tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שחיה מספר שנים בניו אורלינס, היא ומשפחתה עברו להתגורר ביוסטון, טקסס, אחרי התרחשות הוריקן קתרינה בשנת 2005. נורמני התחנכה בבית-ספר פרטי ומגיל 3 התחרתה בתחרויות ריקודים, התעמלות ויופי.
נורמני נבחנה לעונה השנייה של הגרסה האמריקאית של "The X Factor", בשנת 2012, עם שירה של אריתה פרנקלין, "Chain of Fools".
היא עלתה לסיבוב הבא לאחר שכל ארבעת השופטים העבירו אותה.
במהלך הסיבוב השני של התחרות היא הודחה ובכך סיימה את השתתפותה בתוכנית כאמנית סולו.
עם זאת, היא הוחזרה לתוכנית והוכנסה ללהקה עם ארבע בנות נוספות: אלי ברוק, לורן ג'אורגוי, דינה ג'יין וקמילה קביו, שלימים הפכו לפיפת' הרמוני.
בסיום העונה, הלהקה הגיעה לגמר וסיימה את אותו במקום השלישי.
באוקטובר 2013, הוציאה פיפת' הרמוני את המיני-אלבום שלה, Better Together.
לאחר מכן, הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה שלה, Reflection בשנת 2015, ואת אלבומה השני 7/27, הוציאה בשנת 2016. שני האלבומים כללו את הלהיטים "Worth It" ו-"Work from Home".
ב-25 באוגוסט 2017, לאחר שקמילה קביו עזבה את הלהקה, הוציאה פיפת' הרמוני את אלבומה השלישי, Fifth Harmony.
ב-19 במרץ 2018 הלהקה הודיעה על החלטתה לנקוט בהפסקה בלתי מוגבלת כדי שכל אחת מהחברות בה תתחיל בקריירת סולו.
2017–הווה: קריירת סולו ואלבום בכורה
נורמני התחרתה בעונה ה-24 של הגרסה האמריקאית של "רוקדים עם כוכבים", ששודרה ממרץ 2017, עד מאי 2017, לצד בן זוגה לריקוד, הרקדן הסלוני המקצועי ולנטין צ'מרקובסקי.
השניים הגיעו לגמר, וסיימו את התחרות במקום השלישי.
בתחילת אוגוסט 2017, ביצעה נורמני הופעת קמע בווידאו קליפ של זמר הרית'ם אנד בלוז, חאליד, "Young Dumb & Broke".
באוקטובר 2017 נודע כי נורמני חתמה על חוזה הקלטות כאמנית סולו.
ב-14 בפברואר 2018, נורמני וחאליד הוציאו את השיר "Love Lies" לפסקול הסרט "באהבה, סיימון".
השיר הצליח והגיע למקום התשיעי במצעד הבילבורד הוט 100. במאי 2018, אושר כי נורמני חתמה על חוזה דוגמנות עם Wilhelmina.
באוגוסט 2018, נורמני הופיעה ברמיקס של ג'סי רייז לשיר "Body Count", עם קלאני.
לאחר מכן היא התארחה בשיר "Swing" מאלבומו של קוואבו.
ב-22 באוקטובר 2018 נורמני וקלווין האריס הוציאו שני שירים: "Checklist" עם וויזקיד ו-"Slow Down", כחלק ממיני-אלבום משותף.
בתחילת נובמבר, הודיעה נורמני כי תהיה אחד ממופעי החימום במסגרת סיבוב ההופעות "Sweetener World Tour", של אריאנה גרנדה.
ב-11 בינואר 2019, שירה של נורמני ביחד עם סם סמית' "Dancing with a Stranger", יצא לאור, תוך שזכה להצלחה בבריטניה וארצות הברית.
בהמשך, הוציאה נורמני את סינגל הסולו הראשון שלה, "Motivation", שנכתב ביחד עם גרנדה.
השיר זכה לביקורות חיוביות מצד אמנים כמו אריאנה גרנדה, קארדי בי, זנדאיה, לורן הורגי, דיינה ג'יין, הלסי וקיילי ג'נר.
בשבוע צאתו, הצליח השיר להיכנס אל מצעד המצעד הבילבורד הוט 100. בטקס ה-VMA שהתקיים בשנת 2019, ביצעה נורמני את השיר.
נורמני שיתפה פעולה עם גרנדה וניקי מינאז' בשיר "Bad to You" בשביל פסקול הסרט "המלאכיות של צ'רלי" בנובמבר 2019.
בינואר 2020, נורמני והראפרית מייגן די סטליון הוציאו לאור את הסינגל "Diamonds", הסינגל המוביל מהסרט "ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת", שיצא לאקרנים ב-7 בפברואר 2020 בהפצתם של אולפני האחים וורנר.
נורמני הופיעה ברשימת ה- של מגזין פורבס לשנת 2020.
ב-16 ביולי 2021, הוציאה נורמני את הסינגל "Wild Side" בהשתתפות קארדי בי.
באוגוסט 2021, נורמני ביצעה הופעת קמע בווידאו קליפ של בייבי קים וקנדריק לאמאר 'לשיר "Family Ties".
נורמני הוציאה לאור את "Fair" ב-18 במרץ 2022. ב-6 באפריל 2022, הזמרת הוכרזה בתור הפרזנטורית של חברת החטיפים קראקר ג'יל, עבורה שרה גרסה מחודשת של השיר "Take Me Out To The Ballgame", יחד עם קליפ נלווה.
ב-29 ביולי 2022, נורמני הוציאה את הסינגל "New to You" עם קלווין האריס, טינשיי ואופסט, בשביל אלבומו של האריס, Funk Wav Bounces Vol.
באפריל 2024, נורמני הוציאה סינגל חדש בהשתתפות גאנה בשם "1:59" כטעימה ראשונה מאלבום הבכורה שלה Dopamine.
ב-10 במאי של אותה השנה יצא לאור האלבום One of Wun של גאנה בו נורמני משתתפת ברצועה "$$$".
בשנת 2018, תפקדה נורמני כפרזנטורית לחברת ההנעלה, פומה.
בחודש נובמבר 2019 הוכרזה נורמני כפרזנטורית הראשונה של חברת בגדי ההלבשה התחתונה של ריהאנה, "Savage X Fenty".
בשנת 2020, הפכה נורמני לדוברת של מותג האיפור אורבן דיקיי.
שנהשםדמותהערות2011Bookברייןסרט קצר2012–2013The X Factorמתחרה, עונה 22014מעמידות פניםפרק אחד2015ברבי בבית החלומותThe 1989 World Tourסרט הופעה2016The Rideפרק אחד2017רוקדים עם כוכביםמתחרה, עונה 112018ליפ סינק באטלפרק אחדשוגר2019Savage X Fenty ShowThe Voiceיועצת לקלי רולנד2020המרוץ לדראג של רו פולשופטת אורחתSavage X Fenty Show: Vol.
32023משפחת פראוד: קולניים יותר, גאים יותרג'יזלדיבוב; פרק: "The Soul Vibrations"2024Freaky Talesאנטיססרט קולנוע
נורמן אגוסטין נולד בדנוור, קולורדו.
הוא למד באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא סיים תואר ראשון במדעים (BSE) בהנדסת אווירונאוטיקה בהצטיינות ולאחר מכן המשיך לתואר שני במדעים (MSE).
הוא היה חבר באחוות פי בטא קפא, טאו בטא פי וב-Sigma Xi.
ב-1958 הוא הצטרף לדאגלס איירקראפט קומפני בקליפורניה, שם הוא עבד כמהנדס מחקר, כמנהל מיזמים וכמהנדס ראשי.
החל מ-1965 הוא עבד במשרד מזכיר ההגנה כעוזר מנהל המחקר הביטחוני וההנדסה.
ב-1970 הוא הצטרף לחברת הטילים והחלל LTV, שם הוא שימש כסגן הנשיא לתוכניות מתקדמות ושיווק.
ב-1973 הוא שב לממשל הפדרלי כסגן מזכיר הצבא, ב-1975 הוא מונה כתת-מזכיר הצבא ובהמשך כמזכיר הצבא בפועל.
ב-1977 הוא הצטרף לתאגיד מרטין מריאטה כסגן נשיא למבצעים טכניים.
לאחר מכן הוא נבחר כמנהל הכללי של החברה ב-1987 וכיושב הראש שלה ב-1988. ב-1990 הוא ישב בראש "הוועדה המייעצת לעתיד תוכנית החלל האמריקאית", שנודעה כ"וועדת אוגוסטין".
עם הקמתו של תאגיד לוקהיד מרטין ב-1995 הוא שימש כנשיאו ובהמשך אותה שנה הוא היה למנהל הכללי שלו.
באוגוסט 1997 הוא פרש משני התפקידים והיה לפרופסור באוניברסיטת פרינסטון, תפקיד בו הוא שימש עד יולי 1999.
באותה שנה הוא סייע להקים את חברת In-Q-Tel, קרן הון סיכון במימון ה-CIA שקיבלה מנדט לתמוך במודיעין של ארצות הברית באמצעות השקעה בטכנולוגיות מתקדמות.
במשך תשע שנים היה אוגוסטין יושב הראש והמנהל הכללי של הצלב האדום האמריקאי.
הוא גם היה יושב הראש של האקדמיה הלאומית להנדסה, הנשיא ויושב הראש של אגודת צבא ארצות הברית, יושב הראש של איגוד תעשיות החלל ויושב הראש של המועצה המדעית של מחלקת ההגנה.
הוא הנשיא לשעבר של המכון האמריקאי לאווירונאוטיקה ולאסטרונאוטיקה ושל תנועת הצופים הבנים של אמריקה.
הוא חבר לשעבר במועצות המנהלים של ConocoPhillips, Black & Decker, פרוקטר אנד גמבל ולוקהיד מרטין והיה חבר במועצות הנאמנים של אוניברסיטת פרינסטון ושל המכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
הוא גם היה חבר במועצה המייעצת של המחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית וחבר בוועדת הארט-רודמן לביטחון לאומי ושירת במשך 16 שנים כמועצת היועצים של הנשיא למדע וטכנולוגיה.
הוא חבר בקואליציית ההדרכה של המייזם לרפורמה בביטחון הלאומי, וחבר בחברה הפילוסופית האמריקאית, האקדמיה האמריקאית לאמנויות ולמדעים ומועדון החוקרים (The Explorers Club).
