tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
תחת זאת, הסוג מתאפיין בבלוטה ייחודית בצורת משולש על קרום התעופה האחורי ובה שני שסתומים; תפקודה של הבלוטה אינו ידוע בוודאות, אך מאחר שהיא נוטה להיות גדולה ובולטת אצל הזכרים (בפרט בעונת הרבייה), סביר להניח שהיא משמשת את הזכרים למשוך נקבות לשטחם.
בכך, הם נחשבים לגדולים שבאשמני העולם החדש, אך ביחס לאשמני העולם הישן גודלם נחשב לבינוני.
בניגוד למינים רבים במשפחה, אצל אשמני הרפאים הזכר בדרך כלל גדול מן הנקבה ולא להפך.
הפרווה של אשמן הרפאים צפופה, ארוכה ובעלת מרקם משי רך.
היא בולטת בצבעה הלבן שחריג במיוחד אצל סדרת העטלפים ומופיע רק אצל שני סוגים נוספים: הזיזף הלבן מאמריקה המרכזית וערפד מדומה רפאים מאוסטרליה.
הצבע הלבן משתנה בין לבן בוהק ללבן דהוי או אפרפר, ואצל מין אחד הוא נוטה לצהבהב-בז'.
הפנים העירומות צבועות בוורוד, שנהב או כתמתם חיוור.
האוזניים לבנות או ורודות, והקצוות והצפירים בצבע צהוב, שנהב או כתמתם.
הכנפיים של האשמן בצבע ורוד עז או עדין שמקורו בצבע הזרועות, האצבעות וכלי הדם הרבים, בעוד שהקרומים עצמם בצבע לבן דהוי ושקופים למעשה.
לאשמן הרפאים יש 3 איברים שחורים: העיניים, הטפרים והבלוטה המשולשת.
אשמני הרפאים נפוצים באמריקה הדרומית והמרכזית.
טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומערב מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם, טרינידד וטובגו, צפון פרו, צפון ומזרח בוליביה, מרבית ברזיל וצפון פרגוואי.
יש 3 מדינות בלבד שבהם נמצאים כל ארבעת המינים: ברזיל, וונצואלה וגיאנה.
מלבד מין אחד, מרבית האשמנים בסוג נדירים למדי ונתפסים בטבע לעיתים רחוקות.
בית הגידול של אשמני הרפאים מגוון למדי וכולל יער גשם טרופי, יער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים, יער ביצות, יער גדותיים, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה, בתה חופית, ועוד.
המינים בסוג מגלים העדפה לסביבה ללחה עם מקורות מים ומופיעים גם בסמיכות למגורי אדם ובמטעים.
בשל נדירותו בטבע והרגלו לתור אחר מזון בחופת היער הגבוהה, אין מידע רב על האקולוגיה של אשמן הרפאים.
המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בשינה תחת כפות דקל וקוקוס עד גובה 25 מטר מקרקעית היער.
מלבד עונת הרבייה הם חיים רוב השנה בבדידות, ככל הנראה כדי להקטין את תשומת הלב שקבוצת עטלפים לבנים תמשוך.
בניגוד למצופה, הפרווה הלבנה הבוהקת מגינה על האשמן הבודד מטריפה: הטורפים שמבחינים בעצם לבן על כפות הדקל, טועים לחשוב שמדובר בקן של צרעות הנייר מהסוג פוליביה (Polybia) או בחדירת קרני שמש לתוך אזור מוצל.
אשמן הרפאים ניזון מחרקים כיתר בני משפחתו, והעשים תופסים חלק ניכר מתזונתו; הוא עשוי לצוד עד 1,000 חרקים מדי לילה.
האשמן מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד בתדר נמוך של 22–25 קילוהרץ, ובאופן חריג גם משמיע לעיתים שירים ייחודיים במהלך הציד.
במקומות מסוימים, אשמני הרפאים נודדים עונתית מהצפון לדרום עקב מחסור במזון.
הטורפים של המין אינם ידועים, אך סביר להניח שהוא משמש כטרף לדורסי לילה ונחשים.
לקראת עונת הרבייה שמתרחשת בינואר ופברואר, האשמנים מתקבצים בקבוצות קטנות על כפות דקל וקוקוס, וכל זכר מנסה להקים לעצמו הרמון קטן של 3–6 נקבות.
בלוטת הריח המשולשת והייחודית על כנף הזנב גדלה במיוחד אצל הזכר בעונת הרבייה, והיא משמשת ככל הנראה לפיתוי נקבות.
ההיריון נמשך כ-6 חודשים, לאחריהם האשמנית ממליטה גור יחיד מפותח.
מאחר שהסוג נדיר למדי בטבע, אין מידע רב על מחזור החיים, וסביר להניח שהגור נגמל תוך חודשיים ומגיע לבגרות בסביבות גיל שנה.
אשמן חדקוני (שם מדעי: Rhynchonycteris naso) הידוע גם כאשמן הנהרות, הוא מין של עטלף זעיר במשפחת האשמניים שחי באזורים לחים בדרום ומרכז אמריקה ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1820 על ידי הנסיך וחוקר הטבע הגרמני מקסמיליאן וייד-נאוויד ומשמעות שמו המדעי "עטלף ארוך חוטם".
האשמן החדקוני הוא העטלף הקטן ביותר במשפחת האשמניים.
לאשמן החדקוני גוף קומפקטי, ראש משולש וחרוטי וכנפיים צרות.
האוזניים צרות, קעורות ומשולשות והקצה שלהן מחודד; הן מכוסות ברכסים בולטים ולהן צפירים קטנטנים שמכוסים בשיער.
סימן ההיכר של המין שהעניק לו את שמו, הוא חוטמו הארוך, הבשרני והמחודד דמוי החדק שמתואר כאף של גובלין; החדק מתעקל מעט בסופו, ובקצהו זוג נחיריים צינוריים גדולים.
קרום התעופה האחורי רחב ומפותח וקצהו משולש.
הזנב עצמו משתרע רק על מחצית מהקרום, וקצהו החשוף מזדקף מעלה בצורת זיז.
האשמן החדקוני הוא הקטן שבאשמנים: אורך ראשו וגופו 35–43 מ"מ, אורך הזרוע 35–41 מ"מ ואורך זנבו 11–15 מ"מ; משקלו 3.9 גרם בלבד ומוטת כנפיו 12–16 ס"מ.
אין דו-צורתיות זוויגית בין הזכר לנקבה, אך במהלך ההיריון משקלה של הנקבה כפול מן הזכר.
הפרווה של האשמן החדקוני צפופה, רכה וזיפית והיא משתרעת על הזרועות, הברכיים וחלק מהכנפיים.
צבעה הכללי חום אפרורי מנומר או ירוק זית שנובע משילוב של שיער זהוב, שחור, לבן, אפור, חום וכסוף, בעוד שהגחון בצבע צהבהב או בז'.
לאורך הגב יש שני פסים מסולסלים בצבע לבן או צהוב שיוצרים יחדיו על הגב תבנית של שעון חול.
הכנפיים שחורות או חומות כהות, ולאורך הזרועות הכהות יש כתמי שיער בולטים בצבע צהוב ושחור שמסתירים את הצבע הכהה של הכנפיים כאשר הן מקופלות.
האוזניים, הפנים והחרטום בצבע בורדו, אדמוני, חום כהה או שחור.
הגורים נוטים להיות כהים יותר מהבוגרים.
האשמן החדקוני מצוי באמריקה הדרומית והמרכזית.
טווח התפוצה שלו משתרע על דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, טרינידד וטובגו, קולומביה, וונצואלה, מזרח אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, צפון ומזרח פרו, צפון בוליביה וצפון ומרכז ברזיל.
האשמן חי בדרך כלל באזורים נמוכים, והגורם העיקרי המשפיע על בחירת בית הגידול הוא נוכחות של מקורות מים.
בית הגידול המועדף עליו כולל יער גדותיים, יער מנגרובים, יער ביצות ומרעה ביצתי.
האשמן החדקוני עירני למדי בשעות היום ועשוי לצאת לגיחות קצרות.
בדרך כלל הוא נוהג להיתלות במהופך על גזעים וענפים אנכיים, אך נצמד גם לגשרים, שורשים, סלעים, פתחי מערות מימיות, תחת כפות בננה, קוקוס ודקל או אפילו תחת מטריות של מסעדות.
בניגוד לרוב העטלפים הליליים, האשמן החדקוני אינו נרתע משהייה באזור מואר וחשוף.
שיא הפעילות מתרחשת בשעות הדמדומים בערב ולפנות בוקר, כאשר האשמנים יוצאים לגיחה ארוכה יחסית שנמשכת שעה עד שעה וחצי.
האשמן החדקוני תר אחר מזון בעיקר מעל ובסמוך לנהרות, ביערות ובשטחים פתוחים שמוקפים בצמחייה.
האשמן מסתובב לרוב מעל גופי מים כדי ללכוד טרף, ובדרך כלל גופו אינו נרטב.
חרף חיבתו למים, הוא נמנע מלהתקרב לנהרות גועשים עם זרימה מהירה מפחד טביעה.
האשמן טס בזריזות, ויכולת התמרון הטובה שלו בשילוב עם מסת גופו הקלה מאפשרת לו להימנע ממכשולים נסתרים דוגמת רשתות ערפל שנפרסות על ידי חוקרי טבע.
האשמן החדקוני הוא עטלף חברותי; הוא חי בקבוצות ומושבות של 3–100 פרטים, כאשר הגודל הממוצע נע בין 5 ל-11 פרטים; האשמנים שומרים בדרך כלל על מרחק של 20–100 מ"מ זה מזה כדי לבלוט בנוף.
בקבוצות קטנות האשמנים נוטים להתמקם זה מעל זה בצורה ליניארית, ובמושבות גדולות הם מתפזרים בצורת אליפסה או מתבדלים לתת-קבוצות קטנות.
