tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נלכד על ידי ישראל בשנת 2002 ונידון ל-17 שנות מאסר, אך שוחרר בשנת 2011, במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט.
בדראן התגורר במחנה הפליטים עסכר שבשכם.
בשנת 1988, בעת שהיה סטודנט באוניברסיטת א-נג'אח בשכם הצטרף לפעילות האזרחית של חמאס, שהיה בראשית דרכו.
ב-17 באפריל 2002, במהלך מבצע חומת מגן, נלכד על ידי ישראל סמוך לכפר ח'רבת בית חסן שממזרח לשכם.
במבצע ללכידתו השתתפו כוחות קרקע מיחידת שלדג וסיירת נח"ל, מטוסי קרב ומסוקי קרב, בפיקודו של מפקד חטיבת הבקעה, אל"ם חיליק סופר.
בסופו של דבר נמצא בדראן מתחת לגשר על ידי לוחמי סיירת נח"ל.
ישראל ייחסה לו מעורבות במספר פיגועי התאבדות, אך הוא הורשע בעבירות קלות יותר, כחברות בארגון בלתי חוקי, ונידון ל-17 שנות מאסר.
בריאיון לעיתונאים עמוס הראל ואבי יששכרוף בשנת 2004 אמר: "אני מאמין שאצא מהכלא.
אם לא בגלל הסדר שלום, אצא בעסקת חילופים".
הוא שוחרר בשנת 2011, במסגרת ההסכם לשחרור גלעד שליט וגורש לחו"ל.
הוא נחשב לבכיר אסירי חמאס מיהודה והשומרון ששוחררו בעסקה זו.
באירוע קבלת פנים לאסירים המשוחררים, שערך בקהיר ח'אלד משעל, יושב-ראש הלשכה המדינית של חמאס, נאם בדראן בשם האסירים המשוחררים, והבטיח שלא לשכוח את אלה שנותרו כלואים.
חוסאם עבאס הוא שף ישראלי.
עבאס נולד וגדל בכפר כנא.
הוא הושפע ממטבחה של אמו והתחיל את דרכו הקולינרית במסעדת "טוטון" ביפו.
לאחר זמן מה אביו פתח מסעדה קטנה בסמוך לאצטדיון בלומפילד שנקראה "עבאס", על שם משפחתו, ושם עבד.
בשנת 1986 פתח, יחד עם אחיו נשאת, את מסעדת "א-טאבון", בניהול אחיהם הבכור חוסני.
כעשר שנים לאחר מכן פתחו את מסעדת "אלבאבור" הראשונה באום אל-פחם.
כיום הוא השף והבעלים ברשת מסעדות "אלבאבור" באום אל-פחם, יקנעם עילית וצומת מזרע.
עבאס מעריך במיוחד את נירה רוסו, שאותה הוא מחשיב לחברה ואף עמה כתב את הספר "טחינה, נענע, צנובר, כבש", ואת חני פרבר, ומתבסס במטבחו על בישול ערבי, גלילי אותנטי, תוך התמקדות בבישול בטכניקות מסורתיות ובשימוש בחומרי גלם מקומיים וטריים.
עבאס התחרה בתוכנית הטלוויזיה קרב סכינים מול השף האיטלקי אלפרדו רוסו.
טחינה, נענע, צנובר, כבש: סודות וטעמים מהמטבח הערבי-ישראלי של אלבאבור (עם נירה רוסו), הוצאת משכל 2006
חוסאם עזאם הוא ספורטאי פלסטיני המתחרה ב במסגרת משלחת הרשות הפלסטינית.
עזאם הוא המתחרה הפלסטיני הראשון במשחקים, והפלסטיני הראשון שהצליח לזכות במדליה פאראלימפית.
עזאם התחרה לראשונה במשחקים הפאראלימפיים ב.
בתחרויות זריקת הדיסקוס (קטגוריה F54) והגיע למקום האחרון עם תוצאה של 19.35 מטרים.
בתחרות יידוי הפטיש סיים בתוצאה של 6.84 מטרים, אחרי מאורו מקסימו המקסיקני (7.01 מטרים) ופטר מרטין הניו זילנדי (7.59 מטרים) וזכה במדליית הארד.
הייתה זו המדליה הפאראלימפיית הראשונה של הרשות הפלסטינית, בהופעת הבכורה שלה במשחקים, והיחידה של המשלחת בסידני.
ב התחרה עזאם ביידוי הפטיש בלבד.
הוא סיים את התחרות עם תוצאה של 7.82 מטרים, וזכה במדליית הכסף, שני רק למקסימו שניצח בתחרות עם שיא עולם של 8.53 מטרים, ולפני כריסטוס אנגורקיס היווני שיידה למרחק של 7.65 מטרים.
עזאם שב והשתתף ב אך עם תוצאה של 7.89 מטרים סיים את התחרות במקום השמיני בלבד.
חוסה אמדור דה לוס ריוס (בספרדית: José Amador de los Ríos, 1 בינואר 1816, באנה, אנדלוסיה, ספרד - 17 בפברואר 1878, סביליה, אנדלוסיה, ספרד) היה היסטוריון, ארכאולוג, חוקר הספרות הספרדית ומחלוצי העניין בתולדות יהדות ספרד במדינה הספרדית של העשורים המרכזיים של המאה התשע-עשרה.
אף שרבים מהפרטים הביוגרפים על אודותיו עדיין לא אומתו במידה מספקת, ניתן לקבוע כי חוסה אמדור דה לוס ריוס נולד בשנת 1816 בעיר האנדלוסית באנה (Baena), ששם קיבל את ראשית חינוכו.
בשנת 1827 בשל רדיפות ממנו סבל אביו בשל דעותיו הליברליות, עברה המשפחה לעיר קורדובה שם למד חוסה אמדור בבית הספר של הקתדרלה המקומית ובסמינר הקונסילארי על שם סן פלגיו.
בשנת 1832 עברה המשפחה למדריד, שם יכול היה אמדור הצעיר ללמוד במוסד הלימוד על שם סן איסידורו ולהשתלם בציור באקדמיה לאומנויות על שם סן פרננדו.
בשנת 1837 עברה המשפחה לעיר סביליה, שם התחיל לפרסם את חיבוריו הראשונים שכללו הן שירים, הן תרגומים של חיבורים מצרפתית והן מונוגרפיה שתיארה תיאור אומנותי ארכאולוגי של עירו סביליה.
בשנת 1843, לבקשתם של גורמי השלטון המקומיים, כתב אמאדור את סיפור מאבקה של עירו סביליה ברודן ספרד בלדומרו אספרטרו שהסתיים במפלתו ובעלייתה לשלטון של המפלגה הליברלית השמרנית שנקראה מפלגת המתונים (el partido modearado).
הודות לספר זה ולקשרים שקשר עם האינטלקטואלים וגורמי הכוח הבולטים של המפלגה בעיר, הוזמן אמדור בשנת 1844 למדריד על מנת להשתלב במאמצי המפלגה המתונה לשנות את אופי המשטר הספרדי ברוח עקרונות ריכוזיים מודרניים.
בכלל, אמדור נשאר כל ימיו נאמן לאידאולוגיה של המשטר הליברלי השמרני ששרר בספרד עד מהפכת ספטמבר 1868.
עם הגיעו למדריד התחילה הקריירה האדמיניסטרטיבית והמחקרית של חוסה אמאדור.
בשנת 1844 קיבל את משרת המזכיר של הוועדה המרכזית למונומנטים היסטוריים, ויותר מאוחר מונה כפקיד בכיר במשרד המסחר, ההוראה והעבודות הציבוריות.
תפקידו במשרד היה לסייע בהקמת מוסדות לחינוך בינוני וגבוה בכול רחבי ספרד.
בשנים 1847/8 הודות לפרסום ספרו הראשון על היהודים קיבל אמדור את הקתדרה לספרות ספרדית באוניברסיטת קומפלוטנסה של מדריד וכן מונה כחבר בחברה המלכותית להיסטוריה.
מאוחר יותר אף מונה לדיקאן הפקולטה למדעי הרוח ולסגן הרקטור.
בשנת 1863 שימש אף לזמן קצר ציר בפרלמנט הספרדי מטעם העיר אלמריה.
את הקורטס ייצג מטעם המפלגה המתונה, והביע שם התנגדות נחרצת למגמות הדמוקרטיות ולרעיון הדמוקרטי שאותו הציג כסרטן.
בראשית שנת 1868 מונה אמדור ליושב ראש של המוזיאון הארכאולוגי, אולם בחודשי הסתיו של שנת 1868 לאחר מהפכת ספטמבר 1868 נבאש ריחו של אמאדור בידי המשטר המהפכני החדש הואיל והוא נחשב כאיש המשטר הישן ועל כן נאלץ להגיש את התפטרותו מתפקידו, והקתדרה שלו באוניברסיטה בוטלה אף היא.
עם זאת בשנת 1870 הודות לקשרים אישיים עם אישי ממשל, הצליח אמדור לזכות מחדש בקתדרה שלו, וב- 1874 אף מונה למפקח הכללי על החינוך הציבורי.
בשנת 1877, עקב מצבו הרפואי, התפטר אמדור מתפקידו באוניברסיטה ובשנת 1878 נפטר בעיר סביליה.
אמדור ידוע כאחד מאנשי הרוח הבולטים בספרד של המאה התשע-עשרה ויצירתו הקיפה למעשה חלק גדול מתחומי הידע האנושי וכוללים יותר מ-46 כרכים של כתבים.
הוא היה הספרדי הראשון שכתב חיבור היסטורי מקיף של הספרות הספרדית מראשיתה ועד תקופת המלכים הקתוליים וכתב חיבורים רבים בארכאולוגיה ובאמנות של הערים הראשיות בספרד כגון טולדו, סגוביה, סביליה ועוד.
אמדור היה בין הראשון שחקר את סגנון הבנייה המוסלמי בספרד של ימי הביניים ואף העניק לו בשנת 1857 את השם "אמנות מודחאר".
שם שמקובל עד היום במחקר לתיאור סגנון זה.
כמו כן כתב היסטוריה מקיפה של העיר מדריד.
תולדות יהודי ספרד - חיבורים
אחד התחומים שבהן הצטיין חוסה אמדור דה לוס ריוס היה בחקר תולדות היהודים בספרד של ימי הביניים.
לנושא חקירתם הקדיש אמדור שני ספרים.
הראשון פורסם בשנת 1848, ונקרא בשם: מחקרים היסטוריים, פוליטיים וספרותיים על תולדות היהודים בספרד.