במרץ 2011 קיבל אוגוסטין על עצמו לשמש כיושב הראש של פאנל תוכנית הסרט הכחול של ארצות הברית באנטארקטיקה.
ביולי אותה שנה הוא היה לחבר במועצת הביטחון האנרגטי של ארצות הברית, שמשימתה לצמצם את מונופול הנפט במגזר התחבורה ופועלת בחסות המכון לניתוח ביטחון עולמי.
הוא גם משמש כחבר במועצה המייעצת לתקשורת זרה, במועצה המייעצת של בית הספר פינמן, בית ספר לילדים מחוננים בתחומי המדעים, הטכנולוגיה, ההנדסה והמתמטיקה, ובמועצה המייעצת של "מוסד קוד הסיוע", מוסד ללא כוונת רווח לסיוע למשרתים בשירות צבאי.
אוגוסטין עוטר ב"מדליה הלאומית לטכנולוגיה ולחדשנות" שמוענקת על ידי הנשיא.
הוא גם קיבל את פרס השירות הציבורי המצוין של המטות המשולבים.
חמש פעמים הוא קיבל את העיטור האזרחי הגבוה ביותר של מחלקת ההגנה, "פרס השירות האזרחי המצוין".
במשך חייו הוענקו לו 34 תוארי דוקטור לשם כבוד ולרגל יובל החמישים של "מי ומי" של אמריקה, הוא נבחר על ידם ועל ידי ספריית הקונגרס כאחד מ"חמישים האמריקאים הגדולים".
אוגוסטין ביקר ביותר מ-30 ארצות והגיע הן לקוטב הצפוני והן לקוטב הדרומי.
נורמן פוסטר רמזי הבן (בשם מלא באנגלית: .Norman Foster Ramsey Jr; 27 באוגוסט 1915 – 4 בנובמבר 2011) היה פיזיקאי אמריקאי, שזכה בפרס נובל לפיזיקה בשנת 1989 על "המצאת השדה האוסצילטורי הנפרד והשימוש בה במייזר המימן ובשעונים אטומיים אחרים".
רמזי עבד רוב חייו באוניברסיטת הרווארד, אך גם עם סוכנויות כגון נאט"ו והוועדה לאנרגיה אטומית של ארצות הברית, וכן בהקמת מעבדת פרמילאב.
נורמן רמזי נולד ב-27 בנובמבר 1915 בוושינגטון די.
אמו עבדה באוניברסיטת קנזס ואביו היה בוגר האקדמיה הצבאית של ארצות הברית במחזור 1905 אשר הגיע לדרגת בריגדיר גנרל במהלך מלחמת העולם השנייה.
רמזי עצמו סיים את לימודיו התיכוניים בגיל 15 בלבד בקנזס.
הוריו של רמזי קיוו שגם הוא יקדם קריירה צבאית, אך הוא בסופו של דבר החל ללמוד הנדסה באוניברסיטת קולומביה בשנת 1931. שנת 1935 סיים רמזי תואר ראשון.
את התואר השני למד רמזי במעבדת קוונדיש שבאוניברסיטת קיימברידג' אצל הפרופסור ארנסט רתרפורד.
סביבתו שפעה פיזיקאים בולטים, ובהם ג'יי ג'יי תומסון, מקס בורן, ג'יימס צ'דוויק, אדוארד אפלטון, ג'ון קוקרופט, פול דיראק וארתור אדינגטון.
את הדוקטורט רמזי סיים באוניברסיטת קולומביה בשנת 1940 והחל להיות עמית במכון קרנגי למדע.
בשנה זו התחתן והחל ללמד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין.
הזוג תכנן להשתקע באילינוי, אך עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היה רמזי ממפתחי המעבדות ב והחל לעבוד בפרויקטים ביטחוניים תחת מזכיר המלחמה הנרי סטימסון.
בשנת 1943 צורף רמזי לפרויקט מנהטן על ידי רוברט אופנהיימר.
בתום המלחמה חזר רמזי לקולומביה כפרופסור וכחוקר אשר התמקד במבנה האטום והמולקולה ובתכונותיהם הבסיסיות.
בשנת 1984 קיבל רמזי את מדליית ה-IEEE וכארבע שנים לאחר מכן קיבל גם את המדליה הלאומית למדעים.
בשנת 1990 קיבל את פרס דיראק.
רמזי עזב את אוניברסיטת הרווארד בשנת 1986. הוא המשיך ללמד בויליאמס קולג', אוניברסיטת מישיגן ואוניברסיטת שיקגו.
בשנת 2004 חתם רמזי על מכתב תמיכה במועמד הדמוקרטי ג'ון קרי בבחירות לנשיאות ארצות הברית.
רמזי נפטר בתאריך ה-4 בנובמבר 2011.
נורסתאן (בפרסית/דארי/פשטו: نورستان) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
זהו המחוז הכי פחות מאוכלס בכל אפגניסטן ואוכלוסייתו מונה 148,000 איש (לפי רישום משנת 2015) בעוד שטחו 9,225 קילומטרים רבועים.
המחוז ממוקם במזרח המדינה בין רכס הרי הינדו-כוש וחבל הארץ של פשטוניסתאן.
המחוז והאזור כולו משמשים כביתם של הנוריסתאנים, עם ממוצא בתת-היבשת ההודית.
נכון לשנת 2020 המחוז כולו משמש פארק לאומי לפי חקיקה של ממשלת אפגניסטן.
בעל תהילה וחשיבות היסטורית מרכזית, נוריסתאן הוא מחוז מזרחי נודע באפגניסטן.
בתקופות שונות, היא ידועה בשם קפירסתאן ובלוריסתאן.
לאחר התמזגותו בשטח האסלאמי עם הכיבושים של הח'ליפות האומיית, שונה שמו של האזור לנוריסתאן.
המחוז החליף ידיים והשפעות והוסדר במאה ה-18 המאוחרת תחת שלטונה של האימפריה הדוראנית שהפכה מאוחר יותר לאמירות אפגניסטן.
בתקופת שלטונו של האמיר האפגני, עבדול רחמן ח'אן בשנת 1896, הושב המחוז לשטחי אפגניסטן מידי הראג' הבריטי לאחר שהאחרונים החזיקו בו בהמשך למאורעות המלחמה האנגלו-אפגנית השנייה.
מבחינה גאוגרפית, המחוז הוא אזור הררי בהמשך לרכס הרי הינדו-כוש.
המחוז ממוקם בין הרים גבוהים אך מיוערים בצפיפות ויש לו שטחים פוריים אך לא מישוריים, ומכאן שקשה לפתח חקלאות במחוז.
הודות לאי-ההפרעה מצד בני-האדם, המקום נשמר לרוב בצורתו הטבעית והפך לאטרקציה תיירותית.
העיר פארון היא בירת נוריסתאן והעיר הכי גדולה במחוז.
הנוריסטנים הם תושבי המחוז המדברים בשפה הנוריסטאנית, אולם מיעוטים אתניים אחרים כגון פשאי המונים 15% מהאוכלוסייה, פשטו המונים 1% מהאוכלוסייה ודוברי טג'יקית מתגוררים גם הם באזור הנינוח.
בנוסף לעמדת ההשפעה של הטליבאן באזור, מדווחים כי ארגוני טרור שונים פעילים גם הם ברחבי המחוז מאז 2016. על פי גורם בעיתונות, אל-קאעדה עשוי להיות נוכח.
דווח כי נוכחות המשטרה האפגנית מוגבלת למרכזי האוכלוסין של המחוז.
חמישה מנפות המחוז מסווגות כמחולקות בין כוחות ופלגים שונים, בעוד שלוש נמצאות תחת שליטה ממשלתית מלאה.
82 תקריות הקשורות למורדים נרשמו בתקופת ינואר 2018 – פברואר 2019 (ממוצע של 1.4 תקריות בשבוע).
דוגמאות לתקריות כוללות תקיפות אוויריות נגד הטאליבן וארגונים אחרים.
פצצה בצד הדרך בכביש מהיר גרמה למותם של מספר חיילים מכוחות הביטחון האפגניים.
דווח גם על קרבות בין הטאליבן לארגוני טרור ובדלנים אחרים.
תועדו 25 הרוגים אזרחיים (9 הרוגים ו-15 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 16 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
מדובר בעלייה של 41% בהשוואה לשנת 2017. הגורמים העיקריים לנפגעים אזרחיים היו התנגשויות צבאיות באזורים מאוכלסים ואחריהם הריגות ממוקדות ותקיפות אוויריות.
בתקופה שבין 1 בינואר 2018 – 28 בפברואר 2019, 628 אנשים נעקרו מבתיהם במחוז נוריסתאן, רובם הועברו למקומות אחרים בתוך המחוז.
מחוזות אפגניסטן מחולקות ליחידות שלטוניות בשם "נפות", להלן הנפות של מחוז נורסתאן ואוכלוסייתן.
נורמנדי (CG-60) היא סיירת טילים מונחים מסדרת טיקונדרוגה בשירות צי ארצות הברית.
הספינה חמושה בתותחים, בטילים נגד מטוסים, נגד קרקע ונגד צוללות, וכלי נשק נוספים ללוחמת קרקע-אוויר, קרקע-קרקע ואנטי-צוללות.
הנורמנדי הייתה ספינת המלחמה האמריקאית הראשונה מאז 1945 שהשתתפה בלחימה כבר בשיט הבכורה שלה.
בשנת 1998 היא זכתה בתואר "מספר טילי הטומהוק הגדול ביותר שנורו על ידי סיירת הצי האמריקאי".
היא נקראת על שם המערכה בנורמנדי במלחמת העולם השנייה.
הנורמנדי נבנתה בעיר באת' במדינת מיין, הושקה ב-19 במרץ 1988 ונכנסה לפעולה ב-9 בדצמבר 1989. נמל הבית שלה הוא בנורפוק, וירג'יניה.
בהפלגת הבכורה שלה ב-28 בדצמבר 1990 הצטרפה הנורמנדי לכוחות האו"ם שניהלו את המבצעים הצבאיים במלחמת המפרץ.
הספינה הגיעה למפרץ הפרסי דרך תעלת סואץ והים האדום, ובמהלך המלחמה ירתה 26 טילי שיוט מסוג טומהוק, הגנה על ספינות וכלי טיס של בעלות הברית באזור, אכפה את המצור הימי על עיראק וסייעה באיתור והשמדת מוקשים של האויב.
