tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הגורם, ככל הנראה, לפרסום המאמר, היה מעשי; באותה שנה התחוללה הבהלה לזהב בקליפורניה, ודיינה, כבכיר הגאולוגים של ארצות הברית באותה תקופה וכאחד החוקרים הבודדים שהכיר את אזור צפון קליפורניה מקרוב, הוצף בבקשות לתיאור האזור.
במאמרים שקיבל לפרסום או שפרסם בעצמו וכן בביקורות על מאמרים או על ספרים השפיע דיינה במידה רבה על הגישה לגאולוגיה בארצות הברית בתקופתו.
ממחקריו וממחקרים של חוקרים אחרים גיבש דיינה תאוריה שניסתה להסביר את התהליכים שהביאו ליצירת היבשות וההרים, אגני האוקיינוסים והרי הגעש.
דיינה ראה בכדור הארץ יחידה גאולוגית אחת שהייתה בתחילה חמה מאוד, וככל שהתקררה כך התכווצה.
על פי התאוריה שגיבש, היבשות הם האזורים שהתקררו בצורה המהירה ביותר, והאזורים בין היבשות, כלומר האוקיינוסים של ימינו, נוצרו אחר כך, בשעה שהתכווצות כדור הארץ גרמה לשקיעת הקרקעית וליצירת אגני האוקיינוסים.
הלחץ שנוצר בשולי האגנים על שולי היבשות גרם להיווצרות רכסי ההרים, כדוגמת הרי האנדים והרי הרוקי.
היבשות התרחבו ועקב כך נעשה אקלימן קשה יותר, ומשום כך נעשו האורגניזמים שחיו על היבשה מורכבים יותר.
דיינה, שהיה אדוק בדתו, ראה בכך הוכחה ל"כוח מעל הטבע" שהכין את כדור הארץ לבוא האדם, האורגניזם המסובך מכולם, ולדעתו זוהי מטרת כל התהליכים.
במאמר שכתב קרל ואגה (Karl Mensch Waage; 1915-1999), פרופסור לגאולוגיה באוניברסיטת ייל, על ג'יימס דיינה באנציקלופדיה בריטניקה, הוא סיכם את פועלו של דיינה במילים: .
כבר במסעו הראשון חזה דיינה בהתפרצות הר הגעש וזוב, שעל אודותיה כתב את מאמרו הראשון.
משלחת וילקס, שבה היה דיינה המומחה לגאולוגיה, שהתה באיי הוואי במשך כמה חודשים בשנים 1840–1841. דיינה שמר על קשר מכתבים עם המיסיונר טיטוס קואן (Titus Coan; 1881-1801) שחי בהוואי, שסיפק לו תיאורים של התפרצויות הרי הגעש בהוואי, וב-1852 פרסם דיינה מאמר קצר על התפרצות הר הגעש מאונה לואה.
תהליך היווצרותם של איי הוואי הוסיף לגרות את סקרנותו של דיינה והוא ביצע מחקר מעמיק יותר בשנים 1880 ו-1881. באמצעות תצפיות על ההבדלים שבין דרגת הסחיפה בין האיים השונים הוא הצליח לוודא שגילם של האיים הולך וגדל ככל שגדל המרחק מהאי הדרומי ביותר.
הוא גם ציין ששרשרות איים רבות אחרות באוקיינוס השקט מציגות תופעה דומה של גידול בגילם בכיוון מדרום-מזרח לצפון-מערב.
דיינה הסיק ששרשרת איי הוואי מורכבת משני פתילים געשיים, השוכנים לאורך נתיבים מקומרים, מקבילים ונבדלים.
הוא טבע את המונחים "לואה" ו"קיאה" לשני נתיבים אלו.
נתיב קיאה כלל את הרי הגעש קילוואה, מאונה קיאה, קוהאלה (Kohala), הלאקלה (Haleakalā) ומערב מאוי (West Maui).
נתיב לואה כלל את הר הגעש התת-מימי לואהי (Lōʻihi), מאונה לואה, הולאלאלי (Hualālai), קאהולאווה (Kahoʻolawe), לאנאי ומערב מולוקאי.
דיינה שיער כי האופן בו מסודרים איי הוואי משקף פעילות געשית מקומית לאורך אזור בקע גדול.
תאוריית "הבקע הגדול" ("great fissure") של דיינה שימשה כהנחת עבודה של כל המחקרים שנעשו אחר כך עד למחצית המאה ה-20. המסקנות אליהם הגיע התבססו על העובדה שלמרבית הרי הגעש של הוואי יש שתי רצועות בקעים, אבל רק אחת מהן פעילה בדרך כלל.
ב-1884 הגיעה להוואי משלחת בראשות הגאולוג קלרנס דטון (Clarence Edward Dutton; 1912-1841) והוא הרחיב ופיתח את הרעיונות של דיינה.
בין השאר הוא גילה כי על האי הוואי יש חמישה הרי געש, ולא שלושה כפי שספר דיינה, והסיבה לכך היא שדיינה התייחס לקילוואה כאל לוע באגפו של ההר מאונה לואה ואל קוהאלה כחלק ממואנה קיאה.
לדטון מיוחסת גם ההבחנה בין סוגי הלבה, בין לבת טרשים (אָאָ) לבין לבת מקלעות (פָּהוֹיהוֹי), אף שדיינה תיאר סוגים אלו קודם לכן.
תוצאות המחקר של משלחת דטון דרבנו את דיינה לחזור להוואי ב-1887, והוא פרסם מאמרים רבים על תוצאות משלחת זו ב-American Journal of Science.
ב-1891 סיכם דיינה את מחקריו בספר מפורט על מאפייני הרי הגעש, עם דגש על הרי הגעש של הוואי.
הספר היה המקור העיקרי על הגעשיות באיי הוואי במשך שנים רבות אחר כך.
כאמור שימש דיינה גם כזואולוג של משלחת וילקס, וסיכומיו מן המשלחת יצאו בשני ספרים.
הראשון, "זואופיטים" (Zoophytes), שדן באלמוגים ובשושנות ים וכלל תיאורים של 261 מינים של שושנות ים (שמתוכם 203 לא היו מוכרים אז למדע) ו-483 מיני אלמוגים (229 מתוכם בלתי מוכרים).
השני, "סרטנאים" (Crustacea), דן בתת-מערכת הסרטנאים, ספר בן 1,600 עמודים.
בשניהם עשה דיינה ניסיון לסווג את המינים השונים, וכמו דרווין במקביל אליו, שם לב להתפתחות שחלה במינים, אם כי כנוצרי מאמין הוא ייחס אותם לידו של הבורא.
ב-1872 חזר דיינה לנושא האלמוגים, כשהוציא לאור את הספר "אלמוגים ואיי אלמוגים" (Corals and Coral Islands), ספר שיצא בשלוש מהדורות.
בספרו מתאר דיינה את הפיזיולוגיה של הפוליפ היוצר את מושבת האלמוגים ואת האקולוגיה של המושבה.
הספר דן באריכות בתהליך ההיווצרות של שוניות האלמוגים השונות (אטול, שונית מחסום ושונית שוליים).
כשהוא קושר בין ידיעותיו בתחום הוולקנולוגיה, הוא הרחיב את התאוריה המקורית של צ'ארלס דרווין על היווצרות אטולים כתוצאה משקיעת האי הגעשי שסביבו צמחו האלמוגים.
ברשימה של כתביו מופיעים 214 ספרים, מאמרים ומסות, החל מהמאמר בשנת 1835 על מצבו של הווזוב.
כתביו כוללים מחקרים, ספרים עיוניים וספרי לימוד בנושאי גאולוגיה, וולקנולוגיה, מינרלוגיה וזואולוגיה.
חלק מכתבים אלו הוא סיכום של מסעותיו, כך למשל הופיעו החל מ-1846 דוחות על אלמוגים, על הגאולוגיה של האוקיינוס השקט ועל סרטנאים, שסיכמו את עבודתו במסגרת משלחת וילקס (1842-1838).
השנים הפוריות ביותר שלו בתחום זה היו בין 1844 ל-1854, שעה שיצאו לאור כ-7,000 דפים מודפסים במסגרת כתביו וכן כמה מאות איורים ושרטוטים פרי עטו.
System of Mineralogy - "מערכת המינרלוגיה", 1837. ספר זה עבר עריכה מחדש כמה פעמים.
המהדורה השישית שיצאה ב-1892 נערכה על ידי אדוארד סולברי דיינה, בנו של ג'יימס דיינה.
המהדורה השביעית יצאה לאור ב-1944 והמהדורה השמינית והאחרונה יצאה לאור ב-1997 בשם "Dana's New Mineralogy" (המינרלוגיה החדשה של דיינה), בעריכת ריצ'רד ו.
ספר זה, שיצא לראשונה ב-1848, הפך לספר הלימוד האוניברסיטאי התקני בתחום, ועבר מאז הוצאתו הראשונה לאור תיקונים ושינויים מתמשכים במשך השנים.
תחילה על ידי דיינה עצמו, שב-1878 שינה את שם הספר ל"מדריך למינרלוגיה ולליתולוגיה" (Manual of Mineralogy and Lithology), וב-1887 ל"מדריך למינרלוגיה ולפטרוגרפיה" (Manual of Mineralogy and Petrography), ואחר כך על ידי עורכים אחרים, כולל ו.
Hurlbut, מהדורות 15–21, 1999-1941) וקורנליס קליין (Cornelis Klein), שבעריכתו שונה שם הספר ל"מדריך למדעי המינרלים" (Manual of Mineral Science, מהדורה 22).
המהדורה העדכנית ביותר היא מהדורה 23, שיצאה לאור בשנת 2008 וכוללת CD-ROM נלווה.
Corals and coral islands - "אלמוגים ואיי אלמוגים", 1872, מהדורה מתוקנת ב-1890.
בין כתביו יוצא דופן מאמר ארוך שנכתב בין 1856 ל-1857 במטרה ליישב סתירות בין הממצאים המדעיים לבין התנ"ך, הקרוי Science and the Bible (המדע והתנ"ך).
מדליית קופלי - הוענקה לדיינה מטעם החברה המלכותית ב-1877.
מדליית וולאסטון הוענקה לדיינה מטעם החברה הגאולוגית של לונדון ב-1874.
מדליית קלארק הוענקה לדיינה מטעם החברה המלכותית של ניו סאות' ויילס ב-1882.