הספר כלל מחקר היסטורי על יהודי ספרד מראשית ימיהם בחצי האי ועד גירושם בשנת 1492, ושני מחקרים ספרותיים.
הראשון עסק ביצירתם של יהודי ספרד עד הגירוש, והשני עסק ביצירתם של צאצאיהם של יהודי ספרד והאנוסים שברחו מחצי האי האיברי וחזרו ליהדות בצפון אירופה.
מחקרו ההיסטורי אף שהתיימר להתייחס לכלל יהודי ספרד התייחס בעצם בצורה שיטתית רק להיסטוריה של יהדות ממלכת קסטיליה.
להיסטוריה של שאר יהודי חצי האי התייחס אמדור רק באופן רנדומלי ומההיסטוריה של היהודים בספרד המוסלמית התעלם לגמרי.
בשנת 1875/6 הרחיב אמדור את חיבורו הראשון ההיסטורי על יהודי ספרד, ופרסם שלושה כרכים בשם היסטוריה, חברתית, פוליטית ודתית של היהודים בספרד ובפורטוגל.
בניגוד לחיבורו הראשון לא עסק אמדור בחיבורו החדש בעניינים ספרותיים כלל, וכן התייחס לא רק ליהדות קסטיליה בלבד אלא אף ליהודים בשאר המלכויות בחצי האי האיברי כולל בספרד המוסלמית.
על פי הערות שונות לחיבורו האחרון, נראה שתכנן להוציא גם היסטוריה ספרותית של יהודי חצי האיברי כמעין משלים לחלק ההיסטורי, אולם תוכנית זו לא יצאה מעולם לפועל.
בשנת 1855 בתגובה לבקשתו של הרב הגרמני לודוויג פיליפסון מהפרלמנט הספרדי לבטל את צו הגירוש של 1492 ולהתיר ליהודים לחזור לספרד, כתב אמדור תגובה, שפורסמה בעיתונות המקומית, ובה שלל את בקשתו משום הפגיעה באחדות הקתולית שהודות לה לדעתו יכלה ספרד להתחזק ולהפוך לאימפריה עולמית.
תפיסת תולדות היהודים בספרד של ימי הביניים
בשל חוסר היכרותו המספקת של אמדור עם השפה העברית ועם היצירות העבריות של יהודי ספרד, לא יכול היה אמדור להתמקד בחיים הפנימיים של יהודי ספרד.
חיבוריו ההיסטוריים עוסקים על כן בעיקר ביחסים בין הרוב הנוצרי לבין המיעוט היהודי.
עיסוקו הספרותי ביהודים מתמקד בעיקר בספרות שנכתבה על ידיהם בשפה הספרדית-קסטיליאנית, וכמעט שאין הוא מתייחס כלל לספרות העברית שנוצרה בספרד של ימי הביניים.
כתוצאה מכך מחברים כמו פבלו דה סנטה מריה, יהודי לשעבר והבישוף של בורגוס מקבלים מקום נרחב בספרו הראשון בעוד שמחברים עבריים חשובים כגון הרא"ש או הרשב"ם זוכים רק להערות קצרות, שלרוב מועתקים ממקורות שקדמו לו.
אמדור הדגיש את החשיבות של העיסוק בתולדותיהם של יהודי ספרד לצורך הכרת ההיסטוריה של ספרד וראה את היצירה הקסטיליאנית של היהודים והקונברסוס כחלק בלתי נפרד מהיצירה הספרדית.
לעומת זאת זלזל ביצירה העברית וראה אותה כתאולוגית וכחסרת ערך ספרותי.
לדעתו אף שהיו מקצת יהודים שישבו בחצי האי האיברי עוד מזמן קדום, הרי שהם התחילו להגר לשם במספרים הולכים וגדלים לאחר חורבן ארץ ישראל בשל חורבן המקדש ומרד בר כוכבא.
בתקופה הוויזיגותית אריאנית יכלו היהודים לגדול ללא הפסקה ולהשיג כוח והשפעה רבה.
אמדור אינו מגנה את הרדיפות הוויזיגותית, להפך הוא מצדיק אותן הועיל והוא רואה אותם כתגובה צודקת לסכנתם של היהודים לממלכה, סכנה שהוכחה לדעתו בשל שיתוף הפעולה של היהודים עם הכובשים המוסלמים בשנת 711
בשל שיתוף פעולה זה עם המוסלמים צריכים היו היהודים להיות שנואים מאוד בממלכות הנוצריות שהתחילו להתייסד בצפון הנוצרי לאחר הכיבוש המוסלמי, אולם הצורך בביסוסן ובחיזוקן הכלכלי של הממלכות שלא היה יכול להתבסס רק על אצילים ואיכרים הביא את השליטים להזמין את היהודים להתיישב בקירבן בשל יכולותיהם המסחריות והתעשייתיות.
היהודים להתבסס בממלכה ולהגיע למעמד חברתי גבוה ולזכות בפריבילגיות נרחבות מידי המלוכה.
אולם לדעת אמדור, דווקא בשל כך בשל מעמדם החברתי הגבוה, שנאו ההמונים הנוצריים את היהודים ובמחצית השנייה של המאה הארבע-עשרה כאשר נחלש כוחם של מוסדות המלוכה החלו לתקוף את היהודים במספרים גדולים והולכים.
בשנת 1391 נערכו אף מהומות אנטי יהודיות בכול רחבי הממלכה שנקראו בשם פרעות קנ"א.
תוצאות הפרעות היו חורבן טוטאלי, הרס קהילות שלמות, והיטבלות מאונס של יהודים רבים על מנת להינצל מהטבח.
כתוצאה מכך הצטרפה לחברה הנוצרית קבוצה חדשה של צאצאי יהודים שנחשבו נוצרים על פי דתם ונקראו בשם קונברסוס.
קונברסוס אלו הצליחו במהלך המאה החמש עשרה לתפוס משרות בכירות בחברה הנוצרית דבר שגרם להתנגדות מצד הנוצרים הוותיקים שהאשימו אותם בהתיהדות.
התנגדות זו הביאה להקמת האינקוויזיציה כבית משפט שמטרתו לחקור ולהעניש את הקונברסוס שנחשבו נוצרים על פי הדוקטרינה הנוצרית על פשעי ההתיהדות.
אמדור דה לוס ריוס סירב לראות בקונברסוס מתייהדים בסתר כטענת תומכי האינקוויזיציה, ואת כל ההאשמות של מתנגדי הקונברסוס הוא פתר כמבוססים יותר על שנאה ועוינות דתית וגזעית מאשר על עובדות בשטח.
הוא אכן הודה שבסופו של דבר נמצאו קונברסוס שהתיהדו והאינקוויזיציה לא תמיד טעתה בהערכותיה אולם סבר כי ההתיהדות הייתה תגובה לרדיפותיה של האינקוויזיציה ולא תוצאה של הקמתה.
בכך הקדים את תפיסתו של החוקר בן ציון נתניהו.
זאת באשר לקונברסוס, אולם בניגוד להם טען אמדור התדרדר מאוד מצב היהודים במאה החמש עשרה, והיחסים בינם לנוצרים הגיעו לנקודת רתיחה.
הנוצרים ערכו ביהודי מעשי טבח המוניים, והיהודים לעומתם נקמו באמצעות מעשי רצח של נוצרים אינדיבידואלים.
אמדור לא שלל לגמרי את עובדת קיומן של עלילות הדם, והאמין באמיתות חלק מההאשמות כגון רצח הילד הקדוש מלה גוורדיה.
ניתן לראות הבדל משמעותי בדרך שבא שפט אמדור את הגירוש בין ספרו הראשון לשני.
בעוד שבספר הראשון נטה להצדיק אותו בספרו השני נטה לדחות אותו.
בספרו הראשון הצדיק אמדור את הגירוש בשל בעיית ביטחון הציבור.
לדעתו, בשל כיבוש ממלכת גרנדה המוסלמית, הגיעו הרגשות הדתיים של ההמונים הנוצריים לנקודת רתיחה.
המלכים הקתולים חששו כי רגשות אלו יביאו לפרעות ביהודים כפי שקרה ב- 1391, ועל כן, על מנת למנוע את הפורענות מראש החליטו על גירוש היהודים כמעין צעד מקדים.
לדעתו גירוש היהודים גם הוביל לאחדות דתית, דבר שבזכותו הפכה ספרד למעצמה החזקה ביותר באירופה של המאה השש-עשרה.
לעומת זאת בספרו השני, אף שהצדיק את חששם של המלכים הקתוליים מפני הפרת הסדר הציבורי שיסכן את קיום היהודים בממלכה גינה הפעם את הגירוש משום אי חוקיותו.
לדעתו המלכים הקתולים היו צריכים להגיש את הצו לאישורם של הפרלמנטים (מוסדות הקורטס) של מלכות קסטיליה ומלכות אראגון, ומשלא עשו כן יש לראות בכך אקט שרירותי ודיקטטורי.
ראוי לציין שגם בספרו הראשון שבו תמך אמדור בגירוש, הוא הודה בכך שהיה בו משום כפיות טובה כלפי היהודים כיוון שהם גורשו מספרד בדיוק לאחר שסייעו לנוצרים לכבוש את הממלכה המוסלמית של גרנדה.
עם זאת טען בספרו האחרון כי מן הראוי היה להכיר תודה ליהודים על שירותיהם בעבר ולא לגרש אותם.
חוסה אדוארדו דה קארדנאס (בספרדית: José Eduardo de Cárdenas y Romero; 13 באוקטובר 1765 קונדואקן מקסיקו – 23 בינואר 1821 קונדואקן מקסיקו) היה משורר, סופר, פוליטיקאי, כומר ורופא.
קארדנאס נולד בקונדואקן שבמדינת טבסקו.
היה קולונל הצבא המלכותי של טבסקו הכריז על הקמתה של קארדנאס אשר נקראת על שמו ופעל למען עצמאות מדינת טבסקו.
חוסה אנחל איריבר קורטחרנה (בספרדית: José Ángel Iribar Cortajarena; נולד ב-1 במרץ 1943) הוא כדורגלן ומאמן עבר ספרדי ששיחק בעמדת השוער.
איריבר שיחק לאורך רובה המוחלט של הקריירה בקבוצת אתלטיק בילבאו.
הוא רשם מעל ל-600 הופעות רשמיות במדי המועדון לאורך 18 עונות, וזכה במדיה פעמיים בגביע הספרדי.