ב-11 באוגוסט 1995, נורמנדי נשלחה לים האדריאטי כדי לתמוך במאמץ המלחמתי של האו"ם מול סרביה ומונטנגרו, שם שימשה בעיקר בפיקוח על הטיסות במרחב האווירי האדריאטי.
במסגרת חגיגות יובל ה-50 לפלישה לנורמנדי, אירחה הנורמנדי על סיפונה תשעה מוותיקי מלחמת העולם השנייה, וכן כ-15,000 מבקרים שהשתתפו במהלך שבועיים בטקסי הזיכרון שנערכו משני צידי תעלת למאנש.
ב-28 באוגוסט 1995, נורמנדי החלה בפריסה של שישה חודשים לים התיכון, והשתתפה במתקפה על אתרי פיקוד ושליטה בליסינה, בוסניה-הרצגובינה, צפונית למעוז הסרבים הבוסניים באניה לוקה.
בתקיפה זו נעשה לראשונה שימוש בדגם חדיש של הטומהוק שהונחה באמצעות GPS.
באוקטובר 1997 השתתפה נורמנדי בתרגיל משותף לציים מ-27 מדינות מול חופי מצרים, ולאחר מכן הופנתה למשימות הגנה אווירית במפרץ הפרסי, אליו הגיעה בזמן שיא של 5 ימים.
הספינה סיירה במפרץ הפרסי במשך ארבעה חודשים וביצעה פעולות יירוט ימיות מוצלחות.
ב-8 באוקטובר 2023, למחרת התקפת חמאס על ישראל, הורה שר ההגנה האמריקני, לויד אוסטין, לשלוח את קבוצת התקיפה של נושאת המטוסים ג'רלד פורד למזרח הים התיכון, ובכלל זה את הנורמנדי, ואת המשחתות ראמאג', קרני (DDG-64), רוזוולט ותומאס האדנר.
נורמן ריצ'רד ריד היה אתלט ניו זילנדי ואלוף אולימפי בהליכה ל-50 ק"מ (מלבורן 1956).
נורמן ריד נולד ב-1931 בעיר פורטסמות' שבאנגליה לריצ'רד פרדריק ריד ולמרג'ורי אלן לבית לוף.
היגר לניו זילנד ב-1953. הקריירה הספורטיבית של ריד נמשכה מ-1956 ועד 1982 כשבמהלכן זכה במדליית זהב אולימפית (מלבורן 1956).
ב-1966 פרש ריד מתחרויות בינלאומיות והתמקד בתחרויות לאומיות בלבד כשבמהלך שנות פעילותו זכה ב-18 תארים לאומיים בהליכה תחרותית.
ב-1992 מונה לשופט ספורט באולימפיאדת ברצלונה.
באלימפיאדת מלבורן זכה במדליית זהב בהליכה ל-50 ק"מ בתוצאה של 4:30:42.8 שעות לפני יבגני מסקינסקוב מברית המועצות (4:32:57.0 שעות) ויון יונגרן משוודיה (4:35:02.0 שעות).
באולימפיאדת רומא סיים במקום חמישי בהליכה ל-20 ק"מ בתוצאה של 1:36:59.0 דקות ולא סיים את תחרות ההליכה ל-50 ק"מ.
במשחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקינגסטון, ג'מייקה זכה במדליית זהב בהליכה ל-20 מייל בתוצאה של 2:46:29 שעות אחרי האנגלים רון ולורק (2:44:43 שעות) וריי מידלטון (2:45:19 שעות)
ריד נישא ב-1968 למיגאן אן קרפר (Megan Ann Crafar) ולזוג נולדו שלוש בנות ובן.
בתקופת חייו בניו זילנד גר, בין השאר, באוקלנד, ולינגטון וניו פלימות'.
נפטר ב-1994, במהלך מרוץ אופניים של ותיקים, כתוצאה מהתקף לב.
ב-1990 היה בין מייסדי היכל התהילה של ניו זילנד
ב-1987 הוענקה לו תעודת הוקרה מהתאחדות האתלטיקה הבין-לאומית
בשנים 1934–1945 הוא היה חבר ועד רשות התקשורת הפדרלית.
נורמן קייס נולד בפרובידנס שברוד איילנד, כבנם של ג'ון וורן קייס, ושל לואיז מריה (לבית וייט) קייס.
הוא למד באוניברסיטת בראון, שם סיים את לימודיו ב-1908, והמשיך בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
הוא עזב את לימודיו בהרווארד כדי ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת בוסטון, שם הוא קיבל תואר במשפטים ב-1912.
קייס פתח משרד עורכי דין בפרובידנס, ועד מהרה נבחר למועצת העיר מטעם המפלגה הרפובליקנית.
כחבר המשמר הלאומי של רוד איילנד, נקרא קייס לשירות פעיל ביוני 1916, ושירת על גבול ארצות הברית-מקסיקו כקפטן במחלקה A של גדוד הפרשים הראשון עד שהיחידה שוחררה משירות פדרלי בנובמבר.
זמן קצר לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה באפריל 1917 גויסו קייס ויחידתו לשירות פדרלי ב-25 ביולי.
ב-20 באוגוסט התארגנה מחלקתו של קייס כפלוגה A של גדוד מכונות הירייה ה-103 שהוצב במסגרת הדיוויזיה ה-26.
ב-2 באוקטובר הוא הפליג לאירופה, ושירת בצרפת עם יחידתו.
ב-1 בינואר 1918 הוא הוצב מחדש כפרקליט צבאי של הדיוויזיה ה-26, וב-13 בפברואר מונה כמפקד המשטרה הצבאית של כוחות האספקה.
ב-11 באוגוסט מונה קייס לשרת בחטיבה המנהלתית של מפקדת שירותי האספקה, ובחטיבת האספקה ב-20 באפריל 1919.
קייס שב לארצות הברית ב-17 ביולי 1919, ויומיים לאחר מכן שוחרר מהשירות.
כאות הערכה לשירותו העניקה לו ממשלת צרפת את מסדר הכוכב השחור של בנין .
במהלך שירותו הצבאי המשיך קייס להיות היועץ המשפטי של עירו.
ב-1921 מינה הנשיא וורן הרדינג את קייס כתובע הפדרלי של מחוז רוד איילנד.
ב-1926 הוא פרש מתפקידו זה כדי להתמודד על משרת סגן מושל רוד איילנד.
הוא ניצח בבחירות, וב-1927 הושבע לתפקידו.
כשנה לאחר מכן, ב-4 בפברואר 1928, נפטר המושל ארם פותייר בעת כהונתו, ועקב כך הושבע קייס כמושל רוד איילנד ה-56. ב-1928 נבחר קייס לתקופת כהונה כמושל בזכות עצמו, וב-1930 נבחר לתקופת כהונה נוספות.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, הייתה לקייס השפעה מועטה יחסית, שכן הפוליטיקה המדינתית נשלטה בעיקר על ידי איש הפיננסים פרד פק, ועל ידי יושב ראש הרפובליקנים ברוד איילנד, ויליאם סי.
החל מ-1929 התמודד קייס עם השפעות השפל הגדול על רוד איילנד.
הוא האמין שהמחויבות העיקרית לדאגה למובטלים ולנזקקים רבצה לפתחם של גופי הממשל המקומי.
בהמשך הוא קידם חוק שהתיר לערים ולעיירות ללוות כספים מאוצר המדינה בריבית של 3 אחוזים.
ב-1932 ניסה קייס להתמודד לתקופת כהונה נוספות כמושל, והובס על ידי הדמוקרט תאודור גרין.
מערכת בחירות זו סימנה את השינוי הסוחף בפוליטיקה של רוד איילנד ממדינה שנשלטה באופן מוחלט על ידי הרפובליקנים לכזאת שהמפלגה הדמוקרטית הפכה לדומיננטית בה.
בבחירות אלו התכחשו אליו מצביעיו, והשקפותיו של גרין תאמו לאלו של הנשיא רוזוולט.
ב-1934, כאשר הוקמה רשות התקשורת הפדרלית, מינה הנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט את קייס כאחד מחברי הוועד הראשונים של הסוכנות, וב-1938 האריך את כהונתו בתפקיד לתקופה מלאה של שבע שנים.
ב-1945 התנגד תאודור גרין, שאז כבר היה סנאטור, להמשך כהונתו של קייס ברשות, והנשיא הארי טרומן לא המשיך את מינויו.
את מושבו של קייס ברשות ירש מושל ורמונט לשעבר ויליאם הנרי וילס.
לאחר מכן שב קייס לעיסוקו בעריכת דין במגזר הפרטי, והצטרף לפרנק ו.
ווזנקרפט , לשעבר היועץ המשפטי הראשי של RCA, בשותפות במשרד שהקימו בוושינגטון די.
בשנים 1951–1958 הוא היה חבר בחבר הנאמנים של אוניברסיטת בראון.
ב-1916 נשא קייס לאישה את אמה לואיז ארנולד, ולשנים נולדו שני בנים ובת.
נורמן קייס נפטר בווייקפילד שברוד איילנד ב-9 באוקטובר 1967, יומיים לפני יום הולדתו ה-79. הוא נטמן בבית הקברות סוואן פוינט שבפרובידנס.
נורת' ברד'ר (האח הצפוני - באנגלית: North Brother Island) הוא אי המצוי באיסט ריבר בין הברונקס והאי רייקרז שבעיר ניו יורק.
האי נמצא בקרבת סאות' ברד'ר - אי האח הדרומי.
האי היה בלתי מיושב עד שנת 1885. בשנה זו הועבר בית החולים ריברסייד מהאי רוזוולט לנורת' ברד'ר.
בית החולים נוסד בשנת 1850 כבית חולים לחולי אבעבועות שחורות ובהמשך למחלות מידבקות אחרות.
בין היתר אושפזה באי גם מרי מלון המכונה "טיפוס מרי", ושם נפטרה בשנת 1938. בית החולים נסגר זמן קצר לאחר מכן.
לאחר מלחמת העולם השנייה התגוררו באי חיילים משוחררים ומשפחותיהם, אולם מאוחר יותר, לאחר שהמחסור בדירות שאירע לאחר המלחמה הסתיים עזבו את האי.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 נפתח באי מרכז לגמילה מסמים, אולם בשל שחיתות בצוות המרכז הוא נסגר בשנות ה-60.
כיום האי נטוש ואינו פתוח לכניסת הציבור.