הר דיינה (Mount Dana) וכרי הדשא על שם דיינה (Dana Meadows) שלידו - הרי סיירה נבדה בקליפורניה שבארצות הברית
דורסה דיינה (Dorsa Dana) - רכס על הירח
מעבר דיינה (Dana Passage) במפרץ פיוג'יט בארצות הברית
מכתש דיינה - מכתש פגיעה על מאדים
Euproops danae - מאובן של מין של סרטן הפרסה (משפחת זנבי חרב)
מדליית דיינה - פרס על שם ג'יימס דווייט דיינה ובנו, אדוארד סולסברי דיינה, המוענק מטעם החברה המינרלוגית של אמריקה למדען באמצע הקריירה המדעית שלו, עבור תרומות מדעיות בולטות באמצעות מחקר במדעי המינרלוגיה.
ג'יימס אנדרסון דֶהפְּריסְט (בשם מלא באנגלית: James Anderson DePreist; 21 בנובמבר 1936 – 8 בפברואר 2013) היה מנצח אמריקאי, אחד המנצחים האפרו-אמריקאים המעטים על בימות העולם.
דה פריסט היה מנהל לימודי ניצוח ותזמורת בג'וליארד ומנהל מוזיקלי של כבוד של התזמורת הסימפונית של אורגון.
דהפריסט נולד בפילדלפיה שבפנסילבניה לג'יימס (נפטר ב-1942) ולאתל אנדרסון (1902 - 1990).
דודתו (אחות אמו) היא זמרת האלט מריאן אנדרסון.
במשך למעלה משלושה עשורים כיהן כמנהל מוזיקלי בתזמורות שונות, בהן התזמורת הסימפונית של קוויבק בקנדה, התזמורת הסימפונית של מאלמה בשוודיה, התזמורת הפילהרמונית של מונטה קרלו והתזמורת הסימפונית של אורגון.
במשרתו האחרונה כיהן כיועץ אמנותי לתזמורת הסימפונית והתזמורת הקלה של פסדינה, קליפורניה.
כמנצח אורח, הופיע דהפריסט עם כל אחת מן התזמורות החשובות באמריקה.
כן ניצח על תזמורות באמסטרדם, ברלין, בודפשט, קופנהגן, הלסינקי, מנצ'סטר, מלבורן, מינכן, פראג, רומא, רוטרדם, סיאול, סטוקהולם, שטוטגרט, סידני, תל אביב, טוקיו ווינה.
הופעתו הראשונה בלונדון הייתה עם התזמורת הסימפונית של לונדון במרכז ברביקן, באפריל 2006.
ג'יימס דהפריסט הופיע בקביעות בפסטיבל המוזיקה של אספן, עם התזמורת הסימפונית של בוסטון במרכז המוזיקה ברקשייר בטנגלווד, עם תזמורת פילדלפיה במרכז מאן למוזיקה ובבית הספר למוזיקה ג'וליארד.
דפריסט הוציא יותר מ-50 הקלטות.
הרפרטואר המגוון שלו כולל סדרה מצליחה של סימפוניות מאת שוסטקוביץ' עם הפילהרמונית של הלסינקי, כמו גם חמש-עשרה הקלטות עם תזמורת אורגון.
יצירה הנמנית עם סימני ההיכר המובהקים שלו, הסימפוניה השנייה של פרוקופייב, קיימת בהקלטה עם תזמורת זו.
ההקלטה האחרונה שלו, הסימפוניה החמישית של מאהלר עם התזמורת הסימפונית של לונדון, יצאה בדצמבר 2006 וקיבלה ביקורות מעורבות.
דהפריסט למד הלחנה אצל וינסנט פרסיקטי בקונסרבטוריון למוזיקה של פילדלפיה, משם המשיך לתואר ראשון ושני באוניברסיטת פנסילבניה.
בשנת 1962, בסיור מטעם משרד החוץ האמריקאי בבנגקוק, חלה בפוליו.
בתקופת ההחלמה שקד על לימוד פרטיטורות ובשנת 1963 ניצח על תזמורת בבנגקוק.
ב-1964 זכה בפרס ראשון ומדליית זהב בתחרות הניצוח הבינלאומית על שם דימיטרי מיטרופולוס.
ליאונרד ברנשטיין בחר בו כמנצח עוזר לפילהרמונית של ניו יורק בעונת 66–1965. הופעתו הראשונה עתירת השבחים של דהפריסט באירופה הייתה עם התזמורת הפילהרמונית של רוטרדם ב-1969. ב-1971 מינה אותו אנטל דוראטי למנצח חבר של התזמורת הסימפונית הלאומית של ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
ג'יימס דהפריסט חיבר כמה בלטים.
דהפריסט עוטר בשלושה-עשר תוארי דוקטור לשם כבוד.
הוא היה חבר נבחר באקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ובאקדמיה השוודית המלכותית למוזיקה (Kungl.
התזמורת הסימפונית של אורגון הכתירה אותו בתואר מנהל מוזיקלי של כבוד.
הוא החזיק באות מסדר "האריה של פינלנד", במדליה מן העיר קוויבק ובאות השירות המצוין לתרבות של מונקו.
בשנת 2000 קיבל את פרס דיטסון לניצוח ובשנת 2005 העניק לו הנשיא ג'ורג' בוש את המדליה הלאומית לאמנויות, אות הכבוד הלאומי הגבוה ביותר למצוינות אמנותית של ארצות הברית.
ג'יימס מונטגומרי "ג'ימי" דוהאן היה שחקן ואמן קול קנדי, הידוע בעיקר בגין תפקידו כמונטגומרי "סקוטי" סקוט בסדרות הטלוויזיה ובסרטי הקולנוע של "מסע בין כוכבים".
אפיון הדמות של המהנדס הראשי של ספינת החלל אנטרפרייז הפך לאחד מהאלמנטים המוכרים ביותר בזיכיון.
רבים מהמאפיינים, הגינונים והביטויים שהוא יצר עבור סקוטי הפכו למושרשים בתרבות הפופולרית.
בעקבות הצלחתו במסע בין כוכבים, הוא הגדיל את ההכנסה שלו והראה את המשך תמיכתו במעריצים שלו על ידי ביצוע הופעות ציבוריות רבות.
דוהאן, לעיתים קרובות, עשה מאמצים גדולים כדי לעודד מספר גדול של מעריצים, אשר הוא שימש השראה עבורם, כדי להגיע להישגים משלהם בהנדסה ובתחומים אחרים, כתוצאה מעבודתו של דוהאן ומעידודו.
דוהאן נולד בוונקובר, בריטיש קולומביה, קנדה, הצעיר מבין ארבעה ילדיהם של ויליאם ושרה דוהאן, שהיגר מבנגור, דאון קאונטי, צפון אירלנד.
אביו היה רוקח, וטרינר, ורופא שיניים, ואמו הייתה עקרת בית.
על פי דיווחים, אביו של דוהאן המציא צורה מוקדמת של בנזין אוקטן גבוה בשנת 1923. באוטוביוגרפיה של דוהאן משנת 1996 מתוארת מחלת האלכוהוליזם החמורה של אביו.
המשפחה עברה לסרניה, אונטריו, שם למד בבית ספר תיכון והצטיין במתמטיקה ובמדעים.
הוא התגייס אל יחידת הצוערים 102 של הצבא הקנדי המלכותי.
בתחילת מלחמת העולם השנייה, דוהאן הצטרף לחיל התותחנים הקנדי המלכותי.
הוא שימש כלוטננט בגדוד התותחנים 13 של חטיבת הרגלים הקנדית 3. דוהאן נסע לאנגליה בשנת 1940, לצורך אימונים.
הקרב הראשון שלו היה הפלישה לנורמנדי בחוף ג'ונו, ביום הפלישה.
לאחר שהרג שני צלפים, דוהאן הוביל את אנשיו למקום גבוה יותר, דרך שדה של מוקשים נגד טנקים, שבו הם תפסו עמדות הגנה ללילה.
בעוברו אל מאחז פיקוד בשעה 23:30 באותו הלילה, דוהאן נפגע משישה כדורים שנורו לעברו ממקלע ברן על ידי זקיף קנדי לחוץ: ארבעה ברגלו, אחד בחזה ואחד באצבע האמצעית הימנית.
הכדור בחזהו נעצר על ידי קופסת סיגריות כסופה אשר קיבל מאחיו במתנה.
את אצבעו האמצעית הימנית נאלצו לקטוע, עובדה שהוא היה צריך להסתיר במהלך הקריירה שלו כשחקן.
דוהאן הוכשר כטייס (שסיים את קורס טיס תצפית אוויר עם 11 קציני תותחנים קנדיים אחרים), והטיס מטוסי Taylorcraft Auster Mark V עבור טייסת 666, כקצין תותחנים מלכותי קנדי, לתמיכה בקבוצה 1 של תותחני הצבא הקנדי המלכותי.
כל שלוש הטייסות הקנדיות היו מאוישות בקציני ארטילריה-טייסים, ובליווי אנשי מש"ק חיל האוויר וחיל התותחנים כמשקיפים.
למרות שלא ממש היה חבר בחיל האוויר הקנדי, דוהאן כונה פעם "הטייס הכי המטורף בחיל האוויר הקנדי".
על פי סיפור מימיו כטייס דוהאן גלש עם מטוס - הוקר הוריקן או מטוס אימונים סילוני - בין עמודי טלגרף רק כדי להוכיח שניתן לעשות זאת, מה שזיכה אותו בנזיפה חמורה.
(ההישג בפועל בוצע במטוס Mark IV Auster, במישור סולסברי שבצפון אנדובר, בסוף האביב של 1945).
לאחר המלחמה, דוהאן החל את קריירת המשחק שלו.
עבודתו החלה בהופעה בתוכנית ברשת הרדיו הקנדית CBC ב-12 בינואר 1946. הוא לקח שיעורי דרמה בטורונטו, ולאחר מכן זכה במלגה לשנתיים ל-"Neighborhood Playhouse" שבניו יורק; בין חבריו ללימודים: לזלי נילסן, טוני רנדל וריצ'רד בון.
במשך כמה שנים דוהאן נסע הלוך וחזור בין טורונטו לבין ניו יורק, על פי דרישת מקום העבודה שלו.
בתקופה זו הופיע בכ-4,000 תוכניות רדיו וכ-400 תוכניות טלוויזיה, וזכה למוניטין רב בשל הרבגוניות שלו.
באמצע שנות ה-50 הוא הופיע בדמות "שומר יערות העץ טום" (המקבילה הצפונית ל"באפלו בוב") בגרסה הקנדית של תוכנית הילדים "Howdy Doody".
