tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יצירותיו של אבן נוטות להביט בנקודת מבט הומוריסטית בנושאים הנחשבים לטאבו כמו מוות, התאבדות, רצח, אכזריות, התעללות רגשית וכו'.
גרסה שנייה (תיאטרונטו): מיכאל גורביץ'2017
2018החדירהכתיבהתיאטרון הבית, ולאחר מכן תיאטרון תמונעגרסה ראשונה: גיא גורביץ וכרמל נצר, בבימוי נעה וגנר
גרסה שנייה: אסף פרי/אמיר גולדמן וכרמל נצר, בבימוי עידו קולטון2017
2024 — פרס קרן רבינוביץ' לאמנויות למחזאי השנה ע"ש ענת גוב על עיבודו לסרט "חתונה מאוחרת" לתיאטרון הבימה.
2021 — במאי השנה בפרס קיפוד הזהב על בימוי הסוף (מחזמר).
זאת ועוד, המחזמר גרף את פרס הצגת השנה, פרס השחקן (עידן אלתרמן) ופרס שחקן המשנה (אבי דנגור).
2020 — המופע "הנסיכה אבנר" שכתב וביים זכה בפרס ההצגה הנבחרת בפרס קיפוד הזהב, לצד הצגות נוספות.
2018 — ההצגה "איך להיות מאושרים ב-10 שלבים", אותה כתב, זכתה בצל"ש בפסטיבל תיאטרונטו.
מעין ליבמן שרון (נולדה ב-16 במאי 1976, ט"ז באייר ה'תשל"ו) היא כוריאוגרפית, אוצרת מחול ומנהלת ומלווה אמנותית, מרפאה בעיסוק ומורה ליוגה בשיטת ויג'נאנה, החיה ופועלת בירושלים.
נולדה וגדלה בירושלים בשכונת סן סימון.
היא החלה לרקוד בגיל 5 אצל חסיה לוי-אגרון באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, והמשיכה ללמוד בלט אצל אלכסנדר ליפשיץ.
נשואה לעיתונאי רועי שרון ואם לשלוש בנות.
2000 – תואר ראשון בריפוי בעיסוק, האוניברסיטה העברית בירושלים
2004 - תואר B.dance במחול בחוג לתנועה וכתב תנועה ותעודת הוראה, האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים
2006 - תואר מוסמך M.Mus במחול בהתמחות בכוריאוגרפיה, האקדמיה למוסיקה ולמחול ירושלים
2023 – תעודת הסמכה בהוראת יוגה ויג'ננה
מאז יצירתה הראשונה "ניקבה" (2005) אשר עלתה בבכורה במסגרת "זירת מחול" של הזירה הבינתחומית בירושלים, יוצרת ליבמן שרון מופעי מחול השואבים השראה משיתופי פעולה עם אמנים מתחומי מדיה שונים, מדענים ואנשי רוח, שקיבלו ביטוי בפרויקטים מגוונים גם בחללים לא קונבנציונליים.
בשנים האחרונות הובילו את יצירותיה מגמות הקשורות למשבר האקלים, בדידות במאה ה־21, הפער בין מציאות לפנטזיה ואנושיות ואינטימיות על הבמה.
הופיעה בפסטיבלים והשתתפה בשהות אמן במרכזים שונים באירופה, ביניהם, מרכז המחול בזאגרב, קרואטיה, מרכז המחול Se.s.ta center בצ'כיה, מרכז המחול JSKD בלובליאנה, פסטיבל Solodanceankara באנקרה, Art Space 1927 באתונה ועוד.
חברה בעמותת הכוריאוגרפים משנת 2016.
דובוני מים (2023) – בכורה במסגרת רזידנסי של הפסטיבל הבינלאומי למחול סולו בירושלים JISDF, בית הנסן, ירושלים.
ומה שיכול היה להיות (2023) – שיתוף פעולה עם האמנית כליל ווקסלר.
בכורה במסגרת פתיחת ונעילת התערוכה 'ומה שיכול היה להיות', בגלריית מגדל המים, קריית טבעון.
אפקט הפרפר (2022) – בכורה במסגרת תוכנית שהות אמן של הפסטיבל הבינלאומי למחול סולו בירושלים JISDF, בית הנסן, ירושלים.
הכל טוב (2023) – בכורה במרכז מחול שלם, הפרסה, ירושלים.
פחד גבהים (2022) – בכורה בפסטיבל מ'יפו עד אגריפס' במוזיאון מגדל דוד, ירושלים.
צורה קול גוף (2021) – שהות אמן מקוון עם הרקדנית הקנדית מארי שנטל בלנד במסגרת פרויקט ביוזמת 'La Rotonde' (קוויבק סיטי, קנדה) וקבוצת מחול ק.ט.מ.ו.ן (ירושלים, ישראל).
שמיים ריקים (2021) – בכורה במוזיאון על התפר בירושלים, ובמסגרת שהות אמן במרכז המחול בזאגרב, קרואטיה, כחלק מתוכנית Jerusalem Exchange בין מחול שלם למרכז Zagreb Dance Center בקרואטיה.
שנ"צ ב/מול הכנסת (2020) – בכורה במסגרת תוכנית "שגרה מוסדית 2.0." בפסטיבל ישראל, תלוי מקום - גן הוורדים, ירושלים.
Heavily ever after (2019) – שיתוף פעולה עם יוצרת הווידאו יערה ניראל, בכורה בפסטיבל אינטימדאנס בתיאטרון תמונע, ת"א.
ארקטיקה (2018) – שיתוף פעולה עם יוצרת הווידאו יערה ניראל והאמנית מיה רשף.
בכורה בשבוע המחול הבינלאומי, פסטיבל מחול שלם ירושלים.
ג'מאעה (2018) – בכורה בפסטיבל "מיפו עד אגריפס", ירושלים.
תעירו ותעוררו (2017) – בכורה ב'אנדרלמוזה', במסגרת שהות אמן במוזיאון ארצות המקרא 'אמץ אמן', בשיתוף המחלקה למחול ובית 'יעל', ירושלים.
אישקט/116 סיבות (2016) – שיתוף פעולה עם יוצרת הווידאו יערה ניראל, בכורה בשבוע המחול הבינלאומי של מחול שלם, באולם הקרנף ירושלים.
ה-שוקה (2016) – שיתוף פעולה עם יוצרת הווידאו יערה ניראל.
בכורה בפסטיבל "מיפו עד אגריפס", ירושלים.
דו תלת (2015) – שיתוף פעולה עם האמן שיראל ספרא, בכורה ב'פסטיבל בין שמים לארץ – מראה מקום' בבית אבי חי, ירושלים.
חמסה חמסה חמסה (2014) – בכורה בפסטיבל "בין שמים לארץ" במרכז ז'ראר בכר, ירושלים.
"מבעד לחלון (2014) – בכורה במסגרת אירוע "הערת שוליים" של המרכז לאמנות ומחקר מעמותה, בבית הנסן, ירושלים.
בין 2 קירות (2012) –בכורה במוזיאון ישראל, ירושלים.
"צל עובר ענן כלה חלום יעוף (2013) – בכורה בבית מזי"א בירושלים, היצירה נתמכה על ידי הקרן לירושלים.
"עומדת לפניו (2012) – בכורה בפסטיבל עכו לתיאטרון אחר.
סופה (2009) – בכורה בפסטיבל זאזא במרכז סוזן דלל, תל אביב.
יקירתי (2006) – בכורה בתיאטרון 'המעבדה', ירושלים.
ניקבה (2005) – בכורה בפסטיבל "זירת מחול" של הזירה הבינתחומית בתיאטרון החאן, ירושלים.
מעיין אמיר היא אמנית, חוקרת אמנות ומרצה בכירה באוניברסיטת בן-גוריון בנגב במחלקה לאמנויות.
אמיר בעלת תואר דוקטור Ph.D באמנות של המרכז לארכיטקטורה מחקרית באוניברסיטת גולדסמיתס, לונדון , ותואר בוגר ומוסמך MFA מטעם אוניברסיטת תל אביב.
ב-2008 ערכה ספר על הקולנוע התיעודי הישראלי בשם "דוקומנטאלית".
בשנת 2011 הייתה אורחת באקדמיית רויאל לאמנות באמסטרדם, הולנד.
היא אצרה תערוכות הקשורות לכוח רשויות המדינה, אמנות ואידאולוגיה.
מאמריה פורסמו ברחבי העולם, בספרים, בכתבי עת, ובקטלוגים כמו כן הייתה חוקרת בפרויקט האדריכלות המשפטית באוניברסיטת גולדסמית'ס, לונדון.
המחקר שלה התמקד במושג האקסטריטוריאליות.
בנוסף לחקירתה על הגדרות קיימות הציעה אמיר להרחיב את המושג לאובייקטים ותחומי פעילות נוספים כגון ייצוג ומידע.
עבודתה הציגה את מה שהיא ראתה כדימויים חוץ-טריטוריאליים.
הגדרה של דימוי חוץ-טריטוריאלי נכללה לראשונה בספר Forensis (הוצאת Sternberg), ומאוחר יותר הופיע בפלטפורמות אחרות כמו הקטלוג "Surround Audience" של המוזיאון התלת-שנתי וכתב העת המיוחד שפורסם על ידי Utrecht Law Review.
לפני שהצטרפה לאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שם היא גם הייתה אוצרת הגלריות של האוניברסיטה, היא הייתה ראש התוכנית לתואר מוסמך MFA באמנות באוניברסיטת חיפה והרצתה באוניברסיטת תל אביב בחוג לתולדות האמנות.
עבודתה המשותפת של אמיר עם האמנית רותי סלע הוצגה פעמים רבות, כולל בביאנלה בסידני (2006), בביאנלה באיסטנבול (2009), ובביאנלה בברלין (2010), בטריאנלה של המוזיאון החדש (2015), ובמקומות כמו מרכז פומפידו ו-ז'ו דה פום בפריז, המוזיאון החדש לאמנות עכשווית וטייט מודרן בניו יורק,, מוזיאון לודוויג ואחרים.
היא זכתה בפרס האמנים הצעירים של האו"ם לחינוך, מדע ותרבות (UNESCO) לשנת 2011.
בשנת 2020 קיבלה אמיר את פרס החוקרת הצעירה על מאמרה "לוחמה משפטית חזותית: דימויים ראייתיים בשירות מטרות צבאיות" של האגודה הבינלאומית לתרבות חזותית (International Association for Visual Culture) וכתב העת לתרבות חזותית Journal of Visual Culture.
חברי ועדת הפרס כללו את ברוק בליסל, ג'יל ה.