לכל מושבה יש 3–6 אתרי לינה שונים במרחק 25–180 מטר זה מזה, וחבריה נעים מאתר אחד לשני בתגובה להפרעות בסביבתם; ללא הפרעות, אתר לינה עשוי להיות בשימוש 4–6 שבועות בטרם יוחלף.
בניגוד לאשמנים רבים שחיים בנפרד מחוץ לעונת הרבייה, אצל האשמן החדקוני המושבות מכילות זכרים ונקבות בכל השנה.
מושבות האשמנים תופסות טריטוריית ציד המשמשת אותם באופן בלעדי במהלך השנה.
בתוך המושבה עצמה יש היררכיה הקובעת את שטחי הציד המותרים לכל חבר במושבה: זכרים דומיננטיים, נקבות הרות, נקבות מניקות וצאצאיהן צדים במרכז הטריטוריה שבה יש שפע במזון, בעוד שזכרים כפופים, זכרים צעירים ונקבות שאינן מניקות או הרות צדים בשוליים.
שטח הציד במרכז הטריטוריה נתפס בדרך כלל על ידי 6 אשמנים לכל היותר וקוטרו 4–5 מטר רבוע בלבד; בשוליים לעומת זאת, שטח הציד גדול בהרבה, נמצא בשימוש על ידי מספר רב של אשמנים וקוטרו 30 מטר רבוע.
הזכר הדומיננטי ביותר במושבה נושא בעיקר ההגנה על השטח, ודואג להרחיק זכרים כפופים לשוליים.
כיתר קרובי משפחתו, האשמן החדקוני ניזון באופן בלעדי מחרקים.
יתושים וזבובים שנפוצים יותר בסביבה מימית מהווים 90-87% מתזונתו, והיתר מורכב מחיפושיות ושעירי כנף.
האשמן החדקוני מאתר את טרפו באמצעות איכון-הד ומשלב קריאות מאופננות תדר (FM) וקריאות בתדירות קבועה (CF) שלכל אחד מהן יתרונות באיתור או קביעת מיקום המטרה.
הוא מפיק פולסים הן בתדר גבוה של 100 קילוהרץ והן בתדר נמוך של 47 קילוהרץ; בקריאות בתדר גבוה האשמן משתמש כדי לזהות טרף קטן מטווח קצר בסביבה עמוסה בעצמים, בעוד שקריאות בתדר נמוך משמשות אותו לזיהוי טרף גדול מטווח רחוק בשטח פתוח.
מרבית קריאות ההד של האשמן קצרות יחסית כדי להספיק לקבל באוזניים את ההד החוזר ולנתח אותו.
למין זה אין תקשורת מורכבת עם בני מינו, אך עדיין הוא רעשני למדי במהלך אינטראקציות חברתיות עם חברי מושבה אחרת או עם אשמנים זרים מזדמנים.
גודלו הקטן של האשמן, הופך אותו לפגיע למגוון טורפים.
הטורפים הנפוצים שלו כוללים: עקב, בז, נץ, אנפה, בואה עצים ואפילו כסופי.
על מנת להגן על עצמו מטריפה, האשמן החדקוני משתמש ביכולת ההסוואה המעולה שלו: דפוס הפרווה המנומר-ירוק שלו שמדמה באופן מושלם חזזיות או גזע יבש, הופך אותו לקשה מאוד לאיתור על עצים ושיחים בכל שעות היממה, במיוחד כשהוא חסר תנועה.
האשמן לא רק מתמזג עם הסביבה אלא גם מנסה לתאם את תנועותיו עם מזג האוויר: כאשר יש רוח חזקה הוא מתנדנד מצד לצד כדי לחקות עלה מתנענע, ומנצל משב רוח קל כדי לזוז בעדינות, לטפח את עצמו או לעשות את צרכיו מבלי למשוך תשומת לב.
האשמן נסמך על יכולת ההסוואה שלו, עד כדי כך שהוא מאפשר לעצמו לשהות בשטחים פתוחים וחשופים לחלוטין.
האשמן החדקוני הוא יונק פוליגמי, אך הנקבות נוטות להתרבות בעיקר עם זכרים דומיננטיים.
בתוך המושבה יש היררכיה ברורה בין הזכרים שקובעת את הגישה לנקבות וניסיונות לאתגר אותה נתקלים בהתקפות אוויריות וקולות אגרסיביים מצד הזכרים הדומיננטיים.
הרבייה מתרחשת לאורך השנה, אך עשויה להיות הפסקה במהלך העונה היבשה שנמשכת מנובמבר עד מרץ באמריקה המרכזית ובין אפריל לספטמבר בדרום-מזרח ברזיל.
האשמנית ממליטה גור יחיד בכל פעם, אך עשויה להרות פעמיים בשנה.
גורי האשמן נולדים מפותחים מן הרגיל, והם יכולים אף להגיע לגודל הממוצע של בוגר תוך שבועיים בלבד.
כבר בתום השבוע הראשון לחייהם, הגורים מתחילים להתרחק מהאם ולתרגל תעופה.
ברגע שהם מסוגלים לעוף, הם מצטרפים לאם בחיפוש אחר מזון במרכז הטריטוריה.
הגורים נגמלים בגיל 2–4 חודשים ולאחר מכן הם הופכים לעצמאים ונודדים למושבות סמוכות.
הם מגיעים לבגרות בסביבות שנה.
תוחלת החיים של האשמן החדקוני אינה ידועה, אך כנראה עומדת על 6 שנים בדומה לסוגים אמריקנים אחרים.
האשמן החדקוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור תפוצתו הרחבה, נוכחות גדולה באזורים עם בית גידול מתאים, וחוסר אינדיקציות לירידה משמעותית.
אין איומים משמעותיים על המין, להוציא פגיעה במקורות מים.
האשמן החדקוני נוכח באזורים מוגנים רבים ברחבי אמריקה הדרומית והמרכזית.
אשמן כלבי (שם מדעי: Peropteryx) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 5 מינים שחיים בדרום ומרכז אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס והוא קרוי על שם פניו דמויות הכלב.
הסוג חי בעיקר ביערות גשם וניזון מחרקים.
לאשמן הכלבי גוף גוצי שעיר, ראש כלבי חרוטי ומצח מוגבה שמכוסה לעיתים בפוני ארוך.
החרטום הנפוח דמוי-חדק ומזדקף בחדות כלפי מעלה.
האוזניים ארוכות, רחבות ועגולות עם רכסים רוחביים וצפירים קטנים דמויי גרזן; אצל מין אחד האוזניים מחוברות בבסיס בקרום עור ואצל השאר הן מופרדות זו מזו.
העיניים גדולות ובולטות, השפתיים עבות והנחיריים צינוריים.
הלוע רחב ושטוח, הניבים גדולים וארוכים ושאר השיניים קצרות וחדות.
בסמוך לחלק העליון של הכנפיים יש שקיקים עם בלוטות ריח שנפתחות כלפי חוץ.
הנקבה כבדה וארוכה יותר מן הזכר.
ניתן להבדיל בין האשמן הכלבי לאשמן כנף-שקיק, בכך שהראשון חסר פסים בהירים על הגב ובעל חרטום נפוח וארוך יותר.
הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי וקצהו החשוף מזדקף כזיז.
הפרווה של האשמן הכלבי צפופה, ארוכה וגסה.
צבעה הכללי נע בין חום ערמוני לחום אדמדם, קפה עמוק, אוכרה, חום אפרורי או חום שחרחר, כשהגחון בהיר יותר מהגב והראש.
סביב הכתף והצוואר יש לעיתים כתם שחרחר.
הפנים והאוזניים חשופים וצבועים בשחור או בבורדו.
הכנפיים בצבע שחור דהוי או פיח והזרועות והרגליים ורודים.
האשמן הכלבי נפוץ באמריקה הדרומית והמרכזית; טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, ניקרגואה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, וונצואלה, אקוודור, קולומביה, סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה, פרו, צפון ומזרח בוליביה, צפון פרגוואי ומרבית ברזיל.
באזור הים הקריבי הוא מצוי בטרינידד וטובגו בארובה ובגרנדה.
בית הגידול של הסוג מורכב בעיקר מיער נשיר טרופי ויער מנגרובים, אך הם מופיעים גם ביער עננים מעל 1,000 מטר, בסוואנה טרופית או צחיחה למחצה, בתה דוקרנית ומישורי עשב.
האשמנים הכלביים פעילים בלילה ומבלים את היום במערות, נקיקים, חורבות, מכרות ועצים חלולים.
הם חברותיים וחיים בקבוצות של 5–47 פרטים ועשויים לשהות בחברת עטלפים ממשפחות אחרות; הם נחשבים לעטלפים דרוכים ועירניים יחסית, וכאשר יש הפרעה בסמוך למקום הלינה הם נוטשים אותו במהירות.
האשמנים נשכבים בעת המנוחה על משטח אנכי במקום להיות תלויים הפוך ושומרים על מרחק מינימלי קטן אחד מהשני.
האשמנים יוצאים לתור אחר מזון בערב וחוזרים לפנות בוקר.
הם ניזונים מחרקים ובפרט מחיפושיות וזבובים.
אשמנים שחיים בסביבה אנושית מחפשים מזון לעיתים קרובות סביב פנסי רחוב.
הטורפים העיקריים של האשמן הכלבי הם דורסי לילה וערפדים צמרירים.
הרבייה מתרחשת אחת לשנה ומשתנה מאזור לאזור.
הזכר מקים הרמון קטן ומשתמש בבלוטות הריח בכנפיים כדי למשוך נקבות.
לפני ההמלטה האשמנית פורשת למקום מבודד.
האשמנית ממליטה גור יחיד מפותח יחסית ומניקה אותו עד גיל 40 יום.
בגיל 55 יום הגור כבר מסוגל לעוף בכוחות עצמו והוא הופך לעצמאי זמן קצר לאחר מכן.
רוב הגורים עוזבים את המושבה שבה נולדו ולא חוזרים אליה.