בצירוף מקרים, ויליאם שאטנר, לימים - עמיתו של דוהאן בצוות השחקנים של מסע בין כוכבים - הופיע באותה העת בו-זמנית כ"רנג'ר ביל", בגרסה האמריקאית.
כמו כן, דוהאן ושאטנר הופיעו יחד בסדרת המדע בדיוני הקנדית משנות ה-50 "Space Command".
דוהאן שיחק את התפקיד הראשי בפיילוט לסדרת דרמה שהפיקה רשת הטלוויזיה הקנדית CBC בשם "Flight into Danger" שנכתבה על ידי ארתור היילי.
בין תפקידיו הטלוויזיוניים השונים ניתן למנות הופעות אורח רבות, כגון: אזור הדמדומים, הנמלט, פייטון פלייס, בגבולות המסתורין, מעשי כשפים, בוננזה ועוד.
בפרק בוננזה "Gift of Water" משנת 1962 הוא שיתף פעולה עם השחקנית מייג'ל בארט, שלימים תלוהק לתפקיד האחות צ'אפל בסדרה "מסע בין כוכבים: הסדרה המקורית".
כמו כן, הוא הופיע כעוזר לנשיא ארצות הברית בשני פרקים של הסדרה "Voyage to the Bottom of the Sea".
דוהאן פיתח כישרון למבטאים, כילד.
באודישן לתפקיד של מונטגומרי סקוט, המהנדס הראשי של ספינת החלל אנטרפרייז, על פי ג'ין רודנברי (היוצר של מסע בין כוכבים), דוהאן עשה כמה מבטאים שונים.
רודנברי שאל אותו איזה מבטא הוא מעדיף, ודוהאן ענה: "טוב, אם אתה רוצה מהנדס, עדיף שהוא יהיה סקוטי כי, מניסיוני, כל המהנדסים הטובים בעולם היו סקוטיים".
בשנים מאוחרות יותר, דוהאן היה חוזר ומספר אודות תהליך הליהוק בכנסי מסע בין כוכבים, כשהוא מדגים מגוון גדול של קולות ודמויות.
כאשר רודנברי יצר את "מסע בין כוכבים: סדרת האנימציה" בתחילת שנות ה-70, היכולות של דוהאן לבצע קולות שונים באו לידי שימוש, בכך שהוא ביצע את מרבית תפקידי "הכוכב האורח" הגבריים שבסדרה, לרבות רוברט אפריל, הקפטן הראשון של האנטרפרייז.
דוהאן גם ביצע את קולו של הנווט החייזר ארקס, ולעיתים קרובות ביצע ארבעה קולות שונים וייחודיים בכל פרק.
דמותו של מונטגומרי סקוט, כפי שנהגתה, הייתה אמור להיות קבועה-למחצה.
הובהר כי בשל נטייתו הטכנולוגית הגבוהה, לוטננט-קומנדר סקוט היה השלישי בשרשרת הפיקוד של האנטרפרייז, ולעיתים - הספינה נשארה תחת פיקודו.
במסגרת זו, סקוט הוכיח עצמו כמהנדס מאלתר (שיפוצניק), או מומחה היי-טק, לעיתים קרובות ככל הנראה מחזיק את האנטרפרייז שלמה עם לא יותר מקצת חוט.
בסופו של דבר, מעריצים רבים ראו את האנטרפרייז עצמה ככוכבת של הסדרה, ובכך הציבו את סקוט בעמדה הבלתי נמנעת של המגן שלה.
לדוגמה, בפרק "The Trouble With Tribbles", סקוט עומד מנגד, ואף שומר על צ'קוב שלא יקלע לצרות עם הקלינגונים המטיחים עלבונות בקפטן קירק; אולם, סקוטי בעצמו נגרר לתגרה אלימה, כאשר הקלינגונים מעליבים את האנטרפרייז עצמה.
דוהאן צוטט כאומר: "סקוטי הוא 99% ג'יימס דוהאן ואחוז אחד מבטא".
תוך שימוש ביכולותיו הווקליות הניכרות, דוהאן המציא את שפתם של הוולקנים ואת השפה הקלינגונית אשר נשמעים כחלק מהדיאלוג בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: הסרט".
מאוחר יותר, בלשנים מקצועיים, במיוחד מארק אוקרנד, הרחיבו את השפה הקלינגונית לשפה מתוכננת מלאה עם דקדוק עובד.
בנוסף לגילום דמותו של סקוטי, דוהאן ביצע מספר קולות של דמויות אורחות במסע בין כוכבים, ביניהן:
קול מרכז הבקרה, בפרק "Assignment: Earth".
דוהאן קיווה שמסע בין כוכבים תועיל לקריירת המשחק שלו.
לאחר שהסדרה הסתיימה, לעומת זאת, הוא מצא את עצמו מוגבל לטייפקאסט אחד, והיה לו קשה להשיג תפקידים אחרים.
לאחר שיחה עם רופא השיניים שלו, הוא הבין שהוא "תמיד יהיה סקוטי", ויוכל לפרנס את עצמו בהכנסות מהופעותיו האישיות.
בניגוד למספר חברים אחרים לצוות השחקנים של הסדרה, דוהאן התענג לפגוש מעריצים ותמיד היה מוכן לבדר עם סיפור - או שיר.
פרט לכך, היו לו מספר תפקידים קטנים וחולפים, חלק בעקבות תהילת "מסע בין כוכבים", כמו תפקיד של קפטן בתוכנית בוקר לילדים "Jason of Star Command", או הופעת קמע בסרט טלוויזיה, בתפקיד "ג'ימי דוהאן, הבחור ששיחק את סקוטי במסע בין כוכבים".
היה לו גם תפקיד בסדרת הטלוויזיה "Homeboys in Outer Space", בה גילם דמות בשם "פיפן": משחק מילים על סקוטי ועל כוכב הכדורסל סקוטי פיפן.
כמו כן, הוא הופיע בתפקיד עצמו בפרק בתוכנית "The Ben Stiller Show".
הוא גם גילם את דיימון וורוויק, אביו של ג'יימס וורוויק, באופרת הסבון "היפים והאמיצים", בשנים 1996–1997.
כאשר הוחיה זיכיון מסע בין כוכבים, דוהאן שב לגלם את דמותו של סקוטי בשבעה סרטי "מסע בין כוכבים", וכן בהופעת אורח בסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", בפרק "Relics" - אשר בסופם הוא נותר מצב נוח מבחינה כלכלית.
רבות מהופעותיו של דוהאן בסרטים התמקדו בדמות של סקוטי, כמו גם הופעת קמע בסרט הפארודי "מת לצחוק", בו הוא מגלם שוטר שאומר לקצין הממונה עליו: "אני נותן את כל מה שהיא יכולה לתת, קפטן!", באותו המבטא שהוא השתמש במסע בין כוכבים.
עם זאת, הוא סירב לתרום את קולו לפרק "פיוצ'רמה" "Where No Fan Has Gone Before", או לאפשר לעשות שימוש בתמונתו, ועל כן "הוחלף" בפרק על ידי דמות חדשה שנוצרה - "וולשי", שקיבל בסופו של דבר את הטיפול המקובל ב-"חולצה אדומה".
עם זאת, דוהאן הסכים להתראיין עבור "Star Trek: Movie Memories", ספרו השני של שאטנר.
במאמר של Associated Press, שפורסם בסמוך למועד הכנס האחרון בו דוהאן השתתף, באוגוסט 2004, נכתב כי דוהאן כבר סלח לשאטנר וכי השניים תיקנו את מערכת היחסים ביניהם.
במשך השנים, אוהדים רבים אמרו שדוהאן היה זה שהניע אותם לבחור בהנדסה כמקצוע.
האסטרונאוט ניל ארמסטרונג, מהנדס לפני שהצטרף אל תוכנית אפולו של נאס"א, אמר באופן אישי לדוהאן, על במה בהופעה הפומבית האחרונה של דוהאן, "ממהנדס אחד למשנהו, תודה, חבר".
דוהאן היה נשוי שלוש פעמים.
יש לו ארבעה ילדים, לארקין, דירדרה, והתאומים כריסטופר ומונטגומרי, עם אשתו הראשונה ג'נט יאנג, ממנה התגרש בשנת 1964. נישואיו לאניטה יגל נמשכו בשנים 1967–1972, ולשניים לא היו ילדים.
בתחילת 1974, הציגו בפניו מעריצה בת 17 בשם ונדי בראונברגר, לה נישא במהלך אותה השנה - כאשר מלאו לה 18, והוא בן 54 - בתאריך ה-12 באוקטובר 1974, כאשר שחקן מסע בין כוכבים ויליאם קמפבל שימש עבורו כשושבין.
לדוהאן ולבראונברגר נולדו שלושה ילדים: אריק, תומאס, ושרה.
שרה נולדה בשנת 2000, כאשר דוהאן היה בן 80.
בנו כריסטופר הופיע ב-"מסע בין כוכבים: הסרט", בשנת 1979, וכן בסרט האתחול מחדש של ג'יי ג'יי אברהמס, "סטארטרק" (עם סיימון פג בתפקיד מונטגומרי סקוט).
עם ההכרזה על "האויב בתוכנו - סטארטרק", מעריצים שוב החלו במסע להחזיר את כריסטופר לאנטרפרייז, לאחר הופעתו משנת 2009, בטענה כי "האנטרפרייז צריכה דוהאן".
דוהאן סבל ממחלת פרקינסון, מסוכרת, וממחלות ריאה אינטרסטיציאליות במהלך חייו.
בשנת 2004, הוא אובחן עם מחלת אלצהיימר.
ב-20 ביולי 2005, בשעה 5:30 בבוקר, דוהאן נפטר בביתו שברדמונד, וושינגטון, עם ונדי אשתו וידידו הוותיק וסוכנו, סטיב סטיבנס, לצדו.
הסוכן שלו זיהה את הגורם כדלקת ריאות ומחלת אלצהיימר.
בצירוף מקרים, דוהאן מת ביום השנה לנחיתת אפולו 11 על הירח, שניתן לטעון כי הוא ההישג ההנדסי הגדול ביותר בהיסטוריה האנושית.
כמעט שנתיים לאחר מותו, כרבע אונקיה (7 גרם) של האפר של דוהאן נשלח לחלל, על פי בקשתו בצוואתו.
