tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוקטובר של אותה שנה, הוקמה אנדרטה בפארק הציבורי של גרדינר באמצעות מאמציה של חברתו ומדריכתו של רובינסון , שגייסה את הכסף עבור האנדרטה מרחבי המדינה; האדריכל מבוסטון הנרי ר.
שפלי סיפק את העיצוב, ריצ'רדס כתבה את הכתובת והביוגרף של רובינסון, , היה הנואם המרכזי.
בית ילדותו של רובינסון בגרדינר הוגדר כנקודת ציון היסטורית לאומית ב-1971. , אחיין מדרגה שנייה של רובינסון ומומחה ידוע לפילוסופיה סינית והיסטוריה של סין, היה הנאמן של עיזבונו של רובינסון.
השיר "ריצ'רד קורי" הולחן על ידי פול סיימון והושר על ידי הצמד סיימון וגרפונקל באלבום Sounds of Silence משנת 1965.
כתביו של אדווין ארלינגטון רובינסון בוויקיטקסט באנגלית
אדווארד ג'ון פוט (בהולנדית: Edward Voûte; 17 בספטמבר 1887, אמסטרדם - 18 ביוני 1950) היה ראש עיריית אמסטרדם מ-1941 עד 1945, במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד .
פוט היה בנם של מיינהרד פוט וקתרין הנרייט פרק.
ב-1890 עברה המשפחה לבטאוויה שבהודו המזרחית ההולנדית.
בגיל 11 נשלח פוט חזרה להולנד כדי לגור עם דודתו בארנהם.
הוא למד בבית הספר הוחרה (Hogere Burgerschool) בארנהם ולאחר מכן - בקולג' הצי המלכותי (1907–1910) בדן הלדר.
פוט היה קצין בצי המלכותי של הולנד וב-1915 שוחרר בכבוד.
מ-1941 עד 1945, במהלך הכיבוש הגרמני של הולנד, היה ראש עיריית אמסטרדם.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוא נעצר בשל שיתוף הפעולה שלו עם הנאצים.
ב-1946 נגזרו עליו שש שנות מאסר, שלאחר מכן הופחתו לשלוש שנים וחצי.
הוא מת בגיל 62, שנה לאחר שחרורו מהכלא.
אֶדְוִין אוֹפְּלֶר היה אדריכל גרמני-יהודי.
בסגנונו הנאו-גותי עיצב מספר בתי כנסת ברחבי גרמניה, אשר לימים נהרסו כולם במהלך ליל הבדולח.
אופלר נולד באלס, בנם השני של סלו אופלר, סוחר יין, ומינה לבית זלדיס.
למד בבית הספר היסודי באלס בין השנים 1837–1840, ובהמשך בבית הספר בברסלאו.
ב-1849 נסע להנובר, שם למד אצל קונרד וילהלם האזה באוניברסיטה הטכנית עד 1854, ולאחר מכן התלמד כנגר.
לאחר שהתמנה לחבר באגודת האדריכלים והמהנדסים של הנובר בשנת 1856, הוא בילה את ארבע השנים הבאות בבריסל ובפריז, שם עבד במשרדי הופמן ומסנו, יחד עם אמן הוויטראז' אז'ן-סטניסלס אודינו, ובעיקר עם האדריכל אז'ן עמנואל ויולה-לה-דוק.
בתפקידו זה השתתף בשיקום קתדרלת נוטרדאם ורכש את הידע שלו באדריכלות גותית.
בשנת 1866, שבה מונה לממונה בנייה, נישא לאלה כהן, בתו של הרופא הקיסרי, הרמן כהן.
נולדו להם ארבעה בנים: ארנסט, צייר וחרת; אלכסנדר, פסל; ברתולד, רופא; וזיגמונד, משפטן.
הוא רכש מוניטין בקהילה היהודית בעיקר באמצעות בתי הכנסת שתכנן ועיצוביו לבתי קברות יהודיים, וכן באמצעות מבני מסחר ומגורים רבים, שתוכננו ללקוחות אצילים ובורגנים.
פרט לכך, תכנן את טירת בראונפלס ואת טירת מריינבורג שבהנובר יחד עם האזה.
מ-1872 עד 1878 הוציא לאור כתב עת, Die Kunst im Gewerbe (אמנות מסחרית) והפעיל סטודיו יחד עם פרדיננד שורבאך.
רבים מבנייניו נהרסו בהפצצות במלחמת העולם השנייה.
אחד מבנייניו הגדולים והמוכרים, בית הכנסת החדש בהנובר, נשרף במהלך ליל הבדולח.
הוא נפטר ממה שנדמה כמחלת לב דוהרת בגיל 49.
כדמות משפיעה בפוליטיקה של לואיזיאנה, אדוארדס, שכונה "הקו האחרון בהחלט של הדמוקרטים הדרומיים של הניו דיל", הואשם מספר פעמים במעשי שחיתות.
ב-2001 הוא נמצא אשם בסחיטת דמי חסות, ונדון לעשר שנות מאסר בבית כלא פדרלי.
הוא החל לרצות את עונשו באוקטובר 2002 בפורט וורת', טקסס, ובהמשך הועבר למתקן פדרלי באוקדייל, לואיזיאנה.
הוא שוחרר בינואר 2011 לאחר שריצה שמונה שנים.
אדוארדס נחשב גם למושל לואיזיאנה האחרון שהיה חלק של המנגנון הפולטי שהוקם על ידי האחים המושלים יואי לונג וארל לונג.
ב-2014 ביקש אדוארד להיבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית, ובבחירות הוא התמודד על המושב של מחוז הקונגרס השישי של לואיזיאנה.
בבחירות בשני סיבובים שהתקיימו, הוא ניצח, אך הובס על ידי מועמד המפלגה הרפובליקנית גארט גרייבס בהפרש של כמעט 25 אחוזים מהקולות, תוצאה שהיוותה סימן לשקיעה התלולה בפופולריות של אדוארדס עקב הרשעתו בפלילים, וכן עלייתה השפעתה של המפלגה הרפובליקנית בפוליטיקה של לואיזיאנה.
אדווין אדוארדס נולד בעיר הקטנה מרקסוויל שבמחוז הכפרי אבויילס שבלואיזיאנה.
אביו, קלרנס אדוארדס, היה חקלאי אריס שבמוצאו היה חצי צרפתי-קריאולי, וחצי פרסביטריאני, ואילו אמו, אגנס ברוייט, הייתה קתולית דוברת צרפתית.
אבות משפחתו של אדוארדס היו בין המתיישבים הראשונים של לואיזיאנה שהגיעו מצרפת והתיישבו במחוז אבויילס.
כמו פוליטיקאים רבים ממחוז זה במאה ה-20, הניח אדוארדס שהוא היה ממוצא קייג'וני בעוד שככל הנראה זה לא היה נכון.
מוצאו של אביו היה ממשפחה מקנטקי שהגיעה ללואיזיאנה במהלך מלחמת האזרחים האמריקאית.
סב-סבו, ויליאם אדוארדס, נהרג במרקסוויל בתחילת המלחמה בשל דעותיו בעד האיחוד.
אדוארדס תכנן בצעירותו לפתח קריירה כמטיף.
כבחור צעיר הוא עסק בתחום עבור כנסיית הנאזרינים במרקסוויל.
לזמן קצר לקראת תום מלחמת העולם השנייה הוא שירת בכוחות האוויריים של צי ארצות הברית.
לאחר המלחמה, בגיל 21, הוא סיים את לימודי המשפטים באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה, והחל לעסוק בעריכת דין בקראולי, מקום מושב מחוז אקדיה.
הוא עבר לשם ב-1949 לאחר שאחותו, אודרי א.
איזבל, שעברה לשם עם בעלה, סיפרה לו שהיו עורכי דין מעטים דוברי צרפתית בחלק הדרום-מערבי של לואיזיאנה.
ב-1954 נכנס אדוארדס לפוליטיקה לאחר שנבחר למועצת העיר קראולי.
הוא היה חבר המפלגה הדמוקרטית, שבאותה תקופה החזיקה במונופול על החיים הציבוריים בלואיזיאנה, אך בסוף המאה ה-20 ירד כוחה.
אדוארדס המשיך להיות חבר מועצת קראולי עד לבחירתו לסנאט של לואיזיאנה ב-1964, כאשר בבחירות המקדימות של הדמוקרטים הוא הביס את הסנאטור המכהן ביל קליבלנד, איש עסקים מקראולי שכיהן במשך 20 שנה בשני בתי בית המחוקקים של לואיזיאנה.
שנים לאחר מכן, כמושל, מינה אדוארדס את בתו של קליבלנד, וילי מיי פלקרסון, גם היא חברת מועצת קראולי לשעבר, למועצת בתי הסוהר של לואיזיאנה.
ב-1965 נבחר אדוארדס בבחירות מיוחדות למושב מחוז הקונגרס השביעי של לואיזיאנה בבית הנבחרים של ארצות הברית כדי לאייש את המושב שהתפנה עקב פטירתו של ת.
הוא המשיך ונבחר לבית הנבחרים עוד שלוש פעמים וכיהן בו עד מאי 1972.
בבחירות של 1972 למשרת מושל לואיזיאנה נבחר אדוארדס לאחר שהגיע למקום הראשון מבין 17 מתמודדים בבחירות המקדימות של הדמוקרטים, שביניהם נמנו המושל לשעבר ג'ימי דייוויס וחבר הקונגרס לשעבר גיליס לונג, קרוב משפחתם של המושלים לשעבר יואי לונג וארל לונג.
הייתה זו הפעם האחרונה בה התמודדו דייוויס וגיליס לונג על תפקיד המושל.
התמיכה הרחבה ביותר לה זכה אדוארדס הייתה בדרום לואיזיאנה, במיוחד בקרב המצביעים הקג'ונים, הקריאולים והאפרו-אמריקאים.
הן אדוארדס, והן ג'ון בנט ג'ונסטון, התמודדו בבחירות המקדימות על מצע מכוון רפורמה, אך אדוארדס היה בקי יותר בכריתת בריתות פוליטיות לטובת הסיבוב השני בבחירות.
הוא אמר שההבדל הפילוסופי המרכזי בינו לבין ג'ונסטון נגע ל"מודעות לבעיות של השכבות החלשות".
ג'ונסטון זכה לתמיכתו של עמיתו של אדוארדס בבית המחוקקים, ג'ו וגונר, אך הוא סירב להצעתו של אדוארדס לעימות בחירות טלוויזיוני בין השניים.
