tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הם גם נחתו מזרחית לווזל, באזורים בלומנקאמפ (Blumenkamp), לקהאוזן (Lackhausen) ואובריגהופן (Obrighoven).
הרגימנט המוטס ה-194 נחת על אזור נחיתה S בדאונים.
חיילי תמיכה של הדיוויזיה המוטסת ה-17 נחתו בדאונים על אזור נחיתה N בהיידרוט (Heiderott) שליד האמניקלן ובבוטנפלד (Butenfeld), וכך גם גדוד ההנדסה המוטס האמריקאי ה-139. מספר קרבות שנמשכו כמה שעות התפתחו עד אחר הצהריים של 24 במרץ, כאשר התוקפים שברו את ההתנגדות הגרמנית על האזור המוטס ומסביבו.
בגזרה הצפונית של השטח נערכו התקפות נגד גרמניות בודדות וקטנות יותר עד הבוקר של 25 במרץ, אך אלו נהדפו במהירות.
יחידות של דיוויזיית הצנחנים הגרמנית ה-7 הקימו עמדות הגנה באזור זה לפני הנחיתה המוטסת.
מבצע נבחרת נחשב להצלחה טקטית עבור בעלות הברית מכיוון שהשיג את כל מטרותיו במהירות ובהתאם לתוכנית.
הכוחות המוטסים נפרסו לאורך האייסל וסביב יער דירספורדט.
הם ניתקו את היחידות הגרמניות שנפרסו שם מעורפם ונלחמו בהם.
דיוויזיית הרגלים החלשה ה-84 אשר נפרסה בצד הגרמני נמחצה בלחימה, ואילו יחידות דיוויזיית הצנחנים הגרמנית ה-7 שנפרסו באזור נדחקו לאחור מזרחה וצפונה.
התקדמותה של דיוויזיית הרגלים הסקוטית ה-15 מהריין התאפשרה על ידי המבצע המוטס.
כבר בשעות אחר הצהריים של 24 במרץ פגשו יחידות סקוטיות צנחנים בריטים וקנדים ברחוב רייכסשטראסה 8 ליד ברגרפורט.
צנחנים אמריקאים הצליחו ליצור קשר עם חיילי הקומנדו הבריטים שחצו את הריין ליד וזל בלילה הקודם וכבשו את העיר.
גשרי האייסל בקצה המזרחי של השטח המוטס נתפסו והוחזקו, כעת ניתן היה להשתמש בהם להתקדמות נוספת של בעלות הברית.
עם זאת, המבצע גם ספג ביקורת, שכן הנחיתה באור יום בלב שטח האויב ועמדות הנ"מ והארטילריה של הגרמנים גבו אבדות רבות, בעיקר בקרב הכוחות המוטסים, שהונחתו בדאונים.
ההיסטוריון הצבאי האמריקני צ'ארלס ב.
MacDonald) משער שהיעדים שנקבעו היו יכולים להיות מושגים גם על ידי כוחות קרקע, עם אבדות נסבלות, במסגרת זמן סבירה - וללא תמיכה של נחיתת כוחות מוטסים.
אבל הערכה זו מבוססת על ידע אחר שעדיין לא היה זמין באביב 1945. במקום זאת, הלחימה על הגדה השמאלית של הריין בפברואר ובתחילת מרץ 1945 הראתה לבעלות הברית שהגרמנים עדיין מסוגלים לגלות התנגדות ארוכת טווח ועזה.
בנוסף, לבעלות הברית היה ניסיון ממבצע מרקט גארדן בסתיו 1944 בהולנד, אשר עלה בחייהם של כוחות בעלות הברית, אך לא זכה להצלחה המיוחלת.
ייתכן שכל זה שכנע את פילדמרשל ברנרד מונטגומרי להסתמך על עליונות מוחלטת ולתמוך בחציית הריין התחתון עם נחיתה מוטסת בקנה מידה גדול.
מבצע ניתוח מקומי היה מבצע צבאי רחב-היקף של צה"ל שכלל השתלטות מחדש על בית החולים שיפא בעזה למשך שבועיים, מ-18 במרץ עד 1 באפריל 2024, במסגרת הלחימה ברצועת עזה במלחמת חרבות ברזל.
בית החולים נכבש לראשונה ב-15 בנובמבר 2023, אך לאחר שצה"ל נסוג ממנו, הוא חזר לשמש את מחבלי חמאס וגא"פ למטרות טרור.
צה"ל הכריז על מבצע "ניתוח מקומי", שמטרתו לכבוש בשנית את בית החולים ולטהרו ממחבלים ותשתיות טרור.
במסגרת המבצע נהרגו כ-200 מחבלים, נעצרו יותר מ-500 מחבלים מזוהי חמאס או גא"פ ונגרם הרס רב למתקני בית החולים.
לאחר המבצע, רשויות בעזה דיווחו על כ-400 הרוגים באזור.
פשיטה זו היא אחת הפעולות הגדולות של צה"ל בתמרון הקרקעי בעזה.
טבח 7 באוקטובר ופריצת המלחמה
בעקבות הטבח פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל למיטוט שלטון חמאס ברצועת עזה.
במסגרת התמרון הקרקעי ברצועה פשטו כוחות צה"ל על בתי חולים, בהם הוסלקו תשתיות טרור בחסות החולים והצוות הרפואי.
אחד מבתי החולים המרכזיים אליהם פשטו הכוחות היה בית החולים שיפא.
ב-15 בנובמבר לפנות בוקר, צה"ל החל להיכנס למתחם הרפואי של בית החולים שיפא ופעל בצורה ממוקדת כדי לסרוק את המקום ולאתר חטופים.
בטרם כניסת הכוחות, פתח צה"ל ציר מעבר לפינוי בית החולים מחולים וחוסים.
הכוחות נכנסו לבית החולים ובכניסה למקום התפתח קרב יריות שבו נהרגו מספר מחבלי חמאס.
ב-16 בנובמבר בבוקר לוחמי גדוד 603 של צק"ח 7 איתרו בסמוך לבית החולים את גופת אחת החטופות, יהודית וייס, שנחטפה מבארי במהלך הטבח בקיבוץ.
ב-19 בנובמבר כוחות צה"ל בפיקוד אוגדה 36 ובהשתתפות כוחות מיוחדים מיחידות שלדג, יהל"ם ועוקץ, חשפו בהכוונת שירות הביטחון הכללי ואגף המודיעין תוואי מנהרת טרור באורך של כ-55 מטרים ובעומק של כ-10 מטרים מתחת לבית החולים שיפא.
ב-23 בנובמבר נעצר מנהל בית החולים והועבר לתחקור בשב"כ לאחר שנחשפו עדויות לכך שבית החולים תחת ניהולו שימש כמפקדה הראשית של חמאס וכן שימש לפעילות טרור, ובכלל זאת רצח החטופה נועה מרציאנו בתוך בית החולים.
לאחר כיבוש בית החולים שיפא וטיהורו, נטשו כוחות צה"ל את המקום.
בחודשים שלאחר הנסיגה חזרו מאות מחבלי חמאס וגא"פ להתבצר בבית החולים, ולהקים בו תשתית טרור מחדש.
עדי ראייה סיפרו לרשת CNN שבאמצע חודש מרץ הגיעו לבית החולים מאות מחבלים, חלקם חמושים, והתמקמו במקום עם בני משפחותיהם.
בעקבות זאת הוחלט בצה"ל לכבוש את המתחם מחדש.
הפריצה לשטח בית החולים וכיתורו התבצעו בהפתעה וארכו דקות ספורות.
כתוצאה מכך, מאות המחבלים ששהו במקום נלכדו במתחם ולא הצליחו להימלט ממנו גם בימים שלאחר מכן.
לפנות בוקר 18 במרץ 2024 החל מבצע "ניתוח מקומי" בו פשטו כוחות מיוחדים של צה"ל ושירות הביטחון הכללי, שכללו את שייטת 13 ויחידה 504 של אמ"ן, על בית החולים שיפא.
זאת לאחר שהתקבל מודיעין לפיו חמאס הקים מפקדה בבית החולים והשתמש בו לצורכי טרור.
כוחות של אוגדה 162, בהובלת צק"ח 401, הכולל גדודים של חטיבת הנח"ל וחטיבת גבעתי, כיתרו את המתחם.
במהלך הפעילות התנהלו חילופי אש כבדים במתחם בו שהו אלפי עקורים, בהם נהרגו שני חיילים.
מקורות פלסטיניים דיווחו על 400 הרוגים בבית החולים.
לפי צה"ל נהרגו בפעולה כ-200 מחבלים, ונעצרו מעל 900 חשודים, מהם מעל 500 מחבלים, בהם מפקדים בכירים בגדודי עז א-דין אל-קסאם ובפלוגות אל-קודס.
בסריקות נמצאו בבית החולים אמל"ח רב, שהוסתר בין ציוד רפואי, חולים וחוסים, וכן כספי טרור בשווי העולה על 11 מיליון ש"ח.
בנוסף תפסו כוחות צה"ל והשב"כ בבית החולים חומר מודיעיני רב ואיכותי.
במהלך הפעילות הלוחמים הפרידו בין החולים והחוסים לבין המחבלים והכניסו סיוע הומניטרי לבית החולים, כולל מי שתייה, מזון, ציוד רפואי וגנרטור.
לאחר מעצר המחבלים, עוד טרם העברתם לחקירה מעמיקה בישראל, צוות של חוקרי שב"כ חקרו כבר בבית החולים את העצורים, והמידע שהפיקו מהחקירה שימש לתקיפות וסיכולים ממוקדים שביצעו כוחות צה"ל לאחר מכן.
בבוקר 1 באפריל עזבו כוחות צה"ל את בית החולים וסביבתו.
בבית החולים נגרם הרס רב.
לדברי דובר צה"ל, את רוב ההרס גרמו המחבלים, שהפעילו מטעני חבלה בתוך המחלקות.
מאות מחבלים מארגוני הטרור חמאס וגא"פ נהרגו בקרבות, בהם בכירים.
מאות מחבלים נוספים נעצרו, ומסרו בחקירותיהם מידע מודיעיני.
כ-3700 עזתים עזבו את המקום ועברו לדרום הרצועה.
במהלך המבצע עצרו כוחות צה"ל יותר מ-500 פעילים של ארגוני חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני, וחיסלו כ-200 מחבלים.
ראאד ת'אבת - ראש חיל האספקה וכוח האדם של הזרוע הצבאית של החמאס.
פאא'ק מבחוח - ראש מנהלת המבצעים בביטחון הפנים של חמאס.
מוחמד ח'ליל זקזוק – סגן אחראי הירי תלול מסלול בעיר עזה בארגון חמאס.
פאדי דיוכ – פעיל בכיר במודיעין הצבאי של ארגון הטרור חמאס, אחד מן המבצעים של הפיגוע באדורה שבשנת 2002, בו נרצחו ארבעה ונפצעו שבעה בני אדם.