אפרו, יחד עם אפרם של אסטרונאוט המרקורי גורדון קופר, כמו גם של עוד כ-200 אחרים, שוגר על טיל SpaceLoft XL, ב-28 באפריל 2007, כאשר הרקטה נכנסה, לזמן קצר, אל החלל החיצון, במהלך טיסה תת-מסלולית שנמשכה כארבע דקות, בטרם צנחה אל עבר כדור הארץ, כמתוכנן, עם האפר עדיין בתוכה.
לאחר מכן, שוגר טיל פלקון 1, ב-3 באוגוסט 2008, במה שאמור היה להיות מסלול לווייני נמוך, עם זאת הרקטה נכשלה, כשתי דקות לאחר השיגור.
שאר אפרו פוזר מעל מצר ים בוושינגטון.
ב-22 במאי 2012, כד קטן שמכיל כמה משרידיו של דוהאן בצורת אפר הוטס לחלל על סיפונה של החללית Dragon כחלק מטיסת הדגמה.
מעלליו של סקוטי כמהנדס הראשי מטיל האימה על סיפון האנטרפרייז שימש השראה לתלמידים רבים לפתח קריירה בתחום ההנדסה.
בשל כך, בית הספר להנדסה במילווקי העניק לדוהאן תואר לשם כבוד בתחום ההנדסה.
הוא הונצח בכוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד ב-31 באוגוסט 2004. למרות בריאותו הרופפת, הוא נכח בטקס, אשר לימים הפך להיות הופעתו הפומבית האחרונה.
דמותו של סקוטי נולדה בלינלית'גוו, סקוטלנד.
בשנת 2007, מועצת מערב לות'יאן הציבה לוח זיכרון שיש לזכרו של דוהאן.
ערים אחרות בסקוטלנד טוענות כי הן מקום הולדתו של סקוטי, ומבקשות להיות מקום הנצחתו, ובהן אברדין, אלג'ין, ואדינבורו.
סדרת רומנים מדע בדיוני (The Flight Engineer)
ג'יימס "ג'ימי" תומאס דנטון ג'וניור הוא שחקן ומוזיקאי אמריקאי.
דנטון ידוע בעיקר בשל גילום דמותו של מייק דלפינו (אנ') בסדרה "עקרות בית נואשות" (2012-2004) של רשת ABC.
לפני כן, התפרסם בשל תפקידו בתור מיסטר לייל בסדרה "המתחזה" (2000-1997) של רשת NBC, ובשנים האחרונות היה מוכר בזכות הופעתו בתור ד"ר סם רדפורד בסדרה "המכשפה הטובה" (2021-2015) של הולמרק.
דנטון נולד ב-20 בינואר 1963 בנאשוויל, טנסי, וגדל בגודלטסוויל הסמוכה, השני מבין שלושה ילדים.
דנטון (1930–1993), היה רופא שיניים ששירת בצבא ארצות הברית.
אמו, מרי ג'ין וולסלייר דנטון, נפטרה מסרטן השד בשנת 2002. דנטון התחנך לפי הכנסייה הבפטיסטית הדרומית.
דנטון סיים את לימודיו בבית הספר התיכון גודלטסוויל ולאחר מכן למד באוניברסיטת טנסי, שם היה חבר באחווה סיגמא אלפא אפסילון.
הוא התמחה בטלוויזיה/עיתונות, וקיבל תואר ראשון בפרסום.
לפני שהפך לשחקן, הוא מכר פרסומות לשתי תחנות רדיו.
הוא החל לשחק בגיל 23, בתיאטרון קהילתי בנאשוויל.
ולאחר זמן קצר עבר לקליפורניה כדי לפתח קריירת משחק.
כאשר התגורר בשיקגו דנטון קיבל את תפקידו הראשון בתור סטנלי במחזה "חשמלית ושמה תשוקה".
דנטון המשיך להופיע בתפקידים רבים על הבמה ולאחר מכן עבר ללוס אנג'לס שם החל לשחק בסרטים כמו צבעי השלטון ועימות חזיתי.
לאחר מכן הוא שיחק בהופעות אורח בסדרות כדוגמת: גולשים בזמן, אלי מקביל, ג'אג, המופע של דרו קארי והבית הלבן.
בשנת 2004 קיבל דנטון את תפקידו המפורסם ביותר בתור מייק דלפינו בעלה של סוזן מאייר (טרי האטצ'ר) בסדרה עקרות בית נואשות.
במקביל למשחקו בעקרות בית נואשות המשיך דנטון לשחק בסרטים שונים כמו "Undead or Alive" ו"Tortured".
באביב 2012 נבחר דנטון לדגמן את בגדיו של המותג דניאל השטר.
בשנים 2015–2021 גילם במשך שבע עונות את ד"ר סם רדפורד בסדרה הדרמה-קומית "המכשפה הטובה" בערוץ Hallmark.
בתיכון יצא דנטון עם זמרת הקאנטרי דיאנה קרטר (אנ').
ב-16 בדצמבר 2002 הוא נישא לארין או'בריאן, מאמנת כושר בלייף טיים פיטנס.
לזוג שני ילדים: שפרד (נולד במרץ 2003) ובת בשם מאלין (נולדה ב-22 במרץ 2005).
בעבר התגוררו בגלנדייל, קליפורניה ולאחר סיום צילומיה של "עקרות בית נואשות" עברו הזוג עם ילדיהם להתגורר בעיירה קטנה, דרומית למיניאפוליס, מינסוטה.
דנטון שותף בבעלות בקבוצת הבייסבול Fullerton Flyers שזכו באליפות בשנת 2008
+שנהסרטתפקידהערות1993Thieves Quartetריי היגס1995Hunter's Moonניק1997החתן, הכלה וההורים שלהקית' מרקסעימות חזיתיבאז1998צבעי השלטוןמיטצ'2006Beautiful Dreamerד"ר קסלר2007Undead or Aliveאלמר ווינסלאוAscension Dayג'ון2008Tortured מרפי 2010Group Sexלוק2011סופרמן אול־סטארסופרמן / קלארק קנטדיבוב 2012Karaoke Manסלים20134Closedג'ייק טרנרGrace Unpluggedג'וני טריי2014The Black Rider: Revelation Roadדרייק2015Dancer and the Dameקייל ג'קסוןOvation סטיוארט הנרי2018Wakeג'ו פרדריקסון2020Selfie Dadסטיב
ג'יימס סימוֹן ווליס האנט היה נהג מרוצי מכוניות.
הוא התחרה במרוצי פורמולה 1 בין השנים 1973 עד 1979, וזכה באליפות העולם לנהגי פורמולה 1 בעונת 1976. לאחר פרישתו ממרוצי פורמולה 1 היה איש עסקים ושימש כפרשן בשידורי הפורמולה 1 של ה-BBC.
האנט נולד בבלמונט, סאטון (אז במחוז סארי סמוך ללונדון) כבן השני במשפחה בת חמישה ילדים.
בנערותו הוא עסק בספורט כקריקט, כדורגל וטניס.
הוא החל לעסוק במרוצי מכוניות בגיל 18, במרוצי מיני מיינור.
ב-1968 הוא החל להתחרות במרוצי פורמולה פורד ושנה אחר כך השיג מימון להשתתפות במרוצי פורמולה 3. הוא זכה לכמה ניצחונות וסיים במיקומים גבוהים.
במרוץ ב-1970 הוא נקלע לתאונה שבעקבותיה הוא יצא מרכבו ודחף את הנהג האחר שהיה מעורב.
הוא נענש, אך לאחר מכן זוכה בעוד הנהג האחר הושעה למשך שנה.
ב-1972 הוא החל להתחרות כחלק מקבוצת המפעל של מארץ', אך פוטר באמצע העונה.
הוא הצטרף לקבוצת הסקת' שהתחרתה בפורמולה 2, אך לאחר תחילת עונת 1973 החליטה הקבוצה לעבור להתחרות בפורמולה 1. המכונית שפותחה בקבוצה התבססה על שלדת מכוניות מארץ'.
אף שהקבוצות הוותיקות זלזלו בכוחה של קבוצת הסקת', האנט הצליח בדרך כלל להשיג תוצאות טובות יותר מנהגי קבוצת המפעל של מארץ'.
בגרנד פרי ההולנדי הוא עלה לראשונה אל הפודיום, במקום השלישי, ובמרוץ האחרון של העונה בארצות הברית הוא סיים שני.
בתום העונה הוא דורג במקום השמיני.
במהלך עונת 1974 החלה קבוצת הסקת' להתחרות עם מכונית מייצור עצמי.
רבים מהמרוצים של האנט הסתיימו בפרישה מוקדמת, והוא לא הצליח לשחזר את הסיום במקום השני מהעונה הקודמת.
עם זאת, הוא סיים שלושה מרוצים במקום השלישי ואף ניצח במרוץ באנגליה שלא נכלל בניקוד של העונה.
בעונת 1975 השתפרו הישגיו והוא זכה לניצחון ראשון בגרנד פרי ההולנדי.
הוא זינק למרוץ מהמקום השלישי וסיים אותו בניצחון של שנייה בודדת על מוביל האליפות ניקי לאודה, שנהג בקבוצת פרארי.
בשלושה מרוצים אחרים הוא סיים במקום השני ובתום העונה הוא דורג במקום הרביעי.
לקראת עונת 1976 נאלץ האנט לחפש קבוצה אחרת עקב קשיי המימון של הסקת'.
עזיבתו של אמרסון פיטיפלדי להקמת קבוצה משלו, סללה את דרכו של האנט לקבוצת מקלארן תמורת חוזה של 200 אלף דולר לשנה.
את המרוץ הראשון בעונה, בברזיל, החל האנט מהפול פוזישן, אך תקלה במנגנון המצערת הובילה להתרסקותו.
האנט סבל מאמינות לקויה של המכונית גם בהמשך העונה, בעוד שניקי לאודה, אלוף העולם במכונית הפרארי, זכה בארבעה מששת המרוצים הראשונים של העונה.
גם במרוץ השני זינק האנט מהעמדה הבכירה וסיים שני.
לאחר תאונה במרוץ בארצות הברית, הוא זינק מהפול פוזישן במרוץ הרביעי בספרד, וזכה בניצחונו הראשון בעונה.
בסיום המרוץ נפסל ניצחונו של האנט עקב רוחב מכונית החורג מן התקנות.
הקבוצה ערערה בטענה שמדובר בהתרחבות של הצמיגים.
הערעור התקבל כעבור חודשיים והניצחון הושב להאנט.
