tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יוסופוב סבר כי בשקורט הייתה במקור הרכב בלשני איראני שמשמעותו "ילדי זאבים" או "צאצאי גיבורים", על סמך המילים באצ'ה (bacha) שפירושה צאצא, ילד והמלה גוּרד (gurd) שפירושה: גיבור" או גוּרג (gurg) שפירושה: זאב.
קבוצת הבשקירים נוצרה על ידי שבטים טורקים ממוצא דרום סיבירי ומרכז אסיה, אשר לפני היגרו לאזור אורל הדרומי, נדדו זמן רב בערבות סיר דריה (חלק מדרום-מרכז קזחסטן) ובאו במגע עם שבטי פצ'נג, אוע'וז וקימק-קיפצ'ק .
כלומר, ניתן ללומר שמקורם של הבשקירים, היה באותם שבטים המרכיבים גם את הקזחים והקירגיזים.
הנדידה לעמק אורל הדרומי התרחשה בין סוף המאה ה-9 לתחילת המאה ה-10, במקביל לנדידת הקיפצ'קים צפונה.
במאה ה-7, בשקירים הוזכרו בספר הגאוגרפיה הארמני אַשְׁכַרְהַצוּיְץ (בארמנית עתיקה: Աշխարհացույց; באנגלית: Ashkharatsuyts).
עם זאת, ייתכן שאזכורים אלה מתייחסים לשבטי הקיפצ'קים שקדמו לבשקירים.
במאה ה-9, במהלך נדידת הבשקירים לאזור הוולגה-אורל, ישנם דיווחים בכתב, בערבית ובפרסית על הבשקירים ובכללם דיווחיו של סלאם אל-טרדג'ומאן (Sallam al-Tardjuman), אשר בסביבות שנת 850 נסע לשטחי הבשקירים ותיאר את גבולותיהם.
ההיסטוריון הפרסי אבו זייד אל-בלכי שחי במאה ה-10, תיאר את הבשקירים כעם המחולק לשתי קבוצות: האחת יושבת בהרי אורל הדרומיים, והשנייה חיה במישורי ולאכיה, ליד גבולות ביזנטיון.
אחמד אבן רוסטה, בן דורו של אבו זייד אל-בלכי, ציין כי הבשקירים היו עם עצמאי שששכן בשטחים משני צידי רכס הרי אורל בין נהרות הוולגה, קאמה וטובול ובמעלה נהר אורל.
אחמד אבן פדלאן, שגריר הח'ליף העבאסי אל-מקתדר שנשלח אל מושל וולגה בולגריה, כתב בשנת 922 את התיאור האתנוגרפי הראשון של הבשקירים.
הוא תיאר אותם כעם לוחמני וחזק, שהיה עסוק ברעיית בקר.
לפי עדותו, הבשקירים היו טורקים שישבו על המדרונות הדרומיים של הרי אורל והשתרעו עד נהר הוולגה.
הם גבלו באוע'וז, בפצ'נגים ובבולגרים.
אבן פדלאן דיווח שהבשקירים עבדו שנים-עשר אלים: חורף, קיץ, גשם, רוח, עצים, אנשים, סוסים, מים, לילה, יום, מוות, שמים וארץ, כשהבולט מכולם היה אל השמיים.
עם זאת, הוא ציין כי האסלאם כבר החל להתפשט בקרבם.
מחמוד אל-כאשע'רי ערך מסע לטריטוריה של הבשקירים (1072–1074) וכתב את " דיוואנו לוגאת'ית טורק" (Divanu Lugat'it Turk), המקור המוקדם ביותר שסיפק תיאור גאוגרפי של טריטוריית בשקיר, כולל מפה של אזור פיאפי בשקירת (תרגום: ערבות בשקיר).
למרות היעדר פרטים גאוגרפיים רבים, המפה מצביעה על כך שהבשקירים התגוררו בטריטוריה הגובלת בים הכספי ובעמק הוולגה במערב, בהרי אורל בצפון-מערב ובעמק אירטיש במזרח.
המדען סעיד אל-אנדלוסי (1070-1029) הגאוגרףמוחמד אל-אידריסי (1165-1100) הזכירו את הבשקירים במאה ה-12. הסופרים אבן סעיד אל-מע'רבי (Ibn Sa'id al-Maghribi), יאקות אל-חמאווי ו-זכריא אל-קזוויני מהמאה ה-13 וכן הסופרים א-דמשקי ואבו פידאא מהמאה ה-14 כתבו גם הם על הבשקירים.
המקורות האירופיים הראשונים שהזכירו את הבשקירים היו ג'ובאני דה פיאן דל קרפינה, הנזיר פרנציסקני שנשלח מטעם האפיפיור, ב-1245, אל החאן ההמונגולי והמיסיונר הפלמי ווילם מרוברוק, מהמאה ה-13.
עד שנת 1226, שילב ג'ינגיס חאן את אדמות באשקורטוסטן באימפריה שלו.
במהלך המאות ה-13 וה-14, הייתה באשקורטוסטן חלק מהאימפריה המונגולית, אורדת הזהב.
אחיו של השליט באטו חאן, קיבל את אדמות הבשקירים ממזרח להרי אורל.
לאחר התפרקות האימפריה המונגולית, חולקו הבשקירים בין "אורדת נוגאי" (Nogai Horde), חאנות קאזאן וחאנות סיביר, שנוסדה במאה ה-15.
באמצע המאה ה-16, הבשקירים נכבשו בהדרגה על ידי רוסיה הצארית.
במהלך תקופת האימפריה הרוסית, רוסים וטטרים החלו לנדוד לבשקורטוסטן, מה שהוביל בסופו של דבר לשינויים דמוגרפיים באזור.
גיוס הבשקירים לצבא הרוסי והתשלום הגבוה של מיסים לחצו על בשקירים רבים לאמץ אורח חיים יציב יותר ולנטוש הרגלי נוודות ורעייה.
באמצע המאה ה-16, כמה שבטים בשקיריים חתמו על הסכם האימפריה הרוסית ורוב השבטים הנותרים נכבשו וסופחו בכוח לאימפריה.
על פי ההסכם, הבשקירים היו אמורים להגן על השטחים הדרומיים ולהשתתף בכל המלחמות של רוסיה ובתמורה, הם קיבלו אדמות משלהם וכן אוטונומיה מלאה.
לאחר זמן קצר, הפרה מוסקבה את ההסכם, תפסה אדמות של בשקירים ונערכו ניסיונות להמרת דתם לנצרות, בכפייה.
במחצית הראשונה של המאה ה-18, בנתה האימפריה הרוסית את קו אירטיש (Irtysh line), סדרה של ארבעים ושישה מבצרים וביניהם מבצר (לימים, העיר) אורנבורג, כדי למנוע פשיטות קזחים ודזונגרים על שטח רוסיה.בניית הקו חצתה את אדמות הבשקירים ופגעה בחייהם.
בשנת 1774, התגייסו הבשקירים מרד של פוגצ'וב (Pugachev's Rebellion), תחת פיקודו של סאלבאט יולאייב (1800-1754 ;Salawat Yulayulı).
בשנת 1786, הבשקירים השיגו מעמד של פטור ממס; ובשנת 1798 גייסה רוסיה לוחמים בשקירים לצבאה.
במהלך מלחמות נפוליאון, גויסו בשקירים רבים לשרת כשכירי חרב בצבא הרוסי, במלחמתו נגד צבא צרפתצרפת, במהלך פלישת נפוליאון לרוסיה.
לאחר מכן, גדודי הבשקירים היו הלוחמים הבולטים ביותר במהלך מלחמות נפוליאון, בצפון גרמניה והולנד.
ההולנדים והגרמנים כינו את הבשקירים "האמורים הצפוניים" (Northern Amurs), כנראה משום שלא ידעו מי הם הבשקירים או מאין הגיעו.
לגדודים אלו יוחס השחרור מצרפת, אם כי מקורות צבאיים רוסיים מודרניים, לא מייחסים לבשקירים הישגים אלה.
גדודי הבשקירים השתתפו בקרב פריז (1814) ובכיבוש צרפת כולה.
הקמת הרפובליקה הראשונה של באשקורטוסטן
לאחר המהפכה הרוסית, הוועידה הכלל-בשקירית הגיעה למסקנה שיש צורך להקים רפובליקה בשקירית עצמאית בתוך רוסיה.
ב-15 בנובמבר 1917, הוכרז על הקמת בשקורטוסטן, הרפובליקה הבשקירית העצמאית הראשונה באזורים שבהם היה רוב בשקירי באוכלוסייה.
זו הייתה הייתה הרפובליקה הטורקית הדמוקרטית הראשונה בהיסטוריה, (קדמה לחצי האי קרים, אידל-אורל, ואזרבייג'ן.
הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של בשקיר
במרץ 1919 הוקמה הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוטונומית של בשקיר .
במהלך מלחמת העולם השנייה, חיילים בשקיריים שירתו בצבא האדום כדי להגן על ברית המועצות ונלחמו נגד הגרמנים במהלך הפלישה הגרמנית לברית המועצות.
ב-11 באוקטובר 1990 הוכרזה הכרזת ריבונות המדינה על ידי המועצה העליונה של הרפובליקה.
ב-31 במרץ 1992 חתמה בשקורטוסטן על הסכם פדרלי על תיחום סמכויות ותחומי שיפוט ועל אופי היחסים החוזיים בין רשויות הפדרציה הרוסית לבין רשויות רפובליקת באשקורטוסטן.
Maternal haplogroups (קבוצות זיהוי גנטית, אימהית)
ניתוח מיטוכונדריאלי של אוכלוסיות בשקיר הראה כי הן 65% ממוצא סיבירי או מזרח אסייתי ו-35% ממוצא מערב אירואסיה.
Paternal haplogroups (קבוצות זיהוי גנטית, אבהית)
מחקרים גנטיים על כרומוזום Y הביאו לשלו מסקנות שונות:
הבשקירים הם תערובת של מוצא מערב-אירו-אסייתי, עם מרכז/מזרח אסייתי, עם המזרח התיכון.
זאת בהסתמך על הפלוגרופים דומיננטיים: R1b-M269 + R1b-M73 – 47.6%, R1a – אחוז משמעותי ו-N1c – אחוז משמעותי.
יש שבטים בשקיריים שמוצאם האבהי הוא צפון-אסייתי/סיבירי כמעט טהור, הרבה יותר מאשר כלל האוכלוסייה.
וזאת בהסתמך על הבדל בולט: Haplogroup N3 (צפון אסיאתי/סיבירי): 29%-90%, תלוי באזור או שבט.
