן משרד הבריאות האיראני את נתוניו בנוגע להתפרצות הנגיף בזינוק חד: 385 הידבקויות, ו-51 מיתות.
ב-3 במרץ שוחררו באופן זמני כ-54,000 אסירים, על מנת למנוע צפיפות בבתי הסוהר שתוביל להידבקות המונית.
יומיים אחר כך, ב-5 במרץ, בעקבות מקרי הידבקות רבים בצמרת השלטון, ובהם הידבקות של כ-8% מחברי הפרלמנט, יצאה הנחיה האוסרת על כל נושאי התפקידים בממשל לטוס מחוץ לארץ.
ב-9 במרץ נדבק גם ראש ארגון ניהול המשברים האיראני, שהיה אחראי לטיפול בהתפרצות המגפה.
במקביל להודעה על שחרורם באופן זמני של 70,000 אסירים נוספים, הכריז המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כי הוא מבטל את נאום ראש השנה השנתי במקדש האימאם א-רידא.
לבקשת הפרלמנט האיראני הודיע נשיא איראן חסן רוחאני ב-11 במרץ כי הוא נטל על עצמו באופן אישי את הטיפול בהתפרצות הנגיף מידיו של שר הבריאות סעיד נמאקי.
ביום שלמחרת, 12 במרץ, ביקשה איראן מקרן המטבע הבינלאומית הלוואת חירום של חמישה מיליארד דולרים, לראשונה מאז שנות ה-60, על מנת להתמודד עם התפרצות הנגיף.
עוד באותו יום, טען המנהיג העליון עלי ח'אמנאי כי התפרצות הנגיף עלולה להיות "מתקפה ביולוגית" נגד איראן.
באותו יום הודיע הממשל על צעדים נוספים במטרה להילחם בהתפרצות הנגיף – פסטיבל האש המסורתי יבוטל, ו-85,000 אסירים נוספים ישוחררו לבתיהם.
ב-22 במרץ הכריז שר הבריאות כי 33 מיליון אזרחים כבר הספיקו להיבדק, וכי 145,000 נתונים תחת בידוד בביתם או במתקנים רפואיים.
ב-24 במרץ, טען הנשיא רוחאני בריאיון לתקשורת כי מספר המאושפזים בבתי החולים פחת בצורה משמעותית, על אף שבאותו יום בדיוק דווח על שיא של אבחון 1,762 מקרי הידבקות חדשים ביממה אחת בלבד.
עוד באותו היום הודיע הארגון "רופאים ללא גבולות" כי צוות הרופאים שהוא שלח לאיראן במטרה לסייע בהתמודדות בנגיף גורש.
לטענת הממשל המתנדבים היו מרגלים.
למחרת, ב-25 במרץ, הזהיר הממשל מפני "גל שני" של התפרצות הנגיף, במקביל לדיווח על אבחון יותר מ-2,000 הידבקויות ביום אחד.
שיא שלילי זה נשבר שלושה ימים אחר כך, ב-28 במרץ, עם אבחון של יותר מ-3,000 הידבקויות.
במאי, איראן התמודדה עם גל שני של המגפה אחרי ירידה מסוימת בתחלואה.
היא בצעה הקלות ואחר כך החמרות.
באוקטובר, המדינה הייתה בעיצומו של גל שלישי.
הממשלה הטילה סגר שני על הבירה טהראן כדי לרסן את ההתפרצות החדשה.
הממשל הורתה על סגירת בתי ספר, בתי קולנוע, מכוני יופי, בתי קפה, מסגדים ועוד עסקים ומוסדות בטהראן כדי למנוע את התפשטות הנגיף.
אלו הן ההגבלות הקשות ביותר מאז שהמדינה נפתחה בהדרגה מהסגר הארצי באחד באפריל.
הגל השלישי המשיך בנובמבר נוספו הגבלות במקומות נוספים.
הוחלט לחלק את המדינה לערים צהובות, אדומות וכתומות כשבכל רמה רק חלק מהתושבים יוכלו לצאת לעבודה.
באפריל 2021, החל גל רביעי.
בסוף אפריל החלה ירידה ובמהלך יוני החלה עליה בתחלואה באזורים שונים אשר גרמה לחשש מגל חמישי בכל המדינה.
החשש התממש ועד יולי העלייה הוגדרה כגל חמישי.