בשני המרוצים הבאים פרש האנט עקב תקלות ויתרונו של לאודה עמד על פער של 33 נקודות מהמקום השני, בעוד האנט דורג במקום השישי בלבד, בטרם התקבל ערעורו.
האנט שב לנצח במרוץ בצרפת.
הזינוק למרוץ הבא בבריטניה החל במאבק צמוד בין לאודה לבן קבוצתו השווייצרי קליי רגצוני.
נגיעה של מכוניותיהם הובילה להתנגשות של האנט ברגצוני.
המרוץ הופסק ובהזנקה מחדש הופיעו האנט ורגצוני באופן חריג עם המכוניות החלופיות.
האנט זכה במרוץ לעיני הקהל הביתי ולאודה סיים שני.
אף שרגצוני, נהג פרארי בעצמו, זינק במכונית חלופית, ערערה פרארי על חוקיות המקרה וזכתה לפסילת הנהגים במכוניות החלופיות.
עקב כך נפסל ניצחונו של האנט ולאודה זכה במקום הראשון.
במרוץ בגרמניה ניצח האנט, בעוד לאודה נפגע בתאונה שמנעה את השתתפותו בשני מרוצים נוספים.
האנט ניצל זאת לניצחון במירוץ נוסף, אך עם שובו של לאודה במרוץ באיטליה, סבל האנט מתאונה לאחר שזינק מהמקום האחרון עקב ערעור על שימוש בדלק שאינו עומד בתקנות.
ניצחונות בשני המרוצים הבאים, בקנדה ובארצות הברית, הובילו את האנט ולאודה להתמודדות צמודה על האליפות, שהכרעתה נדחתה למרוץ האחרון ביפן.
לקראת המרוץ פיגר האנט בשלוש נקודות אחרי לאודה, והיה צריך לסיים לפחות במקום השלישי, כדי לשמר סיכוי לזכייה באליפות.
המרוץ התנהל במזג אוויר גשום שהקשה על לאודה, שעדיין סבל מפציעה שהובילה לפרישתו.
האנט הוביל ברוב שלבי המרוץ, אך לקראת סופו סבל מתקר.
הוא הצליח לחזור לרחבת הטיפולים ולסיים במקום השלישי שזיכו אותו בדיוק בארבע הנקודות שנדרשו לו כדי לעבור את לאודה.
עונת 1977 לא החלה היטב עבור האנט.
מכונית המקלארן סבלה מבעיית אמינות בתחילת העונה והוא נאלץ לפרוש כבר במרוץ הראשון.
שבע פרישות נוספות במהלך העונה, ביטלו על אפשרות לשמור על תואר אלוף העולם, אך במחצית השנייה של העונה הוא זכה לשלושה ניצחונות, בבריטניה, בארצות הברית ובמרוץ האחרון בעונה, ביפן.
הוא סיים את העונה במקום החמישי.
בעונת 1978 הוא סבל מנחיתות משמעותית של מכונית המקלארן בהשוואה ללוטוס.
לוטוס יישמו במכוניותיהם כנפיים אווירודינמיות שהגבירו את ההצמדה לקרקע באופן יעיל יותר שהקנה יתרון אחיזה לצמיגים בסיבובים.
חוסר התחרותיות ובנוסף פרישות מרובות ממרוצים, הובילו את האנט לסיים את העונה במקום ה-13 בלבד כשהוא מצליח להגיע לפודיום רק בצרפת.
בעונת 1979 עבר האנט לקבוצת וולף רייסינג אך המשיך לסבול מחוסר תחרותיות.
לאחר כישלון במרוץ במונקו, הוא הודיע על פרישה מפורמולה 1 באופן מיידי, אף שנותרו עוד שמונה מרוצים לעונה.
לאחר פרישתו השתתף האנט כפרשן בשידורי הפורמולה 1 של ה-BBC.
הוא נודע בסגנונו הלא-רשמי והעוקצני.
הוא נהג לבקר בצורה חריפה כמה מהנהגים שלדעתו לא התאמצו דיו.
השידורים עם עמיתיו לשידור התאפיינו לעיתים במאבק על זמן מסך, כשמספר פעמים הוא לא נמנע מלחטוף את המיקרופון באופן ממשי כדי להביע את דעתו.
האנט המשיך להשתתף בשידורי הטלוויזיה כ-13 שנה עד למותו ב-1993 בגיל 45. הוא מת מהתקף לב בביתו בווימבלדון.
ב-2013 הופיעה דמותו של האנט בסרט Rush המתאר את היריבות בינו לבין ניקי לאודה.
ג'יימס הרולד "ג'ימי" דוליטל היה גנרל וטייס בחיל האוויר של ארצות הברית שם נחשב כגיבור בגלל פיקודו על הפצצת יפן במלחמת העולם השנייה שנודעה בשם הפשיטה של דוליטל, ארבעה חודשים לאחר ההתקפה על פרל הארבור.
דוליטל התגייס באוקטובר 1917 לגייס האיתות (שקדם לחיל האוויר האמריקאי) כצוער בקורס טיס.
לאחר מכן למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי בפקולטה הצבאית לאווירונאוטיקה.
במלחמת העולם הראשונה שימש כמדריך טיסה.
לאחר המלחמה עזב את הצבא ושירת במילואים.
הוא סיים את לימודיו בקליפורניה ב-1922 ואחר כך המשיך לתואר מאסטר בתעופה ב-MIT.
הוא היה אחד מהטייסים הנודעים בארצות הברית, בספטמבר 1922 הטיס מטוס DH-4 מפלורידה לקליפורניה עם חנייה אחת לתדלוק.
על כך זכה ב"צלב התעופה המצוין".
דוליטל סייע בפיתוח אמצעי ניווט במטוסים.
ב-1929 טס בפעם הראשונה בטיסת מכשירים.
בתקופה זאת עבד במספר חברות ביניהן חברת הנפט של שם השפיע על החברה ליצור דלק עם מספר אוקטן מיוחד למטוסים ששיפר את הביצועים שלהם.
דוליטל חקר גם את הקשר בין תופעות פסיכולוגיות אצל טייסים והשפעתן על הראייה ותחושות התנועה.
ב-1 ביולי 1940 חזר לשירות פעיל בדרגת מייג'ור.
ב-2 בינואר 1942 הועלה לדרגת לוטננט קולונל.
הוא היה כבר בן 45 והתנדב לתכנן ולפקד על פעולת הפצצת טוקיו בתנאי שישתתף בה.
המורל בצבא ובמדינה היה בשפל, היפנים היו בטוחים שעריהן אינן בטווח מפציצים והנשיא רוזוולט לחץ על פעולה להפצצת יפן כי היה זקוק לה כאוויר לנשימה.
דוליטל בחר את צוותי 16 מטוסי הפצצה בינוניים B-25 מיטשל.
לאחר אימון הצוותים וביצוע שינויים טכניים שאפשרו למטוסים להמריא ממסלולים קצרים, הם הועמסו על נושאת המטוסים הורנט לכיוון יפן.
ב-18 באפריל 1942 המריאו המטוסים ותקפו את טוקיו, קובה, יוקוהמה, אוסקה ונגויה.
היפנים הופתעו ואף מטוס לא הופל.
מפקד הנ"מ היפני התאבד בחרקירי.
לאחר ההפצצה נחתו 15 מטוסים בסין ואחד בברית המועצות, 3 טייסים נהרגו ו-8 נשבו על ידי היפנים.
דוליטל הצליח לחבור ללוחמי גרילה סיניים ולחזור לארצות הברית.
הוא חשב שיינזף על כישלון הפעולה אף במקום זה התקבל כגיבור והוקפץ בשתי דרגות לבריגדיר גנרל.
ההתקפה גרמה ליפנים להקצות מטוסים להגנת עריהם וכן לשינויי תוכניותיהם באוקיינוס השקט שהביאו לקרב מידווי.
לאחר זאת שימש דוליטל בתפקידי פיקוד שונים-פיקוד על חיל האוויר ה-12 בצפון אפריקה, פיקוד על כוח האוויר ה-15 בחזית הים התיכון ובינואר 1944 מונה למפקד חיל האוויר השמיני באנגליה.
ב-13 במרץ 1944 הועלה לדרגת לוטננט גנרל, זאת הייתה הדרגה הגבוהה ביותר לקצין מילואים.
הוא שינה את האסטרטגיה של טייסי הקרב באירופה בכך שאיפשר להם לתקוף שדות תעופה גרמניים בטיסות ההפצצה.
ב-10 במאי 1946 חזר דוליטל לחברת הדלק של בתפקיד סגן נשיא ומאוחר יותר מונה למנהל כללי.
ב-28 בפברואר 1959 פרש משירות בחיל האוויר ושימש ראש תאגיד מעבדות החלל והנשיא הראשון של איגוד חיל האוויר שהוקם ב-1957.
ב-25 באפריל 1985, בהיותו בן 88, קיבל בהחלטת הקונגרס דרגת גנרל 4 כוכבים.
הנשיא רונלד רייגן ענד לו אותה בטקס מיוחד.
הוא נפטר בגיל 96 ונקבר בבית הקברות הלאומי ארלינגטון.
ג'יימס הווארד דאן היה שחקן קולנוע אמריקאי זוכה פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר לשנת 1945 על משחקו בסרט "אילן גדל בברוקלין".
דאן נולד בניו יורק סיטי, בנו של סוחר מניות בוול סטריט.
לפני שפנה לתחום הבידור הוא עבד עם אביו במניות במשך שלוש שנים.
הוא החל את דרכו כבדרן בשנות ה-20 של המאה ה-20 במופעי וודוויל וכניצב במספר סרטים.
דאן הותיר חותם ראשוני בהוליווד כבר בתפקידו הראשון בתעשיית הסרטים בשנת 1931 בסרטו של הבמאי פרנק בורזייגי "ילדה רעה" בתור אדי קולינס.
הוא השתתף ארבע פעמים לצד ילדת הפלא שירלי טמפל בדרמות הקומיות "עיניים מבריקות" בתפקיד ג'יימס "לופ" מריט, סנדקה של הילדה שירלי בלייק, "תינוקת השתחווי" בתור אדי אביה האסיר המשוחרר של הילדה שירלי איליסון, בקומדיה המוזיקלית "קומו והריעו!" ובדרמה "שינוי הלב".
דאן, שנאבק בחייו האישיים באלכוהוליזם, זכה בשנת 1945 בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר על משחקו בתור המלצר האלכוהוליסט ג'וני נולאן בסרט הביכורים של הבמאי האגדי איליה קאזאן "אילן גדל בברוקלין".