ביל דוֹד, שנוצח בפעם הראשונה במערכת בחירות זו כשהתמודד על תפקיד המפקח הראשי של החינוך של לואיזיאנה, ייחס את ניצחונו של אדוארדס בין השאר לממליך המלכים מניו אורלינס, לואיס ג'.
לדבריו של דוד, ראסל "יכול לעשות יותר מכל אחד בלואיזיאנה כדי לגרום לבחירתו של כל מועמד שבו הוא תמך במדינה זו.
...הוא מנהל ומניע כל כך טוב שהוא יכול להקים ארגון שינצח בעסקים ובפוליטיקה".
הן ברטוריקה הפוליטית שלו, והן באישיותו הציבורית, יצר אדוארדס לעצמו שם של פופוליסט במסורת של יואי לונג ושל ארל לונג.
ב-9 במאי 1972 הוא הושבע כמושל לואיזיאנה ה-50. אחד מצעדיו הראשונים כמושל היה ליזם כינוס ועידה לתיקון חוקת המדינה.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, פיתח אדוארדס לעצמו מוניטין כאחד הפוליטיקאים הצבעוניים והראוותניים ביותר בתולדות לואיזיאנה, שנודעה בשל הדמויות הבלתי שגרתיות שלה.
כאדם כריזמטי, לבוש היטב, שנתן תשובות מהירות וחכמות, שמר אדוארדס על פופולריות רחבה.
לאחר בחירתו כמושל, קידם אדוארדס הצעת חוק להגבלת הבחירות במדינה לשני סיבובים באמצעות התמודדות המעומדים הדמוקרטים, הרפובליקנים והעצמאיים בחירות מקדימות לא-מפלגתיות כוללות.
אף על פי ששיטה זו כוונה להפקת תועלת עבור הקריירה הפוליטית של אדוארדס עצמו, ציינו אותה פרשנים רבים כגורם המרכזי לעליית כוחה של המפלגה הרפובליקנית בלואיזיאנה בסופו של דבר, וליצירת מערכת דו-מפלגתית של ממש.
בשל כך, כונה אדוארדס בבדיחות "אבי המפלגה הרפובליקנית בלואיזיאנה".
בראשית תקופת כהונתו כמושל, יזם אדוארדס את יצירת החוקה הראשונה של לואיזיאנה לראשונה מזה חצי מאה.
כוונתו הייתה להחליף את חוקת 1921, שהייתה מסמך מסורבל ומיושן ועמוס במאות תיקונים.
ב-1973 התכנסה ועידת החוקה, והמסמך שנוסח בה נכנס לתוקף ב-1975. אדוארדס גם נקט בצעדים לארגון מחדש כולל של ממשלת המדינה, סגירת יותר מ-80 סוכנויות ממשלתיות, ועיצוב הגופים הנותרים על פי הדגם של הממשלה הפדרלית.
תקופת כהונתו הראשונה של אדוארדס כמושל התרחשה במקביל לשגשוג הגדול בתעשיית הנפט והגז של לואיזיאנה לאחר משבר האנרגיה העולמי של 1973. הוא הצליח להרחיב באופן משמעותי את הכנסות המדינה מנפט באמצעות ביסוס מס פיצויים על אחוז ממחיר כל חבית במקום התעריף הקבוע הקודם.
כספים אלו סייעו בעלייה המשמעותית בהוצאות המדינה שעלו בהיקף של 163 אחוזים בין 1972 לבין 1980, ועלה בידו של אדוארדס לאזן באופן קבוע את תקציב המדינה בזכות העלייה בהכנסותיה.
רוב ההוצאות הופנו למערכת הבריאות ולשירותי האנוש, והובילו להרחבת המימון לבתי ספר מקצועיים ולחינוך גבוה.
בבחירות המקדימות של 1975 ניצח אדוארדס בקלות, כשזכה ב-750,107 קולות (62.3 אחוזים), למקום השני הגיע חבר הסנאט של לואיזיאנה רוברט ג.
ג'ונס, בנו של המושל לשעבר סאם ג'ונס שקיבל 292,220 קולות (24.3 אחוזים), ולמקום השלישי הגיע מזכיר המדינה וייד א.
אף על פי שבהשוואה לשערוריות של שנות ה-80 ושנות ה-90 היו אלו פרשיות מינוריות, היה אדוארדס מעורב בפרשיות אתיות במהלך תקופת כהונתו הראשונה.
באותה תקופה הוא היה גלוי לב באופן משמעותי בנוגע להתנהלות השנויה במחלוקת שלו.
כאשר נשאל על קבלת תרומות בלתי חוקיות למסעות הבחירות שלו, הוא השיב, "עבורם היה זה בלתי חוקי לתת, לא בלתי חוקי עבורי לקבל".
הוא גם עמד על כך שהוא לא ראה כל בעיה בהשקעה בבניין משרדים מוצע בניו אורלינס שנקרא One Edwards Square (שלא נקרא כך בסופו של דבר) בעת שעדיין כיהן כמושל, ותיאר בפני העיתונות את תעוזתו בהימורים בעת אחת מנסיעות ההימורים שלו ללאס וגאס.
בהמשך, נציב המנהל של אדוארדס, צ'ארלס רומר, אביו של מי שיכהן לימים כמושל, באדי רומר, הורשע בלקיחת שוחד ובקיום קשרים עם הבוס של המאפיה קארלוס מרסלו.
אדוארדס הצליח להימנע מכל קשר לפרשה.
במהלך תקופת כהונתו הראשונה כמושל, העלה שומר ראש ממורמר של אדוארדס, קלייד וידרין , כמה האשמות חמורות בנוגע לשחיתות, כולל מכירת משרות בסוכנויות ממשל המדינה.
האשמות אלו נחקרו על ידי חבר מושבעים גדול, אך ממשל אדוארדס תקף את אמינותו של וידרין והחקירה הופסקה.
בהמשך פרסם וידרין ספר בשם "רק מקבל הוראות" (Just Takin' Orders), שבו נכללו פרטים עסיסיים על מסעות ההימורים התכופים של אדוארדס ומערכות היחסים שלו מחוץ לנישואים.
בדצמבר 1986 נרצח וידרין על ידי בן זוגה של אישה שאותה הוא אבטח, שהאמין שוידרין ניהל רומן עם אשתו.
בשערורייה שהתרחשה ב-1976 ושנודעה בכינוי "קוריאגייס" , נחשף שאדוארדס ורעייתו איליין קיבלו מתנות שנויות במחלוקת ב-1971, בעת שאדוארדס כיהן כחבר בית הנבחרים.
הלוביסט הדרום קוריאני טונג סון פארק נחקר על ניסיון לשחד מחוקקים אמריקאים בשם ממשלת קוריאה הדרומית, ועל קבלת מיליוני דולרים בעמלות על רכישת אורז.
אדוארדס הודה שפארק נתן לרעייתו איליין מעטפה שבה היו 10,000 דולר במזומן, אך עמד על כך שהייתה זו מתנה שניתנה מתוך ידידות בלבד ושלא היה כל היבט בלתי ראוי בנוגע לכך.
במהלך שערורייה זו, הצהיר אדוארדס שהוא סבר שיהיה זה "מאוד מוסרי" לממשלת ארצות הברית לאסור על אנשי עסקים אמריקאים לקבל מתנות מפקידי ממשל זרים במסגרת המשא ומתן העסקי שלהם.
בשערורייה זו היה מעורב גם עמיתו של אדוארדס בקונגרס, אוטו פסמן , שבהמשך זוכה מכל אשמה בפרשה, אך בבחירות של אותה שנה הוא הובס על ידי ג'רי האקבי .
הוא החל לגייס כספים ולתור ברחבי המדינה זמן רב לפני בחירות 1983, ושמר על מה שתומכיו כינו "הממשלה בהמתנה".
בראשית 1982 אמר אדוארדס שהוא כה מחויב להתמודד על תפקיד המושל עד ש"רק המוות לבדו יכול להפריד אותו ממנו.
...אנו מובלים על ידי מושל שתשובתו היחידה לאבטלה היא לרכוש מטוס בשווי של 350,000 דולר".
ב-1979, עם סיום כהונתו הראשונה של אדוארדס, נבחר דייב טרין הרפובליקני כמושל בהפרש קטן תוך התחייבות לרפורמה ממשלתית.
אדוארדס תמך ביריבו של טרין, נציב השירות הציבורי, הרפובליקני לואיס למברט.
כמצופה, ב-1983 הביס אדוארדס את טרין שניסה להתמודד לתקופת כהונה שנייה.
בבחירות הוצג הניגוד הברור בין אדוארדס הראוותני והכריזמטי, לבין טרין הדיסקרטי והמכוון מדיניות.
בעוד שטרין התמקד במוניטין של השחיתות וחוסר היושר של אדוארדס, שאף אדוארדס להציג את טרין כחסר יכולת וחסר קשב לציבור.
טרין אמר על אדוארדס: "קשה לי להבין את הפופולריות שלו".
אמירה שהסתמנה בעיני רבים כחוסר הבנה שלו של הפוליטיקה של לואיזיאנה.
שני המועמדים הוציאו יותר מ-18 מיליון דולר במערכת הבחירות, שנודעה כאחת היקרות ביותר שנוהלה אי פעם במדינה בסדר גודל של לואיזיאנה.
לפני יום הבחירות התבדח אדוארדס בדברים שאמר לכתבים: "הדרך היחידה שבה אפסיד במערכת בחירות זו היא אם אתפס במיטה עם נערה מתה או עם נער חי".
אדוארדס לעג לטרין פעמים רבות, ופעם אחת תיאר אותו כ"כה איטי שייקח לו שעה וחצי לצפות ב-60 דקות".
במהלך עימות בחירות שהתקיים באותה שנה, שאל טרין את אדוארדס, "איך יכול להיות שאתה מדבר משני הצדדים של פיך?".
אדוארדס השיב מיד, "כדי שאנשים שמחבבים אותך עם מחצית מוח בלבד יוכלו להבין אותי".
אחיו של אדוארדס, מריון דייוויד אדוארדס, היה חלק ממסע הבחירות של 1983 והשתתף בפמליה שנסעה לצרפת ולבלגיה בראשית 1984 כדי לגייס כספים לתשלום מאוחר של 4.2 מיליון דולר שנבעו מחוב של מסע הבחירות.
600 תומכים הצטרפו למסע שכלל ארוחת ערב בארמון ורסאי והימורים במונטה קרלו.
כל אחד מהם שילם 10,000 דולר, ואדוארדס ציפה לרווח של 70 אחוזים מתשלומי הכרטיסים כדי שהחוב ייפרע.