פרשנות היסטורית: הבשקירים התפתחו מתערובת של טורקים, אוגריים והינדו-אירופאים, בהסתמך על:
מרכיב טורקי: מזוהה דרך כמה תתי-ענפים של N3.
מרכיב אוגרי: קשר לבני מאנסי וחנטי (N-B540/L1034).
מרכיב אינדו-אירופי: בעיקר דרך הענפים של R1a ו-R1b.
ממצא מיוחד: תת-קבוצה R1a-SUR51 של בשקירים מהמחוזות בורזיאנסקי (Burzyansky District) ואבזילילובסקי (Abzelilovsky), שני מחוזות בדרום מזרח בשקורטוסטן, הקרובים ביותר לדנ"א האבהי של השושלת ההונגרית העתיקה – בית ארפאד (ההפרדה ביניהם מתוארכת לכ-2000 שנה).
שפת הבשקיר היא שפה טורקית מקבוצת הקיפצ'קים .
יש לה שלושה ניבים עיקריים: דרומי, מזרחי וצפון-מערבי, הממוקמים בשטחה של בשקורטוסטן ההיסטורית .
על פי אונסק"ו, השפה אינה בסכנת הכחדה, אך היא "יציבה יחסית" ו"פגיעה".
במפקד האוכלוסין הרוסי של שנת 2010 נרשמו 1,152,404 דוברי בשקיר בפדרציה הרוסית.
השפה הבשקירית היא שפת האם של 1,133,339 בשקירים (71.7% מכלל הבשקירים, המדווחים כשפת אם).
עם זאת, כ-70 אחוז מהבשקירים דוברים רוסית.
בתחילת המאה ה-20, ובמיוחד במהלך המהפכה הרוסית, בשקורטוסטן וטטרסטן נוסדו כרפובליקות נפרדות, מה שהוביל להכרה בבשקירית ובטטרית כשפות ספרותיות נפרדות.
כל אחת מהן התבססה על הניבים הבולטים ביותר של שפת הוולגה קיפצ'ק, אותה דיברו עמי הבשקיר והטטרים של הוולגה.
במפקד האוכלוסין הרוסי של 2021 נרשמו 1,571,879 בשקירים אתניים ברוסיה, מתוכם 1,268,806 חיים בבשקורטוסטן (31.5% מכלל אוכלוסיית הרפובליקה).
לבשקירים יש פולקלור עשיר המתייחס למקור ולהיסטוריה המוקדמת של העם.
באמצעות יצירות האמנות העממית שבעל פה שלהם, נשמרות השקפותיהם של הבשקירים הקדומים על הטבע, חוכמתם, פסיכולוגייתם ואידיאליהם המוסריים.
הרכב הז'אנרים של המסורת שבעל פה הבשקירית הוא מגוון: שירה אפית, אגדות ומסורות, חידות, שירים (טקסיים, אפיים או ליריים) וכו'.
שירי הבשקיר, כמו יצירותיהם האפיות של עמים אחרים, מקורם במיתולוגיה הטורקית העתיקה.
למעשה, תרבות הסיפורים האפית הבשקירית יכולה להיחשב כגרסה מפותחת ומורחבת יותר של התרבות האפית הטורקית העתיקה.
רוב שירי המיתולוגיה הבשקירית נכתבו ופורסמו כספרים בתחילת המאה ה-20. שירים אלה מהווים חלק גדול מהספרות של אנשי הבשקיר והם דוגמאות חשובות לתרבות טורקית מפותחת יותר.
חלק משירים אלה הפכו חשובים ברמה היבשתית, למשל הפואמה האפית אורל באטיר , המספרת את סיפורו של הגיבור האגדי אורל, והוא מקור שמו של הרי אורל.
זוהי אפוס בשקירי הכולל אלוהויות מהפנתיאון הטנגריסטי.
היא מבוססת על תפיסת העולם הבשקירית הקדם-אסלאמית.
העולם מורכב, בפואמה, משלוש שכבות.
הוא כולל שילוש שמימי, ארצי ותת-ימי: בשמיים שוכן המלך השמימי סמראו, נשותיו הן השמש והירח, ויש לו שתי בנות, אומאי ואייקילו, המגולמות בצורת ציפורים או נערות יפות.
באוראל באטיר, אומאי מתגלמת כברבור ומאוחר יותר מקבלת צורה של נערה יפה ככל שהסיפור מתקדם.
שירים אחרים מהווים חלק גדול מהזהות הלאומית הבשקירית, סיפורים אחרים מלבד אורל באטיר כוללים את: Aqhaq qola, Aqbuzat, Qara yurga, , ו-Uzaq Tuzaq .
לבשקירים יש סגנון של צלילים עיליים הנקראת אוזלאו (özläü), שכמעט נכחדה.
תוך כדי שירה גרונית, מנגנים עם כלי לאומי, חליל ארוך בשם קוּרָאי (kurai), שעליו מנגנים רק גברים.
בשקירים החלו להתאסלם במאה ה-10. הנוסע הערבי אבן פדלאן פגש בשנת 921 כמה בשקירים, שכבר התאסלמו.
ההכרזה הסופית על האסלאם בקרב הבשקירים התרחשה בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-14 בתקופת אורדת הזהב.
המאוזוליאום של חוסיין-בק, מקום קבורתו של האימאם הראשון של בשקורטוסטן, שנבנה במאה ה-14, נמצא בבשקורטוסטן, מזרחית לעיר צ'יסמי (Чишмы).יקטרינה הגדולה,
קיסרית רוסיה, במאה ה-18, הקימה את האספה הרוחנית המוסלמית של אורנבורג בשנת 1788 באופה, שהייתה המרכז המנהלי המוסלמי הראשון ברוסיה.
התחייה הדתית בקרב הבשקירים החלה בתחילת שנות ה-90. על פי טלגת טדז'ודין (Talgat Tadzhuddin), המופתי הגדוך של רוסיה, בשנת 2010 היו בבשקורטוסטן יותר מ-1,000 מסגדים.
עם זאת, מחקר שפורסם ב-1994 מצא שבשקירים נוטים יותר לאכול חזיר ולשתות אלכוהול.
בשרות הוד מלכותה הוא סרט הקולנוע השישי בסדרת סרטי ג'יימס בונד בבימויו של פיטר האנט בו מככב של השחקן ג'ורג' לייזנבי.
הסרט מבוסס על ספר באותו השם משנת 1963 מאת הסופר איאן פלמינג, בסדרת ספרי עלילותיו של סוכן הריגול ג'יימס בונד.
בסרט מנסה בונד להתחקות אחר עקבותיו של ארנסט סטאברו בלופלד, "מספר 1" בראש ארגון הפשע ספקטר, כדי לחסל אותו על כך שהוא מנסה ליצור וירוס להשמדת כל המינים החיים על כדור הארץ.
בשנת 1964 תורגם הספר לעברית בשם ג'יימס בונד בשירותה החשאי של המלכה בידי י.
יהושפט, ויצא בהוצאת הספרים מרחב.
בקטע הפתיחה ג'יימס בונד (ג'ורג' לייזנבי) נוסע במכוניתו בחוף שבפורטוגל אחרי בחורה.
בונד עוצר את הבחורה מניסיון התאבדות אך מותקף על ידי בריונים לא מוכרים.
בזמן שג'יימס נלחם בבריונים, הבחורה מספיקה להימלט.
כאשר בונד מבלה בקזינו של בית המלון בו הוא מתארח הוא נתקל שוב באותה בחורה והיא מזדהה כרוזנת תרזה "טרייסי" דה ויצ'נצו (דיאנה ריג), אשר מייצרת לעצמה חוב של 20,000 פרנק בקזינו.
כשבונד עולה לחדרה במלון, הוא מותקף על ידי בריון שאותו הוא מצליח להביס אחרי קרב קשה.
בונד פוגש את הרוזנת בחדרו והוא מנסה לסייע לה אך היא מסרבת.
למחרת, חבורה של בריונים לוכדת את בונד ולוקחת אותו למבנה נטוש, שבו הוא מביס אותם ומגלה שאנשים אלה עובדים עבור ארגונו של דראקו, אביה של תרזה.
דראקו מספר לבונד על האופי המרדני והבעייתי של בתו וטוען בפני בונד שהיא צריכה "גבר חזק שישלוט בה" ומאמין שבונד יכול להתאים.
בונד מסרב בהתחלה אך לאחר שדראקו רומז שיהיה מוכן למסור לחתנו לעתיד פרטים על מקום הימצאו של בלופלד, שאותו בונד מנסה למצוא, בונד מסכים לשתף פעולה והוא מוזמן לאירוע יום ההולדת של דראקו, שבו גם טרייסי נוכחת.
במשרד, בונד מושעה על ידי M (ברנארד לי) מהמשימה של איתור בלופלד, ובונד העצבני דורש ממניפני (לואיס מקסוול), המזכירה של אם, להכין לו מכתב התפטרות, אך היא שולחת במקום זה טופס לקבלת חופשה של שבועיים.
בזמן זה ג'יימס בא ליום ההולדת של דראקו ופוגש שם את טרייסי.
היא מבינה שלבונד אינטרסים נוספים ושהוא לא מתעניין רק בה, וכשדראקו חושף בפניו כי גילה כי ייתכן שיש קשר בין בלופלד ובין עורכי דין בשם גומבולד אשר יושבים בברן שבשווייץ, מתעצבנת טרייסי וקמה מהשולחן.
בונד מצליח לפייס אותה ובהמשך רואים הצופים רצף של תמונות בהן הם מבלים ביחד על רקע השיר "We Have All the Time in the World" בביצוע לואי ארמסטרונג.
בונד נוסע לברן ובעזרת מכשיר לפריצת סיסמאות מצליח לחדור לכספת של עורכי הדין גומבולד.
בונד מגלה שבלופלד מנסה לטעון שהוא נצר לשושלת אצולה ושהוא הרוזן הצרפתי בלתזר דה בלושמפ (גרסה צרפתית של השם בלופלד).
בעזרת פיסת המידע הזו בונד מקבל אישור מאם להמשיך לנסות להתחקות אחר בלופלד.
בונד נפגש עם סר הילרי בריי (ג'ורג' בייקר) מה-College of Arms בלונדון (אקדמיה העוסקת בגנאלוגיה) אשר אמור להיפגש עם בלופלד בשווייץ.
הילרי מסכים להצעה של בונד שהוא ייעלם ושבונד ילבש את זהותו של בריי ויפגש עם בלופלד.