אשמן ערמוני או אשמן ווגנר (שם מדעי: Cormura brevirostris) הוא מין עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים שחי באמריקה הדרומית והמרכזית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן אנדרס ווגנר ומשמעות שמו המדעי היא "עטלף גדום-זנב קצר-פנים".
הוא קרוב גנטית ומורפולוגית לסוגים אשמן כנף-שקיק ואשמן כנף-ארנק.
האשמן הערמוני בעל מבנה גוף קומפקטי, ראש מסיבי חרוטי וכנפיים צרות.
החרטום הקצר והרחב מתחדד בקצהו, האף קטנטן והעיניים בינוניות ובולטות.
האוזניים גדולות ומשולשות עם קצה מעוגל שפונה אחורנית בצורת מגל.
צפירי האוזן קצרים והאפרכסות חרושות בקמטים.
הזנב מכוסה בקרום תעופה אחורי מפותח, וקצהו השפיצי מבצבץ מהקרום ונראה כגדם (באורך של 1–3 מ"מ).
על האמות יש שקיקים גדולים שמגיעים עד למרפק; השקיקים גדולים יותר אצל הזכרים ופולטים ניחוח חזק בעונת הרבייה כדי למשוך נקבות.
הוא נבדל מאשמן כנף השקיק בכך שכפות רגליו קטנות יותר, בצבעו ערמוני, ובהיעדרם של הפסים הבהירים על הגב.
הפרווה של האשמן הערמוני ארוכה, צפופה ורכה ומשתרעת עד לאמצע הזרועות וחלק מהכנפיים; באזור הראש והגב יש לעיתים רעמת שיער בולטת.
הצבע הכללי ערמוני, ארגמן מבריק או אדמדם כהה שהעניק למין את שמו, אך לעיתים עשוי להיות גם חום כהה עד שחרחר, אוכרה, זהוב או שילוב בין הצבעים הללו.
הגחון חיוור במעט משאר הגוף, וסביב האוזניים והצוואר יש כתם שחרחר דהוי.
הכנפיים, האוזניים והפנים בצבע שחור מבריק או פחם והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.
האשמן הערמוני מצוי ביבשת אמריקה.
טווח התפוצה שלו כולל מרבית סורינאם, גיאנה הצרפתית, גיאנה ווונצואלה, צפון ומרכז ברזיל צפון בוליביה, צפון ומזרח פרו, מזרח אקוודור, דרום ומרכז קולומביה, פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה.
בית הגידול שלו כולל יער שפלה לח טרופי או סובטרופי, ויער עננים עד רום 1,000 מטר מעל פני הים.
האשמן הערמוני פעיל בעיקר בשעות הדמדומים בערב ובשחר.
את שעות היום הוא מבלה בשינה בחללי עצים, על גזעים אנכיים או בבולי עץ שנפלו על קרקעית היער.
האשמן חי בבדידות או בקבוצות קטנות של 2–5 פרטים שבהם האשמנים חיים באשכול צפוף זה על זה.
הקבוצות מורכבות ממספר זכרים ונקבה אחת, ונקבות לעולם אינן חיות במשותף זו עם זו.
האשמן הערמוני ניזון מחרקים ומאתר את טרפו באמצעות איכון-הד; הקריאות שלו מורכבות משלוש פעימות קצרות בטווח 25–32 קילוהרץ בתדר עולה.
פולסים בתדר זה יעילים יותר בגילוי חרקים לטווח רחוק.
האשמן תר אחר מזון מעל ומתחת חופת היער, בקרחות, שטחים פתוחים ומעל גופי מים.
למרות שהוא חי בחפיפה עם מינים של אשמן כנף-שקיק אין ביניהם תחרות משמעותית על מקורות מזון: האשמן הערמוני מחפש מזון בגובה גבוה יותר (10-5 מטר), מקפיד להתרחק מצמחייה, טס מהר יותר ומבצע טיסות מעגליות רחבות בהרבה (30-20 מטר).
הרבייה מתרחשת בין אפריל למאי בפנמה, ובין אוגוסט לספטמבר בגיאנה הצרפתית; בשל כך, ההנחה היא שעונת הרבייה משתנה בהתאם למיקום הגאוגרפי.
משך ההיריון ומספר הגורים אינו ידוע.
האשמן הערמוני מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח תפוצתו הרחב והעדר אינדיקציות לירידה.
האיום העיקרי על האשמן הוא כריתת יערות מתמשכת ביער האמזונאס, והוא נעלם בהדרגה באזורים הדרומיים של תפוצתו.
האשמן מצוי במספר אזורים מוגנים.
אשמן מדובלל (שם מדעי: Centronycteris) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שחיים באזור הנאוטרופי של יבשת אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי, והוא קרוי על שם הפרווה הסבוכה והצמרירית שלו.
עד שנת 1998 הסוג נחשב לטקסון מונוטיפי.
האשמן המדובלל מתאפיין בגוף קטנטן וקומפקטי, ראש חרוטי וכנפיים צרות.
האוזניים גדולות ועגולות, והקצה שלהן מחודד ופונה אחורנית בצורת מגל; האפרכסות מכוסות ברכסים בולטים.
העיניים קטנות ובולטות והאף זעיר ושפיצי.
השיניים חזקות וחדות; לסוג יש 6 חותכות בלסת העליונה ו-2 חותכות בלסת התחתונה.
אורך הראש והגוף של מיני האשמן המדובלל 42–61 מ"מ, אורך הזרוע 41–49 מ"מ, אורך האוזן 14–20 מ"מ ואורך הזנב 18–23 מ"מ; משקלם 4–9 גרם ומספר שיניהם 32. הזנב ארוך וחשוף ומחודד בקצה.
האשמנים המדובללים דומים לאשמני השקיק, אך שעירים ובהירים יותר ואין להם שקיקים על הכנפיים.
לאשמן המדובלל פרווה צפופה ורכה שמורכבת משערות ארוכות ומדובללות.
צבעה הכללי נע בין צהבהב לאוכרה, כתמתם, חום בהיר, חום אפרורי או בז'.
הפרווה נוטה להיות חיוורת יותר בגחון, ובאזור כנף הזנב היא בעלת גוון אדמוני.
הפנים והאוזניים החשופים צבועים בשחרחר, אדמדם או חום כהה.
הזרועות והרגליים בצבע בורדו והכנפיים וכנף הזנב בצבע שחור פחם.
מיני האשמן המדובלל מצויים באמריקה המרכזית והדרומית.
טווח התפוצה שלהם כולל את דרום מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, וונצואלה, פרו, בוליביה, אזור גויאנה וצפון ומרכז ברזיל.
בית הגידול מורכב בעיקר מיער גשם טרופי צפוף, אך גם מסוואנה טרופית בסראדו, סוואנה דוקרנית צחיחה למחצה בסרטאו, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,450 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג נוטים לחיות בשפלות ומישורים ונפוצים בדלילות באזורים מעל 300 מטר.
אין מידע רב על האקולוגיה של הסוג.
האשמנים המדובללים פעילים בלילה ומבלים את שעות היום על צמרות וחללי עצים או על עלים גדולים.
הם יוצאים לצוד בשעות הערב, והתעופה שלהם איטית ומדויקת בדומה למינים רבים במשפחה.
התזונה שלהם מורכבת מחרקים (בפרט חיפושיות ואחידי כנף), והם נוטים לנוע הלוך ושוב על מסלולים קבועים בתורם אחר מזון.
כנף הזנב הגדולה מסייעת להם לחסום את דרכי המילוט של החרק.
נקבות בהיריון נלכדו בחודש מאי או נובמבר.
הנקבה ממליטה גור יחיד לאחר היריון של כ-4 חודשים.
מצב השימור של שני המינים בסוג מוגדר כללא חשש על ידי IUCN.
אשמן מדובלל מקסימילאן (Centronycteris maximiliani) - ברזיל, וונצואלה ואזור גויאנה.
אשמן מדובלל תומאס (Centronycteris centralis) - דרום מקסיקו עד בוליביה.
אשמן קצר-אוזן (שם מדעי: Cyttarops alecto) הוא מין עטלף קטן במשפחת האשמניים שחי בעיקר בצפון אמריקה הדרומית ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1913 על ידי הזואולוג בריטי אולדפילד תומאס.
האשמן קצר האוזן מתאפיין בגוף קומפקטי שמנמן, בראש רחב וחרוטי עם שקע עמוק ייחודי במרכז המצח ובפנים קצרות וצרות.
האוזניים שלו קצרות ומעוגלות עם שוליים קמורים בצורה בולטת.
עיניו שחורות ובולטות ואפו קטן עם נחיריים צינוריים.
החרטום צר, מחודד ופונה כלפי מעלה.
האשמן קצר האוזן הוא עטלף קטן למדי: אורך ראשו וגופו 47–55 מ"מ, אורך הזרוע 45–47 מ"מ, אורך הזנב 20–25 מ"מ ומשקלו 7–11 גרם.
הנקבות גדולות יותר מן הזכרים.
המין חסר שקיקי עור על הכנפיים.
הפרווה של האשמן קצר האוזן צפופה ומסולסלת עם מרקם משי רך.
צבעה הכללי נע בין אפור כהה לאפור-סגלגל, אפור פיח, חום אפרורי או שחור מעורב בכסף, כשהגחון והכתפיים בהירים יותר.
על הסנטר יש זקן ארוך שבולט בעיקר כשהאשמן נח.
הכנפיים, הרגליים והאוזניים בצבע שחור מבריק או פחם, והזרועות ופנים האוזניים בצבע בורדו.
הפנים החשופות עשויות להיות שחרחרות, אפורות או צהבהבות.
האשמן קצר האוזן מצוי לאורך קו החוף הצפוני של אמריקה הדרומית ובמידה פחותה גם באמריקה המרכזית.
טווח התפוצה שלו משתרע על צפון ברזיל, גיאנה הצרפתית, גיאנה, סורינאם צפון וונצואלה וקולומביה, מזרח פנמה, קוסטה ריקה וניקרגואה.