סטיקרים הודפסו בצבעי כחול וזהב של מסע הבחירות וחולקו לאלו שתרמו לפירעון החוב.
במשך שנים לאחר מכן, נראו על כלי רכב המדבקות שבהן נכתב "הייתי בפריז עם המושל".
במערכת הפיננסית של לואיזיאנה חלה צלילה חדה במהלך תקופת כהונתו השנייה של אדוארדס.
כספי מיסי הנפט הצטמצמו באופן חד באמצע שנות ה-80 עקב ירידת מחירי הנפט.
ב-1984 ניסה אדוארדס לטפל בירידת הכנסות המדינה באמצעות אישור 730 מיליון דולר (הוא ביקש 1.1 מיליארד דולר) במיסים אישיים חדשים, כולל העלאה באחוז אחד במס המכירות המדינתי, 61 מיליון דולר בהעלאת מס ההכנסה לתאגידים, ו-190 מיליון דולר במס נוסף על דלקים.
בית המחוקקים, שבאופן גורף נשלט על ידי מחוקקים שהיו נאמנים לאדוארדס, העביר את החוקים הללו, אך הטלת המיסים לא הייתה פופולרית כלל וכלל וגרמה נזק לתמיכה הציבורית באדוארדס.
חבר בית הנבחרים של לואיזיאנה מטעם הרפובליקנים, טרי ו.
גי, אמר באותה עת, "אף אחד לא שיער בנפשו את ממדי השינוי.
במשך יומיים קיבלתי 180 שיחות טלפון נגד העלאת המיסים.
רוב התמיכה באדוארדס בשנות ה-70 התקיימה עקב ההיקף הגבוה של הוצאות על שירותים חברתיים בתקופה של שגשוג כלכלי.
עם החמרת התנאים הכלכליים, דעכה הפופולריות שלו.
כדי להשיג את האישור להעלאת המיסים, הגיש אדוארדס קודם כל את התקציב המוצע של טרין של שנת המס 1984–1985 כאות אזהרה למחוקקים.
התקציב של טרין, הוא טען, יקצץ בהוצאות המדינה באופן כה דרסטי ויגרום לכבישים להפרק, לגשרים להתמוטט, ולפרמיות הביטוח להרקיע שחקים.
אדוארדס חזה שאם המחוקקים יעבירו את התקציב של טרין במקום את תקציב העלאת המיסים, ציבור הבוחרים ימרוד ויאשים את בית המחוקקים בתוצאותיו.
בסופו של דבר, השיג אדוארדס את רוב מה שהוא ביקש ועלה בידו להשתמש בתירוץ של העלאת שכר המורים כדי להפעיל לחץ על המחוקקים.
בפברואר 1985, זמן קצר לאחר שובו לכס המושל, נאלץ אדוארדס לעמוד למשפט בסעיפי אישום של הונאת דואר , שיבוש מהלכי משפט ושוחד, שהוגשו על ידי התובע הפדרלי ג'ון וולז .
ההאשמות התמקדו בתוכנית שבה לכאורה קיבלו אדוארדס ושותפיו כמעט 2 מיליון דולר בתמורה למתן יחס מועדף לחברות שפעלו בבתי חולים ממשלתיים.
אדוארדס טען לחפותו ועמד על כך שההאשמות נבעו ממניעים פוליטיים של וולז ושל המפלגה הרפובליקנית.
המשפט הראשון הסתיים בדצמבר 1985 בביטול האישומים, בעוד שהמשפט השני הסתיים ב-1986 בזיכוי.
לאחר שאדוארדס וארבעת הנאשמים הנוספים זוכו, חשף בית המלון שבו התכנס חבר המושבעים לדיוניו, שמחצית מחברי חבר המושבעים גנבו מגבות בעזיבתם.
אדוארדס התבדח שהוא נשפט על ידי "חבר מושבעים של עמיתי".
במרץ 1985 חזה ראסל לונג נכונה שאדוארדס אכן יזוכה על ידי חבר המושבעים של לואיזיאנה ושהמשפט שיבוא בעקבותיו לא ישבש את ממשל המדינה.
כשהודיע לונג על פרישתו מהסנאט של ארצות הברית, שבו הוא כיהן מאז 1948, הוא ציין את אדוארדס כמועמד מועדף להחליפו בסנאט, אך הוסיף שלדעתו אדוארדס לא ייכנס למרוץ לסנאט של 1986, וצדק בדבריו.
יורשו של לונג היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית ג'ון ברו, יורשו של אדוארדס בבית הנבחרים 14 שנים קודם לכן.
התובעים בתיק ראו במריון אדוארדס, שגם הואשם בתיק מערכת הבריאות, כ"איש התיק" שגבה את הכספים עבור אחיו.
מריון לעג להאשמה בבר ברובע הצרפתי בניו אורלינס כאשר נכחו שם נציגי התקשורת.
הוא ענד שקית קניות על ראשו וזרק שטרות מזויפים של 100 דולר.
בהמשך נשא אדוארדס ברכה בהרמת כוסית בבר ברובע הצרפתי, אם כי המשקה שלו היה לא אלכוהולי, שכן הוא הוא נהג להתנזר מאלכוהול, בה הוא זימר הזמנה לוולז "לנשק את ישבנו".
המשפטים התארכו, ובנקודת זמן מסוימת במהלך המשפט הראשון, אך לפני ביטולו, רכב אדוארדס לבית המשפט ממלונו על גבי פרד.
כאשר הוא נשאל על ידי הכתבים לסיבה לכך, הוא ענה משהו בסגנון שזה מסמל את המהירות והאינטליגנציה של מערכת המשפט הפדרלית, אך גם שהוא תמך ב"מסורת".
מריון אדוארדס, שהיה עורך דין, לבש לעיתים קרובות חליפת פסים, חבש מגבעת, אחז במקל, ונשא על מדרגות בית המשפט הצהרה קומית לעיתונות בסופו של כל דיון.
הוא לעג למחלקת המשפטים של ארצות הברית, לתובע הפדרלי וולז, ולשופט הפדרלי מרסל ליבאדי ששפט בתיקים.
גם לאחר שהביס במשפט את וולז, ירדה הפופולריות של אדווין אדוארדס.
על אף זיכויו, במשפט נחשפו פרטים מפוקפקים רבים על התנהלותו של אדוארדס, שספגו ביקורת ציבורית.
נחשף שבמהלך נסיעות הימורים תכופות ללאס וגאס, הפסיד אדוארדס מאות אלפי דולרים, תוך שהוא עשה שימוש בשמות כיסוי, ובהמשך שילם את חובות ההימורים הללו במזוודות מלאות בכסף מזומן ממקור לא ידוע.
לאחר המשפט, התמיכה של אדוארדס בלגליזציה של ההימורים כפתרון למחסור בהכנסות למדינה, תרמה עוד יותר לירידה בפופולריות שלו.
הוא ביצע קיצוצים בלתי אהודים בתקציב החינוך ובתוכניות חברתיות אחרות בשלב מוקדם יותר של תקופת כהונתו.
החל מינואר 1986 הוא טעון שלגליזציה של בתי קזינו בעד 50 מקומות ויצירת לוטו מדינתי יסייעו בשיקום התוכניות, אך בית המחוקקים דחה את הצעותיו לתוכניות ההימורים.
כשנכנס למסע בחירות קשה ב-1987, נראה אדוארדס פגיע.
עם תחילת מערכת הבחירות, שיעור אי-שביעות הרצון ממנו עלה מ-52 ל-71 אחוזים.
בתחילה חזה אדוארדס שהקזינו והלוטו המדינתי יפיקו למדינה רווחים של 600 מיליון דולר, ולאחר מכן הוא הוריד את הציפיות ל-150 מיליון דולר.
שני הצעדים הללו ננקטו בסופו של דבר, אך לא במהלך תקופת כהונתו זו של אדוארדס.
בבחירות 1987 ניצבו מול אדוארדס כמה מועמדים בולטים.
המאתגר מבין כולם היה ככל הנראה חבר הקונגרס, הרפובליקני בוב ליווינגסטון .
בנוסף התמודדו בבחירות חבר הקונגרס בילי טאוזין , שהיה אז חבר הקונגרס מטעם הדמוקרטים ותומך נלהב של אדוארדס בעת שכיהן בבית המחוקקים של לואיזיאנה בשנים 1980-1972; מזכיר המדינה של לואיזיאנה מטעם הדמוקרטים ג'ים בראון; וחבר הקונגרס הדמוקרטי באדי רומר, בנו של נציב החקלאות לשעבר של לואיזיאנה צ'ארלס רומר.
הסוגיה המרכזית במערכת הבחירות הייתה אישיותו של אדוארדס.
בזכות שמו המוכר, תומכיו החזקים, וכישוריו הפוליטיים חסרי התקדים, אפילו כשהוא מוחלש, יכול היה אדוארדס להניח בביטחון שהוא יעפיל לסיבוב השני במסגרת שיטת הבחירות המקדימות הייחודית של לואיזיאנה.
שררה תחושה רווחת במערכת הבחירות שאדוארדס היה זקוק לליווינגסטון בסיבוב השני.
ליווינגסטון היה רפובליקני במדינה שעד אז בחרה מושל רפובליקני אחד בלבד מאז תקופת השיקום, והוא נתפס כמי שחסר את הכריזמה ואת האישיות, מה שהיווה יתרון מבחינתו של אדוארדס.
כל יריב אחר, דמוקרט מתון ללא בעיות אתיות, עלול היה להיות מסוכן עבורו.
לצורך כך, דיבר אדוארדס על ליווינגסטון רבות במהלך מערכת הבחירות.
רגע המפתח בבחירות היה בעימות בין המועמדים.
כרגיל, נושא הדיון המרכזי היה אדוארדס.
יריביו נשאלו בזה אחר זה אם הם ישקלו תמיכה בו בבחירות הכלליות אם הם לא יעפילו לסיבוב השני.
הם התחמקו מתשובה, במיוחד מזכיר המדינה בראון, שהיה תומך נאמן של אדוארדס בסנאט של לואיזיאנה ושבבחירתו ב-1979 משך אליו רבים מאותם מצביעים שתמכו בעמיתו הדמוקרטי לואיס למברט בניסיונו הכושל להיבחר למשרת המושל כאשר התמודד מול טרין.
אחרון הדוברים היה באדי רומר, ותשובתו הייתה: "לא, עלינו לקטול את הדרקון.
אני אתמוך בכל אחד מלבד אדוארדס".
