tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-12 באוקטובר 2023 ערך יילדיז את הופעת הבכורה שלו בנבחרת טורקיה, בניצחון 1-0 על נבחרת קרואטיה במסגרת מוקדמות יורו 2024. נכלל בסגל נבחרת טורקיה ליורו 2024.
הר קנאגה , הוא הר געש פעיל בעל חרוט געשי בקצה הצפוני של האי קנאגה באיים האלאוטיים, שבאלסקה.
הוא ממוקם בקלדרה, היוצר את רכס קנאטון הקשתי מדרום וממזרח לקנאגה.
אגם לוע ממוקם בחלק מרצפת הקלדרה.
בפסגת קנאגה יש מכתש עם פעילות פומרולית.
הוא ממוקם כ-25 ק"מ ממערב למתקן של הצי האמריקאי באי אדאק.
הר הגעש התפרץ לסירוגין במהלך רוב שנת 1994, וכיסה את קהילת אדאק לפחות פעם אחת בשכבת אפר דק.
קנאבסטרופר הוא גזע דני של סוס דם חם.
ידוע בעיקר כסוס רכיבה, אך משמש גם כסוס רתמה וכחיית קרקס.
מקורותיו של הקנאבסטרופר אינם ודאיים לחלוטין, אך מאמינים שהוא נובע מהסוסים המנומרים הפרהיסטוריים שהיו ילידי חבל הארץ שנקרא כיום ספרד.
ציורי מערות המתארים סוסים עם כתמים דומים לאלו של הקנאבסטרופרים שנמצאו באזורים אלו.
הגזע המודרני הוקם בדנמרק בשנת 1812, כאשר סוסת ערמונים עם סימני שמיכה מורכבת נמר הוגדלה לסוס פרדריקסבורג בצבע אחיד.
תפוצת קנאבסטרופר הגיעה לשיאה ב, וסוסים אלו שימשו למגוון מטרות, ביניהם חקלאות, רכיבה וציד.
אולם, בתחילת המאה ה-20 חלה ירידה בגזע עקב מספר גורמים, ביניהם מלחמות, מגפות ומיכון חקלאי.
כיום, סוסי הקנאבסטרופר פופולריים ברחבי העולם ומוערכים בזכות יופיים, אתלטיותם ומזגם הטוב.
הם משמשים למגוון מטרות, ביניהם רכיבה, רכיבה טיפולית, קפיצות ראווה ומרוצים.
פרווה מנומרת: ידוע בעיקר בזכות הכתמים הייחודיים שלו, עם דפוסים הנעים בין פרווה מוצקה ועד כתמים מלאים של נמר.
מגוון גדלים: מגוון רחב בגודל ובמבנה, בהתאם לקווי הדם.
רובם עומדים בגובה של בין 154 ל-162 ס"מ, אך יכולים להיות גבוהים יותר.
קיימים גם סוסי פוני קנאבסטרופר.
שלושה סוגים: ניתן לחלק אותם לשלושה סוגים עיקריים:
סוס ספורט: בעל השפעה גדולה יותר של דם חם, מצטיין בדרסאז', אירועים וקפיצות ראווה.
סוג בארוק: מבנה קלאסי יותר, קצר וחזק יותר.
פוני: מתנשא לגובה של פחות מ-170.2 ס"מ, פופולרי בקרב ילדים בשל צבעוניותו ומזגו העדין.
אופי: אתלטיים ואלגנטיים, עם פעולה חיה אך נוחה, נלהבים אך צייתנים.
בעלי סיבולת רבה וקל לאימון.
קנאן מאליק , הוא סופר, מרצה ושדר בריטי, בעל הכשרה בנוירוביולוגיה ובהיסטוריה של המדע.
כסופר אקדמי, ההתמקדות שלו היא בפילוסופיה של הביולוגיה, ובתיאוריות עכשוויות של רב-תרבותיות, פלורליזם וגזע.
נושאים אלו הם דאגות הליבה במשמעות "הגזע" (1996), "אדם, חיה וזומביים" (2000) ו"פרי מוזר: מדוע שני הצדדים טועים בדיון על הגזע" (2008).
עבודתו של מאליק עוסקת, בין השאר, בהגנה על ערכי הנאורות של המאה ה-18, שלדעתו עוותו ולא הובנו במחשבה פוליטית ומדעית עדכנית יותר.
הוא זכה בפרס אורוול לשנת 2010.
מאליק נולד בסקנדראבאד, טלנגנה, הודו וגדל במנצ'סטר, אנגליה.
הוא למד נוירוביולוגיה באוניברסיטת סאסקס והיסטוריה של המדע באימפריאל קולג', לונדון.
בין לבין, הוא היה פסיכולוג חוקר במרכז לחקר תפיסה וקוגניציה (CRPC) באוניברסיטת סאסקס.
בשנת 2003, הוא היה עמית אורח באוניברסיטת מלבורן.
כיום הוא עמית אורח בכיר באוניברסיטת סארי.
"Strange Fruit" היה ברשימה הארוכה של פרס הספר המדע של החברה המלכותית בשנת 2009.
הוא כתב עבור עיתונים ומגזינים רבים, ביניהם הסאנדי טלגרף והגארדיאן.
הוא עמית באגודה המלכותית לאמנויות.
תחומי העניין האקדמיים העיקריים של מאליק הם פילוסופיה של ביולוגיה ופילוסופיה של הנפש, שיטה מדעית ואפיסטמולוגיה, תיאוריות של הטבע האנושי, מדיניות מדע, ביו-אתיקה, פילוסופיה פוליטית, ההיסטוריה, הפילוסופיה והסוציולוגיה של הגזע, ותולדות הרעיונות.
מאליק פעל זה מכבר למען שוויון זכויות, חופש ביטוי וחברה חילונית, ובהגנה על הרציונליזם וההומניזם מול מה שהוא כינה "תרבות הולכת וגדלה של אי-רציונליזם, מיסטיקה ומיזנתרופיה".
בשנות ה-80, הוא היה קשור למספר ארגונים מרקסיסטיים, כולל מפלגת הפועלים הסוציאליסטית (SWP) והמפלגה הקומוניסטית המהפכנית (RCP), והלהבה הגדולה.
הוא היה מועמד של החזית האדומה שלמזרח נוטינגהאם בבחירות הכלליות של 1987. הוא עמד כמועמד ה-RCP בברמינגהם בבחירות הכלליות ב-1992, במקום האחרון מתוך שישה מועמדים עם 84 קולות (0.15%).
הוא גם היה מעורב בקמפיינים אנטי גזעניים, כולל הליגה האנטי-נאצית ו"מזרח לונדון נגד גזענות".
הוא עזר בארגון סיורי רחוב במזרח לונדון כדי להגן על משפחות אסייתיות מפני התקפות גזעניות והיה חבר מוביל במספר קמפיינים נגד גירושים ואכזריות משטרתית.
מאליק כתב שנקודת המפנה ביחסיו עם השמאל הגיעה עם פרשת סלמאן רושדי.
חלק גדול מהמאמץ הפוליטי שלו בעשור האחרון היה בהגנה על חופש הביטוי, החילוניות והרציונליזם המדעי.
מאליק היה אחד ממבקרי השמאל הראשונים בנושא הרב-תרבותיות, הוא התנגד במחלוקת להגבלות על דברי שטנה, תמך במדיניות דלת פתוחה בנושא הגירה, התנגד לרעיון זכויות בעלי חיים בסדרת דיונים עם פיטר סינגר וריצ'רד ריידר, והתבטא ב הגנה על ניסויים בבעלי חיים.
בשנת 2005 כתב מאמר בשם "מיתוס האיסלמופביה." במאמר טען מאליק שהמונח מבלבל הבחנה של אפליה נגד מוסלמים עם ביקורת על האסלאם, ומשמש להשתיק מבקרים של הדת, כולל את המוסלמים המעוניינים ברפורמה בדת.
מאליק כתב למגזין "Living Marxism" של ה-RCP, לימים "LM".
אף על פי שה-RCP התפרקה מאז, מאליק כתב עבור גלגולים מאוחרים יותר של "LM", ועבור יורשו המקוון, מגזין האינטרנט "Spiked".
במאמר דעה של "גרדיאן" שפורסם במהלך המעבר לנשיאות ארצות הברית ב-2020, מאליק האשים את הנשיא הנבחר ג'ו ביידן בצער מתומכיו.
לתפיסתו של מאליק שימוש בנרטיבים של "פריבילגיות לבנים" יכול לבסס עוד יותר את הזהות הלבנה על ידי דחיקה לשוליים של מעמד הפועלים הבריטים הלבנים.
ב-2002 התייחס מאליק למחלוקת סביב הערותיה של וופי גולדברג על נסיבות השואה.
נבחרה לפרס הספר של ג'ורג' אורוול, 2010, על "מפתווה לג'יהאד: פרשת רושדי ומורשתה"
פרס 3QD לפוליטיקה ומדעי החברה, 2013, על החיבור "לחשוב מחדש על הרעיון של 'אירופה הנוצרית'"
"משמעות הגזע: גזע, היסטוריה ותרבות בחברה המערבית" (Palgrave / New York University Press, 1996)
"האדם, החיה והזומבי: מה המדע יכול ומה לא יכול לספר לנו על הטבע האנושי" (Weidenfeld & Nicolson, 2000; Rutgers University Press, 2002)
"פרי מוזר: מדוע שני הצדדים טועים בוויכוח על הגזע" (Oneworld, 2008)
"מפאטווה לג'יהאד: פרשת רושדי ומורשתה" (Atlantic Books, 2009)
"רב-תרבותיות ואי שביעות הרצון שלה: חשיבה מחדש על גיוון לאחר 9/11" (ספרי שחף, 2013)
"החיפוש אחר מצפן מוסרי: היסטוריה גלובלית של אתיקה" (Atlantic Books, 2014)
"לא כל כך שחור ולבן: היסטוריה של גזע מעליונות לבנה לפוליטיקת זהויות" (Hurst, 2023)
הקנאביס במדינת ישראל נמצא תחת פקודת הסמים המסוכנים, ולכן החוק מחמיר על יצור, החזקה ושימוש בצמח או בתרכובות שלו.
עד שנת 2022, הקנס על החזקת קנאביס היה 1000 ו-2000 ש"ח, ופתיחת הליך פלילי מהפעם הרביעית ואילך.
עם זאת, בשנת 2022, ועדת החוקה אישרה שעבירות שימוש עצמי בקנאביס יהפכו לעבירות מנהליות ללא רישום במרשם הפלילי.
מאז, גובה הקנס על החזקת קנאביס הוא 500 ש"ח והקנס על שימוש במקום פומבי נקבע ל-1,000 ש"ח.
