tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם מותה, גיסה של ויויאן, צ'ייס גרייבס, מגיע ונוטל את השליטה על "פילמור-גרייבס", ומצהיר כי חייליו חייבים להתחיל בהכנות לקראת "יום הגילוי".
במקביל, ליב מסווה את עצמה כאנושית ומנסה לחדור לפגישה אנטי-זומבית יחד עם ראבי.
בפגישה, הארלי ג'ונס מגלה את תוכניתו ללכוד זומבי, וראבי משכנע את הקבוצה שלא לבצע את התוכנית.
בינתיים, במהלך חקירה הקשורה ל"מבוכים ודרקונים", ליב מגלה שהקורבן היה האקר, מה שמוביל להשתלטות ה-FBI על החקירה ולמינוי חברתו לשעבר של קלייב, דייל בוזיו, לראש צוות החקירה; דבר היוצר מתחים בינה לבין קלייב לאור הנסיבות בהן נפרדו.
במקביל, דון אי נלכד על ידי אנשיו של הארלי ומובא לראבי, לאחר שזה האחרון מוחזק בכפייה על מנת לחקור את הזומבים; והמתחרה של בליין, סטייסי בוס, חוזר לסיאטל בחיפוש אחר נקמה.
פייטון משכנעת את ליב לאכול את מוחו של אחד מלקוחותיה המנוחים עבור מקרה, אך כתופעת לוואי, מתאפשר לה "לראות" את רוחו של דרייק, ובאמצעות כך למצוא את האומץ להרפות מזיכרונו ולהתחיל לצאת עם ג'סטין.
מר בוס אורב לבליין והורג אותו, אבל מתאכזב לגלות שהוא קם שוב לתחייה כזומבי ובליין משכנע אותו לפעול בתור המתווך הבינלאומי שלו לרכישת מוחות.
לאחר שהם לומדים שהארלי ג'ונס מחזיק בראבי ודון אי, ליב ובליין משתפים פעולה על מנת לחלץ את השניים, וראבי מגלה שרייצ'ל, צלמת שהתיידד עימה, היא למעשה עיתונאית שניצלה אותו עבור סקופ על הזומבים.
קלייב וליב עוקבים אחרי הארלי אל מקלט תת-קרקעי מוסתר, שם קלייב יורה בו מתוך מחשבה שהוא אחראי לרצח שכניו שהפכו לזומבים.
עם זאת, הארלי שורד והופך לזומבי.
בינתיים, צ'ייס גרייבס מסיק כי מייג'ור הפך לאנושי ומפטר אותו.
חברי הצוות של מייג'ור, שלא מודעים לתרופה של ראבי, מעריצים את הסיכונים שהוא לקח כאנושי ועורכים עבורו מסיבת פרידה, אך הארלי מתגנב למסיבה עם אפוד מטען ומתפוצץ, תוך כדי הריגת רוב האורחים.
בינתיים, ליב נאלצת לחקור מקרה חדש - רציחתה של הבוס לשעבר של ראבי, ד"ר קאת'י קופס - והיא נפגשת עם עד פוטנציאלי במלון וכמעט שוכבת איתו.
ליב מבינה שקופס הייתה מכורה למין, ובהרגישה חסרת אונים מול הדחפים האלה, היא לבסוף בוגדת בג'סטין עם צ'ייס.
בחדרו של צ'ייס, ליב מוצאת רמז הקושר את צ'ייס לרציחתה של קופס.
לאחר מותה של נטלי במסיבה, מייג'ור מבקש להפוך שוב לזומבי וחוזר ל"פילמור-גרייבס", בזמן שג'סטין לומד על כך שליב שכבה עם צ'ייס ונפרד ממנה.
ליב וקלייב חושדים שצ'ייס אחראי לרציחתה של קופס, אך מגלים שהרוצחות האמיתיות הן קארי גולד, מזכירתה לשעבר של ויויאן, ובתה, שאחראיות גם לרציחתם של שכניו של קלייב ושל ויויאן, ויזמו והוציאו לפעול תוכנית להפצת וירוס קטלני בקרב הציבור.
צ'ייס הורג אותה, אך נאלץ להמשיך את תוכניתה - בגלל התמיכה הרבה שקיבלה בקרב עובדי "פילמור-גרייבס" - באמצעות חיסונים נגד המחלה שהופכים את בני האדם הנגועים לזומבים, כולל את דייל בוזיו וג'וני פרוסט.
ליב משכנעת את ג'וני לחשוף את קיום הזומבים לציבור, ולאחר מכן "פילמור-גרייבס" משליטים משטר שמטרתו לשמור על איזון ודו-קיום בין בני האדם לזומבים.
העונה מסתיימת כשראבי מפתח חיסון פוטנציאלי לנגיף הזומביזם ואוכל אותו, ולאחר מכן משכנע את ליב לשרוט אותו על מנת לבדוק את יעילות החיסון.
לאחר אירועי העונה הקודמת, שמה של סיאטל מוחלף לניו סיאטל ונבנית סביבה חומה על ידי ממשלת ארצות הברית.
צ'ייס ממנה את מייג'ור לשמש כמנטור עבור זומבים מתבגרים שנזרקו מביתם; לאחר שג'ורדן גונבת שפופרות מוח עבור אחיה המורעבים, מייג'ור מחליט לגייס אותה לשרת תחת פיקודו.
בנוסף, מייג'ור מגייס את פישר, זומבי המכונה "קפטן סיאטל".