ביום המחרת, כפי שהגדיר זאת הפרשן הפוליטי ג'ון מנינגס, ג'ים בראון הסביר את תשובתו, בעוד שבאדי רומר הזמין תוויות "לקטול את הדרקון".
כשהוא זכה לעידוד כ"מועמד של ממשלה טובה" על ידי כמעט כל עיתון בלואיזיאנה, שעט רומר מהמקום האחרון בסקרים, ובליל הבחירות גבר על אדוארדס והגיע למקום הראשון בבחירות המקדימות עם 33 אחוזים מהקולות מול 28 אחוזים שקיבל אדוארדס.
הייתה זו הפעם הראשונה אי פעם בה הגיע אדוארדס למקום שונה מהמקום הראשון בכל מערכות הבחירות בהן התמודד.
במה שנראה כסוף הקריירה הפוליטית של אדוארדס, הוא הודיע בנאום פרישה על ויתורו על ההתמודדות, וכך באופן אוטומטי הוביל לבחירתו של רומר כמושל הבא.
למעשה, הוא טמן מלכודת מתוחכמת לרומר.
עקב ויתורו, שלל אדוארדס מרומר את ההזדמנות לבנות קואליציה ממשלתית בבחירות הכלליות, ושלל ממנו את הניצחון ברוב מוחלט שהוא היה אמור להשיג.
באבחת יד, הפך אדוארדס את רומר למושל שנסמך על מיעוט.
בנוסף, ויתר אדוארדס לרומר על השליטה במדינה עוד לפני השבעתו.
בעשותו כן, הוא העביר את עול הבעיות של המדינה למושל החדש, שהיה תחת איום עוד לפני שנכנס לתפקידו.
במשך ארבעת השנים הבאות נאבק רומר להיות מושל שהוביל צעדי רפורמה כפי שהיו רבים לפניו, ואף על פי שלמעשה אף אחד לא הבין זאת באותה עת, המתין אדוארדס בשקט בצד כדי לשוב לשלטון.
עם התקרב מועד הבחירות של 1991, נעשו ניסיונות של רבים מידידיו של אדוארדס לשכנעו לוותר על תוכניתו לשוב לכס המושל, בהאמינם שלא היה לו סיכוי לנצח בבחירות.
לאחר הפסדו ב-1987, כתב העיתונאי לני קלר "שהדרך היחידה בה יוכל אדוארדס להיבחר אי פעם תהיה רק אם הוא יתמודד מול אדולף היטלר".
יריבו של אדוארדס בסיבוב השני היה ה"אשף הגדול" לשעבר של הקו קלוקס קלאן, דייוויד דיוק.
ההתמודדות בין תומך מושבע של העליונות הלבנה לבין חשוד בפלילים משכה תשומת לב ברמה הלאומית.
כדי להיאבק בדיוק הוקמה "הקואליציה של לואיזיאנה נגד גזענות ונאציזם", שבראשה עמדה בין השאר התומכת הוותיקה של טרין, בת' ריקי , שהייתה חברת הוועד המרכזית של המפלגה הרפובליקנית בלואיזיאנה.
הקואליציה חשפה באמצעות הקלטות של דיוק בוועידת הלבנים הלאומניים שהוא עדיין היה מעורב בפעילות של הקו קלוקס קלאן.
אדוארדס מצא את עצמו מקבל תמיכה מפוליטיקאים רפובליקנים בולטים, כולל טרין, רומר ואף מנשיא ארצות הברית ג'ורג' הרברט ווקר בוש.
בסטיקר פופולרי שהופץ אז בתמיכה באדוארדס נכתב "הצביעו לנוכל, זה חשוב".
בסטיקר אחר נכתב "הצביעו ללטאה לא לאשף" (Vote for the Lizard, not the Wizard).
אדוארדס אמר על דיוק ש"הדבר היחיד שיש לנו במשותף היא ששנינו היינו אשפים מתחת לסדינים", והעמיד פני כמי שדאג לבריאותו של דיוק עקב הרגל העישון שלו "משום שהוא נמצא מסביב לצלבים בוערים כה רבים".
כאשר שאל עיתונאי את אדוארדס למה הוא זקוק כדי לנצח את דיוק, הוא השיב, "להישאר בחיים".
ביום הבחירות הביס אדוארדס את דיוק ביחס קולות של 61 מול 39 אחוזים, הפרש של כמעט 400,000 קלות, ותוצאה שהיוותה שבירת שיא.
תוצאה זו בלטה במיוחד עקב העובדה שהפרש הקולות היה אף גבוה מניצחונו של ג'ון בנט ג'ונסטון על דיוק בבחירות המקדימות של הדמוקרטים לסנאט של ארצות הברית ב-1990.
עם השבעתו לכהונתו האחרונה כמושל, ביקש אדוארדס מחברו לילדות ריימונד לבורד לפרוש מכהונתו בבית הנבחרים של לואיזיאנה לאחר 20 שנה ולקבל על עצמו את תפקיד נציב המנהל בממשלו.
לבורד, שבעת לימודיהם בבית הספר התיכון, ניצח את אדוארדס בבחירות לתפקיד נשיא הכיתה, ובעת כהונתו בבית הנבחרים שימש כמנהיג הסיעה מטעמו של אדוארדס, נעתר להצעה.
אדוארדס גם הזמין את חבר בית הנבחרים המדינתי לשעבר קווין פ.
ריילי האב, לשעבר מנהל חברת הפרסום למאר, לשמש כמזכיר הפיתוח הכלכלי בממשלו.
ב-1986 הועבר ריילי מתפקיד יושב ראש ועדת ההקצבות של בית הנבחרים לאחר שמתח ביקורת על אדוארדס.
ב-1992 מינה אדוארדס את הפנולוג ריצ'רד סטלדר לתפקיד מזכיר מחלקת בטיחות הציבור והענישה של לואיזיאנה, תפקיד שהיה מקובל לתת לתומכים פוליטיים.
סטלדר המשיך לשמש בתפקיד עד 2008 תחת שלושה מושלים.
במהלך תקופת כהונתו הקודמת כמושל, קידם אדוארדס את נושא ההימורים בלואיזיאנה, שהיה חלק מרכזי במצע שלו בבחירות 1991. ביוני 1992 הוביל מהלך זה את בית המחוקקים המדינתי להעביר חוק שקרא להקמת קזינו באתר גדול אחד בניו אורלינס.
הוא גם מינה ועדה, שבהנחייתו האישית המליצה על מתן 15 אישורים לבתי קזינו על ספינות נהר שאושרו על ידי בית החוקקים ועל ידי ממשל רומר.
הוא מינה את בעל בריתו, פול פונטנוט, לעמוד בראש משטרת המדינה.
הוא פיקח על מתן הרישיונות למפעילי הקזינו.
בחזית אחרת המחיש אדוארדס את מחויבותו לזכויות האזרח כאשר היה ראשון מושלי מדינות הדרום שהוציא צו מושל להגנת להט"בים מפני אפליה בקבלת שירותים ממשלתיים, תעסוקה וחוזים.
על אף החשיפה שכמה מהרישיונות לקזינו ניתנו לאנשים שהיו קשורים לפשע המאורגן, בלם אדוארדס את ביטולם.
אך במקביל החלה תגובה חריפה נגד מעשי שחיתות שהיו קשורים להימורים.
אף על פי שאדוארדס תכנן להתמודד על תפקיד המושל ב-1995, ביוני 1994, זמן קצר לאחר נישואיו לאשתו השנייה קנדי פיקו, הוא הודיע שהוא יפרוש מהחיים הפוליטיים עם תום כהונתו כמושל.
ב-8 בינואר 1996 סיים אדוארדס את כהונתו האחרונה והוחלף בחבר הסנאט של לואיזיאנה מייק פוסטר, שהתמודד בבחירות על בסיס מצע של התנגדות למערכת ההימורים.
אדוארדס פרש לבית שנרכש אז בבאטון רוז', מתוך כוונה לשוב לעיסוקו בעריכת דין ולחיות את שארית ימיו עם אשתו השנייה שהייתה צעירה ממנו ב-37 שנים.
ב-1997 פורסם סרטון של ה-FBI על חבר הקונגרס לשעבר קליאו פילדס שבו הוא נראה מקבל סכום גדול במזומן (כ-20,000 דולר) מאדוארדס, ומכניס אותו לכיסיו.
באותה עת הודיע פילדס שהמקרה היה העברה עסקית תמימה בין ידידים, וטען שהיה לה הסבר הומוריסטי, שאותו הוא ימסור בפומבי תוך זמן קצר לאחר מכן.
ענן ריחף מעל פילדס כשותף לקשירת קשר כשלא הוגש נגדו כתב אישום במשפטו הפלילי של אדוארדס, ובסופו של דבר הוא סירב למסור את ההסבר ה"הומוריסטי", בציינו שבעת העברת סכום הכסף הוא לא שימש בתפקיד ציבורי, ולפיכך לא היה מחויב להסבירו בפומבי.
לאחר שהועלתה האשמה על פיה יזם בתי הסוהר הפרטיים פטריק גרהאם נתן לכאורה סכום של 845,000 דולר לאדוארדס במסגרת תוכנית להעברת בית סוהר פרטי לנוער בג'נה שבמחוז לה סאל, הואשם אדוארדס ב-1998 על ידי הממשלה הפדרלית בתביעה שנוהלה על ידי הפרקליט הפדרלי אדי ג'ורדן.
במסגרת האישום פורסמו עד מהרה תמלילים של שיחות מוקלטות, וקטעים של סרטוני מעקב בווידאו שהצביעו על העברות כספים מפוקפקות.
חקירתו של אדוארדס הסתיימה בהרשעתו של הבעלים של קבוצת הפוטבול סן פרנסיסקו 49' אדוארד ג'.
דה ברטולו הבן, שהודה בתשלום שוחד של 400,000 דולר לאדוארדס בתמורה לסיוע של אדוארדס בהבטחת הענקת זיכיון לקזינו על גבי ספינת נהר.
ההרשעה אילצה את דה ברטולו להעביר את השליטה בקבוצת הפוטבול לאחותו, דניס דה ברטולו יורק.
אדוארדס נמצא אשם ב-17 מתוך 26 סעיפי אישום, כולל סחיטה, הלבנת הון והונאת דואר.
בנו סטיבן הורשע ב-18 סעיפי אישום.
שותפו של אדוארדס לפרשה, ססיל בראון, הורשע ב-2002 על חלקו בתשלומי השוחד.
בראון הורשע גם ב-2000 בארבעה סעיפי אישום של סחיטה על ידי אותו חבר מושבעים שהרשיע את אדווין וסטיבן אדוארדס.