בנוסף, האשמת משתמשי קנאביס בדין פלילי בוטלה, אלא שבמקרים חריגים נותרת הסמכות להגיש כתב אישום..
אף על פי כן, סחר בקנאביס הוא עבירה פלילית שהעונש עליה הוא עד 20 שנות מאסר.
על פי סעיף 1 לפקודת הסמים המסוכנים, סם מסוכן הוא "חומר מן המפורטים בתוספת הראשונה לרבות כל מלח שלו, וכן כל תכשיר, תרכובת, תערובת או תמיסה של חומר כאמור ומלחיהם".
הקנאביס והחשיש נוספו לפקודת הסמים המסוכנים ב-1980. לאורך השנים, נוספו לפקודת הסמים המסוכנים סוגים שונים של חומר הקנאביס.
סמים בעלי איסור ייצור, החזקה ושימוש (סימן א'):
סמים בעלי איסור מסחר ומעבר (סימן ב'):
מאז שנת 2022, הקנס המקסימלי שניתן לקבל על החזקה ושימוש בקנאביס, הוא 1000 ש"ח.
קנאביס לשימוש רפואי מותר בישראל מאז תחילת שנות ה-90 לחולי סרטן ולסובלים ממחלות הקשורות לכאב כגון פרקינסון, טרשת נפוצה, מחלת קרוהן והפרעת דחק פוסט-טראומטית (PTSD).
מטופלים יכולים לעשן קנאביס, או לבלוע אותו באמצעות שמן קנאביס.
ב-2004, צבא ההגנה לישראל החל להשתמש ב-THC בשביל לטפל בחיילים עם הפרעת דחק פוסט-טראומטית.
ב-2012, כמות האנשים בישראל שהשתמשו בקנאביס רפואי הגיע ל-10,000. נכון לשנת 2022, כמות הרישיונות הפעילים בישראל היא מעל 119,656.
תיקון עולם בע"מ היא חברה לגידול ואספקת קנאביס רפואי ברישיון ובפיקוח משרד הבריאות, הראשונה בתחומה בישראל.
בסוף שנות ה-90 החל משרד הבריאות להתיר שימוש בקנאביס לצרכים רפואיים.
ב-2005 נוצר קשר ראשון בין משרד הבריאות למגדל הראשון ומייסד תיקון עולם, צחי כהן, מתוך הצורך לגדל 100 שתילי קנאביס לצרכים רפואיים ללא תמורה למען חולים אשר קיבלו את ההיתר לצרוך את הצמח להקלה במצבם הרפואי אך התקשו בהשגת הקנאביס עצמו.
הקנאביס היה מחולק בחינם לחולים בעלי ההיתר לפי המינון שקבע להם משרד הבריאות.
המוצר הסופי, תפרחת הקנאביס, הועבר למעבדות האוניברסיטה העברית בירושלים אל פרופסור רפאל משולם על בסיס קבע, עבור בדיקת אחוז החומרים הפעילים בתפרחת.
בשנת 2010 הסדיר משרד הבריאות את נושא הקנאביס הרפואי בישראל, ואפשר לראשונה לחברת 'תיקון עולם' לגבות 360 ש"ח לחודש בעבור השירות.
תקני הגידול של החברה ממוקמים בצפון ישראל ונמצאים תחת פיקוח משרד הבריאות ומשטרת ישראל וכן תחת אבטחה תמידית.
קנאה אובססיבית היא קנאה המאופיינת במחשבות חודרניות ומוגזמות, ועלולה להיות מלווה בבדיקה כפייתית של בן הזוג.
התופעה אינה מסווגת כהפרעה נפשית נפרדת בספרי האבחון הפסיכיאטריים DSM או ICD, אך היא מוזכרת כדוגמה לאופן שבו הפרעה טורדנית כפייתית יכולה להתבטא.
המחקר בתחום נמצא עדיין בשלבים מוקדמים, רוב המחקרים הם מחקרים ראשוניים ויש מעט מאמרי סקירה.
קנאה רומנטית היא תפיסה של איום מחשש לאובדן קשר בעל ערך ליריב אמיתי או דמיוני, הכוללת מרכיבים רגשיים, קוגניטיביים והתנהגותיים.
הקנאה הרומנטית נמצאת על רצף.
קנאה נורמלית מבוססת על המציאות, היא חולפת ופונקציונלית.
קנאה מורבידית היא קנאה כרונית.
במחקר שכלל כ־150 סטודנטים נמצא שכ־10% מהם היו מודאגים מתחושות של קנאה ביחס לבן זוגם, אך לא באופן פתולוגי.
קנאה פתולוגית מתארת שני מצבים קיצוניים יותר: קנאה אובססיבית וקנאה דלוזיונית.
קנאה אובססיבית היא קנאה מוקצנת אך לא פסיכוטית.
קנאה דלוזיונית הנקראת גם תסמונת אותלו היא הקנאה הפתולוגית הקיצונית ביותר הנחשבת ב DSM-5 לפסיכוזה דלוזיונית.
קנאה זו קשורה בדרך כלל לגברים, להתמכרות לאלכוהול, דמנציה ופגיעה מוחית.
בספר האבחנות הפסיכיאטריות, DSM-5, קנאה אובססיבית נמצאת תחת הקטגוריה של הפרעות טורדניות-כפייתיות אחרות והפרעות דומות.
השאלון כולל 3 חלקים: שאלון מחשבות, שאלון התנהגות, ושאלון חומרה.
הציון הסופי מתקבל לאחר סכימת התשובות כולן.
השאלון המלא באנגלית לא מגביל את המגדר של הנשאל או של בן או בת זוגו.
אני חושדת או דואגת ש־X נפגש או ייפגש עם מישהו בו הוא יתאהב
אני חושדת או דואגת ש־X מסתיר דברים ממני
אני חושדת או דואגת ש־X יעזוב אותי
אני מתקשרת ל־X כדי לוודא מה הוא עושה ומתי הוא מגיע הביתה
אני שואלת את X היכן הוא היה או מה הוא עשה במשך היום
אני מתקשרת ל־X בהפתעה, רק כדי לראות אם הוא עונה
כמה מזמנך מוקדש למחשבות קנאה, או עד כמה הן שכיחות?
עד כמה מחשבות הקנאה שלך מפריעות לך בתפקוד בעבדוה, ביחסייך הבינאישיים או בפעילויותייך החברתיות?
כמה מצוקה נגרמת לך ממחשבות הקנאה שיש לך?
שני הסוגים של קנאה פתולוגית (קנאה אובססיבית וקנאה דלוזיונית) קשורים לפגיעה עצמית ולאלימות זוגית (בעיקר של גברים כלפי נשים)
קנאי מיריה רייס (בספרדית: Kenay Myrie Reyes; נולד ב-6 בספטמבר 2006 באלחואלה שבקוסטה ריקה) הוא כדורגלן קוסטה ריקאי המשחק בעמדת המגן הימני בקבוצת דפורטיבו סאפריסה מליגת העל של קוסטה ריקה ובנבחרת קוסטה ריקה.
מיריה גדל במחלקת הנוער של אלחואלנסה, ובשנת 2023 עבר למחלקת הנוער של דפורטיבו סאפריסה, ואף החל להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של המועדון.
בשנת 2024 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל של קוסטה ריקה.
ב-13 בדצמבר 2024 חתם על חוזה מקצועני במועדון עד לשנת 2028.
בחודש נובמבר 2024 זומן מיריה לראשונה לסגל נבחרת קוסטה ריקה עד גיל 20. ב-8 ביוני 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת קוסטה ריקה, בניצחון 0–8 על נבחרת איי בהאמה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
הוא נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע הזהב 2025, וערך שתי הופעות בטורניר.
מיריה הוא בנו של רוי מיריה ואחיינו של דאב מיריה, שניהם כדורגלני נבחרת קוסטה ריקה בעבר.
אחיו התאום קנאן משחק במחלקת הנוער של דפורטיבו סאפריסה.
קַנְבֵּרָה היא עיר הבירה של אוסטרליה והעיר הגדולה ביותר במדינה שאינה שוכנת לחוף הים.
אוכלוסייתה מונה כ-473,855 תושבים (נכון ל-2024), והיא העיר השמינית בגודלה במדינה.
היא נמצאת בקצה הצפוני של טריטוריית הבירה האוסטרלית ( – ACT).
הסברה היא שמשמעות המלה "קנברה" היא "מקום מפגש", בשפת בני שבט האבוריג'ינים נגנונאוואל.
אם כי יש הסוברים כי משמעות השם הוא "שדי נשים", על שם שני ההרים הנמצאים באזור - הר אינסלי וההר השחור.
השם קנברה משמש גם, כמקובל, כדי להתייחס לממשל הפדרלי האוסטרלי ולפרלמנט.
המאבק בין שתי הערים נמשך זמן מה, עד שב-2 בפברואר 1899 החליטה האספה הכללית כי כפשרה בין שתי הערים היריבות תיבנה עיר חדשה בשם קנברה והיא זו שתהיה עיר הבירה.
ב-1908 אותר שטח מתאים והוזמנו זוג הארכיטקטים וולטר ברלי גריפין (Walter Burley Griffin) ומריון מהוני גריפין לתכנן את העיר.
קנברה תוכננה כעיר גנים והבנייה בפועל התחילה ב-1913. ב-12 במרץ 1913 ליידי גרטרוד דנמן, אשת המושל, העניקה לעיר את שמה.
יום זה הוא חג לאומי באוסטרליה.
ב-9 במאי 1927 הוכרז על סיום בנייתה של העיר ונחנך באופן רשמי בניין הפרלמנט (הישן).
בקנברה נמצאים מבנים לאומיים רבים, ביניהם בית הממשל, בית הפרלמנט, בית המשפט העליון של אוסטרליה, אנדרטת המלחמה של אוסטרליה, הגלריה הלאומית, מגדל ההר השחור (לשעבר מגדל טלסטרה), המטבעה המלכותית האוסטרלית, הספרייה הלאומית, גלריית הדיוקנאות הלאומית, המוזיאון הלאומי ושדרת המצעדים אנזא"ק המשמשת כשדרה הלאומית של אוסטרליה.
קנברה תוכננה מראש כעיר הבירה הפדרלית ולכן הוקצה בה אזור נפרד המיועד רק לשגרירויות זרות.
על מנת לתכננה נערכה תחרות בין אדריכלים.
היות שתוכננה מראש ואינה שוכנת לחוף הים, נבנה בה אגם מלאכותי.
בשנת 1927 החל לפעול נמל התעופה קנברה.