במהלך חקירה על מותה של אשת החברה הגבוהה, ליב מתוודעת לרנגייד, אישה זקנה וממולחת שמנהלת בסתר רשת הברחות מהעיר וחוצה לה.
בזמן עבודתם בחזית, פישר וג'ורדן, מלווים על ידי מייג'ור, עדים לקבוצה של צעירים מפגינים נגד מסעדה לזומבים, וג'ורדן הזועמת שורטת בשוגג את אחד המפגינים.
חקירה על אישה שביקשה להסתנן לתוך ניו סיאטל אך נמצאה מתה, מביאה את קלייב וליב להבין שהיא נרצחה על ידי המבריח שהגניב אותה פנימה; במקביל, בליין מתבקש על ידי גרייבס למצוא את המבריח, ובליין מסכים לכך בתמורה לכך שצ'ייס ייתן לו לנהל את העסק שלו בשקט.
הוא מוצא זומבי ששונה על ידי רנגייד, הוא נותן לו את אחד מהחיסונים שהוא גנב מראבי, רוצח אותו ואוכל את מוחו, מה שמביא לו חיזיון באמצעותו הוא מוצא את , הורג את שומרי הראש שלה ומביא אותה לגרייבס.
בינתיים, ליב וקלייב ממשיכים לחפש את המבריח, וטומנים לו פח באמצעות ראבי.
מייג'ור ודון אי עובדים יחד על מנת לחטוף את בתו של אדם המעוניין לעצור את האוכלוסייה הזומבית, אך החטיפה משתבשת כאשר הם נאלצים לשרוט אותה על מנת להציל את חייה.
בינתיים, צ'ייס נאלץ בחוסר רצון ולאור ההפגנות הפומביות, להוציא את רנגייד להורג בפומבי.
בעקבות כך, ליב מדברת עם אחד מבכיריה של רנגייד, לבון, ומבקשת ממנו את עזרתו על מנת להפעיל מחדש את העסק שלה.
במהלך אחת ההברחות, ליב, באמצעות מוחה של שחקנית דרמטית, מסיחה את דעתו של המאבטח בעוד לבון והאחרים מצילים את בני האדם שמוסתרים במכלית, ולאחר מכן שורטת את כולם.
בינתיים, פייטון מבקשת לעזור לאישה למצוא את כלבה לאחר שבעלה מת בהתרסקות אוטובוס וראבי, שעדיין מאוהב בה, עוזר לה, וזאת האחרונה נושקת לו בתשוקה.
במקביל, בליין מגלה שאביו יצא מהבאר וכעת מנהיג את הכת הזומבית, כשאחרון מופיע במסעדה של בליין בבקשה למזון חינם עבור חסידיו.
בהדרגה, ליב ולבון מתקרבים ועד מהרה הקשר ביניהם נהיה רומנטי, ובמקביל, השניים מבקרים את אנגוס ומבקשים את עזרתו בחלוקת מוחות לזומבים שהבריחו בגבול ניו סיאטל.
ראבי מנסה לעזור קלייב להשיג בחורה לקיים איתה יחסים אינטימיים, שכן מאז שבוזיו הפכה לזומבית השניים לא מסוגלים להתקרב אינטימית מבלי להפוך את קלייב לזומבי.
להפתעתו, קלייב מגלה שהוא היה הראשון מבין השניים לקיים יחסי מין מחוץ לזוגיות שלהם.
ליב מקבלת לקוחה חדשה בשם איזבל, ומגלה שאף על פי שהיא נשרטה רבות, איזבל לא מסוגלת להשתנות לזומבית.
במקביל, ראבי מגלה על כך שאיזבל אינה מסוגלת להשתנות לזומבית ומתחיל לחקור את פעילות מוחה במטרה לנסות להפיק נוגדן סופי לזומביזם, ובתהליך נקשר אליה.
לאחר שחקר את עקבותיה של רשת ההברחות, מייג'ור מבין שליב היא רנגייד החדשה.
דייל וקלייב נמצאים במבוי סתום ביחסיהם: לפי המשטר החדש יחסי מין בין זומבים לבני אנוש אסורים וזומבים לא יכולים להביא ילדים לעולם, כי הם למעשה מתים.
לאחר שדייל שומעת את קלייב מדבר עם ליב על מישל, שוטרת שהיה איתה, היא נפרדת ממנו מכיוון שהיא מבינה שלא יוכל חיות חיים נורמליים לצדה.
בינתיים, לאחר מותו של ראש העיר ברוקס, פייטון מתמנה לראש העיר בפועל ומתכוננת לטוס לוושינגטון, אך הוריה מבקשים ממנה שלא לחזור.
ליב ולבון מצליחים להבריח את איזבל לתוך העיר, אבל זמן קצר לאחר מכן, היא מתה.
לאחר שהבין שהיא רנגייד החדשה וחייה בסכנה, מייג'ור חוטף את ליב ולוקח אותה לאורגון, שם השניים אוכלים את מוחותיהם של זוג נשוי ותיק, אך מתגלה שהאשה שנאה בחשאי את בעלה, מה שמוביל את ליב לנעול את מייג'ור בכלוב עם שני זומבים זועמים ולברוח.
בהיעדרה של ליב, קלייב וראבי עובדים יחד על מקרה שמביא את "האח אהבה" לתשומת לבם.
כאשר הם מנסים לעצור אותו, אחד החסידים שלו מודה ברצח.