הגל הרביעי יוחס להפרה המונית של הנחיות הריחוק החברתי במסגרת חגיגות הנורוז, במהלכן איראנים רבים יצאו לטייל או לבקר בני משפחה.
לגל החמישי, כך טען הנשיא היוצא חסן רוחאני, תרמה לא רק התפשטות זן קורונה שנחשב למידבק הרבה יותר מהזנים האחרים של הקורונה, אלא גם הבחירות האחרונות לנשיאות ו"נסיעות לא-הכרחיות" או הפרות אחרות של ההנחיות.
איראן הייתה מוקד ההתפרצות הקשה ביותר במזרח התיכון.
בקהילה היהודית באיראן היו באופן יחסי מעט נדבקים בקורונה, והרב יהודה גרמי מי שנחשב הרב הראשי של איראן הורה על סגירת בתי הכנסת ומניעת כל התכנסות דתית.
ב-20 בפברואר נמצאה אישה בשנות ה-30 לחייה ששבה מאיראן לקנדה חיובית בבדיקה לנשיאת הנגיף.
למחרת, ב-21 בפברואר, קרה דבר דומה גם בלבנון: אישה כבת 45 ששבה מאיראן נמצאה גם כן חיובית בבדיקה לנשיאת הנגיף, והיא הדביקה בעת אשפוזה חולים נוספים.
ב-25 בפברואר, נמצאו גבר ואישה בשנות ה-60 לחייהם ששבו לקנדה מאיראן חיוביים לנשיאת הנגיף.
תגובת מדינות העולם לא איחרה לבוא, וגאורגיה הייתה המדינה הראשונה שהשעתה את הטיסות בינה לבין איראן באופן מוחלט.
אחריה נקטו פקיסטן, טורקיה, אפגניסטן וארמניה בצעד דומה, וסגרו באופן מוחלט את גבולותיהן היבשתיים עם איראן.
אפגניסטן הוסיפה וגם השעתה את הטיסות בינה לבין איראן.
לצעד זה הצטרפה לאחר מכן גם טורקיה.
לאחר שמקרי ההידבקות המאובחנים הראשונים בכווית, בעיראק ובבחריין היו של שבים מאיראן, הודיעו המדינות על השעיית הטיסות בינן לבין איראן.
לצעד זה הצטרפו גם עומאן וטג'יקיסטן מחשש להידבקויות.
במקביל אסרה איחוד האמירויות הערביות על אזרחיה לטוס לאיראן, אם כי לא השעתה באופן רשמי את הטיסות.
צעדים אלו אמנם צמצמו בצורה ניכרת את התפשטות הנגיף מתוך איראן, אך בפועל הוא כבר הופץ משם היישר אל כל ארצות ערב והמזרח התיכון.
לאחר המשך ההידבקויות בפקיסטן של אנשים אשר שבו מאיראן, ובמקביל לגילוי הידבקויות דומות בגאורגיה ובסין, הודיעה קזחסטן ב-26 בפברואר כי היא תשעה את כל הטיסות בינה לבין איראן החל מ-1 במרץ.
למחרת, ב-27 בפברואר, הודיעה אסטוניה כי אובחן בה מקרה ההידבקות הראשון בנגיף, באזרח ששב מאיראן, וגם בגרמניה, בנורווגיה, בשוודיה, בספרד ובבלארוס קרה כך.
במקביל, דווח כי התגלו בכווית 43 הידבקויות נוספות, שכולן נקשרו לאיראן.
לאור כל זאת, רוסיה הוציאה אזהרת מסע לאיראן, והודיעה על הגבלת הטיסות בין המדינות.
ב-28 בפברואר הגיע הנגיף לאוקיאניה, כשאובחנו לראשונה בניו זילנד נשאים של הנגיף ששבו מאיראן.
ב-29 בפברואר הודיעה שכנתה אוסטרליה כי גם בה אובחנה הידבקות של שבים מאיראן.
על מנת לבלום את התפשטות הנגיף, שתי המדינות הודיעו על מגבלות זמניות לכל השבים מאיראן, ואוסטרליה אף החמירה ודרשה מכל הבאים מאיראן לשהות במדינה אחרת במשך 14 ימים בבידוד בטרם כניסה אליה.
במקביל, אזרבייג'ן וקטר אבחנו את ההידבקויות הראשונות בהן בשבים מאיראן, וזו הראשונה החליטה להשעות בשל כך את הטיסות איתה.