החל משנת 1988 נערכת בעיר תערוכת הפרחים פלוריאדה המהווה אטרקציה תיירותית שמושכת לעיר כ-400 אלף תיירים בשנה.
הערים התאומות של קנברה הן:
לקנברה יש הסכמי ידידות עם:
קנגורו הוא סוג כיסאי גדול מסדרת קנגוראים, החי בערבות אוסטרליה.
מינים אחדים של קנגורו מצויים גם בגינאה החדשה.
אפיונו הבולט של הקנגורו הוא הכיס בקדמת בטן הנקבה, שבו היא נושאת את גוריה הצעירים.
בשם "קנגורו" מציינים גם יונקים נוספים מהקבוצה דמויי-קנגורו שאינם שייכים לסוג אך דומים לבני הסוג, כמו קנגורו אילני, קנגורו חולדתי וקנגוריל המושק.
הקנגורו הוא בעל חיים צמחוני, הניזון בעיקר מעשבים, עלים וקליפות עצים.
יכולתו לנוע בקפיצות למרחקים ארוכים בעזרת רגליו האחוריות החזקות וזנבו הארוך מאפשרת לו לברוח מטורפים ולנוע ביעילות בשטחים פתוחים.
מקורו של השם בשפה האבוריג'ינית .
שמה של החיה בשפה זו הוא גנגורו (Gangurru, באלפבית פונטי בין לאומי: /ɡaŋuru/).
לשבט זה כעשרה שמות שונים לקנגורו, השם גנגורו מתאר קנגורו גדול בוגר בצבע אפור שחור.
קיימת אמונה שגויה הטוענת שפירושו של השם הוא "אינני מבין את דבריך"; מקור הטעות בשנת 1770, אז העלה לראשונה ג'וזף בנקס, חוקר טבע שהתלווה למגלה הארצות הבריטי ג'יימס קוק את השם קנגורו בכתב.
חמישים שנים מאוחר יותר התייחס קצין אחר בצי הבריטי, פיליפ ק.
קינג, לאותה החיה, אך טען שקוראים לה מי-נואה (Mee-nuah); כתוצאה מכך פשטה השמועה שקוק טעה, ושפירוש המילה ששמע הוא "איני יודע" או "אינני מבין", כנראה בתשובה לשאלה בלתי מובנת ששאל את התושבים באנגלית.
רק בשנת 1971 אושר במחקר בלשני שהמילה "קנגורו" אכן משמשת לתיאור החיה בקרב שבטים בצפון אוסטרליה.
פירוש המילים Mee-nuah התברר כ"חיה שניתן לאכול".
שמו של הקנגורו מאוית בשפה האנגלית בתור "קנגורו" (Kangaroo).
בעברית, שמה התקני של החיה הוא "קנגוּרו", אך בשל האיות האנגלי נפוצה גם ההגייה "קנגֶרו".
כמו שמות שאולים אחרים, המסתיימים ב־וּ, צורת הרבים של המילה קֶנְגּוּרוּ היא בסיומת ־וּאִים, כלומר קֶנְגּוּרוּאִים.
הקנגורו מופיע בצידו השמאלי של סמל אוסטרליה וממולו האמו.
הקנגורו מנתר על שתי רגליו האחוריות החזקות, אך נעזר בתנועתו גם בזנבו החזק ובטלפיו הקדמיות כדי לדחוף את גופו קדימה.
ראשו של הקנגורו קטן, אוזניו ארוכות ופיו סוסי.
זנבו משמש גם לשמירת שיווי משקל בעת ניתור.
בתנועה למרחק קצר הוא יכול להגיע למהירות של 70 קמ"ש.
בתנועה למרחק של כשני קילומטרים הוא מסוגל לשמור על מהירות של 40 קמ"ש ולמרחקים גדולים יותר הוא יכול לנתר במהירות ממוצעת של 20–25 קמ"ש.
הקנגורו משתמש במהירות זו לא רק כדי להימלט מטורפים אלא גם כדי לכסות שטחים נרחבים בחיפוש אחר מזון.
תוחלת החיים הממוצעת בטבע היא כ-6 שנים ובשבי מגיעה לכ-20 שנה.
הקנגורו הוא צמחוני, אוכל עשב ושורשים.
בעת מרעה ואכילה הקנגורו הולך על כל ארבע רגליו, ואז הוא כפוף קדימה וראשו סמוך מאוד לקרקע.
בגלל הצרכים הנובעים מאכילת עשבים ושורשים פיתח הקנגורו שיניים מתאימות.
שיני החותכות מסוגלות לקצור עשב הנמצא קרוב לאדמה והטוחנות מסוגלות ללעוס אותו בקלות.
מכיוון שלסתו התחתונה מחולקת לשני חלקים ואינה מאוחדת, שיניו החותכות התחתונות מאפשרות נגיסה רחבה יותר.
קנגורו יכול לנתר למרחק של 8–13 מטר בניתור בודד.
מינים מסוימים בסוג מכונים בשם "קנגורו" ואחרים מכונים וולבי או וואלרו.
בדרך כלל מיני הקנגורו הם המינים הגדולים ביותר הכוללים את 3 המינים הגדולים במשפחה.
למינים אלו יש רגליים קדמיות גדולות וחזקות, רגליים אחוריות חזקות במיוחד המותאמות לניתור, זנב שרירי ומסיבי המסייע בשמירה על שיווי משקל וראש קטן יחסית.
כמו שאר חיות הכיס לנקבות הקנגורו יש כיס המשמש את הוולדות שלהם בהתפתחות מוגנת ונוחה בתחילת חייהם:
קנגורו אדום (Macropus rufus) – נפוץ בערבות מרכז אוסטרליה הצחיחות או צחיחות ברובן.
גובהם של הזכרים מגיע ל-1.5 מטרים ומשקלם כ-85 ק"ג.
אורך הזנב הוא 1.5 מטר.
בטנו וראשו אפורים, רגליו צהובות ויתר גופו אדום-חום.
נקבת הקנגורו האדום היא אפורה כולה.
במצבי מצוקה יכולים להיות מסוכנים לבני אדם.
קנגורו אפור מזרחי (Macropus giganteus) – הנפוץ והמוכר במיני הקנגורו.
מצוי בחלקה המזרחי הפורה והמיושב של אוסטרליה.
קנגורו אפור מערבי (Macropus fuliginosus) – מצוי בדרום ודרום-מערב אוסטרליה.
זכר בוגר מגיע ל-45 ק"ג.
האירופאים הראשונים שנתקלו בקנגורו תיארו אותו כחיה מוזרה.
לדבריהם היה מדובר בחיה שראשה הוא כמו של אייל (ללא קרניים), שהולכת כמו אדם, ומקפצת כמו צפרדע.
גם הופעתו של הגור בתוך כיסה של אימו היה מחזה נדיר משום שחיות הכיס נפוצות בעיקר באוסטרליה, ומיעוטן נפוץ באמריקה הדרומית.
התצפית הראשונה המתועדת בעולם המערבי היא זו של הקנגורו שצד והרג הימאי ג'ון גור בשנת 1770. העור והגולגולת של החיה הגיעו לאנגליה ופוחלצו על ידי אנשי מקצוע שלא נתקלו בחיה עצמה אף פעם.
הפוחלץ הוצג בפני הציבור ועורר סקרנות רבה.
בסוג קנגורו יש 14 מינים ב-3 תת-סוגים:
אויביו העיקריים של הקנגורו עד לפני 2,000 שנים היו הזאב הטסמני, לטאת מגלניה ואריה כיס והם כולם נכחדו.
כלב הבר דינגו הוא אויבו הטבעי היום.
זוחלים שונים כמו הכוח (במקרים של מחסור במזון אחר), הפיתון ותנין הים עלולים לטרוף קנגורואים.
יש אפילו עיט – עיט מחודד זנב (Aquila audax) הטורף קנגורואים קטנים בטפריו הענקיות.
אך אויבו הגדול ביותר הוא האדם: החל מהגעתם של בני האדם לאוסטרליה לפני 50,000 שנים לפחות וכלה בשימושם בכלבי דינגו למטרת ציד שהחל לפני 5,000 שנים בקירוב גרם לקנגורואים להיאלץ להסתגל אליהם.
הציידים השתמשו בכלבי דינגו מאולפים ובכלבים אחרים וצדו קנגורו לשם הנאה.
כיום הדבר אסור על פי חוק.
קנגורו מסוגל להיאבק בכלב ואינו נכנע בקלות.
ידועים מקרי התקפה של קנגורו על בני אדם, אך ברובם המכריע של המקרים הייתה זו תגובה להתגרות מוקדמת מצד האדם.
במקרה מתועד משנת 1936 התגבר קנגורו על שני כלבי ציד שהתקיפו אותו ופצע אותם.
הצייד שחש לעזרתם הותקף גם הוא ונהרג על ידי הקנגורו.
בעת התגוננות או לצורך התקפה תומך הקנגורו את כל משקל גופו על זנבו החזק ובועט ברגליו האחוריות.
בכל אחת מרגליו האחוריות שתי אצבעות חזקות מצוידות בציפורניים חדות, ועוד שתי אצבעות מחוברות יחד וכמעט מנוונות.
אויב חדש של הקנגורו מהווים הכבישים הרבים החוצים כיום את מדבריות אוסטרליה.
בכל שנה נהרגים מאות קנגורואים לאחר שנדרסו על ידי כלי רכב; עשרות בני אדם נהרגים גם כן כתוצאה מהיתקלות מכוניתם בקנגורו.
הקנגורואים נוטים לקפוץ אל הכביש בפתאומיות, בחשכת הלילה, מפני שרעש המנוע ואורות הרכב מסקרנים אותם.
אמצעי נוסף למניעת תאונות עם קנגורואים, הוא מתקן ה"שו-רו", מעין משרוקית המפיקה שריקה בתדירות גבוהה, אותה אין בני אדם שומעים, אך מרתיעה את הקנגורואים.
בעת שהנקבות מגיעות לייחום, הזכר נוהג לבצע טקס חיזור כדי למשוך אליו נקבות.
הוא נשען לאחור על זנבו ומתמתח לכל מלוא קומתו, כדי להדגיש את גובהו, לאחר מכן הוא נשען קדימה ומשפשף בקרקע את חזהו שבו יש בלוטות מיוחדות.
הזכרים מבצעים ביניהם קרבות התגוששות שבהם הם חובטים ובועטים אחד בשני, בדומה לקרבות אגרוף.
הזכר המנצח זוכה בנקבות שבאותו תחום.
נקבת הקנגורו ממליטה ולד אחד בכל עונת רבייה.