יער המצוי באי מסתיר את הריסות המבנים באי, והוא משמש כאתר קינון לאנפתיים.
בקרבת האי אירע אסון הספנות החמור ביותר בניו יורק - ב-15 ביוני 1904 נשרפה בקרבת האי האונייה גנרל סלוקום ועליה נוסעים רבים.
למעלה מ-1,000 מהם נספו באסון, וגופותיהם נסחפו לחופי האי.
נורפוק היא עיר עצמאית הממוקמת במדינת וירג'יניה שבארצות הברית.
נורפוק היא אחת מהערים הגדולות ביותר של וירג'יניה, ובמפקד תושבים שנערך בשנת 2010 אוכלוסיית העיר נאמדה בכ-242,803 תושבים.
נורפוק ממוקמת על נהר אליזבת באזור האמפטון רודס, נמל טבעי גדול הממוקם בפתח מפרץ צ'ספיק.
נורפוק היא אחת משבע הערים שביחד מהוות את האזור המטרופוליטני המפטון רודס.
נורפוק נחשבת למרכז ההיסטורי והתרבותי של המטרופולין.
נורפוק נחשבת באופן היסטורי למרכז צבאי ותחבורתי חשוב.
בסיס הצי האמריקני בנורפוק, הוא בסיס האם של "פיקוד כוחות צי ארצות הברית", הצי החמישי של ארצות הברית, והצי השישי של ארצות הברית.
בסיס נורפוק הוא הבסיס הצבאי הימי הגדול ביותר בעולם.
רציפי הבסיס משתרעים לאורך רצועת חוף של כ- 6 ק"מ, בחצי האי המפטון רודס, ואורכם הכולל של רציפי העגינה הוא כ-11 קילומטר.
בסיס נורפוק מסוגל לספק מקומות עגינה ותמיכה עורפית של שירותי נמל ל-75 ספינות ו-134 כלי טיס ב-14 רציפי עגינה ו-11 האנגרים למטוסים.
בבסיס הצי בנורפוק מתנהלות כ-3100 תנועות כניסה ויציאה של ספינות לעגינה והפלגה, ויותר מ-100,000 המראות ונחיתות של מטוסים בשנה.
נורת' אמריקן אוויאיישן (North American Aviation Inc) הייתה יצרנית כלי טיס אמריקאית שפעלה משנות השלושים עד 1967, אז התמזגה עם רוקוול־סטנדארד קורפוריישן ליצירת נורת' אמריקן רוקוול קורפוריישן.
החברה הייתה אחראית למספר כלי טיס היסטוריים, לרבות מטוס האימון T-6 טקסן, מטוס הקרב P-51 מוסטנג, המפציץ B-25 מיטשל, מטוס הקרב הסילוני F-86 סייבר, והמטוס הרקטי X-15, כמו גם לתא הפיקוד והשירות של החללית אפולו של החללית אפולו והשלב השני של רקטת סטורן 5 (S-II).
חטיבות הביטחון והחלל של רוקוול אינטרנשיונל (הכוללות את נורת' אמריקן אוויאיישן וחטיבות רוקטדיין) נמכרה לבואינג ב־1996.
קלמנט קיז ייסד את נורת' אמריקן ב־6 בדצמבר 1928 כחברת החזקות שקנתה ומכרה חלקים בחברות תעופה שונות וחברות הקשורות לתעופה.
אולם, חוק הדואר האווירי של 1934 כפה את פירוקן של חברות אחזקה כאלו.
כתוצאה מכך הפכה נורת' אמריקן ליצרנית ובראשה עמד ג'יימס קינדלברגר (שגויס מדאגלס איירקראפט קומפני), אף על פי שאיסטרן אייר ליינס נותרה בשליטתה עד 1938.
קינדלברגר העתיק את פעולת החברה לדרום קליפורניה, מה שאפשר לטוס כל השנה, והחליט להתמקד במטוסי אימון, מתוך הנחה שיהיה זה קל יותר מלנסות להתחרות עם חברות מבוססות.
המטוסים הראשונים של החברה היו מטוס התצפית GA-15 ומטוס האימון GA-16, ובעקבותיהם ה־O-47 וה־BT-9. ה־BC-1 מ־1937 היה מטוס הקרב הראשון של נורת' אמריקן.
כמו יצרניות אחרות, החלה נורת' אמריקן בהכנות למלחמה ב־1940. אלו כללו פתיחת מפעלים בקולומבוס, דאלאס וקנזס סיטי.
בעקבות ה־BT-9 ייצרה נורת' אמריקן את מטוס האימון T-6 טקסן, ש־17,000 מסוגו נבנו, מה שהפך אותו למטוס האימון שנעשה בו השימוש הנרחב ביותר מעולם.
המפציץ הדו־מנועי B-25 מיטשל זכה לתהילה בפשיטת דוליטל ושימש בכל הזירות.
ה־A-36 אפאצ'י פותח כמטוס לתקיפת קרקע ומפציץ צולל, ובעקבות ההצעה של חיל האוויר המלכותי הבריטי לפיה תחליף נורת' אמריקן את מנוע ה"אליסון" שהניע אותו במקור במנוע רולס רויס מרלין יוצר ה־P-51 מוסטנג.
ה־F-86 סייבר החל כתכנון מחדש של ה"פיורי" וזכה לתהילה כשהפיל מיגים במלחמת קוריאה.
יורשו, ה־F-100 סופר סייבר, זכה אף הוא לפופולריות.
חטיבת המנועים הרקטיים התפצלה לחברה נפרדת, רוקטדיין, ב־1955, אולם את ה־X-15 תכננה ובנתה נורת' אמריקן.
ביטול התוכניות F-107 ו־F-108 בסוף שנות החמישים, כמו גם ביטול תוכנית הטיל הבליסטי SM-64 נואחו, היו מכות לנורת' אמריקן מהן היא לא התאוששה לגמרי מעולם.
ב־1960, המנכ"ל החדש לי אטווד החליט להתמקד בתוכנית החלל, והחברה הייתה הקבלנית הראשית לתא הפיקוד והשירות של החללית אפולו והשלב השני של משגר הסטורן 5. אולם, החברה הואשמה באחריות חלקית לשריפה באפולו 1 בינואר 1967, ובמרץ היא התמזגה עם רוקוול.
בדצמבר 1996, חטיבות הביטחון והחלל של רוקוול אינטרנשיונל (הכוללת את נורת' אמריקן אוויאיישן וחטיבות רוקטדיין) נמכרו לבואינג, ששילבה את קווי המוצרים לחטיבת מערכות הביטחון המוכללות שלה.
רוקטדיין נמכרה לבסוף לפראט אנד ויטני, ב־2005.
אזור הנורת' שור הוא מונח לא רשמי, המתייחס לאזור של יישובים פרווריים, הנמצאים מצפון לעיר שיקגו, בקרבת ימת מישיגן, במחוזות קוּק ולייק שבמדינת אילינוי.
אזור זה הוא חלק מהמטרופולין של שיקגו.
כיום הוא מהווה רצף בנוי המקוטע רק בשמורות טבע ובגנים ציבוריים.
אוכלוסיית פרוורי אזור ה"נורת' שור" כוללת כיום בעיקר את אנשי המעמד הבינוני שעובדים בפרוורים עצמם ובשיקגו.
הקרקע בפרוורים זולה יותר מאשר בעיר שיקגו ומשום כך אנשי המעמד הגבוה, הגרים באזור זה, יכולים להתגורר באחוזות מרווחות ובבתים גדולים.
תאגידי ענק בוחרים להחזיק באזור זה את משרדיהם (כמו חברת סירס שפקידיה מילאו קודם לכן את כל מגדל סירס ויצרן המזון קראפט) ומפעלי חינוך (כמו אוניברסיטת נורת'ווסטרן) ותיירות (כמו פסטיבל רוויניה, הגנים הבוטניים של שיקגו ופארק השעשועים ששת הדגלים), הדורשים שטח רב ממוקמים בו אף הם.
משום שלא קיימת הגדרה רשמית וברורה ליישובים והשטח אשר נכללים באזור ה"נורת' שור", קיימת מחלוקת לגבי היישובים הנכללים באזור זה ולעיתים רבות אף נעשה שימוש שגוי במונח.
על אף שיש הטוענים כי אזור הנורת' שור כולל רק את היישובים הנמצאים לאורך החוף המערבי של אגם מישיגן ואשר הוקמו לפני מלחמת העולם השנייה, השימוש הרחב במונח עשוי לכלול כיום גם אחדים מן היישובים החדשים יותר שהוקמו לאחר מלחמת העולם השנייה ואשר מרוחקים מעט יותר מאגם מישיגן.
הילידים, למעט משפחה מעורבת אחת, שייסדה את היישוב וילמט, פינו את המקום.
בהמשך המאה התשע עשרה התיישבו באזור בעיקר אנשי מעמד הביניים שהיו בני מיעוטים דתיים או גזעיים וחקלאים.
בין בני המיעוטים ממעמד הביניים שנטשו את שיקגו ניתן למנות שחורים שהתבססו כלכלית, בני כתות דתיות נוצריות שונות ויהודים.
אנשי מעמד הביניים נטשו את שיקגו משתי סיבות.
ראשית, בני המיעוטים שביניהם סברו שיזכו לשוויון הזדמנויות רק בקהילה בה הם מהווים את הרוב.
שנית, שיקגו הפכה לעיר תעשייתית רועשת, אפופת עשן ומאוכלסת בצפיפות על ידי משפחות פועלים עניות.
בשנת 1861, עם פרוץ מלחמת האזרחים האמריקנית, החלה הגירת עבדים משוחררים אל שיקגו ואוכלוסיית פועלים אנאלפביתית זו הגבירה את דחיית מעמד הביניים מהעיר.
אזור הנורת' שור היה אוהד לעבדים המשוחררים עוד מהתקופה שלפני המלחמה - באזור עבר המסלול של ארגון הברחת העבדים לחופש - מסילת הרכבת המחתרתית.
הקושי העיקרי בו נתקלו המתיישבים היה קושי בתחבורה.
הדרך היבשתית הנוחה ביותר – דרך "גרין ביי" (מסלול דומה לשדרות גרין ביי של היום) הייתה קשה מאוד ואטית מאוד להליכה ורכיבה.
השיט לשיקגו היה נתיב התחבורה העיקרי וגם שיט זה היה אטי למדי.