זכריה נג'יב – פעיל בכיר במטה הגדה של ארגון הטרור חמאס, מקשר בין הגדה לרצועת עזה באכוונת פיגועים, היה מעורב בחטיפת החייל נחשון וקסמן ושוחרר במסגרת עסקת שליט.
בכירים במטה הגדה המערבית של חמאס:
עמר עצידה, ראש ועדת שכם, האחראי על פעילות טרור של חמאס בגזרה.
צפוי להשתחרר בהסכם ישראל–חמאס השלישי באוקטובר 2025.
מחמוד קוואסמה ממתכנני ומממני חטיפת שלושת הנערים ב-2014. צפוי להשתחרר בהסכם ישראל–חמאס השלישי באוקטובר 2025.
חמדאללה חסן עלי, אחראי אזור קלקיליה.
שדרת הפיקוד פלוגות אל-קודס, הזרוע הצבאית של הג'יאהד האיסלמי בצפון הרצועה:
מחמד ג'נדיה – מפקד גדוד שג'אעייה וסגן מפקד החטיבה הצפונית של הארגון.
סמיר זיאד עבד אבו עודה – מפקד גזרת שאטי ביחידה הרקטית.
אחמד סמארה – אחראי המנהור ותשתיות התת-קרקע בצפון הרצועה.
האשם מוחמד חסן בטש – אחראי תיק הכספים של חטיבת העיר עזה.
בכר ג'עברי − סייען של ראש מרחב צפון.
מוסא אלעימאוי − סגן מפקד גזרת סברה.
חואסם סלאמה' – אחראי תיק התצפיות בחטיבת עזה
ואסם סלאמה' – אחראי מערך ההסברה הקרבית בעזה.
טארק סלמי אבו שלוף - דובר הלשכה המדינית של הגא"פ ברצועה
רדואן יונס כמאל טאפש – אחראי מדור החריטה במערך ייצור אמצעי לחימה של הגא"פ.
בכר אחמד בכר קניטה – ראש מדור במנהלת הביטחון והאבטחה של החמאס.
אברהים תמראז − אחראי פעילות המשטרה במחוז עזה.
מהדי אבו חסנין − ראש ביטחון הפנים במחוז עזה.
השאם צרצור − ראש ועדות החירום במחוז מזרח עזה.
בחודשים שלאחר מכן, שוחרר בהסכם ישראל–חמאס השני בפברואר 2025 ונהרג בתקיפה ישראלית בעיר עזה ב-15 ביולי 2025.
דיאב אלתתר − בכיר בוועדות החירום במחוז מזרח עזה.
מחמוד נאהצ' עג'ור − ראש ועדת הפסיקה.
אשרף אברהים סמור − סגן ראש מחלקת הידיעות במודיעין הצבאי של חמאס.
אסאמה תופיק אלט'אט'א − אחראי ירי תלול מסלול בגדוד שג'אעייה.
חסן עכי − סגן מפקד היחידה הרקטית המיוחדת.
מוחמד שמאלי − אחראי כספי הארגון.
המבצע הוגדר על ידי דובר צה"ל כ"אחד המבצעים המוצלחים ביותר מאז תחילת המלחמה".
בהצהרה לתקשורת בערב 21 במרץ 2024, אמר דובר צה"ל כי במבצע בשיפא נתפס ריכוז המחבלים הגדול ביותר מתחילת המלחמה, בהם "בכירים חשובים מאד" בארגון הטרור חמאס ובשדרת הפיקוד של הג'יהאד האסלאמי.
גם הרמטכ"ל הרצי הלוי אמר שהמבצע השיג את המטרה שלו ברמה מאוד גבוהה, בהישג התודעתי שגם בית חולים אינו מקום מוגן למחבלים, ובכמות המחבלים העצורים וההרוגים.
ב-21 במרץ פרסם דובר צה"ל גלריית תמונות של חלק מ-358 העצורים עד לאותה עת.
בין תמונות העצורים היה ראאד סעד, ראש אגף המבצעים של חמאס, אך דובר צה"ל פרסם מאוחר יותר כי מדובר בטעות.
דווחו גם על טעויות נוספות בגלריה זו.
גם גורם בחמאס הצהיר בפני כתבי העיתון הלבנוני אל-אח'באר שהם ספגו מכה מודיעינית שאילצה אותם לשנות תוכניות, ושבכירים רבים נעצרו.
מספר ימים לאחר פתיחת המבצע העיתונאית ג'מילה אלהסי טענה כי חיילי צה"ל אונסים נשים פלסטיניות בשטח בית החולים.
ערוץ אל-ג'זירה הפיץ את טענותיה של אלהסי.
דובר צה"ל בערבית, אביחי אדרעי, הכחיש את הדברים ואמר כי זהו "שקר ללא כל ביסוס", וטען כי זה ניסיון של חמאס להסיט את דעת הקהל מכישלונה הצבאי במערכה.
מבצע מרגו היה מבצע של מדינת ישראל להעלאתם ארצה לקבורה ב-1970 של עצמות 163 המעפילים, שנכלאו במחנות המעצר בקפריסין ומתו ונקברו שם.
מעפילים לארץ ישראל שנתפסו על ידי השלטון הבריטי נכלאו במחנות מעצר בקפריסין החל מחודש אוגוסט 1946. המחנות פעלו עד פברואר 1949. בסך הכל נכלאו בהם כ-53 אלף איש.
במהלך תקופת פעולת המחנות נפטרו בהם 163 אנשים, מהם כ-113 ילדים ותינוקות.
הפטירות התרחשו עקב מחלות ובעיות בריאות שונות של המעפילים ובשני מקרים בגלל ירי של השומרים הבריטים במחנות.
מרבית התינוקות שנפטרו, נפטרו בלידה או בסמוך לה.
לאחר הפטירות הראשונות פנה יצחק ארצי, ממנהיגי המעפילים, לקהילה היהודית במרגו.
המעפילים הובאו לקבורה בבית קברות יהודי בכפר מרגו (Margo) שבקרבת העיר ניקוסיה (נמצא כיום בתחומי צפון קפריסין).
בית הקברות היה של המושבה היהודית בקפריסין, שהוקמה שם בסוף המאה ה-19, ננטשה ב-1927 ויהודים חזרו אליה.
לפי עדותו של אפרים גילן (להלן) הסכים יהודי תושב קפריסין בשם ויינר לתרום חלקת אדמה שצורפה לבית הקברות הקיים, ובה נקברו המעפילים הנפטרים.
ב-1947 ביקרה במחנות המעצר גולדה מאיר, שהייתה המנהלת בפועל של המחלקה המדינית של הסוכנות היהודית.
היא הודיעה באותו מעמד שכל מעפילי קפריסין הם אזרחי ארץ ישראל וכל הקבורים במרגו הם קבורים "על תנאי".
בשנת 1969 ביקרה בקפריסין משלחת ישראלית לציון 20 שנה לסגירת מחנות המעצר שם.
במסגרת האירועים שנערכו לציון המאורע ביקרה המשלחת באתר בית הקברות היהודי וקיימה בו אזכרה.
בהשפעתו התקבלה ההחלטה הרשמית להעלות את הנפטרים לקבורה בארץ.
שותפים להחלטה היו גם השרים משה דיין, שלמה הלל ויוסף בורג.
נקבע כי פינוי הקברים בפועל ייעשה על ידי חיילי הרבנות הצבאית, אשר ישהו בקפריסין במימון המדינה, אך כי כל יתר הוצאות המבצע (כ-75 אלף לירות שטרלינג) יכוסו על ידי ועד מעפילי קפריסין.
הוועד עסק בגיוס הממון במשך יותר משנה.
עיריית חיפה הסכימה להקצות מקום לקבורת הנפטרים בחלקה בבית הקברות שדה יהושע החדש בעיר, לשעבר כפר סמיר.
הרב הצבאי הראשי שלמה גורן ואפרים גילן יצאו לקפריסין כדי להכין את ההעברה, בסיועו של שגריר ישראל בקפריסין טוביה ארזי.
הם נעזרו שם בהשגת האישורים הדרושים בקפריסאי פרודרומוס כריסטקיס פאפאווסיליו, גדול ידידי ישראל בקפריסין, שפעל בשעתו במחנות המעצר בשיתוף פעולה עם ארגון ההגנה והג'וינט.
משלחת הרבנות הצבאית שיצאה לקפריסין בסוף חודש אוקטובר 1970 מנתה כ-20 איש.
אנשיה חפרו את הקברים באופן שיטתי ועשו ליקוט עצמות על פי נוהל שהכין הרב גורן.
את שרידי הנפטרים בבית הקברות במרגו הכניסו לשקיות ניילון ואת השקיות לארונות.
בתחילה הוטסו הארונות לישראל טיפין טיפין במטוסי חברת אל על, אך בהמשך הועלו מרביתם על "רבקה", אוניית צים שהגיעה לנמל פמגוסטה והובאו לישראל.
הלוויית נפטרי קפריסין נערכה בחיפה ב-17 בנובמבר 1970. בטקס ההלוויה השתתפו כאלף מלווים ובהם ראש הממשלה גולדה מאיר, ראש עיריית חיפה משה פלימן, הרב גורן, נשיא ועד מעפילי קפריסין הרב רחמני (דרבמדיקר), יו"ר הוועד אפרים גילן, חברי הוועד, אישי ציבור, קרובי הנפטרים ומעפילים רבים.
ארגון מעפילי קפריסין מקיים מדי שנה החל משנת 2017 בשבוע העלייה, שבוע פרשת "לך לך" או בסמיכות לו, אזכרה שנתית בבית הקברות בחיפה למעפילים שנפטרו והובאו שם לקבורה, ולנספי הספינה "רפיח" שמצבותיהם מוצבות בצמוד לחלקת נפטרי קפריסין.
כנסי זיכרון נערכו בסמיכות לטקס במשך השנים במחנה המעפילים עתלית ובמרכז הקהילתי נוה דוד.
קברי קרוב ל-120 מהנפטרים לא זוהו בשנת 1970 שכן הכיתוב על מצבותיהם בקפריסין התפורר ועל כן הם נקברו בחיפה כאלמונים או עם שם פרטי בלבד.
בזכות פעולה מרוכזת של צוות "לתת שמות לאלמונים" של ארגון מעפילי קפריסין זוהו עד שנת 2024 מעל מחצית מקברי האלמונים, ולחלק מהן הוחלפו מצבות אלמוני למצבות על שמם.
באוקטובר 1972 הובאו לישראל עצמות שבעה מעפילים מן האונייה רפיח, שטבעו ב-7 בדצמבר 1946 ליד האי היווני סירנה ונקברו בו.
הפעילות הייתה ביוזמת ובסיוע בנימין קופמר והרב שמואל דסקל מעפילי הרפיח.
השרידים נקברו בבית העלמין שדה יהושע בחיפה.