במקביל, ראבי חוקר את מוחה של איזבל ומגלה שמי שיאכל את מוחה יירפא לצמיתות מהזומביזם.
צ'ייס מתכונן להוציא להורג את ליב ולבון, אך מייג'ור פורץ את הדלת, מציל את חייה של ליב והורג את צ'ייס בתהליך; מה שהופך אותו למפקד החדש של "פילמור-גרייבס".
דייל וקלייב מתחתנים, כעת כשזה חוקי במשטר החדש.
ראבי נותן לליב את מוחה של איזבל, אבל ליב מחליטה לתת אותו במקום לדייל ובכך לאפשר להם עתיד משותף עם קלייב ולהוליד ילדים.
אנגוס מחליט להוביל אלף זומבים אל מחוץ לחומה, אך הצבא האמריקאי יורה ומחסל את כולם.
מוקדם יותר באותו יום, הממשלה הודיעה על סוף למשלוחי המוחות לניו סיאטל; כך שבני אדם יהרגו את הזומבים כהגנה עצמית או ימותו בידי הזומבים וניו סיאטל תושמד על מנת לחסל את הזומביזם.
על מנת למנוע זאת, מייג'ור נאלץ לעשות עסקה עם בליין, ומבטיח לו עושר וכבוד בתמורה להברחת מוחות אל תוך העיר.
העונה מסתיימת כשליב מתכוננת לפרוש, אך לאחר שקהל של זומבים ובני אדם מעודדים ומריעים לה, היא מחליטה להישאר כרנגייד.
בעונה החמישית מייג'ור, המפקד החדש של "פילמור גרייבס", מאפשר לליב להגניב גוססים לעיר כדי להציל את חייהם על ידי הפיכתם לזומבים.
הממשלה מאיימת שוב ושוב להפציץ את המתחם, אולם האיום נעצר לאחר שחיילים עריקים של "פילמור גרייבס" הופכים כמה מחברי הקבינט לזומבים בעצמם.
בעיר מתפתחים קרבות בין זומבים וארגון בני אנוש אקטיביסטי.
ליב מגלה שאביה הביולוגי זיהם את סמי ה"אוטופיה" ובעצם היה הזומבי הראשון.
ראבי מצליח להניח ידו על אוטופיה מזוהם מקורי של אביה ולפתח חיסון ותרופה ברגע האחרון - כשמלחמה של ממש עומדת לפרוץ בין חיילי "פילמור גרייבס" לאקטיביסטים.
הסדרה מסתיימת בסיום הלוחמה בין הזומבים לבני האנוש וכל זומבי יכול לבחור האם להירפא.
כאפילוג, 10 שנים אחרי זומבים חיים בשלווה באי משלהם, מייג'ור וליב בוחרים להישאר זומבים (ליב עדיין נחשבת "נעדרת") ושאר הגיבורים מפרסמים את עצמם במדיה.
נרמז שכל אחד יכול להיהפך לזומבי כרצונו ולהירפא אחר כך הודות לתרופה הזולה.
שחקנ/יתדמותעונהעונה ראשונהעונה שנייהעונה שלישיתעונה רביעיתעונה חמישית רוז מקייבר ליב מורראשי מלקולם גודווין קלייב בבינוראשי רהול קולי ראבי צ'אקרברטיראשי רוברט באקלי מייג'ור ליליווייטראשי דייוויד אנדרס בליין "דבירס" מקדונוראשי אליסון מישלקה פייטון צ'ארלס משניראשי רוברט נפר אנגוס מקדונו משניראשי ברייס הודג'סון דונלד "דון אי" אברהרד משניראשי
אוֹלִיבְיָה "לִיב" מוּר (רוז מקייבר) - רופאה בהתמחות לשעבר, שהפכה לזומבית כאשר הייתה במסיבת סירה והותקפה על ידי אנשים שלקחו סם חדש בשם "אוטופיום".
בהווה, ליב עובדת כפתולוגית בחדר מתים על מנת לקבל גישה למוחות שהיא צריכה לצרוך כדי לשמור על האנושיות שלה ולדכא את הרעב שלה.
ללא אכילת מוחות, היא הופכת להיות פחות ופחות אינטליגנטית.
על ידי אכילת המוחות היא חווה הבזקים של זיכרונות מהמוח הנוכחי, ומקבלת תכונות אופי ואישיות מוזרות ואקראיות שנעות מפחד מיונים ועד למומחיות באמנויות הלחימה.
ליב היא בוגרת אוניברסיטת וושינגטון.
הבלש קְלָיְיב בָּבִּינוֹ (מלקולם גודיין) - בלש במשטרת סיאטל, שהועבר ממחלק המוסר למחלק הרצח כאשר הסדרה מתחילה, קלייב נעזר בליב כדי לפתור פשעים, ועד מהרה מפתח עימה חברות קרובה.
ד"ר רָאבִי צָאקְרָבָּארְטִי (רהול קוהלי) - חוקר רפואי ממוצא אנגלי והבוס של ליב.
ראבי מודע לסודה של ליב ומסייע לה בכל פעם שהסוד שלה עומד להיחשף.
ראבי מגן עליה אך גם חוקר אותה במטרה למצוא תרופה למצב שלה (הזומביזם).
ראבי עבד בעבר עבור המרכז לבקרת מחלות ומניעתן, אך פוטר בעקבות האובססיה שלו להתקפה בנשק ביולוגי.