במהלך תפקידו זה היה שותף למאבק שהעביר את השליטה בשטח בו מצויים כיום פרוורי החוף הצפוני ממדינת ויסקונסין למדינת אילינוי.
מלבד זאת, אחדים מהיישובים שהוקמו לפני הקמת קו הרכבת התרוששו וננטשו משום שגורני התעקש שלא למקם בהם תחנה.
גורני נפטר בשנת 1903, ובין השנים 1906 לבין 1963 תופעל קו הרכבת שהוא ייסד בעיקר בידי חברת מסילת אזור החוף הצפוני של שיקגו ומילווקי (Chicago North Shore and Milwaukee Railroad).
חברה זו קמה בווקיגן שבאילינוי, על אם הדרך של קו זה.
הקו מתופעל על ידי חברת מֶטְרַא (Metra) – חברת הרכבות הפרווריות של שיקגו.
הרכבות בקו הן רכבות דיזל והקו קרוי North Union Pacific Line.
יישובי אזור ה"נורת' שור" שדרכם עברה במקור מסילת הרכבת
מבחינה היסטורית, המונח "נורת' שור" התייחס במקור ליישובים במדינת אילינוי בהם עבר קו הרכבת של חברת Chicago North Shore and Milwaukee Railroad.
קו הרכבת עבר במקור ביישובים הבאים במדינת אילינוי (מדרום לצפון):
הקו השני, Skokie Valley Route, עבר דרך מרכזי יישובים המרוחקים מעט מהאגם וחדל לפעול עם פרוץ השפל הכלכלי הגדול, בשנת 1929. חלקים ממסילתו שימשו כקוי רכבת אחרים בתקופות שונות, אולם, בסופו של דבר, רק תחנה אחת שלו שרדה.
תחנה זו הפכה למסוף הקו הצהוב של הרכבת העילית של שיקגו (Chicago's EL).
חלקים ממסלול הקו משמשים כמסלולי רכיבה באופניים ובאחרים טרם הסתיימה מלאכת פירוק הפסים הישנים.
מעל רוב מסלול קו הרכבת הנטוש עובר קו מתח גבוה פעיל.
יוזם הקמת קו הרכבת וקו המתח הגבוה היה סמיואל אינסול (Samuel Insull) - איש עסקים משיקגו שהיה בעליה של תחנת כוח.
אינסול, שעבד אצל תומאס אלווה אדיסון לפני שהפך לאיש עסקים, רצה למכור חשמל בפרוורי החוף הצפוני, לגרום לסגירתן של תחנות הכוח המקומיות הקטנות ולעזור בפיתוח היישובים שקנו ממנו חשמל, על ידי מיקום תחנת רכבת בשטחם.
עם פרוץ השפל הגדול, אינסול פשט רגל ורכושו הועבר לנושיו.
הנושים לא הסתפקו בכך ותבעו אותו על מרמה.
אינסול ברח מארצות הברית, הוסגר אליה וזכה במשפט.
קטע קו הרכבת הפרוורית, Milwaukee District North Line , שבין גלנוויו לנורת'בוק הולך ומתקרב אל מסילת הקו הנטוש ובקטע שמצפון לנורת'ברוק עד לייק פורסט הוא עובר במרחק מטרים ספורים ממנו.
לחברת CTA שמפעילה את הרכבת העילית של שיקגו (EL) יש שני קווי רכבת קצרים באזור פרוורי החוף הצפוני.
שני קווים אלה הם הקו הצהוב והקו הסגול.
הם יוצאים מהתחנה האחרונה של הקו האדום, המצויה ברחוב הוורד – על גבול שיקגו ואוונסטון.
לקו הצהוב יש שתי תחנות בלבד: תחנת הוורד ותחנת סקוקי (התחנה היחידה ששרדה מהקו הנטוש).
הקו הסגול עובר דרך שני פרוורים בלבד מקבוצת פרוורי החוף הצפוני – אוונסטון ווילמט.
המרחק בין התחנות של הקו הסגול קצר יותר מזה שבקווים של מטרה משום שהרכבת העילית משמשת כרכבת קלה ולא כרכבת פרוורים.
בשעות עומס התנועה, הקו הסגול ממשיך מרחוב הוורד בנסיעה ישירה למרכז שיקגו.
הוא נוסע על מסלולו של הקו האדום תוך שהוא מדלג על רוב תחנותיו.
העובדה שבאוונסטון ובווילמט עוברים שני קווי רכבת תרמה רבות להתפתחות פרוורים אלה.
אולם, מסיבות היסטוריות, מסילת הרכבת שמשמשת את הקו הסגול נגמרת בווילמט.
וילמט הוקמה על ידי משפחה מעורבת של אמריקנים ילִידים ואמריקנים ממוצא אירופי.
משפחה זו לא הצליחה לגייס משאבים לפיתוח היישוב ומכרה אותו לקבוצת נוצרים פוריטנים ששאפה להתנתקות מתרבותה של שיקגו.
הפוריטנים לא הסכימו לבניית מסילות ברזל בתחומם במשך זמן רב ושני קווי הרכבת שיש להם כיום תחנה בווילמט הגיעו בעבר עד מבואותיה בלבד.
בקו שבנה גורני (הקו שתרם במידה הרבה ביותר לפיתוח האזור) נאלצו הנוסעים לרדת מהרכבת, לחצות את וילמט ברגל ולעלות לרכבת אחרת.
גורני עמל במשך זמן רב על מנת לרצות את תושבי וילמט כדי שירשו לו לחבר את שני חלקי המסילה שלו.
תחנות הרכבת של וילמט, בשני הקווים, נבנו רק לאחר שווילמט יצאה משליטת הפוריטנים.
ממערב לכל הקווים שהוזכרו קודם, בחלקו המערבי של חלק מהיישובים שדרך מרכזם עובר הקו הנטוש, עובר קו רכבת פרוורית שמופעל על ידי חברת מטרה.
בחלק מהיישובים האלה מרכז היישוב עבר באופן טבעי או מתוכנן לסביבת תחנת הרכבת.
קו רכבת זה מצוי במרחק ניכר מאגם מישיגן ולפני שחלק פרוורי החוף הצפוני העתיקו את מרכזם אליו, הוא לא נתפס בעיני איש כקו העובר בקרבת החוף.
חברת הרכבות הבין עירוניות Amtrak מפעילה גם היא קו רכבת על מסילה זו.
התחנה היחידה של הרכבת הבין עירונית באזור היא בגלנוויו.
היישובים שדרך מרכזם עברה במקור קו הרכבת של חברת Chicago North Shore and Milwaukee Railroad, אותם מקובל כיום על פי רוב לכלול באזור ה"נורת' שור" (מצפון לדרום):
וינתרופ הרבור (Winthrop Harbor) - ביישוב נמצאת מרינת נורת' פוינט, הנחשבת למרינה הגדולה ביותר בכל אזור הימות הגדולות.
ציון (Zion) – נוסדה בשנת 1901 ונשרפה עד היסוד בשנת 1937. בעיר נמצאת שמורת הטבע החשובה Illinois Beach State Park וכן תחנת כוח גרעינית.
ווקיגן (Waukegan) – נוסדה בשנת 1869. אחת הקהילות הוותיקות ביותר באילינוי.
הוכרה רשמית כיישוב בשנת 1849 וכעיר בשנת 1859. נחשבת כיום לעיר התשיעית בגודלה במדינת אילינוי.
נורת' שיקגו (North Chicago) - נוסדה בשנת 1895. העיר מכילה מרכז אימונים גדול של הצי האמריקאי, את המשרדים הראשיים של מעבדות אבוט ואת אוניברסיטת Rosalind Franklin University of Medicine and Science.
בעיר יש שני בתי חולים.
העיר קולטת מהגרים עניים רבים, שהקבוצות הבולטות ביניהם הן של מהגרים ממזרח אירופה ושחורים ממדינות הדרום של ארצות הברית.
אוכלוסיית העיר ענייה ביחס לפרוורים השכנים לה.
לייק פורסט (Lake Forest) – נוסדה בשנת 1861. היישוב הוקם סביב הקולג' של לייק פורסט בשנת 1857 כמקום עצירה לנוסעים שהיו בדרכם דרומה לשיקגו.
לייק פורסט נחשב כיום לאחד הפרוורים העשירים ביותר באזור שיקגו.
הייווד (Highwood) – נוסדה בשנת 1887 יחד עם המאחז הצבאי "שרידן" שהיה בתחומה.
היישוב התפרנס בעיקר משירות חיילי המאחז והחזיק בשיא גינס למספר בתי מרזח לקילומטר רבוע.
היילנד פארק (Highland Park) – נוסדה בשנת 1869. העיר מכילה כמה יצירות אדריכלות מפורסמות כמו בית וליטס (Willits House) של פרנק לויד רייט.
בעיר צולמו סרטים רבים שעלילתם מתרחשת בפרוורי שיקגו, גרים בה הרבה ידוענים יחסית לפרוורי שיקגו האחרים, יש בה מתקני אימונים של קבוצות ספורט אחדות ויש בה בית חולים.
העיר היא המארחת הקבועה של פסטיבל רוויניה הוותיק והמפורסם.
לפסטיבל יש שטח קבוע משלו, עם תחנת רכבת משלו.
הפסטיבל הוא מקום מושבה הקיצי של התזמורת הסימפונית של שיקגו ומלבדה מופיעים בו גם מוזיקאים אחרים המנגנים מוזיקה קלאסית, בלוז וג'אז ומוזיקת רוק.
מארגני הפסטיבל בוררים היטב מופעי מוזיקת רוק, מאז מחו התושבים על רעש המופע של ג'ניס ג'ופלין ורבבות מעריציה.
הפסטיבל נוסד בשנת 1906 ובשנותיו הראשונות נערך במבנה שיועד לו, עד שאותו מבנה נשרף.
מאז נערך הפסטיבל תחת כיפת השמים, באוהלים או במבנים אחרים שמוקמים מדי פעם בשטחו.
הפרוור מכיל גם קהילה יהודית גדולה מאוד.
גלנקו (Glencoe) – נוסדה ב-1835 אך התקשתה להתפתח למרות תחנת הרכבת שנבנתה בה והתבססה רק אחרי שנפתחו בה הגנים הבוטניים של שיקגו בשנת 1972. בניית הגנים זכתה לסיוע מעיריית שיקגו.