יש אוכלוסייה מבודדת בעומק אגן האמזונס שנמצאת במשולש הגבולות ברזיל-בוליביה-פרו.
מכיוון שהמין נלכד לעיתים נדירות בטבע, ייתכן שהטווח שלו רחב מהידוע.
בית הגידול של האשמן כולל בעיקר יערות לחים והוא מצוי בשפלות עד רום 500 מטר מעל פני הים.
מעט מאוד ידוע על האשמן קצר האוזן בשל נדירותו.
הוא פעיל בלילה ויוצא לתור אחר מזון כ-45 דקות לאחר השקיעה.
את שעות היום, האשמן מבלה על כפות של דקלי קוקוס, וחי בבדידות או בקבוצות קטנות עד 10 פרטים.
מקומות המקלט ממוקמים בדרך כלל באזורים פתוחים כמו חורשות, סוואנות וגינות.
כאשר האשמנים יוצאים לפעילות, הם טסים לעבר אתרי האכלה במשך רבע או חצי שעה, ורק לאחר מכן מתחילים לצוד בגובה 3–4 מטר מעל הקרקע.
התזונה של האשמן קצר האוזן מורכבת מחרקים מעופפים, אותם הוא מתאר באמצעות איכון-הד עם סדרת פולסים שעוצמתם מגיעה עד ל-100 קילוהרץ.
האשמן קצר האוזן מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), לאור טווח התפוצה הרחב.
האיומים על מין זה אינם ידועים, ונדרשים מחקרים נוספים על האקולוגיה, טווח התפוצה ובית הגידול של המין כדי להעריך את האיומים עליו.
אומדן האוכלוסייה אינו ידוע, שכן האשמן קצר האוזן נחשב לנדיר למדי ונלכד לעיתים רחוקות בטבע.
אשמן הכיס (שם מדעי: Saccolaimus) הוא סוג של עטלף בינוני-גדול במשפחת האשמניים ובו 4 מינים שחיים באוקיאניה, דרום אסיה ומרכז אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1838 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק ומשמעות שמו המדעי היא "גרון עם שק".
המינים בסוג נכללו בעבר בסוג אשמן והם גדולים יחסית לבני המשפחה.
לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש גדול, משולש ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות.
החרטום קצר ושטוח, הלוע מוארך במעט והשפתיים שסועות.
האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה והצפירים שלהן קצרים ועגולים.
העיניים גדולות ובולטות והנחיריים רחבים וצינוריים.
הזנב מכוסה בקרום התעופה להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן.
בניגוד לרבים ממשפחת האשמנים, לסוג זה אין כלל שקיקים על הכנף, אולם מאידך, הוא מתאפיין בכיס עור גדול על הגרון שהעניק לו את שמו.
הכיס הגרוני נמצא רק אצל הזכר ומשמש כנראה לסימון טריטוריה, בעוד שאצל הנקבה יש במקומו מספר קפלי עור עירומים.
הפרווה של אשמן הכיס ארוכה וחלקה.
צבעה הכללי משתנה בהתאם למין ונע בין חום ערמוני לאדמדם, אוכרה, חום אפרורי, חום קפה או שחור.
אצל כל המינים הגחון בהיר יותר ונע בין חום בהיר לאפרפר, צהבהב או לבן בוהק ואצל מין אחד הפרווה מנומרת בלבן.
הכנפיים והאוזניים בצבע שחור פיח או חום כהה והזרועות והשוקיים בצבע אדום או ורוד.
המינים בסוג נפוצים באפריקה, אסיה ואוקיאניה.
התפוצה של הסוג כוללת את אוסטרליה, גינאה החדשה, איי שלמה, איי סונדה, חלק מאיי מאלוקו, איי הפיליפינים, חצי האי המלאי, חלק מהודו-סין, סרי לנקה, הודו, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, חוף השנהב וליבריה.
בית הגידול של הסוג כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, חורש ים-תיכוני, סוואנה צחיחה או טרופית, ומדבריות.
אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשיכה במשך מספר שעות ומבלים את שעות היום בשינה בסבך, מחילות, קברים, מערות, מבנים נטושים, עצים וסלעים.
הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים) אך מינים מסוימים נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות.
במקומות מסוימים יש נדידות עונתיות מאזורים חמים לאזורים קרירים יותר.
אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות ובשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער.
מאידך, הטיסה שלהם מהירה יחסית.
האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד, וחלק מהפולסים שהם מפיקים נשמעים לאוזן אנושית.
הנקבה ממליטה גור יחיד מדי שנה.
אשמן זנב-נדן (שם מדעי: Coleura) הוא סוג של עטלף קטן-בינוני במשפחת האשמניים ובו 3 מינים שחיים ביבשת אפריקה.
הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם זנבו המחודד.
הסוג קרוב מבחינה אנטומית ומורפולוגית לסוג אשמן זנב-נדן זקוף שחי באסיה ואוקיאניה.
אשמן זנב הנדן מבנה גוף קומפקטי וגוצי, ראש עדין, צר ומחודד וכנפיים ארוכות.
החרטום החרוטי דמוי המקור פונה מעט כלפי מעלה.
העיניים חרוזיות ובולטות, השפתיים גדולות והאף זעיר.
האוזניים גדולות, קמורות ועגולות עם רכסים בולטים וצפירים קטנטנים.
לאשמן 32 שיניים, כאשר בלסת העליונה יש לו 2 חותכות בלבד ובלסת התחתונה לא פחות מ-6 חותכות.
כנף הזנב של האשמן רחבה ומכסה את מרבית הזנב, וקצהו מזדקף כלפי מעלה ומזכיר נדן של חרב.
הפרווה של אשמן זנב הנדן רכה ושעירה.
צבעה הכללי אפור בהיר, חום אפרורי, קפה עמוק, אוכרה, ערמוני או חום שחרחר, והגחון חיוור יותר.
הפנים החשופות בצבע בורדו, ורוד או חום.
האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס.
הזרועות והשוקיים ורודים והכנפיים שחרחרות.
אשמן זנב הנדן מצוי ביבשת אפריקה.
טווח התפוצה של הסוג משתרע על איי סיישל, מדגסקר, מוזמביק, אנגולה, טנזניה, אוגנדה, קניה, סומליה, ג'יבוטי, אתיופיה, קונגו הדמוקרטית, דרום סודאן, סודאן, הרפובליקה המרכז אפריקאית, אריתריאה, ניגריה, בנין, טוגו, גאנה, חוף השנהב, גיאנה, גינאה ביסאו ואולי גם ברוואנדה ובורונדי.
בית הגידול של המין מגוון למדי וכלל יער גשם טרופי, יער סובטרופי יבש, סוואנה טרופית, צחיחה למחצה או דוקרנית, בתה חופית ואפילו אזורים מדבריים.
המינים בסוג מבלים את שעות היום במערות פתוחות, נקיקים ובקתות נטושים וחיים בקבוצות קטנות או במושבות ענקיות עד 50,000 פרטים.
שעות היום מנוצלות בעיקר לטיפוח, שינה והחלפת מיקום, ופחות לאינטראקציות חברתיות.
האשמנים אינם נתלים בדרך כלל על תקרת המערה, אלא נשכבים על משטח אנכי כשראשם כלפי מטה.
בתוך הקבוצות או המושבות, כל זכר מנסה להקים לעצמו טריטוריה קטנה עם הרמון של עד 20 נקבות (לעיתים עם זכר כפוף) עליו הוא מגן פני זכרים אחרים.
הרמונות כאלה מזוהים בקלות בשל הנטייה של הפרטים בתוכם להתקבץ באשכול צפוף זה על זה.
האשכולות מתפרקים בהתאם לטמפרטורת הסביבה: במזג אוויר קר, האשמנים זונחים את האשכולות ומתקבצים בהמונים כדי לשמור על חום גופם, ומאידך, במזג אוויר חם מדי האשכולות מתפרקים לתת-קבוצות קטנטנות.
האשמנים יוצאים לפעילות בערב וניזונים כיתר בני המשפחה מחרקים.
הטורפת העיקרית של הסוג היא התנשמת.
מחזור הרבייה של הנקבה מורכב משתי עונות המלטה מדי שנה שמקבילות לשתי עונות גשם.
הרבייה מתרחשת בסוף עונת הגשמים, והזכרים עולים במשקל לפני כן.
ההיריון נמשך כ-114 ימים, וכ-50% מהנקבות ממליטות בטווח של 3–4 ימים.
הנקבה ממליטה גור יחיד שאותו היא נושאת על גופה מספר שבועות.
נקבות עשויות לטפח גם גורים של נקבות אחרות.
הגורים מגיעים לבגרות בגיל שנה, והזכרים הצעירים עוזבים ראשונים את המושבה שבה נולדו ולאחר מכן הנקבות הצעירות.
אשמן זנב-נדן אפריקני (Coleura afra) - מצוי ברחבי אפריקה.
אשמן זנב-נדן סיישל (Coleura seychellensis) - אנדמי לסיישל.
אשמן זנב-נדן מלגשי (Coleura kibomalandy) - אנדמי למדגסקר.
אשמן זנב-נדן זקוף (שם מדעי: Emballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 8 מינים שחיים בדרום-מזרח אסיה ובאוקיאניה.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1838 על ידי הזואולוג ההולנדי קונרד יאקוב טמינק ומשמעות שמו המדעי היא "זנב זקוף/שלוח".
סוג זה קרוב מבחינה גנטית בעיקר לסוגים אשמן זנב-נדן מדומה ואשמן זנב-נדן שנפוצים ביבשת אפריקה.
לאשמן זנב הנדן גוף קומפקטי וצר, ראש משולש וחרטום צר ומחודד שפונה כלפי מעלה ומזכיר במקצת מקור ציפור.
האוזניים גדולות ומשולשות, והן מקופלות כלפי פנים ופונות אחורנית בקצה.
האף זעיר וצינורי והעיניים בולטות.