קאסיד, WJT מיטשל ואלמירה אוסמנובה.
פרויקט אקסטריטוריאליות מורכב מווידאו ארט, שיתופי פעולה בין-תחומיים והתערבויות טכנו-אסתטיות, שנועדים לחקירות תאורטיות ומעשיות של תופעות ורעיונות הנוגעים לאקס-טריטוריאליות בהקשר בין-תחומי.
ב-2009 החלו סלע ואמיר בפרויקט אקסטריטוריאליות בו הקרינו אוסף קטעי וידאו ארט של אמנים מזרח תיכוניים על מפרשי סירות המשייטות במים החוץ-טריטוריאליים של הים התיכון.
השימוש בים הפתוח כמרחב מפגש, במרחב משטרי שבו אין גבול של מדינה, אפשר מפגשים בין אמנים ומשתתפים מגוונים מאזורי סכסוך.
עבודותיהן של סלע ואמיר הוצגו במוזיאונים ובמרכזי אמנות כמו Kulturen der Welt בברלין, הביאנלה של איחוד קומורו במורוני והמוזיאון החדש, בניו יורק, ועוד רבים אחרים.
הפרויקט קיבל ביטוי גם בסימפוזיונים ציבוריים במכוני אמנות ותרבות בהם קרן קדיסט לאמנות, בית הגפן, ומוזיאון סטדליק.
בשנת 2016 הוציאו אמיר וסלע במשותף את הספר Punctum שהוא אנתולוגיה על חוץ-טריטוריאליות – חוץ-טריטוריאליות בעולמות כבושים.
פרופסור זיגמונט באומן שיבח את הספר.
אמיר מתארת את פרויקט אקסטריטוריאליות במילותיה:
מעיין שלף היא אוצרת וחוקרת אמנות עצמאית ישראלית.
הפרויקטים שלה מתמקדים בסוגיות חברתיות ופוליטיות באמצעות שילוב פרקטיקות של אמנות וטכנולוגיה.
לשלף תואר דוקטורט באוצרות מהתוכנית המשותפת של המחלקה לאמנות באוניברסיטת רדינג והתוכנית לתואר שני באוצרות באוניברסיטת ציריך לאמנויות.
שלף גדלה והתחנכה בקריית אונו.
היא למדה אמנות פלסטית בבית הספר תלמה ילין.
לשלף תואר ראשון בעיצוב תעשייתי (B.Des) מהאקדמיה לאמנויות ועיצוב בצלאל, ולאחר מכן למדה בבית הספר לעיצוב ברוד איילנד ובאוניברסיטה הפוליטכנית במילאנו.
בהמשך למדה לימודי תואר שני בתוכנית הבינתחומית לאמנויות באוניברסיטת תל אביב.
את הדוקטורט שלה קיבלה מפלטפורמת האוצרות באוניברסיטת ציריך לאמנויות (ZHdK) בשיתוף אוניברסיטת רדינג, בריטניה.
שלף לימדה באופן קבוע באקדמיה לאמנויות ועיצוב בצלאל במחלקה לצילום, בתוכנית הבינלאומית ללימודי אוצרות של סמינר הקיבוצים, בבית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה ובמכללה המכללה האקדמית ספיר.
היא שימשה מרצה אורחת במוסדות רבים כמו המדרשה לאמנות, ותוכנית האוצרות של החטיבה ללימודי המשך ולימודי חוץ של הטכניון - מכון טכנולוגי לישראל.
2014– יועצת אמנותית ויו"ר ועדה אמנותית באולפני האמנים "ארט קיוב" בירושלים, ואוצרת תוכנית הרזידנסי הבינלאומית שלהם, LowRes Jerusalem
2009–2012 – אוצרת במרכז לאמנות עכשווית, תל אביב
2009–2012 – עוזרת מנהל בתוכנית ללימודי אוצרות בינלאומיים של סמינר הקיבוצים ו-CCA תל אביב
2006–2009 – מנהלת ואוצרת ראשי של קו 16, גלריה ציבורית לאמנות עכשווית
מעין בן יונה (נולדה ב-1986) היא אמנית קרמיקה ישראלית, המתמחה בעבודות פורצלן.
יצירתה ממזגת בין אמנות שימושית, עיצוב עכשווי ומחקר חומרי.
בן יונה נולדה וגדלה בישראל.
למדה בחינוך אנתרופוסופי ולאחר מכן התקבלה למחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל, וב-2016 סיימה את לימודיה בהצטיינות.
בתקופת לימודיה החלה להתמחות בפורצלן.
לאחר סיום לימודיה הקימה סטודיו עצמאי בתל אביב, ובמקביל החלה ללמד ולהרצות במסגרות מקצועיות, סדנאות ובמסגרות אקדמיות.
היא משתתפת בירידים בינלאומיים, תערוכות יחיד וקבוצתיות, וזכתה להכרה על עבודתה ממוסדות תרבות וקרנות תמיכה.
מאז 2016 היא מרצה ומתרגלת במחלקה לעיצוב קרמי וזכוכית בבצלאל, ומאז 2017 מנחה קורסים בבית בנימיני.
בן יונה פועלת מתוך דיאלוג בין מסורת הקרמיקה לבין עיצוב עכשווי.
עבודותיה מינימליסטיות, מדויקות ומאופיינות בגישה חומרית עדינה.
היצירה שלה חוקרת מושגים כמו זיכרון חומרי, גבולות שימושיות, ופשטות כערך עיצובי.
בין ההשפעות הבולטות על עבודתה ניתן לציין את האסתטיקה היפנית המסורתית.
עבודותיה מייצגות תפיסה חומרית-מושגית השואפת לחדשנות מתוך מסורת, ומאתגרות את הגבולות שבין עיצוב לבין אמנות.
בישראל עבודותיה נמכרות בחנות מוזיאון תל אביב לאמנות, מוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון ישראל וברשת ASUFA TLV, וכן בחנות המוזיאון היהודי בניו יורק ובחנויות בוטיק לעיצוב עכשווי בניו יורק ולונדון,
ב-2020 הציגה בגלריה פריסקופ בתל אביב תערוכת יחיד בשם "בעומק פני השטח".
את התערוכה אצרה גלינה ארבלי.
התערוכה כללה אובייקטים מחמר שחור וגס, שפני שטחם מכוסה בעיטורים מפורצלן לבן.
לדבריה, "מה שמרתק אותי בחמר זה ממד הראשוניות שבו ואופן העבודה עמו 'שנעשה בידיים' ללא מתווכים".
2015 – "צל ערים", מוזיאון העיצוב חולון
2016 – "נקודת מבט", תערוכת בוגרי בצלאל
2017 – שבוע העיצוב ירושלים, עבודה קבוצתית
2018 – Craftology, מלון רויאל ביץ', תל אביב
2019 – תערוכת CraftForms בגלריית Wayne Art Center, פנסילבניה, ארצות הברית
2020 – תערוכת יחיד - "בעומק פני השטח" - בגלריה פריסקופ, תל אביב
2022 – מכירה פומבית שקטה בגלריית בית בנימיני, תל אביב
2023 – תערוכה קבוצתית אתנחתא בגלריית בית בנימיני, תל אביב
פרסי הצטיינות בלימודים בבצלאל בשנים ב' ו-ג' (2014–2015)
פרס הצטיינות על פרויקט הגמר בבצלאל (2016)
מעין הוא כפר פלסטיני בקרבת העיר יטא בנפת חברון.
הכפר ממוקם כ-14 ק"מ דרומית לעיר חברון, וגובל בכפר א-תוואני ממזרח, בעיירה אל-כרמל מצפון, בכפר ח'לת סאלח ממערב ובכפר קוואוויס מדרום.
שם הכפר, מעין, משמר את שמו של היישוב מעון שבדרום נחלת שבט יהודה.
בסמיכות לכפר הוקם המושב מעון על שמו של היישוב המקראי.
הכפר מעין מתוארך לתקופת המקרא, אולם הוא היה פעיל גם בתקופה הרומית.
בחלקו המזרחי של הכפר ישנה גבעה בה מצוי אתר ארכאולוגי ובו שרידים של ההתיישבות הקדומה במקום.
עם זאת, אתר זה נחשב כיום לא כשיר וזקוק לעבודות שיקום ותחזוקה.
הכפר ממוקם בגובה של 817 מטר מעל פני הים, עם כמות משקעים שנתית של כ-303 מ"מ.
הטמפרטורה השנתית הממוצעת בו היא כ-18 מעלות צלזיוס, והלחות היחסית הממוצעת שלו היא כ-60%.
שטחו הכולל של הכפר הוא כ-10,000 דונם, הכולל 1,700 דונם של אדמות מגורים, 8,000 דונם של אדמות חקלאיות ו-100 דונם של יערות ושטחים פתוחים.
על פי מפקד האוכלוסין הפלסטיני משנת 2007, אוכלוסיית הכפר מנתה 459 נפשות, המחולקות ל-219 גברים ו-240 נשים.
הכפר מורכב מ-58 משפחות ו-72 יחידות דיור.
מַעֲלֵה אֲדֻמִּים היא התנחלות במעמד עיר השוכנת בצפון מדבר יהודה, ממזרח לירושלים.
היא נקראת על שם מעלה המוזכר במקרא בשם אדומים, ועל שם מדבר אדומים המצוי בסביבתה.
היא מאופיינת בקרבתה לחיים העירוניים של ירושלים מן הצד האחד ולשטחים הפתוחים של המדבר מן הצד השני.
מעלה אדומים היא ההתיישבות המרכזית בגוש אדומים ומספר תושביה נכון לסוף 2025, כ-36,000 איש, העיר הישראלית השלישית בגודלה ביהודה ושומרון.
הרעיון להקמת עיר ממזרח לירושלים על דרך מעלה אדומים, עלה לראשונה בתוכנית אלון, תוכנית שלום שיזם יגאל אלון בסוף יולי 1967, כחודש לאחר מלחמת ששת הימים.
על פי התוכנית, יסופחו לישראל בקעת הירדן וחלקם המזרחי של הרי יהודה ושומרון, שהיו מיושבים בדלילות, אזור ירושלים רבתי, ומסדרון בין ירושלים לבקעת הירדן, לאורך דרך מעלה אדומים.
על פי תוכנית אלון הוקמה בין השנים 1967 ל-1974 שדרה כפולה של יישובים בבקעה: קו יישובים אחד שנמתח לאורך כביש הבקעה והאחר לאורך ציר שנקרא על שם תוכניתו "כביש אלון", במדרונות מזרח השומרון.