וינטקה (Winnetka) – נוסדה ב-1836 כפונדק לדוורים ורוכבים אחרים.
מבנה בית הספר Crow Island School, שתוכנן על ידי האדריכל אירו סארינן ונפתח בשנת 1938, הוכרז בשנת 1990 כאתר מורשת ארכיטקטונית לאומית.
אחד הגנים בווינטקה קרוי על שם מרטין לותר קינג, שנאם בגן זה בשנת 1965. בשנת 2000 היא מנתה 12,419 נפש.
קנילוורת' (Kenilworth) – יישוב קהילתי קטן ואקסלוסיבי שהוקם ב-1889 על ידי ג'וזף סירס.
סירס קבע בתקנון היישוב שמותר לתושביו למכור את בתיהם אך ורק ל"בני הגזע הקווקזי", תיאור ששלל מכירות לשחורים וליהודים.
היישוב מנה 2,494 נפש בשנת 2000 והוכרז על ידי שבועונים שונים כאחד היישובים העשירים בארצות הברית Kenilworth, Illinois#Reputation.
וילמט (Wilmette) – פרוור המנוהל ככפר למרות שאין בו כבר שום חלקה חקלאית.
מרבית שטח הפרוור ניתן למשפחת וילמט בנסיבות לא ברורות, בעת הסכם הקנייה של אדמות החוף הצפוני בשנת 1833 מילידי המקום האינדיאנים.
גברת וילמט הייתה חצי אינדיאנית וחצי קנדית-צרפתית שהייתה נשואה לגבר קנדי-צרפתי.
משפחת וילמט התקשתה בפיתוח המקום ומכרה אותו לקבוצת נוצרים פוריטנים שהקימו בו קהילה מתבדלת.
במקום לא קמו תחנות רכבת במשך זמן רב ולכן הוא לא התפתח, עד שערך האדמה שבו הפך לגבוה מאוד והוא נקנה על ידי בעלי ממון.
כיום וילמט היא אחד העשירים שבפרוורי החוף הצפוני ורמת החינוך הממלכתי בה גבוהה באופן מיוחד (12 תלמידים בכל כיתה).
חלק אחר מווילמט לא ניתן בראשית פיתוח האזור לאף אחת מהרשויות המקומיות, והיה למעין "שטח הפקר" מוניציפלי.
עם התרבות המכוניות נפתחו בו בתי עסק שנהנו מאי תשלום מסים עירוניים ומחופש מחוקי עזר עירוניים.
לאחר השרפה השטח סופח לווילמט.
המוסד הבולט ביישוב הוא בית התפילה הבהאי המוגדר כ"מקדש האם של צפון אמריקה".
בשנת 2000 מנתה אוכלוסיית וילמט 27,651 תושבים.
אוונסטון (Evanston) – אחד הפרוורים הגדולים ביותר של שיקגו, הוקם בשנת 1836. בשנת 1863 הוקם בה הקמפוס המרכזי של אוניברסיטת נורת'ווסטרן הפרטית והיוקרתית ושם הפרוור הוסב לאוונסטון על שם מייסד האוניברסיטה.
עם הקמתה יצא שמה של העיר כעיר "יבשה", כלומר שהיה אסור למכור אלכוהול בתחומה.
מבין תושבי האזור היו מספר פעילים נודעים כנגד צריכת משקאות אלכוהוליים, ורק בסביבות 1970 הותר לתושביה למכור אלכוהול.
בפרוור זה מתגוררים סטודנטים ומרצים רבים מארצות הברית ומרחבי העולם וביחס לפרוורים האחרים של שיקגו, התחבורה הציבורית בו מפותחת.
ביישוב נמצא גם אצטדיון (Ryan Field) "ריין פילד" - מגרש הבית של קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת נורת'ווסטרן, המטה הבינלאומי של ארגון ההתנדבותי "רוטרי", בית החולים של אוונסטון וכמה מוזיאונים קטנים.
יישובים נוספים, שקו רכבת עמק סקוקי עבר דרך מרכזם, אשר מקובל על פי רוב לכלול באזור זה (מצפון לדרום):
גורני (Gurnee) - המתיישבים הראשונים הגיעו אליה בשנת 1835, בסיוע ממשלתי, אולם גורני הוכרה כמושבה רק ב-1850. בשנת 1842 הוקם במקום גשר מעל לנהר והתנועה הרגלית והרכובה בין שיקגו למילווקי עברה במקום.
המושבה שוכנת על שפך הנהר דס-פליינז (Des Plaines) לאגם מישיגן.
בגורני ממוקם פרק השעשועים "ששת הדגלים" (Six Flags Great America) שיצר הרבה תקדימים עולמיים בתחום רכבות ההרים, קניון גורני מילז (Gurnee Mills) - הקניון הרביעי בגודלו באילינוי וקיליים קוב (KeyLime Cove) - פארק מים מקורה.
נורת'ברוק (Northbrook) – פרוור שהוקם בשנת 1901 ככפר ומנוהל ככפר נכון לשנת 2008, למרות שתושביו כבר אינם עוסקים בחקלאות.
המוסדות הבולטים בו הם "Underwriters Laboratories" – ארגון שלא למטרות רווח המשמש כמכון תקנים, וקניון Northbrook Court שהבעלות המוניציפלית על שטחו דרשה מאבק עם הפרוור השכן – גלנקו.
נורת'פילד (Northfield) – כפר שהוקם בראשית שנות השלושים של המאה התשע עשרה .
המוסדות הבולטים בו הם בתי ספר פרטיים וממלכתיים מסוגים שונים המשרתים את אוכלוסיית הפרוורים שסביבו.
דירפילד (Deerfield) – פרוור המנוהל ככפר ומצוי על גבול מחוז קוק ומחוז לייק.
הפרוור הוקם בשנת 1903. המוסדות הבולטים בו הם בתי ספר תיכון ממלכתי בעל מוניטין גבוה וקמפוס של האוניברסיטה הנוצרית אוונגליסטית Trinity International University.
הפרוור זכה לכותרות בשנת 1959 כאשר תושביו נלחמו נגד מגורי שחורים בשטחו.
סקוקי (Skokie) – הוקמה בשנת 1888. מקור השם הוא בשפת הילידים האמריקנים המקומית ופירושו הוא "שטח ביצות".
סקוקי נוטה לקלוט מהגרים רבים והרכב אוכלוסייתה משתנה בהתאם לגלי ההגירה לארצות הברית.
עם ההגירה היהודית הגדולה לארצות הברית, בעיקר בין שתי מלחמות העולם, הפכה סקוקי, למשך שנים רבות, לפרוור בעל רוב יהודי, כולל מספר רב של ניצולי השואה.
על רקע זה ניהלה המפלגה הנאצית האמריקנית מאבק על זכותה לקיים מצעד בפרוור בשנים 1977 ו-1978. בשנות התשעים של המאה העשרים היהודים חזרו להיות בה מיעוט.
אולם, בשנת 2008 עדיין אפשר למצוא בה מזנונים כשרים ובתי כנסת רבים.
בשנת 1920 החלה בסקוקי תנופת בנייה שנפסקה ב-1929 שנת פרוץ השפל הכלכלי הגדול.
המשבר סגר את קו הרכבת המרכזי שעבר בסקוקי והפסיק את התפתחותה.
משנת 1929 ועד 1950 נבנו בפרוור מעט בתים חדשים.
בין המוסדות הבולטים בסקוקי הם מוזיאון השואה של אילינוי וקניון פתוח בשם "וסטפילד אולד אורצ'רד".
שירות האוטובוסים בסקוקי מפותח יחסית לפרוורי החוף הצפוני, והקו הצהוב של הרכבת העילית של שיקגו (EL) עובר דרכה כמו גם הכביש המהיר "Interstate 94".
יישובים שספק שייכים לחוף הצפוני
יישובים נוספים, שספק שייכים לאזור ה"נורת' שור", שמקובל על פי רוב לכלול באזור זה:
גלנוויו (Glenview) – נבנה מלכתחילה סביב קו רכבת זה, אולם בשנים האחרונות, עם הדמותו התרבותית והארכיטקטונית לשכניו שממזרח, יש נטייה לראות גם בו אחד מפרוורי החוף הצפוני.
דרום גלנוויו נבנה כיישוב עם אחוזות מגורים גדולות לעשירים.
הצפון נבנה כשדה תעופה אזרחי מרווח למטוסים קלים לשירות תושבי הדרום.
בתחילת שנות התשעים של המאה העשרים, עם סיום המלחמה הקרה, נסגר הבסיס הצבאי.
על שטח הבסיס נבנו בניניי מגורים, גנים ציבוריים נרחבים.
שטח ההנגר הוסב למרכז קניות חדיש.
מגדל הפיקוח הישן נשמר והוא מתנוסס מעל חנות אופנה ומוזיאון הילדים על שם קוהל שעקר מווילמט, התרחב והתבסס מצפון למרכז הקניות החדיש.
החווה החקלאית האחרונה בגלנוויו שינתה יעוד והפכה למוזיאון עם פינת חי שמנציח את חיי חקלאי האזור.
גלנוויו הוא היישוב היחיד בדרום החוף הצפוני שיש בו תחנה של חברת הרכבות הבין עירונית אמטרק.
מוזכר בין יישובי החוף הצפוני כמעט ורק כאשר מזכירים את מוזיאון קיונאו (Cuneo Museum) שבשטחו.
הקניון הפתוח "Old Orchard Shopping Center" - ממוקם בתחום היישוב סקוקי.
פארק רוויניה - בפארק מתקיים מדי שנה פסטיבל רוויניה.
ממוקם בתחום היישוב היילנד פארק.
הגן הבוטני של שיקגו - אוסף של עשרים ושלושה גנים הממוקמים בתחום היישוב גלנקו.
בית התפילה הבהאי - בית התפילה הבהאי היחיד בצפון אמריקה.
אצטדיון ריין פילד (Ryan Field) - אצטדיון הבית של קבוצת הפוטבול של אוניברסיטת נורת'ווסטרן.
בית צ'ארלס דאוז - ביתו של סגן נשיא ארצות הברית צ'ארלס דאוז אשר הגה את תוכנית הפיצויים שנכפתה על גרמניה לאחר מלחמת העולם הראשונה.
פארק השעשועים "ששת הדגלים" (Six Flags Great America) - ממקום בתחום היישוב גורני.
מוזיאון הילדים על שם קוהל - ממקום בתחום היישוב גלנוויו.