בונד מגיע למרפאת בלושאמפ בפיץ גלוריה שבשווייץ בתחפושת של סר הילרי בריי ופוגש שם את אירמה בונט ופוגש שם ב-12 נערות יפיפיות.
בהמשך בונד נפגש עם בלופלד (טלי סוואלס) אשר מספר לו על המטרה החשובה של המרפאה ועל רצונו שיקראו לו רשמית הרוזן בלושמפ.
בהמשך ג'יימס מרגל אחרי הבנות והוא מגלה שבלופלד שם את הווירוס בתוך מרסס אשר חילק לכל בחורה ואז עושה להן שטיפת מוח כדי שישתמשו במרסס ויפיצו את הווירוס בעולם כאשר כל בחורה תגיע לביתה בחופשת חג המולד.
בונד מצליח לברוח מהמרפאה כשבלופלד ואנשיו רודפים אחריו וכאשר הוא מגיע לכפר סמוך הוא נתקל בטרייסי ובורח יחד איתה.
בלופלד יורה לעבר ההר טיל אשר גורם למפולת שלגים גדולה אשר לוכדת את בונד ואת טרייסי.
בלופלד לוקח איתו רק את טרייסי שכן הוא סבור שבונד נקבר תחת מפולת השלגים.
בלופלד מודיע כי הווירוס לא יופץ אם אומות העולם יכירו בתואר שלו כברון ויעניקו לו חנינה על כל הפשעים שביצע.
כיוון שאם מסרב לממן מבצע עבור הצלתה של טרייסי, בונד יוצר קשר עם אביה דראקו כדי לחלץ אותה ולהרוס את המרפאה.
בונד ודראקו טסים עם שלושה מסוקי חילוץ ללא אישור, דבר אשר גורם לחיל האוויר השווייצרי להקפיץ מטוסי קרב שיכריחו אותם לנחות, אך דראקו מצליח למכור להם שהם מובילים פלסמות דם לניצולים של אסון שיטפונות באיטליה וחיל האוויר מניח להם.
לאחר מכן הם תוקפים את המרפאה של בלופלד ומצילים את טרייסי.
בונד מספיק לצלם את זהותן של כל הבנות המחזיקות את הווירוס ובכך מונע את התפרצות הנגיף.
אחרי שדראקו מורה לפוצץ את המרפאה, בונד רודף אחרי בלופלד עם מזחלות עד שהוא מצליח ללכוד את בלופלד בענף עץ ושובר את צווארו.
בקטע הסיום ג'יימס וטרייסי מתחתנים ונוסעים ביחד לכיוון ירח הדבש, בזמן עצירה קצרה בצד הכביש חולף על פניהם רכב שבו יישובים בלופלד ואירמה בונט והיא יורה לכיוונם.
בונד חוזר במהרה לרכב במילים "זה בלופלד!", וכשאין תגובה הוא מביט אל טרייסי ורואה שהיא נפגעה מהירי ושהיא מתה.
לשוטר שעוצר כמה דקות לאחר מכן ליד רכבם אומר ג'יימס השבור כי "עכשיו הכל בסדר, יש לנו כל הזמן שבעולם" ופורץ בבכי.
הסרט תוכנן להיות מופק בזמן כתיבת התסריט של גולדפינגר, אך ההפקה התעכבה כמספר שנים בעקבות מחלוקת על זכויות יוצרים עם הסופר איאן פלמינג, שנפטר בינתיים.
המפיקים כבר תכננו להפיק את האיש בעל אקדח הזהב בקמבודיה, אך המתיחות הפוליטית הובילה לדחיית הפקת סרט זה ולבסוף הוחלט להפיק את "בשירות הוד מלכותה".
ריצ'רד מייבאום, שכתב את רוב סרטי הסדרה עד ההפקה כתב גם את התסריט לסרט זה, וניסה להישאר נאמן לספר המקורי יותר מלסרטי הסדרה הקודמים.
לאחר ששחקן הסדרה הראשון שון קונרי החליט לפרוש, המפיקים החלו לחפש אחר אלטרנטיבה.
לבסוף נבחר השחקן האוסטרלי ג'ורג' לייזנבי.
ללייזנבי הוצע חוזה לשבעה סרטים, אך הוא סירב לאחר התייעצות עם הסוכן שלו, ולמעשה שיחק רק בסרט זה (דבר ששום שחקן אחר לא עשה).
הצילומים החלו בקנטון ברן שבשווייץ ב-21 באוקטובר 1968. לאחר שהצילומים בשווייץ הסתיימו, ההפקה עברה במרץ 1969 לאולפנים בלונדון, הממלכה המאוחדת.
כחודש לאחר מכן הצילומים עברו לפורטוגל, שם הם התקיימו בבירה ליסבון ובסטובל.
לדברי לייזנבי, במהלך הצילומים התקיימה מתיחות רבה בינו לבין הבמאי פיטר האנט, אשר לא דיבר איתו ישירות במהלך כול ההפקה, אלא דרך העוזר שלו.
בפעם החמישית ברציפות בסדרה, ג'ון בארי יצר את המוזיקה בסרט.
שיר הנושא הולחן על ידי האל דייוויד ובוצע על ידי לואי ארמסטרונג.
ארמסטרונג נפטר כשנתיים לאחר מכן מהתקף לב, וזהו השיר האחרון שהקליט בחייו.
מכונית הספורט אשר כיכבה בסרט הייתה אסטון מרטין DBS מבית אסטון מרטין הבריטית.
בכורת הסרט התקיימה ב-18 בדצמבר 1969 בלונדון.
לזנבי היה מועמד לפרס גלובוס הזהב אך הפסיד לג'ון ווייט.
אמנם הסרט הצליח מסחרית, אך הרבה פחות מקודמו.
הסרט קיבל ציון של 82% באתר Rotten Tomatoes, על סמך 44 ביקורות.
בְּשַׁ֫רִּי הוא יישוב עתיק (כיום זו עיר) בצפון לבנון, למרגלות רכס מעל ואדי קאדישא.
מכונה גם "העיר הקרובה לגן העדן".
תושבי העיר נוצרים, רובם מרונים.
מקור השם היה "הבית של אִשְתָר" אלה אכדית שגם הפיניקים סגדו לה.
בזמן הצלבנים המקום נקרא: בויסרה (Buissera).
בשרי נמצאת במחוז צפון לבנון והיא עיר הבירה של נפת בשרי העיר שוכנת מעל ואדי קאדישא, ברום של כ-1,500 מ' מעל גובה פני הים.
בסמוך לה נמצא יער ארזי האל המוכר כאתר מורשת עולמית, שבו כ-400 עצים שגילם מעל 1,500 שנה.
העיר נמצאת כארבעים ק"מ דרומית-מזרחית לטריפולי, כחמישים ק"מ מזרחית לבתרון והיא מרוחקת כ-130 ק"מ מביירות, בירת לבנון.
תחילת ההתיישבות באזור העיר החלה עוד בתקופת הפיניקים.
במאה ה-7, עם תחילת הכיבוש המוסלמי, מרונים שנמלטו מסוריה הגיעו לאזור צפון לבנון והתיישבו בין היתר בבשרי.
ואדי קדישא, המכונה גם "העמק הקדוש", הפך למרכז הרוחני של הכנסייה המרונית.
בניגוד לרוב תושבי לבנון דיברו תושבי העיר ארמית-סורית עד המאה ה-19. בעקבות כך השתרש מבטא כבד וייחודי, המזהה את תושבי העיר.
בעת מלחמת האזרחים הלבנונית (1975–1990) הייתה בשרי כיס התנגדות של המחנה הנוצרי אל מול המחנה הרדיקלי.
רבים מבני העיר הצטרפו לארגון השמרני "החזית הלבנונית" בזמן מלחמת האזרחים.
סמיר ג'עג'ע, מנהיג הארגון משנת 1986, הוא יליד העיר.
המשורר, הצייר והפסל ג'ובראן ח'ליל ג'ובראן נולד בעיר בשרי ולבקשתו הוא נקבר בה, באתר שהיה בעבר מנזר מאר סרכּיס.
המקום הפך למוזיאון לזכרו והוא כולל את חפציו, ציוריו וכתבי היד של שיריו.
בפתח המוזיאון ניצב פסל של ראשו של ח'ליל ג'ובראן.
ליד בשרי נמצא אתר הסקי העתיק ביותר בלבנון: The Cedars Ski Resort שבו הותקנה מעלית הסקי הראשונה במדינה, בשנת 1953. אחד המסלולים מגיע עד להר בעל הפסגה הגבוהה ביותר בלבנט, בגובה 3,088 מטר מעל פני הים.
בשרי הייתה אחת הערים המועמדות לארח את אולימפיאדת החורף ב-2018.
דין בשר שנתעלם מן העין הוא אחד מדיני כשרות בהלכה היהודית, אשר לפיו חל איסור לאכול בשר אשר לפחות לזמן-מה לא היה בהשגחת יהודי, מחשש שמא הוחלף על ידי עורבים, עכברים או אדם, בבשר שאינו כשר.
דין זה אינו מן התורה, ויש האומרים שאין הוא אלא חומרה בלבד.
כן ישנה מחלוקת באיזה היקף נפסק דין זה להלכה.
בתלמוד מובאת אמרה של האמורא רב: "בשר - כיוון שנתעלם מן העין, אסור".
רש"י שם מפרש: "שנתעלם מן העין - שהיה שעה אחת (=רגע אחד) שלא ראהו, ואפילו היה מונח על שולחנו.
אסור - שמא נתחלף בנבלה".
התלמוד מקשה סדרת קושיות על שיטת רב: ראשית, מובאת פסיקה של רבי, שאם האטליזים בעיר הם של יהודים (דהיינו שומרי כשרות), מותר לאכול בשר שנמצא ביד גוי באותה עיר.
על כך מתרצת הגמרא "נמצא ביד גוי - שאני (=שונה הדבר)", ומפרש רש"י: "שהייתה בחזקת המשתמר, והוא לא שחטה, וטרפה לא מכרו לו למוכרה כאן; אבל בשר המונח - שמא עורבים חלפוהו".
לאחר עוד כמה קושיות מובא שעל שיטתו של רב נחלק לוי, ושדבריו של רב לא נאמרו במפורש, אלא מדובר במסקנה שהוסקה מתוך מעשה שהיה: רב ישב על גשר מעל נהר מסוים, וראה אדם המכשיר ראש של בהמה.
הראש נפל למים, והאדם הביא סל להוציא אותו - והוציא שני ראשים.