"לא עשיתי דבר פסול כמושל, גם אם תקבלו את פסק הדין כמו שהוא, הוא לא מצביע על כך", אמר אדוארדס לעיתונות לאחר הרשעתו.
בדרכו למאסר הוא אמר, "אהיה אסיר למופת, כפי שהייתי אזרח למופת".
מ-2002 ועד 2004 היה אדוארדס כלוא במרכז הרפואי הפדרלי בפורט וורת'.
ב-2004 הגיש אדוארדס בקשה לגירושים מאשתו השנייה קנסי, באומרו שהיא "סבלה מספיק" במהלך מאסרו.
ביוני 2005 היא נעצרה על איום על שוטר בעת שנעצרה לביקורת תנועה וצרחה עליו, "אינך יודע מי אני?".
ב-2005 הועבר אדוארדס לבית כלא פדרלי באוקדייל שבלואיזיאנה, שם הוא ריצה את עונשו.
על פי לשכת בתי הכלא הפדרלית הוא היה אמור להשתחרר ב-6 ביולי 2011. בבית הסוהר הוא שימש כספרן: "עשיתי ככל יכולתי עבור עמיתי האסירים.
עזרתי לכמה מהם לקבל את תעודת הבגרות שלהם, ועזרתי לעוד כמה לאחר תום מאסרי.
כעת, עלי להיות כנה, לא בדקתי אם הם הצליחו...".
בוש דחה את בקשת החנינה לפני תום נשיאותו ב-20 בינואר 2009.
תומכיו של אדוארדס השתדלו אצל הנשיא ברק אובמה כדי שיעניק חנינה לאדוארדס כך שיוכל להתמודד בבחירות לתפקיד המושל ב-2011. אובמה לא השיב לעתירות וכשלא הוענקה לו חנינה, נותר אדוארדס בלתי כשיר להיבחר כמושל אלא רק בחלוף 15 שנים מתום מאסרו.
ב-13 בינואר 2011 שוחרר אדוארדס מבית הסוהר, ואת שארית תקופת מאסרו ריצה במעון לשילוב אסירים משוחררים .
תקופת שהותו שם הסתיימה ב-6 ביולי אותה שנה, והוא החל שלוש שנים של שחרור על-תנאי, בהן הוא היה מרותק לביתה של בתו בפיקוח של המעון לאסירים משוחררים.
ב-7 בפברואר 2013 הוענק לו שחרור מוקדם על התנהגות טובה.
בסקר דעת קהל שבוצע באוקטובר 2011, חודשים ספורים לאחר שחרורו של אדוארדס מבית הסוהר, ציינו 30 אחוזים מהמשיבים את אדוארדס כמושל לואיזיאנה הטוב ביותר מאז 1980.
בפברואר 2014 הודיע אדוארדס כי הוא שוקל להתמודד בבחירות לבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג מחוז הקונגרס השישי של לואיזיאנה, שכולל את בירת המדינה באטון רוז'.
כשהנציג המכהן ביל קסידי פינה את המושב לטובת התמודדות לסנאט של ארצות הברית, אמר אדוארדס על המחוז שנחשב למעוז רפובליקני: "אני התקווה היחידה של הדמוקרטים כאן".
ב-17 במרץ הוא הכריז באופן רשמי על מועמדותו בפגישה במועדון העיתונות בבאטון רוז', באומרו, "אני רוצה שתדעו, אני מתכוון להשקיע בכך אתך כל המאמצים".
במקרה בו אף אחד מהמועמדים לא היה מקבל רוב של הקולות, היה אמור להיערך סיבוב שני.
על מושב זה התמודדו שני מועמדים דמוקרטים נוספים, מועמד ליברטריאני אחד, ותשעה מועמדים רפובליקנים, כשהבולטים מביניהם היו גארט גרייבס, עוזרו לשעבר של המושל בובי ג'ינדאל; חבר הסנאט של לואיזיאנה דן קלייטור; איש העסקים פול דיצל השני; וחברת בית הנבחרים של לואיזיאנה לנר ויטני.
לאחר הודעתו של אדוארדס על התמודדותו, אמר ביל קסידי לתחנת הרדיו KEEL משריבפורט שהוא מטיל ספק אם לאדוארדס "יש סיכוי לנצח.
זהו מחוז שמרני, וברור שהוא לא שמרן.
אבל נראה, אני חושב, שבמידה מסוימת הספסל הדמוקרטי חלש".
הפרשן הפוליטי ג'ון מגיניס אמר שאדוארדס "יגיע ככל הנראה לסיבוב השני" שכן שמו זכה להכרה, "אך איני רואה כיצד הוא יצליח לנצח את המעוז הרפובליקני כדוגמת המחוז השישי.
עורך המשאלים מלואיזיאנה אליוט סטוניסיפר אמר ש"החישוב הבסיסי ביותר במרוץ של אדוארדס מניב תשובה שזה בלתי אפשרי", והמושל לשעבר באדי רומר אמר שבעוד שזה לא סביר, "כן, [אדוארדס] יכול לנצח".
באפריל 2014 דן מאמר בפוליטיקו על סיכויו של אדואררדס ובו צוין שהוא "עדיין חד כתער" ו"בריא להפליא".
הוא הכריז על עצמו כ"מאוכזב" מהנשיא אובמה על כך ש"ישב" על קו צינור קיסטון וקבע את סדרי העדיפויות שלו בקמפיין כ"בניית תמיכה במערכת רכבות מהירה בין באטון רוז' לניו אורלינס והדגשת ההיבטים הטובים של אובמה-קייר, תוך כדי שאני עושה כמיטב יכולתי לשנות או לתקן את הסעיפים שלדעתי מכבידים".
הוא אמר שהוא יצביע נגד חוק הגנת החולה וטיפול בר השגה, אך מתח ביקורת על המושל ג'ינדאל על כך שלא קיבל את הרחבת המדיקאייד.
אם היה נבחר, קיווה אדוארדס לשמש כחבר בוועדת התחבורה והתשתיות של בית הנבחרים כדי להמריץ את סלילת הכבישים המשודרגים בלואיזיאנה.
בסקר שנערך בספטמבר 2014 בקרב כל מצביעי לואיזיאנה על ידי חברת הסקרים Public Policy Polling, נמצא של-40 אחוזים מהנשאלים הייתה דעה חיובית על אדוארדס, ל-44 אחוזים הייתה דעה שלילית, ול-17 לא הייתה דעה.
בהישאלם אם הם יעדיפו את אדוארדס כמושל על פני המושל הרפובליקני המכהן ג'ינדאל, השיבו 47 אחוזים כי הם יעדיפו את אדוארדס, 43 אחוזים העדיפו את ג'ינדאל, ול-10 אחוזים לא הייתה דעה.
בסיבוב הראשון של הבחירות הגיע אדוארדס למקום הראשון.
הסקרים לקראת הסיבוב השני הראו שהוא אמור להפסיד מול כל אחד מהמועמדים הרפובליקנים.
מאמר שנכתב בסוף אוקטובר בעיתון The Times-Picayune ציין שהוא ניהל מסע בחירות נמרץ ורציני וכן שכמו בעבר, נחלקו הפרשנים בשאלה אם הוא אכן יוכל לנצח.
דייוויד וסרמן מהעיתון The Cook Political Report אמר שעבור אדוארדס, "מבחינה מתמטית, ניצחון הוא משהו בלתי אפשרי".
לעומת זאת, אמרו הדובר של המועמדת הרפובליקנית לנר ויטני והפרשן הפוליטי מייקל בייצ'וק שיש לאדוארדס סיכוי לנצח, והמועמד הרפובליקני גארט גרייבס אמר, "אין כבר אף אדם חי אחד במדינה שלרשותו הניסיון, או אם לומר בכנות, את הטקטיקות שיש לאדווין אדוארדס".
אדוארדס היה צפוי לנצח בסיבוב השני, כשסיכוייו תלויים בזהות המועמד הרפובליקני שיתייצב מולו, וכשכמה פרשנים אמרו שהסיכוי הטוב ביותר של אדוארדס יהיה מול ויטני, המועמדת השמרנית ביותר מבין הרפובליקנים.
האסטרטגיה של אדוארדס הייתה לפנות למצביעים האפרו-אמריקאים והקייג'ונים ואל הדמוקרטים השמרנים, והוא גם ניהל קמפיינים בקמפוסים של הקולג'ים כדי לפנות אל המצביעים הצעירים.
בעל הטור בוב מאן צפה שאם אדוארדס ינצח בסיבוב השני, התקשורת תגנה את סובלנותם של מצביעי לואיזיאנה לשחיתות, כאשר "למעשה לאדוארדס לא היה מעולם סיכוי לנצח".
כצפוי, כמועמד הדמוקרטי המרכזי, הוביל אדוארדס את הבחירות המקדימות עם 77,862 קולות (30.1 אחוזים), וניצח ברוב מחוזות לואיזיאנה שבתחום מחוז הקונגרס השישי.
לאחר מכן הוא ניצב מול הרפובליקני המוביל גארט גרייבס בסיבוב השני שנערך ב-6 בדצמבר.
בסיבוב השני נוצח אדוארדס על ידי גרייבס ביחס קולות של 62 אחוזים מול 38 אחוזים.
היה זה ההפסד השני בלבד בכל הקריירה הפוליטית שלו.
ב-1949 נשא אדוארדס לאישה את איליין שוורצנבורג, שאותה הוא הכיר בעת לימודיהם בבית הספר התיכון.
לשניים נולדו שתי בנות, אנה וויקטוריה, ושני בנים, סטיבן ודייוויד.
באוגוסט 1972 מינה אותה אדוארדס כסנאטורית זמנית מטעם לואיזיאנה להשלמת תקופת כהונתו של אלן אלנדר, שנפטר בעת מסע הבחירות שלו לתקופת כהונתו השביעית בסנאט.
איליין אדוארדס התפטרה שישה ימים לאחר בחירתו של המחליף הקבוע של אלנדר, ג'ון בנט ג'ונסטון, זאת כדי לתת לו את מעמד הסנאטור הבכיר על פני הסנאטורים החדשים שנבחרו בנובמבר 1972. ביולי 1989 התגרשו השניים לאחר 40 שנות נישואים.
הם החלו להתגורר בנפרד במרץ 1988, יום לאחר תום תקופת כהונתו השנייה של אדוארדס כמושל.
ב-1994 נישא אדוארדס בשנית לקנדי פיקו (ילידת 1964).