מֶיְיג'וֹר לִילִיוָויְיט (רוברט באקלי) - ארוסה לשעבר של ליב; ליב סיימה את הקשר איתו כדי למנוע ממנו להידבק בזומביזם.
כמו ליב, הוא בוגר אוניברסיטת וושינגטון, והוא עובד כעובד סוציאלי במרכז הנוער המקומי.
במהלך העונה הראשונה, מייג'ור מגלה את קיומם של הזומבים ואף יוצא למסע הרג אחרי בליין ושותפיו.
בסוף העונה, הוא מודבק על ידי ליב בזומביזם אחרי שגסס, אך לאחר מכן הוא נוטל את התרופה וחוזר להיות בן אדם.
בְּלֶיְין "דֶבִּירְס" מקדונאו (דייוויד אנדרס) - סוחר סמים שהפך לזומבי על ידי סם ניסיוני שגרם להתפרצות זומביזם.
בליין מספר לליב שהוא שודד קברים כדי לקבל גישה למוחות, אבל במציאות הוא הקים רשת סמים חדשה, עם זומבים נוספים והוא רוצח בני נוער חסרי בית מקומיים על מנת לקחת את מוחותיהם.
בסיס הפעילות שלו הוא קצבייה מקומית שממנה הוא מפעיל שירות משלוחים הביתה של ארוחות גורמה ממוחות אדם ללקוחות הזומבים העשירים שלו.
ביחד עם סחר הסמים שלו, הוא גם תוקף את היריבים שלו ויוצר זומבים חדשים כדי להגביר את הביקוש (כולל אישה אחת שהוא קיים איתה סטוץ).
בסוף העונה הראשונה, ליב מזריקה לו חלק מן התרופה והוא נהפך בעל כורחו לבן אדם.
פֶּיְיטוֹן צָ'ארְלְס (אליסון מישלקה) - חברתה הטובה ביותר של ליב ושותפתה לדירה.
פייטון עובדת כעוזרת התובע המחוזי במשרד פרקליטות התביעה בעיר.
כשהעיר נכנסה להסגר הפכה לראשת העיר בפועל.
אנגוס מקדונאו (רוברט נפר) - אביו המנוכר והמתעלל של בליין, שהפך לזומבי, וניסה לכפות על בליין לעבוד אצלו לפני שיהפוך לאחד הקורבנות של "רוצח הכאוס".
בהמשך, אגנוס הופך למנהיג פולחן דתי המכונה "האח אהבה", המטיף לשלטון הזומבים, אך מוצא להורג על ידי צבא ארצות הברית לאחר שניסה לברוח מניו סיאטל.
דונלד "דון אי" אברהרד (ברייס הודג'סון) - אחד מעובדיו של בליין שבמהרה הופך ליד ימינו, ולאחר מכן לשותפו העסקי.
הודג'סון שיחק גם את אחיו התאום המנוח של הדמות בשני פרקים בעונה הראשונה.
דמויות המוצגות מהעונה הראשונה והלאה
דמויות המוצגות מהעונה השנייה והלאה
השחקנית אלכסנדרה קרוסניי הייתה אמורה במקור לגלם את דמותה של פייטון צ'ארלס בתפקיד שחקנית ראשית, אך השחקנית אלי מישלקה לוהקה לגלם את דמותה של פייטון צ'ארלס במקום קרוסניי בתפקיד שחקנית חוזרת.
הסדרה "איי זומבי" זכתה לשבחי הביקורת.
אתר האינטרנט "Rotten Tomatoes" נתן לסדרה את הדירוג 92% עם דירוג של 7.7 מתוך 10 בממוצע, שמבוסס על 98 ביקורות.
האתר "critical consensus" כתב על הסדרה: האתר "Metacritic", אשר שיקלל את הממוצע, הקצה לסדרה את הציון 74 מתוך 100, שמבוסס על 38 ביקורות, מה שמצביע על "ביקורות חיוביות בדרך כלל".
איי חַוואר הוא ארכיפלג בבחריין המונה שלושים ושישה איים מדבריים.
הם ממוקמים סמוך לחופה המערבי של קטר, במזרח מפרץ בחריין שבמפרץ הפרסי.
האיים מרוחקים כ-1.1 קילומטרים מקטר, וכ-16 ק"מ מהאיים המרכזיים של בחריין.
למרות קרבתם היחסית לקטר, משתייכים האיים לבחריין.
השליטה באיים הייתה במחלוקת בין המדינות, עד שנפתרה בשנת 2001. בעבר היו האיים יחידה מנהלית נפרדת במחוזות בחריין, אך כיום הם משתייכים למחוז הדרומי.
לפי מפקד האוכלוסין שנערך בשנת 2011, התגוררו באיים 3,875 תושבים.
בשנת 1997 הוכרזו האיים כאתר ראמסאר על פי אמנת ראמסאר.
בשנת 2002 ניסתה ממשלת בחריין לפעול להכרזת הארכיפלג כאתר מורשת עולמית, בשל הסביבה הייחודית ובית הגידול למינים בסכנת הכחדה.
האיים מהווים בית גידול למינים רבים של ציפורים, בעיקר לקורמורן סוקוטרה.
באיים מצויים עדרים של ראם לבן וצבי החול, ובחופים הסמוכים מצויה אוכלוסייה גדולה של תחש המשכן.
בתחילת המאה ה-19 התגוררו באיים בדואים משבט דאוואסיר.
האיים נסקרו לראשונה בשנת 1820, אז נקראו בשם "איי וורדן", והיו בהם שני כפרים.