מכך הסיק רב שייתכן שהוא הוחלף בראש אחר, ואסר אותו לאדם.
התלמוד שואל, אם כן כיצד רב אכל בשר, והרי לרוב הוא נעלם מן העין לזמן-מה.
ומתרץ, שהוא אכל אותו מיד לאחר שנשחט, ולא העלים עיניו ממנו, או שהבשר היה חתום וצרור, או שהיו בו סימנים.
בירושלמי נאמר שרב כשירד לבבל ראה שהם מקלים באיסורים, ועל כן החליט לאסור עליהם בשר שנתעלם מן העין.
וכן היו מהראשונים שכתבו שדברי רב אינם אלא חומרה בלבד.
רש"י, תוספות ועוד, לא פסקו הלכה כמו רב, אלא כלוי.
ועם זאת, ספר התרומה, שפסק גם הוא כלוי, כתב שגם לוי לא התיר בעיר שטבחיה גויים ונמצא הבשר שלא במקום שהניחו.
והתוספות והרא"ש כתבו שדברי רב הם חומרה בלבד.
הרי"ף, הרמב"ם (הלכות מאכלות אסורות ח, יא-יג), ועוד, פסקו להלכה את דינו של רב.
ואולם המגיד משנה (על דברי הרמב"ם שם) הביא את הרמב"ן והרשב"א שדין זה הוא דווקא במקום שיש חשש שעופות או שרצים יחליפו את הבשר, אבל אם היה תלוי במסמר על הקיר, הוא מותר, וכתב שייתכן שגם הרמב"ם יסכים לכך.
אך יש מהפוסקים שחששו להחלפה על ידי גנבים, והחלפה כזו אפשרית גם כשהבשר תלוי על מסמר.
לעומתם, טענו אחרים, שאין דרכם של גנבים להחליף את הבשר אלא ליטול אותו בלי להשאיר תחליף.
ופסק בשולחן ערוך על פי הרמב"ם, בתוספת סייגו של הרמב"ן; ובתור דעה שנייה, הביא את הראשונים שהתירו בשר שנמצא במקום שהניחו, והרמ"א צידד בדעה זו:
בעוד שהלכה זו של בשר שהתעלם מן העין היא חומרה הנתונה במחלוקת, הרי שקיימת הלכה בסיסית יותר ולפיה בשר שנשלח ביד נכרי או מי שאינו שומר כשרות, צריך סימן היכר מובהק שאינו ניתן לזיוף, כדי להבטיח שהבשר לא הוחלף.
בעוד שמוצרי מזון רגילים די להם בחותמת רגילה, הרי שדגים, בשר ויין דורשים שמירה כפולה, "חותם בתוך חותם".
בהלכה זו לא נפלה מחלוקת, ולדעת הכול היא הלכה פסוקה ולא חומרה בלבד.
בגמרא מוזכרות שש צורות של חותמות: טיחה בטיט, פקק, קשר, סימן, מנעול ומפתח.
לאחר חתימת התלמוד היו נוהגים להטביע על גוף המאכלים, כגון, גבינות וכדומה, את צורת האות ח - חותם, או את האות כ - כשר.
באותה תקופה לא ידעו המזייפים את אותיות הכתב העברי, ולכן לא היו חששות לזיוף חותמות אלו.
בדורות מאוחרים יותר, היו זייפנים שהתוודעו לאותיות לשון הקודש, ועקב כך ירדה מהימנותם של חותמות אלו.
מאז, ובד בבד עם התפתחות התעשייה, החלו להשתמש בתוויות, בניירות או בחרסים שהודבקו למוצרי המזון או לאריזתם, ושעליהם נכתבה או הוטבעה המילה "כשר" או המילה "חותם".
כאשר השתכללו אמצעי הזיופים וגם מהימנות חותמות אלו התערערה באופן ניכר, קיבל כל שוחט ובודק חותמת אשר בה הוטבעה חתימתו, והוא הטביע אותה במוצרים שיצאו מתחת ידו.
כיום נוהגים לחתום כל בשר כשר בחותמת מיוחדת המכונה "הלוגרמה", האמורה למנוע חשש לזיוף; כאשר מטבע הדברים, גם במקרים כאלו קיימת תחרות בין זייפני הכשרות לבין יוצרי החותמות והסייגים.
בת'וק בת מל קולם בן סינאדה (בת'וק בת מלקולם בן קנת') (בגאלית סקוטית: Bethóc ingen Maíl Coluim meic Cináeda) הייתה בתו הבכורה של מלקולם השני, מלך סקוטלנד.
למלקולם לא היו בנים, ולכן הייתה בת'וק יורשת העצר של סקוטלנד.
בשנת 1000 לערך נישאה הנסיכה בת'וק לקריניין מדאנקלד, ראש מנזר דאנקלד.
בנם הבכור היה דאנקן הראשון, לימים, מלך סקוטלנד.
דאנקן הוכתר לאחר מותו של מלקולם השני בשנת 1034.
ישנה סברה לפיה נישואיה של בת'וק לקריניין היו נישואיה השניים וקודם לכן הייתה נשואה לסיגור מסטוט או לפינדלאך, המורמאר של מוריי.
בְּשר תותחים, באנגלית: Cannon fodder, הוא כינוי מחאתי לחיילים (בעיקר זוטרים) הנשלחים למותם בהמוניהם, בקרב אבוד מראש או חסר תכלית; הביטוי קורא תיגר על שולחיהם, המקריבים אותם באש האויב.
כמו במלחמת החפירות של מלחמת העולם הראשונה, שבה נשלחו חיילים בהמוניהם לחזית, כשברור היה שרבים ייהרגו בה.
- הביטוי ממשיל אותם למספוא בהמות (Fodder), המיועד לכלי הנשק של האויב.
הצירוף משמש גם במשמעות מושאלת למחאה על כל ביטוי של זילות בחיי אדם (גם אזרחים), בפרטיותו ובזכויותיו, לשווא או לטובת רווח אישי וזר.
לפעמים הוא משמש שם כוללני ומזלזל לחיל הרגלים (בשונה מחילות "איכותיים יותר" כביכול, כמו חיל האוויר, שאינם פוגשים את האויב בקרב פנים אל פנים) או לקרבן חסר ישע, המצוי בעמדת נחיתות ברורה ועלול לספוג בשל כך הפסד, השפלה ופגיעה מהחזק ממנו.
ביטוי דומה בתחום הקולנוע הוא "חולצה אדומה" המתייחס לדמויות שכל תפקידן הוא להיהרג על ידי הגיבור או על ידי הנבלים ביצירה.
ואכן, דמויות כמו חיילי הסער של האימפריה במלחמת הכוכבים או נינג'ות רעות בסרטי אמנויות לחימה משמשות כבשר תותחים עבור דמויות הגיבורים.
הביטוי מוזכר בפזמון "חייל שוקולד" שנכתב ובוצע על ידי להקת החלונות הגבוהים באלבום הנושא את שמה מ-1967.
המשלת חיילים ל"מזון שנצרך על ידי מלחמות" מתוארכת למאה ה-16, משום שהיא מצויה ביצירתו של ויליאם שייקספיר, הנרי הרביעי (בנוסח food for powder – מזון לאבק שרֵפה).
התיעוד הראשון של הביטוי עצמו מצוי בצרפתית: פרנסואה-רנה דה שאטובריאן, מחה בפמפלט שהוציא בשנת 1814 על זילות חיי החיילים בצבא נפולאון, לקראת סוף שלטונו של הקיסר הצרפתי.
לביטוי זה מקבילות בספרדית, (carne de cañón).בגרמנית (kanonenfutter).
הביטוי קנה לו שביתה במלחמת העולם הראשונה.
בת' גיבונס היא זמרת-יוצרת בריטית, הידועה בעיקר כזמרת והכותבת של להקת פורטיסהד.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומי אולפן מאז הקמתה.
בנוסף לפעילותה בלהקה, הוציאה גיבונס אלבומים בשיתוף פעולה עם מוזיקאים אחרים, כולל Out of Season עם ראסטין מאן בשנת 2002, וגרסה לסימפוניה מס' 3 של גורצקי עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין בשנת 2019. בשנת 2024 יצא אלבום הסולו הראשון שלה, Lives Outgrown, שזכה לשבחי הביקורת והיה מועמד לפרס מרקיורי.
גיבונס נולדה בעיר אקסטר, שבמחוז דבון באנגליה, וגדלה בחווה יחד עם שלוש אחיותיה.
הוריה התגרשו כשהייתה ילדה צעירה.
היא למדה בבית הספר סנט קתרין שבפיל, סאמרסט.
בגיל 22 עברה לבאת' ולאחר מכן לבריסטול, שם הכירה את ג'ף בארו, שותפה העתידי בלהקת פורטיסהד, במסגרת קורס לעידוד יזמות בשנת 1991.
בשנת 1994 שחררה גיבונס יחד עם ג'ף בארו ואדריאן אטלי את אלבום הבכורה של פורטיסהד, Dummy.
מאז, הלהקה הוציאה שני אלבומי אולפן נוספים, אלבום הופעה חיה, ומספר סינגלים.
לפני שגיבונס הצטרפה ללהקת פורטיסהד, היא נבחנה לתפקיד זמרת בלהקה .O.rang, אך הצלחתה של פורטיסהד הקדימה את הפרויקט.
בשנת 2002 שחררה יחד עם ראסטין מאן את האלבום Out of Season, שהגיע למקום ה-28 במצעד האלבומים הבריטי וזכה לביקורות חיוביות במהלך סיבוב ההופעות בצפון אמריקה.
בשנת 2019 יצא הקלטת הביצוע שלה לסימפוניה מס' 3 של הנריק גורצקי בשפה הפולנית, יחד עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין.
הביצוע זכה לשבחים על האותנטיות והרגש שהביאה לביצוע היצירה.
בשנת 2024 הכריזה על אלבום הסולו הראשון שלה לאחר יותר מ-20 שנה, Lives Outgrown, אשר כלל את הסינגלים "Floating on a Moment" ו-"Reaching Out".
האלבום זכה לשבחים ומגזין "טיים" הכתיר אותו לאלבום השנה שלו לשנת 2024.
במהלך השנים שיתפה פעולה עם מוזיקאים שונים, כולל קנדריק לאמאר באלבום Mr.
Morale & the Big Steppers, שבו השתתפותה זיכתה אותה במועמדות לפרס גראמי.
כמו כן, תרמה קולה לפרויקטים אמנותיים שונים, כולל מיצב שמע בפסטיבל Spill ב-2018.