חוסיין, מלך ירדן התנגד תחילה לתוכנית, אך לאחר אירועי "ספטמבר השחור" יזמו המלך חוסיין ויגאל אלון מהלך מדיני, ולפי פרסומים בירדן הם נפגשו בתחילת 1971 כדי לדון בתוכנית השלום.
ב-15 במרץ 1972 הציג המלך חוסיין את תוכנית הפדרציה – תוכנית להקמת ישות פלסטינית עצמאית בגדה המערבית, שתהיה בפדרציה עם ירדן, "ממלכה ערבית מאוחדת".
ב-24 במרץ 1972 הודיע אלון שלדעתו אין לישראל סיבה להתנגד לתוכנית הפדרציה, אך יש לקבוע עובדות בשטח, ולהקים עיר במעלה אדומים, כדי להשלים את תפרוסת היישובים על פי תוכניתו.
ב-26 במרץ 1972 נשאל אלון בכנסת מה חשיבותה של מעלה אדומים, והסביר:
אלון גם הודיע שהקמת עיר במקום, על פי תוכניתו, תמומש בהקדם.
בסוף מרץ 1972 ערך יושב ראש ועדת השרים להתיישבות, חבר הכנסת ישראל גלילי, סיור באזור כדי לבדוק אתרים פוטנציאליים להקמת העיר.
הקמת אזור התעשייה מישור אדומים
בספטמבר 1972 תבעו ראשי פורום צעירי המפד"ל, זבולון המר ויהודה בן-מאיר, שהעיר במעלה אדומים תוקם באופן מיידי, כפי שסוכם בקווי היסוד של ממשלת ישראל החמש עשרה בראשותה של גולדה מאיר, שבה הייתה שותפה המפד"ל.
באוקטובר 1974 ביצע גוש אמונים "מבצע התנחלות" נרחב, שכלל ניסיונות התיישבות בו זמנית במספר מקומות, תוך מספר ימים: באזור מעלה אדומים, בוואדי קלט, ביריחו בנבי סאלח ובמקומות נוספים.
במקביל הודיע ראש עיריית ירושלים טדי קולק שהעירייה החלה בתכנון אזור לתעשייה כבדה במקום.
ב-24 בנובמבר 1974 החליטה ממשלת ישראל השבע עשרה, בראשותו של יצחק רבין, על הקמת אזור תעשייה במקום, כחלק מתוכנית כוללת לפיתוח ירושלים, שכללה גם הקמת אזור תעשייה בענתות והקמת שיכונים במזרח ירושלים עבור האוכלוסייה הערבית של העיר.
ההחלטה גררה ביקורת על ההוצאה הכספית הכרוכה בהכשרת השטח והקמת המבנים, כאשר לא היו שום מפעלים שיועדו לעבור למבנים אלו, וביקורת שההשקעה הכספית הגבוהה היא על חשבון ערי הפיתוח.
ב-5 ביולי אושרה הקמת שלב א' של העיר, לאחר שמשרד השיכון הכין תוכנית להקמת 5,000 יחידות דיור במקום.
זמן קצר אחר כך החלו עבודות התשתית להקמת העיר.
במרץ 1979 חתם מפקד אזור יהודה ושומרון בנימין בן אליעזר על צו להפיכת מעלה אדומים למועצה מקומית.
כראש המועצה הראשון שימש אבנר פרץ.
במקביל התלוננו עשרות ערבים מתושבי אבו דיס וכפרים אחרים בסביבת מעלה אדומים, שהקרקעות שהופקעו לצורך בניית העיר הן בבעלותם.
תלונותיהם נדחו משום שהקרקעות הן אדמות מדינה ורק חלק מזערי מהן עובד על ידם.
ב-8 אוגוסט 1979 הניח שר השיכון והבינוי דוד לוי את אבן הפינה לעיר החדשה.
ב"גבעת המייסדים" נותרה ההתנחלות מישור אדומים, וסביב לה התפתח "פארק תעשיות אדומים", המהווה את אזור התעשייה של מעלה אדומים.
בתחילה תוכנן להקים ועדת קבלה לתושבים שביקשו לגור בעיר, לפי המתכונת שיושמה בעיר ערד, ולתת עדיפות לעובדים באזור התעשייה מישור אדומים ולבעלי מקצועות נדרשים כגון מורים ורופאים.
המטרה הייתה שהעיר לא תהפוך לפרבר שינה של ירושלים, אלא שתהיה בה פעילות כלכלית עצמאית (בפועל הדבר לא קרה ורוב תושבי העיר עובדים בירושלים).
העיר תוכננה על ידי האדריכלית רחל ולדן ואת התשתית העירונית של העיר תכננה והקימה החברה הממשלתית "ערים".
עם קבלת ההחלטה על הקמת יישוב עירוני ולא יישוב קהילתי כפרי התפצל "גרעין מעלה אדומים" בין קבוצה של משפרי דיור שעברה לעיר מעלה אדומים, לקבוצה של פעילי גוש אמונים שדרשו שיוקם להם יישוב קהילתי.
ב-20 בדצמבר 1978 החליטה ועדת השרים להתיישבות להיענות לבקשה ולהקים להם יישוב, על שטח של 4,600 דונם שהופקעו מתושבי הכפר ענאתא.
היישוב הוקם בתחילת ספטמבר 1979, ב"מבצע התיישבות", כמה ימים לפני שנקבע דיון בבג"ץ בעתירה נגד הפקעת האדמות.
תחילה נקרא היישוב "מעלה אדומים ב'", אחר כך שונה שמו לכפר אדומים.
ב-1989, שש שנים לאחר אכלוס היישוב, כבר גרו בו כ-13,000 תושבים, והוחל בדיונים להעניק לו מעמד של עיר.
ב-1991 החליט שר הפנים אריה דרעי להכריז על מעלה אדומים כעיר.
ראש העירייה הראשון היה עמוס טרטמן (שבאותה עת כבר היה בתפקיד כראש המועצה המקומית).
החל מסוף שנת 1989 כיהן בני כשריאל כממלא מקום ראש המועצה ובשנת 1992 החל לכהן כראש העירייה, עם פרישת טרטמן מהתפקיד.
החל מאוקטובר 1994 כיהן כשריאל כראש העיר הנבחר במשך חמש כהונות רצופות במסגרת רשימה עצמאית.
ביוני 2023 החליטה ממשלת ישראל למנות את בני כשריאל לשגריר ישראל באיטליה והוא הכריז על פרישתו מתפקיד ראש העיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024, התמודד על ראשות העיר גיא יפרח מטעם סיעת "לב" מול שלומי ירוחם וניצח.
במסגרת השיחות על הסדר הקבע הישראלי-פלסטיני בשנת 2000, הגיעו הצדדים להסכמה כי מעלה אדומים תסופח ותיכלל בשטח מדינת ישראל, בנוסף לגושי התנחלות האחרים, בהם אריאל וגוש עציון.
במשך השנים הוצעו מספר הצעות לחבר את מעלה אדומים לירושלים באמצעות בנייה ישראלית בשטח E-1 ("מבשרת אדומים").
לטענת הפלסטינים ותנועות כגון שלום עכשיו, מטרת הבנייה בשטח E1 היא ליצור חיץ בין השומרון ובין יהודה, שנועדה לסכל את הקמתה של מדינה פלסטינית בעלת רצף טריטוריאלי.
באזור הוקם ב-2008 מטה מחוז ש"י של משטרת ישראל.
תוואֵי גדר ההפרדה, על פי החלטות הממשלה, כללו את העיר בתוכם, אך בפועל בשל לחצים אמריקאיים ועתירות לבג"ץ, התוואי לא הוצא אל הפועל, וה"פרצה" באזור הגדר במזרח ירושלים נסתמה והותירה את מעלה אדומים מחוץ לגדר.
ממחלף הזיתים מזרחה בחלקו הדרומי של הכביש לעבר מעלה אדומים הוצבה גדר תלתליות תלת-קומתית מקוטעת, ובחלקו הצפוני לא נסללה כל גדר.
"כיכר יהלום" - שכונת כיכר יהלום היא אחת השכונות הראשונות שנבנו בעיר ומהווה בעצם את "מרכז העיר", השכונה מתאפיינת במרכז מסחרי פתוח הגדול בעיר, מתחת לשלוש קומות מגורים וכן מאכלסת את היכל התרבות המכרזי של העיר, הקונסרבטוריון והספרייה העירונית
"הנחלים" – ובה הרחוב הראשי "הנחלים", ורחובות הנושאים שמות נחלים מאזור מדבר יהודה, בסדר אלפביתי, מא' ועד י', מסמטת נחל אוג ועד סמטת נחל יעלים.
בשכונה זו נבנה בית הכנסת הראשון בעיר "אור התורה".
"אבני החושן" – ובה הרחוב הראשי "אבני החושן" ורחובות הנושאים את שמות 9 מתוך 12 אבני החושן, כגון אודם, ברקת ופיטדה.
"מצפה נבו" – בעלת שני רחובות: "מצפה נבו", ו"הגילגל".
השכונה היא בעלת אופי דתי ונמצאת בה "ישיבת ההסדר ברכת משה" (בשכונה ממוקמת גם ישיבה תיכונית).
"מגדים" – ידועה גם כשכונת 03 עוד מתקופת התכנון של השכונה מאחר שזה היה שמו של אתר הבנייה.
רחובותיה נושאים שמות ביטויים משיר השירים, כגון עת הזמיר ובת נדיב.
שמו של הרחוב הראשי בשכונה זו הוא פרי מגדים.
"צמח השדה" – ידועה גם כשכונת 06 עוד מתקופת התכנון של השכונה מאחר שזה היה שמו של אתר הבנייה.
בעלת רחובות הנושאים שמות צמחים, כגון המרווה והערבה.
שמו של הרחוב הראשי בשכונה זו הוא צמח השדה.
"נופי הסלע" – ידועה גם כשכונת 07 עוד מתקופת התכנון של השכונה מאחר שזה היה שמו של אתר הבנייה.
בעלת רחובות הנושאים שמות סלעים, כגון הרכס, הצור, הקירטון והאבן.
שמו של הרחוב הראשי בשכונה זו הוא נופי סלע.
האכלוס בה החל בשנת 2000.
"כלי שיר" – בעלת רחובות הנושאים שמות של כלי נגינה תנ"כיים, כגון הנבל, העוגב והשופר.
"משואה" – ובה הרחוב הראשי נתיב משואה.
נושאת שמות של הרים כגון הר סרטבה והר גדור.