מבנה בית הספר Crow Island School - שתוכנן על ידי האדריכל אירו סארינן.
בית ויליטס (Willits House) - בית שתוכנן על ידי האדריכל פרנק לויד רייט אשר מופיע ברשימות של הרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
ממקום בתחום היישוב היילנד פארק.
שמורת הטבע Illinois Beach State Park - ממוקמת בתחום היישוב ציון
מרינת נורת' פוינט - ממקום בתחום היישוב וינתרופ הרבור
מוזיאון קיונאו (Cuneo Museum) - ממקום בתחום היישוב ורנון הילס
דגם מגדל פיזה - ממקום בתחום היישוב ניילז (בקרבה יחסית ליישובי החוף הצפוני, אך לא ממש בהם)
אוניברסיטת נורת'ווסטרן - הקמפוס ממקום בתחום היישוב אוונסטון
תחנת הכוח הגרעינית של ציון - ממוקמת בתחום היישוב ציון
בסיס האימונים של חיל הים האמריקני - ממקום בתחום היישוב נורת' שיקגו
המאחז הצבאי "שרידן" - ממקום בתחום היישוב הייווד
סרטי קולנוע שצולמו באזור פרוורי החוף הצפוני
אזור זה קיבל חשיפה רבה יחסית בשנות השמונים כאשר סרטי נעורים אמריקנים רבים צולמו בו, במיוחד אלו של התסריטאי והבמאי ג'ון יוז.
בין הסרטים הנודעים ביותר שצולמו באזור זה או שעלילתם מתרחשת בו:
אנשים פשוטים (1980) - צולם בהייווד, היילנד פארק, לייק בלאף, לייק פורסט, נורת'ברוק ווילמט.
סרט התעודרמה סקוקי (1981) המספר על ניסיון המפלגה הנאצית האמריקנית לצעוד בסקוקי.
שעשועים מסוכנים (1983) - צולם בדירפילד, היילנד פארק וסקוקי.
בת 16 הייתי (1984) - צולם באוונסטון, גלנקו, היילנד פארק, סקוקי ווינטקה.
חלומות צעירים (1985) - צולם בהיילנד פארק, סקוקי ונורת'ברוק.
מועדון ארוחת הבוקר (1985) - צולם בנורת'ברוק.
שמתי ברז למורה (1986) - צולם בהיילנד פארק, וינטקה, נורת'ברוק, לייק פורסט וגלנקו בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה.
צירי לידה (1988) - צולם בווינטקה, סקוקי, גלנקו ונורת'ברוק בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה
הדוד באק (1989) - צולם באוונסטון, גלנקו, היילנד פארק, לייק פורסט, נורת'ברוק, וילמט ווינטקה בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה.
שכחו אותי בבית (1990) - צולם בלייק פורסט, וינטקה, וילמט, היילנד פארק ואוונסטון.
תגובת שרשרת (1996) - צולם בלייק בלאף בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה.
החתונה של החבר שלי (1997) - צולם בוורנון הילס בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה.
הצד העמוק של האוקיינוס (1999) - עלילת הספר מתרחשת בשניים מפרוורי החוף הצפוני, שדרות גרין ביי המקשרות את הפרוורים ומדיסון שבוויסקונסין.
אולם בסרט, הצילום של חלק מההתרחשויות שבחוף הצפוני נעשה בשיקגו עצמה ובבוסטון.
החזאי (2005) - צולם באוונסטון וסקוקי בנוסף למיקומים רבים בשיקגו עצמה.
נורפוק הוא מחוז במזרח אנגליה.
המחוז גובל בלינקולנשייר במערב, בקיימברידג'שייר במערב ובדרום-מערב ובסאפוק בדרום.
הגבול הצפוני והגבול המזרחי של נורפוק הם חופי הים הצפוני.
נורפוק הוא המחוז הטקסי החמישי בגודלו באנגליה, ושטחו הוא 5,371 קילומטרים רבועים.
מבין 34 המחוזות הלא-מטרופוליטניים באנגליה, נורפוק הוא השביעי מבחינת גודל האוכלוסייה, העומדת על כ-850,000 תושבים, נכון לאמצע 2008. אולם, צפיפות האוכלוסין במחוז נמוכה כיוון שרוב אוכלוסייתו כפרית.
הברודס (The Broads) היא רשת של נהרות ואגמים השוכנת בחוף המזרחי ליד סאפוק.
האזור הוכרז כפארק לאומי ומנוהל על ידי רשות הברודס.
תיירות המחוז מבוססת בין השאר גם על אתרים היסטוריים, כגון מרכז העיר נוריץ'.
נורת' יוטיקה הוא כפר במחוז לה-סאל שבמדינת אילינוי, ארצות הברית.
לפי מרשם האוכלוסין האמריקאי של שנת 2000 אוכלוסיית הכפר מונה 977 נפשות.
בשנת 2004 פקדו את הכפר מספר אסונות ביניהם סופת טורנדו ורעידת אדמה שגבו מחיר בנפש בקרב אוכלוסיית הכפר.
כיום מהווה נורת' יוטיקה את שער הכניסה לשמורת סטארבד רוק.
בעוד שנורת' יוטיקה הוא השם הרשמי של העיירה, פרסומים באזור, השילוט בדרכים המרכזיות וכן אוכלוסיית המקום מכנים את העיירה לפי שמה המקורי - יוטיקה.
העיירה יוטיקה הוקמה על גדות נהר אילינוי בשנות השלושים של המאה ה-18. הצפות של הנהר, כמו גם בניית תעלת אילינוי ומישיגן הביאו להעתקת מיקום העיירה צפונה למקומה הנוכחי של נורת' יוטיקה.
ב-20 באפריל 2004 תקפה התפרצות של שלושים סופות טורנדו את המערב התיכון בארצות הברית.
בשעה 18:09 פגע טורנדו בעיר לה סאל במדינת אילינוי.
דקה לאחר מכן הגיע הטורנדו למרכז המסחרי של נורת' יוטיקה.
הטורנדו דורג F3 בסולם פוג'יטה ורוחות הגיעו למהירות של למעלה מ-250 קמ"ש כאשר פגע בעיר.
כמחצית מהאזור המסחרי של העיירה הוחרבה על ידי הטורנדו וכמאה בתי מגורים נהרסו.
מעוצמתו של הטורנדו פגע רכב באסם שהוסב למסעדה בשם מיילסטון.
מבנה המסעדה קרס לתוך המרתף שבו מצאו תושבי המקום מקלט מן הסופה.
שמונה ממוצאי המקלט נהרגו כתוצאה מקריסת המבנה ושישה נפצעו.
חודש לאחר הטורנדו נולד לפקידת העיירה עובר מת, העובר מת ככל הנראה בעקבות מאמצי השיקום בהם לקחו חלק כל אנשי העיירה.
בטקס זיכרון להרוגי הסופה שנה לאחר מכן נכלל העובר באופן רשמי ברשימת הקורבנות.
על פי מרשם התושבים לשנת 2000 שטחה של העיירה הוא 4 קמ"ר.
השטח כולו הוא יבשה והוא גובל בנהר אילינוי ושמורת סטארבד רוק בדרום ובשמורת מכרות בלקבול במערב.
נורת' בונדיי הוא פרוור בסידני, השייך מנהלית לרשות העירונית מועצת וייברלי.
נורת' בונדיי ממוקם ב-7 ק"מ מזרחית למרכז העסקים הראשי של סידני, וגובל מדרומו בפרוורים בונדיי ביץ', ממזרח ברוז ביי, ומצפון בדובר הייטס.
בצדו המזרחי גובל הפרוור באוקיינוס, וכולל מספר חופים, הידוע שבהם הוא צוק בן באקלר.
נורת' בונדיי כולל את גבולו הצפוני של המפרצון המהווה את חוף בונדיי ביץ', וניתן לראות את הבתים של נורת' בונדיי מהחוף.
הרחוב הראשי החוצה את הפרוור ממערב למזרח הוא דרך בלייר.
בתחילת המאה ה-20 פעלו באזור קווי חשמליות שונים, שהוחלפו באוטובוסים מאוחר יותר.
כמו רוב הפרוורים המזרחיים, אין בפרוור תחנות רכבת.
בשנת 1809 ניתנה לוויליאם רוברטס אחוזה רחבת ידיים (820 אלף מ"ר) שהתפרשה על פני כל אזור בונדיי, בין השאר נורת' בונדיי.
בשנת 1892 הוקמה בפרוור סוללת התותחים ע"ש בן באקלר, שנועדה להגן על חופה המזרחי של סידני מספינות עוינות המתקרבות לאזור בונדיי.
בשנות החמישים פינה הצבא את המחנה שהוקם בבן באקלר, וזה הפך לאתר בנייה שנסגר בשנות התשעים.
כיום מצויה המקום שמורת טבע.
באזור נורת' בונדיי מקבץ בניינים בסגנון האדריכלי אר דקו, המשמשים לבתי מגורים וכמרכזים מסחריים.
הפרוור תומך בין השאר בתרבות גלישה, עם מוסדות כגון שירותי ההצלה של בונדיי וחנויות גלשנים וציוד נלווה.
בפרוור נמצא גם מסלול הגולף של בונדיי, ממזרח לדרך מילטרי.
מסלול הגולף כולל אזור פסלים המקושט בתבליטים בעלי דוגמאות אבוריג'יניות.
נורת' שור היא עיר בחבל אוקלנד שבאי הצפוני של ניו זילנד.
העיר ממוקמת צפונית לאוקלנד סיטי.
ביוני 2024 מנתה העיר כ-259,497 תושבים, ועם שטח של 130 קמ"ר ורצועת חוף באורך 141 ק"מ, היא העיר הרביעית בגודלה בניו זילנד הן מבחינת שטח והן מבחינת אוכלוסייה.
היא העיר הצפופה בניו זילנד עם כ-1,583 תושבים לקילומטר מרובע.
שני גשרים מקשרים את העיר עם אוקלנד סיטי מדרום, ועם העיר וייטאקרה (Waitakere) במערב.
נורשפין (בשוודית: Norrköping) היא עיר נמל במחוז אסטריֶטלנד (Östergötlands län) שבמזרח שוודיה, 150 ק"מ מדרום לבירה סטוקהולם.
בשנת 2005 התגוררו בה 83,561 תושבים (בסך הכל 127,059 תושבים במטרופולין), והיא השמינית בגודלה בשוודיה.