גיבונס הושפעה ממוזיקאיות וזמרים כמו אדית פיאף, בילי הולידיי, נינה סימון, בונו מלהקת U2, אוטיס רדינג וג'ימי קליף.
היא ידועה בביצועיה האישיים והרגשיים ובגרסאות כיסוי לשירים של אמנים כמו ג'ניס ג'ופלין.
Out of Season (2002) – עם ראסטין מאן
3 (2019) – עם תזמורת הרדיו הלאומית של פולין
"Mother I Sober" עם קנדריק לאמאר (2022)
בת' דיטו היא זמרת-יוצרת ושחקנית אמריקאית וסולנית להקת "גוסיפ".
דיטו, ילידת ארקנסו, היא לסבית הידועה בתמיכתה לקהילה הלהט"ב, וגם כן ידועה בריקודי הבמה הייחודים במינם בהופעותיה וחשיפת גופה ותדמיתה.
בשנת 2007 דיטו הצטלמה למגזין "NME" בעירום מלא, ונבחרה כ"הבחורה המגניבה ביותר" של המגזין לשנת 2006, ושנה מאוחר יותר כ"הבחורה הסקסית ביותר" באותו מגזין.
בשנת 2009 דיטו שוב הצטלמה בעירום הפעם למגזין "LOVE".
דיטו קיבלה על כך שבחים ותמיכה רבה מאנשים רבים, ועל כך שאינה הולכת לפי הטרנד המקובל, ותרבות הרזון והיופי ושאינה מתביישת במשקל גופה.
ביולי 2009 השיקה דיטו קולקציית בגדים משלה אשר החלה להימכר בבריטניה.
בשנת 2018, שיחקה בסרט הדרמה-קומי של גאס ואן סנט "אל דאגה, הוא לא יגיע רחוק ברגל" בדמותה של ריבה.
בשנת 2019 החלה לשחק בסדרת הטלוויזיה "איך להפוך לאלוהים" ברשת Showtime, בתפקיד של בת'ס גומז, לצדה של קירסטן דנסט.
בשנת 2022 החלה לגלם את הדמות הראשית של ג'יג'י טיילור רומן בסדרת הדרמה "Monarch" ברשת הטלוויזיה FOX.
אליזבת אן "בת'" בוטספורד היא שחיינית עבר אמריקאית.
היא אלופה אולימפית בעלת שתי מדליות זהב אולימפיות.
היא התאמנה במועדון השחייה של צפון בולטימור (השחיין הגדול ביותר שהתאמן במועדון זה הוא מייקל פלפס.
בנוסף, התאמנו במועדון זה מדליסטיות אולימפיות נוספות: תרזה אנדרוז, אניטה נול וקייטי הוף).
באולימפיאדת אטלנטה (1996) זכתה בוטספורד בשתי מדליות זהב, במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:01.19 דקות, לפני בת ארצה ויטני הדג'פאת' (1:01.47 דקות) ומריאן קריאל מדרום אפריקה (1:02.12 דקות) ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:02.88 דקות, לפני אוסטרליה (4:05.08 דקות) וסין (4:07.34 דקות).
בנוסף, היא סיימה במקום העשירי במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:13.48 דקות.
באליפות העולם בשחיה שנערכה בפרת', אוסטרליה בשנת 1998 סיימה בוטספורד במקום החמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.31 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו בוויניפג, קנדה בשנת 1999 זכתה בוטספורד בשתי מדליות.
באוניברסיאדה שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2003 זכתה בוטספורד בשתי מדליות כסף, במשחה ל-50 מטר גב בתוצאה של 29.27 שניות ובמשחה שליחות 4x100 מטר מעורב בתוצאה של 4:07.63 דקות.
בנוסף, היא סיימה במקום הרביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:02.55 דקות.
בשר על גבי גחלים הוא חיבור אבוד בנושא הלכה, מאת מחבר לא ידוע.
נשארו ממנו שרידים – עשרות תשובות ופסקים – במקורות שונים, בדפוס ובכתבי יד, והוא נזכר לראשונה בחיבוריהם של חכמי אשכנז מהמאה ה-11.
יש שכתבו שמקורו של שם הספר הוא בפסיקה הפותחת את הספר, בקשר לשאלת בישולי גויים, ומובאת גם בתלמוד בבלי: .
המהרי"ל כתב "נקרא ספר בשר על גבי גחלים מפני שמה שכתוב בו יש סברא וטעם כבשר הנצלה על גבי גחלים" וכן כתב החיד"א.
הספר נזכר ברבים מספרי הראשונים, ביניהם בפירוש התוספות על מסכת יבמות, וכן בספר אור זרוע, מהרי"ל, הרוקח ועוד רבים.
זהותו של מחבר הספר אינה ידועה.
באחד מכתבי היד ("הגהות מרדכי הגדול") יוחס הספר לחכם בשם "רב ביבי גאון".
חכם בשם דומה, רב ביבוי הלוי היה גאון סורא בין 777 ל-788, אך בספר מובאת גם תורתם של גאוני בבל שלאחריו, כגון רב נטרונאי גאון ורב נחשון גאון.
מכל מקום, לדעת רוב החוקרים מקורו של הספר הוא בבבל.
כנגד דעה זו יצא אברהם גרוסמן, ולדעתו הוא חובר באשכנז באמצע המאה ה-11, ואפשר שמחברו (מלקטו) היה רבי יעקב בן יקר.
את דעתו זו הוא תומך בכמה סיבות:
החיבור נזכר רק על ידי חכמי אשכנז וצרפת;
ספר שלשלת הקבלה כותב שקבלה בידו שחיברו רבנו תם, ומכיוון שספר זה הוזכר עוד לפני תקופת רבינו תם, וגם רבי יעקב בר יקר כונה בשם רבינו תם, הרי שלכך כוונתו.
חלק מדברי התורה המובאים בו בסתם הם של חכמי אשכנז הראשונים, כגון תשובות של רבי משולם בן קלונימוס ורבי משולם ברבי משה;
חלק מהמקורות המובאים בו אינו הולם את שיטתם של גאוני בבל;
סגנונו שונה בהרבה מקומות מסגנונם של חכמי בבל, ובפרט הכתיבה בגוף ראשון יחיד, שלא הייתה מקובלת על הגאונים (שאת תשובותיהם היו כותבים בגוף ראשון רבים).
גרוסמן משער שהכינוי "רב ביבי" הוא שיבוש של ראשי התיבות "רב' יב"י" - רבנו יעקב בן יקר.
במשפחה, בת היא יחס שארות הקושר נקבה אל הוריה (המושג המקביל לזכר הוא בן).
המושג נפוץ בהתייחסות לבני אדם, אך ישים גם לבעלי חיים.
בת (וגם בן) היא תוצאה של לידה, אך ילדה עשויה להפוך לבת גם כתוצאה של אימוץ.
לבת מאומצת יש הורים ביולוגיים (אלה שילדו אותה) והורים מאמצים (אלה המגדלים אותה).
מדיניות הילד האחד שהונהגה בעבר בסין הביאה לכך שנרשמו יותר לידות של בנים מאשר לידות של בנות.
רצח תינוקות בנות מתקיים גם במדינות נוספות, ובהן הודו ופקיסטן.
בחלק מבתי המלוכה, לבן עדיפות בסדר הירושה לכתר, ובת נכללת בסדר זה רק כאשר המלך מת ללא בנים.
דוגמה: לאחר מותו של אלפונסו השנים עשר, מלך ספרד בשנת 1885, בלא שהותיר בן זכר, שימשה בתו, הנסיכה מרסדס, נסיכת אסטוריאס בת ה-5, כמלכה בפועל במשך שישה חודשים, עד להולדת אחיה, שהוכתר מיד עם לידתו כמלך אלפונסו השלושה עשר.
על האב מוטל ללמד את בנו תורה, אך ביחס לבתו מופיעה במשנה (מסכת סוטה ג, ד) מחלוקת: בן עזאי אומר: "חייב אדם ללמד את בתו תורה", ואילו רבי אליעזר אומר: "כל המלמד את בתו תורה, כאילו מלמדה תפלות".
כן זכאי האב למכור את בתו לאמה עברייה.
במשפט העברי הבנים הם היורשים הבלעדיים של הוריהם, אך בסיפור בנות צלפחד שבספר במדבר נקבע שכאשר לאדם אין בנים זכרים, בנותיו יורשות אותו והן קודמות לקרובי משפחה אחרים.
האמורא רב חסדא אמר: "בת תחילה - סימן יפה לבנים" (בבא בתרא קמ"א א') ויש המשתמשים בביטוי זה בעת שנולדת בת בכורה.
רב חסדא הוסיף ואמר: "ולדידי בנתן עדיפן לי מבני" (בארמית: ובשבילי - בנות עדיפות לי מבנים), ומפרשים התוספות שאמר זאת משום שחתניו היו מגדולי הדור.
המצוות העוסקות ביחס הצאצאים להוריהם, "כבד את אביך ואת אמך" ו"איש אמו ואביו תיראו", חלות על הבן והבת כאחד.
ספר בן סירא מספר על דאגותיו של אב לבת:
במסכת סנהדרין מובאים דברי בן סירא בנוסח שונה (אך ברוח דומה):
בַשַרֶל (צרפתית: Bescherelle) הוא ספר דקדוק פופולרי המכיל הטיות פעלים בצרפתית בזמנים השונים בשפה.
הספר הובא לדפוס לראשונה על ידי הלקסיקוגרף והבלשן לואי-ניקולה בשרל במאה ה-19. למרות שהשם "בשרל" הוא שם מסחרי רשום של ההוצאה לאור Hatier, משמש הכינוי "בשרל" כשם גנרי לכל ספרי הטיות של פעלים בצרפתית.
הספר משמש באופן תדיר תלמידים הלומדים צרפתית וכן דוברי צרפתית מלידה.
בת'אני מיילני המילטון היא גולשת גלים מקצועית אמריקאית.
המילטון נולדה בהוואי ב-8 בפברואר 1990 וגדלה בהוואי ובגיל 8 השתתפה לראשונה בתחרות גלישה.
היא פרצה לציבור אחרי שאיבדה את זרועה השמאלית בהתקפת כריש טיגריסי, ב-31 באוקטובר 2003, כשהייתה בת 13. המילטון השתקמה במהירות, וכבר בינואר 2004, כחודשיים אחרי המקרה המצער, חזרה להתחרות.
סיפורה של המילטון הפך להשראה להרבה מאוד אנשים, והיא התחילה להופיע בעיתונות ובטלוויזיה.