הוא ייצג את נבחרת ספרד בטורנירי מונדיאל 1966 ויורו 1964 בו זכתה הנבחרת.
כמאמן, הוביל לסירוגין את הקבוצה הראשונה ואת קבוצת המילואים של בילבאו במהלך שנות ה-80, ובמשך 17 שנים הוביל את נבחרת חבל הבסקים.
איריבר, יליד חבל הבסקים, שיחק באזור הולדתו לאורך כל קריירת המשחק.
הוא החל את הקריירה בעונת במדי קבוצת בסקוניה, אז בליגת המשנה.
הוא עלה לראשונה בהרכב ב-12 באוקטובר 1961, במסגרת המחזור השביעי של העונה, ושמר על רשת נקייה בניצחון החוץ 0–2 על אינדאוצ'ו.
מאז, פתח איריבר בכל משחקיה של קבוצתו עד לסיום העונה.
על אף שבמסגרת הליגה נקלעה הקבוצה למאבקי תחתית וניצלה מירידה רק בפלייאוף ההישארות, הצליחה הקבוצה לחולל הפתעה בגביע הספרדי, כשהדיחה את אתלטיקו מדריד.
הקבוצה הובסה 0–3 במשחק הראשון בחוץ, אך הגיבה עם תוצאה זהה בגומלין, ובמשחק ההכרעה ניצחה 1–2 והעפילה לשלב הבא.
יכולתו של איריבר צדה את עיניהן של קבוצות בכירות יותר בספרד, ועל אף הדחה משפילה מהגביע על ידי ברצלונה, שכללה תבוסת 1–10 במשחק הגומלין, מצא עצמו איריבר בליגה הבכירה עונה אחר כך, כשעבר לקבוצת אתלטיק בילבאו.
בעונת , עונתו הראשונה בבילבאו, ערך את הופעת הבכורה כבר במחזור השני, כשעלה מהספסל במהלך המחצית השנייה בהפסד 0–2 למאלגה (שני השערים נכבשו לפני כניסתו).
עם זאת, הייתה זו אחת מתוך שש הופעות בלבד במהלך העונה, שלוש מהן בגביע ושתיים נוספות בשני מחזורי הסיום של העונה.
איריבר פתח כשוער שני גם את העונה הבאה, אך החל במחזור החמישי תפס את עמדת השוער הראשון במקום כרמלו סדרון הפצוע, ושמר על המקום במשך 16 העונות הבאות.
הוא התקרב מאוד לזכייה בגביע הספרדי פעמיים ברציפות, אך קבוצתו החמיצה את ההזדמנות עם שני הפסדים רצופים בגמר, ב-1966 לריאל סרגוסה וב-1967 לוולנסיה.
בעונת זכה איריבר לראשונה בקריירה בתואר עם קבוצתו לאחר שבילבאו, עם איריבר בהרכב, הניפה את הגביע הספרדי לאחר שגברה בגמר 0–1 על אלצ'ה.
עונה אחר כך הייתה קרובה בילבאו לזכייה באליפות, לאחר שסיימה כסגניתה של אתלטיקו מדריד ובפער של נקודה בלבד מהפסגה.
איריבר שיחק בכל שלושים משחקי הליגה של קבוצתו באותה עונה וספג עשרים שערים בלבד - הכמות הנמוכה ביותר בליגה באותה עונה, מה שזיכה אותו בפרס ריקרדו זאמורה, הניתן לשוער בעל יחס הספיגה הנמוך ביותר באותה העונה בספרד.
עונה אחר כך, בעונת , קבע איריבר שיא חדש בספרד, לאחר ששמר על רשת נקייה בעשרה משחקי בית רצופים, ובסך הכול ב-1,018 דקות ברציפות.
שנתיים אחר כך, בעונת זכה בגביע עם בילבאו בפעם השנייה בקריירה, לאחר ששמר על רשת נקייה במשחק הגמר בו גברה בילבאו 0–2 על קאסטיון.
בעונת השתתפה בילבאו במשחקי גביע אופ"א, בזכות המקום החמישי בו סיימה עונה קודם לכן.
הייתה זו עונה אירופית מוצלחת עבור הקבוצה, שהצליחה להדיח בין היתר את פ.צ.
בזל, מילאן וברצלונה בדרך למפגש גמר כפול מול יובנטוס.
איריבר הוביל את קבוצתו כקפטן לצמד משחקי הגמר, ולאחר הפסד 0–1 בחוץ, גברה בילבאו 1–2 על יובנטוס בבית, תוצאה שלא הספיקה לה ויובנטוס זכתה בתואר בזכות חוק שערי חוץ.
במהלך אותה עונה היה מעורב איריבר באירוע חריג ופוליטי.
ב-5 בדצמבר 1976, במהלך משחק ליגה מול ריאל סוסיאדד, הניפו הקפטנים איריבר ואינאצ'יו קורטבריה את דגל חבל הבסקים והניחו אותו במרכז המגרש.
הייתה זו ההופעה הפומבית הראשונה של הדגל מאז מותו של פרנסיסקו פרנקו, אך עדיין היה מדובר במעשה שאינו חוקי.
איריבר הוסיף להוביל את בילבאו כשוער ראשון עד לסיום עונת , ולאחר עונה נוספת כשוער מחליף פרש ממשחק בסיום עונת , בגיל 37. בסך הכול ערך איריבר 614 הופעות רשמיות במדי הקבוצה, יותר מכל שחקן אחר בהיסטוריה של המועדון, מתוכן 466 הופעות ליגה.
הופעת הבכורה של איריבר במדי נבחרת ספרד התקיימה ב-11 במרץ 1964, תחת המאמן חוסה וייאלונגה.
איריבר עלה בהרכב נבחרתו בשלב האחרון של מוקדמות יורו 1964, בצמד המשחקים מול .
הוא ספג שער אחד בלבד בשני המפגשים, שהסתיימו ב-1–7 בסיכום לטובת ספרד, שהעפילה לטורניר היורו.
על אף שהחל את דרכו בנבחרת רק מספר חודשים קודם לכן, שימש איריבר כשוער הראשון של ספרד ביורו 1964 הביתי.
בחצי הגמר מול רשם איריבר סדרה של הצלות מרהיבות, וספרד גברה על הונגריה 1–2 לאחר הארכה בדרכה אל הגמר.
במשחק הגמר מול שוב פתח איריבר בשער הנבחרת, שגברה על יריבתה 1–2 וזכתה לראשונה בתולדותיה באליפות אירופה.
שנתיים אחר כך, עדיין תחת וייאלונגה, זומן איריבר לסגל ספרד לקראת מונדיאל 1966 באנגליה.
ספרד הוגרלה לבית קשה שכלל גם את , ו.
איריבר פתח בהרכב בכל שלושת המשחקים בשלב הבתים, שהסתיימו בשני הפסדי 1–2 מול ארגנטינה וגרמניה, ובניצחון באותה תוצאה על שווייץ.
ספרד סיימה שלישית ולא העפילה לשלב הבא.
איריבר הוסיף לעמוד בשערה של הנבחרת כעשור לאחר הטורניר, וכשל להעפיל עמה בשלושה טורנירי מוקדמות יורו (1968, 1972 ו-1976) ובשני טורנירי מוקדמות מונדיאל (1970 ו-1974).
משחקו האחרון של איריבר היה ב-24 באפריל 1976, במסגרת מוקדמות יורו 1976, במשחק מול גרמניה המערבית שהסתיים בשוויון 1-1. בסך הכול ב-12 שנות קריירה בינלאומית רשם איריבר 49 הופעות במדי ספרד.
ב-1980, מיד לאחר פרישתו, השתלב איריבר בצוות המקצועי של אתלטיק בילבאו, כמאמן שוערים.
לקראת עונת הוא התמנה לתפקיד המאמן הראשי של קבוצת הבת של בילבאו, ששיחקה בליגת המשנה.
איריבר הוביל את הקבוצה למיקום השיא שלה בכל הזמנים, המקום השני בטבלה, עם ניקוד זהה לזה של ריאל מדריד קסטיליה שסיימה ראשונה.
שתי הקבוצות, בהיותן קבוצות בת, נאלצו לוותר על ההעפלה לליגה הבכירה עקב השתתפותן של קבוצות האם שלהן בליגה.
הוא נותר בתפקידו במשך שתי עונות מלאות נוספות.
לקראת עונת , התמנה איריבר לתפקיד המאמן הראשי של אתלטיק בילבאו בליגה הבכירה.
בעונה זו, בפעם היחידה בליגה הספרדית, חולקה הליגה בתום הסיבוב השני לשלושה חלקים בני שש קבוצות כל אחד, שהתמודדו ביניהן.
בילבאו של איריבר סיימה בחלק השלישי והנמוך של הטבלה, ובתום הסיבוב השלישי סיימה במקום הראשון של חלק זה, וה-13 בליגה, ושמרה על מקומה בליגה הבכירה.
איריבר לא המשיך לאמן בקבוצה הבכירה, ואת העונה הבאה, עונת , פתח כמאמן קבוצת הבת בליגת המשנה.
לאחר שספג עם קבוצתו 11 הפסדים ב-14 מחזורים, סיים איריבר את דרכו בקבוצה, שירדה בתום העונה לליגה השלישית.
איריבר לא הוסיף לאמן עוד מועדונים, והחל מ-1993 ובמשך 13 שנים אימן את נבחרת חבל הבסקים.
חוּס () היא עיר במחוז זיילנד שבהולנד.
חוס נוסדה במאה ה-10 על גדת ערוץ נחל בשם Korte Gos (חוס הקצר).
הכפר התפתח במהירות ובראשית המאה ה-12 היו בו כיכר שוק וכנסייה שהוקדשה למרים המגדלית.
ב-1405 קיבלה העיר את כתב הזכויות שלה מידי וילהלם השני, דוכס בוואריה מתוקף תוארו כרוזן הולנד וב-1417 הותר לעיר לבנות את חומותיה.
שגשוגה של העיר התבסס על תעשייתה הטקסטיל ועל הפקת מלח.
במאה ה-16 חלה שקיעה בהתפתחות העיר עקב סתימת הקשר שלה לים בסחף וב-1554 החריבה שרפה גדולה חלק מהעיר.
בסתיו 1572, במהלך המרד ההולנדי, הוטל מצור על חוס, שהייתה חלק מארצות השפלה הספרדיות, על ידי כוחות הולנדים בתמיכתם של כוחות אנגלים.
המצור הוסר באוקטובר 1572 על ידי הספרדים שחצו את נהר הסחלדה כדי לתקוף את הכוחות שצרו על העיר.