כיום מרבית האיים אינם מיושבים, מלבד חיל מצב ובית מלון באי הראשי.
האיים מהווים אתר פופולרי לצוללנים ולצפרים.
איי זובייר הם קבוצה של עשרה איים געשיים עיקריים, איונים וגושי סלעים הממוקמים על חרוט מגן הנמצא בים האדום, מכסים שטח של כ-258 קמ"ר ומגיעים לגובה 191 מטרים בנקודה הגבוהה ביותר.
איים אלה משתייכים לתימן ושוכנים כ-74 ק"מ צפונית-מערבית מחופה.
הגדול באיי הקבוצה ואחד הצעירים שבהם מבחינה גאולוגית הוא האי זובייר.
איים צעירים אחרים הם סנטר פיק (Centre Peak), סאבא (Saba), הייקוק (Haycock) וסאדל (Saddle), כאשר האחרון ידוע בפעילותו הגעשית במהלך ההיסטוריה.
האיים בנויים על בקע בכיוון צפון-צפון-מערב-דרום-דרום-מזרח שהחל בתקופה של התפרצויות געשיות, תקופת שקט בה התרחשה בליה חופית ולאחריהן תקופת התפרצויות מחודשת וזרימת לבה אשר יצרה את קבוצת האיים החשופים הקיימת בימינו.
התפרצות געשית בינונית (VEI2) עם רמה נמוכה של פעילות ארעה ב-1824 באי סאדל.
התפרצות נוספת ולא מאומתת ארעה באותו אי ב-14 באוגוסט 1846.
ב-19 בדצמבר 2011 ארעה התפרצות געשית מקרקעית הים.
תצלום לוויין הראה ענן עשן באזור שבין האיים ראגד (Rugged) והייקוק, כאשר דייגים מקומיים דיווחו על מזרקת לבה בגובה 30 מטרים מעל פני הים.
ההתפרצות התת-ימית יצרה אי חדש כחצי קילומטר צפון-צפון-מזרחית מהאי ראגד ומים שחדרו לסדקים הביאו להתפרצות סירטסיינית אשר התבטאה בפליטת קיטור ועשן.
ב-12 בינואר 2012 גדל האי החדש לסביבות 530 על 710 מטרים וזרימת הלבה המשיכה.
האי כונה "פרינסיפאטו די סן ברנרדינו" (Principato di San Bernardino).
תצלומי לוויין מה-15 בינואר 2012 הראו שהפעילות הגעשית פסקה והותירה במקומו את האי החדש.
ב-28 בספטמבר 2013 החלה התפרצות געשית תת-ימית חדשה דרומית מערבית מאזור ההתפרצות ב-2011 שהתבטאה בשינוי צבע המים ובענני עשן וקיטור.
מדענים העריכו כי ההתפרצות החלה בעומק של פחות מ-100 מטרים מתחת לפני הים כאשר ישנה אפשרות להתפרצות סירטסיינית חדשה.
הפעילות באתר החדש נמשכה לתוך אוקטובר וענני העשן הגדולים תועדו הן בתצלומי לוויין והן על ידי התושבים המקומיים.
בסוף אוקטובר הופיע אי חדש נוסף מתוך הים.
האי החדש נקרא ג'אדיד, כאשר האי שנוצר לפניו ב-2011 נקרא שולאן (Sholan).
צלילה, שיט, ותצפיות על הרי הגעש הן פעילויות פופולריות לתיירים ומבקרים.
איי הודו המערבית הדניים (בדנית: Dansk Vestindien) היו מושבה דנית באיים הקריביים, שכללה את סנט תומאס, סנט ג'ון וסנט קרואה.
חברת איי הודו המערבית הדנית סיפחה את האי הבלתי מיושב של סנט תומאס ב-1672 ואת סנט ג'ון ב-1675. ב-1733 רכשה החברה את סנט קרואה מחברת איי הודו המערבית הצרפתית.
כאשר החברה הדנית פשטה את הרגל ב-1755 הועברה השליטה הישירה על שלושת האיים לידי מלך דנמרק.
בריטניה כבשה את המושבה בשנים 1801–1802 ובשנים 1807–1815, במהלך המלחמות הנפוליאוניות.
מטרתה של ההתיישבות הקולוניאלית הדנית באיי הודו המערבית הייתה לנצל את הסחר המשולש הרווחי, שכלל ייצוא כלי נשק ומוצרים תעשייתיים נוספים לאפריקה ויצוא עבדים לאיים הקריביים שעבדו במטעי הסוכר.
השלב האחרון במשולש הסחר היה ייצוא מטען הסוכר והרום לדנמרק.
לאחר מרד שהתחולל ב-1848, בוטלה העבדות, מהלך שהוביל לקריסה כמעט מוחלטת של המטעים.
החל משנת 1852 עלתה שאלת מכירת המושבה הבלתי רווחית לדיונים בפרלמנט הדני.
דנמרק ניסתה כמה פעמים לבצע עסקת מכירה או החלפה של המושבה בסוף המאה ה-19 עם ארצות הברית ובראשית המאה ה-20 עם גרמניה.
בסופו של דבר נמכרו האיים לארצות הברית במחיר של 25 מיליון דולר.
ב-31 במרץ 1917 הועברה השליטה באיים לארצות הברית ששינתה את שמם לאיי הבתולה של ארצות הברית.