לאור התפשטות זו, המרכז לבקרת מחלות ומניעתן של ארצות הברית החמיר את אזהרתו לגבי איראן.
לאחר שנגלו הידבקויות מאיראן גם בארמניה ובהודו, ארגון הבריאות העולמי הכריז ב-9 במרץ על איראן כנקודה להפצת הנגיף.
בהתאם לכך, רוב מדינות העולם הפסיקו את התקשרותן עם חברת התעופה הלאומית "איראן אייר" וסגרו באופן מוחלט את גבולותיהן עם איראן.
ב-22 בפברואר 2020, שלושה ימים לאחר אבחון מקרי ההידבקות הראשונים באיראן בנגיף, הודיע משרד התרבות האיראני כי כל אירועי התרבות מבוטלים למשך שבוע אחד לפחות באופן מיידי.
במקביל לכך, משרד החינוך הודיע על סגירתן של אוניברסיטאות, מוסדות להשכלה גבוהה ובתי ספר בכמה ערים ומחוזות לתקופת זמן בלתי מוגבלת.
כמו כן, משרד הספורט נקט בצעד דומה והורה על ביטול כל אירועי הספורט.
למחרת, ב-23 בפברואר, משרד ההגנה החל בייצור ערכות בדיקה, והממשל הכריז כי הוקצה סכום של כ-5 טריליון ריאל למלחמה בהתפרצות הנגיף.
כצעד נוסף במאבק, הנשיא חסן רוחאני הורה למשרד התחבורה להגביל את נסיעות התחבורה הציבורית.
נוסף על כל זאת, משרד הבריאות הכריז כי תפילות יום השישי לא יתקיימו בטהראן, וכן בכל שאר האזורים שנפגעו מהנגיף.
עם זאת, רוחאני הדגיש כי אין בכוונת המדינה לבצע הסגר כללי, אלא על אזרחים בלבד ובאופן פרטני.
ב-2 במרץ נפטר מהמחלה מוחמד מירמוחמדי, בנוסף לכך דווח על חברי פרלמנט ומנהיגים נוספים שחלו במחלה.
על מנת למנוע צפיפות בבתי הסוהר שתוביל להידבקות המונית, שוחררו באופן זמני עשרות אלפי אסירים.
כחלק ממאמץ תודעתי נוסף, מחלקת הסייבר בכוח אכיפת החוק של איראן החלה במעצרים של אזרחים החשודים בהפצת תמונות וסרטונים שאמינותם מעורערת.
עובדי הממשל עברו לעבודה מהבית, והחל גיוס של כ-300,000 חיילים ומתנדבים למאבק בהתפשטות הנגיף, וכלי טיס בלתי מאוישים ותותחי מים נפרסו ברחבי הרפובליקה במטרה לחטא את הרחובות.
עם העלייה החדה בתחלואה, הוצבו בין ערי הרפובליקה מחסומים שאוישו על ידי כוח אכיפת החוק של איראן והחלה הגבלה בכוח של התנועה בתוך המדינה.
ב-13 במרץ, לאחר שמאמצי השלטון, הכוחות המזוינים, כוח אכיפת החוק ומשמרות המהפכה לא הועילו והתחלואה המשיכה לגדול במקביל למתים רבים, הוחלט על השבתה חלקית של המשק והטלת סגר מצומצם.
הרחובות פונו וכל החנויות נסגרו, והצבא החל לפטרל ברחובות במטרה לאכוף את ההנחיות.
ברחבי המדינה הוקמו כ-1,000 מרפאות, חיל הרפואה המקומי החל לסייע לצוות הרפואה, מיטות אשפוז צבאיות הוסבו לאזרחים, והחל ייצור מזורז של מסכות, כפפות וציוד מגן.
בצעד חריג נוסף, נסגרו למבקרים מקדשים, ובהם מקדש פאטמה מעצומה ומקדש האימאם א-רידא.
ב-25 במרץ, לאחר שחלקים בציבור המשיכו להתעלם מההנחיות, הוחלט על ביצוע של סגר מלא והחרפה באכיפת ההנחיות.
ב-28 במרץ, הנשיא רוחאני הודיע גם כי כ-20% מהתקציב השנתי יופנה למאבק בהתפרצות הנגיף והשלכותיו.