ב-1577 גורש חיל המצב הספרדי על ידי מוריץ, נסיך אורנג', שבנה חומת הגנה סביב לעיר, שעדיין קיימת עד היום בחלקה.
החל מהמאה ה-17, לא הייתה חשיבות מיוחדת לחוס מעבר להיותה מרכז חקלאי.
ב-1868 חוברה העיר לרשת הרכבות, אך הדבר לא גרם לתהליך תיעוש והחקלאות נותרה הענף הכלכלי הראשי.
למרות שהולנד הייתה נייטרלית במהלך מלחמת העולם הראשונה, פגעו שבע פצצות בחוס ובקולטינגה עקב טעות של מטוס בריטי, בית אחד נהרס ואדם אחד נהרג.
במלחמת העולם השנייה לא סבלה העיר מנזקים רבים, אך היא הייתה תחת כיבוש גרמני עד 1944.
עד לשנות השבעים והשמונים של המאה ה-20 לא חל גידול משמעותי באוכלוסיית העיר.
לאחר מכן החלה העיר לגדול במהירות בשל הפיתוח של שכונות חדשות.
כיום חוס היא המרכז הכלכלי הרביעי בגודלו במחוז זיילנד.
ומתוכננת בנייתן של שכונות חדשות בעיר.
חוסה אלבי פיטה (בספרדית: José Albi Fita, בוולנסית: Josep Albi Fita, ז'וזפ אלבי פיטה; 1922 – 7 ביוני 2010) היה משורר ספרדי, מבקר ספרות, ומתרגם.
הוא היה נשיא הכבוד של אגודת הסופרים ומבקרי הספרות הוולנסיאנית (CLAVE).
אלבי היה "אחרון המשוררים של תקופת שוך מלחמת האזרחים הספרדית".
חוסה אלבי פיטה נולד בוולנסיה בשנת 1922, אבל גדל בסואקה.
הוא למד משפטים באוניברסיטת ולנסיה (שם פגש את ז'ואן פוסטר אי אורטלס) וגם באוניברסיטת דאוסטו.
אלבי קיבל תואר בפילוסופיה, מאוניברסיטת סרגוסה ודוקטורט מאוניברסיטת מדריד.
במהלך חייו, אליבי שמר על קשר עם מיגל ארננדס, דאמאסו אלונסו וגבריאל סלאיה.
בשנת 1950, בהשראת קריאה של Marinero en tierra על ידי רפאל אלברטי, אלבי החל לראשונה לכתוב שירה.
הוא החל לפרסם את Cuadernos literarios, יומן הביקורת הספרותית שלו שהופיע ב-"Verbo y Cuadernos literarios", עלון ביקורת אשר ייסד בשנת 1954. אלבי החל לכתוב תחת שם בדוי, "דיאס קלאבס" (מילולית: "עשרה מפתחות") תוך שימוש במונחים סוריאליסטים מופנמים.
הוא גם מוכר בגלל שיתוף הפעולה שלו עם ז'ואן פוסטר אי אורטלס ביצירת אנתולוגיות של היצירות של אנחל קרספו, פול אלואר, ויוצרים ספרדים סוריאליסטים נוספים.
כמשורר היה פופולרי הן בקרב המבקרים והן בקרב הציבור הרחב, וקיבל מספר פרסים.
ב-1957, הוא קיבל את "פרס ולנסיה לספרות", על Vida de un hombre.
ב-1958, הוא זכה ב"פרס גבריאל מירו" על El silencio de Dios.
ב-1977, אלבי קיבל "פרס ולנסיה לספרות" בשנית על Odisea 77. בשנת 1978 הוענק לו "פרס מיגל אנחל דה ארגומוסה" על Elegía atlántica.
בשנת 2002, אלבי קיבל "פרס ולנסיה לספרות" בפעם השלישית.
יתר על כן, הוא שימש נשיא הכבוד של אגודת הסופרים ומבקרי הספרות הוולנסיאנית (CLAVE).
בשנותיו האחרונות חילק את זמנו בין אוליבה, עיר הולדתה של אמו, לבין עיר החוף והנופש שאביה (Xàbia).
אלבי מת בביתו שבשאביה ב-7 ביוני 2010.
להלן רשימה של העבודות השונות של אלבי לפי סדר הופעתם:
חוּסַ֫אן הוא כפר פלסטיני בנפת בית לחם, מדרום-מערב לעיר בית לחם.
לפי הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, חיים בכפר 5,511 תושבים, נכון ל-2007. בערבית, חוסאן פירושו "טוב ויופי".
הכפר ממוקם (יחד עם הכפר נחאלין) בתוך מובלעת בגוש עציון והוא מוקף כיום בהתנחלויות: ביתר עילית וגבעות ממערב, ראש צורים ונווה דניאל מדרום והר גילה מצפון.
לאחר הסכמי אוסלו, חוסאן סווג כשטח B.
סיווגו של חוסאן כשטח B, מאפשר כניסה לישראלים, עם זאת יש שלט אזהרת כניסה בכניסה המערבית אל הכפר , וכן שלטי אזהרה (בנוסח של כניסה לשטח A) בכניסה המזרחית של הכפר (לבאים מכביש 60).
דרך הכפר יש מעבר פלסטינים לכפרים נחאלין, בתיר, ולעיירה אל-ח'דר שבפאתי בית לחם.
יש המזהים את חוסאן עם היישוב המקראי חושה, שנזכר בספר דברי הימים א' ().
חלקו הצפוני של הכפר יושב על שרידים קדומים, והתגלו בו חרסים מתקופת הברזל (מעטים) ומהתקופה הפרסית (כולל "תשליב יהד").
ביתר חלקי הכפר נמצאו חרסים מהתקופות ההלניסטית, הרומית הקדומה והביניימית, הממלוכית והעות'מאנית.
הכפר התפשט דרום מזרחה, ובתיו מכסים היום חורבה נוספת בשם "ח'רבת אום א-שקף", בה נתגלו שרידים של מבנים, בורות, גתות ופתחי מערות, ולצידם חרסים מהתקופות ההלניסטית, הרומית הביניימית והמאוחרת וכן מן התקופה הביזנטית.
בתקופה הרומית נבנתה בסמוך לחוסאן מצודה (הידועה בשם "ח'רבת אֻם אל-קלעה") עם שני מגדלים ומחנה רומאי בגודל 2 דונם.
על פי מפקד אוכלוסין עות'מאני משנת 1596, 12 משפחות התגוררו בכפר.
החוקר צרפתי ויקטור גרן ביקר במקום לראשונה ביוני 1863, הוא ציין כי זה היה ממוקם על הר.
מאוחר יותר, באוגוסט באותה שנה, הוא מצא כי הוא מכיל מספר משפחות, עם בתים מקובצים סביב המגדל.
ב-1883, ב"סקר ארץ ישראל המערבית" של הקרן לחקר ארץ ישראל, תואר חוסאן ככפר עם בתי אבן על רכס שטוח, שמצפונו עמק תלול.
במפקד אוכלוסין מ-1922 שנערך על ידי המנדט הבריטי, אוכלוסיית חוסאן מנתה 396 תושבים, כולם מוסלמים.
במפקד 1931 אוכלוסיית חוסאן מנתה 540, כולם מוסלמים, ב-122 בתים.
בשנת 1945 אוכלוסיית חוסאן מנתה 770 תושבים, אשר בבעלותם 7,252 דונם של קרקע, על פי סקר שטחים ואוכלוסיות רשמי.
הכפר נכבש על ידי חטיבת הראל במבצע אל ההר בשלהי מלחמת העצמאות, ופונה זמן קצר לאחר מכן.
ב-25 בספטמבר 1956, ערך צה"ל את מבצע לולב - פעולת תגמול בחוסאן, בעקבות שני פיגועים קשים שאירעו ביומיים שלפני כן.
בפעולה נגרמו אבדות קשות לצבא ירדן - למעלה מחמישים לגיונרים נהרגו, מבנה משטרת חוסאן נהרס ונשק נלקח כשלל.
מאז מלחמת ששת הימים ב-1967, חוסאן נמצאת תחת שלטון ישראלי.
האוכלוסייה על פי מפקד 1967 שנערך על ידי הרשויות הישראליות הייתה 1,114. בשנת 1995 עברה השליטה לידי הרשות הפלסטינית ("שטח B").
בשנות ה-80 של המאה ה-20, החלו להפקיע אלפי דונמים מאדמות הכפר לצורך הקמת ההתנחלות ביתר עילית, שנוסדה ב-1988, ומשתרעת על פני כ-4,300 דונם.
בין היישובים יש קשרים כלכליים, כאשר רבים מתושבי חוסאן עובדים בביתר ורבים מתושבי ביתר מתקנים את רכבם וקונים חומרי בניין בחוסאן.
עד סלילת "כביש עוקף חוסאן" ב-1999 עקב ריבוי תקריות של יידויי אבנים בכביש, דרך הגישה לביתר עברה בתוך תחומי הכפר.
ב-2008 הוציא המנהל האזרחי צו הכרזה על אדמות מדינה לשטח של למעלה מ-23 דונם מאדמות חוסאן, כדי לאשר בדיעבד תחנת דלק שהוקמה על קרקע פרטית של תושב חוסאן.
ב-2014, בעקבות רצח שלושת הנערים הוכרזו 3,799 דונם בשטח הסמוך לחמשה כפרים - חוסאן, ג'בע, צוריף, ואדי פוכין ונחאלין - כאדמות מדינה.
באוגוסט 2014 יהודי תושב ביתר עילית שהגיע לכניסה לכפר הותקף על ידי עשרות מחבלים באבנים.
הם הוציאו אותו מרכבו, גררו אותו אל תוך הכפר והכו אותו קשות בכל גופו.
בכפר רווחת תופעה של יידוי אבנים לעבר רכבים יהודים על רקע לאומני: בינואר 2001 נפצע ילד יהודי קל מאבנים שיודו לעבר רכב שנסע בו, בכביש עוקף חוסאן.
בפורים 2013 נפצע ילד יהודי בראשו מלינץ' אבנים שעשרות צעירים ביצעו ברכב בו נסע.
באוקטובר 2016 נהג אוטובוס נפצע באורח קל מרסיסים בשל אבנים שיודו על אוטובוס שהסיע.
בראשית 2017 סבלו תושבי האזור היהודים מעשרות מקרים של ידויי אבנים בחודש מצד תושבי הכפר חוסאן, והציר היה נחשב מהמסוכנים ביהודה ושומרון.