ב-1997 עלה שמם לכותרות כאשר הם ניסו להביא לעולם ילד.
אדוארדס עבר הליך של חסימת צינור הזרע, וזרעו הוקפא לצורך ניסיון להפריה, שלא צלח.
ביולי 2011 נישא אדוארדס בשלישית לטרינה גרימס, שהייתה חברתו לעט בתקופת מאסרו.
בעת נישואיהם היה אדוארדס בן 83, וגרימס בת 32. באוגוסט 2013 נולד להם ילד.
באותה שנה החלו השניים לככב בתוכנית המציאות של רשת A&E "אשת המושל" , שהתבססה על חייהם המשותפים.
אדוארדס לא עישן ולא שתה אלכוהול.
ב-2015 וב-2016 אושפז אדוארדס עקב דלקת ריאות.
בנובמבר 2020 הובהל אדוארדס לבית החולים עקב קוצר נשימה, ושוחרר לאחר יומיים לאחר שנשללו האפשרויות שהוא נדבק בדלקת ריאות, או בנגיף הקורונה, או בשפעת.
ב-6 ביולי 2021 נשלח אדוארדס לטיפול בהוספיס עקב כאב בריאותיו.
אדווין אדוארדס נפטר ב-12 ביולי 2021, 26 ימים לפני יום הולדתו ה-94. בעת מותו כבר לא היו בין החיים ארבעה מהמושלים שכיהנו אחריו, דייב טרין, באדי רומר, מייק פוסטר וקתלין בלנקו.
ב-17 ביולי 2021 הוצב ארונו בקפיטול מדינת לואיזיאנה בבאטון רוז'.
בתחילה הוא נטמן בגני הזיכרון רסטהייבן בבאטון רוז', אך באוקטובר אותה שנה הוא הוצא מקברו, ולבקשת אלמנתו גופתו נשרפה.
שנה לאחר מותו של אדוארדס, נישאה טרינה רעייתו לאישיות פוליטית בולטת אחרת בלואיזיאנה, ג'ון אלריו, לשעבר יושב ראש בית הנבחרים של לואיזיאנה ונשיא הסנאט המדינתי, שבחירתו כיושב ראש הבית היה בעידודו של אדוארדס.
אדווין צ'יק ברלי היה פוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כמושל מיין ה-42 בין השנים 1889–1893. לאחר מכן שירת בתפקידים פדרליים, תחילה בבית הנבחרים של ארצות הברית עבור מחוז הקונגרס השלישי של מיין (1897–1911), ולאחר מכן בסנאט של ארצות הברית (1913–1916).
ברלי נולד ב־27 בנובמבר 1843 בעיירה לינאוס שבמיין, לקרוליין פיבודי (צ'יק) ולפארקר פרסקוט ברלי.
הוא למד בבתי ספר ציבוריים ובאקדמיה של הולטון, לפני שהחל ללמד בעצמו.
בנוסף, עבד כמודד וכחקלאי לפני שהצטרף למשרדי הממשלה.
תחילה שירת כעובד במשרד השליש הכללי של המדינה, ולאחר מכן שירת כפקיד במשרד הקרקעות של מיין בבנגור בין השנים 1870–1876.
לאחר מכן עבר לאוגוסטה שבמיין, ושימש כסוכן הקרקעות של המדינה בין 1876–1878, וכן כסגן פקיד בבית הנבחרים של מיין עד 1878. אחר כך שירת ארבע שנים (1880–1884) במשרד גזבר המדינה של מיין, לפני שמונה בעצמו לגזבר המדינה ב־1884 ושירת בתפקיד ארבע שנים.
בתקופה זו גם הפך לבעלים העיקרי של עיתון Kennebec Journal.
בשנת 1889 נבחר ברלי כמושל מיין ה־42, תפקיד בו כיהן במשך שלוש שנים.
בשנת 1897 נבחר לבית הנבחרים של ארצות הברית כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות מותו של , וכיהן בו במשך 14 שנים.
בבחירות 1910 לא הצליח להיבחר מחדש וחזר לעסקים במשך שלוש שנים, עד שנבחר לסנאט של ארצות הברית בשנת 1912. הוא כיהן בתפקיד זה עד למותו ב־16 ביוני 1916 באוגוסטה שבמיין.
אדווין סידני ברוסאר האב היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת לואיזיאנה, במשך שתי קדנציות – מ־4 במרץ 1921 עד 3 במרץ 1933.
ברוסארד נולד בכפר לורוויל שבלואיזיאנה, ב־4 בדצמבר 1874, לז'אן דורוויל ברוסאר ולאנסטאזי אליזדי גונסולין ברוסאר.
הוא התחנך בבתי הספר הציבוריים של לואיזיאנה, וב־1896 השלים את לימודיו באוניברסיטת המדינה של לואיזיאנה שבבאטון רוז'.
לאחר מכן לימד במשך כשנתיים בבתי הספר הציבוריים במחוזות איבריה וסנט מרטין.
עם פרוץ מלחמת ארצות הברית–ספרד ב־1898, התנדב ברוסארד לצבא ארצות הברית.
הוא שירת כקפטן בקובה בשנים 1898–1899, ובהמשך הצטרף למשלחת טאפט לפיליפינים ושימש בה כעוזר מזכיר.
בשנת 1900 חזר לארצות הברית, וב־1901 סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת טוליין בניו אורלינס.
באותה שנה הוסמך לעריכת דין והקים משרד עצמאי בניו איבריה, עיר המחוז של איבריה פאריש.
ברוסאר כיהן כתובע המחוזי של המחוז השיפוטי ה־19 של לואיזיאנה בשנים 1903–1908. בין השנים 1914–1916 היה מזוהה עם המפלגה הפרוגרסיבית של תאודור רוזוולט.
הוא התנגד ל"אולד רגולרס" – המכונה הפוליטית הדמוקרטית השמרנית של ניו אורלינס.
בשנת 1916 התמודד ללא הצלחה על תפקיד סגן המושל ברשימה הפרוגרסיבית של המועמד לתפקיד המושל ג'ון פרקר, תומך נוסף של רוזוולט.
בשנת 1920 גבר ברוסארד על המושל השמרן לשעבר ג'ארד סנדרס האב, וזכה במושב הסנאט שהתפנה כשנתיים קודם לכן עם מותו של אחיו, הסנאטור רוברט ברוסארד.
הוא התנגד לחוק היובש והגיש הצעת חוק שביקשה להחריג את הבירה והיין מהתיקון ה-18 לחוקה.
כמו כן תמך במכסי מגן על הסוכר ובפרויקטים פדרליים לשליטה בשיטפונות שהיו חשובים ללואיזיאנה.
בבחירות לסנאט של 1926 התמודדו שוב ברוסארד וסנדרס.
הקו קלוקס קלאן וה"אולד רגולרס" התנגדו לברוסארד בשל היותו קתולי, אך הוא זכה לתמיכה חזקה מהנציב לשירות הציבורי של לואיזיאנה, יואי לונג (שלימים היה למושל), ובסיועו ניצח את סנדרס בשנית.
באוטוביוגרפיה שלו, Every Man a King, כתב לונג: "תמכתי בו, ואין לו ידיד במדינה שהיה טוען שיכול היה להיבחר לסנאט בשנת 1926 אלמלא אני."
ברוסארד תמך בלונג בבחירות לתפקיד המושל בשנת 1928, אך התנגד לו כשהתמודד על מושב בסנאט בשנת 1930, בעודו מכהן כמושל.
ברוסארד קרא ללונג – שכבר נבחר לסנאט – להתפטר מתפקיד המושל ולהעבירו לסגנו, פול סיר, שהיה בעבר בן בריתו של לונג והפך ליריבו.
לונג, עם זאת, סירב לוותר על תפקידו ונשאר סנאטור נבחר במשך יותר משנה, מה שיצר מתיחות בין השניים.
בהמשך החל ברוסארד לשבח את יריבו לשעבר, סנדרס, מה שהעמיק עוד יותר את הקרע עם לונג.
לונג מצדו ראה בברוסארד "שמרן" בדמותו של סנדרס, ותמך במועמד המתון ג'ון אוברטון מאלכסנדריה כמחליפו של ברוסארד.
ברוסארד הפסיד בבחירות המקדימות הדמוקרטיות של 1932, לאחר שמחנהו של לונג תמך באוברטון; יריביו האשימו את תומכי לונג בזיופים בבחירות.
לאחר תבוסתו שב ברוסארד לעסוק בעריכת דין, ניהל בנק ועסקים פיננסיים בניו איבריה, שם נפטר ב-19 בנובמבר 1934. הוא נטמן בבית העלמין סנט פיטר שבעיר.
ברוסארד היה חבר במועדון "בוסטון קלאב" של ניו אורלינס.
אדווין ואן דר סאר (בהולנדית: Edwin van der Sar; נולד ב-29 באוקטובר 1970 בוורהוט שבהולנד) הוא כדורגלן עבר הולנדי ששיחק בעמדת השוער.
ואן דר סאר הוא השחקן בעל מספר ההופעות השני הרב ביותר בהיסטוריה של נבחרת הולנד במדיה שיחק 130 פעמים, ונחשב לאחד מגדולי השוערים בתולדות המשחק.
לאורך הקריירה שיחק באייאקס אמסטרדם, יובנטוס, פולהאם ובמנצ'סטר יונייטד.
הוא זכה פעמיים בליגת האלופות, פעם אחת בגביע אופ"א, ארבע פעמים באליפות ליגת העל ההולנדית וארבע פעמים באליפות הפרמייר ליג.
ואן דר סאר נולד בעיר וורהוט, החל לשחק בקבוצת הילדים של המועדון פורהולטה המקומי ולאחר מכן עבר לשחק בשורותיה של נורדוויק.
בשנת 1990 הביא אותו עוזר המאמן של אייאקס אמסטרדם, לואי ואן חאל, לשחק בשורות מועדון הפאר.
ואן דר סאר הגיע לקבוצה כמחליפו של השוער הראשון סטנלי מנזו.
בעונתו הראשונה בליגה, שותף בתשעה משחקים, ובעונה השנייה לא שותף כלל וצפה מהצד בחבריו זוכים בגביע אופ"א, לאחר ניצחון במשחקי הגמר על טורינו.
בעונת , לאחר שער עצמי אותו כבש מנזה, קיבל ואן דר סאר מואן חאל, שבינתיים מונה למאמן הקבוצה, את אפודת השוער הראשון וכבר בעונתו הראשונה בהרכב סייע לקבוצתו לזכות בגביע ההולנדי.