השפתיים מתאפיינות בקפלי עור גדולים.
רובו של הזנב מוסתר בכנף הזנב הגדולה והמפותחת; קצה הזנב חשוף וזקוף וממנו מקור שמו של הסוג.
השקע העמוק בין העיניים או שקיקי הכנף שמצויים אצל מספר סוגי אשמנים נעדרים אצל סוג זה.
הפרווה של האשמן זנב הנדן קצרה, חלקה ומבריקה.
צבעה הכללי חדגוני, ונע בין חום אפרורי, לחום שוקולדי כהה, חום ערמוני, חום אדמדם, אוכרה או חום בהיר.
הגחון, החזה והסנטר נוטים להיות חיוורים יותר ונעים בין בז' לצהבהב או כתמתם.
האוזניים, הכנפיים והזנב צבועים בשחור פחם, שחור מבריק או שחור כחלחל.
פנים האוזניים, הזרועות, השוקיים והפנים בצבע סגלגל, בורדו או ורוד.
האזור שבין העין לאוזן בהיר ועירום בדרך כלל.
מיני האשמן זנב הנדן מצוי בדרום מזרח אסיה, במלנזיה, מיקרונזיה ופולינזיה; טווח התפוצה של הסוג משתרע על חצי האי המלאי (מלזיה ותאילנד), איי הפיליפינים, סומטרה, ג'אווה, בורנאו, סולאווסי, חלק מאיי מאלוקו, גינאה החדשה, ארכיפלג ביסמרק, איי שלמה, איי מריאנה, מיקרונזיה, פיג'י, פלאו, טונגה וסמואה.
בית הגידול של הסוג מורכב מיער גשם טרופי, יער עננים, יער מנגרובים, יער ביצות, בתה חופית, מטעים ואזורים מעובדים.
המינים בסוג פעילים בלילה ומבלים את שעות היום בסדקים, נקיקי סלע, מערות וחללי עצים.
הם חיים בקבוצות קטנות של 2–20 פרטים או במושבות של 100–150 פרטים - תלוי במין ובמיקום הגאוגרפי.
מלבד עונת הרבייה, רוב האשמנים בסוג חיים בדרך כלל בקבוצות נפרדות.
התזונה שלהם מורכבת בעיקר מחרקים והם משלימים את תזונתם בפירות.
האשמנים מאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד ונוטים לתור אחר מזון לאורך נחלים או שבילים קבועים בצמחייה.
הפולסים שהם מפיקים נמצאים בתדר קבוע של 48–51 קילוהרץ.
האשמנים מתרבים פעמיים מדי שנה: בין פברואר למרץ ובין אוקטובר לנובמבר.
בכל פעם הנקבה ממליטה צאצא יחיד שמשקלו כרבע ממשקל האם.
בתחילה היא נושאת את הגור על גופה ולאחר שהוא הופך לכבד מדי עבורה היא משאירה אותה במקום מוגן כשהיא יוצאת לצוד.
הגור נגמל רק בגיל שנה ומגיע לבגרות זמן קצר לאחר מכן.
אשמן זנב-נדן מדומה (שם מדעי: Paremballonura) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 2 מינים שאנדמיים לאי מדגסקר.
הסוג הוקם בשנת 2012 על ידי קבוצת זואולוגים בעקבות ניתוח גנטי מולקולרי וקודם לכן נחשב לחלק מהסוג אשמן זנב-נדן זקוף שחי באזור ההודו-פסיפי.
לאשמן הנדן המדומה גוף דק, ראש משולש וחרטום קצר ומחודד שקצהו פונה מעלה.
העיניים בולטות, האף קטנטן וצינורי והשפתיים גדולות ומעוגלות.
עצם האף בצורת שעון חול.
האוזניים גדולות וארוכות בצורה ניכרת מן הסוגים האחרים ומתקפלות מעט פנימה; הצפירים קטנים וצורתם כגרזן.
הזנב מוסתר ברובו בכנף הזנב, להוציא את הקצה שבולט החוצה ודומה לנדן.
הוא נבדל מהסוגים האחרים בעיקר במורפולוגיה של השיניים והגולגולת.
הפרווה של אשמן הנדן המדומה קצרה, צפופה וזיפית.
צבעה חדגוני ומשתנה בהתאם למין, ונע בין חום אפרורי לחום שוקולד דהוי או חום שחרחר, ולעיתים היא עשויה להיות בצבע חום בהיר או כתמתם.
הכנפיים שחורות והפנים שדלילות בשיער צבועות בשחור וורוד מלוכלך.
האוזניים שחורות בקצה וורודות בבסיס והזרועות והרגליים בצבע בורדו.
מיני האשמן המדומה אנדמיים לקו החוף של מדגסקר; מין אחד מאכלס את קו החוף המזרחי והלח ומין אחד את קו החוף המערבי היבש יותר שמתאפיין בתצורות קרסט גדולות.
המינים נעדרים ממרכז ודרום האי, ואין ביניהם חפיפה.
המחוז הצפוני סאבה הוא המחוז היחיד שבו נוכחים שני המינים.
בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי לח, יער גדותיים או מחשופי סלע מיוערים ומשתנה בהתאם למין.
האשמנים חיים בשפלות עד רכסים הררים בינוניים ברום 900 מטר מעל פני הים.
המינים בסוג חיים בקבוצות קטנות של עד 20 פרטים במערות, נקיקי סלע וסדקים.
הם יוצאים לפעילות בשקיעה ותרים אחר מזון לאורך הלילה.
הם ניזונים בעיקר מעשים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד.
האשמנים המדומים נוטים לחפש מזון תחת חופת היער או על גדות נחלים.
המינים בסוג מסווגים על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC) בשל טווח התפוצה הרחב, אך שניהם מאוימים מצד בירוא יערות שמתרחש בהיקף נרחב על אדמת מדגסקר והאוכלוסייה שלהם במגמת ירידה.
כל אחד מהמינים נוכח במספר אזורים מוגנים.
אשמן זנב-נדן פיטרס (Paremballonura atrata) - מצוי באזור השפלתי והטרופי במזרח.
אשמן זנב-נדן מערבי (Paremballonura tiavato) - מצוי באזור הסלעי והיבש במערב.
אשמן זנב-נדן כהה (שם מדעי: Mosia nigrescens) הוא מין של עטלף קטן במשפחת האשמניים שמצוי באיי מלנזיה וסולאווסי ומהווה מין יחיד בסוגו.
הוא תואר מדעית לראשונה בשנת 1843 על ידי הזואולוג הבריטי ג'ון אדוארד גריי ולו 3 תת-מינים.
האשמן הכהה קרוב מבחינה גנטית לאשמן זנב-נדן ואשמן זנב-נדן זקוף.
לאשמן הכהה גוף דקיק וקומפקטי, ראש קטן ומעוגל ומצח קעור.
החרטום קצר ורחב ומזדקף בעדינות כלפי מעלה, האף קטן והעיניים גדולות ובולטות.
הנחיריים רחבים ואליפטים ומופרדים זה מזה.
האוזניים עגולות, רחבות ופונות מעט אחורנית.
השפתיים עבות, ועל השפה התחתונה יש יבלת משולשת.
הזנב מכוסה בקרום התעופה האחורי, אך קצהו בולט וחשוף וצורתו כנדן חרב.
האשמן הכהה הוא בין הקטנים במשפחתו: אורך ראשו וגופו 30–45 מ"מ, אורך הזרוע 30–37 מ"מ, אורך הזנב 7–17 מ"מ ומשקלו עד 5.7 גרם.
הנקבה גדולה בדרך כלל מן הזר.
האשמן הכהה נבדל מהסוגים האחרים בעיקר בגופו הדק יותר ובמורפולוגיה שונה של הגולגולת, החרטום ועצם הלשון.
הפרווה של האשמן הכהה קצרה וצפופה עם מרקם משי רך.
צבעה הכללי חום בהיר או חום אפרורי ובגחון היא נוטה להיות בהירה ונעה בין כתמתם לבז' או צהבהב.
הכנפיים והאוזניים בצבע חום כהה או שחרחר, הלוע והפנים ורודים והזרועות והשוקיים בצבע בורדו.
האשמן המדומה מצוי בעיקר במלנזיה; טווח התפוצה שלו משתרע על מרבית איי שלמה, ארכיפלג ביסמרק, איי וודלרק, גינאה החדשה, איי האדמירליות, איי ביאק, איי ואיגאו, אחדים מאיי מאלוקו (הלמהרה, מורוטאי, אמבון, בורו, סראם, סאלאווטי, ועוד), והאי סולאווסי שמהווה את הקצה המערבי של הטווח.
בית הגידול של האשמן הכהה מגוון וכולל יער גשם טרופי, יער ענניםֿ, יער גדותיים, יער מנגרובים, סוואנה טרופית, מטעי קוקוס וגינות.
הוא מצוי בשפלות עד רכסים הרריים ברום 1,600 מטר מעל פני הים.
האשמן הכהה פעיל בעיקר בשעות הדמדומים.
הוא חי בקבוצות קטנות במערות גיר או תחת עלי דקל, סלעים וגגות בתים.
הקבוצות עשויות לכלול זכרים ונקבות לעיתים קרובות, שלא כמו אצל סוגים אחרים שחיים בנפרד רוב הזמן.
האשמן ניזון בעיקר מחרקים, אותם הוא מאתר באמצעות איכון-הד בתדר של 40–60 קילוהרץ שכולל שני פולסים: אחד נמוך והשני גבוה יותר.
בעוד שמרבית האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים, האשמן הכהה ניזון בעיקר מחרקים קרקעיים - בפרט נמליים.
האשמן מתרבה פעמיים בשנה ובכל פעם הנקבה ממליטה גור יחיד.
האשמן הכהה מסווג על ידי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש (LC), בגלל תפוצתו הרחבה, אוכלוסייתו הגדולה וסובלנותו לשינויים בבית הגידול.