בעקבות המצב הופעל מאמץ מרוכז של גורמי הביטחון במגוון אמצעים בהם העמדת שמירה, לכידת מיידי אבנים, הסברה בדף הפייסבוק של הכפר ועוד, עד שהתופעה פסקה.
במסגרת המבצע נעצרו 24 קטינים, ונגד 15 מהם הוגשו כתבי אישום בגין יידוי אבנים.
בנובמבר באותה שנה דווחו עוד ידויי אבנים מסיביים שהובילו לפציעה.
גם בשנת 2018 דווח כי התופעה נמשכת, וידויי האבנים בציר נמשכים.
ביוני 2018 מחבל ביצע פיגוע דריסה נגד שלושה חיילות וחייל שהיו במשימת סיור רגלי בכפר, ונמלט לתוככי הכפר.
ב-10 באפריל 2022 מחבלת ניסתה לבצע פיגוע דקירה בסכין כלפי לוחמים בכפר חוסאן.
הלוחמים פתחו באש והיא נהרגה במקום.
באפריל 2022 יהודי תושב ביתר עילית שנכנס לכפר לקנות בחנות קיוסק הותקף על ידי עשרות מחבלים באבנים.
הוא נמלט מהכפר ורכבו הועלה באש.
כוחות הביטחון פעלו בכפרים באזור ועצרו 4 חשודים במעשה.
גורמים ביטחוניים גינו את הכניסה של ישראלים לקניות בכפר, והגדירו את המעשה כמסוכן.
עדים פלסטינים שהיו במקום טענו שקורמן הכה את שושא, בעט בו והפיל אותו לאדמה, והכה בראשו באקדח.
קורמן הורשע בהריגה ונדון לשישה חודשי עבודות שירות.
בליבו של הכפר חוסאן ומשני צידי נתיב התנועה של כביש 375 היה שדה מוקשים במשך כחמישים שנה.
במהלך השנים נהרגו שישה ילדים שעלו על מוקשים בשטח זה, שגודלו כשישה דונמים.
למרות בקשות רבות של תושבי הכפר מצה"ל לפנות את השדה (מאחר שלצה"ל יש עדיין אחריות ביטחונית על הכפר) הדבר לא נעשה.
בשנת 2014 החל פינוי המוקשים על ידי חברה פרטית במימון ארגוני סיוע בינלאומיים.
חוסאם אבו סאלח הוא כדורגלן עבר ישראלי-פלסטיני ומאמן כדורגל בהווה.
אבו סאלח הוא קרוב משפחה של הכדורגלן עלאא אבו סאלח.
אבו סאלח התחיל לשחק כדורגל במחלקת הנוער של בני סכנין.
בעונת 2000/2001 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק נגד בית"ר באר שבע במסגרת הליגה הלאומית.
אבו סאלח היה שותף להעפלה ההיסטורית של בני סכנין לליגת העל בסיום עונת 2002/2003, ואף זכה עמה בגביע המדינה בעונת 2003/2004. בקיץ חתם במכבי כפר כנא מהליגה הארצית, ובקיץ חתם במכבי עירוני טמרה מליגה ב'.
בקיץ חתם אבו סאלח בהילאל אל-קודס מליגת העל הפלסטינית, והוא זומן לסגל נבחרת פלסטין.
ב-4 ביוני 2010 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, במשחק מול שהסתיים בתיקו 1–1. ב-28 ביוני 2012 הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בתיקו 2–2 נגד במסגרת גביע האומות הערבי.
אבו סאלח השתתף עם הנבחרת בגביע אסיה בשנת 2015, ובסך הכל לזכותו 49 הופעות במדי נבחרת פלסטין, בהן כבש שלושה שערים.
בקיץ חזר אבו סאלח לכדורגל הישראלי אחרי 6 שנים כאשר חתם באיחוד בני מג'ד אל-כרום מליגה א'.
בתום העונה ירדה הקבוצה לליגה ב' ואבו סאלח חתם בהפועל אכסאל.
לאחר שנתיים בליגה א' עם הפועל אכסאל עלה עם הקבוצה לליגה הלאומית לראשונה בתולדותיה.
בקיץ פרש מכדורגל והצטרף לצוות המקצועי של הפועל אכסאל.
ב-7 בדצמבר 2021 התפטר מאימון הקבוצה.
חוסה הריברטו איסקיירו מנה (בספרדית: José Heriberto Izquierdo Mena; נולד ב-7 ביולי 1992) הוא כדורגלן עבר קולומביאני ששיחק בעמדת הקיצוני.
איסקיירדו התחיל את הקריירה שלו כשוער ובהיותו נער עבר לתפקיד הקיצוני, זאת למרות שהוריו רצו שיישחק טניס.
לאחר מותו של אחיו, איסקיירדו פרש מכדורגל ובשנת 2010 חזר מפרישה כאשר חתם בדפורטיבו פריירה.
בשנת חתם באונסה קלדס מליגת העל הקולומביאנית במדיה כבש 12 שערים ב-40 משחקי ליגה.
ב-27 באוגוסט 2014 חתם בקלאב ברוז' מליגת העל הבלגית תמורת 3.5 מיליון אירו.
בעונת הבקיע 13 שערים בליגה והוסיף עוד 6 בליגה האירופית, בה הגיעה ברוז' עד לרבע הגמר.
עונה לאחר מכן הוא כבש רק 7 שערים, אך זכה עם הקבוצה באליפות בסיום העונה.
בסיום שנת 2016 זכה בנעל הזהב הבלגית.
ב-22 בנובמבר 2016 הבקיע בניצחון 1-2 נגד לסטר סיטי במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-21 באוגוסט 2017 חתם בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג תמורת 13.5 מיליון פאונד.
5 ימים לאחר מכן, איסקיירדו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג בתיקו 0-0 נגד ווטפורד.
ב-20 באוקטובר 2017 איסקיירדו הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בניצחון 0-3 נגד ווטפורד.
ב-1 בינואר 2018 בישל פעמיים בתיקו 2-2 נגד בורנמות'.
ב-24 באפריל 2021, איסקיירדו שיחק לראשונה במדי הקבוצה הבכירה של המועדון לאחר שנתיים וחצי בהן לא שותף בשל פציעות חוזרות.
ב-31 באוגוסט 2021 חזר איסקיידרו לקלאב ברוז' וחתם לעונה אחת.
לאחר עונה הודיע על פרישה ממשחק בעקבות פציעה.
ביוני איסקיירדו זומן לראשונה לסגל נבחרת קולומביה.
ב-7 ביוני 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בתיקו 2-2 נגד .
6 ימים לאחר מכן, הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת בניצחון 0-4 נגד .
הוא זומן לסגל הנבחרת למונדיאל 2018 ופתח בהרכב במשחק הפתיחה מול ב-19 ביוני, שבו הפסידה קולומביה 1-2 ואיסקיירדו לא שיחק טוב.
זה היה המשחק היחיד שבו נטל חלק.
חוסאם זומלוט היה שגריר הרשות הפלסטינית בארצות הברית.
זומלוט מונה לתפקידו בחודש מרץ 2017 וייצג את הרשות הפלסטינית בתפקידים דיפלומטיים שונים בממלכה המאוחדת מאז שנת 2003. ב-2018 מונה לשגריר בממלכה המאוחדת.
זומלוט נולד במחנה הפליטים שאבורה, בדרום רצועת עזה.
לאחר סיום לימודי התיכון עזב את רצועת עזה ולמד באוניברסיטת ביר זית בתקופת האינתיפאדה הראשונה והסכמי אוסלו, אז שימש כנציג פת"ח במועצת הסטודנטים.
הוא סיים לימודי תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה.
בין השנים 1996–1999 עבד באומות המאוחדות כיועץ כלכלי במשרד המתאם המיוחד מטעם האומות המאוחדות לתהליך השלום במזרח התיכון, שם שימש בהכשרת אנשי צוות ובתאום בין המדינות התורמות לרשות הפלסטינית ועסק בחיבור דו"חות מטעם המתאם.
בשנת 1999, לאחר שקיבל מלגה מממשלת בריטניה, החל ללמוד בלונדון סקול אוף אקונומיקס, שם סיים תואר שני בלימודי פיתוח (Development Studies) בתחום מדעי החברה והתמקד בנושאי סיוע לפיתוח מדינות נחשלות.
הוא המשיך בלימודי דוקטורט באוניברסיטת לונדון שם חקר "תוכניות בין-לאומיות בונות שלום" וסיים את לימודיו בשנת 2007.
החל משנת 2003 ועד 2008, עוד בעת שהיה סטודנט בלונדון, עבד בשגרירות הרשות הפלסטינית בעיר.
בין השנים 2008–2010 היה בלימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת הרווארד.
לאחר סיום שהותו בארצות הברית שב ללונדון והתמנה לממונה על היחסים בשגרירות הרשות הפלסטינית בלונדון.
בשנת 2010 שב לרשות הפלסטינית לבקשת נשיא הרשות מחמוד עבאס.
תחילה עבד במחלקה הבין-לאומית של פת"ח ואחר כך שימש כשליח בין-לאומי מיוחד וכיועץ אסטרטגי בלשכת הנשיא.
מאז ינואר 2011 ועד התמנותו לשגריר בוושינגטון די.
עמד בראש המשלחת הפלסטינית ליחסים בין-לאומיים.
זומלוט הוא חלק מדור הצעירים של הפת"ח ונבחר למועצת הפת"ח זמן קצר טרם התמנה לשגריר.
בתחילת מרץ 2017 מונה לשגריר הרשות הפלסטינית בארצות הברית.
ב-9 בספטמבר 2018 הודיע הממשל האמריקאי כי החליט לסגור את השגרירות הפלסטינית בארצות הברית וזאת בתוך חודש ימים.
בתור השגריר הפלסטיני בלונדון, זומלוט סירב לגנות את הטבח בנווה יעקב, ינואר 2023 בירושלים.
חוסה אוסקר הררה קורומינס (בספרדית: José Oscar Herrera Corominas; נולד ב-17 ביוני 1965) הוא כדורגלן עבר אורוגוואי, ששיחק בעמדת המגן.
הררה שיחק ב-56 משחקים במדי נבחרת אורוגוואי והיה חלק מהנבחרת במונדיאל 1990 ושותף לזכייתה של הנבחרת בקופה אמריקה בשנת 1995.