בסוף מאי, הודיע השלטון על פתיחת כל המסעדות ובתי הקפה במדינה לפעילות ועל החזרת אנשי המגזר הציבורי לעבודתם.
לדברי הנשיא חסן רוחאני, המסעדות ייפתחו אחרי העיד אל-פיטר - ב-27 במאי.
עם זאת, עדיין יחול איסור על עישון נרגילה.
בעוד האמברגו שמטילה ארצות הברית על איראן דווקא מאפשרות למכור לרפובליקה מוצרים הומניטריים, מעט מאוד בנקים היו מוכנים להסתכן בסנקציות בשל סחר איתה.
עובדה זו הגבילה בצורה ניכרת את האספקה הרפואית שעמדה לרשות מערכת הבריאות האיראנית בהתמודדות עם התפרצות הנגיף, והקשתה את המאבק בו.
הממלכה המאוחדת, פקיסטן, סין ומומחי ארגון הבריאות העולמי לחצו על ממשלת ארצות הברית שתסיר כמה מן המגבלות כדי לסייע לה לבלום את ההתפרצות ולטפל באזרחיה, ושר החוץ מוחמד זריף פנה למזכיר הכללי של האומות המאוחדות אנטוניו גוטרש בבקשה להסיר לחלוטין את האמברגו לפחות באופן זמני.
עם זאת, נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הבהיר כי התפרצות הנגיף לא תביא להקלה באמברגו בשום צורה.
הנשיא רוחאני פנה באופן אישי במכתב פתוח לכל מנהיגי העולם, וביקש את סיוען בהתחשב במגבלות שיש למדינתו.
הבית הלבן דווקא הציע סיוע הומניטרי ישיר לאיראן, אך זו סירבה לקבל אותו.
קרן החירום הבינלאומית של האומות המאוחדות לילדים סייעה לאיראן והעבירה לה במטוסים ציוד מגן רב בכמה פעימות, ואיחוד האמירויות הערביות ואוזבקיסטן שלחו לה צוותים רפואיים וציוד רפואי גם כן.
ארגון הבריאות העולמי העביר לה ערכות בדיקה רבות במטרה למפות את התחלואה במדינה באופן ברור יותר, וסין שלחה לה גם כן ערכות בדיקה וציוד מגן יחד עם צוותים רפואיים מומחים.
הארגון "רופאים ללא גבולות" שלח צוות הרופאים לאיראן במטרה לסייע בהתמודדות בנגיף, אך הוא גורש בטענה לריגול.
חבילות סיוע אלה היו למצומצמות ביחס לגודל האוכלוסייה של איראן, והמצב במדינה לא באמת הוקל.
האחריות למצב הוטלה על המשטר, שכן תוכנית הגרעין שלו ובידודו מן העולם הן שיצרו את הבעייתיות מלכתחילה.
בריאן הוק, שליח משרד החוץ האמריקאי באיראן, טען כבר בתחילת ההתפרצות כי הממשל באיראן שיקר לעולם בנוגע לממדי ההתפשטות של הנגיף במדינה, בציינו כי גם אמצעי התקשורת הונחו לשתף פעולה עם השקר.
גורמי אופוזיציה, ובהם גם ארגון הגרילה "מוג'אהדין ח'לק", הצטרפו לטענה זו, והועלתה שאלה בדבר אמיתות מספר הנדבקים וההרוגים עליו מדווח משרד הבריאות.
כמה מומחים אף העריכו כי התפרצות הנגיף במדינה החלה קודם ל-19 בפברואר, אך הממשל התעקש כי אין זה נכון.
עם זאת, שני מסמכים פנימיים שהודלפו לתקשורת, והממשל טען כי הם מזויפים, חשפו לכאורה כי משרד הבריאות ידע על ההתפרצות ימים רבים בטרם הדיווח הראשוני עליה, אך שמר את המידע לעצמו על מנת שלא לפגוע בקיומן של הבחירות לפרלמנט בפברואר.
לאחר שפרץ פולמוס כלל עולמי בעניין, יו"ר ארגון הבריאות העולמי טדרוס אדהנום גברייזוס הודיע במסיבת עיתונאים ב-2 במרץ כי בידי הארגון עומדות יכולות לווידוא המספרים המדווחים על ידי כל מדינה, וכי לא נמצאה שום בעיה עם הנתונים אותם איראן מוסרת.