המבצע נערך על ידי הרבנות הצבאית וחיל הים.
מבצע מַרְכְּבוֹת גִּדְעוֹן היה מבצע צבאי של צה"ל שהתנהל בזירת רצועת עזה, כחלק ממלחמת חרבות ברזל, החל מ-16 במאי 2025. מטרות המבצע היו יצירת תנאים להשבת החטופים הישראלים וצמצום האיום על יישובי עוטף עזה.
המבצע התקיים במספר שלבים, והתמקד בהחלשת תשתית חמאס, צמצום יכולותיו המבצעיות ופגיעה במנהרות התת-קרקעיות.
הוא החל לאחר קריסת הפסקת האש בחודש מרץ, לצד המבצע שקדם לו, "מבצע עוז וחרב".
לפי הדיווחים, בשני המבצעים נהרגו למעלה מ-2,100 מחבלים פלסטינים ועוד אלפי אזרחים.
המבצע הסתיים ב-6 באוגוסט 2025, ולפי חלק מהטענות, לא השיג את מטרתו המרכזית.
לאחר טבח שבעה באוקטובר צה"ל יצא ללחימה ברצועת עזה במשך כ-500 ימים.
ב-19 בינואר 2025 נכנס לתוקפו הסכם הפסקת אש בין חמאס לישראל במסגרתו חמאס שחרר חטופים וכוחות צה"ל יצאו מרוב חלקי הרצועה.
ב-18 במרץ התחדשה הלחימה עם פתיחת מבצע עוז וחרב שבו צה"ל תקף והרג מהאוויר שורה של בכירים בממשלת חמאס, לצד תמרון קרקעי במספר מוקדים והקמת ציר ביתור חדש לרצועת עזה, בין רפיח לח'אן יונס – ציר מורג.
במבצע עוז וחרב נהרגו 5 לוחמי צה"ל ולוחם ימ"ס.
מהצד השני, לפי משרד הבריאות של חמאס, נהרגו 2,799 פלסטינים.
לפי גורם צבאי, לפחות 500 מתוכם היו מחבלים.
על פי הערכות שנמסרו מתדרוכים צבאיים לאחר המבצע, "מרכבות גדעון" נולד על רקע הצורך ליצור תנאים לעסקת חטופים, יעד בעל אופי מדיני ולא צבאי מובהק, ועל רקע המשך האיום הביטחוני על יישובי עוטף עזה.
בפועל, התכלית הצבאית המרכזית הוגדרה כשליטה מבצעית רחבה יותר ברצועה והחלשת יכולות חמאס.
לקראת היציאה אושרו מטרות המבצע על ידי הדרג המדיני והוצגו בפקודת המבצע למפקדי פיקוד הדרום:
פגיעה ביעדי שלטון של חמאס
ביוני 2025 הגישו שלושה חיילי מילואים עתירה לבג"ץ בנוגע לריכוז והנעת האוכלוסייה, וטענו כי מדובר בפקודה בלתי חוקית, הסותרת את החוק הבינלאומי ואת ערכי רוח צה"ל.
בתגובה מסרה לשכת הרמטכ"ל כי הנעת האוכלוסייה ברצועה וריכוזה אינן במטרות המבצע, וכי צה"ל אינו כופה מעבר של אוכלוסייה בתוך רצועת עזה או מחוצה לה.
בהמשך המבצע הודו גורמים בצה"ל כי המטרה של "יצירת תנאים לעסקת חטופים" לא הושגה, וכי בפועל, רוב פעילות הכוחות עסקה בהחזקת קווי ביצור והגנה, לאחר מיצוי המהלך ההתקפי.
לקראת היציאה למבצע הוצגה פקודת המבצע למפקדים בכירים בפיקוד הדרום: הכרעת חמאס, שליטה מבצעית על השטח ופירוזו, פגיעה ביעדי שלטון של חמאס, ריכוז והנעת האוכלוסייה, והשבת בני הערובה.
המבצע תוכנן כהסלמה יזומה ומבוקרת לפי תוכנית צה"ל שאושרה על ידי הקבינט המדיני-ביטחוני, אך היקפו בפועל היה מצומצם יותר מהמתוכנן, בין היתר בשל אילוצי כוח אדם ושחיקה של הכוחות.
לפי מקור ביטחוני, היעד שהוגדר הוא שליטה מבצעית בכ-75% משטחי רצועת עזה.
בתחילת מאי 2025 אושרו תוכניות מבצעיות ונערך גיוס נרחב של חיילי מילואים, אך תוכניות להרחבת התמרון נדחו או צומצמו.
הרמטכ"ל אייל זמיר ציין בדיונים פנימיים כי נדרשת "שנת התייצבות" לשיקום הצבא, שנה שנדחתה ל-2026 בעקבות עומסי הלחימה.
מרכיב עיקרי בתכנון הוא פינוי נרחב של אוכלוסייה מאזורים צפופי לחימה למרחבים הומניטריים, במטרה לבודד בין אזרחים למחבלי חמאס ולאפשר חופש פעולה מבצעי רחב יותר.
לשם כך תוכנן אזור הומניטרי בצפון-מערב רפיח.
עם השלמת הפינוי תוכננה הפעלת תוכנית סיוע הומניטרי בנפת רפיח שבין ציר מורג לציר פילדלפי, תחת שליטה ישראלית, שבה תתאפשר כניסת אזרחים לאחר בידוק ביטחוני, ויוקמו שלושה מרכזי חלוקה לניהול הסיוע, אשר יתבצע ברישום מסודר על ידי עמותות בין-לאומיות וחברות אמריקאיות, כדי למנוע את הגעת הסיוע לידי חמאס.
ביום תחילת המבצע הורה ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו להחזיר את הסיוע ההומניטרי לרצועת עזה, במטרה לצמצם לחצים בין-לאומיים להפסקת המבצע.
באותו יום נכנסו לרצועה חמש משאיות סיוע ראשונות, דרך מעבר כרם שלום, שכללו בין היתר מזון לתינוקות.
במקביל למבצע, החלה לפעול הקרן ההומניטרית לעזה בשטח הרצועה ולהעביר סיוע הומניטרי.
היו שסברו שהקרן תמנע את נפילת הסיוע ההומניטרי לידי חמאס, וכך תכרסם ביכולותיו השלטוניות.
לא בוצע רישום של מקבלי הסיוע.
במקביל, בהוראת הדרג המדיני, הכניס צה"ל משאיות של סיוע הומניטרי לצפון רצועת עזה – תחילה דרך מעבר זיקים, ובהמשך גם דרך מעבר 96 הסמוך לקיבוץ בארי, מול המרחב שבין העיר עזה לח'אן יונס.
בצה"ל הונחו להיערך גם לשילוח משאיות סיוע לצפון הרצועה דרך נתיב ארוך ופנימי, שמתחיל במעבר כרם שלום.
בתכנון המקורי, הכנסת הסיוע ההומניטרי הייתה מותנית בסיום פינוי אוכלוסייה ממרחבי הלחימה, אך בפועל הכנסת הסיוע הוחלטה בלחץ בינלאומי, ולעיתים ניתנה תוך כדי הלחימה.
צה"ל הגדיל את כמות המשאיות הנכנסות לרצועה מכ-200 לכ-300 ביום, וביצע גם הצנחות סיוע אווירי בעלות ערך מעשי מוגבל, בעיקר לצורכי תודעה.
גורמים בצה"ל התריעו שהמהלך עלול להתפרש כהודאה בטענות חמאס בדבר פשעי מלחמה.
לקראת סוף המבצע, עם התגברות המחאה בעולם על הרעב ברצועת עזה, אישרה ישראל למדינות נוספות להצניח מזון לרצועת עזה.
הכנה לקראת מרכבות גדעון ב'
לאחר סיום מבצע "מרכבות גדעון א'", שבמהלכו השתלטו כוחות צה"ל על צירי ביתור מרכזיים שהקשו על חמאס, שגם איבד שליטה על רפיח בעקבות שליטה ישראלית בצירים אסטרטגיים.
לפי הערכת הרמטכ"ל, חמאס היה מוכן לדון בעסקת חטופים חלקית נכון לאוגוסט 2025, שתאפשר התחלת משא ומתן לעסקה כוללת להשבת כלל החטופים, תהליך שעשוי להימשך כחודשיים.
במקביל, כוחות צה"ל פעלו במשימות שגרתיות, ולעיתים הוכנסה חטיבה נוספת ללחימה בעיקר בצפון הרצועה.
חטיבה 401 ויחידות נוספות פעלו בצפון הרצועה כהכנה לתמרון אפשרי בעיר עזה.
אוגדה 162 מפיקוד הדרום צפויה להיות מופעלת בסביבות עזה במסגרת ההכנות.
השלב הבא צפוי לכלול מהלך ביתור והתקפות בשכונות העיר עזה, בדומה לדפוס הפעולה בחאן יונס.
גיוס מילואים רחב ייערך בתחילת ספטמבר, לאחר אימונים קצרים הם צפויים להחליף כוחות סדירים ולצאת לפעולה בחצי השני של ספטמבר.
אחד היעדים המרכזיים של צה"ל הוא צמצום השחיקה בקרב החיילים, בסדיר ובקבע בהחלטה עקרונית שלא לפגוע בחופשות הקיץ של המילואימניקים, כדי לאפשר להם התארגנות ולא לגייסם באופן מיידי כפי שדרשו גורמים פוליטיים.
לא יתקיימו צווים גורפים ליחידות הצבא כפי שהיה בתחילת המלחמה, אלא גיוס ממוקד של יחידות רלוונטיות בלבד.
בספטמבר צפויים אימונים ופריסות בהיקף של עשרות אלפי חיילים, עם אופציה לעצירה במקרה של פריצת התקדמות מדינית לעסקה.
בצה"ל הוערך כי התמרון הקרקעי בעיר עזה יהיה ממושך במיוחד.
ההערכות נעו בין ארבעה לשישה חודשים, אך הועלתה אפשרות כי הוא יתמשך אף עד שנה שלמה, בשל מורכבות הלחימה במרחב אורבני צפוף ורווי מנהרות תת-קרקעיות.
מנגד, ראש הממשלה בנימין נתניהו וגורמים נוספים בדרג המדיני הדגישו את הצורך לקצר את משך ההכנות והלחימה, והפעילו לחץ להאיץ את קצב הפעולה.
גורמי הצבא ציינו כי ניסיון העבר מלמד שמבצעים ברצועה נמשכים בפועל זמן רב יותר מהתחזיות הראשוניות.
ההנהגה הצבאית הציבה כקו מנחה את העיקרון של "עבודה איטית ובטוחה", כדי לצמצם את מספר החללים ולמנוע שחיקת יתר של הכוחות.
המבצע הקרקעי השני בעזה כונה תחילה "מרכבות גדעון ב'", כהמשך ישיר ל"מרכבות גדעון א'".