היא ובני משפחתה הקימו את ארגון הצדקה Friends of מטרתו לסייע לאנשים שעברו תקיפות כרישים ולאנשים שגפיהם שהיו בתאונות.
ב-2011 ביים שון מקנמרה את סרט הקולנוע "גולשת בנשמה" שעוסק בסיפורה של המילטון.
הסרט מבוסס על ספרה ועל ראיונות איתה ועם בני משפחתה.
המילטון עצמה הציעה את אנה-סופיה רוב לתפקיד הראשי, ומופיעה בסרט בקטעי הגלישה.
בת'אני השתתפה יחד עם בן זוגה בעונה ה-25 של "המירוץ למיליון", ואפילו הגיעה לגמר וניצחה מקום שלישי.
לה ולבעלה אדם יש שלושה ילדים.
בשר תותחים הוא סרט אימה-אקשן ישראלי משנת 2012, בבימויו של איתן גפני ובכיכובם של לירון לבו, יפית שלו, רוי מילר, אמוס אינו, גומא שריג, עמית ליאור ושירה קצנלנבוגן.
עלילת הסרט מגוללת את סיפורה של יחידת עלית מובחרת בצה"ל היוצאת ללבנון ללכוד מבוקש חזבאללה, ומגלה לחרדתה כי הגיעה למדינה מוצפת זומבים.
כאשר הקשר עם הפיקוד אבד, על החיילים לנסות ולשרוד לבדם.
"בשר תותחים" הוא סרט הזומבים הישראלי הראשון באורך מלא ובעברית, לאחר שקדמו לו סרט האימה הישראלי הראשון "כלבת", (2010) ו"מורעלים" (2011) - סרט זומבים קצר.
את הסרט ביים איתן גפני.
גפני הוא אחד ממפעילי הבלוג "רוזבאד" ובאמצעותו הפיץ את הטיזר לסרטו במטרה לגייס כספים עבור הסרט, שזכה לתמיכה מלאה מטעם קרן הקולנוע הישראלי במסלול "קולנוע גרילה", ומומן מכספם של משקיעים פרטיים.
הוא הופק על ידי חברת ההפקות "חוף לבן", חברת הפקות שהקימו ב-2011 איתן גפני, תום גולדווסר ויפית שלו (מפיקי הסרט), וזהו הסרט הראשון באורך מלא שנעשה בהפקתהּ.
גם אוניברסיטת תל אביב הייתה שותפה בהפקת הסרט, מאחר שהוא היה פרויקט הגמר של תום גולדווסר ושל איתן גפני בלימודי קולנוע.
דורון גבע (לירון לבו) הוא סוכן במערכת הביטחון הישראלית העומד לפני פרישה.
במשימתו האחרונה, הוא נשלח אל מעבר לגבול לבנון עם כוח מובחר שלא פגש קודם לכן, על מנת לחטוף איש חזבאללה ולהביאו לישראל במהירות.
במשימתו הוא נאלץ להתמודד עם חיילים שלא בוטחים בו ועם אויב לא מוכר - נראה כי האזור שאליו נשלחו נשלט למעשה על ידי זומבים.
כעת עליהם להילחם על חייהם.
שם השחקן/ית שם הדמות לירון לבו דורון גבע יפית שלו נואל רוי מילר דניאל אמוס אינו מוטי גומא שריג אבנר עמית ליאור גידי שירה קצנלנבוגןמיכל רפי אדיר רפי
בתחילת אפריל 2013, זכה הסרט בפרס הסרט הזר הטוב ביותר בפסטיבל "Bare Bones" האמריקאי.
שבוע לאחר מכן, זכה הסרט בציון לשבח מיוחד מטעם חבר השופטים בפסטיבל "Detective Fest" ברוסיה.
בת'אני ג'וי לנז היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
היא מוכרת מתפקידה בתור היילי ג'יימס סקוט בסדרת הטלוויזיה "מגרש ביתי" (2012-2003) ברשת The CW, ומתפקידה בתור קארי אלן בסדרת הדרמה הפוליטית "פירסון" (2019) ברשת USA.
היא מוכרת גם בתחום המוזיקה מקריירת הסולו שלה, ובתור סולנית בלהקה אברלי (Everly).
בת'אני ג'וי לנז נולדה ב-2 באפריל 1981 בעיר הוליווד, פלורידה.
ב'תאני היא בתם היחידה של רוברט ג'ורג לנז, מורה להיסטוריה ומטפל, ולקתרין הולט מלקולם שפרד, מנהלת אישית ויזמית.
סבא שלה הופיע במחזות זמר בברודוויי בשנת 1950. בת'אני הלכה בדרכו והחלה לשיר ולהופיע בגיל צעיר בכנסייה.
לאחר שעברה עם משפחתה לטקסס כשהייתה בת 7, החלה ללמוד בבית ספר המשלב תיאטרון ואמנות, שם למדה ריקוד ומשחק.
במהלך שנות לימודיה שם, השתתפה לנז במספר הצגות ומופעים בית-ספריים.
בשנת 1999, במהלך צילומי "אור מנחה", סיימה את לימודיה התיכוניים בבית הספר נוצרי-פרטי בניו ג'רזי.
בעת שנסעה לטיול קצר בלוס אנג'לס, לנז קיבלה את העבודה המקצועית הראשונה שלה בפרסומת לבובות.
לנז הופיעה בהמשך בפרסומות עבור מותגים כמו אגו וופלס, ד"ר פפר ואחרים.
בשנת 1996, כאשר הייתה בכיתה ט', היא קיבלה את התפקיד של לינדה האלק בסרט האימה "קללת הצועני" שביים טום הולנד ומתבסס על הרומן משנת 1984; "רזה" מאת סטיבן קינג.
היא הופיעה בפיילוטים, פרסומות וסרטים שונים, והופיעה בתיאטרון אזורי עד שבסופו של דבר לוהקה לתפקיד קבוע באופרת הסבון "אור מנחה".
בשנת 1998, כאשר הייתה בת שבע עשרה, לנז גילמה את השיבוט של רווה שיין באופרת הסבון "אור מנחה" של רשת CBS במשך תשעה פרקים.
תפקידה זיכה אותה בביקורות כה חיוביות מצדה צופים, המבקרים ומפיקי התכנית, עד שלנז לוהקה בסופו של דבר לתפקיד של מישל באואר סנטוס עם פרישתה של השחקנית רבקה באדיג, שגילמה אותה עד כה.
בשנת 2003, לוהקה לנז לסדרת הטלוויזיה "מגרש ביתי" של רשת The WB שלאחר מכן נסגר וזכויות הפצת הסדרה הועברו לרשת הטלוויזיה The CW.
במקור היא עשתה אודישן לתפקידים של ברוק דייוויס והיילי ג'יימס סקוט.
היא קיבלה את התפקיד של היילי ג'יימס סקוט, החברה הכי טובה של לוקאס סקוט, בגילומו של צ'אד מייקל מאריי, ואשתו של ניית'ן סקוט, בגילומו של ג'יימס לאפרטי.
במהלך התקופה שלה ב"מגרש ביתי", הוצעה ללנז את התפקיד של בל/היפה בהפקת תיאטרון של "היפה והחיה" כשהיה עדיין בהפקה בברודוויי, אך דחתה זאת עקב אילוצים בלוח בזמנים.
לנז הופיעה בפרק של הסדרה "חיים בלתי צפויים" כחלק מאירוע קרוסאובר בין "מגרש ביתי" ו"חיים בלתי צפויים".
בעונה השישית, לנז עברה לכס הבימוי.
בתחילה היא פנתה למפיק גרג פראנג' ב-2007 עם רעיון הבימוי, אך לא ניתנה לה ההזדמנות לעשות זאת, רק שנתיים לאחר מכן.
היא ביימה שלושה פרקים סך הכל בסדרה.
לאחר תשע עונות שידור, עונתה התשיעית והאחרונה של הסדרה הסתיימה ב-4 באפריל 2012.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי של קארי אלן בסדרת הדרמה הפוליטית של רשת USA, "פירסון", המהווה ספין אוף לסדרת הטלוויזיה המצליחה "Suits".
באוקטובר 2024, לנז הוציאה לאור ספר זיכרונות בשם Dinner for Vampires Life on a Cult TV Show (While also in an Actual Cult!), בו היא משתפת את סיפור חייה בתוך כת.
לנז הייתה חלק מקבוצה דתית קיצונית נוצרית בשם "Big House Family" במשך עשר שנים, תחת השפעתו של כומר מאיידהו ששלט בקריירה, בחייה האישיים ובחשבון הבנק שלה.
מנהיג הקבוצה גרם לה להתנתק מבני משפחתה וממכריה, ובנוסף מנע ממנה להשתתף במחזמר "היפה והחיה" בברודוויי.
ב-31 בדצמבר 2005, נישאה לנז למוזיקאי מייקל גלאוטי, בנו של מנהיג הקבוצה ולשעבר הקלידן בלהקת האינדי רוק "Enation".
בשנת 2011, לנז ילדה את בתם הבכורה, מריה רוז.
היא עזבה את הכת ב-2012, אותה שנה בה התגרשה מגלאוטי.
היא איבדה את המיליונים שהרוויחה מצילומי הסדרה "מגרש ביתי" לידי מנהיג הכת לאחר שמנהלי הכספים של הקבוצה השקיעו 2 מיליון דולר מחשבונה בהשקעות מסוכנות.
היא ובתה מתגוררות כיום בלוס אנג'לס, קליפורניה.
+שנהסרטתפקידהערות1996קללת הצוענילינדה האלק2004מעודדות צמודות 2מרני פוטס2017Extortionג'ולי ריילי2020Blindfireג'ן בישופ2022So Cold the Riverאריקה שואוגם מפיקה בפועלTBAHarvest Moonדלפין
+שנהסדרהתפקידהערות1992Psalty's Salvation Celebrationשלי בארנססרט טלוויזיה2000–1998אור מנחהשיבוט של רווה שייני9 פרקיםמישל באוור סנטוס40 פרקים2000Mary and Rhodaרוז קרוניןסרט טלוויזיה של ABC2001מכושפותליידי ג'וליהפרק: "A Knight to Remember"פליסיטיגרטשןפרק: "Oops...Noel Did It Again"על גבול השפיות (אנ')הת'רפרק: "Feeling Shellfish"2002Maybe It's Meסוכנת מכירות"The Romeo & Juliet Episode"2003הסניגורקלייר סטאסיאק2 פרקים2012–2003מגרש ביתיהיילי ג'יימס סקוטתפקיד ראשי (9 עונות); 187 פרקים
אליזבת אנה הלסיון "בת'" ליטלפורד היא שחקנית וקומיקאית אמריקאית.