למרות שאוכלוסיות מקומיות פוחתות עקב בירוא יערות, אין זה עדיין ירידה מספקת עבור הכללה בקטגוריות מאוימות יותר.
מלבד אובדן בית גידול, איומים אחרים כוללים פגיעה או הפרעה אנושית במערות המשמשות לרבייה.
המין מצוי במספר אזורים מוגנים בגינאה החדשה, וארגון IUCN ממליץ לפעול לשימור מערות שבהם יש אוכלוסיות גדולות של אשמנים.
אשמן כנף-שקיק (שם מדעי: Saccopteryx) הוא סוג של עטלף קטנטן במשפחת האשמניים ובו 5 מינים שחיים בעיקר בדרום אמריקה.
הסוג הוקם בשנת 1811 על ידי הזואולוג הגרמני יוהאן קרל וילהלם איליגר ומשמעות שמו המדעי היא "כנף עם שק".
הסוג קרוב חיצונית וגנטית לאשמן החדקוני הזעיר.
לאשמן השקיק גוף קומפקטי וצר, ראש גדול וחרוטי, וחרטום קצר, מחודד ודמוי מקור.
האוזניים קצרות, קעורות וצרות ופונות אחורנית.
העיניים גדולות ובולטות והפנים כהות ונטולות שיער.
האף קטן והנחיריים פתוחים חזיתית ומופרדים בתלם אנכי.
הלוע צר והשפה התחתונה עודפת על העליונה.
האף והשפה העליונה מאוד גמישים, ויכולים לנוע למעלה במהלך הציד כדי להגדיל את חלל הלוע.
הזנב דקיק וארוך וקצהו המחודד בולט החוצה.
הנקבה גדולה יותר מן הזכר.
בצד התחתון של הכנפיים בסמוך למרפק, יש שקיקי עור עבים שבולטים יותר אצל הזכר ומשמשים אותו להפצת ריח.
פתח השקיקים ממוקם בצד העליון של הכנף והוא גדול יותר אצל הזכר.
הפרווה של אשמן השקיק קצרה, צפופה ורכה ומשתרעת עד לקרומי הכנף, למרפקים ולברכיים.
צבעה הכללי כהה בדרך כלל ונע בין חום שוקולד כהה לחום קפה עמוק, חום ביסטר-שחור או שחור ממש.
הגחון והחזה נוטים להיות בהירים, וצבעם נע בין חום בהיר לאוכרה, אפרפר או בז'.
סימן ההיכר של הסוג הוא צמד הפסים הבהירים והמסולסלים לאורך הגב שצבעם בז', צהבהב או לבן בוהק, והם בולטים במיוחד על רקע הפרווה הכהה שסביבם.
הפסים מסתיימים בסמוך לזנב, אך בהמשך אליהם יש כתמים בהירים דהויים על כנף הזנב.
אצל אחדים מהמינים הפסים דהויים או נעדרים.
מלבד פסי הגב, יש לאשמן בדרך כלל כתמים בהירים גם בצידי האוזניים ועל הסנטר.
הכנפיים, הרגליים, הזנב ולרוב גם הפנים בצבע חום-שוקולד כהה, שחור פיח או שחור מבריק.
האוזניים שחורות בקצה וורודות בחלקן הפנימי.
הרגליים והזרועות בצבע בורדו או חום מלוכלך.
המינים בסוג נפוצים באמריקה הדרומית והמרכזית.
טווח התפוצה של הסוג כולל את דרום ומרכז מקסיקו, ניקרגואה, גואטמלה, בליז, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, גיאנה, גיאנה הצרפתית, סורינאם, וונצואלה, טרינידד וטובגו, פרו, בוליביה ומרבית ברזיל.
בית הגידול כולל יער גשם טרופי, יער עננים, יער ביצות, יער גדותיים, יער מנגרובים, וסוואנה טרופית, דוקרנית או צחיחה למחצה.
הוא מצוי גם בקרבות מגורי אדם.
אשמני השקיק מבלים את שעות היום במקומות מוארים יחסית כמו שקעי עצים, גזעים, נקיקי סלעים, גומחות בין שורשים ומבנים נטושים, והם עירניים למדי ועסוקים בהחלפה של מקומות מנוחה, במשיכת בני זוג או בהשמעת שירי חיזור.
האשמנים יוצאים לצוד לפני השקיעה ותרים אחר מזון בחופה התחתונה של היער; לאחר רדת החשיכה, הם עוברים לחפש מזון בשטחים פתוחים במשך כשלוש שעות ולאחר מכן מבלים את הזמן בעיקר באינטראקציות חברתיות.
האשמנים ניזונים מחרקים מעופפים ומאתרים את טרפם באמצעות איכון-הד בתדר של 42–50 קילוהרץ.
האשמנים מחפשים טרף בגובה 3–8 מטר מהאדמה, וכל גיחת ציד נמשכת 20–30 דקות ולאחריה מנוחה קצרה.
שטחי הציד נמצאים בשימוש על ידי המושבה כולה, ולאחר פרק זמן של 5–10 שבועות, מקורות המזון מדלדלים והמושבה עוברת למקום אחר.
הטורפים העיקריים של אשמני השקיק הם דורסי לילה, נחשים, טרנטולות אוויקולריה וזיזפיים גדולים.
הפרווה האפלולית מספקת לאשמן הסוואה מושלמת בשעות הלילה ומקשה מאוד על זיהויו.
האשמנים חיים בבדידות, בזוגות או בקבוצות ומושבות של 5–60 פרטים בהם יש הקפדה על מרחק מינימלי של מספר ס"מ בין אשמן לאשמן שנועד כנראה למתן את פגיעות המושבה לטורפים.
המושבות מורכבות ממספר תת-קבוצות שכל אחת מהן היא למעשה הרמון המכיל זכר ובין 3 ל-9 נקבות.
הזכר מחזיק טריטוריה קטנה בגודל 10–30 מטר ומנסה לפתות נקבות נוספות לעבור להרמון שלו.
הנקבות לעומתו עסוקות בקביעת היררכיה דומיננטית ביניהן, בטיפוח עצמי, בביקור בהרמונות סמוכים על מנת להתרשם מזכרים אחרים או בגירוש נקבות שאינן שייכות להרמון ובגירוש עטלפי חרקים ממינים אחרים שמזדמנים לאזור.
אשמני השקיק כאמור מתאפיינים בשקיקי עור גדולים על הכנפיים.
השקיקים אינם מכילים בתוכם בלוטות ריח, והזכר ממלא אותם בהפרשות שונות דוגמת רוק ושתן שעוברים בתוך השקיק תסיסה מיקרוביאלית ויוצרים ריח ייחודי לכל זכר.
ההפרשות שמתערבבות בשקיקים מפיקות ריח עז ומשמשות את הזכר לפיתוי נקבות חדשות, לתצוגה בטקס החיזור אחר נקבות וותיקות ולסימון שטח ההרמון בתוך המושבה.
במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע "המלחה"), והוא גם משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור.
התזת נוזלים והפקת שירים טריטוריאליים עשויה להתרחש בתגובה לכניסת זכר פולש לשטח ההרמון.
עימות בין זכרים נפתר בדרך כלל לאחר משחק נביחות קצר.
עם זאת, סביב שטח ההרמון מתקבצים לעיתים קרובות מספר זכרים שממתינים להחלפת הזכר השולט, כשלרוב המחליף הוא הזכר עם ותק ההמתנה הארוך ביותר.
הרבייה מתרחשת פעם או פעמיים בשנה בסמיכות לעונת הגשמים במשך תקופה של 4 שבועות.
הנקבה ממליטה גור יחיד מפותח למדי לאחר היריון של 6 חודשים והוא נגמל והופך לעצמאי בגיל חודשיים.
למרות שהנקבה היא היחידה שמטפלת באופן ישיר בגור, נוכחותו של הזכר חשובה עבור הגור בלמידה ותרגול של שירי חיזור.
באופן חריג ליונקים, גורי האשמן ידועים בכך שהם משמיעים מספר סוגים של הברות לא ברורות ופטפוטים בדומה לתינוק אנושי ולגוזלי ציפורים.
הגורים מגיעים לבגרות תוך שנה או פחות, ורבים מהם עוזבים את המושבה שבה נולדו ועוברים למושבה אחרת.
תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא 6 שנים.
אשמן כנף-ארנק (שם מדעי: Balantiopteryx) הוא סוג של עטלף קטן במשפחת האשמניים ובו 3 מינים שחיים בעיקר באמריקה המרכזית.
הסוג הוקם בשנת 1867 על ידי הזואולוג הגרמני וילהלם פיטרס, והוא קרוי על שם ארנקי העור שתלויים על כנפיו.
המין קרוב מבחינה גנטית וחיצונית לסוג אשמן כנף-שקיק.
למיני האשמן הארנקי גוף דק וקומפקטי, ראש משולש, פנים קטנות וכנפיים ארוכות וצרות.
החרטום נפוח וחרוטי וקצהו מתחדד באופן קיצוני ופונה בזווית מעלה.
העיניים גדולות ושחורות, האף קטנטן והשפה התחתונה עודפת על העליונה.
האוזניים בינוניות ומעוגלות עם צפירים קטנים.
הסוג מתאפיין בארנק עור עם בלוטות ריח על כל כנף והוא ממוקם מול המרפק ונפתח כלפי חוץ.
הארנק גדול ובולט יותר אצל הזכרים, ולקראת עונת הרבייה הוא מתמלא בנוזל ריחני שנועד למשוך את הנקבות.
קרום התעופה האחורי מפותח חלקית ומכסה את מרבית הזנב, להוציא את הקצה המחודד והזקוף.
לאשמן הארנקי פרווה קצרה וצפופה.
צבעה הכללי נע בין אוכרה, לערמוני, סגלגל, חום כהה, חום-כתמתם, חום אפרורי או אפור.
הדפוס המפוספס שקיים אצל מספר סוגי אשמנים אינו נוכח אצל האשמן הארנקי.