בחירה זו עוררה מחלוקת במערכת המדינית: ראש הממשלה בנימין נתניהו הביע חוסר שביעות רצון מהמותג "מרכבות גדעון", בטענה כי הוא אינו "אטרקטיבי" או "מחץ" דיו מבחינה ציבורית ופוליטית.
במהלך הדיונים הוצע השם "אגרוף הברזל", שנועד לשדר מסר כוחני ותקיף יותר.
אולם ההצעה נזנחה לאחר שהתברר כי הכינוי שימש גם את המשטר הנאצי בתקופת מלחמת העולם השנייה, מה שעורר רגישות ציבורית ומדינית.
בסופו של דבר נותר השם הרשמי "מרכבות גדעון ב'", כאשר בצה"ל הסבירו כי הבחירה משקפת המשכיות ישירה של דפוסי הפעולה מהשלב הקודם – השתלטות על שטח באמצעות "צירי ביתור", פגיעה במבנים ששימשו את חמאס ותמרון איטי ומדורג.
המבצע היה אמור היה להתבצע בשלושה שלבים עיקריים: שלב ראשון – ההכנות; שלב שני – אש מכינה מהאוויר ומהקרקע והנעת רוב האוכלוסייה האזרחית ברצועה למחסות בטוחים באזור רפיח; והשלב השלישי – תמרון קרקעי עצים לכיבוש הדרגתי של חלקים מהרצועה והיערכות לשהייה צבאית ארוכה בהם.
חמאס הגיב במתקפת נגד שאותה הוא כינה "אבני דוד", המורכבת מסדרה של מארבים ופעולות צבאיות בקנה מידה קטן נגד צה"ל.
בתמרון השתתפו כוחות חלקיים של חמש אוגדות – אוגדה 162 ואוגדה 252 בצפון הרצועה, ואוגדה 98, אוגדה 36 ואוגדת עזה בדרומה.
עם פתיחת מבצע עם כלביא באיראן, אוגדה 98 יצאה מעזה לטובת משימות אבטחה בגזרות אחרות, וחזרה עם סיומו לגזרת העיר עזה, בהמשך יצאה מהרצועה פעם נוספת.
כמו כן אוגדה 252 הוחלפה באוגדה 99.
עזה הייתה לזירה משנית והכוחות שנותרו ברצועה התמודדו מול לוחמת גרילה של חמאס.
היא כללה הנחת מטענים, לעיתים בהפעלה מרחוק בעזרת מצלמות שידור לאחור ושימוש בחוליות נ"ט בחסות מבנים הרוסים או מתוך מערכי תת-קרקע ששוקמו.
ב-27 ביוני 2025 אמר הרמטכ"ל זמיר בסיור ברצועת עזה כי צה"ל קרוב להגיע לקווים שהגדיר לעצמו לשלב הנוכחי במסגרת המבצע.
ב-29 ביוני, במהדורת כאן חדשות פורסם כי צה"ל קרוב למיצוי הפעולה הקרקעית בעזה, וכי במסגרת המבצע צה"ל מחזיק ב-65% משטח הרצועה, ויכול להחזיק בעוד 10% לצורך "מרווח ביטחון".
מעבר לכך, פעילות קרקעית עלולה לסכן חטופים.
הקבינט המדיני-ביטחוני המצומצם דן על המשך הלחימה.
בצה"ל נערכו לשלב הבא בהיעדר פריצת דרך.
הפלסטינים דיווחו על "חגורת אש" בעזה.
ב-4 ביולי צה"ל ושב"כ הודיעו כי הצבא שלט ב-65% משטח הרצועה.
ב-17 ביולי דווח ש-70% מהמבנים לא ראויים למגורים.
ב-26 ביולי דובר צה"ל הכריז בעקבות הביקורת הקשה בעולם על המצב ההומניטרי ברצועה, על הפסקות הומניטריות החל מ-27 ביולי בשעה 10:00 כאשר אחד המוקדים יהיה אזור צפון הרצועה.
על פי מקורות צבאיים, המהלך ההתקפי הראשוני הסתיים כעבור מספר שבועות, ומאז התמקדה הפעולה בהחזקת שטחים, השמדת תשתיות (במיוחד לאורך צירי הביצור) ושיטוח מבנים ליצירת "שטח סטרילי" סביב הכוחות, כ-20 ק"מ של צירים בח'אן יונס נהרסו משני צדיהם ברוחב 300–400 מטר, במטרה לצמצם סיכון לחיילים.
היקף הריסות המבנים הכולל הוערך באלפים.
אוגדה 162 ואוגדה 99 פעלה בצפון רצועת עזה במסגרת המבצע, תוך הסתייעות בחטיבת גבעתי, חטיבת הנח"ל, חטיבה 401, חטיבה 215, חטיבת הגפן, גדוד נצח יהודה, והיחידה הרב-ממדית.
כוחות גבעתי פעלו בתחילה בשכונת תל א-זעתר במזרח ג'באליה, ועברו לבית חאנון.
ביחד עם כוחות חטיבה 401 והיחידה הרב-ממדית, שפועלות לכיתור ג'באליה.
כוחות הנח"ל פעלו בתחילה בגזרת בית לאהיא.
בבית חאנון פעלו כוחות אוגדה 99, חטיבת גפן, גדוד נצח יהודה, וחטיבת גבעתי.
ב-29 במאי נהרג מפעיל כלי הנדסי אזרחי בפיצוץ מטען חבלה.
ב-2 ביוני נהרגו שלושה לוחמים מגדוד רותם של חטיבת גבעתי כתוצאה מהתפוצצות מטען על רכב האמר.
ב-4 ביוני נסוגו חלקית כוחות צה"ל מאזורים בצפון הרצועה, ובעקבות זאת שבו אלפים מתושבי האזור לבתיהם.
ב-2 ביולי במהלך היתקלות עם מחבלים שירו טיל נ"ט לעבר מבנה, נפצעו שני לוחמים, קל ובינוני.
במהלך פינוי הפצועים, נורה נ"ט נוסף על טנק, שפגע והרג את סמל יניב מיכלוביץ.
לאחר מספר שעות נפצע לוחם במצב קשה מירי צלף.
כמו כן דחפור D9 עלה על מטען ופצע שני לוחמים במצב קל ובינוני.
ב-6 ביולי, בתקיפה על בית קפה על חוף העיר עזה, נהרג מפקד הכוח הימי של חמאס בצפון רצועת עזה.
לטענת משרד הבריאות העזתי נהרגו בתקיפה 24 אנשים.
טרם התקיפה ננקטו צעדים כדי לצמצם את הסיכוי לפגיעה באזרחים, לרבות שימוש בחימוש מדויק, תצפיות מהאוויר ומידע מודיעיני נוסף.
ב-14 ביולי הותר לפרסום כי במהלך תקרית בג'באליה 3 לוחמים מחטיבה 401, נהרגו כתוצאה מפיצוץ בטנק.
סמל יולי פקטור, סמל שלמה יקיר שרם, סמ"ר שהם מנחם.
ב-16 ביולי פורסם ש-84% מהמבנים בצפון הרצועה נהרסו באופן מלא או חלקי.
נכון ל-26 באוגוסט חטיבה 401 ויחידות נוספות פועלות בצפון הרצועה כהכנה לתמרון אפשרי בעיר עזה.
ב-4 ביולי הותר לפרסום שסמל יאיר אליהו נהרג בתאונה מבצעית בבית חאנון.
ב-8 ביולי כוח לוחמי גדוד נצח יהודה של חטיבת כפיר עלה בבית חאנון על זירת מטעני חבלה מוטמנים, כתוצאה מכך הותר לפרסום כי נהרגו מהפיצוץ סמ"ר משה שמואל נול, סמ"ר נועם אהרון מסגדיאן, סמל משה נסים פרש, סמ"ר מאיר שמעון עמר לוחמי הגדוד.
בעקבות כל ההרוגים למחרת צה"ל פתח בתמרון וכיתור בית חאנון על מנת להשמיד את עשרות המחבלים ואת יתר התשתיות וחלקי המנהרות שעוד נותרו.
אוגדה 252 לחמה ברכס השבעים, הכולל את שכונות שג'אעייה ודרג'-תופאח במזרח העיר עזה.
ב-4 ביוני נפל בשג'אעייה לוחם בחטיבה 646, בהיתקלות עם מחבל.
ב-7 ביוני תקף חיל האוויר בעיר עזה והרג את אסעד אבו שריעה, מנהיג תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית.
נכון ל-24 ביולי פועלות בעיר עזה 3 חטיבות, בניהם: חטיבת הנח"ל, חטיבת עוז, וחטיבה 7.
ב-31 ביולי אוגדה 98 סיימה את פעילותה באזור.
בח'אן יונס שבדרום רצועת עזה, פעלו במבצע מרכבות גדעון שתי אוגדות ובהן שש חטיבות, אוגדה 98 בצפון העיר, ואוגדה 36 בדרומה מכיוון ציר מורג.
במהלך התמרון הרגו הכוחות מחבלים רבים והשמידו מספר מנהרות לחימה ברצועת עזה.
במהלך מבצע עם כלביא, אוגדה 98 יצאה מהרצועה, עם סיומו חזרה לפעול בעיר עזה.
ב-22 במאי דווח שאוגדה 98 פתחה במבצע "מרכבות גדעון" בדרום רצועת עזה, לאחר שפעלה קודם בלבנון, סוריה ויהודה ושומרון.
כוחות האוגדה החלו לתמרן במרחב ח'אן יונס במטרה לבסס שליטה מבצעית ולפגוע בתשתיות טרור עיליות ותת־קרקעיות.
חוסלו עשרות רבות של מחבלים, חלקם בהיתקלויות פנים אל פנים, וכ־200 תשתיות טרור הושמדו, כולל מתחמי לחימה, תצפיות, פירים ותוואי תת"ק.
מאות תקיפות מהאוויר בוצעו בשיתוף חיל האוויר ובסיוע הכוונה מודיעינית, שבהן חוסלו מחבלים והושמדו מחסני אמל"ח.
ב־1 ביוני פעל צוות הקרב של חטיבה 7 תחת פיקוד אוגדה 98 בחאן יונס, במסגרת מבצע "מרכבות גדעון".
לאחר מכן בלילה צה"ל כיתר את בית החולים האירופי במזרח ח'אן יונס, ובמהלך הפעילות במרחב הכוחות מצאו ולקחו לישראל את גופותיהם של מוחמד סינוואר, מפקד חטיבת רפיח מוחמד שבאנה ותשעה בכירים נוספים בחמאס שזהותם עדיין נבדקת, שנהרגו בתקיפת צה"ל ב-13 במאי, ערב המבצע.
מאוחר יותר הובילו כוחות ההנדסה הקרבית את אטימת המנהרות שמתחת לבית החולים באמצעות הזרקת בטון.
ב-14 ביוני, במהלך פעילות של גדוד שמשון (92) של חטיבת כפיר במרחב ח'אן יונס, חוליית מחבלים ירתה RPG לעבר כוח לוחמים של הגדוד.