את תפקידיו האחרונים כשחקן הוליוודי עשה דאן בדרמה של מרטין ריט "Hemingway's Adventures of a Young Man" בתפקיד הטלגרפר ובסרט "האוסקר".
דאן היה נשוי שלוש פעמים במהלך חייו, לאדנה אולייר ממנה התגרש, לשחקנית פרנסיס גיפורד ממנה התגרש גם כן ולאדנה ראש שהייתה נשואה לו עד למותו בשנת 1967 מסיבוכים רפואיים במהלך ניתוח שעבר, בן 65 היה במותו.
על שמו הונצחו שני כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ג'יימס בריט דונובן היה עו"ד אמריקאי ומתווך פוליטי.
ידוע בעיקר בזכות ניהול המשא ומתן בשנת 1962, במסגרתו הוחזר לארצות הברית טייס מטוס הריגול פרנסיס גארי פאוורס בתמורה למרגל הרוסי רודולף אבל.
בשנת 2015 יצא לאקרנים סרט הדרמה גשר המרגלים המבוסס על ספר שכתב דונובן, המתאר את פרשת המרגל הרוסי, משבר מטוס הריגול U-2 (במסגרתו נשבה פאוורס) ואת תהליך התיווך בין ארצות הברית לברית המועצות, על רקע המלחמה הקרה.
את דמותו של דונובן בסרט מגלם השחקן טום הנקס.
דונובן נולד ב-29 בפברואר 1916 ברובע הברונקס בניו יורק למשפחה ממוצא אירי.
בנם של הרייט אוקונור, מורה לפסנתר וג'ון דונובן אשר עסק כמנתח.
אחיו, ג'ון דונובן הבן היה סנאטור במדינת ניו יורק.
בצעירותו למד בבית ספר התיכון הקתולי "All hallows" בניו יורק.
בין השנים 1937-1933, למד באוניברסיטת פורדהאם בניו יורק, שבסיומן קיבל תואר ראשון (B.A) באנגלית.
על אף רצונו לעסוק בעיתונאות, החליט ללמוד משפטים וזאת לאחר מסכת שכנועים מצד אביו.
בשנת 1937, החל את לימודי המשפטים לתואר ראשון באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1940 השלים את לימודיו וקיבל את התואר.
לאחר סיום לימודיו החל לעבוד כעו"ד במשרד פרטי.
בשנת 1942 הוא שירת כקצין בחיל הים האמריקאי במשרד למחקר ופיתוח מדעי (OSRD), אשר תפקידו היה לתאם פיתוח מחקרים מדעיים לשימושים צבאיים, במהלך מלחמת העולם השנייה.
בין השנים 1945-1943 הוא כיהן כעורך הדין הראשי של המשרד לשירותים אסטרטגיים, ארגון הביון, המודיעין הצבאי והמבצעים המיוחדים של ארצות הברית במלחמת העולם השנייה שממנו הוקם ה-CIA לאחר המלחמה.
בשנת 1945 הפך לעוזרו של השופט רוברט ה.
ג'קסון, אשר כיהן כתובע ראשי במשפטי נירנברג שנערכו בגרמניה.
כחלק מתפקידו כאחראי על הראיות הוויזואליות במשפט, סייע בהפקת הסרט הדוקומנטרי "התוכנית הנאצית" (The Nazi Plan), אשר כלל קטעי תעמולה נאצים שהוחרמו לאחר המלחמה שהוצגו כראיות במהלך המשפט (כחלק מהסרט).
בשנת 1950, הפך דונובן לשותף במשרד עורכי דין בניו יורק בשם ווטרס-דונובן.
בשנת 1957, נעצר רודולף אבל (שמו האמיתי הוא ויליאם פישר), קצין מודיעין רוסי בעל אזרחות בריטית בחשד לאיסוף מודיעין ולריגול לטובת ברית המועצות.
בהמשך הוגש כנגדו כתב אישום באשמת ריגול.
לאחר מספר ניסיונות כושלים של לשכת עורכי הדין ברובע ברוקלין למצוא לאבל עורך דין אשר יסכים לייצגו במהלך המשפט, הוחלט לפנות לדונובן, בין היתר בשל ניסיונו הרב בבתי משפט כמו גם תקופתו במשרד לעניינים אסטרטגיים וכעוזר במהלך משפטי נירנברג.
על אף העובדה כי בית המשפט הרשיע את אבל, זכה דונובן להצלחה כאשר הצליח לשכנע את השופטים לגזור עליו עונש מאסר (ולא עונש מוות).
דונובן הגיש ערעור על פסק הדין לבית המשפט העליון, במסגרתו טען כי ראיות שהושגו על ידי ה-FBI ואשר הובילו להרשעתו של אבל, הושגו באמצעים פסולים ובניגוד לתיקון הרביעי לחוקה, לפיו לכל אדם יש זכות לפרטיות בגופו וברכושו ועל כן חיפוש בהם חייב להיעשות רק על סמך מידע מבוסס.
בית המשפט העליון דחה את ערעורו של דונובן בהצבעה דחוקה (5 מול 4), אך נשיא בית המשפט השופט ארל וורן שיבח את דונובן על בחירתו לקחת את התיק ולייצג את אבל.
בין השנים 1963-1961, כיהן דונובן כסגן נשיא משרד החינוך בעיר ניו יורק.
בשנת 1963 התמנה לנשיא המשרד, תפקיד אותו מילא במשך שנתיים.
במאי 1960, הופל מעל שמי ברית המועצות מטוס אמריקאי מסוג לוקהיד U-2, בעת איסוף מודיעין.
טייס המטוס, פרנסיס גארי פאוורס נתפס על ידי חבורת כפריים רוסיים שהסגירו אותו לשלטונות.
לאחר שנשפט והואשם בריגול, נדון פאוורס ל-10 שנות מאסר.
ב-1962 מונה דונובן להיות המתווך הראשי במשא ומתן שניהל, יחד עם סוכן ה-CIA מילן מיסקובסקי לשחרור פאוורס.
ב-10 בפברואר, התבצעה החלפתם של פאוורס ואבל בגשר גליניקה, אשר היווה באותה עת נקודת גבול בין האזור האמריקאי (המערבי) לבין האזור הסובייטי (המזרחי) בעיר ברלין.
באותו זמן, שוחרר בצ'ק פוינט צ'ארלי סטודנט לכלכלה בשם פרדריק פריור מהאוניברסיטה החופשית של ברלין, שנעצר באוגוסט 1961 על ידי משטרת גרמניה המזרחית.
שחרורו של פריור הושג הרבה בזכות התעקשותו של דונובן, שדרש זאת כתנאי להוצאה לפועל של ההחלפה כולה.
ביוני 1962, התבקש דונובן לסייע במגעים לשחרורם של 1163 גולים קובניים אשר נטלו חלק בפלישה הכושלת למפרץ החזירים.
מספר חודשים לאחר מכן הגיע דונובן לקובה (בפעם הראשונה בחייו), על מנת להיפגש עם מנהיג קובה פידל קסטרו כחלק ממשא ומתן לשחרור הגולים, כמו גם לפעול לשחרורם של 31 אזרחים אמריקאים אשר היו כלואים בקובה.
ב-12 בדצמבר 1962, חתמו דונובן וקסטרו על העסקה, במסגרת תשחרר קובה את כל הגולים ובתמורה תקבל ציוד, אוכל ותרופות בשווי 53 מיליון דולר, אשר מומנו על ידי תורמים פרטיים ועל ידי חברות מסחריות שתמורת תרומתן קיבלו הטבות במס.
בשנת 1962, היה דונובן מועמד המפלגה הדמוקרטית לתפקיד סנאטור בניו יורק, אך הפסיד למועמד הרפובליקני ג'ייקוב יעבץ.
בין השנים 1970-1968, כיהן כנשיא מכון פראט שבניו יורק.
ב-19 בינואר 1970, נפטר דונובן כתוצאה מהתקף לב.
הוא השאיר אחריו את אשתו מארי (לה היה נשוי מ-1941), שלוש בנות ובן.
כאות הערכה על תרומתו, הוענקה לדונובן מדליית הוקרה (Distinguished Intelligence Medal) על ידי ה-CIA.
סיפור משפטו של אבל כמו גם המשא ומתן הממושך שהוביל להחלפה שהתבצעה על גשר גלינקה, היוו את הבסיס לספר "Strangers on a Bridge", אותו כתב דונובן בסיועו של סופר הצללים בארד לינדמן.
הספר, אשר יצא לאור בשנת 1964 (ובמהדורה מחודשת באוגוסט 2015) זכה להצלחה רבה והיווה את ההשראה לסרטו של סטיבן ספילברג "גשר המרגלים" אשר יצא לאקרנים באוקטובר 2015.
בשנת 1976, גילם השחקן ג'יימס גרגורי את דמותו של דונובן בסרט הטלוויזיה Francis Gary Powers, אשר התבסס על הביוגרפיה של פרנסיס (נכתבה על ידי קורט גנטרי).
ג'יימס דרייפוס הוא שחקן אנגלי.
הוא מוכר בעיקר מהופעותיו בקומדיות המצבים "הקו הכחול הדק" בתפקיד השוטר קווין גודי וב"תן לי, תן לי" בתפקיד טום פארל.
מ-2012 הוא משחק בסדרה "משפחה וצרות אחרות" בדמות הכומר רוג'ר.
דרייפוס נולד בצרפת ובילדותו עבר לאנגליה.
הוא התחנך בבית הספר הארו, ואחר כך למד משחק באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה.
ב-1998 זכה דרייפוס בפרס אוליבייה להופעה הטובה ביותר בתפקיד משנה במחזמר על תפקידו ב-"The Lady In The Dark" שהועלה בתיאטרון המלכותי הלאומי.
באותה שנה היה מועמד לפרס איאן צ'ארלסון על גילום דמותו של קסיוס במחזה השייקספירי "יוליוס קיסר" בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם.
הפריצה של דרייפוס בטלוויזיה הייתה כשהופיע בסדרה הקומית "פשוט נהדרת", ובהמשך בתפקיד השוטר קווין גודי בסיטקום של בן אלטון "הקו הכחול הדק", ובתפקיד טום פארל, השותף לדירה הגיי של לינדה (קאתי בורק) בקומדיית המצבים "תן לי תן לי".