עם זאת, מנהל מערך החירום של הארגון, ריק ברנן, ציין ב-17 במרץ כי מספר מקרי המוות המדווחים מאיראן יכול לייצג רק כ-20% מן המספרים האמיתיים, היות שהבדיקות לנשאיות הנגיף הוגבלו למקרים חמורים בלבד.
"BBC", "האקונומיסט" ו"רדיו פרדא" פרסמו כמה כתבות בעניין שאליהן התראיינו מקורות אנונימיים מתוך איראן, ואלו גם חיזקו את הטענה כי מספר המתים באיראן גבוה בהרבה מזה המדווח.
העיתון "וושינגטון פוסט" חשף תצלומי לוויין ממוקד ההתפרצות, העיר קום, ובהם נראתה פעילות חפירה מסיבית של קברים החל מ-21 בפברואר, יומיים בלבד לאחר הדיווח הרשמי הראשון על התפרצות הנגיף.
בתחילת אפריל פורסם כי לפי הערכות בצה"ל, מספר קורבנות המגפה באיראן גבוה פי שלושה עד חמישה מן הנתון הרשמי (שעמד אז על כ-3,000).
סגן שר הבריאות האיראני חשף בטעות כי מספר הנדבקים גבוה בהרבה מהמדווח -52 אלף ולא כ-23 אלף (כפי שדווח רשמית ביום הפרסום).
לפי רשת ה-BBC בפרסית, מספר המתים באיראן גבוה פי 3 מהמדווח.
בעוד שלציבור האיראני ולעולם דווח ב-21 ביולי כי 14,405 איראנים מתו מנגיף קורונה, המשטר ידע על יותר מ-42 אלף חולים שמתו.
הרשימה, כך מצוין בדיווח, כוללת נתונים מפורטים על כמות חולי הקורונה שאושפזו בבתי החולים השונים, פרטים אישיים שלהם כמו שם, מין, וגיל, וכן מידע על התסמינים שמהם הם סבלו, משך תקופת האשפוז ומחלות רקע.
בנוסף, סיפרו המקורות של ה-BBC שהרשויות ידעו על מקרי הדבקה במשך כחודש לפני שדיווחו זאת לציבור.
את הרשימה הביא לידי הרשת גורם אנונימי שאמר לה כי הוא עושה זאת על מנת "לשפוך אור על האמת" ולשים סוף ל"משחקים פוליטיים" סביב המגפה המתחוללת באיראן.
מגפת הקורונה התפשטה לאלבניה ב-8 במרץ 2020. המקרה הראשון נרשם בעיר הבירה של אלבניה, טירנה.
ב-8 במרץ 2020, אלבניה אישרה את שני מקרי ההידבקות הראשונים במדינה, בהם חלו אב ובנו, אשר חזרו מטיול מפירנצה, איטליה.
באותו היום, הממשלה הפסיקה את כל הטיסות וההפלגות לצפון איטליה עד 3 באפריל, תוך שהפסיקה את כל הלימודים בבתי הספר למשך שבועיים, הורתה לבטל את כל המפגשים הציבוריים הגדולים וביקשה מפדרציות הספורט לבטל את המשחקים המתוכננים.
שרת הבריאות האלבנית אולגטה מנסטירליו הודיעה כי כל מי שייכנס לאלבניה מאזורים בהסגר באיטליה יצטרך לבודד את עצמו או לעמוד בעונש שיוטל עליו אם לא יצליח לעשות זאת.
ב-10 במרץ קרא הנשיא איליר מטה לרופאים האלבנים בדימוס להיכנס שוב לשוק העבודה, במטרה להשתלט על נגיף הקורונה.
ב-10 במרץ התגלה כי אישה ממרילנד חלתה בנגיף קורונה חדש לאחר ביקורה באלבניה.
כמו כן, היא שהתה בשדה תעופה טורקי.
ב-12 במרץ הצהירה סגנית שרת הבריאות וההגנה הסוציאלית, מירה רקקולי כי במהלך אותה היממה נבדקו 145 בני אדם בחשד שנדבקו ב-COVID-19. מתוכם 23 נמצאו כחולים בנגיף, 18 מהם אסימפטומטיים ובבידוד עצמי ו-5 אושפזו.
על פי התוצאות, הם נדבקו בעקבות כך ששהו באיטליה ובאו במגע עם התושבים שם.