גודלו של הוולד בעת לידתו אינו עולה על 3–4 ס"מ בלבד, אך אף על פי כן הוא מסוגל לזחול ולהיכנס אל תוך כיס החזה של אמו מיד לאחר הלידה.
בתוך הכיס יש ארבע פטמות יניקה.
בשלב הראשון הוולד אינו חזק דיו כדי לינוק והאם מתיזה חלב אל תוך פיו.
מאוחר יותר הוא לומד לינוק בעצמו.
בגיל שישה חודשים הוא מסוגל להציץ מתוך הכיס ובגיל שמונה חודשים הוא יכול לצאת לתקופות זמן קצרות ולשהות על הקרקע בקרבת אמו, ולחזור אל הכיס לאחר מכן.
קנגוראים (שם מדעי: Diprotodontia) היא סדרה בתת-מחלקת יונקי הכיס.
בסדרה נמצאים כ-120 מינים של חיות כיס, ובהם סוגי הקנגורו, סוגי הוולבים, הפוסומים, הקואלות, הוומבטיים, וכן סוגים נוספים.
הקנגוראים החיים היום הם בדרך כלל אוכלי עשב, כמו רוב המינים בסדרה שנכחדו.
יש בסדרה גם סוגים מעטים הניזונים גם מחרקים, וסוגים נדירים של אוכלי כל אך לפי הידוע מינים אלה התפתחו מאוחר יחסית מהמינים אוכלי העשב.
ככל הידוע, הטורפים היחידים בסדרה שתפוצתם הייתה רחבה הם בני המשפחה אריות כיס, הקרובים לוומבט.
הסדרה אנדמית לאוסטרליה פרט למקרים יוצאי דופן.
בעלי חיים מסדרה זו נמצאו גם בגינאה החדשה, שלפי הממצאים הגאולוגיים הייתה מחוברת לצפון לאוסטרליה, עד לפני כ-7,000 שנים, אך הופרדה ממנה כשמצר טורס הוצף על ידי האוקיינוס.
המאובנים הראשונים שנמצאו היו מתקופת האוליגוקן, אך יש עדויות המרמזות על התקיימותם גם בתקופות קודמות.
הפערים המשמעותיים בגילם של מאובנים באוסטרליה, אי מציאת מאובנים בגינאה החדשה, הפעילה גאולוגית, והגיוון הרב בקנגוראים בתקופת האוליגוקן מעידים ככל הנראה על קיומה של הסדרה גם קודם לכן.
הקנגוראים הגדולים ואלה הפחות אתלטיים מביניהם נכחדו עם הגעת בני האדם לאוסטרליה, לפני קרוב ל-50,000 שנה.
אחת הסיבות האפשריות להיכחדותם היא ציד אך הסיבה הסבירה יותר היא שינויים קיצוניים בסביבת המחיה שלהם, בין השאר עקב שימוש בני האדם באש.
שני מאפיינים מבדילים בין הקנגוראים לשאר חיות הכיס: הראשון הוא היותם בעלי צמד חותכות בלסת התחתונה, בניגוד לשאר חיות הכיס, שלהן חותכות מרובות בלסת התחתונה.
תכונה זו נתנה להם את שמם הלטיני, Diprotodontia שפירושו "שתי שיניים קדמיות".
הלסת שלהם היא קצרה בדרך כלל עם 3 חותכות בלסת העליונה מלבד הוומבטיים להם יש חותכת אחת כמו למכרסמים.
המאפיין השני הוא העובדה שהאצבעות השנייה והשלישית ברגליהם מאוחדות לחלוטין, פרט לציפורניים.
האצבע החמישית ברגליהם (בוהן) חסרה ברוב המינים ואילו האצבע הרביעית בדרך כלל גדולה במיוחד.
ככלל איחוד האצבעות אינו נפוץ ביותר אלא מהווה תכונה המסייעת בהסתגלות לסביבה שהתפתחה כנראה עם השנים כדי לסייע בטיפוס.
למרות זאת, קנגוראים רבים החיים היום פיתחו התאמות אחרות ברגליהם והם שוכנים על האדמה בלבד, באורח חיים המתאים להם ביותר.
לכן ההיסטוריה של הקנגורו האילני מוזרה במיוחד: נראה שבעבר הרחוק הם שכנו על העצים ועם הזמן ירדו לאדמה תוך כדי פיתוח רגליים ארוכות יותר האופייניות לקנגורו.
בהמשך הם חזרו לעצים ופיתחו עם הזמן רגליים קצרות ורחבות יותר וסגנון טיפוס ייחודי.
המין הגדול ביותר בסדרה כיום הוא קנגורו אדום (Macropus rufus) השוקל עד 85 ק"ג.
הקטן ביותר הוא פוסום ננסי זוטי (Cercartetus lepidus) ששוקל עד 10 גרם.
המאובן הראשון של בעל חיים מסדרת הקנגוראים תוארך לתקופת האוליגוקן לפני פרק זמן של 23.03-28.4 מיליון שנים.
המין הראשון בסדרה שזוהה נקרא בלטינית Hypsiprymnodon bartholomaii והוא מהתקופה המיקונית המוקדמת שנמשכה מלפני 23 מיליון שנים ועד לפני 16 מיליון שנים.
משפחה: וומבטיים (Vombatidae) - בה 2 סוגים
משפחה: קואליים (Phascolarctidae) - בה סוג יחיד.
משפחה: אריות כיס (Thylacoleonidae) - נכחדה
משפחה: דיפרוטודוניים (Diprotodontidae) - נכחדה
משפחה: קנגוריים (Macropodidae) - בה 11 סוגים
משפחה: קנגוריים חולדתיים (Potoroidae) - בה 4 סוגים
משפחה: קנגוריים מושקים (Hypsiprymnodontidae) - בה סוג יחיד.
משפחה: קוסקוסיים (Phalangeridae) - בה 6 סוגים
משפחה: כיסנאיים (Petauridae) - בה 3 סוגים
משפחה: פוסומים ננסיים (Burramyidae) - בה 2 סוגים
משפחה: פוסומים מנוצי-זנב (Acrobatidae) - בה 2 סוגים
משפחה: פוסומים זנבות-טבעת (Pseudocheiridae) - בה 5 סוגים
משפחה: צופוניים (Tarsipedidae) - בה סוג יחיד.
קַנַּבּוֹס הוא שם נפוץ למגוון זנים לא פסיכואקטיביים של קנאביס סאטיבה המגודלים שלא למטרות הפקת הסם.
באיחוד האירופי ובקנדה ניתן לקבל אישור לגידול קנבוס לצורכי תעשייה.
בארצות הברית דורש החוק היתר מטעם המנהל לאכיפת הסמים שקשה לקבלו.
התוצר העיקרי של הקנבוס הוא סיבים המשמשים למגוון יישומים בתעשייה.
כיום משמש הקנבוס גם כתוסף מזון פופולרי.
החלבון הזמין בזרעי קנבוס - המפ נחשב לחלבון עשיר יותר מעוף, בשר, דגים, מוצרי חלב ואף זרעים ואגוזים.
הקנבוס הוא זן של קנאביס סאטיבה תת-מין סאטיבה המכיל כמות נמוכה במיוחד של THC (הקנאבינואיד העיקרי בקנאביס), וככלל לא ניתן להשתמש בו למטרות משכרות.
בקנאביס סאטיבה תת-מין אינדיקה לא משתמשים בגלל שאיכות הסיב שלו נמוכה.
בוטניקאים מסוימים חולקים על המיון הזה ואנליזה גנטית נוספת נדרשת על מנת להגיע לקונצנזוס.
הקנבוס נחשב לגידול חקלאי שדרישותיו מינימליות.
הוא צורך מעט מים, אפשר לגדלו כמעט בכל אקלים ובדרך כלל אינו מצריך שימוש בחומרי הדברה.
מומחים מעריכים כי ממרכיביו השונים (זרעים וסיבים מהגבעול) ניתן לייצר כ-25,000 מוצרים שונים, ביניהם מוצרי מזון כגון שמן קנאביס, חומרי בנייה, תרופות, דלק, חומרי איטום, חלקים לרכב (כגון מילוי לדלתות), פלסטיק, מוצרי קוסמטיקה, נייר, טקסטיל ועוד.
סיבי המפ שנאספו שימשו לייצור בדים, לפני תשעה עד חמישים אלף שנה.
ייתכן שזהו אחד הצמחים המוקדמים ביותר שהאדם טיפח.
אתר ארכאולוגי באיי אוקי ביפן נמצאו שרידים של זרעי קנאביס משנת 8000 לפני הספירה בערך, מה שמרמז על שימוש בצמח.
השימוש בקנבוס ארכאולוגי מתוארך לתקופה הנאוליתית בסין, עם טביעות של סיבי קנבוס שנמצאו על כלי חרס מ מהאלף החמישי לפני הספירה.
ידוע כי גם בארץ ישראל נעשה בו שימוש לאורך אלפי שנים, והוא מוזכר כבר במשנה.
חשיבותו של הקנבוס כגידול חקלאי הלכה והתעצמה ועד סוף המאה ה-19 כבר ידעו בעולם לייצר ממנו כמה אלפי מוצרים, כולל בדים, שמן לתאורה, נייר, מוצרי קוסמטיקה, מזון ועוד.
לארצות הברית הגיע הקנבוס יחד עם המתיישבים הראשונים מאירופה והיה לאחד הגידולים הפופולריים ביותר.
תומאס ג'פרסון וג'ורג' וושינגטון גידלו אותו והדגל האמריקאי הראשון נתפר מבד קנבוס (בשנת 1775).
בתקופה מסוימת איפשרו השלטונות אפילו לשלם מיסים בקנבוס.
הנייר עליו נכתב המסמך המקורי של הצהרת העצמאות האמריקאית היה עשוי קנבוס.
בשנת 1937 הוצא הקנבוס מחוץ לחוק בארצות הברית.
בישראל אחראית על התחום הרפואי של הקנבוס יחידת היק"ר במשרד הבריאות.
קנבן (בקנג'י 看板, בקטקאנה カンバン, ברומאג'י Kanban) הוא מושג המקושר לייצור בשיטת הייצור הרזה או בשיטת ה-Just In Time (בראשי תיבות: JIT.
שיטה הדוגלת בקבלת חומר גלם או מוצר ברגע הנחוץ בדיוק, לא לפני ולא אחרי).
המילה "קנבן" היא מילה שכיחה בשפה היפנית, אשר משמעותה "שלט" או "כרטיס", והיא אינה שמורה למשמעות הספציפית אותה קיבלה בשפה האנגלית.
על פי טאיצ'י אוהנו מחברת טויוטה, לו מיוחס פיתוח שיטת ה-JIT, קנבן הוא האמצעי איתו מנהלים את ה-JIT.