דרייפוס שיחק לצדה של בט מידלר בסיטקום האמריקאי "בט".
בנובמבר 2004 הופיע דרייפוס בתפקיד כרמן גיאה בהצגת הבכורה בלונדון של המחזמר "המפיקים" של מל ברוקס בתיאטרון דרורי ליין.
הוא שיחק בתפקיד זה במשך עשרה חודשים עד אוגוסט 2005.
דרייפוס גילם את הדמות של גיבור העל ת'רמומן בסדרה הקומית "הגיבור שלי" של ערוץ BBC One.
הוא החליף את ארדל או'הנלן ששיחק בתפקיד זה במשך שש עונות.
על אף שהם גילמו את אותה דמות, דרייפוס השתמש בשם ג'ורג' מאנדיי, בניגוד לג'ורג' סאנדיי שהיה השם ששימש את או'הנלון.
התוכנית בוטלה אחרי שאחוזי הצפייה היו מאכזבים.
עוד כיכב דרייפוס בקומדיה "Churchill: The Hollywood Years" משנת 2004 בתפקיד מיסטר טיזי-ויזי.
במרץ 2006 חזר דרייפוס להופיע בווסט אנד בהפקה מחודשת של הקומדיה "Donkeys' Years" מאת מייקל פריין בתיאטרון הקומדיה לצדם של סמנתה בונד, דייוויד הייג ומארק אדי.
באוגוסט עזב את המחזה כדי להופיע בתפקיד המנחה בהפקה של המחזמר "קברט" בווסט אנד.
ב-2008 שיחק בהפקה מחודשת של "Common Pursuit" מאת סיימון גריי בתיאטרון "Menier Chocolate Factory".
בין ספטמבר 2009 עד ינואר 2010 הופיע דרייפוס במחזה "ארוחת בוקר בטיפאני" בתיאטרון רויאל היימרקט שבלונדון.
בינואר 2012 הופיע בפרק "A Rare Bird" בסדרה "רציחות במידסומר" בתפקיד ראלף פורד.
החל מ-2012 משחק דרייפוס בתפקיד הכומר רוג'ר בסדרה "משפחה וצרות אחרות" (מאונט פלזנט).
בפברואר 2015 הופיע דרייפוס במחזה "הארווי" בבימויו של לינדזי פוזנר.
ההפקה הוצגה בתיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם עד 21 בפברואר ואחר כך בסיבוב הופעות בבריטניה ובתיאטראות וסט אנד.
בינואר 2016 שיחק דרייפוס בתפקיד ד"ר הרדל במחזה "The Master Builder" בתיאטרון אולד ויק.
דיקינסון הוא קצין בדימוס בדרגת גנרל, שירת כמפקד פיקוד החלל של ארצות הברית.
דיקינסון נולד באסטס פארק שבקולורדו.
הוא בוגר תואר ראשון בהנדסת מכונות מאוניברסיטת המדינה של קולורדו.
ב-1985 התגייס לצבא ארצות הברית ושירת במערך ההגנה האווירית.
פיקד על הגדוד הראשון ברגימנט ההגנה האווירית השביעי והשתתף עמו בלחימה בעיראק ובאפגניסטן.
פיקד על חטיבת ההגנה האווירית 35 של הארמייה השמינית המוצבת בקוריאה הדרומית.
תפקידי מטה אותם מילא כוללים קצין מבצעים של הגדוד החמישי ברגימנט ההגנה האווירית 52, בתפקיד זה הוצב בערב הסעודית במסגרת משימת השמירה על אזור אסור לטיסה בעיראק.
שימש קצין מבצעים של חטיבת ההגנה האווירית 11, שימש קצין פעולות חירום וקצין אג"ם במרכז הצבאי הלאומי של המטות המשולבים.
שימש קצין אג"ם ועוזר ראש מטה של פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-32. שירת במטה פיקוד כוחות ארצות הברית בקוריאה.
באוגוסט 2011 מונה למפקד פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-94, המשתייך לכוחות הצבא בפיקוד האוקיינוס השקט.
ביולי 2012 מונה למפקד פיקוד האוויר וההגנה מפני טילים ה-32, פיקוד הפריסה העולמית המהירה של הצבא.
שימש סגן המפקח הכללי של הצבא במשרד מזכיר הצבא של ארצות הברית.
שימש ראש מחלקת ניסויים בסוכנות להגנה מפני טילים, ושירת כראש מטה הפיקוד האסטרטגי של ארצות הברית.
בינואר 2017 קודם לדרגת לוטננט גנרל מונה למפקד פיקוד החלל וההגנה מפני טילים של צבא ארצות הברית וראש אגף התכנון בפיקוד האסטרטגי.
ב-2019 מונה לסגן מפקד פיקוד החלל של ארצות הברית ובאוגוסט 2020 הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הפיקוד.
הוא שירת בתפקיד עד ינואר 2024.
דיקינסון בעל תואר שני בניתוח מערכות וחקר ביצועים מבית הספר למכרות של קולורדו ובעל תואר שני בלימודי אסטרטגיה ממכללת המלחמה של הצבא.
ג'יימס דָנְלוֹפּ (31 באוקטובר 1793 – 22 בספטמבר 1848) היה אסטרונום סקוטי שעבד בעיקר בניו סאות' ויילס, אוסטרליה וערך תצפיות רבות בשמי הלילה של חצי הכדור הדרומי ממצפה כוכבים בפארמטה (כיום פרוור של סידני).
בתצפיותיו הוא גילה ותיעד מאות ערפיליות וצבירי כוכבים וכן תיעד אלפי כוכבים, מהם כוכבים כפולים רבים.
ג'יימס דנלופ נולד ב-1793 בעיירה דלרי שבמחוז צפון איירשייר שבמערב סקוטלנד.
בגיל 14 הוא החל לעבוד במפעל לייצור חוטים ובמקביל למד בערבים.
בגיל צעיר הוא החל להתעניין באסטרונומיה וסביב גיל 17 החל לבנות בעצמו טלסקופים.
הוא נשא לאישה את ג'ין סרוויס בגיל 23 וסביב שנת 1820 הוא הכיר את תומאס בריזביין, מייג'ור גנרל בצבא הבריטי ואסטרונום.
כאשר מונה בריזביין למושל מדינת ניו סאות' ויילס, הוא מינה את דנלופ לאחד מעוזריו המדעיים ולקח אותו עימו לאוסטרליה בשנת 1821. בריזביין הקים מצפה כוכבים בפארמטה ודנלופ החל לעבוד בו, תחילה תחת אסטרונום גרמני בשם קארל רומקר, ולאחר כשנתיים כאחראי על המצפה.
עד שנת 1827 הוא ערך כ-40,000 תצפיות בשני הלילה של הדרום באמצעות טלסקופ שבנה בעצמו וגילה ותיעד ערפיליות, צבירים וכוכבים רבים.
בשנה זו הוא שב לסקוטלנד כדי לעבוד במצפה הכוכבים הפרטי של בריזביין, שבעצמו חזר לסקוטלנד שנתיים קודם לכן, ובתקופה זו פרסם את תוצאות התצפיות שלו.
בשנת 1831 הוא מונה למנהל מצפה הכוכבים בפארמטה ושב לאוסטרליה.
הוא גילה שהמצפה וציודו לא נשמרו במצב טוב והקדיש מאמצים לשקם את המצפה ולהשיבו למצב עבודה תקין.
הוא המשיך לבצע תצפיות אסטרונומיות וכן סייע לחוקר תומאס מיצ'ל בעבודתו למיפוי דרום-מזרח אוסטרליה, אך ככל הנראה בשל בעיות בריאות הוא לא עבד הרבה ולא פרסם את תוצאות תצפיותיו משנת 1932. בשנת 1947 הוא פרש מעבודתו ונפטר כשנה לאחר מכן.
אשתו נפטרה 11 שנים אחריו ולזוג לא היו ילדים.
דנלופ פרסם בשנת 1828 קטלוג שכלל 629 ערפיליות וצבירי כוכבים שגילה במהלך תצפיותיו בשמי הדרום.
בין המפורסמות שבתגליותיו הן הגלקסיה קנטאור A (NGC 5128 או Δ.482) ו-NGC 55 (Δ.507) וכן הזיהוי של 47 בטוקאן כצביר כדורי.
כמו כן הוא פרסם רשימה של 256 כוכבים כפולים שזיהה, ביניהם אקרוקס, מימוזה וגקרוקס.
על השגים אלה הוא קיבל את מדליית הזהב של החברה המלכותית לאסטרונומיה וכן התקבל כחבר באגודה המלכותית של אדינבורו בעקבות המלצתו של תומאס בריזביין.
תצפיות מאוחרות יותר, בעיקר של ג'ון הרשל בשנות ה-30 של המאה ה-19, לא הצליחו לזהות חלק גדול מהערפיליות ומהכוכבים הכפולים שברשימות של דנלופ, ועבודתו כיום נחשבת לחובבנית ולא מקצועית.
נראה שרק כחצי מהערפיליות שציין אכן קיימות וחלק גדול מהכוכבים הכפולים שציין הם כוכבים שאינם קשורים זה לזה עם מרחק זוויתי גדול יחסית ביניהם.
ייתכן שהסיבה לחוסר הדיוק בעבודתו של דנלופ נבע מהעדרה של השכלה מסודרת בתחום ומהמכשור שבו השתמש שהיה בחלקו מתוצרת עצמית ולא באיכות גבוהה.
ג'יימס דאוול הידוע יותר בשם הבמה שלו, ג'יימס דרייק הוא מתאבק אנגלי, המופיע בארגון ההיאבקות WWE כחלק ממחלקת בריטניה של התוכנית NXT, ה-NXT UK.
ב-26 בנובמבר, השניים הצליחו לנצח את הצמד CCK (כריס ברוקס וקיד לייקוס) כדי להפוך לאלופי הזוגות של Progress.
הם הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד קייל פלצ'ר ומארק דייוויס באירוע ה-59 של הארגון.
שני אירועים לאחר מכן, הם רשמו הגנה מוצלחת נוספת על התואר כשניצחו את מאסטש מאונטיין (טרנט סבן וטיילר בייט).
באירוע ה-63 של הארגון, שנערך ב-11 בפברואר 2018, הצמד הפסיד את התואר לג'ימי האבוק ומארק האסקינס.