הררה החל את הקריירה בקבוצת פניארול והיה שותף לזכייה בשתי אליפויות (1985 ו-1986) ובגביע ליברטדורס בשנת 1987. בשנת 1989 עבר לשחק בקבוצת פיגרס בספרד.
שנה לאחר מכן עבר לקליארי האיטלקית, בה שיחק כ-150 משחקים.
בשנת 1995 עבר לשחק במדי אטאלנטה ובסיום העונה עבר לשחק בקבוצת קרוס אסול המקסיקנית.
בעונת 1997/98 שיחק בקבוצת ניואל'ס אולד בויס הארגנטינאית.
בהמשך חזר לשחק באורוגוואי ועבר בין מספר קבוצות ביניהן פניארול, ראסינג קלוב דה מונטבידאו ומונטווידאו וונדררס.
חוסה איראראגורי אלו (בספרדית: Jose Iraragorri; 16 באפריל 1912 – 27 באפריל 1983) היה כדורגלן ספרדי, ששיחק בעמדת הקיצוני שמאלי.
איראראגורי נולד בבסאורי שבספרד בשנת 1912. קבוצתו הראשונה הייתה אתלטיק בילבאו, שם היה חלק מההתקפה עם גיירמו גורוסטיסה, באטה, צ'יררי השני ולפואנטה.
במהלך תקופתו באתלטיק זכה עימה ב-4 תוארי אליפות, ארבע פעמים ברצף בגביע הספרדי וב-5 אליפויות אזוריות (חבל הבסקים).
הקריירה שלו נעצרה עקב מלחמת אזרחים שהייתה בספרד באותו זמן, והוא וקבוצתו קיימו משחקי ידידות ברחבי אירופה בתור הקבוצה מחבל הבסקים.
הם גם שיחקו במקסיקו בקבוצה שנקראה בשם דפורטיבו אוזאקי.
לאחר מכן עבר איראראגורי לשחק בארגנטינה במועדון סן לורנסו שמבואנוס איירס, שם שיחק יחד עם השחקנים הבסקים איסידרו לאנגרה ואנחל זובייטה.
אחרי ששיחק במשך שנתיים בקבוצה חזר לשחק במקסיקו בקבוצה אספניה, ואחר כך חזר לספרד לקבוצה בה התחיל את הקריירה, אתלטיק בילבאו.
בנבחרת ספרד ערך 7 הופעות בהן כבש 2 שערים, כששניהם נכבשו נגד ברזיל במונדיאל 1934. שערו הראשון בעצם היה גם לשער הראשון בהיסטוריה של הנבחרת בטורניר המונדיאל.
לאחר פרישה ממשחק היה איראראגורי למאמן קבוצת אתלטיק, וזכה עימה בגביע הספרדי בשנת 1950. הוא גם אימן עוד כמה קבוצות ספרדיות, אך לא נשאר בהן לאורך זמן רב.
חוסאם עוואר הוא כדורגלן צרפתי-אלג'יראי המשחק בעמדת הקשר באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית ובנבחרת אלג'יריה.
עוואר הצטרף לאקדמיה של אולימפיק ליון בשנת 2009 כשהיה בן 11.
ביולי 2016 החתימה ליון את עוואר על חוזה לשלוש שנים שהיווה חוזהו המקצועי הראשון.
עוואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הראשונה ב-16 בפברואר 2017 בניצחון החוץ 1–4 על א.ז אלקמאר במסגרת שלב 32 האחרונות של הליגה האירופית, כשנכנס כמחליף 6 דקות לסיום המשחק.
את שערו הראשון בקבוצה הראשונה של ליון הבקיע עוואר שבוע לאחר מכן במשחק הגומלין מול אלקמאר שהתקיים בפארק אולימפיק ליון, והסתיים בתוצאה 7–1 לליון.
את הופעת הבכורה שלו בליג 1 ערך עוואר מול ספורטינג קלוב דה בסטיה ב-16 באפריל 2017, משחק שהופסק במחצית בתוצאה 0-0 לאחר תקרית אלימה והניצחון הוענק לליון כעבור שלושה שבועות על ידי בית הדין הצרפתי לכדורגל.
בתחילת עונת 2017/2018, אף על פי שמאז שעלה לקבוצה הראשונה של ליון שיחק רק בחמישה משחקים תחרותיים, קיבל עוואר את הספרה 8, ספרה שלבש בעבר אגדת המועדון, השחקן הברזילאי ז'וניניו.
בעונה זו קיבל תפקיד משמעותי יותר בקבוצה כששותף ב-44 משחקים (ליגה, גביע ואירופה) ואף כבש 7 שערים.
ובסוף העונה אף היה מועמד לפרס נער הזהב של אירופה 2018 המוענק לשחקן הצעיר המצטיין של העונה שמשחק באירופה (פרס שזכה בו בסוף באותה שנה שחקנה ההולנדי של אייאקס, מתייס דה ליכט).
בעונת 2018/2019 חיזק את מעמדו בקבוצה, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגת האלופות, ושותף ב-47 משחקים בסך הכל (מתוכם שבעה בליגת האלופות) כבש שוב שבעה שערים (כולם בליגה) ואף הוסיף שבעה בישולים.
עונת 2019/2020 נחשבת כעונת הפריצה של עוואר, הוא פתח ב-23 משחקים מתוך 25 משחקים בהם שותף בליגה שהופסקה במהלך חודש מרץ בעקבות התפרצות נגיף הקורונה ברחבי אירופה, כבש שלושה שערים ובישל עוד ארבעה, כשבגביעים (גביע וגביע הליגה) הוא הוסיף עוד חמישה שערים.
אבל גולת הכותרת היא הופועתיו בליגת האלופות, כשב-11 בדצמבר 2019 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגת האלופות מול ר.ב.
לייפציג במסגרת שלב הבתים ובכך עזר לליון להבטיח את מקומה בשלב שמינית הגמר.
בשלב שמינית הגמר סייע לקבוצה לעבור את יובנטוס אלופת איטליה, וברבע הגמר בישל את שערה השני של ליון נגד מנצ'סטר סיטי וסייע לה לעלות בפעם הראשונה בתולדותיה לחצי הגמר בליגת האלופות.
בחצי הגמר הודחה ליון כשהפסידה בתוצאה 0–3 לבאיירן מינכן הגרמנית, ועוואר סיים את הטורניר עם שער וחמישה בישולים בשמונה משחקים.
ב-11 ביוני 2023 חתם לחמש שנים ברומא.
ב-20 באוגוסט 2023 ערך עוואר את הופעת הבכורה שלו ברומא בתיקו 2–2 מול סלרניטנה במסגרת מחזור הפתיחה של עונת 2023/2024 בסרייה א'.
שישה ימים לאחר מכן כבש עוואר את שער הבכורה שלוב במדי הקבוצה בהפסד 1–2 להלאס ורונה.
ואת עונתו הראשונה בקבוצה סיים עם ארבעה שערים ב-16 הופעות בליגה.
אליהן הוסיף עוד תשע הופעות ללא שערים בליגה האירופית בעונה בה הגיעה רומא עד חצי הגמר.
ב-16 ביולי 2024 חתם באל-איתיחאד מליגת העל הסעודית תמורת 12 מיליון אירו.
ואת עונת הבכורה שלו במועדון סיים עם 13 שערים ב-34 הופעות בכל המסגרות.
עוואר הוא קשר התקפי רב-תכליתי, שיכול לשחק בכל מקום בקישור, וזכה לשבחים על יכולתו הטכנית המצוינת ועל שלוותו עם הכדור לרגליו.
כמו כן הוא נחשב לפליימקר מחונן שמסדר מצבים רבים לחבריו לקבוצה.
ב-2014 זומן עווואר לנבחרת צרפת עד גיל 17, אך שיחק רק משחק אחד.
ביוני 2019, הוא זומן לנבחרת צרפת עד גיל 21 לקראת אליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21 שנערכה באיטליה ובסן מרינו ופתח בהרכב לכל אורך הטורניר, בו הודחה צרפת בחצי הגמר.
בנובמבר 2019 זומן עוואר לנבחרת הבוגרת, אך לא הצטרף לסגל לבסוף בעקבות פציעה.
ב-26 באוגוסט 2020, קיבל עוואר זימון נוסף לנבחרת לקראת משחקי ליגת האומות נגד שוודיה וקרואטיה שנערכו בספטמבר.
עם זאת, ב-27 באוגוסט, הוא נמצא חיובי ל-COVID-19 במהלך בדיקה שגרתית שבוצעה על ידי קבוצתו ליון, על רקע התפרצות המגפה בצרפת.
הוא הוכנס לבידוד למשך שבועיים ונאלץ לדלג על אימונים למשך 10 עד 15 ימים לפחות, לכן, החליט המאמן דשאן להחליף אותו בנביל פקיר.
עוואר ערך בסופו של דבר את הופעת הבכורה שלו בנבחרת צרפת ב-7 באוקטובר 2020 במשחק ידידות בו ניצחה צרפת 7–1 את אוקראינה.
במרץ 2023, החליט עוואר לעבור ולייצג את נבחרת אלג'יריה מולדת הוריו.
ב-18 ביוני 2023, הוא ערך את הופעת הבכורה שלו עבור אלג'יריה נגד נבחרת אוגנדה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות.
נכלל בסגל הנבחרת לטורניר גביע אפריקה לאומות 2025, אך בהמשך נגרע מהסגל בעקבות פציעה.
חוסה אאולוחיו גארטה (בספרדית: José Eulogio Gárate; 20 בספטמבר 1944) הוא כדורגלן עבר ספרדי, ששיחק בעמדת החלוץ והיה שותף להצלחה של אתלטיקו מדריד בשנות השבעים.
גארטה נולד ב-20 בספטמבר 1944 בסרנדי, בואנוס איירס שבארגנטינה.
סבו, יולוג'יו גארטה אוסורט, היה סגן ראש העיר הרפובליקני באייבר, ועזב לארגנטינה כתוצאה ממלחמת האזרחים שהתרחשה בספרד.
גארטה נולד בארגנטינה בזמן שהוריו ביקרו את סבו וסבתו, וחזר לגור באייבר מחבל הבסקים בה גדל.
את הקריירה החל בקבוצה אייבר ומאוחר יותר ב-1965 שיחק עבור אינדאוצ'ו מבילבאו.
אתלטיק בילבאו רצתה את החלוץ בקבוצתה, אך באותה העת מועדונים ספרדיים לא יכלו לרכוש כדורגלנים זרים (גארטה נולד בארגנטינה) והדרך היחידה הייתה קבלת אזרחות ספרדית באמצעות שירות צבאי, אותו גארטה סירב לעבור.