כפי שמרמז שמה, השיטה עושה שימוש בכרטיסים על מנת לסמן דרישה לפריט.
מכשירים אחרים כגון סמן פלסטיק או כדורים יכולים גם הם לשמש כגורמים לתנועה, ייצור או אספקה של יחידה במפעל.
לדוגמה, בייצור של חפץ כלשהו, יש למפעיל שני מדפים - אחד בכל צד של עמדת העבודה.
חומר הגלם (חו"ג) מגיע למדף אחד והתוצרת הגמורה (תוצ"ג) לשני.
מדף התוצרת הגמורה מסמל את צורכי הלקוח כך שכאשר המדף ריק, המפעיל צריך לייצר פריט נוסף.
גודל הקנבן נקבע כך שהוא יכיל רק את הכמות שהלקוח זקוק לה (בדרך כלל אחד).
כאשר המפעיל מתחיל לעבוד, הוא לוקח חומר גלם מהקנבן של הכניסה, וכך מסמן לספק שיש צורך לספק כמות נוספת של חו"ג.
קנבן מאופיין בדרך כלל בייצור במשיכה ("pull"), מכיוון שכל שלב בתהליך נמשך בתגובה לשלב הקודם לו.
בשיטת הקנבן לא נעשה שימוש בתחזיות.
זאת בניגוד לפילוסופית הייצור בדחיפה ("push"), אשר על פיה מייצרים לפי תחזיות צרכים עתידיים.
מסיבה זו אין זה מפתיע כי הגורם אשר קובע איזו דרך ייצור (במשיכה או בדחיפה) תיתן את הערך הטוב יותר, הוא איכות התחזיות.
אם התחזיות טובות, שיטת הקנבן תבזבז בעצם אינפורמציה שימושית, בעוד שייצור בדחיפה, יפיק את הכמויות המדויקות בזמן הנכון.
מצד שני כאשר קשה לחזות ביקושים, הכי טוב שניתן לעשות הוא להגיב במהירות לדרישות.
זה בדיוק מה שעושה שיטת הקנבן, סימון לדרישה מועבר מיידית דרך כל שרשרת הייצור.
בייצור בדחיפה נתקלים בדרך כלל לקשיים רציניים כאשר תחזיות הדרישה מתגלות כלא נכונות.
מערכת הקנבן יכולה להיות מתוארת על ידי "שיטת שלוש תיבות" – אחת ברצפת הייצור, אחת במחסן ואחת במחסני הספק.
לתיבות מוצמד בדרך כלל כרטיס ניתן להסרה המכיל את נתוני המוצר וכל מידע קשור אחר - זהו בעצם הקנבן.
כאשר התיבה ברצפת הייצור ריקה, הקנבן מוסר ממנה ומועבר למחסן.
המחסן מחליף את התיבה מרצפת הייצור עם תיבה חדשה ומלאה אליה מוצמד כבר כרטיס קנבן הניתן להסרה.
המחסן יוצר קשר עם הספק ומעביר את הצורך בחידוש המלאי לפי כרטיס הקנבן.
המוצר הסופי גם הוא מועבר למחסן עם כרטיס כדי להשלים את השלב הסופי בתהליך.
כך שלא תיחסר התוצרת הגמורה, כל זאת בהנחה שהכרטיסים נאספים מהתיבות הריקות.
זו פעולה מושלמת של "משיכה-דחיפה" (או פשוט לולאה) המספקת את הכמות הנדרשת עם יחידת עודף אחת בלבד, כך שלעולם לא יהיה עניין של אספקת יתר.
הסוד במערכת קנבן טובה הוא לחשב כמה כרטיסים נדרשים לכל מוצר.
רוב המפעלים משתמשים בשיטת הלוח הצבעוני (Heijunka Box).
שיטה מורכבת מלוח הנוצר במיוחד על מנת להחזיק את כרטיסי הקנבן.
בשנים האחרונות קנבן אומצה גם בעולם פיתוח התוכנה, כשיטה המשלבת עקרונות מעולם פיתוח התוכנה הזריז (Agile) וה-Lean, כאשר מרכז השיטה הוא אותו רעיון של הגבלת הקנבנים שבמערכת, ועל ידי כך הורדת מלאי הנושאים שמפותחים ונבדקים במקביל ב"קו הפיתוח".
קנג'י מיזוגוצ'י (ביפנית: 溝口 健二; 16 במאי 1898 – 24 באוגוסט 1956), במאי קולנוע, תסריטאי ושחקן יפני.
במהלך הקריירה שלו ביים שמונים וחמישה סרטים המעידים על הפופולריות הרבה לה זכתה יצירתו.
מיזוגוצ'י נולד בטוקיו, לאב נגר.
מצבה הכלכלי של משפחתו היה כה רעוע, עד שאביו החליט כי בתו הבכורה תימכר כגיישה, מעשה שהיה לו השפעה רבה על תפיסת העולם של מיזוגוצ'י.
יחס זה לאחותו וכן התנהגותו האכזרית של אביו לאימו, גרם לטינה עמוקה של הבן לאביו.
בגיל 13 עזב את בית הספר והתחיל לעבוד וללמוד עיצוב פרסומות בקובה שביפן.
מאוחר יותר, בשנת 1920, הוא החל לעבוד כשחקן בתעשיית הקולנוע היפנית, שלוש שנים אחר כך, והוא רק בן 25, היה לבמאי מיומן באולפני ניקאטסו.
עבודותיו הראשונות של מיזוגוצ'י התבססו על יצירות קודמות לדוגמה אדפטציות מיוג'ין או'ניל, טולסטוי והאקספרסיוניזם הגרמני.
את סרטיו הראשונים יצר בזריזות, לעיתים תוך שבועות ספורים.
וכך משנות ה-20 ועד לשנות ה-30, ביים למעלה משבעים סרטים, אך דא עקא, רובם אבדו.
כמה מסרטיו השתייכו לז'אנר ה"קייגו איגה", סרטים מגמתיים בעלי נטייה שמאלית שהופקו ביפן בשנות העשרים והשלושים, בסרטים אלה עיצב מיזוגוצ'י את נטיותיו הסוציאליסטיות, וגיבש את ייחודיותו המהרהרת באלה.
למעמדו כבמאי מוערך הגיע בשנת 1936 בה הופקו סרטיו "Sisters of Gion" ו"Naniwa Elegy".
סרטו החשוב ביותר הוא אוגטסו מונוגטרי משנת 1954.
שבטי הקנאק (בצרפתית בכתיב המודרני: Kanak, עד 1984 נכתב כ-Canaque) הם ילידי הארכיפלג קלדוניה החדשה, בדרום מערב האוקיינוס השקט.
נכון ל-2013 מונים בני הקנאק כ-104,000 אנשים, 40% מאוכלוסיית קלדוניה החדשה.
מקור השם קנאק, הוא מהשפה הוואיאנית, שמשמעותה "אדם" (האנושות בכללה והאדם כפרט).
המונח הפך לנפוץ במאה ה-19 ככינוי כולל לעמי מלנזיה.
בתחילה השם היה בעל משמעות פוגענית (למשל בסדרת הקומיקס "הרפתקאותיו של טינטין"), אולם במהלך המאה ה-20 הפך המונח למקובל, ומשמש רק את ילידי קלדוניה החדשה.
מקור השבטים הוא ככל הנראה מיורדי ים פולינזיים, שהתיישבו באיי קלדוניה החדשה.
אובסידיאן שמקורו בגינאה החדשה נמצא בכלי חרס מראשית ההתיישבות הקנאקית וקיימות טענות לממצאים מהתיישבות קנאקית המתאורכים לאלף השלישי לפנה"ס.
לא ברור הקשר בין שבטי הקנאק לבין תרבות הלפיטה - קבוצת עמים שנדדו באזור דרום האוקיינוס השקט, במהלך האלף השני לפנה"ס עד לשנת 500 לפנה"ס.
בעת הגעת ג'יימס קוק, האירופאי הראשון שביקר באיים, בשנת 1774, התגוררו בארכיפלג כ-70,000 מבני הקנאק.
תוך כחמישים שנה מיסיונרים נוצריים, קתוליים ופרוטסטנטיים הגיעו לאי.
לאחר הסיפוח, החל מסע ניצול של הילידים בידי הכובשים הצרפתיים, כולל עבודת כפייה וגירוש הילידים מאדמתם לטובת מכרות ניקל ועפרות אחרות ולטובת כ-20,000 אסירים צרפתיים שגורשו לאיים כמושבת עונשין.
הדבר גרר מרד בידי הילידים שהסתיים בהריגת מנהיג המרד ודיכוי הילידים.
לאחר מלחמת העולם השנייה, זכויות הילידים הוטבו במידה רבה - ניתנה להם זכות בחירה ובחירת מקום מגורים באיים כרצונם.
ב-1985 בתגובה לרצח של אחד ממנהיגי הקנאק, נשבו 27 ז'נדרמים צרפתיים בידי הקנאק, דבר שהסלים את מעגל האלימות.
לאחר מאמצים רבים ובתמיכת המדינות הבלתי-מזדהות הצליחה התנועה לעצמאות לזכות ב-2 בדצמבר 1986 בתמיכת האו"ם בזכות הקנאק לעצמאות.
אולם הדבר לא הועיל, והשליטה הצרפתית במקום נשארה ללא שינוי.
בתקרית מפורסמת אחרת שאירעה ב-22 באפריל 1988, כוחות ה-FLNKS שבו 27 ז'נדרמים, הוציאו להורג ארבעה והתנו את שחרור שאר השבויים במשא ומתן על עצמאות קלדוניה החדשה.
צרפת סירבה לנהל משא ומתן, וכוח מיוחד של GIGN פרץ למערה שבה הוחזקו השבויים והרגו 19 מהחוטפים (הסרט "Rebellion" משנת 2011 מבוסס על תקרית זו).
בהסכם שנחתם ב-5 במאי 1998, הוסכם כי משאל עם ייערך בין השנים 2014–2019, ותוצאותיו יקבעו את עתידה של קלדוניה החדשה, אם כמדינה עצמאית או כחלק מצרפת.
עד לקיום משאל העם, תמשיך צרפת לנהל את כל עניינה של קלדוניה החדשה, בשיתוף עם הממשלה הנבחרת המקומית כך שתהליך העצמאות (אם תתקבל החלטה שכזו) יבוא בהדרגתיות ולא בפתאומיות.
בהמשך הוחלט כי יתקיימו עד שלושה משאלי עם.
משאל העם הראשון התקיים ב2018, השני צפוי להתקיים ב2020 ואם יתקיים משאל שלישי הוא יתקיים ב2022
בקרב הקנאק קיים מגוון עצום של שפות: כ-28 שפות ואלפי דיאלקטים.