ב-1647 ארגן הנסיך פרדריק משלחת סחר לברבדוס בניהולם של גבריאל גומז ושל האחים דה קסרס, אך מסע זה ומסע נוסף של שתי ספינות ב-1651 נכשלו כישלון חרוץ.
רק כאשר ב-1652, עם הצלחת מסעו של אריק סמית שיצא על סיפון הספינה "פורטונה", התעורר מחדש העניין באיי הודו המערבית ובייסוד מושבה דנית חדשה.
משלחתו של סמית ומשלחת נפרדת של חמש ספינות נחלו הצלחה גדולה יחסית, אך משלחתו השלישית של סמית איבדה את שתי ספינותיה בעלות של 32,000 ריגסדלר.
באוגוסט שנתיים לאחר מכן, הוטבעה שייטת ספינות דניות על ידי סופת הוריקן.
ב-1663 שב סמית ממסעו הרביעי ובאפריל 1665 הציע למלך באופן רשמי להקים יישוב בסנט תומאס.
לאחר שלושה שבועות של דיונים אושרה התוכנית ולסמית הוענק התואר מושל.
המתיישבים יצאו לדרך ב-1 ביולי אותה שנה על סיפון הספינה "אנדרגט" (Eendragt), אך המשלחת החלה את דרכה ברגל שמאל: עוד לפני הגעתה ליעד נתקלה הספינה בשתי סופות עזות ופרצה בה שרפה.
לאחר מכן פשטו עליה פריבטירים אנגלים, שכן באותה עת התנהלה המלחמה האנגלו-דנית השנייה.
סמית מת ממחלה וכנופיה שנייה של פריבטירים שדדה את הספינה ועשתה בה שימוש לסחר עם האיים השכנים.
לאחר שהתחוללו סופת הוריקן נוספת והתפרצות נוספת של מחלה, קרסה המושבה, האנגלים הגיעו מהמושבה הצרפתית הסמוכה, סנט קרואה, הדנים נמלטו לסנט כריסטופר (כיום סנט קיטס) וההולנדים סייעו לבני ארצם באי טורטולה בגנבת כל פריט בעל ערך של הדנים, במיוחד התותחים והתחמושת שנותרו.
חברת איי הודו המערבית הדנית
ב-1668 הקימו הדנים מועצת סחר וביולי 1670 הבטיחו לעצמם את קיומו של הסכם סחר עם בריטניה, שבמסגרתו התאפשרה להם התיישבות ללא הפרעה של איים בלתי מיושבים.
בדצמבר אותה שנה הוקמה חברת איי הודו המערבית הדנית וב-11 במרץ 1671 ניתנה לחברה הרשאה רשמית מהמלך כריסטיאן החמישי.
יורגן איברסון דיפל, שהיה סוחר מצליח מסנט כריסטופר, מונה להיות המושל והמלך סיפק אסירים מבתי הסוהר שלו ושתי ספינות לייסוד המושבה, היאכטה "דן פרוגילדטה קרון" (Den forgyldte Krone), והפריגטה "פארו" (Færøe).
ה"דן פרוגילדטה קרון" נצטוותה לצאת כחלוץ ולהמתין, אך שבה לדנמרק לאחר שה"פארו", תחת פיקודו של קפטן זכריאס הנסן באנג, התעכבה לצורך תיקונים בברגן.
בסופו של דבר השלימה ה"פארו" את משימתה לבד וב-25 במאי 1672 נוסדה ההתיישבות בסנט תומאס.
מבין 190 אנשי המשלחת: 12 פקידי ממשל, 116 עובדי החברה (משרתים חוזיים) ו-62 עבריינים וזונות לשעבר, רק 104 נותרו.
75 אנשים נוספים מתו בשנה הראשונה לקיום המושבה וכך נותרו בה 29 איש בלבד.
ב-1675 תבע איברסון את הבעלות על סנט ג'ון והציב שם שני אנשים.
ב-1684 העניק המושל אדולף אסמיט את האי לשני סוחרים אנגליים מברבדוס, אך אנשיהם הונסו מהאי על ידי שני סלופים בריטיים שנשלחו על ידי מושל איי ליווארד הבריטיים, סר ויליאם סטפלטון.
הוראות נוספות להקמת יישוב ב-1688 בסנט ג'ון לא בוצעו ככל הנראה עד שהמושל אריך ברדל הקים את היישוב באופן רשמי ב-25 במרץ 1718.
עד מהרה שימשו האיים כבסיס לשודדי ים שתקפו ספינות בסביבה ול"חברה האפריקאית של ברנדנבורג" (Kurfürstliche Brandenburgisch-Afrikanische Compagnie).
המושל יוהאן לורנסן הטיל מיסים כבדים על האיים וב-1689 תפס מחסנים ומטענים של טבק, סוכר ועבדים, אך פעולותיו בוטלו על ידי הרשויות בקופנהגן.
בכל אופן, מעשהו הנמהר לתפיסת האי קרב מנעו מהברנדנבורגים להקים מושבה משלהם בקריביים.
הבעלות על האי הוסדרה בסופו של דבר עם חברת הסחר הסקוטית ב-1698 וב-1811 הוא אבד באופן סופי לטובת הספרדים.
ב-1733 נרכש האי סנט קרואה מחברת איי הודו המערבית הצרפתית.
ב-1754 נמכרו האיים לפרדריק החמישי מלך דנמרק והפכו למושבת כתר דנית.