בסך הכל 134 אנשים היו בהסגר.
החל מ-13 במרץ, אלבניה הטילה הסגר על כל הערים הגדולות במדינה, כולל גם את טירנה, עד חצות של יום ראשון, 15 במרץ 2020. דרכים המחברות בין ערים מרכזיות סגורות אף הן.
ישנם אישורים מיוחדים שמחלקת המשטרה באלבניה לאזרחים זרים בלבד שצריכים להגיע לשדה התעופה.
כל המסעדות, ברים והמתקנים הציבוריים למיניהם נסגרו.
ב-17 במרץ פורסם כי במדינה יש 55 אנשים שנדבקו, כש-25 מתוכם מאושפזים וזאת תוך ש-3 מהם נמצאים תחת פיקוח אינטנסיבי של בית החולים המקומי.
ביומיים שלאחר מכן, פורסם כי מספר מקרי ההידבקות עלה ל-59, ומספר מקרי המוות עלה לשניים.
ב-25 במרץ, דווחה על 146 חולים, חמישה מתים ו-17 מחלימים במדינה.
ב-26 במרץ אובחנו 28 מקרי הדבקות חדשים, מה שהביא את מספר החולים במדינה ל-174. 73 אנשים אושפזו, 3 אושפזו בטיפול נמרץ מתוכם 2 במצב אנוש.
דווח על מקרה מוות שישי כתוצאה מהנגיף.
ב-3 באפריל דווח על 304 חולים, 17 מתים ו-89 מבריאים במדינה.
המדינה חולקה לאזורים ירוקים ואדומים בהתאם לרמת התחלואה.
כך נקבע באיזה אזור יהיה הסגר הדוק יותר והיכן פחות.
עד 25 באפריל, התאפשרה תנועה במשך 90 דקות ביממה.
ב-30 באוקטובר, דווח על 502 מקרי מוות בסך הכול במדינה, תוך שפורסם כי מספר החולים במדינה עומד על 20,634.
מגפת הקורונה התפשטה לגיאנה ב-11 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בגיאנה תועד ופורסם ב-11 במרץ 2020.
מקרה ההידבקות הראשון במדינה תועד ופורסם ב-11 במרץ 2020 ובו הוצג כי אישה בת 52 שהגיעה מניו יורק למדינה נדבקה בנגיף.
עוד פורסם כי אותה האישה הייתה חולת סוכרת תוך שסבלה מלחץ דם.
לבסוף, נפטרה אותה האישה בבית החולים היבורי שבג'ורג'טאון.
ב-14 במרץ, דווח כי שלושה מקרי הידבקות חדשים התגלו במדינה.
ב-19 במרץ 2020, פורסם כי יש מקרה מוות אחד במדינה, תוך שיש ארבעה מקרי הידבקות.
ב-25 במרץ, דווח על מקרה הידבקות נוסף, מה שהעלה את סך המקרים לחמישה.
ב-3 באפריל, דווח על 23 חולים ו-4 מתים במדינה.
במאי 2020, דווח על 9 מקרי מוות, 82 מקרי הדבקה (2 מתוכם במצב קשה) ו-22 מקרי הבראה במדינה.
מגפת הקורונה התפשטה לבוליביה ב-10 במרץ 2020. שני מקרי ההידבקות הראשונים בבוליביה פורסמו ב-10 במרץ 2020.
ב-10 במרץ 2020, פורסמו שני מקרי ההידבקות הראשונים בבוליביה.
מקרה ההידבקות הראשון קרה באזור אורורו, בעוד מקרה ההידבקות השני קרה באזור סנטה קרוז.
לאחר מכן, ב-12 במרץ, משרד הבריאות של המדינה אישר מקרה שלישי; אדם שנסע למיאמי ומדריד לפני שחזר לסנטה קרוז.
ב-14 במרץ, הוכרזו על שבעה מקרי הידבקות נוספים.
ב-14 במרץ, הנשיאה הזמנית של בוליביה ז'אנין אנייס, אסרה על כל מי שמגיע מסין, דרום קוריאה, איטליה וספרד להיכנס למדינה.
ב-17 במרץ 2020, הודיעה הנשיאה הזמנית של בוליביה ז'אנין אנייס על סגירת גבולות בוליביה לכלל האזרחים הזרים - החל מ-19 במרץ.