בכל שפות בני הקנאק אין מערכת כתב.
בעבר בני הקנאק נהגו בפולחן מתים, מערות קדושות והחשיבו את הים כמקום מקודש וכמקור החיים.
כיום למעלה מ-50 אחוזים מבני הקנאק הם קתוליים, רבים אחרים פרוטסטנטיים ורק מיעוט קטן בני דתות אחרות.
מאכל חשוב במטבח הקנאקי הוא ה-Bougna: עשוי מטארו, יאם, בטטה, בננה, וחתיכות בשר עוף, דג או לובסטר.
המרכיבים נעטפים בעלי בננה ונקברים בתנור קרקעי לצורך הבישול.
לאחר כשעתיים, מוסרים עלי הבננה והמנה מוכנה.
הקנאק מפורסמים בפיסולם, בעץ ובאבן.
קנגורו הוא האי השלישי בגודלו באוסטרליה, אחרי טסמניה והאי מלוויל.
הוא ממוקם כ-112 ק"מ דרום-מערבית לאדלייד בפתחו של מפרץ סיינט וינסנט.
בנקודה מסוימת הוא מרוחק רק כ-13 ק"מ מקייפ ג'רוויס ביבשת האוסטרלית (באוסטרליה הדרומית).
היקפו הוא 540 ק"מ והנקודה הגבוהה ביותר בו היא בגובה 307 מ'.
בין האי לחצי האי יורק שנמצא צפונית-מזרחית לו עובר "מצר אינבסטיגייטור" (Investigator Strait) ובינו לבין קייפ ג'רוויס "מצר בקסטיירס" (Backstairs Passage).
האי קנגורו התנתק מן היבשת האוסטרלית לפני כ-9,000 שנים בעקבות עלייה בגובה פני הים.
כלי אבן שנמצאו בחפירות ארכאולוגיות באי מעידים כי אבוריג'ינים הגיעו לאי ככל הנראה לפני כ-11,000 שנים ושההתיישבות במקום נפסקה בשנת 200 לפנה"ס לערך.
קיימות תאוריות שונות המנסות להסביר את היעלמות ההתיישבות האנושית באי: מגפות, מלחמה, נישואי קרובים שיצרו מומים, שינויי אקלים או הגירה המונית מן האי.
שמו של האי ניתן לו על ידי מגלה הארצות מתיו פלינדרס על שמו של הקנגורו האפור-מזרחי הנפוץ מאוד באי.
האי מופה לראשונה על ידי הצרפתי ניקולס באודין שהגיע למקום זמן קצר אחרי פלינדרס ושהה במקום במקביל.
עד היום שמם של אתרים רבים באי הם בצרפתית, כפי שניתן להם בידי באדוין.
בתחילת המאה ה-19 נוסדו באי מספר מושבות של ציידי כלבי ים.
בהמשך מושבות אלו הפכו לישובי קבע.
מתיישבים ראשונים הגיעו לאי ב-1836, ויסדו את העיר הגדולה באי, קינגסקוט.
העיר הייתה הראשונה בדרום אוסטרליה ויועדה בתחילה להיות בירת המחוז.
מאוחר יותר נזנחה התוכנית עקב המשאבים המוגבלים באי.
נכון לשנת 2011 מתגוררים באי 4,417 תושבים.
תושבי האי מתפרנסים בעיקר מחקלאות.
בעבר עיקר החקלאות סבבה סביב רעיית כבשים ותעשיית הצמר, אך כיום גדל חלקן של תעשיית גידול הבקר וגידולים שונים כגון תפוחי אדמה, חיטה וענבים.
בשנים באחרונות מתפתחת באי תעשיית יין ענפה, הכוללת כ-30 יקבים.
בנוסף לכך מהווה תעשיית התיירות גורם כלכלי חשוב באי.
כ-140,000 תיירים בשנה פוקדים את האי, כרבע מהם תיירי חוץ.
כמחצית מהאי מאופיין בשטח מיוער שלא בורא.
כרבע משטחי האי מוגדרים כשטחי פארק או שמורת טבע.
האי קנגורו מפורסם בזכות החי המתקיים בו.
מכיוון שכף רגלם של בני אדם לא דרכה באי במשך שנים, התפתחה שם בלא מפריע אוכלוסיית בעלי חיים וצמחים ייחודית.
חלק מבעלי החיים נכחדו מאז הגעת בני האדם לאי, כגון אמו אי הקנגורו, שהיה מין אמו ייחודי לאי.
באי חיים תת-מינים אנדמיים של קנגורו וקיפודן.
בנוסף משגשגות באי אוכלוסיות של ברווזן וקואלות שלא חיו באי במקור אך הובאו למקום בידי המתיישבים.
לחופי האי מתקיימים מושבות של פינגווין זוטר ואריות ים, ומושבות קינון גדולות מצויות בו.
אחת הסיבות לכך שהאי מהווה בית גידול כה משגשג למינים רבים הוא בגלל שבניגוד לשאר היבשת, אל האי קנגורו מעולם לא הגיעו מינים פולשים מזיקים כגון ארנבת, שועל וחתול הבית.
בהתאם לכך ננקטים צעדים מחמירים כדי לוודא שמינים פולשים לא יכנסו לאי.
קַנְבָס (בעברית: בד ציור) הוא בד הארוג בצורה גסה ומשמש ליצירת מפרשים, אוהלים, לציפוי סירות קאנו וכדומה.
הבד גם פופולרי כמשטח לציור.
מקור המילה "קנבס" במאה ה-13, במילה "canevaz" שבאנגלית עתיקה, או במילה "canevas" שבצרפתית עתיקה.
שתיהן נובעות, כנראה, מן המילה "cannapaceus" שפירושה בלטינית וולגארית הוא "עשוי מקנבוס".
בד הקנבס המודרני עשוי מכותנה או מפשתן ושונה מבדים כגון ג'ינס באופן האריגה הפשוט שלו (Plain weave).
בארצות הברית מקובל לדרג בדי קנבס באחת משתי דרכים: על פי משקלם (אונקיות ליארד רבוע), על פי מספר דירוג כך שככל שהמספר גבוה יותר כך הבד קל יותר.
החל מן המאה ה-14 הפך הקנבס למשטח ציור נפוץ לציור בצבע שמן.
עד לשימוש בקנבס, היה מקובל להשתמש בלוחות עץ, שעליהם היה נהוג לצייר בעיקר בצבעי טמפרה.
עד המאה ה-16 וה-17 קיבל הקנבס מעמד בכורה באיטליה ובצפון אירופה.
בין האמנים המובילים בשימוש בקנבס היו הציירים הוונציאנים כגון אנדראה מנטניה (Andrea Mantegna), שהבד היה זמין עבורם בשל היות העיר מעצמה ימית.
לפני הציור נהוג למתוח את בד הקנבס על גבי מסגרת עץ ולמרוח אותו בשכבה של ג'סו.
תפקיד הג'סו הוא למנוע מן הצבע לחלחל אל תוך סיבי הבד, דבר העלול לגרום לריקבון שלהם.
קנאק/פופ הייתה להקת פאנק רוק (Punk rock)-אינדי ישראלית עם השפעות בריט-פופ וגלאם רוק שפעלה בין השנים 1994 ל-1999 והוציאה אלבום אחד, "המהפכה המעניינת האחרונה", 15 שנים אחרי התפרקותה, בתחילת שנת 2014.
הלהקה הוקמה על חורבות הרכב בשם פרדוקס הבמבה שבו היו חברים שלושה חברי תיכון מקיף ד' בבאר שבע: רועי ארד כסולן, אסף לוי כבסיסט (לימים אחד ממארגני המחאה החברתית של שנת 2011 ועיתונאי) ואמיר דגן כמתופף וכן דביר וולק מערד כגיטריסט.
בשלב מסוים בלהקה ניגנו כבסיסטית שנייה עדי לב (לימים תקליטנית בישראל ואירופה) והגיטריסט אמיר גרומן (לימים מלהקת מריונטה סול).
פרדוקס הבמבה התחילה כלהקה עם השפעות של דת' מטאל, מוזיקה ששמעו אז דגן ולוי, והפכה ללהקת נויז.
היא קיימה שלוש הופעות בתל אביב וזכתה לכתבה בתוכנית "יומן תרבות" בערוץ 1.
לאחר שרועי ארד ודביר וולק עברו מהנגב לתל אביב ואסף לוי עזב את הלהקה, הצטרפו אליה הגיטריסט ניצן חורש והבסיסט שי נובלמן, אחרי התפרקות להקתו ג'וני הכבאי.
שי נובלמן הכיר את ארד, כשזה ראיין אותו לפנזין מוזיקלי, שהוציא בבאר שבע בשם "סוס".
פרדוקס הבמבה שינתה את שמה לקנאק/פופ ובחרה להפוך את הסגנון המוזיקלי שלה לרועש פחות, מלודי יותר, עם השפעות של פופ גיטרות בריטי של אותה התקופה.
לאחר שמונה חודשים של חזרות בבאר שבע, וגיבוש סגנונה המוזיקלי, עזב דגן את הלהקה לטובת עסקים והוחלף על ידי רן לוי, שתופף במקביל בלהקת הגן האנוכי.
הופעת הבכורה של ההרכב החדש התקיימה ביום הסגירה של מועדון רוקסן ב-11 בנובמבר 1994, במרתון להקות שבו נטלו חלק גם איפה הילד, מופע הארנבות של ד"ר קספר, עוזי פוקס ואמנים נוספים.
הלהקה צברה תאוצה בהרכב זה, התארחה בתוכניות טלוויזיה והחלה לעורר עניין.
לאחר כשנה וחצי, עזבו שי נובלמן ורן לוי את הלהקה והוחלפו בידי הדיג'יי והבסיסט בועז גולדברג והמתופף לני בן בשט.
לאחר כשנה נוספת והופעות רבות, הלהקה צברה לה מעריצים, בעיקר מקרב באי ליין מסיבות ה"גלורי נייטס" שבהן הופיעה.
קנאק/פופ התרחקה מעט מאווירת האינדי-פאנק של ההרכב הראשון לטובת בריטפופ-גלאם ברוח "הגל החדש של הגל החדש" שאפיין את לונדון ותחיית המוד של אמצע הניינטיז.
בשלהי 1996, לאחר שהתעייפו מלהחמיץ הזדמנויות, עזבו גולדברג וחורש את הלהקה.
דן שדור, ששימש זמן מה כמנהל קנאק/פופ, נכנס כבסיסט.