הפנים בצבע שחור מבריק, בורדו או ורדרד והגחון חיוור יותר משאר הגוף.
הכנפיים שחורות מפוחמות או חומות כהות.
האוזניים, הרגליים והזרועות בצבע בורדו או ורוד מלוכלך.
מיני האשמן הארנקי מצויים בעיקר באמריקה המרכזית, ובמידה פחותה גם בצפון אמריקה הדרומית.
טווח התפוצה שלהם כולל את מרכז ומערב מקסיקו, בליז, גואטמלה, הונדורס, אל-סלבדור, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה ואקוודור.
בית הגידול מורכב מיער גשם טרופי נשיר או ירוק-עד, סוואנה טרופית, בתה חופית ויער עננים עד רום 1,500 מטר מעל פני הים.
האשמנים הארנקיים פעילים בדמדומים ובלילה, ויוצאים לפעילות קצת לפני השקיעה.
הם עטלפים חברותיים שחיים בקבוצות קטנות של 25 פרטים עד מושבות גדולות של 10,000 פרטים; עם זאת, גם במושבות המוניות הם מקפידים על ריחוק חברתי של כ-20 ס"מ בין עטלף לעטלף.
האשמנים אינם טריטוריאליים וחולקים את מקומות הלינה שלהם עם עטלפים ממינים אחרים.
בשעות היום, הם שוכנים במערות, צוקים, חללי עצים, מכרות, מנהרות, גשרים, רפתות ומבנים נטושים והגורם העיקרי בבחירת מקום המקלט הוא רמה גבוהה של לחות.
לרוב הם נחים על קירות אנכיים במקום להיתלות על התקרה, ואוחזים בקיר בידיהם ורגליהם.
האשמנים הארנקיים הם אוכלי חרקים; התזונה שלהם מורכבת מיתושים, זבובים ופרפראים קטנים שאותם הם צדים מעל חופת היער או בשטחים פתוחים, והם עשויים לנוע עד 11 ק"מ ממקום הלינה במהלך חיפוש אחר מזון.
הם עפים לאט יחסית, כשהזכר עף במהירות של 9.76 קמ"ש והנקבה בסביבות 9.14 קמ"ש.
האשמנים מעדיפים לאתר את טרפם באמצעות חוש השמיעה והראיה, אך בעת הצורך משתמשים גם באיכון-הד.
הם משמשים כמזון עבור תנשמת, בואשן, חוטמן ומיני חתוליים.
עונת הרבייה של האשמנים מתרחשת בין ינואר לפברואר, והנקבה ממליטה גור יחיד בין סוף יוני לאמצע יולי.
ההיריון נמשך 4.5 חודשים, והגור נולד מפותח למדי; הוא מסוגל לעוף תוך שבועיים בלבד, אך למרות נשאר לצד אימו במשך 9 שבועות.
האשמנית נושאת את הגור רק בשבוע הראשון ללידתו, ולאחר מכן מניחה אותו במקום המקלט בזמן שהיא יוצאת לחפש מזון.
האשמנים הצעירים הופכים לעצמאיים בגיל 2–3 חודשים ועוזבים את המושבה.
אשמן כנף-ארנק אפור (Balantiopteryx plicata) - מקסיקו עד צפון קולומביה.
אשמן כנף-ארנק חום (Balantiopteryx infusca) - דרום מקסיקו ובליז.
אשמן כנף-ארנק תומאס (Balantiopteryx io) - צפון קולומביה ואקוודור.
אשמנו מכל עם הוא פיוט קדום שנאמר כחלק מסדר אמירת הווידוי, ונועד לאפשר לחזור על הווידוי מספר פעמים.
הפיוט נאמר ברוב קהילות ישראל (אצל יהודי ארצות האסלאם, אשכנז ותימן) כחלק מאמירת הסליחות, בסמוך לווידוי הנאמר בהן.
המנהג המקורי הוא לחצות פיוט זה לשני חלקים שיחצצו בין הווידויים, וכך לומר וידוי שלוש פעמים (החלק הראשון מסתיים במילים "כוחנו לנכרים").
כיום, עקב התנגדות האר"י והגר"א להכפלת הווידוי (שנחשבת בעיניהם "כְּכֶלֶב שָׁב עַל קֵאוֹ"), הצטמצם המנהג לומר שלושה וידויים, ובקהילות רבות הפיוט נאמר ללא הכפלת הווידוי.
הפיוט אינו מחורז (סגנון התואם את קדמות הפיוט), והוא בנוי באקרוסטיכון אלפביתי.
תוכן הפיוט הוא וידוי, אך גם, ובעיקר, אזכור הצרות הרבות שמצאו את עם ישראל בעקבות החטא, כהבנה ששורש הצרות הוא החטא, ובדומה לנאמר בתורה:
בעקבות פיוט זה חיבר רס"ג פיוטים נוספים שנועדו להכפיל את הווידוי, עד לאמירת שבעה וידויים.
לפיוט לחנים שונים במנהגי כמה עדות.
הפיוט נאמר גם אצל יהודי תימן (ב"אשמורות") וכחלק מהתכלאל התפרש על ידי מהרי"ץ.
הנוסח המובא כאן הוא כמנהג יהדות ארצות האסלאם.
ביהדות אשכנז נאמר הפיוט בכמה שינויים.
אשמן כיס פלי (שם מדעי: Saccolaimus peli) הוא מין של עטלף מהסוג אשמן הכיס, החי ביערות הגשם של מרכז אפריקה ומערב אפריקה, במדינות הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, הרפובליקה של קונגו, אוגנדה, גבון, גינאה המשוונית, קמרון, ניגריה, גאנה, ליבריה וחוף השנהב.
אורכו של עטלף זה הוא 13 עד 16 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע שחור.
לאשמן הכיס גוף גוצי וכבד, ראש משולש גדול ופחוס וכנפיים ארוכות וצרות.
האוזניים קצרות, עגולות ומחודדות בקצה, והצפירים שלהן קצרים ועגולים.
הזנב מכוסה בקרום התעופה, להוציא את הקצה החשוף דמוי הנדן.
אשמני הכיס פעילים לאחר רדת החשכה במשך כמה שעות.
הם מבלים את שעות היום בשינה בסבך, במחילות, בקברים, במערות, במבנים נטושים, ובעצים וסלעים.
הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים), אך מינים אחרים מהסוג נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות.
אשמני הכיס צדים עשים, פשפשאים, חגבאים, טרמיטים וחיפושיות.
בשל מבנה גופם הכבד הם אינם יכולים לתמרן ביעילות ומחפשים מזון באזורים פתוחים יחסית, כמו חופת היער הגבוהה, בקצה היער או בקרחות יער.
מאידך, מהירות התעופה שלהם גבוהה יחסית.
האשמן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש, בזכות טווח תפוצה גדול ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
אורכו של עטלף זה הוא עד 12 סנטימטרים ומשקלו עד 61 גרמים.
העטלף בעל פרווה בצבע שחור.
הם חיים בדרך כלל בבדידות או במושבות קטנות (29-2 פרטים) אך מינים אחרים מהסוג נראים לעיתים במושבות של מאות בודדות.
האשמן נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב טווח תפוצה גדול ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
אשמן כנף-שקיק זוטר (שם מדעי: Saccopteryx leptura) הוא מין של עטלף ממשפחת האשמניים החי באמריקה הדרומית ואמריקה המרכזית במדינות מקסיקו, גואטמלה, אל סלוודור, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה, פנמה, קולומביה, אקוודור, פרו, ונצואלה, בוליביה, ברזיל, גיאנה, סורינאם וגיאנה הצרפתית .
אורכו של עטלף זה עד 4.5 סנטימטרים והוא בעל פרווה בצבע חום ופסים בצבע לבן.
לאשמן השקיק גוף צר, ראש גדול וחרוטי, וחרטום קצר, מחודד ודמוי מקור.
האוזניים קצרות, קעורות וצרות ופונות אחרונית.
העטלף חי ביערות הגשם של אמריקה הטרופית עד גובה 900 מטר וניזון בעיקר מדבוראים.
העטלף חי בקבוצות הכוללות 2 עד 9 עטלפים.
הנקבות ממליטות 1 עד 2 צאצאים בשנה.
אשמני השקיק מתאפיינים בשקיקי עור גדולים על הכנפיים שאינם מכילים בתוכם בלוטות ריח, והזכר ממלא אותם בהפרשות שונות דוגמת רוק ושתן שעוברים בתוך השקיק תסיסה מיקרוביאלית ויוצרים ריח ייחודי לכל זכר.
ההפרשות שמתערבבות בשקיקים מפיקות ריח עז ומשמשות את הזכר לפיתוי נקבות חדשות, לתצוגה בטקס החיזור אחר נקבות וותיקות, ולסימון שטח ההרמון בתוך המושבה.
במהלך החיזור אחר נקבות בהרמון שלו או בפיתוי נקבה שנזדמנה לטריטוריה, הזכר מרחף מול הנקבה תוך כדי פתיחת השקיקים והתזת נוזלים לעברה (פעולה שמכונה על ידי חוקרי הטבע "המלחה"), והוא משמיע שירי חיזור מורכבים שנשמעים כשילוב בין קרקורי צפרדע לציוצי ציפור.
הטורפים של עטלף זה הם דורסי לילה, נחשים גדולים, עכבישאים ממשפחת הפרווניתיים ועטלפים טורפים כגון הסוגים זיזף וערפד צמרירי.
העטלף נמצא על פי הרשימה האדומה של IUCN במצב השימור ללא חשש עקב תפוצה רחבה ונוכחות במספר רב של אזורים מוגנים.
אשנוזאורוס (שם מדעי: Eshanosaurus) הוא סוג דינוזאור מקבוצת התריזינוזאוריה אשר התקיים בסין של היורה התחתון שלפני 201 עד 199 מיליון שנה מזמננו.
דינוזאור זה תואר לראשונה בידי החוקרים שו שינג וג'ייסון מ.