כתוצאה מהירי נהרג מפקד כיתה בגדוד, ולוחם נוסף נפצע באורח קל באותה תקרית.
ב-16 ביוני, במהלך פעילות גדוד 12 של חטיבת גולני במרחב ח'אן יונס, חוליית מחבלים ארבה לכוח הרכוב ופתחה באש לעברו, ולאחר מכן הצמידו מטען חבלה לנגמ"ש מסוג נמ"ר של כוח לוחמי גולני בעת נסיעה.
כתוצאה מפיצוץ המטען נהרג לוחם גדוד 12, ועוד עשרה לוחמים נפצעו, בהם ארבעה באורח קשה – קצין ושלושה לוחמים נוספים מגדוד 12. מצבם של שלושה מהפצועים מוגדר בינוני, והיתר נפצעו באורח קל.באותה תקרית נהרג גם סרן במיל' טל מובשוביץ מפקד פלוגה בגדוד ההנדסה 7086 חטיבת גולני.
ב-18 ביוני, במהלך קרבות במזרח העיר ח'אן יונס, נהרג סמ"ר סתיו חלפון, לוחם הנדסה מגדוד 603 של חטיבה 7, לאחר שנהרג מפגיעת צלף.
ב-20 ביולי חטיבת צנחנים סיימו את משימתם במרחב.
ב-21 ביולי, כוח לוחמי גדוד 13 של חטיבת גולני, נפגע מטיל נ"ט, וגרם לפיצוץ אמל"ח בתוך מבנה בו שהו.
מהפיצוץ נהרג סמ"ר עמית כהן, באותה תקרית קצין שהיה לצידו נפצע באורח קשה.
ב-27 ביוני, נפתחו קרבות באזור בית החולים נאסר.
ב-10 ביולי, כוחות סיירת גולני ביצעו התקפה גדודית על יעדי טרור במרחב ח'אן יונס בדרום הרצועה.
במסגרת הפעילות, הכוחות פעלו למיקוש מבנים חשודים כתשתיות טרור – במטרה לפוצץ אותם.
כשעתיים לאחר פעולת מיקוש המבנים, אירע פיצוץ, וכתוצאה ממנו נהרג קצין מפקד צוות בסיירת גולני.
עד 16 ביולי, הוקם ציר מגן עוז, הציר מכסה על השטח של כל מזרח ומרכז ח'אן יונס ונוצר על מנת לכלוא בתוך מזרח ח'אן יונס את חטיבת העיר.
ב-26 ביולי, במהלך פעילות של סיירת גולני, הוצמד מטען חבלה לנגמ"ש מרכבה.
כתוצאה מהפיצוץ, נהרגו סרן אמיר סעד, וסמל ינון נוריאל.
כמו כן באותו היום נפטר מפצעיו רס"ם בצלאל יהושוע מסבכר, הוא נפצע בעקבות כך ש-ההאמר שבו נסע עלה על מטען.
אוגדת עזה פעלה בעיר רפיח, שכמעט כולה הייתה בשליטת כוחות צה"ל.
האוגדה המשיכה בטיהור ההנדסי של שכונות ג'ניינה ושאבורה, והחזיקה בציר מורג.
במהלך המבצע צה"ל השתלט ושיטח את רפיח, אך הוא לא כבש חלק ממזרח רפיח שעליו השתלטו הכוחות העממיים בראשות יאסר אבו שבאב תחת חסותו של צה"ל.
ב-7 ביוני חולצה גופתו של נאטפונג פינטה, אזרח תאילנד שנחטף מניר עוז, במבצע של צה"ל והשב"כ במערב רפיח.
ב-21 ביולי כתוצאה מקיר שקרס במהלך פעילות מבצעית, לאחר שמטען התפוצץ בתוך מבנה, נהרג רס"ם ולדימיר לוזה.
רוב העיר רפיח נהרסה ושוטחה על ידי חיל ההנדסה הקרבית במבצע עוז וחרב ובמבצע מרכבות גדעון.
חמאס איבד שליטה על רפיח בעקבות שליטה ישראלית בצירים אסטרטגיים.
זכריא סינוואר נפצע ב-17 במאי ומת ב-22 במאי, אחיהם של מוחמד ויחיא סינוואר, פעל כמרצה חבר במחלקה להיסטוריה בפקולטה לאמנויות וחינך בכירים בחמאס.
ב-19 במאי נהרג אחמד סרחאן, קצין המבצעים המיוחדים בארגון ועדות ההתנגדות העממית.
ב-4 ביוני נהרג מחמוד אבו נאר, מפקד חטיבת מחנות המרכז של תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית וחבר מועצת הנהגת הזרוע הצבאית של התנועה.
ב-7 ביוני נהרג אסעד אבו שריעה, מזכ"ל תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית ומנהיג הזרוע הצבאית של התנועה ברצועת עזה.
בתקיפה שבה נהרג אסעד אבו שריעה, נהרג עימו אחיו אחמד אבו שריעה, מפקד חטיבת העיר עזה בתנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית.
ב-7 ביוני נהרג מחמוד מוחמד חאמד כחיל, בכיר בזרוע הצבאית של תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית ברצועת עזה.
ב-7 ביוני נהרג פדל אבו אל-עטא, מפקד גזרת שג'אעיה של הג'יהאד האיסלאמי.
ב-16 ביוני נהרג עלי סעדי וספי, מפקד חטיבת דרום הרצועה של גדודי אל-מוג'אהדין וחבר המועצה הצבאית של הארגון.
ב-27 ביוני נהרג חכם מוחמד עיסא אל-עיסא, ראש מערך הסיוע הקרבי והמנהלי בזרוע הצבאית של חמאס מאז מרץ 2024. היה מעורב בהכנות לטבח 7 באוקטובר.
ב-30 ביוני נהרג רמזי רמדאן עבד עלי סאלח, מפקד הכוח הימי של חמאס בצפון רצועת עזה.
ב-10 ביולי נהרג חסן מחמוד מוחמד מרעי, מפקד פלוגה בגדוד מרכז ג'באליה שבזרוע הצבאית של חמאס.
בתקיפה בה חסן מחמוד מוחמד מרעי נהרג, נהרגו גם מוחמד זכי שמאדה חמד, סגן מפקד פלוגה בגדוד בית חאנון שבזרוע הצבאית של חמאס; ואיאד עמראן נאסר, סגן מפקד גדוד כפר ג'באליה בזרוע הצבאית של חמאס.
ב-10 ביולי נהרג מוחמד עדין, מפקד גדוד דרג'-תופאח ומפקדים נוספים, בתקיפה בעיר עזה.
ב-15 ביולי נהרג מוחמד פרג' אל-ע'ול, יושב ראש הוועדה המשפטית של חמאס ברצועת עזה וחבר במועצה המחוקקת ברצועת עזה.
ב-15 ביולי נהרג האשם סרסור, ראש ועדת החירום של חמאס במזרח עזה.
ב-16 ביולי נהרג ברהום שאהין, ראש אזור מערב עזה במנגנון הביטחון הכללי של חמאס.
ב-19 ביולי נהרג עומר סעיד עקל, מפקד משטרת נוסייראת.
ב-19 ביולי נהרג עזמי מוחמד קדיח, מנהיג תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית.
בתקיפה בה נהרג עזמי מוחמד קדיח, נהרג גם ראאד מוסטפא א-סקא שהיה בכיר בחטיבת דרום רצועת עזה של תנועת אל-מוג'אהדין הפלסטינית וחבר המזכירות הכללית של הארגון.
ב-23 ביולי נהרג אמג'ד מחמד חסאן שאער, ראש מנהלת הריגול הנגדי במנגנון הביטחון הכללי של חמאס.
ב-24 ביולי נהרג מחמד אל-עמור מחמאס ששימש כאחראי מסוף הסחורות במעבר רפיח.
ב-24 ביולי צה"ל תקף והרג את המחבל צלאח א-דין זע'רה ששימש כסגן מפקד גדוד אל-פרקאן בחמאס.
המשך ירי רקטות לעבר ישראל
במהלך המבצע נורו מספר רקטות מרצועת עזה לעבר אשקלון, שדרות, ויישובים בעוטף עזה.
חלקן נפלו בשטח רצועת עזה, וחלקן יורטו.
ב-27 במאי 2025 החלה חלוקת סיוע לתושבי הרצועה בשני מרכזי חלוקה מתוך ארבעה שנבנו – בתל א-סולטאן ברפיח ובציר מורג.
ב-6 ביוני דווח כי עד כה חולקו כ-9 מיליון.
עד 30 ביוני חולקו 50 מיליון מנות.
עד 16 ביולי חולקו 75 מיליון מנות.
עד 30 ביולי חולקו 100 מיליון מנות.
ב-23 ביוני חמאס שיגר רקטה ממרחב ח'אן יונס, לעבר מרחב מתחמי חלוקת הסיוע ברפיח.
ב-26 ביולי צה"ל הצניח לראשונה סיוע מהאוויר לרצועת עזה.
במהלך המבצע פותחו בצה"ל שיטות לחימה חדשות שמטרתן להפחית את הסיכון לחיילים ולהאיץ את קצב הפעולה בשטח בנוי.
אחת השיטות הבולטות פותחה על ידי סגן מפקד סיירת הצנחנים: שימוש ברחפן גדול לשם השמדת מבנים.
השיטה מבוססת על ירי חימוש קטן ליצירת חור בגג המבנה, ולאחר מכן הטלת מטעני חבלה וחומרי נפץ לתוך המבנה דרך אותו פתח.
בדרך זו ניתן היה להרוס בניין של שתי קומות או שלוש קומות בתוך דקות ספורות, במקום בתהליך ממושך שנמשך לעיתים שעות באמצעים הנדסיים כבדים.
לפי דיווחים, חטיבת הצנחנים לבדה השמידה בשיטה זו למעלה מ־2,000 מבנים באזור חאן יונס.
בצה"ל טענו כי המבנים שהושמדו שימשו בפועל כתשתיות טרור וככיסוי למנהרות, וכי המטרה הייתה להשיג "השמדה מלאה – מהרצפה ועד התקרה", כדי למנוע את שחזור המנהרות מתחת לבניינים.
שחיקת הכוחות ומחלוקת עם הדרג המדיני
המאמצים להמשך הלחימה לוו בשחיקה קשה של הכוחות, הן בסדיר והן במילואים, לאחר כ-22 חודשי לחימה רצופים.
הרמטכ"ל ביטל את "קוד 77" להארכת שירות חובה בארבעה חודשי מילואים נוספים, עקב מחסור חמור בכוח אדם ורצון להקל על הלוחמים.
צה"ל שב וביקש מהדרג המדיני להחזיר את שירות החובה ל-36 חודשים, אך הבקשה נדחתה.