הלהקה קיימה בהרכבים השונים עשרות רבות של הופעות בתל אביב ובמקומות שונים בארץ, עוררה עניין רב לצד תיעוב, והחמיצה מסיבות שונות מספר הצעות מחברות התקליטים להקליט אלבום בכורה.
מעריצי הלהקה נאלצו להסתפק בקסטת דמו לבנה של הלהקה ששוכפלה בכמה מאות עותקים ונמכרה בהופעות, או חולקה על ידי חברי הלהקה, כשיטת חיזור.
במהלך השנים, הלהקה הפכה את רם אוריון ליועץ מוזיקלי בעת שהותו בלונדון ובסופו של דבר גם למפיק מוזיקלי.
ההופעה האחרונה של הלהקה התקיימה בשנת 1999, ביום היבחרו של אהוד ברק לראש הממשלה, כאשר במקום בן בשט השתמשו חברי הלהקה במכונת תופים (בן בשט הפך לימים למפיק פורה שבין השאר עבד עם ריף כהן, אבישי כהן, מיקה קרני ושמוליק קראוס).
במהלך השנים הלהקה שינתה את סגנון המוזיקה וויתרה על ההשפעות של הבריטפופ לטובת השפעות של רוקנרול, דיסקו, מוזיקה מזרחית וגלאם רוק.
בין שיריה: "פגשתי נערה בדיסקו", "דוגמניות על", "הופ, הופ, אני כוכב פופ", "שובו של שובו של הברייקדאנס", "המהפכה המעניינת האחרונה", "מוזיקה עכשיו" (על שם תוכנית הדאנס של אילן בן שחר בערוץ 2 הניסיוני), "קורנפלקס" ו"אוסטרליה (השיר נגד)".
בכתבה בקול הקמפוס נכתב על הלהקה: "למרות שמעולם לא הוציא אלבום, ההרכב שהקדים את ההיפסטרים בכמה שנים, הצליח להפוך לציון דרך משמעותי".
חברי הלהקה המשיכו לשמור על שיתופי פעולה שונים ביניהם.
דביר וולק הפיק את אלבום הבכורה של פינג פונג, להקתו של ארד, "בין מוסר לאופנה" (הד ארצי, 2000) ואת שיר האירוויזיון "שמייח", שניהם אף שיתפו פעולה מספר שנים אחרי פירוקה בהקלטת שיר שנכתב בימי הלהקה, "תל אביב היא כבר לא תל אביב".
ארד ונובלמן כתבו יחד את שיר הנושא לסדרה טופי והגורילה (ערוץ ביפ).
נובלמן ורן לוי ניגנו יחד באנגליה.
דן שדור הקים בשנת 2000 את ההוצאה לאור "שדוריאן" שהוציאה את ספריו הראשונים של רועי ארד, ומשם פנה לקולנוע תיעודי.
נובלמן וחורש כתבו ביחד לתוכנית הספורט הסאטירית "בראש ובראשונה" (פורטל וואלה).
בועז גולדברג וניצן חורש שיתפו פעולה בכתיבה ועריכה בעיתונים שונים.
גולדברג הפך לעיתונאי רוק ומבקר מוזיקה ב"עכבר העיר" ובעיתונים נוספים.
בשנת 2019 יצר את הסרט "מחר כבר עבר", דוקו-מוזיקה המביא את סיפורו של יוצר הרוקנרול המנוח צ'רלי מגירה (גבי אבודרהם).
הסרט נפתח בתיאור קצר של סצנת האינדי רוק/בריטפופ של אמצע שנות ה-90, שכללה בעיקרה שלוש להקות: השנק, להקת הזוהרים וקנאק/פופ.
בפברואר 2014 הוציאה הלהקה לרשת את אלבומה היחיד, "המהפכה המעניינת האחרונה", שכלל חומרים מכל התקופות וההרכבים.
הלהקה ציינה את האירוע במספר הופעות איחוד עם נגניה לאורך השנים (ארד, וולק, נובלמן, לוי, גולדברג ושדור) והשתתפה בסרט תיעודי קצר בבימויו של יניב סרדל.
לני בן בשט - תופים
בפסיכואנליזה, קנאת פין מתייחסת לשלב בהתפתחותן של בנות, על פי המודל הפסיכוסקסואלי של זיגמונד פרויד, בו ילדות חוות חרדה כשהן מגיעות להבנה כי אין להן פין כמו לבנים.
במסגרת תאוריה זו קנאת הפין מקושרת לתסביך אלקטרה.
פרויד טען כי הבנה זו מביאה לשינויים רבים בהתנהגותן לכיוון פיתוח זהות מגדרית נשית.
בתאוריה הפרוידיאנית, שלב קנאת הפין מתחיל את השינוי מחיבור רגשי לאם, לתחרות עם האם עבור תשומת לבו, הכרתו וחיבתו של האב.
התנהגות מקבילה קיימת אצל בנים כאשר הם מגיעים להבנה כי לנשים אין פין; פרויד כינה אותה חרדת סירוס.
בתרבות העכשווית משתמשים לעיתים במונח זה על מנת להתייחס לנשים שלכאורה היו רוצות להיות גברים; זאת למרות שבמקור אין הכוונה לקנאת פין של בנות במובן הפשטני והקונקרטי, אלא לחלק טבעי בהתפתחותם של ילדים.
פרויד הציג לראשונה את תאוריית העיקרון של העניין והקנאה בפין בכתבתו "על התאוריות המיניות של ילדים" (1908).
העיקרון לא הוצג במהדורה הראשונה של ספרו המוקדם יותר "שלוש תרומות לתאוריית המין" (1905), אך תקציר של הכתבה משנת 1908 הוסף למהדורה השלישית של הספר בשנת 1915. בספר "על הנרקיסיזם" (1914) הוא מתאר כיצד כמה נשים מפתחות אידיאל גברי כ"הישרדות הטבע הגברי שהיה פעם בבעלותן".
חשיבות המונח גברה כאשר פרויד פיתח בהדרגה את רעיונותיו על התפתחות המיניות של הילד, בין השאר את התאוריה על המעבר מהשלב הפאלי לשלב החביון .
רעיון קנאת הפין לא זכה להסכמה כוללת בתוך תחום הפסיכואנליזה.
כך למשל טענה הפסיכואנליטיקאית קארן הורני בשנת 1932: "אינני משוכנעת שקנאת הפין היא המניע הראשי של התפתחות הנפש הנשית.
ייתכן כי ההפך הוא נכון: גברים עשויים לחוש קנאה עמוקה ביכולת האישה להרות, ללדת ולהניק."
הקנגורו האדום (שם מדעי: Macropus rufus) הוא מין של יונק כיס והמין הגדול ביותר במיני הקנגורו, ביונקי היבשה של אוסטרליה ובכל מיני הכיסאים המודרניים.
הקנגורו האדום הוא היונק הגדול ביותר האנדמי לאוסטרליה ויונק הכיס בעל התפוצה הרחבה ביותר.
הוא מצוי בכל רחבי אוסטרליה מלבד באזורים הפוריים שבדרום, בחוף המזרחי וביערות הגשם שבצפון.
בתי הגידול של הקנגורו האדום כוללים אזורים מכוסים שיחים, ערבות עשב ומדבריות.
על פי רוב, בתי הגידול פתוחים עם מעט עצים המעניקים צל.
הקנגורו האדום הוא מין גדול מאוד של קנגורו, הוא בעל אוזניים ארוכות ומחודדות וחרטום מרובע.
לזכרים פרווה קצרה בצבע חום אדמדם שהופכת לצהבהבה בהירה בחלק הגחוני של הגוף ובאזור הגפיים.
הנקבות קטנות מהזכרים ובעלות פרווה בצבע כחול-אפור שהופכת לאפורה בהירה באזור הגחוני של הגוף, אף על פי שבמקומות צחיחים דומה צבען של הנקבות יותר לצבע הזכרים.
לקנגורו האדום זוג גפיים קדמיות בעלות טפרים קטנים, זוג גפיים אחוריות שריריות המשמשות לניתור וזנב חזק המשמש לעיתים קרובות לתמיכה במשקל הגוף בעת עמידה זקופה.
לזכרים כתפיים רחבות יותר וזרועות גדולות יותר משל הנקבות.
רגלי הקנגורו האדום פועלות בדומה לגומייה, גיד אכילס נמתח בעת הנחיתה ומשחרר את האנרגיה האצורה בו כדי לדחוף את בעל החיים מעלה וקדימה.
כך מתאפשרת תנועת הניתור האופיינית.
הזכרים מסוגלים לעבור מרחק של מעל 9 מטרים בניתור אחד.
אורך הראש והגוף של הזכרים מגיע ל-1.3-1.6 מטרים ואורך הזנב מגיע ל-1-1.2 מטרים.
הנקבות קטנות באופן ניכר, אורך הראש והגוף מגיע ל-85–105 ס"מ ואורך הזנב מגיע ל-65–85 ס"מ.
משקל הנקבות נע בין 18 ל-40 ק"ג, בעוד שמשקל הזכרים בדרך כלל כפול מכך ונע בין 55 ל-85 ק"ג.
קנגורו אדום ממוצע מגיע לגובה של 1.5 מטרים בעמדו זקוף.
זכרים בוגרים גדולים יכולים להגיע לגובה של 1.8 מטרים, כאשר הפרט הגדול ביותר שתועד הגיע לגובה של 2.1 מטרים ולמשקל של 91 ק"ג.
עדויות על פרטים גדולים אף יותר, שחלקן טוענות למשקל של כ- 150 ק"ג, אינן נדירות.
הקנגורו האדום שומר על טמפרטורת גוף פנימית של 36°C תוך שימוש במגוון התאמות פיזיות, פיזיולוגיות והתנהגותיות.
התאמות אלו כוללות שכבת פרווה מבודדת, הורדת רמת הפעילות והישארות בצל כאשר הטמפרטורות גבוהות, התנשפות, הזעה וליקוק הגפיים הקדמיות.
מיקום עיניו של הקנגורו האדום מעניק לו שדה ראייה של כ- 300°.
הקנגורו האדום ניזון בעיקר מצמחייה ירוקה, במיוחד עשבים טריים, ומסוגל לספק את צרכיו אפילו כאשר מרבית הצמחים נראים חומים ויבשים.
מחקר שנערך על קנגורואים במרכז אוסטרליה חשף כי עשב ירוק מהווה 75-95% מתזונתם, כאשר המין Eragrostis setifolia, הנשאר ירוק גם בעונה היבשה, מהווה 54% מכלל זאת.
בעתות יובש, הקנגורואים נשארים בערבות עשב פתוחות וליד נתיבי מים בחיפוש אחר צמחים ירוקים.