ליטלפורד נולדה בנאשוויל, טנסי, בת לג'קי, פרופסורית, ולפיליפ ליטלפורד, קרדיולוג וממציא.
היא גדלה בווינטר פארק, פלורידה.
היא חיה בלוס אנג'לס, קליפורניה עם בעלה, המפיק והבמאי רוב פוקס.
לליטלפורד ולפוקס יש בן אחד, ג'קסון אוליבר פוקס, שנולד ב- 30 ביולי 2005. בני הזוג אימצו את הלסיון היילי ג'ונה, שנולדה ב- 23 במרץ 2012.
היא ידועה בזכות היותה אחת מהכתבים המקוריים בסדרה הפופולרית קומדי סנטרל וחדשות הצג היומי משנת 1996 עד לשנת 2000; היא גם ידועה כאמה של טריפ, בת' קמפבל מסדרת הקומדיה "אני והלהקה" בערוץ דיסני, וכאמה של אייברי, אלן ג'נינגס מסדרת הילדים "דוג בלוג", גם הוא בערוץ דיסני.
ליטלפורד שיחקה בדמותה של לאורה בסדרת הטלוויזיה "חוקי המשחק" (3 פרקים), כדמותה של דנה בסדרת הטלוויזיה "עקרות בית נואשות" (2 פרקים) וכסוזן ברגר בסדרת הטלוויזיה "החיים הקשים של אר ג'יי ברגר".
כמו כן הופיעה בסרט הטלוויזיה "בן 10: מרוץ נגד הזמן", המבוסס על הסדרה המונפשת בן 10, ובסרט "טיפש, מטורף, מאוהב" משנת 2011, בכיכובם של ג'וליאן מור וסטיב קארל.
שנהסרטתפקידהערות1998מקום מגניב, נקיסוזאני1999אשת 24 השעותלין שפירוPicture Thisפטימיסטורין, אלסקהג'ניס פטיבוי2002אהבה ללא תנאיםמנחת תוכנית טלוויזיהסרט טלוויזיה2003העולם הגדול של קארל ליימקלאורי ליימק2005Saddam 17פקידת קבלה2007בן 10: מרוץ נגד הזמןסנדרה טניסוןסרט טלוויזיה2008שומר ראש במבצעברברהמחנאים שמחיםלקסי2009רעולמאריטייק 2איימי2010התאהבתי בכוכבברברה אולסוןסרט טלוויזיה2011טיפש, מטורף, מאוהבקלייר ריילי2012תיכון מוזיקליקייליKidnap Partyאליסון סלייטר2013סרט 43גברת קולטרזה לא אתה, זה אניסנדי2019Adventure Force 5דייוויד2021Senior Momentטס וודסון
שנהסדרהתפקידהערות1996-2000הדיילי שואועצמה, כתבת151 פרקים1998-2000ספין סיטידירדרי8 פרקים2004מת'וד ורדננסי בלפורדתפקיד ראשי; 13 פרקים2007קים פוסיבולקולות שוניםתפקיד אורח2007-2015פיניאס ופרב2009-2010חוקי המשחקלורה3 פרקים2010-2011אני והלהקהבת' קאמפבלהחיים הקשים של אר ג'יי ברגרסוזן ברגרעקרות בית נואשותדנה2 פרקים2011מליסה וג'ואיאמא של עידן2012-2015דוג בלוגאלןדמות ראשית2018My Dead Exלורלסדרת רשת2019בשבילי אתם מתיםאשתו של דאגפרק אחד 2020באהבה, ויקטורשרה3 פרקים
בת'אל היא עיר הממוקמת בסמוך לחוף המערבי של אלסקה, במרחק 640 קילומטרים מערבית לאנקורג'.
בת'אל היא היישוב הגדול ביותר במערב אלסקה.
לפי מפקד האוכלוסין האמריקאי של 2020, מונה אוכלוסיית העיר כ-6,325 תושבים
במהלך סוף המאה ה-19 הוקם באזור בו נמצא כיום היישוב מרכז סחר פרוות.
במהלך 1885 הכנסייה המורבית הקימה מיסיון באזור בו נמצא כיום היישוב בת'אל בהנהגת הכומר ג'ון הנרי קילבוק ג'וניור, ואשתו אדית.
בני הזוג למדו את שפת האוכלוסייה הילידית אשר סייעה להם לשפר את יעילותם בפעילות המיסיונרית באזור.
כיום הדת הנוצרית נפוצה במיוחד בקרב האוכלוסייה הילידית של האזור.
היישוב פותח במיוחד בעת מלחמת העולם השנייה.
במהלך 1971 הוקמה ביישוב תחנת רדיו שסייעה רבות בפיתוח תחיית תרבות אוכלוסיית היופיק הילידית.
ב-19 בפברואר 1997 בוצעה בתחום היישוב תקרית ירי בבית ספר מקומי אשר זכתה לסיקור בינלאומי נרחב.
במהלך האירוע תלמיד התיכון אוון רמזי בן ה-16 רצח את מנהל בית הספר ותלמיד נוסף, ופצע שני תלמידים נוספים.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, נכון לשנת 2000 היו בעיר 5,471 תושבים, 1,741 משקי בית ו-1,190 משפחות.
ההכנסה החציונית למשק בית בעיר הייתה $57,321 וההכנסה החציונית למשפחה הייתה $62,431. ההכנסה החציונית לגברים הייתה $45,321 לעומת $39,010 לנשים.
בת'אל משתרעת על שטח של כ-126.1 קילומטרים רבועים, מתוכם 111.8 קמ"ר שטחים יבשתיים ו-14.3 קמ"ר שטחי מים.
העיר נמצאת בגובה מטר מעל פני הים.
אליזבת' ג'יין "בת'" גודארד היא שחקנית אנגלייה.
גודארד נולדה בקולצ'סטר וגדלה בקלקטון-און-סי שבמחוז אסקס.
היא למדה בבית הספר התיכון קלקטון קאונטי, ובשנים 1986 עד 1989 למדה בקולג' רוז ברופורד בסידקאפ שבקנט.
במרץ 2008 שיחקה גודארד בתפקיד בלינדה אשטון בפרק בסדרה הבלשית של רשת ITV "לואיס".
היא כיכבה בדמות סוז ליטלווד בסדרה הקומית "Gimme Gimme Gimme" שהוא תפקידה הידוע ביותר.
גודארד הופיעה לצדו של בעלה, פיליפ גלניסטר, בסדרת הדרמה "אפר לאפר" ששודרה ב-BBC One.
ב-1994 הופיעה גודארד באחד מתפקידיה הראשונים בטלוויזיה בדמות קלייר מודי, עיתונאית צהובה חסרת מצפון, בפרק בסדרת הדרמה "המפצח".
הדמות שלה מעורבת בדיווח על פשעים שביצע רוצח סדרתי בשם אלבי קינסלה (רוברט קרלייל).
את בעלה פיליפ גלניסטר, הידוע מתפקידו בסדרת הדרמה "חיים על מאדים", פגשה גודארד ב-1997 במסיבת יום ההולדת של השחקן ג'יימי גלובר.
השניים התחתנו ב-2006. לבני הזוג יש שתי בנות, מילי נולדה ב-2002 ושרלוט נולדה ב-2005.
אליזבת' אן "בת'" ברס היא שחקנית אמריקאית.
התפרסמה בשל תפקידה כקרוליין צ'נינג בסיטקום "מרוששות".
ברס נולדה בפנסילבניה שבארצות הברית, למשפחה נוצרית.
בתם הבכורה של דייוויד ומורין ברס.
ב-1989 עברה משפחה להתגורר בווירג'יניה.
מגיל קטן הופיעה בתיאטרון ושיחקה כדורגל.
בגיל 15 עברה ברס עם משפחתה למחוז מרין שממוקם באזור מפרץ סן פרנסיסקו, קליפורניה, שם למדה בחוג לדרמה בתיכון.
ברס עברה ללוס אנג'לס ב-2004 כדי ללמוד משחק בבית הספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
ב-2005 גילמה את תפקידה של סנדי בהפקה מקומית של המחזמר " גריז".
בשנת לימודיה האחרונה כבר החלה ללכת לאודישנים וסיימה את לימודיה בשנת 2008 עם תואר ראשון בתאוריה ביקורתית.
במרץ 2009 קיבלה ברס את תפקידה הראשון בסרט "אמריקן פאי מציגים: ספר האהבה".
לאחר מכן היא ביצעה הופעות אורח בסדרות כגון "קאסל" ו-"NCIS: לוס אנג'לס".
בשנת 2011 החלה לשחק בתפקיד הראשי בסיטקום "מרוששות" ברשת CBS, לצדה של קאט דנינגס.
הסדרה זכתה להצלחה וחודשה לשש עונות נוספות עד לביטולה במאי 2017.
ב-2013 השתתפה בתוכנית ריאליטי של לצדו של הסטייליסט בראד גורצקי.
באותה שנה גם הגישה פרס במסגרת טקס פרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי ודיבבה את דמותה של קארי בסרט האנימציה "בית ספר למפלצות".
בשנת 2018 החלה לשחק בסיטקום "חדשים בשכונה" ברשת CBS, לצד מקס גרינפילד.
החל מ-2010 היא בת זוגו של השחקן מייקל גלדיס.
ברס ייסדה את קרן SheHerdPower, שמחברת נשים עם סוסים, כדי להעניק טיפול לנפגעות תקיפה מינית.
שנהסרטתפקידהערות2009אמריקן פאי מציגים: ספר האהבההיידי2011Adventures of Serial Buddiesבריטני2012Route 30, Too!חייזרית2013בית ספר למפלצותקארי ויליאמסדיבוב2015Chasing Eagle Rockדבורהשלום, קוראים לי דוריסברוקליןTBATwin Blades
שנהסדרהתפקידהערות2010NCIS: לוס אנג'לסקרולריתפרק: "Disorder"2011קאסלג'ינג'רפרק: "Slice of Death"2011–2017מרוששותקרוליין צ'נינגתפקיד ראשי (6 עונות); 138 פרקים2018המפץ הגדולנלפרק: "The Separation Triangulation"2018–הווהחדשים בשכונה (אנ')ג'מה ג'ונסוןתפקיד ראשי (7 עונות); 135 פרקים2019No Activityסופי באיירספרק: "Googy"
בת'סדה היא קהילה שאינה תאגיד עירוני ויישוב לצורכי מפקדים (), השוכן בדרום מחוז מונטגומרי שבמדינת מרילנד, ארצות הברית.