לאחר מבצע "מרכבות גדעון א'" הרמטכ"ל הדגיש כי יש להימנע מהעמסת יתר על חיילי הסדיר והמילואים, שנמצאים בלחימה מתמשכת מאז תחילת המלחמה.
לצורך כך נקבעו מנגנוני רוטציה, בהם שבוע לחימה ושבוע בבית עבור חיילי המילואים, וכן הוצאת פלוגות וגדודים לסירוגין מהשטח עבור חיילי הסדיר.
בנוסף, הוחלט שלא לבטל חופשות בקיץ ובחו"ל, כדי לשמור על רעננות הכוחות ולצמצם תחושת עומס ושחיקה.
הדרג המדיני מצדו הביע רצון לקצר את משך ההיערכות והתמרון בעיר עזה, אולם בצה"ל טענו כי פעולה מהירה עלולה להוביל לאבדות רבות ולשחיקת יתר של החיילים.
הדרישה "לעבוד לאט ובטוח" נכללה בהנחיות הקבינט כבר בתחילת המבצע, ונועדה למנוע מספר גבוה של חללים.
נוצר פער בין עמדת הדרג הצבאי, שמעדיף המשך פשיטות ממוקדות וקיטוע הרצועה מחשש לחיי החטופים, לבין הדרג המדיני, שהביע עניין במהלך של כיבוש מלא של הרצועה.
הרמטכ"ל הודיע כי במידה ויידרש מהלך כזה, הוא יבצע, אך יציג לציבור את המחירים, העלויות והסיכונים.
לאחר "מבצע מרכבות גדעון א'", הרמטכ"ל המליץ לקדם עסקה לשחרור החטופים, גם אם באופן חלקי, כדי להסיר מגבלות מבצעיות שמאטות את קצב הלחימה.
הדרג המדיני, ובראשו ראש הממשלה בנימין נתניהו, נטה לדחות מהלך כזה ולהעדיף המשך לחימה עד להשגת יעדים צבאיים נוספים.
לצד חילוקי הדעות הללו, נשמעה ביקורת מצד גורמים פוליטיים כלפי הדרג הצבאי, שלפיה הרמטכ"ל "כבר נכשל" במבצע עוד בטרם התחיל.
כמו כן, נטען כי למערכת הפוליטית אין נכונות להגדיר מטרה אסטרטגית ארוכת טווח ביחס לעתיד רצועת עזה, מה שמעמיק את הפערים מול הדרג הצבאי בשטח.
לפי הערכות מודיעין, מנהיג חמאס יחיא סינוואר הורה כבר בנובמבר 2023 על נסיגת רוב כוחו (כ-30,000 לוחמים) למרכזי אוכלוסייה, והותיר בקווים הקדמיים חוליות מקומיות בלבד, במטרה לשמר כוח להשתלטות מחודשת לאחר סיום הלחימה.
נכון לקיץ 2025 לחמאס נותרו 10,000–15,000 לוחמים בעלי הכשרה, בנוסף למגויסים בלתי מיומנים, עם ריכוזים משמעותיים במערב עזה, ח'אן יונס, רפיח ובאזורי בתי חולים.
"מרכבות גדעון" לא השיג את יעדו המרכזי של קידום עסקת חטופים בתנאים משופרים, ולא הניב "תמונת ניצחון" ברורה.
עיקר הישגיו הם טקטיים – השמדת תשתיות, חיסול מחבלים, שליטה חלקית בשטח – אך במחיר אבדות כבדות לשני הצדדים, הרס נרחב ושחיקת הכוחות.
לאורך המבצע עלתה ביקורת חריפה כלפי הדרג המדיני על כך שלא הציב יעד אסטרטגי ברור ביחס לעתידה של רצועת עזה.
לטענת מבקרים במערכת הביטחון ובמערכת הפוליטית, היעדר חזון מדיני מונע מצה"ל לקבוע תכלית חד-משמעית לפעולותיו, והופך את המבצע לרצף של סבבים ותמרונים ללא "חץ ארוך טווח".
ראש הממשלה בנימין נתניהו ושרים בקבינט נמנעו מלקבל החלטות בנוגע למודל השליטה ברצועה – אם באמצעות חזרת הרשות הפלסטינית, ממשל אזרחי בינלאומי, שליטה ישראלית ישירה או חלופות אחרות.
מצב זה, כך נטען, מעמיק את חוסר הוודאות ומקשה על מדידת הצלחת המבצע.
גורמים צבאיים טענו כי הדרג המדיני אף האשים את צה"ל בכישלונות בטרם החל התמרון הקרקעי, מבלי לספק לו מסגרת מדינית ברורה לפעולה.
ביקורת זו הדגישה כי ללא הכרעה אסטרטגית בשאלת עתיד עזה, הישגי המבצע הצבאיים עלולים להיות מוגבלים בזמן ולא להביא לשינוי ארוך טווח במעמדו של חמאס.
בספטמבר 2025 פרסם מכון המחקר ACLED דו"ח לפיו צה"ל דיווח על 2,100 מחבלים שנהרגו מתחילת מבצע "עוז וחרב" ועד אוגוסט 2025, אך להערכת מכון המחקר מספר זה אינו מדויק, ונהרגו רק כ-1,100 מחבלים.
בתקופה זו נהרגו כ-12,000 פלסטינים, ומכאן, על פי על פי הדו"ח, יחס הנפגעים בין בלתי מעורבים לחמושים הוא בין 83% ל-91%.
מבצע מַרְכְּבוֹת גִּדְעוֹן ב' היה מבצע צבאי של צה"ל שהתנהל בזירת רצועת עזה, כחלק ממלחמת חרבות ברזל, והחל ב-14 באוגוסט 2025. מטרות המבצע היו שחרור כלל החטופים ברצועת עזה והכרעת חמאס.
המבצע התנהל בשני שלבים, בשלב הראשון צה"ל כבש אזורים מסביב לעיר עזה ובשלב השני צה"ל נכנס אל תוך עומק העיר וכיתר אותה.
המבצע הביא לחתימת הסכם חמאס–ישראל השלישי במלחמה, בו שוחררו כל החטופים החיים וחלק מהחללים.
לדברי סטיב ויטקוף, הלחץ הצבאי תרם להחלטת חמאס לחתום על ההסכם.
בין 16 במאי ל-6 באוגוסט 2025, צה"ל ניהל את מבצע מרכבות גדעון במטרה להכריע את חמאס ולהחזיר את החטופים.
במהלך המבצע נכבשו והוכרעו מזרח ח'אן יונס, שג'אעייה ובית חאנון.
לאחר סיום מבצע מרכבות גדעון ב-6 באוגוסט, הקבינט הישראלי החליט לפתוח במבצע מרכבות גדעון ב' להשתלטות על העיר עזה.
עד 23 באוגוסט כמחצית משכונת זייתון נכבשה על ידי צה"ל ומעל לשני שלישים ממנה נהרסו.
ב-18 באוגוסט, תוך חיפוי אווירי ובמקביל לירי ארטילרי, טנקים התקדמו אל תוך שכונת א-סברה שבדרום העיר עזה.
לאחר מספר שעות הכוחות יצאו מהשכונה.
ב-23 באוגוסט טנקים התחילו לתמרן בפאתי שכונת א-סברה לאחר מספר ימים של תקיפות ולאחר שחלקים נרחבים מהשכונה נהרסו.
ב-26 באוגוסט, טנקים התחילו להתקדם לעבר אזור א-ספטאווי מערבית לג'באליה וכבשו את מרכז נזלה.
עד 3 בספטמבר, חטיבה 401 כבשה את בריכת שייח' רדואן וצלפים השתלטו על תצפיות שמהן הכוח השיג שליטה מבצעית על רחוב אל-ג'לאא'.
ב-3 בספטמבר, לאחר שבמסגרת קרב ג'באליה חטיבה 401 נכבשה בריכת שייח' רדואן, טנקים וכוחות נוספים כבשו חלקים מפאתי מזרח השכונה והתחילו להרוס מבנים מהשכונה.
ב-5 בספטמבר צה"ל הורה לכל אזרחי השכונה להתפנות לדרום הרצועה.
ב-8 בספטמבר 2025 הגיעה חוליית מחבלים, המונה 3 מחבלים, למרחב מגנן.
ארבעה לוחמים של גדוד 52 של החטיבה נהרגו כשהמחבלים השליכו מטען שהתפוצץ בתוך הטנק.
בנוסף לוחם חטיבת הנח"ל נפצע באורח בינוני.
ב-18 באוגוסט במהלך הערב התרחשה מתקפה אווירית על מטרות ברחבי ג'באליה.
למחרת ב-19 באוגוסט, חטיבת גבעתי, בפיקוד אוגדה 162, חזרו לפעילות רחבה במרחב ג'באליה ובפאתי העיר עזה.
עד 23 באוגוסט כל מזרח העיירה נזלה נכבש על ידי צה"ל.
ב-24 באוגוסט חטיבה 401 הצטרפה ללחימה בג'באליה תחת פיקוד אוגדה 162.
אוגדה 99 המשיכו לפעול בצפון הרצועה להשמדת תשתיות, וחטיבות גבעתי ו-401 פעלו בג'באליה ובפאתי עזה.
ב-5 בספטמבר הורה צה"ל לאזרחי ג'באליה להתפנות לדרום הרצועה.
ב-20 באוגוסט 2025, כ-20 מחבלים תקפו מוצב גדוד נחשון של חטיבת כפיר באזור ח'אן יונס, וחלקם אף חדרו למגנן של הכוחות.
10 מהם חוסלו והשאר נמלטו.
כתוצאה מהירי, לוחם מגדוד נחשון, חטיבת כפיר, נפצע באורח קשה, ונפצעו שני לוחמים נוספים באורח קל.
אחד המחבלים נשא עימו אלונקה, ועלתה הערכה כי המחבלים תכננו לחטוף באמצעותה חייל.
ב-23 באוגוסט, במהלך התקפה של חטיבת כפיר בדרום ח'אן יונס, כוחות גדוד שמשון פעלו להשמיד מבנים, ומלכדו אותם בעזרת מטענים.
במהלך התפעול של המטענים, אחד מהם התפוצץ על סגן אורי גרליץ, שבמהלך הפינוי הרפואי נקבע מותו.
ב-29 באוגוסט, בשעה 22:00 סמוך לציר מגן עוז, התבצע ירי לעבר שיירה לוגיסטית של אגד לוגיסטי 6036, אוגדה 36, שהייתה בדרכה מישראל לח'אן יונס, כדי לתספק בציוד את הכוחות בגזרה.
כתוצאה מהירי נהרג רס"ל אריאל לובלינר.
ב-16 באוגוסט, נהרג מורסי ג'מאל סלמאן, מנהל קרן ההקדשים (וקף) של חמאס בצפון עזה וחבר במועצת השורא של חמאס.
ב-22 באוגוסט, נהרג מחמוד אל-אַסְוַד, מפקד מרחב מערב עזה במנגנון הביטחון הכללי של חמאס.