אף על פי שהקנגורו האדום מעדיף לאכול עשבים, הוא עשוי לאכול גם מינים של כף-אווז ויחפש אפילו שיחים כאשר המזון המועדף עליו אינו בנמצא.
הקנגורו האדום מסוגל לשמור על כמות מים מספקת ולמצוא צמחייה טרייה שתאפשר לו לשרוד גם בסביבה צחיחה.
הכליות של הקנגורו האדום מצטיינות בריכוז שתן, במיוחד בקיץ.
קנגורואים אדומים מתכנסים לעיתים במספרים גדולים באזורים בהם יש מזון רב, קבוצות אלו עשויות למנות עד 1,500 פרטים.
הקנגורו האדום פעיל בעיקר בשעות הדמדומים ובלילה ומעדיף לנוח בצל במהלך היום, אם כי הוא עשוי לנוע במהלך היום.
הקנגורואים האדומים מסתמכים בעיקר על צל של שיחי מלוח ועצי שיטה קטנים, ופחות על צל של מחשופי סלעים ומערות.
הפעילות העיקרית שהם מבצעים במהלך היום היא ליחוך.
בדומה למרבית מיני הקנגורו, הקנגורואים האדומים נשארים בדרך כלל באזור מחיה מוגדר, אם כי שינויים סביבתיים משמעותיים עשויים לגרום להם לנדוד על פני מרחקים גדולים.
לקנגורואים בניו סאות' ויילס יש שטחי מחיה שבועיים שגודלם 258–260 הקטאר, כאשר השטחים הגדולים ביותר שייכים לזכרים בוגרים.
כאשר יש מחסור במזון ובגשמים, הקנגורואים עשויים לנדוד 25–30 ק"מ למקומות בהם המזון זמין יותר.
מחקר נוסף על הקנגורואים במרכז אוסטרליה מצא שמרביתם נשארים קרוב לצמחייה הקיימת, אך מתפזרים כדי למצוא צמחים טריים אחרי ירידת הגשם.
הקנגורו האדום גדול מכדי שיהיו לו טורפים משמעותיים מלבד האדם (למעט תנין הים).
הוא מסוגל להגן על עצמו באמצעות רגליו החזקות וטפריו על ידי בעיטות וחבטות.
עם זאת, כלבי דינגו ועיטים עשויים להרוג ולטרוף קנגורואים צעירים, ולכן אלו מוצאים הגנה בכיס של אמם.
בעבר היו לקנגורו האדום טורפים משמעותיים שנכחדו, ביניהם אריה הכיס, המגלניה ונחש הוונאמבי.
הקנגורו האדום הוא שחיין מצוין, ולעיתים קרובות בורח למקורות מים כאשר הוא מאוים על ידי טורף.
אם הטורף רודף אחריו למים, הקנגורו עשוי להשתמש בגפיו הקדמיות כדי להחזיק אותו מתחת למים ולהטביע אותו.
הקנגורואים האדומים חיים בקבוצות של 2–4 פרטים, כאשר הקבוצות הנפוצות ביותר הן של נקבות וצאצאיהן.
באזורים מאוכלסים בצפיפות עשויות להימצא קבוצות גדולות יותר בהן הנקבות חיות בדרך כלל עם זכר.
החברות בקבוצות הללו גמישה מאוד והזכרים אינם טריטוריאליים ונלחמים רק על נקבות מיוחמות.
מרבית המאבקים מתרחשים בין זכרים צעירים במסגרת מעין "אגרוף" טקסי.
הזכרים בדרך כלל נעמדים על רגליהם האחוריות ומנסים להוציא את יריבם מאיזון באמצעות חבטות או נעילת זרועות, ואם הקרב מסלים, השניים יחלו לבעוט זה בזה.
הזכרים נעזרים בזנבם כדי לתמוך במשקל גופם ובועטים באמצעות רגליהם האחוריות החזקות.
בהשוואה למיני קנגורו אחרים, קרבות בין קנגורואים אדומים נוטים לכלול יותר היאבקות.
הקרבות קובעים את יחסי הדומיננטיות בין הזכרים, וקובעים מי יקבל גישה לנקבות מיוחמות.
זכרי אלפא נוטים להיאבק יותר ולהפגין התנהגויות מיניות יותר עד אשר הם מודחים ממעמדם.
זכרים מנותקים חיים בגפם ונמנעים ממגע קרוב עם אחרים.
הקנגורואים האדומים מתרבים כל השנה.
לנקבות יכולת יוצאת דופן לדחות את לידת צאצאן עד אשר הצאצא הקודם עוזב את הכיס.
תופעה זו נקראת דיאפאוזה עוברית.
לקנגורו האדום מערכת הרבייה האופיינית לקנגורואים, וההזדווגות עשויה להימשך עד 25 דקות.
הוולד נולד אחרי 33 ימים בלבד, ועל פי רוב, רק צאצא אחד נולד בכל פעם.
הוולד עיוור, חסר שיער, ואורכו ס"מ בודדים.
רגליו האחוריות אינן מפותחות והוא משתמש בגפיו הקדמיות המפותחות יותר כדי לטפס דרך הפרווה הצפופה שעל בטן אמו ולהיכנס לכיס, תהליך שלוקח שלוש עד חמש דקות.
ברגע שהוולד מגיע לכיס, הוא נצמד לאחת משתי הפטמות ומתחיל לינוק.
המחזור המיני של האם מתחיל שוב כמעט מיד לאחר מכן, ביצית נוספת יורדת לרחם והנקבה מוכנה להזדווג.
אם הנקבה מזדווגת והביצית הנוספת מופרית, התפתחותה מעוכבת באופן זמני.
בינתיים, הצאצא בכיס גדל במהירות.
לאחר כ- 190 ימים הצאצא גדול ומפותח דיו כדי לצאת מהכיס, לאחר שהוציא את ראשו מהכיס במשך כמה שבועות עד שחש בטוח מספיק כדי לצאת.
משלב זה הלאה, הצאצא מבלה פרקי זמן הולכים וגדלים מחוץ לכיס.
אחרי 235 ימים בערך הוא עוזב את הכיס בפעם האחרונה, אף שהוא ממשיך לינוק עד גיל שנה בערך.
הנקבה יכולה להתחיל להתרבות מגיל 18 חודשים או לכל המאוחר מגיל חמש שנים בעת בצורת, כאשר הגיל הממוצע להתחלת ההתרבות הוא שנתיים וחצי.
נקבת הקנגורו נמצאת בדרך כלל בהריון תמידי, מלבד ביום בו היא יולדת.
עם זאת, היא מסוגלת להשהות את התפתחות העובר עד שהצאצא הקודם שלה מסוגל לעזוב את הכיס.
הדיאפאוזה הזו מתרחשת בעתות בצורת ובאזורים בהם מקורות המזון אינם מספקים.
הרכב חלב האם משתנה בהתאם לצורכי הצאצא.
נקבת הקנגורו האדום עשויה לטפל בשלושה דורות של צאצאים בו זמנית, צעיר שחי לצידה ויונק מפטמתה המוארכת, צעיר שחי בכיסה ויונק מפטמתה השנייה ובלסטולה שנמצאת בהשהיה ברחמה.
נקבות קנגורו עשויות לאמץ צאצאים של נקבות אחרות, זוהי התנהגות הורית שנפוצה בקרב מיני בעלי חיים נוספים כגון זאבים ופילים.
הקנגורו האדום הוא מין נפוץ מאוד ובדומה לכל החי של אוסטרליה הוא מוגן בחוק.
הקנגורו האדום הרוויח מהתפתחות החקלאות ומבורות מים שיצר האדם, אך תחרות עם חיות משק וארנבות מסכנת אותו.
לעיתים הוא נורה על ידי חקלאים הרואים בו מזיק, אך לשם כך דרוש רישיון ציד מממשלת המדינה.
קנגורואים אדומים שמסונוורים מפנסי מכוניות או נבהלים מרעש מנועים נוטים לקפוץ לפני מכוניות ולהסב להן נזק כבד, עד כדי הריסת כלי רכב קטנים או בלתי מוגנים.
הסכנה הנשקפת למכוניות בפגיעה מסוג זה גדולה הרבה יותר אם מקום הפגיעה הוא השמשה הקדמית.
מסיבה זו, תמרורי "קנגורואים חוצים" נפוצים באוסטרליה.
הקנגורואים האדומים רבים כל כך שהם ניצודים באופן מוסדר עבור פרוותם ובשרם.
היתרי הציד הפרטיים והציד המסחרי מפוקחים במסגרת תוכניות ארציות שמטרתן לשמור על אוכלוסיות הקנגורו האדום ולנהל אותן כמשאב מתחדש.
ציד מסחרי של קנגורואים הוא נושא שנוי במחלוקת, במיוחד בשל הפופולריות של בעלי החיים הללו.
בשנת 2000 ניצודו 1,173,242 קנגורואים, ובשנת 2009 הגבילה הממשלה את מספר הקנגורואים האדומים המותרים לציד מסחרי ל-1,611,216. תעשיית הקנגורואים מגלגלת כ-270 מיליון דולרים בשנה ומפרנסת מעל 4,000 איש.
בשר הקנגורו משמש למאכל אדם כמו גם כמזון לחיות מחמד.
בשר קנגורו הוא רזה מאוד ומכיל כ-2% שומן בלבד.
עור הקנגורו משמש כחומר גלם בתעשיית העור.
קנברזאורוס (שם מדעי: Kunbarrasaurus) הוא סוג של דינוזאור בקבוצת הדינוזאורים המשוריינים.
בסוג זה יש מין טקסונומי יחיד: Kunbarrasaurus ieversi.
הוא חי ביבשת אוסטרליה באמצע הקרטיקון, בגיל האלביאן, כ-119-113 מיליון שנה לפני זמננו.
פירוש השם "קנברה" הוא מגן בשפת מאי-קולן הילידית, ואילו "זאורוס" פירושו לטאה או זוחל ביוונית עתיקה.
המאובן של קנברזאורוס התגלה לראשונה ב-1989 בריצ'מונד, קווינסלנד (אוסטרליה) וכלל שלד שהשתמר במצב טוב מאוד, כולל טביעת עור מאובנת.
בהתחלה חשבו החוקרים שמדובר פשוט במין של מינמי, דינוזאור משוריין קטן אוסטרלי שכבר היה ידוע למדע.
רק לאחר סיום חפירת השלד והכנתו למחקר, אז נחקר ביסודיות, הוחלט שמדובר בסוג טקסונומי חדש של דינוזאור, וב-2015 פרסמה לוסי ליהיי מאמר מדעי המתאר את הקנברזאורוס ומגדיר אותו בשמו.