הפלישה הבריטית הראשונה לאיי הודו המערבית הדנים התרחשה במהלך מלחמות המהפכה הצרפתית, כאשר בסוף מרץ 1801 הגיע לסנט תומאס צי בריטי.
הדנים קיבלו את תנאי הכניעה הבריטים והאיים נכבשו מבלי שנורתה אף ירייה אחת.
הכיבוש הבריטי נמשך עד אפריל 1802, כאשר הבריטים החזירו את האיים לדנמרק.
הפלישה הבריטית השנייה ארעה במהלך המלחמות הנפוליאוניות ב-22 בדצמבר 1807, כאשר לכד צי בריטי את סנט תומאס ושלושה ימים לאחר מכן את סנט קרואה.
הדנים לא הפגינו התנגדות וגם פלישה זו התנהלה ללא שפיכות דמים.
כיבוש זה נמשך עד ל-20 בנובמבר 1815, כאשר הבריטים החזירו את האיים לדנמרק.
בשנות החמישים של המאה ה-19 הגיעה אוכלוסיית האיים ל-41,000 תושבים.
בראש ממשלת האיים עמד מושל כללי, שתחום השיפוט שלו הורחב למושבות דניות אחרות בקבוצת האיים.
עם זאת, בשל העובדה שהאיים השתייכו קודם לכן לבריטניה, היו התושבים אנגלים בתרבותם ובשפתם.
באותה תקופה מנתה אוכלוסיית האי סנט תומאס 12,800 תושבים וענפי הייצוא העיקריים שלו היו סוכר וכותנה.
בירת האי, שארלוט אמאלי, הייתה נמל חופשי ותחנה ראשית לספינות מטען ששייטו בין נמל סאות'המפטון שבאנגליה לבין איי הודו המערבית.
אוכלוסייתה האי סנט ג'ון מנתה כ-2,600 תושבים אף על פי שהאי סנט קרואה היה נחות ביחס לסנט תומאס בהיקף הסחר שלו, הוא היה גדול מסנט תומאס ופורה יותר ואוכלוסייתו מנתה 25,600 תושבים.
ב-17 בינואר 1917 חתמה ממשלת דנמרק על הסכם עם ארצות הברית על מכירת האיים תמורת 25 מיליון דולר (467 מיליון דולר בערכים של ראשית המאה ה-21).
השליטה הדנית באיים תמה ב-31 במרץ 1917, כאשר ארצות הברית קיבלה את הבעלות הרשמית על האיים ושינתה את שם הטריטוריה לאיי הבתולה של ארצות הברית.
ארצות הברית התעניינה באיים כבר משנות השישים של המאה ה-19 לכל המוקדם.
הסיבה ששאיפתה זו הוגשמה ב-1917 הייתה מיקומם האסטרטגי של האיים על הגישה לתעלת פנמה ובשל החשש שגרמניה תכבוש אותם ותעשה בהם שימוש כבסיס לפעילות הצוללות שלה במהלך מלחמת העולם הראשונה.
איי הודו המערבית הדנים יושבו על ידי בני תרבויות שונות ורבות ולכל אחת מתרבויות אלו היו את המסורת והדת שלהן.
המלך והכנסייה פעלו בשיתוף פעולה הדוק כדי לשמור על חוק וסדר: הכנסייה הייתה אחראית על חינוכם המוסרי של האנשים והמלך היה אחראי על השלטת הסדר האזרחי.
עד 1849 לא הייתה בדנמרק דת במימון המדינה, אך במושבה הייתה תמיד מידה רבה של חופש דתי.
הרשויות הדניות נטו להתייחס בוותרנות כלפי אמונות דתיות, אך דרשו שכל התושבים ישמרו על החגים הדנים.
חופש הדת ניתן בין השאר כדי לסייע ביישוב האיים, שכן היה מחסור במתיישבים מאירופה.
גישה זו פעלה, שכן חלק ניכר מהמתיישבים באיי הודו המערבית הדנים היו למעשה הולנדים ובריטים שנמלטו מארצות מוצאם עקב רדיפות דתיות.
למרות הסובלנות הדתית, לא הייתה הכרה בדתות האפריקאיות, וזאת בשל העובדה שהן היו כרוכות באופן טיפוסי באמונה באנימיזם ובכישוף, אמונות שהאירופאים התייחסו אליהן בבוז וראו בהן בלתי מוסריות.
גישה רווחת הייתה שאם ניתן להמיר את דתם של העבדים לנצרות, הדבר ישפר את חייהם, ולפיכך רבים מהעבדים התנצרו.
ב-1900, כשאוכלוסיית המושבה מנתה 30,000 תושבים, רבע מהם השתייכו לנצרות הקתולית, בנוסף למאמיני הכנסייה האנגליקנית, וקבוצות פרוטסטנטיות נוספות.
במשך שנים רבות ארגנו חסידי הכנסייה המוראבית מיסיונים ולקחו על עצמם להיות אחראים על מערכת החינוך.
החוקים והתקנות באיי הודו המערבית הדנים היו מבוססים על החוק הדני, אך לממשלה המקומית הותר לאמץ אותם כך שיתאימו לתנאים המקומיים.
לדוגמה, סוגי רכוש כמו בעלי חיים ומבנים היו כפופים לחוק הדני, אך החוק הדני לא התייחס לעבדות.
היחס אל העבדים היה כמו אל שאר סוגי הרכוש ולפיכך לא היה צורך בחקיקת חוקים מיוחדים לסוגיה זו.