בנוסף, החל מ-20 במרץ, כל הטיסות הבינלאומיות יושעו, ותיאסר נסיעה בין מחוזות ופרובינציות המדינה.
ב-19 במרץ, פורסם כי יש 15 חולים במדינה.
ב-21 במרץ נודע כי החל מ-22 במרץ, יוטל הסגר כללי ברחבי המדינה למשך 14 יום.
באותו יום דווח כי מספר הנדבקים במדינה עלה ל-19.
ב-22 במרץ 2020 אישר שר הבריאות הבוליבי כי מספר החולים במדינה עלה ל-24.
ב-23 במרץ עלה מספר החולים במדינה ל-28.
ב-24 במרץ דווח על מקרה הדבקות נוסף, מספר החולים הכולל עלה ל-29. ב-25 במרץ, דווח על שלושה חולים נוספים.
ב-25 במרץ הכריז הנשיאה ז'אנין אנייס על מצב חירום במדינה וסגירת של כלל גבולותיה עד ל-15 באפריל, כאשר איש אינו מורשה להיכנס או לעזוב אלא מטעמי בריאות ובטיחות.
ב-26 במרץ עלה מספר החולים ל-43. ב-3 באפריל, דווח על 132 חולים, תשעה מתים ומחלים אחד במדינה.
+אפידמיולוגיה של התפרצות נגיף הקורונה בבוליביהמחוזמקרי הדבקהמקרי מוותמקרי החלמהצ'וקיסאקה100קוצ'במבה2200לה פאס1940אורורו801פנדו600פוטוסי500סנטה קרוס7050טאריחה100סך הכול: 8 מחוזותסך הכול: 132 מקרי הדבקהסך הכול: 1 מקרי מוותסך הכול: 0 מקרי החלמה
מגפת הקורונה התפשטה לאלג'יריה ב-17 בפברואר 2020. מקרה ההידבקות הראשון באלג'יריה פורסם ב-17 בפברואר 2020.
ב-25 בפברואר אושר מקרה ההידבקות הראשון בנגיף הקורונה באלג'יריה.
באותו המקרה נודע כי איטלקי שהגיע ב-17 בפברואר למדינה נשא עמו את הנגיף; ב-28 בפברואר, אלג'יריה גירשה אותו בחזרה לאיטליה, דרך טיסה מיוחדת משדה התעופה "Hassi Messaoud" ושם נכנס להסגר.
בבוקר 2 במרץ אישרה אלג'יריה שני מקרי הידבקות חדשים; אישה ובתה, כך נמסר ממשרד הבריאות של המדינה.
בערב 12 במרץ, אלג'יריה דיווחה על מקרה הידבקות חדש בעין סמרה, ובעקבות כך נסגרו בתי הספר המדינה.
ב-7 במרץ, הוכרז המקרה ה-20: אלג'יראי שנשאר בספרד.
ב-26 במרץ עלה מספר החולים ל-367, מספר מקרי המוות עלה ל-25. שבוע לאחר מכן, מספר החולים במדינה זינק ל-1171, ומספר המתים עלה ל-105.
מגפת הקורונה התפשטה לאתיופיה ב-13 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון באתיופיה פורסם ב-13 במרץ 2020.
ב-13 במרץ 2020, דווח על מקרה ההידבקות הראשון בנגיף הקורונה במדינה.
במהלך חקירת המקרה נודע כי אותו נדבק הוא אזרח שמקורו ביפן.
נכון לערב אותו תאריך, אותו אזרח היפני הוא הנדבק היחיד בנגיף הקורונה באתיופיה.
למרות ההחמרה במצב הבריאותי במדינות רבות, אתיופיה בחרה שלא לבצע איסורי נסיעה, וזאת בטענה ש"ב-134 מדינות ויותר כבר התפרץ הנגיף ואיסורי נסיעה לא יעזרו יותר".
ב-15 במרץ 2020 דווחו על שלושה מקרי הידבקות נוספים.
עוד דווח כי שלושת הנדבקים באו במגע עם הנדבק הראשון במדינה.
ב-16 במרץ, פורסם כי מקרי ההידבקות באתיופיה עלה לחמישה מקרים בסך הכול.
באותו היום הודיע משרד ראש הממשלה כי בתי ספר, אירועי ספורט ואירועים ציבוריים יושעו למשך 15 ימים.