קלארק לאחר גילוי של שרידי לסת תחתונה ושיניים שהתגלו בתצורות לופנג שביונאן, סין.
הממצאים נשמרים כיום באוסף המכון לפליאונטולוגיה ופליאונתרופולוגיה של בעלי חוליות שבבייג'ינג (Institute of Vertebrate Paleontology and Paleoanthropology).
הממצאים תוארו בידי שינג וקלארק בשנת 2001 והוא קרוי על שם האתר Eshan, בו התגלו הממצאים והסיומת: "saurus" שפרושו: "זוחל/לטאה" כלומר: "הלטאה של אשן".
לפי שרידי הממצאים המאובנים דינוזאור זה היה קרוב של התריזינוזאורוס והיה מבין המוקדמים ביותר בשושלת זו ואולי היה ראשון בני הקבוצה קלורוזאוריה.
הלסתות דמו מאוד לאלה של הנות'רוניכוס אף שהאחרון היה חסר שיניים.
למרות שהתגלה לצד דינוזאורים דמויי-זאורופודים כמו הלופנגוזאורוס הוא לא היה קשור אליהם ביותר.
אשמתי: לונדון הוא סרט דרמה רומנטית בריטי משנת 2025 בבימויו של דני גירדווד ושרלוט פאסלר אשר נכתב על ידי מליסה אוסבורן.
מככבים בו אשה בנקס, מת'יו ברום, איב מקלין, ריי פיירון, סם ביוקנן וג'ייסון פלמינג.
הוא משמש כגרסה מחודשת לסרט הספרדי מ-2023, "אשמתי".
הסרט הוא עיבוד לספר הראשון בטרילוגיית "האשמים" של הסופרת הארגנטינאית מרסדס רון .
הוא מבוסס על הרומן Culpa mía.
הסרט שוחרר באמזון פריים וידאו ב-13 בפברואר 2025.
אמזון אישרה כי הסרטים הבאים בטרילוגיה "אשמתך: לונדון" (Your Fault: London) ו"אשמתנו: לונדון" ( Our Fault: London) ישודרו גם הם בפריים וידאו.
נואה (אשה בנקס) היא נערה מתבגרת שעוברת עם אמה אלה מפלורידה ללונדון כדי לגור עם אביה החורג הטרי ויליאם.
עם הגעתה נואה פוגשת את אחיה החורג ניק (מת'יו ברום) ויש ביניהם משיכה מיידית.
נואה מבלה את הקיץ בהסתגלות לחייה החדשים, ברכישת חברים חדשים מהחוגים השונים של ניק, ובניווט מערכת יחסים מסובכת עם ניק תוך שמירה על סודיות.
נואה תיאלץ בסופו של דבר להתמודד עם עברה ההרסני תוך כדי התאהבות בפעם הראשונה.
אשה בנקס – נואה מקיי- בתה של אלה ובתו החורגת של ויליאם שיחסיה עם ניק הם של שנאה בהתחלה והתאהבות בהמשך.
מת'יו ברום – ניק לייסטר- בנו של ויליאם ובנה החורג של אלה שאוהב להיכנס לצרות.
בתחילה מתעב את נואה ולאחר מכן מתאהב בה.
איב מקלין – אלה- אשתו החדשה של ויליאם ואמה של נואה.
ריי פירון – ויליאם לייסטר - בעלה החדש של אלה ואביו של ניק.
כריסטינה קול – בת' אן
ג'ייסון פלמינג – טרוויס מקיי
צילומי הסרט הסתיימו במאי 2024. ביוני 2025 החלו בלונדון צילומי הסרט השני בסדרת הסרטים.
הסרט שוחרר על ידי אולפני אמזון דרך שירות הפריים וידאו שלהם ב-13 בפברואר 2025.
האַשְעַרִיָה, או האסכולה האשערית , היא אחת מארבע האסכולות התאולוגיות באסלאם, על שמו של אבו אל-חסן אל-אשערי (أبو الحسن الأشعري, 873–936 לספירה); חסידיה נקראים גם אשערים.
עיקר חשיבותה הוא בהרחקת המחשבה המוסלמית משמעותית מן העולם הנוצרי.
לעומת הגישה של אסכולת המועתזילה, שהושפעה מן הפילוסופיה היוונית, האשערים ראו את טבע האלוהים כנשגב מיכולת הבינה של האדם.
הם קבעו כי לאדם יש בחירה חופשית וכי אין לו יכולת לברוא דבר.
זו גישה המבוססת על "השקפת בורות", לפיה האדם אינו יכול להבחין בין טוב לרע.
החל מן המאה ה-11, בתמיכתם של הסלג'וקים ובאמצעות המדרסות (בתי הספר) שהקימו, הפך הכלאם האשערי לנוסח האמונה המקובל באסלאם הסוני – עד לימינו אלה.
נהוג לומר כי האשערים מפשרים בין גישת המועתזלה לבין הגישות של מצדדי החדית' במספר סוגיות בולטות:
אל-אשערי התנגד למועתזילה שהציעה פירוש אלגורי לפסוקים בקוראן שיש בהם חשש להגשמת האל (אנתרופומורפיזם, בערבית: תַגְ'סִים تجسيم).
הכוונה היא לתפיסת האל כאנושי וכגשמי, וייחוס לו תכונות אנושיות: שומע, כועס, הולך, בעל ידיים, אף, פה וכדומה).
את ההאנשה הזו צמצם אל-אשערי, כשקבע כי במילים כמו 'יד' 'ראש' וכדומה, המופיעות בקוראן ובחדית' טמונה משמעות אלגורית.
כדי להימנע מחקירות המיחנה (المحنة, מעין אינקוויזיציה שכפתה את השקפות המֻעתזלה במאה התשיעית), קבע את הכלל "בלא כיף" (بلا كيف "בלי לשאול איך"), היינו, יש לקבל את קיום האלוהים בלי לתהות כיצד הוא מן האפשר.
גזרה קדומה מול בחירה חופשית
הוויכוח בין האלוהים ככל-יכול, לאלוהים כצודק היה אחת הסוגיות המשמעותיות ביהדות ובאסלאם, והעסיקה את הפולמיות בין המעתזלה והאשעריה.
רעיון הגזרה הקדומה טוען כי הכול ידוע מראש ונגזר מאז ראשית הימים בידי אלוהים, היודע-כול.
מולו טענה ההשקפה של הבחירה החופשית כי מעשי האדם עצמאיים, והוא יתן עליהם דין ביום הדין.
המפגש ביניהן סותר: או שמניחים כי אלוהים עושה צדק, ומה שיבחר האדם לעשות בעולם הזה (א-דֻּ֫נְיַא) יאלץ את האלוהים לגמול לו בעולם הבא (אל-אַ֫אחִ'רַה); או שאין לקבוע שאלוהים "חייב" משהו, משום שהוא כל יכול, כל יודע (ואף יודע מראש), ועל כן הוא קובע מה לתת לכל אחד.
מכאן שגם מעשי האדם בעולם הזה נקבעו מראש וכן מקומו בעולם הבא, דבר שאינו צודק (האדם לא נבחן במעשיו, אלא דינו נחרץ עוד בטרם לידתו).
האשערים קיבלו את הכלל 'שהכל נגזר מאללה' (הכל בידי שמים) אך הוסיפו לכך את רעיון הכִּסְבּ, האחריות האישית של האדם, כדי לא לפגוע בעקרון הצדק.
ויכוח דומה ניטש בין אסכולות האשעריה והמעתזלה בסוגיה של נצחיות הקוראן ( ראו להרחבה הקוראן#מעמדו התאולוגי של הקוראן).
באסלאם הקוראן נחשב לאסופת האמירות של אללה לנביא מֻחמד, ולא לעלילה שנכתבה בידי אדם, כמו הברית החדשה.
על כן כל הכתוב בקוראן הוא כביכול דברי אלוהים חיים (באמצעות הנביא).
הוויכוח נסוב סביב השאלה האם הקוראן היה קיים מעולם, או שנברא כמעשה אלוהים.
האשעריה צידדה בעמדת אהל אל-חדית', באומרה כי הקוראן לא נברא, אלא נצחי הוא.
מצדדי המעתזלה טוענים כי הפשרה של האשעריה נוטה בבירור לעמדת אהל אל-חדית' במהות, אך כמס שפתיים במתודה למועתזילה, זאת על אף שמספר עקרונות אומצו מהמעתזלה, כמו אחריות האדם למעשיו וקבלת חלקים של עקרון אל-עַקְל (שכלו הישר של האדם כמנחה).
בניגוד לשמה, האדם שהשפיע יותר מכל על המחשבה האשערית היה המלומד הפרסי אל-ע'זאלי (נפטר ב-1111), אשר הניח את היסודות לסגירת שערי האִג'תהאד, קרי להבנה מאוחרת כי אין להתיר עוד פירושים לאסלאם הסוני, בעבודתו "אי הקוהרנטיות של הפילוסופים" (או 'הפלת הפילוסופיה').
עבודותיו המבקרות של אִבן רושְד, המצוטט כזה שטען כי "לטעון שהפילוסופים אינם עקביים, היא טענה שאינה עקבית בעצמה", לא התקבלו בקהילה המוסלמית.
ספרו "אִחְיַאא עֻלוּם א-דִּין" (תחיית מדעי הדת), היה לאבן הפינה של האסכולה המחשבתית ושילב תאולוגיה, ספקנות, מיסטיקה, אסלאם ותפיסות אחרות, ובו הוא דן לעומק בפילוסופיה המוסלמית.
מחשבתו היוותה את הבסיס לאימפריה העות'מאנית, ובסופה, כאשר מוסטפא כמאל הפריד את המחשבה הדתית ב-1922 מחוק המדינה, הוא אסר על תרגומי עבודותיו של אל-ע'זאלי לטורקית.
המחשבה המוסלמית (פיקה) השתנתה בעקבות האשעריה, אשר שמה סוף לפילוסופיה המוסלמית, והפכה את המונח "כלאם" לגנאי.