שבועיים לאחר מכן, דרייק וגיבסון הצליחו לזכות בחגורות האליפות בפעם השנייה, אך לאחר 160 ימי החזקה בתואר, הם הפסידו את חגורות האליפות ל-CCK.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool, שנערך ב-12 בינואר 2019, דרייק וזאק גיבסון ניצחו את מאסטש מאונטיין בגמר טורניר אליפות הזוגות של NXT UK, וכתוצאה מכך הפכו לאלופי הזוגות הראשונים של NXT UK.
ב-17 באפריל, דרייק וגיבסון הפסידו לאמיר ג'ורדן וקני ויליאמס כתוצאה מספירת חוץ, בקרב שאינו היה על התואר.
ב-8 במאי, דרייק וגיבסון הגנו בהצלחה על חגורות האליפות נגד קני ויליאמס ונועם דר.
ב-14 במאי בתוכנית 205 לייב, דרייק השתתף בקרב מרובע נגד "ג'נטלמן" ג'ק גלאגר, מארק אנדרוז והומברטו קאריו, שבסופו קאריו ניצח.
ב-3 ביולי, דרייק וגיבסון הגנו על חגורות האליפות של NXT UK נגד מאסטש מאונטיין בקרב שלבסוף נגמר ללא הכרעה בשל התערבות של קבוצת אימפריום.
ב-21 באוגוסט, דרייק הפסיד למארק אנדרוז.
באירוע NXT UK TakeOver: Cardiff, שנערך ב-31 באוגוסט, דרייק וזאק גיבסון הפסידו את חגורות האליפות למארק אנדרוז ופלאש מורגן ובסטר בקרב זוגות משולש אשר כלל בנוסף את Gallus (מארק קופי ו-וולפגנג).
ב-11 בספטמבר, דרייק וזאק גיבסון כשלו בניסיונם להשיב אליהם את חגורות אליפות הזוגות של NXT UK.
ב-24 באוקטובר, דרייק וזאק גיבסון ניצחו בקרב זוגות את אשטון סמית' ואוליבר קרטר.
באירוע NXT UK TakeOver: Blackpool II, שנערך ב-12 בינואר 2020, דרייק וזאק גיבסון כשלו בניסיונם לזכות באליפות הזוגות של NXT UK לאחר שהפסידו ל-Gallus (מארק קופי ווולפגנג) בקרב סולם מרובע אשר כלל בנוסף את אימפריום (פביאן אייכנר ומרסל ברטל), ומארק אנדרוז ופלאש מורגן ובסטר.
שלושה ימים לאחר מכן בתוכנית NXT, דרייק וזאק גיבסון גברו על ה-Time Splitters (אלכס שלי וקושידה) בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס.
ב-22 בינואר בתוכנית NXT, דרייק וגיבסון ניצחו את The Undisputed Era (בובי פיש וקייל אוריילי) בשלב חצי הגמר של הטורניר בשל הסחת דעת מצידם של קבוצת אימפריום (וולטר, פביאן אייכנר, מרסל ברטל ואלכסנדר וולף) וכתוצאה מכך העפילו לשלב הגמר של הטורניר.
בגמר הטורניר אשר נערך ב-29 בינואר, דרייק וגיבסון כשלו בניסיונם לזכות במפעל וכתוצאה מכך פספסו את ההזדמנות להתחרות על אליפות הזוגות של NXT נגד אלופי הזוגות, פיש ואוריילי, באירוע NXT TakeOver: Portland.
ב-19 בפברואר בתוכנית NXT, הצמד גבר על חואקין ויילד וראול מנדוזה.
ב-26 בפברואר בתוכנית NXT, דרייק וגיבסון ניצחו את Forgotten Sons (וסלי בלייק וסטיב קאטלר) לאחר שהם התגרו בהם בשבוע קודם לכן ברשתות החברתיות.
לילה לאחר מכן בתוכנית NXT UK, הם ניצחו את ההאנט (פריימט וויילד בור).
ב-30 בדצמבר, השניים גברו על בריזנגו (פאנדנגו וטיילר בריז).
ב-13 בינואר 2021, דרייק וגיבסון גברו על Ever-Rise (צ'ייס פארקר ומאט מרטל) בסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס.
שבועיים לאחר מכן, GYV עשו צעד נוסף בדרכם לשלב חצי הגמר כאשר הם גברו על ליאון ראף וקושידה בשלב רבע הגמר.
השניים העפילו לשלב הגמר לאחר שניצחו בחצי הגמר את טימותי טאצ'ר ותומאסו צ'אמפה, שהתקיים ב-10 בפברואר.
לעומת זאת, השתיים לא הצליחו לזכות בגביע לאחר שהפסידו ל-MSK (נאש קרטר ווס לי) באירוע NXT TakeOver: Vengeance Day, שהתקיים ארבעה ימים לאחר מכן.
ב-24 בפברואר, GYV גברו על דרייק מאבריק וקיליאן דיין.
ב-20 באפריל, השניים ניצחו את בריזנגו.
שבועיים לאחר מכן, הם נוצחו על ידי טימותי טאצ'ר ותומאסו צ'אמפה.
ב-15 ביוני, הם הפסידו פעם נוספת לטאצ'ר וצ'אמפה, הפעם בקרב טורנדו זוגות.
ב-3 באוגוסט, GYV ניצחו את אל.
ב-19 באוקטובר בפרק של התוכנית NXT 2.0, השניים הפסידו לאלוף ה-NXT, תומאסו צ'אמפה וברון ברייקר.
ב-23 בנובמבר בפרק של התוכנית NXT 2.0, דרייק וגיבסון הפסידו לג'וש בריגס וברוקס ג'נסן.
ב-25 בינואר 2022 בפרק של התוכנית NXT 2.0, הצמד השיג ניצחון על Chase U (אנדרה צ'ייס ובודהי הייוורד) במסגרת הסיבוב הראשון של טורניר הזוגות לזכר דאסטי רודס.
לעומת זאת, הם הודחו מהטורניר בשלב חצי הגמר מול האחים קריד (ברוטוס קריד וג'וליוס קריד), שהתקיים ב-8 בפברואר.
אליפות הזוגות של Progress (3 פעמים) - עם זאק גיבסון
PWI דירג אותו במקום ה-205 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2019
אליפות הזוגות של NXT UK (פעם אחת) - עם זאק גיבסון
ג'יימס לי דונלדסון השלישי הוא כדורסלן עבר בריטי-אמריקאי, אשר שיחק באופן פעיל בין השנים 1979–1999. בין העונות – שיחק בליגת ה-NBA, ולאורך התקופה השתתף פעם אחת במשחק האולסטאר, ורשם ממוצעים כוללים של 8.6 נקודות, 7.8 ריבאונדים ו-1.3 חסימות למשחק.
דונלדסון נולד להורים אמריקאים בכפר היצ'ם אשר בצפון-מערב מחוז נורפוק באנגליה, בזמן שאביו הוצב באזור מטעם חיל האוויר של ארצות הברית.
בילדותו עברה משפחתו להתגורר בסקרמנטו שבקליפורניה, ארצות הברית, ובשנת 1975 החל ללמוד באוניברסיטת המדינה של וושינגטון.
ב-2 עונותיו האחרונות בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 12.0 נקודות ואסף 11.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בדראפט ה-NBA 1979 נלקח דונלדסון בבחירה ה-73 (סיבוב רביעי), על ידי סיאטל סופרסוניקס.
מכיוון שלא זכה לחוזה מהסופרסוניקס, חתם על חוזה בקבוצת מונטפסקי סיינה אשר השתתפה בליגת העל האיטלקית.
לקראת עונת הצטרף לסיאטל, וב-3 עונותיו בקבוצה קלע 7.5 נקודות בממוצע למשחק כמחליפו מהספסל של ג'ק סיקמה.
באוגוסט 1983 הועבר לסן דייגו קליפרס, במסגרת טרייד בו נשלח טום צ'יימברס לסופרסוניקס, וב-2 וחצי עונותיו עם הקליפרס רשם ממוצעים של 11.5 נקודות ו-8.1 ריבאונדים למשחק כסנטר הפותח של הקבוצה.
בעונת הוביל את כל שחקני ה-NBA באחוזי קליעה מהשדה, עם 63.7%.
בנובמבר 1985 נשלח בטרייד לדאלאס מאבריקס, במדיה שיחק עד פברואר 1992. בתקופתו בדאלאס היה אחד השחקנים הבולטים של הקבוצה, לצד מארק אגוויר, רולנדו בלאקמן, סם פרקינס, דרק הרפר ורוי טארפלי, כשקלע 8.8 נקודות והוריד 9.5 ריבאונדים בממוצע למשחק.
דווקא בעונת , בה הציג ממוצעים צנועים יחסית של 7.0 נקודות ו-9.3 ריבאונדים למשחק, נבחר להשתתף במשחק האולסטאר של ה-NBA, הודות לתרומתו ההגנתית.
באותה עונה העפילה דאלאס לראשונה בתולדותיה לגמר האזור המערבי, לאחר שגברה על יוסטון רוקטס (3–1) ודנוור נאגטס (4–2) בשתי הסדרות הראשונות.
בסדרת גמר המערב הפסידו המאבריקס מול האלופה שבדרך, לוס אנג'לס לייקרס, בתוצאה 3–4.
בפברואר 1992 נשלח דונלדסון בטרייד לניו יורק ניקס, לאחר כ-6 שנים בדאלאס.
עד סיום העונה העוקבת, , השתתף ב-20 משחקים בסך הכול במדי הניקס ויוטה ג'אז.
בעונת 1993/1994 עבר לשחק עבור הירקליס סלוניקי מליגת העל היוונית, ובעונתו היחידה עמה קלע 12.1 נקודות והוריד 12.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונת חזר לשחק עבור הג'אז, וב-40 המשחקים בהם שותף עד לסיום העונה קלע 2.6 נקודות למשחק בלבד.
בעת פרישתו מה-NBA בשנת 1995 ניצב במקום השישי בתולדות הליגה באחוזי קליעה מהשדה (57.1%), ובמקום ה-23 בחסימות בקריירה (1,267).
בין השנים 1996–1999 שיחק דונלדסון בקבוצות קחאסול סביליה ו"ברוגאן" הספרדיות, "מונטקטיניטרמה" האיטלקית ו"איפייסטוס לימנו" היוונית, בטרם פרש ממשחק, בגיל 41.
ג'יימס הנדרסון "ג'ים" דאף היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת פנסילבניה בשנים 1951–1957 וקודם לכן כמושל פנסילבניה בשנים 1947–1951. דאף היה חבר המפלגה הרפובליקנית.