ב-17 במרץ 2020, דווח כי דיפלומט בריטי שהגיע מדובאי נמצא כנושא של הנגיף, דבר אשר העלה את מספר הנדבקים במדינה ל-6. ב-20 במרץ, שלושה ימים לאחר מכן, פורסם כי יש במדינה תשעה חולים בסך הכול.
אחד מהנדבקים הוא אזרח יפני בן 44, בעוד השני הוא אתיופי בן 85 שהגיע לאתיופיה ב-2 במרץ 2020.
ב-20 במרץ 2020, השעתה אתיופיאן איירליינס טיסות ל-30 מדינות שנפגעו מווירוס הקורונה.
באותו תאריך הוכרז כי כל מי שנכנס למדינה צריך להיכנס בידוד ביתי למשך 14 יום.
מועדוני לילה באדיס אבבה נסגרו עד להודעה חדשה.
באותו היום דווח על שני מקרי הדבקות נוספים, מה שהגדיל את מספר החולים במדינה ל-11. המקרה המאושר הראשון הוא של אתיופי בן 28 שטס לבלגיה והגיע לאתיופיה ב-14 במרץ 2020. המקרה השני הוא אתיופי בן 34 שהגיע מדובאי ב-19 במרץ 2020.
ב-23 במרץ 2020, סגרה אתיופה את כל גבולותיה היבשתיים ופרסה כוחות ביטחון כדי לעצור את תנועת האנשים לאורך הגבולות.
ב-24 במרץ 2020 דווח על מקרה הדבקות נוסף, מה שהגדיל את המספר הכולל של המקרים במדינה ל-12. אתיופי בן 34 שהגיע מדובאי ב-19 במרץ נמצא חיובי לנגיף.
15 אנשים שעל פי הדיווחים היו להם קשר עם האדם נמצאים כעת בפיקוח.
ב-3 באפריל, פורסם כי מספר החולים במדינה עלה ל-35, תוך שיש שלושה שהבריאו.
בתחילת מאי 2020, דווח על שלושה מקרי מוות, 133 מקרי הדבקה ו-69 מקרי הבראה במדינה.
בתחילת מאי 2021, דווח על 5 מקרי מוות, 306 מקרי הדבקה (מתוכם 189 פעילים) ו-108 מחקרי הבראה במדינה.
תוצאה של 53,029 בדיקות בסך הכל
מגפת הקורונה התפשטה לגאנה ב-12 במרץ 2020. מקרה ההידבקות הראשון בגאנה פורסם ב-12 במרץ 2020.
ב-11 במרץ 2020, שר האוצר קן פורפי-אטטה הכריז כי תקציב המדינה יעמוד על כ-100 מיליון דולרים, ובהם תקצוב מיוחד שיסייע בהיערכות המדינה לקראת התפרצות מגפת הקורונה.
גאנה דיווחה על שני מקרי ההידבקות הראשונים בה ב-12 במרץ 2020. שני המקרים היו בקרב אנשים שחזרו למדינה מנורווגיה וטורקיה.
כמה ימים לאחר מכן, עלה מספר הנדבקים לשישה בסך הכול, תוך שפורסם כי יש מקרה חשוד נוסף במדינה.
בעקבות כך, הוכרז על מצב חירום במדינה, תוך שהגבולות שלה נחסמו למעבר.
ב-17 במרץ, דווח על מקרה ההידבקות השביעי במדינה אשר קרה באזור אקרה רבתי .
שלושה ימים לאחר מכן, עלה מספר הנדבקים במדינה ל-16.
בשעה 21:00 פנה נשיא גאנה ננה אקופו-אדו לאומה והודיע על מקרה המוות ראשון במדינה; אדם אחד מת בעיר קומאסי.
בהמשך אושרו שני מקרי הדבקות חדשים, כאשר מספר החולים במדינה עלה ל-21. ב-25 במרץ, פורסם כי יש 93 חולים במדינה ו-4 מתים.
ב-26 במרץ עלה מספר החולים ל-132. שבוע לאחר מכן, דווח על 205 חולים, 5 מתים ו-31 מבריאים.
בתחילת מאי 2020, דווח על 18 מקרי מוות, 2,169 מקרי הדבקה ו-229 מקרי החלמה במדינה.
כמו כן, דווח כי ארבעה מתוך הנדבקים במצב קשה.
במהלך חודש מאי דווח על זיהוי מוקד התפרצות במפעל דגים.