"המיצדים" – בעלת רחובות הנושאים שמות של מצודות גדולות: הורקניה והרודיון, ושמו של הרחוב הראשי הוא המיצדים.
"מישור אדומים" – אזור התעשייה הממוקם כ-2 ק"מ ממזרח ליישוב.
בסמוך לאזור התעשייה ממוקמת שכונת גבעת המייסדים שהיא השכונה הראשונה במעלה אדומים.
בי"ס בית מקדם בריאות מגדים
בי"ס ממלכתי תל"י נופי הסלע
בי"ס ממלכתי דתי יפה נוף
בי"ס התורני (לשעבר בי"ס ענבלים)
בי"ס ממלכתי דתי צמח השדה
בי"ס ממלכתי דתי שדי חמד
בי"ס ממלכתי דתי תלמוד תורה "מעלה התורה" בנים
בי"ס הממלכתי דתי תלמוד תורה "מעלה התורה" בנות
חווה חקלאית פר"ח המדבר בי"ס לחקלאות ולימודי הסביבה
תיכון דקל וילנאי – תיכון עירוני עיוני.
המכללה הטכנולוגית לתעופה וחלל מעלה אדומים בשיתוף חיל האוויר – תיכון טכנולוגי.
חטיבת הביניים עמל הרב תחומי תעופה וחלל
תיכון אופק – תיכון בית הספר האתגרי "אופק" הצטרף לרשת בתי הספר ברנקו וייס.
תיכון אמי"ת בנות ע"ש וסרמן – תיכון שש-שנתי דתי.
תיכון אמי"ת איתן – תיכון שש-שנתי דתי לבנים.
מכינת קד"צ טכנולוגית אמי"ת בניה – מכינה דו שנתית המשלבת לימודי קודש עם לימודי דיפלומה של הנדסאי מכטרוניקה.
אולפנת צביה מעלה אדומים- אולפנה תורנית פנימייתית לבנות.
ישיבת צביה מעלה אדומים – נקראה בעבר: ישיבה תיכונית תורנית מדעית מעלה אדומים בית חינוך למנהיגים.
בית ספר נירים – בית ספר לחינוך מיוחד המיועד לתלמידים בעלי הפרעות התנהגותיות.
מרכז פסג"ה מעלה אדומים – המרכז לפיתוח סגלי הוראה.
בני עקיבא מעלה אדומים מא"ד
בני עקיבא נופי סלע נ"ס
בני עקיבא מצפה נבו מצ"ב
בני עקיבא כלי שיר כל"ש
הצופים מעלה אדומים (שבט דקר)
עזרא מעלה אדומים – צמח השדה
בענף הכדורגל בית"ר מעלה אדומים מפעיל קבוצת בוגרים בליגה ב' בנוסף למחלקת נוער וילדים.
בענף הכדורסל מועדון מכבי מעלה אדומים מפעיל קבוצת בוגרים בליגה הלאומית בכדורסל ובי"ס לכדורסל מכיתות א'–י"ב.
העיר ממוקמת לצד כביש 1 בחלקו המזרחי (בין ירושלים לים המלח).
הכניסה לעיר נעשית דרך מחלף אדומים.
דרך נוספת המקשרת בין העיר לבין ירושלים היא מנהרת הר הצופים, אשר מתחברת לכביש 1 במחלף הזיתים.
את התחבורה הציבורית בתוך העיר וממנה אל ירושלים משרתת חברת אגד תעבורה החל מ-2013, במקום חברת אגד שפעלה עד אז.
בנוסף, קיים שירות בינעירוני של אגד לתל אביב ובאר שבע, וכן קו ישיר של תנופה לאריאל.
בכביש 1 בסמוך למעלה אדומים, עוברים קווי תחבורה גם לאילת, ים המלח והיישובים בסביבה, בית שאן, בקעת הירדן וטבריה.
בעיר שוכן מנזר מרטיריוס, שהיה אחד מהמוקדים החשובים ביותר של נזירות מדבר יהודה בתקופה הביזנטית.
במישור אדומים נמצאים שרידיו של המנזר הביזנטי מנזר אותימיוס.
קניון אדומים נפתח בשנת 1999 וממוקם בכניסה לעיר סמוך לעירייה, והוא הקניון הראשי בגוש אדומים.
מוזיאון משה קסטל נפתח לקהל מבקרים בשנת 2010 ברחוב המוזיאון שבשכונת כלי שיר.
במוזיאון, שתכנן האדריכל דוד רזניק, נמצאות עבודותיו של הצייר משה קסטל מכל תקופת יצירתו.
היכל תרבות בעיר שהוקם בשנת 2015.
קניון של "קרסו אחזקות" בשכונת נופי הסלע שהוקם בשנת 2018.
בעיר פועלת עמותת בית מורשת בתחומי החינוך והחברה.
במעלה אדומים שורר אקלים צחיח למחצה, החורף קר וגשום והקיץ חם ויבש,
כיוון שהעיר נמצאת בצפון מדבר יהודה כמויות הגשם לא גדולות, ולעיתים רחוקות יורד אף שלג בעיר.
מעלה היא יחידת מידה למדידת גודל של זווית.
במעגל יש 360 מעלות (מספר זה נקבע על פי שיטת הספירה הבבלית), כלומר מעלה אחת היא זווית שגודלה 1/360 של המעגל.
סימנה של מעלה הוא °, ולכן ניתן לכתוב "זווית של 90°", במקום "זווית של 90 מעלות".
המעלה נחלקת ל-60 דקות, כלומר דקה שווה לחלק ה-1/60 של מעלה.
יחידה זו ידועה גם כ"דקת מעלה" או דקת קשת, וניתן לחלק אותה, אנלוגית לזמן, ל-60 שניות קשת, כלומר שנייה שווה לחלק ה-1/60 של דקה, או לחלק ה-1/3600 של המעלה.
הסימון הפורמלי לדקה הוא בעזרת התו prime (′, בעברית נקרא "תג"), המופיע מצד ימין של המספר.
באופן דומה מסומנת שנייה על ידי התו double prime (″, בעברית נקרא "תגיים").
לעיתים קרובות משתמשים באפוסטרוף ובמירכאות כתחליפים בגלל זמינותם במקלדת, אף שתווים אלה מופיעים בעברית משמאל למספר ולא מימין לו.
כדור הארץ מסתובב סביב צירו דרך הקטבים 15 דקות של קשת בכל דקה אחת של זמן.
דקת קשת אחת של כדור הארץ בקו המשווה היא בערך מיל ימי אחד.
יחידות מידה נוספות למדידת גודל של זווית הן הגראד, הרדיאן והאלפית.
יחידת הרדיאן אינה שרירותית כמו המעלה, ולכן היא מקובלת יותר במתמטיקה, ואילו האלפית משמשת בעיקר בטיווח.
מעכבי אנזימים הם מולקולות שנקשרות לאנזים ומעכבות את פעולתו כזרז של תהליכים ביוכימיים.
בעקבות זאת התהליך הביוכימי לא יתרחש, מטבוליטים לא יסונתזו או לא יפורקו, והמסלולים המטבוליים ייחסמו.
העיכוב האנזימטי פוגע בתא ואף יכול להביא למותו.
היות שחסימת פעילותו של אנזים מסוגלת לקטול חיידקים או לתקן חוסר איזון מטבולי בתא אנימלי, תרופות רבות פועלות באמצעות מנגנון של עיכוב אנזימטי.
מעכבים אנזימטיים משמשים גם להדברת מזיקים.
לצד מעכבי אנזימים קיימים חומרים הקרויים מעודדי אנזימים שמבצעים פעולה נגדית לפעולתם של המעכבים, כלומר קשירתם לאנזים משפעלת אותו ומגבירה את פעולתו כזרז.
מעכבים אנזימטיים מונעים את יצירת התוצר של התהליך הביוכימי.
מנגנון העיכוב יכול לפעול במספר דרכים: באמצעות קישור לאתר הפעיל של האנזים, המונע קשירתו של סובסטרט (מצע; המגיב בתגובה שאותה מזרז האנזים), או על ידי גרימת שינוי מבני כולל באנזים, המונע מהסובסרט גישה והיצמדות לאתר הפעיל.
מעכבי אנזימים נחלקים לשתי קבוצות, מעכבים הפיכים ומעכבים בלתי הפיכים:
מעכבים הפיכים - יוצרים תצמיד חלש יחסית עם האנזים, כיוון שהם אינם יוצרים קשרים קוולנטיים.
בתנאים פיזיולוגיים הם מתנתקים ממנו וכך פעילותו הקטליטית ממשיכה.
ישנם סוגים שונים של עיכוב.
חלק ממעכבים אלו נקשרים לאנזים, אחרים נקשרים לתצמיד האנזים-סובסטרט, וישנם שנקשרים הן לאנזים והן לתצמיד האנזים-סובסטרט.
עצם היקשרותם לאנזים או לתצמיד האנזים-סובסטרט גורמת לעיכוב פעולותו של האנזים.
מעכבים בלתי הפיכים - לרוב מגיבים קוולנטית עם האנזים, ומשנים אותו מבחינה כימית.
השינוי הכימי נעשה בשיירים בעלי תפקיד מפתח החיוניים לפעולה האנזימטית, ובעקבות שינוי זה מופרעת פעילותו של האנזים.
סוג הקישור הכימי אינו מאפשר ניתוק של המעכב מהאנזים, ולכן זהו עיכוב בלתי הפיך.
מעכבי אנזימים רבים משמשים כתרופות, ומסיבה זו מחקר וגילוי של מעכבי אנזימים הוא תחום הנחקר רבות בביוכימיה ובפרמקולוגיה.
ניתן לקבוע את טיבו של מעכב אנזימים שמשמש כתרופה על פי הספציפיות שלו (כך שלא ייקשר לחלבונים אחרים), וכן על פי העוצמה שלו (קבוע הדיסוציאציה, המצביע על הריכוז הדרוש לעיכוב האנזים).
עוצמה וספציפיות גבוהות מקטינות את תופעות הלוואי של התרופה ומפחיתות את רעילותה.
מעכבי אנזימים מופיעים גם בצורה טבעית ומעורבים בוויסות המטבוליזם.
לדוגמה, אנזימים הפועלים במסלול מטבולי עשויים להיות מעוכבים על ידי תוצרים זמניים במסלול.
סוג זה של משוב שלילי מאט את הזרם במסלול כאשר התוצרים מתחילים להיבנות, והוא דרך חשובה לקיום הומאוסטזיס בתא.
מעכבי אנזימים אחרים הנמצאים בתא הם חלבונים שנקשרים באופן ספציפי ומעכבים את אנזים המטרה.