בעונה שלאחר מכן, עונת , היה ואן דר סאר בהרכב הקבוצה במשך עונה שלמה, לראשונה בקריירה.
הוא סייע לחבריו לזכות באליפות הליגה ההולנדית ובסיום העונה נבחר לשוער המצטיין בליגה.
לקראת העונה הבאה, עם עלייתו של פטריק קלויברט מקבוצת הנוער, הושלם הרכב "דור הזהב" של אייאקס עם אדגר דווידס, קלרנס סידורף, מארק אוברמארס והאחים פרנק ורונאלד דה בור, בהרכב הנחשב לאחד הטובים בהיסטוריה.
בעונת זכתה הקבוצה באליפות נוספת עם מאזן של 106 שערי זכות מול ספיגת 28 שערים בלבד, ללא הפסד, ועם בחירתו של ואן דר סאר לשוער העונה בליגה ההולנדית בפעם השנייה ברציפות.
הקבוצה זכתה גם בליגת האלופות לראשונה מאז ראשית שנות ה-70 עם ניצחון 0-1 על מילאן בגמר הטורניר.
בסיום העונה נבחר ואן דר סאר על ידי אופ"א לשוער השנה באירופה.
בעונת המשיך דור הזהב את שליטתו בליגה ההולנדית עם אליפות נוספת, בחירתו של דר סאר לשוער העונה בהולנד בפעם השלישית ברציפות, זכייה שלישית ברציפות בסופרקאפ ההולנדי וזכייה בסופר קאפ האירופי.
הקבוצה העפילה פעם נוספת עד לגמר טורניר ליגת האלופות בו פגשה את יובנטוס, אך נכנעה ליריבה האיטלקית 4-2 בבעיטות הכרעה, לאחר 1-1 בסיום המשחק.
העונה הבאה הייתה העונה הראשונה מאז עונת הבכורה שלו בה לא זכה ואן דר סאר בתואר קבוצתי.
הקבוצה סיימה במקום הרביעי בליגה, והודחה עוד לפני שמינית גמר הגביע ההולנדי כשהפסידה בתוצאה 1-0 להראקלס אלמלו ששיחקה אז בליגת המשנה.
בליגת האלופות הצליחה הקבוצה להעפיל עד לשלב חצי הגמר בו הודחה על ידי יובנטוס כשהפסידה 2-1 במשחק הביתי, והובסה בתוצאה 4-1 במשחק הגומלין בחוץ.
גם בטורניר הסופרקאפ המקומי, אליו העפילה כאלופת השנה הקודמת הובסה הקבוצה 3-0 מול פ.ס.וו.
ואן דר סאר המשיך ושיחק באייאקס במשך שתי עונות נוספות, בהן זכה באליפות הליגה ההולנדית פעם נוספת, ובשני גביעים, בטרם עזב את המועדון, ואת הולנד.
לקראת עונת כבר נחשב ואן דר סאר לאחד השוערים הטובים באירופה, ובשירותיו התעניינו יובנטוס, שחיפשה מחליף לאנג'לו פרוצי שעבר לאינטר מילאנו, ומנצ'סטר יונייטד שחיפשה יורש לפטר שמייכל שעזב לספורטינג ליסבון.
ואן דר סאר בחר לחתום במדיה של יובנטוס האיטלקית והפך לשוער הלא-איטלקי הראשון בתולדות המועדון.
ואן דר סאר ערך את הופעת הבכורה שלו תחת המאמן קרלו אנצ'לוטי בתיקו 1-1 הביתי מול רג'ינה קלצ'ו.
בעונתו הראשונה במועדון הייתה יובנטוס לקבוצת ההגנה הטובה בליגה כשספגה 20 שערים בלבד ב-34 משחקים.
ואן דר סאר ספג ביקורת על השער ה"רך" שספג במחזור האחרון אשר הוביל להפסד תואר האליפות.
יובנטוס סיימה את העונה במקום השני, נקודה אחת בלבד אחרי לאציו.
גם בעונה הבאה, עונת , למרות שיובנטוס המשיכה להציג את ההגנה החזקה ביותר בסרייה א', כשספגה 27 שערי ליגה, ואן דר סאר המשיך לספוג ביקורת על טעויות שהובילו לאובדן נקודות חשובות.
זכורה במיוחד הדיפת הבעיטה של הידטושי נקטה מרומא הישר לרגליו של וינצ'נצו מונטלה אשר כבש והשווה את המשחק.
הטעות הובילה לאובדן 2 נקודות קריטיות במאבק צמוד על תואר האליפות.
יובנטוס סיימה במקום השני פעם נוספת, עם שתי נקודות פחות מרומא.
ביולי 2001 החתימה יובנטוס את ג'אנלואיג'י בופון כשוער ראשון, ללא ידיעתו של ואן דר סאר, שחש פגוע מהמהלך ואף כינה אותו "בגידה".
ואן דר סאר החליט לעזוב את המועדון וחתם באופן מפתיע לארבע שנים בפולהאם, העולה החדשה אל הפרמייר ליג, ששילמה תמורתו סכום המוערך בכ-7 מיליון ליש"ט.
בעונת הבכורה שלה בליגה, ספגה הקבוצה 44 שערים ב-38 משחקים, וסיימה במקום ה-13. ואן דר סאר המשיך ושיחק בקבוצה במשך ארבע עונות, בטרם עזב את המועדון בסיום עונת .
ביולי 2005, בגיל 34, חתם ואן דר סאר על חוזה לשנתיים במנצ'סטר יונייטד.
בעונת הבכורה שלו במדים החדשים, ספגה הקבוצה 34 שערים ב-38 משחקים, וסיימה במקום השני בליגה, עם שמונה נקודות מתחת לצ'לסי.
ואן דר סאר אף סייע לקבוצה לזכות בגביע הפוטבול ליג לאחר ניצחון 0-4 על ויגאן אתלטיק בגמר הטורניר.
בעונת המשיך ואן דר סאר לשמור על יכולתו.
ואן דר סאר גם העפיל עם הקבוצה עד לגמר גביע ה-FA בו הפסידה לצ'לסי בתוצאה 1-0.
עם פתיחת עונת נפגשו צ'לסי ומנצ'סטר למשחק במסגרת מגן הקהילה.
המשחק נסתיים בתוצאה של 1-1 בתום ההארכה, אך מנצ'סטר זכתה בגביע בזכות עצירת שלושה פנדלים של ואן דר סאר בבעיטות ההכרעה.
הוא סייע לקבוצתו לזכות באליפות שנייה ברציפות, ולהעפיל לגמר ליגת האלופות.
במשחק גמר ליגת האלופות 2008 פגשה מנצ'סטר את צ'לסי, בהדרכתו של אברהם גרנט, לה הייתה זו העפלה ראשונה אי-פעם לגמר הטורניר.
לאחר 1-1 בתום ההארכה, ניצחה יונייטד בבעיטות ההכרעה 5-6. ואן דר סאר, שעצר את הפנדל המכריע של ניקולא אנלקה, נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
בעונת שבר ואן דר סאר את שיא הדקות ללא ספיגה במשחקי הליגה, כששמר על רשת נקייה במשך 1,311 דקות רצופות.
הוא סיים את העונה עם 21 משחקים בהם לא ספג שער, וזכה בתואר כפפת הזהב בפרמייר ליג ובאליפות שלישית ברציפות.
בליגת האלופות הצליחה הקבוצה להעפיל פעם נוספת עד משחק הגמר, בו פגשה את ברצלונה לה נכנעה בתוצאה 2-0. על אף ההפסד במשחק הגמר נבחר ואן דר סאר בפעם השנייה בקריירה לשוער השנה באירופה מטעם אופ"א, ולנבחרת העונה בפרמייר ליג.
בטורניר הכנה לעונת נפגע ואן דר סאר בידו ונאלץ להחמיץ 12 משחקים מפתיחת העונה.
לאחר שהחלים מפציעתו, חזר ואן דר סאר לשורות הקבוצה, אולם החמיץ משחקים נוספים במהלך העונה בעקבות שבץ בו לקתה אשתו.
הוא לקח במהלך העונה חלק ב-21 משחקי ליגה בלבד, והקבוצה סיימה את העונה במקום השני, עם נקודה אחת פחות מצ'לסי שזכתה באליפות.
בעונת , שהייתה עונתו האחרונה בקריירה, המשיך ואן דר סאר להציג יכולת גבוהה.
הוא זכה עם הקבוצה באליפות נוספת, ונבחר בפעם השלישית בקריירה לנבחרת העונה בפרמייר ליג, ובמשחקו האחרון באולד טראפורד הוא קיבל לאות כבוד את סרט הקפטן.
משחקו האחרון בקריירה היה משחק גמר ליגת האלופות 2011 בו פגשה מנצ'סטר יונייטד את ברצלונה.
מנצ'סטר הפסידה במשחק בתוצאה 3-1, ובסיומו פרש ואן דר סאר ממשחק פעיל.
במרץ 2016 ערך הופעה אחת במדי נורדוויק מהליגה הרביעית בהולנד.
ואן דר סאר זומן לראשונה לסגל נבחרת הולנד לקראת מונדיאל 1994, אולם לא שותף במשחקים.
את הופעת הבכורה שלו במדים הלאומיים הוא רשם ב-7 ביולי 1995 במשחק מול נבחרת בלארוס.
בטורניר יורו 1996 כבר היה ואן דר סאר לשוער הראשון בנבחרת.
הוא ספג בטורניר במשחק אחד בלבד, בתבוסה 4-1 מול נבחרת אנגליה.
הולנד סיימה במקום השני בבית והעפילה לשלב רבע הגמר של הטורניר, בו הפסידה בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים לאחר תוצאת 0-0 בתום 120 דקות.
במונדיאל 1998 סיימה הולנד במקום הראשון בבית, והעפילה עד לשלב חצי-גמר הטורניר בו הודחה בפנדלים מול נבחרת ברזיל לאחר 1-1 בתום המשחק, והפסידה ל בתוצאה 2-1 במשחק על המקום השלישי.
בטורניר יורו 2000 שהתקיים בהולנד, במשותף עם בלגיה, המשיך ואן דר סאר לעמוד בשערה של נבחרתו הלאומית.
הוא סייע לנבחרת להעפיל עד לשלב חצי הגמר של הטורניר בו פגשה את נבחרת איטליה.
לאחר תוצאת 0-0 בתום 120 דקות, ועל אף שעצר בעיטת עונשין של פאולו מלדיני, הודחה הולנד לאחר שהפסידה 3-1 בבעיטות ההכרעה.