הקהילה נמצאת צפון-מערבית לבירת ארצות הברית, וושינגטון די.
הקמפוס הראשי של המכונים הלאומיים לבריאות והמרכז הרפואי הצבאי הלאומי וולטר ריד שוכנים בבת'סדה, כמו גם מטות של מוסדות ממשלה ותאגידים אחרים בהם לוקהיד מרטין.
ב-2014 דורגה בת'סדה על פי פורבס במקום הראשון בארצות הברית מבחינת השכלת תושביה ובדירוג ההכנסה הממוצעת למשפחה על פי מגזין טיים.
כקהילה בלתי מאוגדת, אין לבת'סדה גבולות רשמיים.
מפקד האוכלוסין של ארצות הברית מגדירה מקום לצורכי למפקד בשם "בת'סדה".
הסקר הגאולוגי של ארצות הברית הגדיר את בת'סדה כ"אזור" ולא כהתיישבות עירונית, שונה במקצת מהגדרת מפקד האוכלוסין.
על פי הערכות שפורסמו על ידי מפקד האוכלוסין ב-2020, הקהילה מנתה בשנה זו אוכלוסייה בת 68,056 תושבים.
בת' שפירו היא ביולוגית אמריקאית המכהנת כפרופסור במחלקה לאקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית באוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
מחקריה עוסקים ב-DNA עתיק, בהתפתחות אבולוציונית של מינים על פני זמן ובפרט בגורמים להיווצרות המינים ובהכחדתם.
בנוסף היא מכהנת כמדענית הראשית של חברת הביוטכנולוגיה קולוסאל ביוסיינסס.
בנעוריה רצתה לעסוק בתקשורת והחלה ללמוד לתואר ראשון בתחום באוניברסיטת ג'ורג'יה, במהלך הלימודים שינתה את התמקדותה לאקולוגיה וסיימה תואר ראשון ושני בתחום ב-1999. היא זכתה למלגת רודז ללימודים באוניברסיטת אוקספורד בה השלימה ב-2003 תואר שלישי בזואולוגיה.
בשנת 2000 נתן לו אוצר מוזיאון הטבע של אוקספורד גישה לדגימת עצם של עוף הדודו שנכחד, מהדגימה הצליחה שפירו להראות את שיוכו למשפחת היוניים.
מאמר שפרסמה על כך בשם "Flight of the Dodo" התפרסם בכתב העת Science.
בשנת 2001 הצליחה עם המנחה שלה אלן קופר ללקט דגימה מעצם הירך של ממותה צמרית שקפאה לפני כ-21,000 שנים ולהשלים בעקבותיה ריצוף DNA ליונק נכחד זה.
בשנים 2004–2007 עמדה בראש מכון הנרי ולקם לביומולקולה עתיקה באוקספורד, בשנתיים הראשונים שימשה עמיתה בקרן ולקם ולאחר מכן שימשה כעמיתת מחקר מטעם החברה המלכותית.
ב-2007 מונתה למרצה בכירה במחלקה לביולוגיה באוניברסיטת המדינה של פנסילבניה וב-2011 מונתה לפרופסור חבר במחלקה.
בשנת 2012 עברה לכהן כפרופסור במחלקה לאקולוגיה וביולוגיה אבולוציונית שבאוניברסיטת קליפורניה בסנטה קרוז.
משנת 2015 היא מכהנת גם כראש תחום האבולוציה במכון הגנום שבאוניברסיטה.
שפירו זכתה ב-2007 להכרה מטעם מכון סמית'סוניאן כאחת המדעניות הצעירות החדשניות וב-2009 זכתה במלגת מקארתור.
לאורך השנים פרסמה עשרות מחקרים.
היא חיברה ספר לימוד וב-2015 יצא לאור ספרה "How to Clone a Mammoth: The Science of De-Extinction" (איך לשבט ממותה) בהוצאת אוניברסיטת פרינסטון.
בת' אליוט היא זמרת פולק לסבית טרנסג'נדרית אמריקאית, פעילה חברתית וסופרת.
בתחילת שנות ה-1970 הייתה אליוט חלק מארגון בנותיה של ביליטיס ומעורבת בכנס הלסביות של החוף המערבי בקליפורניה.
היא הפכה לדמות שנויה במחלוקת כאשר חברות קבוצות אלה החליטו שהיא לא נחשבת כאישה והדירו אותה.
אליוט שימשה כסגנית נשיאת פרק סן פרנסיסקו של ארגון הלסביות הפוליטי בנותיה של ביליטיס בשנים 1971 ו-1972, במהלכן שימשה גם כעורכת הביטאון של הפרק, Sisters.
כשהיא הצטרפה לראשונה ב-1971, זכותה להיות בארגון עורר ויכוח סוער, בגלל המגדר בו זוהתה בלידתה.
היא התקבלה לארגון, ושירתה בו עד סוף 1972 אז היא הואשמה בטרדה מינית על ידי חברתה לשעבר, הלסבית הבדלנית ופעילה אנטי-טרנס בוו ג'ו וון דורה, מה שהוביל להצבעה שהכריעה בנושא.
התוצאה הייתה 35 ל-28 נגד הכללתה של אליוט, או כל אישה טרנס אחרת בקבוצה.
כאשר דל מרטין הודיעה על תוצאות ההצבעה, צוות המערכת של Sisters יצאו כולן, ואף עזבו את הארגון בעקבות עוזב את הקבוצה בעקבות ההחלטה.
כנס הלסביות של החוף המערבי
בת' אליוט המשיכה את מעורבותה בתנועת הנשים כשעזרה להקים ולארגן את כנס הלסביות של החוף המערבי שהתקיים באפריל 1973. היא הייתה בוועדה המארגנת, והתבקשה להופיע בתור זמרת בכנס עצמו.
אך בלילה הראשון של הכנס, כשעלתה לבמה, היא נתקלה באופוזיציה אלימה.
קבוצת לסביות בדלניות, The Gutter Dykes (דייקיות הביבים), ארגנו קמפיין וחילקו עלונים במחאה על השתתפותה של אליוט, בטענה שהיא גבר, והן ניגשו לבמה באופן מאיים.
מופיעות אחרות, ג'ין קורדובה, רובין טיילר, ופטי הריסון, הצהירו כי הן הגיבו להגנתה של אליוט והביאו להכרה בצורך להצביע אם אליוט תוכל להמשיך ולהופיע.
על פי רובין טיילר, המתנגדות אף עלו על הבמה כדי להכות את אליוט, והיא נפגעה על ידן.
זה לקח יותר משעה לספור את 1,300 הקולות, בערך, של המשתתפות בכנס, ובתוצאה הסופית, שני שלישים הצביעו לטובת הופעתה של אליוט.
אליוט הופיעה בסט קצר ואז עזבה את הכנס.
למחרת, כשעלתה לבימה הנואמת המרכזית רובין מורגן, היא נתנה נאום אותו שינתה לאחר אירועי הלילה הקודם.
בנאום, שכותרתו "לסביות ופמיניזם: מילים נרדפות או סתירות?" מורגן כינתה את אליוט "פורץ זכר טרנסווסטיט", וכשהיא משתמשת בשמות גוף זכריים, האשימה אותה כ"אופורטוניסט, מסתנן, ומשחית עם מנטליות של אנס".
התקרית בכנס, שהיה האירוע הלסבי הגדול ביותר עד אותה העת, השאירה את חותמה.
לא רק שאליוט צולקה רגשית וחברתית, אלא גם הופצו חומרים בגנותה בקרב הרשתות העממיות הלסביות, ומשם התחיל הדימוי של "הטרנס האנס", אשר הפך לחלק בסיסי מגישות טרנספוביות עד היום.
האירוע היה הפעם הראשונה שבו פמיניסטיות רבות נתקלו בשאלת זהותן של נשים טרנסג'נדריות והיכללותן בתנועה.
אליוט נותרה מנודה ממרבית הקהילות הלסביות ושל תנועת הנשים בשל המחלוקת שעוררה הסוגיה בקרב פמיניסטיות.
מאז אמצע שנות ה-1970, בת' אליוט כותבת ומפרסמת רבות בנושא ביסקסואליות, פמיניזם, תנועת האיידס, פמיניזם סקס-פוזיטיב, ונושאים טרנסג'נדריים.
בנוסף, אליוט חיברה מספר ספרים, ביניהם ספר זיכרונותיה משנת 1996, Mirrors: Portrait of a Lesbian Transsexual, שתואר כ"קלאסיקה בהיסטוריה הספרותית הלסבית פמיניסטית וכן הטרנסג'נדרית/טרנסקסואלית" על ידי עיתון Bay Area Reporter.
במהדורה מחודשת של הספר ב-2011, היא הוסיפה מבוא, אחרית דבר, ופרק על החוויה שלה בכנס הלסביות של החוף המערבי.
היא גם המחברת של רומן המדע הבדיוני, Don't Call it "Virtual", אשר יצא בשנת 2003.
היא מעורבת באקטיביזם פוליטי למען זכויות להט"ב, וייסדה את מועדון הלהט"ב על שם אליס ב.
היא נבחרה כחברת מועצת המנהלים של הוועדה לרפורמה בחוקי המין של קליפורניה, אשר, בשנת 1975, תמכה בביטול החוק נגד מעשי סדום (משכב זכר) בקליפורניה.
אליוט זמרת פולק מאז שנות ה-1960 המאוחרות, והייתה פעילה בסצנת המוזיקה ההיפית של הייט-אשבורי בשנות ה-1970. האלבום האחרון שלה יצא בהוצאה עצמאית ב-2005, בשם Buried Treasure.
אליזבת' "בת'" קימבר היא קצינת מודיעין אמריקאית שעמדה בראש אגף המבצעים החשאיים של ה-CIA.
קימבר סיימה ב-1984 תואר ראשון בהיסטוריה ממכללת המילטון במהלך לימודיה שהתה בצרפת שם למדה היסטוריה של האמנות במכון אוניברסיטת לונדון בפריז, רוסית בסורבון ומדע המדינה וממשל במכון למדע המדינה פריז.
כמו כן היא בעלת תואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת נורת'ווסטרן ובוגרת התוכנית למנהלים של אוניברסיטת הרווארד.
במהלך שירותה הייתה חלק מ"הקבוצה הרוסית" האחראית למודיעין בתחום רוסיה.