עיכוב זה מסייע בבקרה על אנזימים שעשויים לגרום נזק לתא, כגון פרוטאזות (אנזימים מפרקי חלבונים) ונוקלאזות (אנזימים מפרקי קשרים פוספודיאסטרים שמחברים בין נוקלאוטידים ב-DNA).
לדוגמה, מעכב ריבונוקלאז שנקשר לריבונוקלאז באחת מאינטראקציות החלבון-חלבון החזקות ביותר שידועות.
מעכבי אנזימים משמשים גם כרעלים טבעיים, למשל להגנה נגד טורפים או כאמצעים להמתת טרף.
מעכבים הפיכים נקשרים לאנזים באמצעות קשרים לא קוולנטים, כדוגמת קשרי מימן, קשרים הידרופוביים, או קשרים יוניים.
מספר קשרים חלשים בין המעכב לאתר הפעיל מצטרפים יחד ליצירת קישור חזק וספציפי.
בניגוד לסובסטרט ולמעכבים בלתי הפיכים, מעכבים הפיכים לרוב לא עוברים תגובות כימיות כאשר הם נקשרים לאנזים.
קיימים שלושה סוגי מעכבים הפיכים, והם מסווגים על פי השפעת שינוי ריכוז הסובסטרט של האנזים על המעכב, כמוסבר להלן:
מעכבים תחרותיים - הסובסטרט והמעכב אינם מסוגלים להיקשר לאנזים בו זמנית (כמוצג באיור), וזאת משום שהמעכב נמשך לאתר הפעיל של אנזים שתפקידו לקשור את הסובסטרט; הסובסטרט והמעכב מתחרים על הגישה לאתר הפעיל של האנזים.
ניתן להתגבר על עיכוב מסוג זה באמצעות ריכוזים גבוהים במידה מספקת של סובסטרט, כך שהסובסטרט "ינצח" בתחרות עם המעכב על האתר הפעיל.
לרוב המעכבים התחרותיים דומים במבנם לזה של הסובסטרט של האנזים.
מעכבים מעורבים - המעכב יכול להיקשר לאנזים באותו הזמן שבו הסובסטרט נקשר לאנזים.
אולם היקשרותו של המעכב משפיעה על היקשרותו של הסובסטרט לאנזים, ולהפך.
ייתכן אף שהמעכב המעורב ייקשר לאתר הפעיל.
הגורם לעיכוב מעורב הוא לרוב השפעה אלוסטרית בעקבות היקשרותו של המעכב לאתר אחר באנזים.
היקשרות המעכב לאתר האלוסטרי משנה את הקונפורמציה (המבנה השלישוני) של האנזים, כך שהמשיכה של הסובסטרט לאתר הפעיל קטנה.
ניתן להקטין את העיכוב, אך לא להתגבר עליו לחלוטין, באמצעות העלאת ריכוז הסובסטרט.
מעכבים לא תחרותיים - מולקולה שאינה דומה לסובסטרט, אך נקשרת לאתר האלוסטרי של האנזים.
אין תחרות על הקישור לאתר הפעיל, אך עצם הקישור של המעכב הלא תחרותי משנה את האתר הפעיל של האנזים כך שהאנזים יכול לקשור את הסובסטרט אך לא לעבוד עליו.
תיאור מדיד של מעכב הפיך
עיכוב הפיך ניתן לתיאור מדיד במונחים של היקשרות המעכב לאנזים ולתצמיד אנזים-סובסטרט, והשפעתו על הקבועים הקינטיים של האנזים.
בסכמת מיכאליס-מנטן המופיעה להלן, אנזים (E) נקשר לסובסטרט שלו (S) ליצירת תצמיד אנזים-סובסטרט (ES).
בתהליך הזירוז, תצמיד זה נשבר לשחרור התוצר P ואנזים חופשי.
המעכב (I) יכול להיקשר או ל-E או ל-ES עם קבועי דיסוציאציה Ki או Ki' בהתאמה.
מעכבים תחרותיים יכולים להיקשר ל-E, אך לא ל-ES.
עיכוב תחרותי מגדיל את ה-Km (כלומר המעכב מפריע בהיקשרות הסובסטרט), אולם אינו משפיע על ה-Vmax (המעכב לא מפריע לזירוז בתצמיד ES משום שאינו יכול להיקשר ל-ES).
למעכבים לא תחרותיים משיכה זהה ל-E ול-ES (Ki = Ki').
מעכבים אלו משנים את ה-Km (כלומר מגדילים את ה-Km בעקבות הפרעה לתהליך זירוז), ובנוסף מקטינים את ה-Vmax (כלומר היקשרות המעכב מפריעה לתהליך זירוז).
מעכבים מעורבים נקשרים הן ל-E והן ל-ES, אך משיכתם לשתי הצורות של האנזים שונה (Ki ≠ Ki').
לפיכך, מעכבים אלו מפריעים הן להיקשרות הסובסטרט (מגדילים ה-Km) והן לתהליך הזירוז בתצמיד ES (מקטינים Vmax).
כאשר יש לאנזים מספר סובסטרטים, מעכבים יכולים לגלות סוגים שונים של עיכובים בהתאם לסובסטרט הנבחן.
עובדה זו נובעת מכך שהאתר הפעיל מכיל שני אתרי קישור שונים בתוכו, אחד לכל סובסטרט.
כך, למשל, מעכב עשוי להתחרות עם סובסטרט א' על אתר הקישור אחד, אך להוות מעכב לא תחרותי בהתייחס לסובסטרט ב' באתר הפעיל השני.
אומדן קבועי הדיסוציאציה של מעכב הפיך
מעכב אנזימים מאופיין על ידי שני קבועי דיסוציאציה, Ki ו-Ki', לאנזים ולתצמיד אנזים-סובסטרט, בהתאמה.
קבוע מעכב-אנזים Ki ניתן למדידה באופן ישיר באמצעות מספר שיטות; שיטה מדויקת במיוחד היא טיטרציה קלורימטריה איסותרמית (Isothermal Titration Calorimetry; ITC), שבה המעכב מטוטר לתמיסה של אנזים, ונמדד החום שמשתחרר או שנקלט.
לעומת זאת, קבוע הדיסוציאציה Ki' קשה למדידה ישירה, היות שתצמיד האנזים-סובסטרט מתקיים רק זמן קצר, ועובר תגובה כימית ליצירת התוצר.
Ki' נמדד אפוא בצורה לא ישירה בדרך כלל, על ידי תצפית על הפעילות האנזימטית בריכוזים שונים של מעכב וסובסטרט, והתאמת הנתונים למשוואת מיכאליס-מנטן מותאמת:
שבה הפקטורים המותאמים α ו-α' נקבעים על ידי ריכוז המעכב ושני קבועי הדיסוציאציה שלו:
לפיכך, בנוכחות המעכב ה-Km וה-Vmax האפקטיביים של האנזים הופכים ל-(α/α')Km ו-(1/α')Vmax, בהתאמה.
עם זאת, משוואת מיכאליס-מנטן המותאמת מניחה שהיקשרות המעכב לאנזים הגיעה לשיווי משקל, דבר שעשוי להיות תהליך איטי מאוד במעכבים בעלי קבועי דיסוציאציה הקטנים מננומולרים.
במקרים אלו, מעשי יותר לטפל במעכב שיוצר קשרים חזקים כמעכב לא הפיך ; עם זאת, יכולה להתאפשר עדיין הערכה של ה-Ki' באופן קינטי אם Ki נמדד באופן בלתי תלוי.
השפעות הסוגים השונים של מעכבים הפיכים על פעילות אנזימטית ניתנת להצגה באמצעות ייצוג גרפי של משוואת מיכאליס-מנטן, כדוגמת עקום Lineweaver-Burk או עקום Eadie-Hofstee.
כך למשל, בעקומי Lineweaver-Burk המוצגים משמאל, קווי העיכוב התחרותי חותכים את ציר ה-y, דבר שממחיש שמעכבים אלו אינם משפיעים על ה-Vmax.
באופן דומה, קווי העיכוב הלא תחרותי חותכים את ציר ה-x באותה נקודה, דבר שמראה שמעכבים אלו לא משפיעים על ה-Km.
עם זאת, קשה לאמוד באופן מדויק את ה-Ki וה-Ki' מהגרף, כך שבמחקר קבועים אלו מוערכים באמצעות שיטות רגרסיה לא ליניארית מהימנות יותר, כמתואר לעיל.
המכניזם של עיכוב תחרותי חלקי דומה לזה של לא תחרותי, למעט בכך שתצמיד ה-EIS בעל פעילות קטליטית, שעשויה להיות נמוכה יותר או אף גבוהה יותר (אקטיביזציה תחרותית חלקית) מזה של תצמיד אנזים-סובסטרט (ES).
עיכוב שכזה מראה לרוב Vmax נמוך יותר, אך ערך ה-Km אינו משתנה.
עיכוב בלתי תחרותי (Uncompetitive) - מתרחש כאשר המעכב נקשר לתצמיד האנזים-סובסטרט (ES), אך לא לאנזימים חופשיים; קומפלקס ה-EIS לא פעיל קטליטית.
סוג עיכוב זה נדיר וגורם לירידה הן ב-Vmax והן ב-Km.
עיכוב סובסטרט ותוצר - עיכוב שבו הסובסטרט או התוצר של האנזים מעכבים את פעילות האנזים.
עיכוב שכזה יכול להתאים לתבניות של עיכוב תחרותי, לא תחרותי או מעורב.
בעיכוב סובסטרט יש ירידה פרוגרסיבית בפעילות בריכוזי סובסטרט גבוהים.
זה עשוי להצביע על קיום שני אתרים קושרי סובסטרט באנזים.
בריכוזי סובסטרט נמוכים, האתר בעל האפיניות הגבוהה יותר בשימוש ופועלת קינטיקה רגילה.
אולם בריכוזים גבוהים, אתר העיכוב השני נעשה פעיל, ומעכב את האנזים.
עיכוב שנגרם על ידי התוצר הוא לעיתים קרובות תכונה מווסתת במטבוליזם ועיכוב כזה עשוי להיות צורה של משוב שלילי.
עיכוב איטי-חזק (Slow-tight inhibition) - מתרחש כאשר התצמיד הראשוני של האנזים והמעכב EI עובר איזומרציה לתצמיד שני חזק יותר EI*, אך תהליך העיכוב הכולל הפיך.
עיכוב זה נראה כעלייה איטית בעיכוב האנזים.
תחת תנאים אלו, קינטיקת מיכאליס-מנטן מסורתית נותנת ערך כוזב של Ki, שתלוי בזמן.