לאחר שכשלה בניסיונה להעפיל לטורניר מונדיאל 2002, חזרה הולנד והשתתפה במונדיאל 2006. בשלב הבתים ספג ואן דר סאר שער בודד, וסייע לקבוצתו להעפיל אל שלב שמינית הגמר, בו הפסידה 1-0 ל.
ביורו 2008 הוגרלה הנבחרת ל"בית המוות" יחד עם איטליה, צרפת ו.
הולנד סיימה את הבית במקום הראשון עם מלוא 9 הנקודות ועם מאזן שערים של 1-8, אולם הודחה בשלב רבע הגמר כשהפסידה ל בתוצאה 3-1. ואן דר סאר, שהציג יכולת טובה, נבחר לנבחרת הטורניר במשותף עם בופון ואיקר קסיאס.
בסיום הטורניר הודיע ואן דר סאר על פרישתו מנבחרת הולנד.
למרות פרישתו מהנבחרת נעתר ואן דר סאר לבקשתו של בארט ואן מרוויק, מאמן הנבחרת, לשוב לשני משחקים נוספים במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010 בעקבות פציעתם של מארטן סטקלנבורג והנק טימר, ושמר על רשת נקייה בשניהם.
אליפות העולם לקבוצות (1): 2008
אדווין קלבס היה פתולוג ובקטריולוג גרמני.
קלבס נולד בקניגסברג (אז בירת פרוסיה המזרחית; כיום קלינינגרד, רוסיה).
ב-1857 קלבס קיבל תואר דוקטור לרפואה.
מ-1861 קלבס שימש כעוזרו של הביולוג רודולף פירכו (Rudolf Virchow), ומ-1866 שימש כפרופסור בברן, וירצבורג, אוניברסיטת קארל בפראג וציריך.
יחד עם פרידריך לפלר (Friedrich Löffler) קלבס בודד לראשונה את החיידק Corynebacterium diphtheriae, הגורם לקרמת.
קלבס גם חיבר ספר לימוד לפתולוגיה, שתורגם לשפות רבות.
נפטר בברן ב-1913, ככל הנראה כתוצאה ממחלת השחפת.
החיידק קלבסיאלה (Klebsiella pneumoniae) קרוי על שמו.
אדווין "אד" קורלי מוזס הוא אצן עבר אמריקאי, אלוף אולימפי בשתי אולימפיאדות, אלוף עולם בשתי אליפויות ושיאן עולם בריצת 400 מטר משוכות.
בין השנים 1977–1987 ניצח מוזס ב-107 תחרויות גמר רצופות וב-122 תחרויות רצופות בסך הכל, הישג חסר תקדים.
הוא קיבל מלגת לימודים למורהאוס קולג' באטלנטה.
הוא למד פיזיקה והנדסת תעשייה וניהול בו בזמן שהתחרה עבור בית ספרו.
במורהאוס לא הייתה מסגרת תחרותית באתלטיקה כך שהוא נאלץ להתאמן בבית ספר סמוך.
בתחילה הוא התחרה ב-120 יארד משוכות ו-440 יארד חלק.
עד מרץ 1976 הוא רץ רק פעם אחת 400 מטר משוכות אבל לאחר מכן הוא התמקד בריצה זו ועשה התקדמות ענקית ומשמעותית.
הטכניקה שלו הייתה לשמור על 13 צעדים בין המשוכות (לפעמים 12 צעדים במשוכות מסוימות) ואחר כך להגביר את המאמץ בחלק השני של הריצה, בניגוד למתחריו ששינו את קצב הפסיעות שלהם.
באולימפיאדת מונטריאול (1976) זכה מוזס במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא עולם חדש של 47.64 שניות, לפני בן ארצו מייקל שיין (48.69 שניות) ויבגני גברילנקו מברית המועצות (49.45 שניות).
לאחר ששיפר את שיאו העולמי בשנת 1977, הפסיד מוזס להרלד שמיד ממערב גרמניה ב-26 באוגוסט בברלין, הפסדו הרביעי בריצה זו.
שבוע לאחר ההפסד הוא זכה בניצחון על שמיד בהפרש של 15 מטר בדיסלדורף, ומאז הוא לא הפסיד בריצה זו במשך 9 שנים, 9 חודשים ותשעה ימים.
בסופו של דבר הוא הפסיד לבן ארצו דני הריס במדריד ב-4 ביוני 1987 לאחר 122 תחרויות רצופות ללא הפסד שבמהלכן קבע פעמיים שיא עולם חדש, זכה בשלושה תוארי גביע העולם ובשני תוארי אלוף עולם.
לאחר הפסדו להריס הוא ניצח בעוד 10 תחרויות.
מוזס החמיץ את אולימפיאדת מוסקבה (1980) בשל החרם האמריקאי ובכך נמנע ממנו לזכות בעוד מדליה אולימפית.
באליפות העולם הראשונה באתלטיקה שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 1983 זכה מוזס במדליית זהב כשרץ 47.50 שניות לפני הרלד שמיד (48.61 שניות) ואלכסנמדר חרלוב מברית המועצות (49.03 שניות).
באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) זכה מוזס פעם נוספת במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בזמן של 47.75 שניות, לפני בן ארצו דני הריס 48.13 שניות ושמיד 48.19 שניות.
נוסף לכך, הוא נבחר לשאת את השבועה האולימפית בשם הספורטאים.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה ברומא, איטליה בשנת 1987 זכה מוזס שוב במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 47.46 שניות, לפני בן ארצו דני הריס והרלד שמיד מגרמניה שקבעו תוצאה זהה של 47.48 שניות, שתי מאיות השנייה לאט יותר.
באולימפיאדת סיאול (1988) זכה מוזס במדליית ארד בתוצאה של 47.56 שניות, אחרי בן ארצו אנדרה פיליפס שקבע שיא אולימפי חדש של 47.19 שניות ואמדו דיה בה מסנגל (47.23 שניות).
שלושתם שיפרו את השיא האולימפי של מוזס ממונטריאול.
מוזס השיג את הישגיו יוצאי הדופן בתזונה צמחונית.
מאז שנת 2000 הוא מכהן כיו"ר האקדמיה לספורט עולמי.
נכון לאוקטובר 2008 הוא עדיין מחזיק ב-26 התוצאות הטובות ביותר בריצת 400 מטר משוכות מתוך 100 התוצאות הטובות בעולם.
בשנת 1979 מוזס פרש מעבודתו בג'נרל דיינמיקס על מנת להשקיע את כל כולו באתלטיקה.
במשך השנתיים הבאות הוא בנה רפורמה שתאפשר לספורטאים אולימפיים ובינלאומיים אפשרות בחירה.
הוא הקים קרן ותמיכה לאתלטים שתאפשר להם להרוויח תגמולים ממשלתיים, או מלגות תמיכה פרטיות, תשלומים ישירים מפרסום מבלי לסכן את האפשרות האולימפית שלהם.
עד אז רק "ספורטאים חובבים" יכלו להשתתף באולימפיאדה.
מוזס הציג את תוכניתו לחואן אנטוניו סמראנש נשיא הוועד האולימפי הבינלאומי והרעיון אושר בשנת 1981. הרפורמה הזו הייתה הבסיס לתמיכה הכלכלית להרבה ספורטאים אולימפיים וכך הם יכלו לבחור בהמשך הקריירה הספורטיבית.
מוזס זכה בשנת 1980 בתואר אתלט השנה בעולם, אף על פי שלא השתתף במשחקים האולימפיים במוסקבה.
מוזס זכה בשנת 1981 בפרס ג'סי אוונס.
מוזס זכה בפרס ג'יימס א' סאליבן בשנת 1983.
מוזס זכה בשנת 1984 כאתלט השנה מתאם ABC.
בשנת 1994 זכה מוזס להירשם בהיכל התהילה באתלטיקה.
בשנת 1999 דורג מוזס מתאם ESPN במקום 47 כספורטאי בכל הזמנים.
בשנת 2018 הוענק לו פרס לוריוס למפעל חיים.
בעירו דייטון יש רחוב על שמו: Edwin C.
מוזס משתתף פעיל במספר ועדות למניעת אימרוץ.
בדצמבר 1988 הוא פיתח ויצר תוכנית של בדיקת סמים אקראית לספורטאים חובבים שלא בזמן תחרות.
אלמר לימד עצמו לצייר, ערבב ז'אנרים שונים זה עם זה וצייר מתוך התבוננות בעיקר פורטרטים וטבע דומם.
אלמר נולד למשפחה ענייה באשפילד במדינת מסצ'וסטס שבארצות הברית.
הוא בילה את רוב ילדותו בבקלנד השכנה.
בשנת 1867 עבר אלמר לקליבלנד על-מנת לנסות ולעבוד עם אחיו, סמואל ואנסל בעסקי חוטי-משי, אך כמה שנים מאוחר יותר חזר לבקלנד ובנה עם אחיו את האחוזה שנראית ברקע ציורו המוכר ביותר, "תמונת אבל" .
במשך השנים, היו לו מספר ניסיונות (רובם לא מוצלחים) בתחום העסקים; כמו ניהול סלון ביליארד, ייבוא של מסחטות בגדים, מכונות כביסה, מחבצות חמאה ועוד.
הוא גם היה הממציא של חלק ממכשירים האלה ואחראי על המצאת מכשיר לקליעת שוטים וכן על המכונה מחביצת החמאה.
אלמר התחתן בשנת 1879 עם מרי ג'יין וור, בתו החורגת של בן-דודו ג'ון.
שנה לאחר מכן נולדה בתם אפי שנפטרה עשר שנים מאוחר יותר (1890).
פטירתה הוא נושא ציורו, "תמונת אבל" (Mourning Picture) מאותה שנה.
לאחר המות הילדה, מרי חשה שברון-לב גדול וחוותה דיכאון.
מסיבה זו עזבו הזוג אלמר את הבית בבקלנד, אך נשארו באזור.
במשך שלוש השנים הבאות, אלמר, כאמור, הפיק את עבודותיו המוערכות ביותר והחל לעבוד גם כאומן פורטרטים מסחריים.
לא ידוע על הכשרה אמנותית ממוסדת כלשהי שקיבל אלמר, מלבד שנה אחת (1899-1900) בה למד ב"אקדמיה הלאומית לעיצוב" בניו יורק.
לאחר שנה זו חזר למסצ'וסטס, הפעם לשלבורן פולס, שם הוא פתח סטודיו לדיוקנאות מסחריים.
בשנת 1907 משפחת אלמר שבה לגור באשפילד, קרוב לביתם הישן.