בניגוד לאתלטיק, אתלטיקו מדריד הצליחה להשיגו וב-1966 חתם בה.
במדי הקולצ'ונרוס עשה את הופעת הבכורה בליגה הבכירה ב-16 באוקטובר 1966 בניצחון 1–2 על לאס פאלמאס.
הוא לקח חלק חשוב בהצלחת הקבוצה בשנות השבעים כשזכה עימה ב-3 תוארי אליפות, פעמיים בגביע הספרדי, הגביע הבין-יבשתי ב-1974 והגעה לגמר גביע אירופה לאלופות בעונת 1973/74, בו הפסידה אתלטיקו במשחק חוזר לבאיירן מינכן.
בשתי זכיות הגביע גארטה היה זה שכבש את שער הניצחון עבורה, בעונת 1971/72 בניצחון 1–2 נגד ולנסיה וב-1975/76 ב-0–1 נגד סרגוסה.
ברמה האישית הוא היה למלך השערים בליגה שלוש עונות ברציפות בין השנים 1969–1971 כשבכולן זכה בצוותא עם שחקנים נוספים.
גארטה היה נחשב לחלוץ טוב ולשחקן ספורטיבי שלא ביצע הרבה עבירות והורחק רק פעם אחת בקריירה.
הוא כונה בשם "מהנדס" היכן ששיחק בשל יכולתו הטובה ומפני שלמד הנדסת תעשייה במהלך תקופתו ככדורגלן.
בסך הכל גארטה ערך 241 משחקי ליגה בהם כבש 109 שערים.
הוא פרש ממשחק בעונת 1976/77 עקב מחלה בברכיו, וזכה לשחק רק פעם אחת באותה עונה.
אתלטיקו ארגנה עבורו משחק פרידה ב-1 ביוני 1977 ולאחר פרישתו הוא עבד כמהנדס תעשייה.
במדי נבחרת ספרד גארטה עשה את הופעת הבכורה שלו ב-22 באוקטובר 1967 נגד צ'כוסלובקיה.
במהלך שהותו בה ספרד כשלה להעפיל לטורנירים רשמיים כמו המונדיאל ואליפות אירופה ולכן מעולם לא שיחק בטורניר רשמי.
הופעתו האחרונה הגיעה ב-17 באפריל 1975 נגד רומניה, הופעה שסגרה עבורו 18 הופעות ו-5 שערים בסך הכל במדים הלאומיים.
סגנית גביע אירופה לאלופות: 1973/74
חוסאם א-דין אל-גַ'רׇּאחִי היה אמיר ורופא אישי של צלאח א-דין.
שייח' חוסאם קיבל את התואר ג'ראח (جراح) שמשמעו "רופא מנתח" בערבית.
שייח' חוסאם חי במאות 12–13 והקים זאווייה (מסגד קטן ובית ספר), הידועה בשם "זאוויה ג'ראחיה".
הוא נקבר ביסודותיה, והיא ממוקמת בכניסה לשכונת שייח' ג'ראח, שכונה שקיבל במתנה מצלאח א-דין לאחר שכבש את ירושלים, ונקראת על שמו.
מבנה הקבר נבנה ב-1202 והפך ליעד למתפללים ומבקרים.
חוסה איטורבי (בספרדית: José Iturbi; 28 בנובמבר 1895 – 28 ביוני 1980) היה פסנתרן ומנצח ספרדי - אמריקאי.
בשנות ה-40 הופיע במספר סרטים מוזיקליים בהוליווד בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן.
חוסה איטורבי נולד ב וכבר בהיותו ילד החל לנגן בפסנתר והתגלה כילד פלא.
הוא סיים את לימודיו בקונסרבטוריון של ולנסיה בגיל 14 ועבר לקונסרבטוריון של ברצלונה ומשם לקונסרבטואר של פריז, שם למד אצל המלחין והפסנתרן ויקטור סטראוב וגם אצל הצ'מבליסטית הידועה ונדה לנדובסקה.
לאחר סיום לימדיו הוא נתן שיעורי פסנתר והתאהב באחת מתלמידותיו, מריה.
הם נישאו ונולדה להם בת.
מריה מתה ב-1928 וחוסה המדוכא החליט לעבור לארצות הברית.
הופעת הבכורה שלו הייתה בניו יורק ב-1929.
גם אחותו אמפרו איטורבי הייתה פסנתרנית מפורסמת והם שיתפו פעולה והופיעו בקונצרטים, בהקלטות ובמספר סרטים.
בשנים 1936–1944 היה המנהל המוזיקלי של התזמורת הפילהרמונית של רוצ'סטר, כן ניהל את התזמורת הסימפונית של ולנסיה.
הוא התפרסם בעולם ובארצות הברית והופיע במספר סרטים מוזיקליים בתפקיד עצמו כשחקן, מנצח ופסנתרן.
בסרט שיר שייזכר על חייו של פרדריק שופן, הוא מנגן בפסנתר בפסקול המוזיקלי של הסרט.
בסרטים הוא מופיע בתפקיד עצמו ביחד עם אחותו בליווית תזמורת גדולה ולעיתים גם מקהלה.
בסרט הרימו עוגן הוא מנגן עיבוד לרפסודיה ההונגרית מס' 2 פרנץ ליסט ביחד עם עוד 20 פסנתרנים צעירים.
בסרט שלוש בנות נועזות הוא מבצע כפסנתרן ומנצח את הרפסודיה הרומנית של אנסקו עם נגן מפוחית הפה לארי אדלר.
בינואר 1958 ביקר איטורבי בישראל לסדרת קונצרטים עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית כפסנתרן ומנצח.
הוא נתן גם שני רסיטלים בבית פיליפ מוריי באילת
איטורבי המשיך להופיע בקונצרטים עד שנתו האחרונה.
"שיר שייזכר" – (1945), מנגן את הפסקול של הסרט
ב נערכת מאז 1981 תחרות פסנתר בינלאומית על שם חוסה איטורבי .
באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס נערכת מאז 2007, תחרות בינלאומית לפסנתרנים וזמרים על שם חוסה איטורבי
היכל התזמורת הפילהרמונית של ולנסיה קרוי על שמו של חוסה איטורבי.
לאיטורבי יש כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד על תרומתו במוזיקה.
חוסה אמיליו אמביסקה גארטה (בספרדית: José Emilio Amavisca Gárate; נולד ב-19 ביוני 1971 בלארדו) הוא כדורגלן עבר ספרדי ששיחק בעמדת הקשר.
אמביסקה החל את קריירת המשחק שלו בשנת 1988 כאשר שיחק כקשר בקבוצת לארדו במחזוב קנטבריה, ספרד.
בשנת 1989, חתם בקבוצת ריאל ויאדוליד, מהליגה הספרדית.
בשנת 1991, הושאל לעונה אל קבוצת יוניו אספורטיבה ליידה.
בשנת 1994, חתם בקבוצת ריאל מדריד שאומנה על ידי חורחה ולדאנו.
בעונת הבכורה שלו בריאל מדריד, כבש 10 שערי ליגה וסייע לקבוצת לזכות באליפות ספרד.
בשנת 1999, חתם בקבוצת ראסינג סנטנדר, עם סיום עונת 2001 ירדה קבוצתו אל הליגה הספרדית השנייה.
בשנת 2001, חתם בקבוצת דפורטיבו לה קורוניה.
בשנת 2005, פרש ממשחק פעיל כשהוא בן 34.
חוסאם בשארה (נולד ב-12 במרץ 1969) הוא מנהל ישראלי והערבי ישראלי הראשון שמונה ליו"ר חברה ממשלתית גדולה.
שימש כיו"ר דירקטוריון רכבת ישראל וחוצה ישראל.
בשארה הוא תושב שכונת כבאביר שבחיפה, רו"ח במקצועו ושותף במשרד רו"ח.
בשארה גדל במעלות תרשיחא ולמד חשבונאות וכלכלה באוניברסיטה העברית.
בשארה נשוי לדוריס, אדריכלית ולהם 3 ילדים.
במשך 14 שנים היה מרצה ללימודי ביקורת בחוג לחשבונאות באוניברסיטת חיפה.
כיהן כחבר המועצה הציבורית המייעצת של מפעל הפיס.
בשנת 2013 מונה לחבר דירקטוריון ברכבת ישראל והיה יו"ר ועדות הכספים והביקורת.
ביולי 2015 מונה ליו"ר הדירקטוריון, בשארה הוא הערבי הישראלי הראשון שמכהן בתפקיד יו"ר בחברה ממשלתית גדולה.
ב-2016 מונה ליו"ר חברת חוצה ישראל.
בתפקיד זה כיהן עד לשנת 2021.
בפברואר 2021 מונה בשארה לחבר מליאת הרשות לניירות ערך.
חוס ברנד טיל (בהולנדית: Guus Berend Til; נולד ב-22 בדצמבר 1997) הוא כדורגלן הולנדי המשחק בעמדת הקשר בפ.ס.וו.
טיל גדל במחלקת הנוער של א.ז.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-4 באוגוסט 2016 כמחליף במשחק פלייאוף של הליגה האירופית נגד פאס ג'יאנינה.
ב-5 באוגוסט 2019 חתם בספרטק מוסקבה בחוזה ל-4 שנים תמורת 18 מיליון יורו, מה שהפך להעברה הכי יקרה בתולדות ספרטק מוסקבה.
בהופעת הבכורה שלו בליגת העל הרוסית ב-11 באוגוסט 2019 נגד אחמט גרוזני, הוא סיפק 2 בישולים בניצחון 3–1. הוא הבקיע את שערו הראשון עבור ספרטק ב-25 באוגוסט נגד קריליה סובייטוב סמרה, כאשר השער שלו בתוספת הזמן העניק לקבוצתו ניצחון חוץ 2–1.
ב-3 בספטמבר 2020 הושאל טיל לפרייבורג מהבונדסליגה בהשאלה לעונה עם אופציה לרכישה.
ב-29 ביולי כבש טיל שלושער מול דריטה מליגת העל הקוסוברית בכדורגל בסיבוב המוקדמות השני בליגה האזורית.
ב-3 באוקטובר, נבחר טיל לשחקן החודש של הליגה ההולנדית לחודש ספטמבר לאחר שכבש ארבעה שערים בשלושה משחקי ליגה עבור פיינורד, שהסתיימו כולם בניצחון הקבוצה.
איינדהובן תמורת 3 מיליון אירו.