הערך האמיתי של ה-Ki ניתן לגילוי דרך אנליזה מורכבת יותר של קבוע Kon וקבוע Koff של אסוציאציית המעכב.
למידע נוסף ראו בחלק על עיכוב לא הפיך.
משום שאנזימים התפתחו לקשור את הסובסטרט שלהם בחוזקה, ורוב מעכבי האנזימים ההפיכים נקשרים לאתר הפעיל של האנזימים, אין זה מפתיע כי יש דמיון בולט במבנה של חלק ממעכבים אלו למבנה הסובסטרטים של מטרתם.
דוגמה ל"חקייני סובסטרט" אלו הם מעכבי פרוטאז, משפחה מוצלחת במיוחד של תרופות נוגדות רטרו וירוסים (Antiretroviral drugs) המשמשות לטיפול ב-HIV.
ריטונאביר, מעכב פרוטאז המבוסס על פפטיד הכולל שלושה קשרים פפטידיים מוצג משמאל.
מאחר שתרופה זו דומה לחלבון שהוא סובסטרט של פרוטאז ה-HIV, היא מתחרה עם סובסטרט זה באתר הפעיל של האנזים.
מעכבי אנזימים בנויים לעיתים קרובות כדי להידמות למצב המעבר או מצב ביניים של תגובת קטליזת-אנזים.
זה מבטיח שהמעכב מנצל את השפעת ייצוב אנזים של מצב המעבר ובכך לאפיניות קשירה טובה יותר (Ki נמוך יותר) מאשר המבנים מבוססי הסובסטרט.
דוגמה למעכב מצב מעבר שכזה היא התרופה האנטיוויראלית אוסלטמיביר; תרופה זו מחקה את טבעה השטוח של טבעת יון האוקסוניום בתגובת האנזים הוויראלי נאורמינידז.
עם זאת, לא כל המעכבים מבוססים על מבנה של סובסטרטים.
למשל, מבנהו של מעכב פרוטאז HIV אחר טיפרנאביר (Tipranavir) המוצג מימין.
מולקולה זו אינה מבוססת על פפטיד ואין לה דמיון מבני ברור לסובסטרט חלבון.
מעכבים לא פפטידים אלו יכולים להיות יציבים יותר ממעכבים הכוללים קשרים פפטידים, כיוון שלא יהוו סובסטרטים בעבור פפטידז ויש סיכוי נמוך יותר לכך שיופחתו בכמותם בתא.
בתכנון תרופות חשוב לשקול את ריכוזי הסובסטרטים שאליהם נחשפים אנזימי המטרה.
לדוגמה, חלק מהמעכבים של חלבוני קינאז הם בעלי מבנים כימיים שדומים ל-ATP, אחד הסובסטרטים של אנזימים אלו.
תרופות שהן מעכבים תחרותיים פשוטים יצטרכו להתחרות בריכוזים גבוהים של ATP בתא.
חלבוני קינאז יכולים להיות מעוכבים גם על ידי תחרות באתרי הקישור שבהם הקינאזים פועלים עם חלבוני הסובסטרטים שלהם, ורוב החלבונים מצויים בתוך תאים בריכוזים נמוכים בהרבה מאשר ריכוז ה-ATP.
כתוצאה מכך, אם שני מעכבים של חלבוני קינאז קשורים יחדיו באתר הפעיל עם אפיניות דומה, אך רק אחד מהם צריך להתחרות ב-ATP, אז המעכב התחרותי באתר הקישור של החלבון יעכב את האנזים בצורה יעילה יותר.
סוגים של עיכוב בלתי הפיך
מעכבים בלתי הפיכים משנים בדרך כלל את האנזים מבחינה קוולנטית ובעקבות כך העיכוב הוא בלתי הפיך.
מעכבים בלתי הפיכים כוללים לעיתים קרובות קבוצות פונקציונליות ראקטיביות כגון חרדל חנקן (nitrogen mustard), אלדהידים, הלואלקאנים או אלקנים.
קבוצות אלקטרופיליות אלו מגיבות עם חומצות אמיניות של קבוצות צד ליצירת קשרים קוולנטים.
הקבוצות המשתנות הן אלו עם קבוצות צד שכוללות נוקלאופיל כגון קבוצות הידרוקסיל וסולפהידריל, זה כולל את החומצות האמיניות סרין, ציסטאין, תראונין וטירוזין.
עיכוב בלתי הפיך שונה מאינאקטיביזציה בלתי הפיכה של אנזים.
מעכבים בלתי הפיכים הם ספציפיים בדרך כלל לסוג אחד של אנזים, ולא משביתים את כל החלבונים; הם לא פועלים באמצעות הרס מבנה החלבון אלא באמצעות שינוי ספציפי של האתר הפעיל של מטרתם.
לדוגמה, מצבים קיצוניים של pH וטמפרטורה גורמים בדרך כלל לדנטורציה של כל מבנה החלבון, אך זוהי השפעה לא ספציפית.
באופן דומה, כמה טיפולים כימיים לא ספציפיים הורסים את מבנה החלבון; למשל חומצה הידרוכלורית מרוכזת תגרום להידרוליזה של הקשרים הפפטידים שמחזיק את הפפטידים יחדיו, וישתחררו חומצות אמינו חופשיות.
אנליזה של עיכוב בלתי הפיך
כמוצג באיור מימין, מעכבים בלתי הפיכים יוצרים תצמיד לא קוולנטי הפיך עם האנזים (EI) או עם תצמיד האנזים-סובסטרט (ESI) ואז גורמים לתגובה שבה נוצר תצמיד שעבר שינוי קוולנטי, תצמיד שלא מתפקד עוד - EI*.
הקצב שבו נוצר EI* נקרא קצב האינאקטיביזציה או kinact.
מאחר שהתהוות EI עשויה להתחרות עם ES, קשירה של מעכבים בלתי הפיכים ניתנת למניעה על ידי תחרות עם סובסטרט או בתחרות עם מעכב שני, הפיך.
אפקט הגנה זה הוא הוכחה טובה לתגובה ספציפית של מעכב בלתי הפיך עם האתר הפעיל.
צעדי הקשירה והאינאקטיביזציה של תגובה זו נחקרים באמצעות השמת האנזים עם מעכב ובחינת כמות הפעילות שנותרת במהלך הזמן.
הפעילות תפחת באופן תלוי בזמן, בדרך כלל על פי דעיכה אקספוננציאלית.
התאמת נתונים אלו למשוואת הקצב נותנת את קצב האינקטיבציה בריכוז זה של מעכב.
תהליך זה נעשה בריכוזים שונים של מעכב.
אם תצמיד הפיך של EI מעורב, קצב האינקטיבציה יהיה בר רוויה ובהתאם לעקום שכזה יינתנו kinact ו-Ki
שיטה נוספת שנמצאת בשימוש נפוץ באנליזות אלו היא ספקטרומטריית מסות.
בשיטה זו, מדידה מדויקת של המסה של האנזים שלא עבר שינוי ושל האנזים הלא פעיל נותנת את העלייה במסה שנגרמת מתגובה עם מעכב ומראה את הסטוכיומטריה של התגובה.
זה נעשה בדרך כלל באמצעות ספקטרומטר מסה MALDI-TOF.
בשיטה משלימה, PMF (Peptide mass fingerprinting) מבוצע עיכול של החלבון במצב המקורי ובמצב שעבר שינוי, באמצעות פרוטאז כגון טריפסין.
בסופו של התהליך נוצר מערך של פפטידים שניתן לבצע עליהם אנליזה באמצעות ספקטרומטר מסה.
הפפטיד שהשתנה במסתו לאחר התגובה עם המעכב יהיה זה שבו יש את אתר השינוי.
לא כל מעכבי האנזימים הבלתי הפיכים יוצרים קשרים קוולנטים עם מטרות האנזים שלהם.
ישנם מעכבים הפיכים שנקשרים כה חזק לאנזימי המטרה שלהם, עד כדי כך שניתן להתייחס אליהם כמעכבים בלתי הפיכים.
המעכבים שנקשרים כה חזק יכולים להראות קינטיקה דומה לזו של מעכבים קוולנטים בלתי הפיכים.
במקרים אלו, חלק מהמעכבים הללו נקשרים במהירות לאנזים בתצמיד EI עם אפיניות נמוכה ותצמיד זה עובר אז סידור איטי מחדש לתצמיד EI* עם קשר חזק .
התנהגות קינטית זו קרויה קשירה-אטית (slow-binding).
הסידור האיטי מחדש לאחר הקשירה לעיתים קרובות מערב שינויי קונפורמציה.
בין הדוגמאות למעכבים שמבצעים קשירה-אטית נמנות כמה תרופות חשובות בהן מתוטרקסט, אלופורינול, וצורתו המשופעלת של אציקלוביר.
דיאיסופרופילפלורופוספט (DFP) מוצג בתרשים לעיל מצד שמאל כדוגמה למעכב פרוטאז בלתי הפיך.
האנזים מבצע הידרוליזה של הקשר זרחן-פלואור ב-DFP, אך קבוצת הזרחן נותרת קשורה לסרין באתר הפעיל, ומשבשת את פעילותו.
באופן דומה, ה-DFP מגיב גם עם האתר הפעיל של אצטילכולין אסטראז בסינפסה של הנוירונים, וכתוצאה מכך הוא נוירוטוקסין חזק, ומינונו הקטלני הוא פחות מ-100 מ"ג.
עיכוב "התאבדותי" (Suicide inhibition) הוא סוג לא נפוץ של עיכוב בלתי הפיך שבו האנזים הופך את המעכב לצורה ריאקטיבית באתר הפעיל שלו.
דוגמה לכך היא המעכב של ביוסינתה של פוליאמין, α-דיפלורומתילאורניתין או DFMO, אשר דומה לחומצה האמינית אורניתין, ומשמש לטיפול במחלת השינה.
האנזים אורניתין דהקרבוקסילאז יכול לזרז את הוצאת הקרבוקסילים של DFMO במקום אורניתין.
ואולם, תגובת הוצאת הקרבוקסילים מובילה להסרת אטום הפלואור, שהופך את המתווך הקטליטי הזה לאימין, אלקטרופילי מאוד.
צורה ריאקטיבית זו של DFMO מגיבה אז עם קבוצת ציסטין או ליזין באתר הפעיל להשבתה בלתי הפיכה של האנזים.
מאחר שעיכוב בלתי הפיך מערב לעיתים קרובות יצירה ראשונית של תמיד EI לא קוולנטי, לעיתים אפשרי שהמעכב ייקשר לאנזים ביותר מצורה אחת.