ב-27 באוגוסט, נהרג מוחמד עבד אל-עזיז אבו זובאידה שפעל כראש מחוז פלסטין ואחראי המדיניות ברצועת עזה, יהודה ושומרון וסיני בארגון המדינה האסלאמית.
ב-28 באוגוסט, נהרג חאזם עווני נעים, ששימש כבכיר במודיעין הצבאי של חטיבת העיר עזה בחמאס והחזיק בשבי את אמילי דמארי, רומי גונן ונעמה לוי.
ב-30 באוגוסט, חיל האוויר הישראלי הרג בסיכול ממוקד את דובר הזרוע הצבאית של חמאס, אבו עוביידה.
ב-1 בספטמבר, נהרג נור א-דין דבאבש, שפעל במחלקת הכספים של הזרוע הצבאית של חמאס ועסק באיסוף ובהעברת עשרות מיליוני דולרים לזרוע הצבאית של חמאס ברצועת עזה.
לקראת כיבוש העיר עזה, צה"ל התחיל לגייס חטיבות מילואים על מנת שימלאו את מקומם של החיילים הסדירים בשאר הגזרות ברצועת עזה.
ב-5 בספטמבר, צה"ל התחיל להעביר את לוחמי הצנחנים מאזור יהודה ושומרון לעזה ובמקביל התחילו ההכנות על מנת להקים אזור הומניטרי שיהיה בשליטת ישראל בין רפיח לח'אן יונס.
בנוסף, לפי גורמים צבאיים, חיל האוויר התחיל בהכנות על מנת להתחיל לתקוף מבנים רבי קומות ובכך להכריח את תושבי העיר עזה להתפנות דרומה.
לטענת הכתב הצבאי של הארץ יניב קובוביץ, הפרקליטות הצבאית טענה כי הוראות הפינוי לעיר עזה מנוגדות להחוק הבין-לאומי מכיוון שלא קיימים התנאים הדרושים לקליטת האוכלוסייה באזורים שסומנו כמרחבים לקליטת תושבים, שכבר מאוכלסים מעבר למידה לפי הערכות חטיבת המחקר באמ"ן, והשטח שהוקצה לכל אדם הוא שטח קטן מהסטנדרטים של החוק הבין-לאומי.
ב-5 בספטמבר החל חיל האוויר במתקפה אווירית על העיר עזה נגד מבנים שעל פי טענת צה"ל הוסבו לתשתיות טרור לקראת הפעילות בעיר עזה, ויש בהם מצלמות, חמ"לי תצפית, עמדות צליפה וירי נ"ט ומתחמי פיקוד ושליטה של חמאס.
דובר צה"ל הודיע כי בימים הבאים חיל האוויר יתקוף את כלל המבנים רבי הקומות בעיר עזה, ובמפה שפורסמה סומנו כלל בנייני הקומות בעזה כ"מגדלי טרור".
בשלושה ימים, מ-6 בספטמבר עד 9 בספטמבר 2025, הפציץ חיל האוויר עשרות מבנים רבי קומות בעזה.
שר הביטחון ישראל כ"ץ פרסם הודעה שלפיה הופלו "30 בנייני טרור רבי־קומות".
בעקבות תקיפות צה"ל, שירותי החירום של עזה טענו כי יותר מ־7,000 בני אדם איבדו את בתיהם והפכו לעקורים.
בימים שלאחר מכן נמשך ההרס של מבנים רבי-קומות.
בין השאר התפאר שר הביטחון ישראל כ"ץ בהשמדת האוניברסיטה האסלאמית בעזה, וכתב: "עולה השמיימה.
מחסלים את מקורות ההסתה והטרור".
בלילה בין 15 ל-16 בספטמבר, צה"ל פתח בהרחבת התמרון ותקף בעשרות חגורות אש ברחבי העיר עזה, כאשר לפי גורמים צבאיים בוצעו יותר מ-30 תקיפות ב-20 דקות בחלקים מהלילה.
ב-4 בספטמבר נהרג דאוד אחמד עבאס ח'לף, ששימש כמפקד המטה הכללי של הזרוע הצבאית של החזית העממית לשחרור פלסטין ברצועת עזה.
ב-7 בספטמבר נהרג שייח' רדואן א-נח'אלה שפעל כראש איגוד חכמי השריעה בעזה וחבר בג'יהאד האיסלמי הפלסטיני.
ב-16 בספטמבר נהרג מוחמד עלאא' אל-חדאד, פעיל חמאס ובן דודו ומקורבו של עז א-דין אל-חדאד.
ב-17 בספטמבר נהרג ואיל מטריה, מפקד מחלקת נוח'בה בגדוד שאטי של חמאס.
ב-18 בספטמבר נהרג הומאם אבו כּלובּ, מפקד בגדוד שאטי של חמאס.
ב-19 בספטמבר נהרג וסים מחמוד יוסף אבו אל-ח'יר שהיה סגן ראש המודיעין הצבאי בגדוד אל-בורייג' של חמאס.
בלילה בין 15 ל-16 בספטמבר, אוגדה 162 פתחה במתקפה אל תוך שכונת שייח' רדואן מצפון ומזרח.
הכוחות התקדמו והגיעו עד רחובות א-ספטאווי ורחוב אל-ג'לאא' על מנת להקיף את השכונה.
ב-20 בספטמבר, צה"ל סיים להשתלט על נתיבים מרכזיים בנזלה ושייח' רדואן והתחיל להתקדם דרומה אל תוך שכונת דרג' וצפון שכונת תופאח.
עד 22 בספטמבר הכוחות כבשו את כל הכפר והעיירה ג'באליה וכיתרו את המחנה, במקביל הכוחות השתלטו על כבישים בשכונת א-נסר והתקדמו בשכונת עבאד אל-רחמן על מנת להתחבר לכוחות על החוף של העיר עזה.
לאחר מכן הכוחות המשיכו להתקדם ועד 26 בספטמבר צה"ל כבש את כל שכונת שייח' רדואן ואת רוב שכונת א-נסר.
בלילה בין 15 ל-16 בספטמבר, אוגדה 98 פתחה במתקפה אל תוך שכונת אל-כראמה בצפון חוף העיר עזה.
לאחר מספר שעות הכוחות הגיעו למרחק קילומטר ממחנה שאטי.
את ההתקפה הובילו חטיבות 188 וביסלמ"ח.
ב-17 בספטמבר, כוחות צה"ל הגיעו לנמל עזה הקטן, שממוקם כ-500 מטרים ממחנה שאטי.
ב-21 בספטמבר, צה"ל התחיל בתמרון מהאזור למזרח החוף אל תוך רחוב א-נסר.
עד 22 בספטמבר הכוחות השתלטו על כל שכונת מדינת אל-עודה והתמקמו בכניסה למחנה שאטי.
למחרת טנקים של צה"ל התחילו להתקדם אל תוך מחנה שאטי מערבית לאוניברסיטת אל-קודס הפתוחה.
במקביל טנקים הגיעו לרחוב א-נסר מצפון לצומת חמיד על מנת לאגוף את המחנה, הכוחות המשיכו והתקדמו עד רחוב שיפא וצומת מגדל אל-ווחדה בסביבת בתי הספר של מחנה שאטי.
באותו יום נהרג רס"ן שחר נתנאל בוזגלו, מפקד פלוגה בגדוד 77. בעקבות ירי רקטת RPG על הטנק.
לאחר מכן הטנקים התקדמו בשכונת א-נסר לכיכר דראבייה וחלקית כיתרו את שאטי ממזרח, כאשר רק בריחה דרומה נשארה עבור חמאס.
ב-24 בספטמבר נהרג סמ"ר צ'אלצ'או שמעון דמלאש, לוחם בגדוד 932 של חטיבת הנח"ל, בעקבות ירי צליפה לעברו.
ב-27 בספטמבר טנקים התחילו להתקדם אל תוך מחנה שאטי תחת ארטילריה כבדה, אך לאחר מספר שעות התמרון במחנה נעצר.
ב-10 באוקטובר, שעות ספורות לפני כניסתה של הפסקת האש לתוקף, נהרג לוחם בגדוד הנדסה 614 רס"ל מיכאל נחמני כתוצאה מירי צלף של חמאס בפאתי מחנה הפליטים שאטי.
ב-15 בספטמבר, צה"ל פתח במתקפת ארטילריה על מזרח מסדרון נצרים, מזרח וואחש ושכונת תל אל-הווא.
מעט לאחר מכן טנקים צולמו נעים משכונת זייתון אל תוך וואחש ותל אל-הווא.
כבר למחרת כל מזרח וואחש היה בידי צה"ל ועד 21 בספטמבר כמחצית מתל אל-הווא וכל שכונת וואחש היו בידי צה"ל.
בנוסף, ב-21 בספטמבר אוגדה 36 הצטרפה ללחימה בדרום העיר עזה.
ב-22 בספטמבר, טנקים התחילו לנוע צפונה ממספר כיוונים על מנת לכבוש את כל שכונת תל אל-הווא והטנקים הגיעו לבית החולים הירדני.
כשעה לאחר מכן טנקים התחילו גם לנוע אל תוך שכונת רימאל, שם הם הגיעו למשרד האסירים של עזה.
במקביל טנקים התקדמו בשכונת שייח' עג'לין וכבשו את דרום-מזרח העיר.
לאחר מכן הכוחות המשיכו להתקדם ועד 26 בספטמבר, צה"ל כבש את כל שכונת תל אל-הווא ואת רוב שכונת שייח' עג'לין למעט כביש החוף, ובמקביל כוחות התקדמו לתוך דרום סברה ועומק דרום רימאל.
ב-18 בספטמבר במהלך פעילות כוחות גדוד דקל, אחד ההאמרים עליו נסעו הלוחמים עלה על מטען שהתפוצץ, והרג ארבעה צוערים.
שלושה נוספים נפצעו – אחד באורח אנוש ושניים באורח בינוני.
כתוצאה מהפיצוץ נהרגו רס"ן אומרי-חי בן משה, סגן רון אריאלי, סגן איתן אבנר בן יצחק, וסגן ערן שלם.
מבצע נחרצות מוחלטת היה מבצע צבאי שכלל סדרת תקיפות והפצצות אוויריות של חיל האוויר האמריקאי שהתרחשה ב-3 בינואר 2026 במספר מקומות בצפון ונצואלה, ובייחוד בעיר הבירה קראקס, כחלק ממבצע חנית דרומית.
התקיפות נחשבות להסלמה משמעותית בסכסוך בין ארצות הברית לוונצואלה, שהחל במצור הימי על המדינה באוגוסט 2025. נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הודיע ברשת Truth כי נשיא ונצואלה ניקולאס מדורו ואשתו, נלכדו והוטסו אל מחוץ למדינה.
במהלך המבצע, הושמדו רוב חיל האוויר ומערך ההגנה האווירי של ונצואלה.