בהופעת הבכורה בקבוצה, ב-30 ביולי כבש שלושער במשחק מגן יוהאן קרויף, בו ניצחה קבוצתו 3–5 את אייאקס.
טיל זכה לזימון הבינלאומי הראשון שלו בסגל הראשון של נבחרת הולנד במרץ 2018. הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 3–0 במשחק ידידות נגד פורטוגל ב-26 במרץ 2018. בספטמבר 2021 כבש את שערו הראשון עבור הנבחרת, כשכבש שער בניצחון 6–1 על טורקיה.
חוסה אלברדו הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז בניו יורק ניקס מה-NBA ובנבחרת פוארטו ריקו בכדורסל.
הוא מכונה "Grand Theft Alvarado" (משחק מילים על משחק הווידאו הפופולרי Grand Theft Auto) בשל יכולות החטיפה שלו.
אלברדו שיחק פוטבול בילדותו, אך פרש לאחר שנפצע בצווארו.
הוא שיחק כדורסל עבור בית הספר התיכון האזורי Christ the King במידל וילג', קווינס, ניו יורק.
כ העמיד אלברדו ממוצעים של 17 נקודות ו-6.5 אסיסטים למשחק ונבחר לשחקן השנה של התאחדות האתלטיקה התיכונית הקתולית (CHSAA).
כ הוא רשם 18 נקודות, 10 ריבאונדים, 10 אסיסטים ו-10 חטיפות, הקוואדרופל-דאבל הראשון בתולדות בית הספר, בניצחון ב-22 בדצמבר 2016 על תיכון קסבריאן.
בעונתו האחרונה הוא העמיד ממוצעים של 17.9 נקודות למשחק והוביל את בית ספרו לרבע גמר ה-CHSAA.
הוא נבחר לשחקן השנה של TimesLedger.
ב-15 בספטמבר 2016 התחייב אלברדו לשחק כדורסל מכללות עבור המכון הטכנולוגי של ג'ורג'יה, בין היתר על הצעות מאוניברסיטת ראטגרס ואוניברסיטת סיטון הול.
כ פתח אלברדו בחמישייה בכל 25 משחקיו והעמיד ממוצעים של 12.1 נקודות, 3.7 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק.
הוא הפך לפרשמן הרביעי בג'ורג'יה טק עם ממוצעים של לפחות 12 נקודות, 3.5 ריבאונדים ושני אסיסטים למשחק.
הוא סבל משבר במרפק השמאלי שגמר לו את העונה נגד דיוק ב-11 בפברואר 2018. לאלברדו היה תפקיד גדול יותר בעונת ה שלו עם עזיבתו המוקדמת של ג'וש אוקוגי.
ב-20 בפברואר 2019 קלע אלברדו קלע שיא קריירה של 29 נקודות עם שישה ריבאונדים וחמישה אסיסטים בניצחון 73–65 על פיטסבורג.
כסופומור הוא העמיד ממוצעים של 12.5 נקודות, 3.9 ריבאונדים ו-3.4 אסיסטים למשחק, והוביל את קבוצתו בנקודות, אסיסטים וחטיפות.
ג'ורג'יה טק הושעתה מהפלייאוף על ידי ה-NCAA בשל מספר עבירות.
הוא החמיץ שבעה משחקים בתחילת עונת ה שלו בשל פציעה בקרסול.
ב-25 בינואר 2020 קלע אלברדו שיא עונתי של 26 נקודות, שמונה ריבאונדים ושיא אוניברסיטה של תשע חטיפות בניצחון 64–58 על NC סטייט.
בעונתו השלישית הוא העמיד ממוצעים של 14.4 נקודות, ארבעה אסיסטים, 3.4 ריבאונדים ו-2.2 חטיפות למשחק ונבחר לחמישייה השלישית של אזור ה-ACC.
בעונת ה שלו, הוביל אלברדו, יחד עם מוזס רייט, את ג'ורג'יה טק לאליפות ה-ACC הראשונה שלה מאז 1993, על ידי ניצחון בגמר על סקוטי בארנס ופלורידה סטייט.
בסוף העונה הוא נבחר לשחקן ההגנה של העונה ב-ACC.
במהלך משחק הבכורה שלו נגד פילדלפיה 76' ב-25 בינואר 2022 ספג אלברדו עבירה טכנית לאחר עימות מילולי במשחק עם סנטר פילדלפיה ג'ואל אמביד.
התקרית זכתה לסיקור עיתונאי לאחר שאמביד שיבח את אלברדו ושילם עבורו את הקנס בסך 2,000 דולר.
ב-28 במרץ הומר החוזה הדו-כיווני של אלברדו לחוזה סטנדרטי ל-4 שנים בסך 6.5 מיליון דולר.
ב-4 בדצמבר 2022 קלע אלברדו שיא קריירה של 38 נקודות בניצחון 121–106 על דנוור נאגטס.
ב-17 בפברואר 2023 זכה אלברדו בפרס ה-MVP של משחק הכוכבים העולים בסוף-שבוע האולסטאר ב-NBA, לאחר שקלע את סל הניצחון לזכות "קבוצת פאו".
אלברדו נודע ביכולות החטיפה שלו, והוא נוטה להתגנב מאחורי הרכזים המובילים את הכדור לאחר הוצאת החוץ ולהפתיע אותם.
ב-5 בפברואר 2026 הועבר בטרייד לניו יורק ניקס בתמורה לדיילן טרי ושתי בחירות סיבוב שני.
בתחרויות פיב"א מייצג אלברדו את נבחרת פוארטו ריקו.
אלברדו הוא בעל שורשים פוארטו ריקנים ומקסיקניים.
יש לו ולחברתו בת שנולדה בשנת 2020.
חוסה אנחל פוסו לה רוסה (בספרדית: José Ángel Pozo la Rosa; נולד ב-15 במרץ 1996 בפואנגירולה שבספרד) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בפוגון שצ'צ'ין מליגת העל הפולנית.
פוסו גדל במחלקות הנוער של פואנגירולה, ריאל מדריד ומנצ'סטר סיטי.
ב-24 בספטמבר 2014 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של מנצ'סטר סיטי, בניצחון 7-0 על שפילד ונסדיי במסגרת הסיבוב השלישי בגביע הפוטבול ליג לעונת .
במשחק זה הבקיע את שערו היחיד במועדון.
ב-3 בדצמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג, כשהחליף את סמיר נאסרי בדקה ה-83 בניצחון 4-1 על סנדרלנד במסגרת המחזור ה-14 לעונת 2014/2015. בסך הכל ערך שלוש הופעות ליגה במועדון.
ב-31 באוגוסט 2015 חתם פוסו על חוזה לחמש שנים באלמריה מהליגה הספרדית השנייה.
הוא שיחק במועדון במשך שלוש עונות, בהן ערך 104 הופעות ליגה והבקיע ששה שערים.
ב-27 ביולי 2018 חתם פוסו על חוזה לחמש שנים בראיו ואיקאנו מלה ליגה.
ב-19 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 4-1 לסביליה במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2018/2019. ב-24 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון, בתיקו 1-1 נגד אתלטיק בילבאו במסגרת המחזור השלישי בליגה.
ב-5 בינואר 2022 האריך פוסו את חוזהו בראיו ואיקאנו עד לשנת 2024, והושאל עד לתום עונת לאל-אהלי מליגת העל הקטרית.
הוא ערך תשע הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
בתום תקופת ההשאלה חזר לראיו ואיקאנו.
חוסאם עבד אל-מגיד הוא כדורגלן מצרי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת א-זמאלכ מליגת העל המצרית ובנבחרת מצרים.
עבד אל-מגיד גדל במחלקת הנוער של א-זמאלכ.
בשנת 2020 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל המצרית.
עבד אל-מגיד היה חלק מסגל נבחרת מצרים עד גיל 23 בטורניר גביע אפריקה לאומות עד גיל 23 בשנת 2023, וערך חמש הופעות בטורניר, בו סיימה נבחרתו במקום השני.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת מצרים, בהפסד 3-1 לנבחרת תוניסיה במשחק ידידות.
חוסאם תקא הוא כדורגלן תוניסאי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת אספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית ובנבחרת תוניסיה.
תקא גדל במחלקת הנוער של מונסתיר, ובשנת 2018 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל התוניסאית.
בסך הכל ערך 83 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע שלושה שערים.
הוא זכה עם המועדון בגביע התוניסאי.
ב-3 ביולי 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים באספראנסה דה תוניס מליגת העל התוניסאית.
ב-17 בנובמבר 2023 ערך תקא את הופעת הבכורה שלו בנבחרת תוניסיה, בניצחון 4-0 על נבחרת סאו טומה ופרינסיפה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2026.
חוסאם כבישי הוא ראש המועצה המקומית ג'וליס.
נולד לסאלח וג'והרה וגדל בכפר ג'וליס.
השלישי מתוך שישה אחים ואחיות.
למד בבית ספר יסודי ב' ג'וליס ובתיכון אבו סנאן.
לאחר סיום התיכון, התגייס לצה"ל כעתודאי ושירת כקצין מדור צה"ל בין השנים 2003–2007. בין השנים 2007–2009 כיהן כקצין מדור מערכות תצפית, ובמסגרת תפקידו ניהל פרויקט רב-זרועי לפיתוח מערכות.
בין השנים 2009–2011 כיהן כקצין טכנולוגיה ואחזקה ביחידה טכנו-מבצעית ("מורן").
בין השנים 2011–2014 כיהן כראש מדור גילוי והטעיה במחלקת אופטרוניקה, מפא"ת, משרד הביטחון, ואחראי על ניהול פרויקטים ארוכי טווח.
בין השנים 2014–2017 כיהן כראש מדור גילוי ומערכות עיליות, והוביל את תוכנית הפיתוח והניסוי לכלי טיס בלתי מאוישים.
בין השנים 2017–2019 שימש ראש ענף סנסורים, חטיבה טכנולוגית ליבשה - פיתוח ואינטגרציה של מערכות אלקטרו אופטיקה, מערכות מכ"ם, מערכות עיליות, והקמת מעבדה טכנולוגית לפיתוח יכולות IN HOUSE.
בין השנים 2019–2021 שימש כמפקד יחידת יפת"ח.עם סיום תפקידו, פרש מצה"ל בדרגת סגן-אלוף.
ב-8 באוקטובר 2023, ביום השני של מלחמת חרבות ברזל, גויס למילואים ושימש כמפקד יחידת יפת"ח במילואים.