למשל, באיור המציג את האנזים טריפנותיון רדיוקטז מהטפיל החד תאי Trypanosoma cruzi, ישנן שתי מולקולות של המעכב quinacrine mustard, שקשורות באתר הפעיל שלו.
המולקולה הראשונה קשורה בצורה הפיכה, אך התחתונה קשורה קוולנטית לאחר שהגיבה עם קבוצת חומצת האמינו דרך קבוצת החנקן-חרדל שלה.
תרופות חדשות הן תוצר של תהליך פיתוח ארוך, שאחד הצעדים הראשונים בו הוא לעיתים קרובות גילוי של מעכב אנזים חדש.
בעבר, הדרך היחידה לגילוי מעכבים חדשים אלו הייתה באמצעות ניסוי וטעייה: בדיקת מאגר גדול של תרכובות נגד אנזים מטרה בתקווה שיתגלו תכונות שימושיות.
גישת ניסוי וטעייה זו עדיין מצליחה, ואף הורחבה על ידי הכימיה הקומבינטורית שבה נסרקות מספר גדול של תרכובות בטכנולוגיית סריקת HTC (High-throughput screening) לסריקה מהירה של אוספים כימיים ענקיים במטרה למצוא מעכבים שימושיים.
לאחרונה מיושמת גם גישה חלופית בשם "Rational drug design", שבה נעשה שימוש במבנה התלת־ממדי של האתר הפעיל של אנזים כדי לחזות אילו מולקולות עשויות לפעול כמעכבים.
לאחר מכן נבדקות תחזיות אלו, ואחת מן התרכובות הנבדקות עשויה להיות מעכב חדש.
המעכב החדש משמש אז כדי לנסות להשיג את המבנה של האנזים בתצמיד אנזים-מעכב כדי לראות עד כמה נקשרת המולקולה לאתר הפעיל.
מבנה זה נבדק אז ונערכים שינויים במעכב בניסיון להשיג קשירה אופטימלית.
מסלול בדיקה ושיפור זה חוזר עד שמתקבל מעכב בעל השפעה מספקת.
לרוב תהליך זה מכוון לייצור מעכב עם קבוע דיסוציאציה של <10-9 מולר
מעכבי אנזימים נמצאים בטבע ומופקים במסגרת הפרמקולוגיה והביוכימיה.
רעלים המצויים בטבע הם לעיתים קרובות מעכבי אנזימים שהתפתחו כדי להגן על צמח או על בעל חיים מפני טורף.
רעלים טבעיים אלו כוללים כמה מהתרכובות הרעילות ביותר המוכרות כיום.
מעכבים מלאכותיים משמשים לעיתים קרובות כתרופות, אך גם כמדבירי חרקים, כדוגמת מלתיון, או כחומרים קוטלי עשבים, כדוגמת גליפוסט, או כחומרי חיטוי, כדוגמת טריקלוסן.
השימוש הרווח ביותר במעכבי אנזימים הוא כתרופות לטיפול במחלות.
רבים ממעכבים אלו מכוונים לעכב אנזים אנושי במטרה לתקן מצב פתולוגי.
חלק מהתרופות המשפיעות על פעילותם של אנזימים פועלות שלא בצורה של עיכוב אנזים שמתוארת כאן.
לדוגמה, תרופות אנטי-אפילפטיות משנות פעילות אנזים באמצעות הגדלה או הפחתה של כמות ייצורו.
תרופות כאלו מבוססות על שינויים בביטוי גנים.
תרופות אחרות פועלות על מטרות תאיות שאינן אנזימים, כגון תעלות יונים או קולטני ממברנה.
דוגמה למעכב אנזימים המשמש כתרופה הוא סילדנפיל (ויאגרה), הנפוץ לטיפול בבעיות זקפה .
תרכובת זו היא מעכב חזק של האנזים cGMP, פוספודיאסטרז ספציפי סוג 5, אשר מקטין את הסיגנלים של המולקולה cyclic guanosine monophosphate.
זוהי מולקולת העברת סיגנלים שמעוררת רגיעת שריר חלק ומאפשרת לדם לזרום לגוף המחילתי שבפין של הגבר, דבר שגורם לזקיפתו.
מאחר שהתרופה מקטינה את פעילותו של האנזים שעוצר את הסיגנל, היא מאריכה את זמן הסיגנל לזמן ארוך יותר.
דוגמה נוספת לדמיון המבני של חלק מהמעכבים לסובסטרטים של אנזימי המטרה שלהם, נראית באיור המשווה את התרופה מתוטרקסט לחומצה פולית.
חומצה פולית היא צורתו המחומצנת של הסובסטרט של האנזים די-הידרו-פולאט רדוקטאז, אנזים שמעוכב בעוצמה על ידי מתוטרקסט.
מתוטרקסט חוסם את פעולתו האנזים DHFR, ועל ידי כך עוצר את הביוסינתזה של התימידין.
חסימה זו של הביוסינתזה של נוקלאוטיד זה, היא רעילה באופן סלקטיבי לתאים שגדלים במהירות, ולכן לעיתים קרובות נעשה שימוש במתוטרקסט בכימותרפיה לטיפול בסרטן.
תרופות משמשות גם לעיכוב אנזימים החיוניים להישרדותם של פתוגנים.
למשל, חיידקים מוקפים בדופן תא עבה העשוי מפולימר דמוי רשת, פפטידוגליקן.
תרופות אנטיביוטיות רבות, כדוגמת פניצילין וואנקומיצין, מעכבות את האנזימים שאחראים על ייצור וקישור יחד של שרשראות פולימר זה.
כך גורמים מעכבים אלו לאיבוד חוזקו של דופן התא ולהרג החיידק.
באיור מוצגת מולקולה של פניצילין שקשורה למטרתה, הטרנספפטידז מהחיידק Streptomyces R61.
תהליך תכנון תרופה נעשה ביתר קלות כאשר אנזים שנחוץ להישרדות פתוגן אינו קיים או שונה באופן משמעותי אצל בני אדם.
בדוגמה לעיל, בני אדם אינם יוצרים פפטידוגליקן, ולכן מעכבים של תהליך זה רעילים באופן סלקטיבי לחיידקים.
רעילות סלקטיבית נוצרת בתרופות אנטיביוטיות גם באמצעות ניצול הבדלים במבנה הריבוזומים בחיידקים, או באופן שבו הם יוצרים חומצות שומן.
למעכבי אנזימים ישנה חשיבות גם בבקרה מטבולית.
מסלולים מטבוליים רבים בתא מעוכבים על ידי מטבוליטים שמבקרים את הפעילות האנזימטית דרך רגולציה אלוסטרית או באמצעות עיכוב סובסטרט.
דוגמה לכך היא הרגולציה האלוסטרית של הגליקוליזה.
מסלול קטבולי זה מנצל גלוקוז ומייצר ATP, NADH ופירובט.
שלב מרכזי ברגולציה של גליקוליזה הוא תגובה מוקדמת במסלול שמזורזת על ידי פוספופרוקטוקינז-1 (PFK1).
כשרמת ה-ATP עולה, הוא נקשר לאתר אלוסטרי ב-PFK1, ובכך מקטין את קצב תגובת האנזים; הגליקוליזה מעוכבת ויצירת ה-ATP פוחתת.
בקרת משוב שלילי זו מסייעת בתחזוקת ריכוז יציב של ATP בתא.
אך מסלולים מטבוליים אינם מווסתים רק באמצעות עיכוב, זאת מפני שישנה חשיבות גם לאקטיביזציה של האנזים.
אנזים PFK1, פרוקטוז 2,6-ביספוספט, והאנזים ADP הם דוגמאות למטבוליטים שהם מפעילים אלוסטריים.
עיכוב אנזים פיזיולוגי יכול להיות מושג גם באמצעות מעכבים חלבוניים מסוימים.
תהליך שכזה מתרחש בלבלב, שמסנתז זימוגנים (אנזימים במצב בלתי פעיל), שבמצבם הפעיל מסוגלים לבצע עיכול.
חלק מהם הופכים לפעילים על ידי פרוטאז טריפסין, כך שישנה חשיבות לעיכוב פעילות הטריפסין בלבלב כדי למנוע מהאיבר לעכל את עצמו.
אחת הדרכים שבאמצעותן מבוקר הטריפסין היא ייצור של חלבון מעכב טריפסין ספציפי וחזק בלבלב.
מעכב זה נקשר בחוזקה לטריפסין ומונע את פעילותו, שאחרת הייתה מזיקה לאיבר.
על אף שמעכב הטריפסין הוא חלבון, הוא אינו עובר הידרוליזה כסובסטרט על ידי הפרוטאז, והוא משיג זאת באמצעות הוצאת מים מהאתר הפעיל של טריפסין ופגיעה ביציבות מצב המעבר.
דוגמה נוספת לחלבון עיכוב אנזים פיזיולוגי היא מעכב Barstar של הריבונוקלאז החיידקי Barnase.
בעלי חיים וצמחים פיתחו יכולת לסנתז מגוון רחב של תוצרים רעילים, בהם מטבוליטים שניוניים, פפטידים וחלבונים שמסוגלים לתפקד כמעכבים.
רעלנים טבעיים הם בדרך כלל מולקולות אורגניות קטנות, וקיימים כנראה מעכבים טבעיים לרוב התהליכים המטבוליים.
התהליכים המטבוליים שכלפיהם מכוונים רעלים טבעיים כוללים לא רק אנזימים במסלולים מטבוליים, אלא גם עיכוב של קולטנים, תעלות וחלבונים מבניים הפועלים בתא.
לדוגמה, פקליטקסל (טקסול), שהיא מולקולה אורגנית המצויה בעצי טקסוס, נקשרת בחוזקה לדימרים של טובולין ומעכבת את הרכבתם למיקרוטובולים בשלד התא.
רעלים טבעיים רבים פועלים כנוירוטוקסינים שיכולים לגרום לשיתוק שמוביל למוות, ומשמשים להגנה נגד טורפים או בציד ובתפיסת טרף.
חלק ממעכבים טבעיים אלו, חרף התכונות הרעילות שלהם, הם בעלי ערך במינונים נמוכים לשימושים רפואיים.
דוגמה לנוירוטוקסין היא גליקואלקלואידים, ממיני צמחים השייכים למשפחת הסולניים, שהם מעכבי האנזים אצטילכולין אסטראז.
עיכוב של אנזים זה גורם לעלייה בלתי מבוקרת בנוירוטרנסמיטור אצטילכולין, לשיתוק שרירים, ואז למוות.