ההפצצות אירעו עקב על רקע סכסוך מתמשך בין ארצות הברית וונצואלה, על רקע טענות לסחר בין-לאומי בסמים, ובייחוד סחר לארצות הברית, בסיוע צבא ונצואלה ונשיא ונצואלה ניקולאס מדורו, בנוסף לרשתות הברחה ימיות בלתי חוקיות.
נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הכריז ב-16 בדצמבר 2025 על משטרו של מדורו כארגון טרור זר, וטען כי ונצואלה "גנבה, נפט, מים ומכסים".
לאחר ההכרזה, ארצות הברית פתחה במבצע צבאי הכולל צי היברידי של כלי שיט שנועד לאתר סחר בסמים באמריקה הלטינית.
במהלך המבצע הותקפו כלי שיט בים הקריבי שלטענת ארצות הברית ביצעו סחר בסמים בחסות ונצואלה.
בנוסף יזמה ארצות הברית התעצמות ימית בקריביים, כולל פריסת הספינות איוו ג'ימה (LHD-7) וג'רלד פורד (CVN-78), שתפסה מכליות נפט והטילה סגר ימי על ונצואלה.
ארצות הברית גם החלה בפעילות ביון חשאית בחסות ה־CIA בסוף דצמבר 2025. זאת לאחר שטראמפ הזהיר את ונצואלה כי ארצות הברית תתקוף בגלל קרטל הסמים הבין-לאומי שלה, שלטענתו סוחר ומבריח סמים בכמויות אדירות לשטחי ארצות הברית, וגורם למגפת סמים בקרב הצעירים.
המבצע נפתח באמצעות לוחמת סייבר שנועדה לשתק את מערכות ההגנה של ונצואלה.
בשעה 2:00 (שעון ונצואלה), היו לפחות 7 הפצצות, ומטוסים נצפו כשהם טסים בגובה נמוך מעל הבירה קראקס ובסביבתה.
דווח כי רוב הפיצוצים אירעו באנטנות ובבסיסים צבאיים של צבא ונצואלה.
דיווחים נוספים סיפרו על פיצוצים סמוך לנמל התעופה לה קרלוטה.
דיווחים מוקדמים הצביעו על תקיפות בבסיס חיל האוויר חנרליסמו פרנסיסקו דה מירנדה ופורט טיונה, ועל תקיפות עוצמתיות בנמל התעופה של היגרוט.
לפי סוכנות הידיעות Associated Press, התקיפות הראשוניות נמשכו כחצי שעה.
דויד סמולנסקי, דוברה של מנהיגת האופוזיציה ומתנגדת המשטר מריה קורינה מצ'אדו טען כי הותקפו גם נמל העיר לה גואירה ואנטנות בפסגת סרו אל וולקאן בסמוך לקראקס.
על פי דיווח שפורסם ב־Daily Mail, סרטונים שהופצו ברשתות החברתיות תיעדו כטב"ם חמקני מדגם RQ-170 Sentinel של חיל האוויר של ארצות הברית כשהוא נוחת בבסיס צבאי בפוארטו ריקו.
על פי הדיווחים, לפחות כטב"ם אחד מסוג זה השתתף במבצע צבאי חשאי שנערך בוונצואלה.
במהלך המבצע פעל ה-RQ-170 מעל המרחב האווירי של ונצואלה, ובפרט מעל אזור הבירה קראקס.
גורמים ממשלתיים אמריקניים מסרו ל־The New York Times כי ה-CIA פרס בחשאי רחפנים חמקניים מעל ונצואלה במשך חודשים שקדמו למבצע.
אנליסטים צבאיים העריכו כי תרומתו המרכזית של ה-RQ-170 הייתה ביצוע ניטור חשאי ארוך־טווח של מתחם מגוריו של מדורו, תוך שמירה על חתימה נמוכה והימנעות מגילוי על ידי מערכות ההגנה האווירית של ונצואלה.
בנוסף לפעילות הכטב"מים, דווח כי יותר מ־150 כלי טיס השתתפו במבצע, והמריאו ממספר בסיסים באזור.
במסגרת יצירת מסדרון אווירי ותקיפת מערכות ההגנה האווירית של ונצואלה, הופעלו מטוסי קרב מהדור החמישי, בהם F-35 ו-F-22, לצד מפציצים ומטוסי סיוע.
בין היתר ניתנה תמיכה ממטוסי F/A-18 סופר הורנט, מפציצי B-1B לנסר, מטוסי התרעה מוקדמת מסוג E-2 הוקאי ומטוסי לוחמה אלקטרונית EA-18 גרולר.
על פי הערכות מומחים צבאיים, התקיפות בוצעו בחסות חשכה כמעט מוחלטת ששררה בקראקס במהלך המבצע.
חשכה זו יוחסה לשימוש אמריקני באמצעי לחימה המכונים "פצצות האפלה" (Blackout Bombs), ובהן פצצות מדגם BLU-114/B, שנועדו לשבש זמנית תשתיות חשמל ומערכות אספקת אנרגיה.
בעקבות ההפצצות, מדורו הכריז על מצב חירום ברחבי המדינה, והבטיח כי הממשלה תגן על המדינה כנגד תקיפות אמריקאיות אשר שואפות לשינוי המשטר, והוא קרא להן "תוקפנות אימפריאליסטית".
בשעה 5:21 (שעון ניו יורק) נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ הכריז ברשת Truth כי נשיא ונצואלה מדורו ואשתו סיליה פלורס נעצרו על ידי כוח קומנדו אמריקאי והוטסו אל מחוץ למדינה, וכי מסיבת עיתונאים צפויה להתקיים בשעות הבוקר באחוזתו במאר-א-לאגו.
לפי רשת CBS, הם נלכדו על ידי כוח דלתא.
לאחר לכידתו של מדורו, הכריזה רשות התעופה הפדרלית האמריקאית על איסור טיסות מסחריות אמריקאיות מעל המדינה, בשל "פעולה צבאית מתמשכת".
מנהיג מפלגת השלטון בוונצואלה, נאום פרננדס, אמר ל־AP כי ניקולס מדורו ואשתו שהו בביתם שבתוך המתקן הצבאי פורטה טיונה כאשר נתפסו.
לפי מנהיגת האופוזיציה בוונצואלה, מריה קורינה מצ'אדו, מדורו הודח מהשלטון לאחר שסירב ליציאה מוסכמת במסגרת משא ומתן.
במסיבת עיתונאים שערך, אמר נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ כי "אנחנו רוצים שלום לוונצואלה, אבל לא יכולים לקחת סיכון שמישהו אחר יתפוס את השלטון.
אנחנו נישאר וננהל את המדינה עד שחילופי שלטון ראויים יוכלו להתרחש".
כמו כן, טראמפ התייחס לתשתיות הנפט בוונצואלה, ואמר כי "נתחיל לעשות כסף.
השותפות בין ונצואלה למדינה שלנו זה מה שכל מדינה הייתה רוצה".
מאוחר יותר, אמר שר החוץ מרקו רוביו כי ארצות הברית אינה מתכוונת לנהל ישירות את ונצואלה, אלא תסמן לבכירים האוחזים שם בשלטון כעת את המדיניות שהיא דורשת מהם לנקוט.
ב-5 בינואר הושבעה דלסי רודריגס כנשיאה זמנית.
ב-7 בינואר, טראמפ הצהיר שהרשויות הזמניות בוונצואלה יעבירו לידי ארצות הברית בין 30 ל־50 מיליון חביות של נפט, הנמצא תחת סנקציות, אשר ימכר לדבריו לטובת אזרחי ונצואלה וארצות הברית.
מבצע עוּבדה (נערך מ-6 עד 10 במרץ 1949) היה אחרון מבצעי צה"ל במלחמת העצמאות, אשר נערכו כנגד אויב, ובו נכבשו הנגב הדרומי ודרום עמק הערבה, לרבות אום רשרש (אילת).
בנוסף, נערך במסגרתו מבצע ייצוב, אשר שלביו הראשונים נערכו מספר ימים קודם ל'עובדה', ובו נתפסו אזורי עין גדי ומצדה.
המבצע היה בעיקרו מבצע לוגיסטי: כמעט ללא לחימה וללא אבדות לכוחות צה"ל.
במבצע חורב, אשר היה המקיף ביותר בצה"ל עד אותו זמן, טוהר כביש באר שבע–עסלוג'–ניצנה, וכוחות צה"ל אף חדרו לחצי האי סיני.
כתוצאה מן ההשגים הגדולים של צה"ל בחזית הדרום, מצרים נאותה לבקש הפסקת אש, וזו החלה ב-7 בינואר 1949. ב-12 בינואר החלו שיחות על הסכמי שביתת הנשק בין ישראל למצרים.
ב-24 בפברואר נחתם הסכם שביתת נשק בין הצדדים.
על פי אותו הסכם, נקבע הגבול המנדטורי, פרט לרצועה מרפיח ועד בית חאנון (רצועת עזה), כגבול בין ישראל למצרים.
לאחר שסוכמה שביתת הנשק עם מצרים, הצטרפה גם עבר הירדן לשולחן המשא ומתן על קווי שביתת הנשק, ובניגוד להחלטת האו"ם בתוכנית החלוקה, טענה שם לשליטה על אזור הנגב.
נראה כי ממלכת עבר הירדן קיבלה עידוד לטענה זו מן הבריטים, אשר היו מעוניינים בשטח רצוף, הנתון להשפעתם, בין עבר הירדן לתעלת סואץ.
כיוון שכך, וכיוון שהן מבחינה מדינית, הן מבחינה צבאית, היה בסיס מוצק לטענה הישראלית על מרחבי הנגב, נחפזה ישראל לקבוע עובדות בשטח לפני תום השיחות על שביתת הנשק.
מפקד המבצע היה יגאל אלון, מפקד חזית הדרום (פיקוד דרום במונחי ימינו).
חטיבת גולני, בפיקודו של נחום גולן, החטיבה הקצתה למבצע שניים מגדודיה: גדוד 19 הממוכן וגדוד חיל רגלים 13. כן צורפו לחטיבה שתי סוללות תותחי שדה, סוללת תותחי נ"ט ומחלקת הנדסת שדה.
חטיבת אלכסנדרוני, בפיקודו של בן ציון פרידן.
החטיבה הקצתה למבצע את הגדוד השביעי, בתוספת כוחות משנה קטנים מן הגדודים השמיני והתשיעי.
כן הוקצו למבצע מטוסי תובלה של חיל האוויר, אשר יועדו להנחית כוחות ואספקה.
עבור ליווי אותם מטוסי תובלה, הוקצו מטוסי קרב מטייסת 101 של חיל האוויר.
מטוסי סיור וקישור של חיל האוויר סייעו אף הם לכוחות המתקדמים.
מן הצד העבר ירדני לא היה ידוע על כוחות קבועים משמעותיים בזירת הפעולה המיועדת.