העיר ממוקמת על פתחו של הנהר "מוטלה סטרום" , ב"מפרץ בראביקן", שהוא מפרץ של הים הבלטי.
ניצול כוח המים של הנהר "מוטלה סטרום" והנמל הטוב, היו הגורמים שאפשרו את הצמיחה המהירה של העיר לתעשייתית.
העיר ידועה גם בתעשיית הטקסטיל שלה.
אחד הכינויים של העיר הוא "מנצ'סטר של שוודיה".
האטרקציות באזור כוללות את מוזיאון העבודה, אולם הקונצרטים ומרכז הכנסים לואי דה גר קונסרט וקונגרס, מוזיאון העיר נורשפין ומרכז חזותי C, כולם ממוקמים במסגרת היסטורית שמורה היטב עם עדות לתעשיית הטקסטיל בעבר.
לעיר יש אזכורים מימי הביניים על ידי מתיישבים סביב עיר הדומה לנורשפין על שפך נחל "מוטלה לינשפין", שהשתמשו בזרם המים מהמפלים לשימוש המטחנות שלהם.
הנהר היה מלא דגי סלמון.
אין תאריכים מדויקים, אך יש אזכורים של כנסייה מהמאה ה-12. שנבנתה לכבודו של סנט אולף, הפטרון של נורווגיה.
30 ק"מ צפונית נורשפין נמצא "קולמרדנס דיורפארק".
זהו גן חיות חיצוני בסגנון ספארי.
באתר יש גם אקווריום עם נחשים, תנינים וכרישים.
50 ק"מ מהעיר, ישנם איים בשם: סנט אנה וגריט.
נמל התעופה נקרא "קונגשנגן" עם 170,000 נוסעים בשנת 2006. פארק תעשיות הייטק בשם "פארק המדע של נורשפין".
נורשפין בכדורגל, ונורשפין דולפינס בכדורסל.
נורשפין דולפינס (בשוודית: Norrköping Dolphins), היא קבוצת כדורסל שוודית מהעיר נורשפין, המשחקת בליגה השוודית.
הקבוצה הוקמה בשנת 1963 ונקראה בשנים הראשונות "נורשפין האגבי".
בקדנציה הנוכחית, משתתפת בליגת העל השוודית מעונת 1992/93. היריבות העיקריות שלה בצמרת הן קבוצות סנדסבל דרגונס, סודרטלי קינגס ו"אל.אף.
הקבוצה השתתפה במפעלים אירופאים כגון: גביע ספורטה, גביע קוראץ', יורוקאפ צ'לנג' ויורוצ'לנג' החל מעונת 1999/00. בליגה הבלטית בעונת 2008/09.
נורת' אמריקן B-25 מיטשל הוא מפציץ בינוני דו מנועי אמריקאי, שיוצר בידי חברת נורת' אמריקן אוויאיישן.
המטוס היה בשימוש נרחב של בעלות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה, ובידי כוחות אוויריים של מדינות רבות אחרות לאחר סיום המלחמה.
מטוס מדגם זה התנגש בבניין האמפייר סטייט בשנת 1945.
המטוס נקרא על שם בילי מיטשל, מייג'ור גנרל בצבא ארצות הברית.
חיל האוויר של צבא ארצות הברית הוציא מפרט למפציץ בינוני במרץ 1939 שהיה מסוגל לשאת מטען של 2,400 ליברות (1,100 ק"ג) על פני 1,200 מייל (1,900 ק"מ) במהירות 300 מייל לשעה (480 קמ"ש) צפון אמריקה Aviation (NAA) השתמשה בתכנון ה-NA-40B שלה כדי לפתח את ה-NA-62, שהתחרה על חוזה המפציץ הבינוני.
לא היה YB-25 זמין עבור בדיקות אב טיפוס שירות.
בספטמבר 1939, הורה חיל האוויר את ה-NA-62 לייצור כ-B-25, יחד עם המפציץ הבינוני החדש האחר של חיל האוויר, מרטין B-26 Marauder "מחוץ ללוח השרטוט".
בתחילת הייצור של B-25, NAA שילבה עיצוב מחדש משמעותי לדיהדרלת הכנף .
לתשעת המטוסים הראשונים הייתה דיהדרלית קבועה, כלומר לכנף הייתה זווית עקבית כלפי מעלה מגוף המטוס אל קצה הכנף.
עיצוב זה גרם לבעיות יציבות.
"השטחה" של לוחות הכנפיים החיצוניים על ידי מתן זווית אנדרילית קלה ממש מחוץ לתא המנוע ביטל את הבעיה ונתן ל-B-25 את תצורת כנפי השחף שלו .
שינויים פחות בולטים בתקופה זו כללו עלייה בגודל סנפירי הזנב וירידה בהטייתם פנימה בחלק העליון.
NAA המשיכה בתכנון ופיתוח בשנים 1940 ו-1941. הן סדרות B-25A ו-B-25B נכנסו לשירות USAAF.
ה-B-25B פעל ב-1942. דרישות הקרב הובילו להתפתחויות נוספות.
לפני שהשנה הסתיימה, NAA ייצרה את סדרות B-25C ו-B-25D במפעלים שונים.
גם בשנת 1942, היצרן החל בעבודות עיצוב על סדרת B-25G החמושת בתותח.
ה-NA-100 של 1943 ו-1944 היה פיתוח חימוש ביניים במתחם קנזס סיטי המכונה B-25D2. שדרוגי חימוש דומים על ידי מרכזי שינוי מסחריים בארצות הברית כללו כמחצית מסדרת B-25G.
פיתוח נוסף הוביל ל-B-25H, B-25J ו-B-25J2. קונספט עיצוב ספינת הנשק מתוארך לסוף 1942 ו-NAA שלחה נציג טכני בשטח ל-SWPA.
ה-B-25G המיוצר במפעל נכנס לייצור במהלך הסדר NA-96 ואחריו ספינת הנשק B-25H שעוצבה מחדש.
ה-B-25J חזר לתפקיד המפציץ, אבל גם אותו ניתן להצטייד כפציץ.
NAA ייצרה את המספר הגדול ביותר של מטוסים במלחמת העולם השנייה, הפעם הראשונה שחברה ייצרה מאמנים, מפציצים ומטוסי קרב בו זמנית (AT -6/SNJ Texan/Harvard, B-25 Mitchell ו-P-51 Mustang).
היא ייצרה מטוסי B-25 הן במפעל הראשי שלה ב-Inglewood והן ב-6,608 מטוסים נוספים במפעל שלה בקנזס סיטי, קנזס, בנמל התעופה פיירפקס .
לאחר המלחמה, ה-USAF הציב חוזה עבור המאמן TB-25L בשנת 1952. זו הייתה תוכנית שינוי של הייז מבירמינגהם, אלבמה .
תפקידו העיקרי היה הכשרת טייס מנועים הדדית .
פיתוח של ה-B-25 היה ה-XB-28 Dragon הצפון אמריקאי, שתוכנן כמפציץ בגובה רב.
שני אבות טיפוס נבנו עם אב הטיפוס השני, XB-28A, שהוערך כפלטפורמת סיור צילום, אך המטוס לא נכנס לייצור.
ה-B-25 היה כלי טיס בטוח וסלחן לטיסה.
עם מנוע אחד בחוץ, סיבובים של 60 מעלות לתוך המנוע המת היו אפשריים, והשליטה יכולה להישמר בקלות עד ל-145 מייל לשעה (230 קמ"ש).
הטייס היה צריך לזכור לשמור על בקרת כיוון יציאה מנוע במהירויות נמוכות לאחר ההמראה עם הגה; אם התמרון הזה היה מנוסה עם גלגלונים, המטוס עלול לצאת משליטה.
גלגל הנחיתה התלת אופן גרם לנראות מעולה בזמן המונית.
התלונה המשמעותית היחידה לגבי ה-B-25 הייתה המנועים הרועשים ביותר שלו; כתוצאה מכך, טייסים רבים סבלו בסופו של דבר מירידה מסוימת בשמיעה .
רמת הרעש הגבוהה נבעה ממגבלות עיצוב ומקום בכיסויי המנוע, מה שהביא לכך ש"ערימות" הפליטה בלטו ישירות מטבעת הכיסוי ומכוסות בחלקן על ידי ציפוי משולש קטן.
סידור זה כיוון פליטה ורעש ישירות אל תא הטייס והצוות.
המיצ'ל היה יציב במיוחד ויכל לעמוד בפני פגעים אדירים.
אחד B-25C של קבוצת הפצצות ה-321 זכה לכינוי "טלאים" מכיוון שמפקד הצוות שלו צבע את כל טלאי החורים של המטוס עם יסוד כרומט אבץ צהוב בהיר .
עד סוף המלחמה, מטוס זה השלים למעלה מ-300 משימות, הנחתו שש פעמים בבטן, והיו לו למעלה מ-400 חורים משובצים.
שלדת האוויר של "טלאים" הייתה מעוותת כל כך מנזקי קרב, שטיסה ישרה ומישורית דרשה 8° של חיתוך גלגלון שמאלי ו-6° של הגה ימין, מה שגרם למטוס "להשתולל" הצידה על פני השמים.
מועדון כדורגל נורשפין (בשוודית: IFK Norrköping) הוא מועדון כדורגל מהעיר נורשפין שבמחוז אסטרייטלנד שבמרכז שוודיה.
המועדון זכה ב-13 אליפויות, 6 גביעים, גביע סופרקאפן אחד והגיע לגמר הגביע השוודי 4 פעמים נוספות.
השם IFK (מבוטא: אִי אֵף קוֹהַּ) בשוודית הוא קיצור של המונח: Idrottsföreningen Kamraterna, כלומר "חברי אגודת הספורט".
אגודה זו נוסדה בסטוקהולם ב-1 בפברואר 1895, כלומר כשנתיים לפני הקמת קבוצת נורשפין, והיא כוללת מעל 100 קבוצות כדור (כדורגל, כדורסל, כדוריד וכו') בכל רחבי שוודיה (ועוד כ-11 קבוצות בפינלנד תחת מנהלת פינית נפרדת).
הידועה שבין מועדוני IFK היא גטבורג.
המועדון נוסד ב-28 במאי שנת 1897. עד שנת 1910 לא הייתה ליגה בשוודיה והקבוצות שיחקו בטורנירי גביע.