נוירוטוקסיות יכולה להיגרם גם כתוצאה מעיכוב של קולטנים.
לדוגמה, אטרופין מאטרופה רפואית, שמתפקד כאנטגוניסט תחרותי של קולטני אצטילכולין מוסקריניים.
אף על פי שרעלים טבעיים רבים הם מטבוליטים שניוניים, רעלים אלו כוללים גם פפטידים וחלבונים.
דוגמה לפפטיד רעיל הוא אלפא אמניטין שנמצא בפטריות מהסוג אמנית (Amanita).
זהו מעכב אנזים חזק שמונע מהאנזים RNA פולימראז II מלתעתק DNA.
גם הרעלן מיקרוציסטין (microcystin) המיוצר על ידי כחוליות הוא פפטיד והוא מעכב של חלבוני פוספטאזות.
רעל זה יכול לזהם מאגרי מים לאחר פריחת אצות, הוא קרצינוגן מוכר, ובריכוזים גבוהים יכול לגרום גם לדימום חמור בכבד ולמוות.
גם חלבונים יכולים להיות רעלים טבעיים, כדוגמת מעכבי טריפסין שמצויים בכמה קטניות.
דוגמה פחות נפוצה של רעלים טבעיים היא אנזימים רעילים: הם פועלים כמעכבים בלתי הפיכים של מטרות האנזימים שלהם, ופועלים באמצעות שינוי כימי של אנזימי הסובסטרט שלהם.
דוגמה לכך הוא הריצין, שהוא חלבון רעיל במיוחד הנמצא בקליפת הזרע של הצמח קיקיון.
אנזים זה הוא גליקוסידז שמסוגל להוציא ריבוזומים מכלל פעולה.
מאחר שריצין הוא מעכב בלתי הפיך קטליטי, די במולקולה בודדת שלו כדי להרוג תא.
שתי מידות אלו במעלות או גם קואורדינטות יכולות לייצג מיקום של כל נקודה על פני כדור הארץ.
סימן המעלה מסמן באיטלקית גם מספר או דרגה כמו סולמית (#) בארצות הברית או סימן נומרו (№) בשאר אירופה.
הסימן מוקלד על ידי במקלדת עברית.
כאשר הסימן מסמל זווית, לא נהוג לרשום רווח בין הסימן לבין המספר.
כאשר הסימן בא לציין טמפרטורה, נהוג להשאיר רווח בין סימן המעלה למספר, ולציין את סולם הטמפרטורה כאשר האות C מסמלת את סולם צלזיוס והאות F מסמלת את סולם פרנהייט, לדוגמה: 10 °C או 10 °F.
כאשר מדובר במדידת טמפרטורה ביחידות קלווין, אין רושמים את סימן המעלה.
סימן הקלווין, האות K, מציין כי מדובר ביחידות מידה לטמפרטורה.
מעלה - בית הספר לקולנוע ולטלוויזיה - הוא בית ספר לקולנוע הממוקם במרכז העיר ירושלים.
הוא הוקם בשנת 1989, ומאז מכשיר יוצרי קולנוע, במאים ותסריטאים לתעשיית הקולנוע והטלוויזיה.
כיום הוא בית הספר לקולנוע היחיד בישראל שסרטיו הגיעו לגמר תחרות פרס BAFTA הבריטי לקולנוע - והוא אף זכה בפרס הראשון.
מעלה בית הספר שוכן במבנה אבן בן 100 שנה המיועד לשימור ברחוב שבטי ישראל בשכונת מוסררה.
מנהלת בית הספר, מאז 2001, היא נטע אריאל.
המנהל האקדמי הוא הבמאי והתסריטאי עמרי לוי.
בית הספר הירושלמי הוקם על ידי עמותת מעלה, במטרה לתת מקום על המסך לקולות נוספים בחברה הישראלית, מתוך צורך שהתעורר בקרב הציבור הדתי לאומי לעסוק במקצועות התקשורת והקולנוע.
בשנת 1995 עבר בית ספר מעלה לבניין אייקוני בגבול שכונת מוסררה, בבניין זה שכן גם משרדו הראשון של דוד בן-גוריון.
משנת 2017 נקרא בית הספר על שם אורי אליצור שהיה ממקימיו.
מדי שנה מופקים בו סרטי גמר קצרים אשר משתתפים בעשרות פסטיבלי קולנוע בכל רחבי העולם.
בוגריו יצרו את הסדרות המצליחות: אסירות, שבאבניקים (סדרת טלוויזיה), שטיסל, סרוגים (סדרת טלוויזיה), ועוד.
2 מבוגרות בית הספר הקימו את פסטיבל סרטי הנשים ירושלים אשר מתקיים מדי שנה בסינמטק ירושלים.
מאז הקמתו לומדים בו דתיים וחילוניים יחדיו, והופקו בו מאות סרטים עלילתיים ודוקומנטריים, אשר עוסקים לרוב בנושאים הקשורים לעולם האקטואליה היהודי והישראלי, לעיתים קרובות תוך נגיעה בנושאים ביקורתיים ושנויים במחלוקת.
הדיון בנושאים רגישים בסרטי בית הספר הוביל לא פעם לסערות ודיונים פנימיים.
כך למשל בעקבות הסרט העלילתי "ואהבת" של חיים אלבום, אשר מציג את סוגיית ההומוסקסואלים הדתיים בישראל.
במהלך מגפת הקורונה וסגירת שערי השמיים, יזם בית ספר מעלה סדרת מפגשי זום חודשית עם בכירי תעשיית הקולנוע הפתוחה לקהל הרחב.
בסדרה השתתפו דייוויד שור (האוס), איילת זורר, הבמאי הסורי הגולה מנו חליל, רון לשם, דייוויד סאקס (משפחת סימפסון), הווארד גורדון (תיקים באפילה), דייוויד מאמט ועוד.
בשנת 2022 זכה סרט הגמר של מעלה 'ילדה מס' 60427' בבימויה של שולמית ליפשיץ ואוריאל ברקוביץ', במקום הראשון בתחרות פרסי הבאפטא של האקדמיה הבריטית לאומנויות הקולנוע והטלוויזיה, ובכך הפך לבית הספר לקולנוע הישראלי היחיד שהגיע למעמד זה.
בבית הספר שני מסלולי לימוד:
המסלול לבימוי והפקה - ארבע שנות לימוד, שלושה ימים בשבוע.
הלימודים כוללים קורסים עיוניים אקדמיים, קורסים מעשיים בכל מקצועות הקולנוע, חונכויות אישיות וסדנאות אומן.
הסטודנטים יוצרים מדי שנה תרגילים, סרטים קצרים וסרטי גמר, עלילתיים ותיעודיים.
מחלקת הפסטיבלים מפיצה את הסרטים למאות פסטיבלים לקולנוע בישראל ובעולם.
המסלול לתסריטאות - שנתיים, יום בשבוע.
הלימודים כוללים קורסים מעשיים ביסודות הכתיבה, כתיבת תסריטים לסרטים קצרים וארוכים ולסדרות טלוויזיה.
כל סטודנט מסיים את הלימודים עם תסריט לסרט קצר, סינופסיס לפיצ'ר (סרט קולנוע באורך מלא), והצעה לסדרת טלוויזיה.
בתום השנה השנייה נערך פיצ' של התסריטים לפני נציגי ערוצי השידור, מנהלי קרנות הקולנוע ומפיקים בכירים בתעשייה.
בנוסף, קיים מסלול מיוחד לנשים חרדיות שנקרא 'מעלה - השלוחה החרדית' - 2 שנות לימוד יום בשבוע, הלימודים, לנשים בלבד, כוללים את מקצועות היסוד של הקולנוע והכשרה מעשית, כולל הכשרה מקצועית ביצירת תוכן וידאו תדמיתי ופרסומי.
במעלה קיים מרכז לווידאו-תרפיה המסייע לקבוצות שונות, כגון: נפגעי הלם וחרדה מפעולות טרור, משפחות שכולות, נוער בסיכון, וחיילים משוחררים הסובלים מפוסט-טראומה.
כמו כן, מארח בית הספר קבוצות תלמידים מהארץ ומחוץ לה, כמו תגלית ומסע, הבאים ללמוד על הקונפליקטים של החברה הישראלית דרך צפייה בסרטים.
מַעֲכָה הוא שם תנ"כי שניתן הן לגברים והן לנשים, ומתייחס למספר דמויות מקראיות.
אחיהם או אחותם של טבח, גחם ותחש:
מעכה אשת מכיר בן מנשה
אימם של פרש ושל שרש:
מעכה פילגש כלב בן חצרון
מעכה בת תלמי מלך גשור
אשת דוד ואם אבשלום ותמר:
אבי אכיש מלך גת, שאליו ברחו עבדי שמעי בן גרא בעת מלכות שלמה:
כמה עשרות שנים קודם לכן נמלט דוד אל המלך אכיש בן מעוך, ועל כן ייתכן כי מעוך הוא מעכה:
אשת רחבעם ואמם של אביה מלך יהודה ושל עתי, זיזא ושלמית:
מעכה הודחה מתוארה על ידי אסא, בשל עבודת האלילים שנהגה: (תיאור דומה ב; וראו גם ).
בספר דברי הימים היא נקראת "בת-אבשלום", ומכאן שהייתה נכדתה של מעכה אשת דוד:
במלכים א' ט"ו ב נכתב כי אמו של אבים היא מעכה בת אבישלום, אך במקור אחר נאמר כי אמו היא מיכיהו בת-אוריאל מן-גבעה: .
באותו פרק ט"ו במלכים א' נכתב כי מעכה בת-אבישלום היא אימו של אסא (ומכאן: אשתו של אביה): .
חנן היה גיבור חיל בצבא דוד: .
שפטיהו היה נגיד שבט שמעון בתקופת המלך דוד:
מעכבי האנזים ACE (Angiotensin Converting Enzyme inhibitor) שייכים למשפחת תרופות שנועדו לטיפול בעיקר ביתר לחץ דם ובאי ספיקת לב, אך משמשות גם באירועי אוטם בשריר הלב ובמצבי נפרופתיה המאופיינת בהפרשה ניכרת של חלבון בשתן (פרוטאיניוריה, כגון במקרים של נפרופתיה סוכרתית).
התרופה הראשונה שיצאה לשוק היא קפטופריל, והיא סונתזה על בסיס תרכובות שנמצאו בארס של נחש צפע מהמין גומצן יאררקה.
מעכבי ACE מעכבים את האנזים ACE (אנזים) הנמצא בגוף ושכיח בעיקר בריאות.