ב-1733 נוצרה הבחנה בין העבדים לבין שאר סוגי הרכוש בתקנות שתוקנו ובהן הוכרז שלעבדים יש זכויות משל עצמם ולפיכך הייתה להם את הזכות להתנהג באופן בלתי הולם או בסרבנות.
בתקנות הובהר גם שעל הרשויות להעניש עבדים על השתתפות בפעילות בלתי חוקית, אך רבים מבעלי העבדים הענישו אותם באופן עצמאי.
הייתה הסכמה כללית שאם העבדים יוענשו באופן קשה מדי, הם יפתחו במרד.
ב-1755 תיקן פרדריק החמישי תקנות נוספות בהן הובטחה לעבדים הזכות לא להיות מופרדים מילדיהם והובטחה להם הזכות לקבלת טיפול רפואי בעת הצורך.
עם זאת, לממשלה הקולוניאלית הייתה את היכולת לשנות את החוקים והתקנות על פי התנאים המקומיים, וכך תקנות אלו לא באו מעולם לידי יישום במושבה, על רקע העובדה שהיו להם יותר חסרונות מיתרונות.
ב-1778 הייתה הערכה שהדנים ייבאו מדי שנה כ-3,000 עבדים אפריקאים.
משלוחים אלו המשיכו עד סוף שנת 1802, כאשר חוקק המלך פרדריק השישי חוק שאסר על קיומו של סחר עבדים.
כאשר ביטלה דנמרק את העבדות לחלוטין ב-1848, עלתה דרישה לפיצויים מצדם של בעלי המטעים על רקע הנזק שנגרם לרכושם בגלל אובדן כוח העבודה ועל רקע הצורך שלהם לשלם מעתה שכר לעובדי המטעים.
ממשלת דנמרק שילמה לכל בעל מטע חמישים דולר על כל עבד שהיה ברשותו והכירה בכך ששחרור העבדים גרם להם לנזק כלכלי.
עם זאת, חייהם של העבדים המשוחררים השתנו רק במעט.
רובם פשוט הועסקו כשכירים באותם מטעים שבהם הם הועסקו קודם לכן כעבדים והוצעו להם חוזים חד-שנתיים, מגורים בבקתות קטנות, חלקת אדמה קטנה וסכום כסף קטן כדמי חכירה.
עם זאת, כעובדים שכירים, העבדים לשעבר לא היו באחריותם של בעלי המטעים והם לא קיבלו מהם מזון או טיפול רפואי.
איי הוואי הם קבוצת איים בצפון האוקיינוס השקט, שמרכיבים את מדינת הוואי בארצות הברית.
מדינת הוואי מורכבת מ-19 איים ואטולים עיקריים במרכז האוקיינוס השקט.
מניין האיים המלא, כולל האיים הקטנים יותר והאיים הקטנטנים של כל אטול, הוא 137.
הוואי היא המדינה היחידה בארצות הברית ששטחה ממשיך לגדול, בשל פעילות געשית באיים (בעיקר מהר קילוואה).
הערים העיקריות הן הונולולו (באי אואהו), הילו (באי הוואי), ליהואה (באי קאואיי) וקאהולואי (באי מאווי).
איי הוואי לפי סדר גודלם
הוואי (Hawai'i) (ידוע גם בשם "האי הגדול")
יש עוד מספר איים בצפון-מערב אשר מיושבים רק בילידים או אינם מיושבים כלל, וכן כאלו המשמשים כבסיסים צבאיים בלבד.
האי הוואי עצמו הוא נקודה חמה ויש בו שני הרי געש פעילים, מאונה לואה שהוא הר הגעש הפעיל הגדול ביותר על פני כדור הארץ, וקילוואה, אשר נחשב להר הגעש הפעיל ביותר בכדור הארץ .
הצוק הימי הגבוה ביותר (1,010 מטרים) שוכן בכפר קאלאופאפה באי מולוקאי שבהוואי.
למרגלותיהם של הצוקים נמצא האוקיינוס השקט.
בכל האיים שורר מזג אוויר טרופי וחם יחסית, ולכן היא מהווה מקום משיכה עבור אנשים רבים שבאים לנפוש בה, בעיקר מארצות הברית.
הוואי נמצאת במרכזו של הלוח הפסיפי, ולפיכך רעידות האדמה והצונאמים פוגעים בה בתדירות נמוכה יחסית.
אך יש בה פעילות געשית רבה שמסכנת את תושבי אזורי הרי הגעש.
איי זד הם ארכיפלג קטן של איים, הממוקמים בסמוך לחוף צפון מזרחי של האי ליווינגסטון באיי שטלנד הדרומיים, שבבאנטארקטיקה.
הארכיפלג כולל ארבעה איים: האי אספרנטו, האי לסידרן, האי פאנאגוריה, האי קושאבה, וכן השוניות הסמוכות: סלעי גוריצה, וסלעי דלאגניה.
הנקודה הגבוהה ביותר בארכיפלג מתנשאת לגובה של 290 מטרים מעל פני הים.
נקודת ויליאמס, בחצי האי וארנה שבאי ליווינגסטון ממוקמת 1.5 קילומטרים מדרום לאיי זד, מעברו השני של מצר הים מעבר איגליקה.
הארכיפלג מופה לראשונה בשנת 1935 על ידי סקרי דיסקברי (אשר הפליגו על האונייה דיסקברי II).
האיים מופו בשנית על ידי סוקרים בריטיים בשנת 1968, סוקרים צ'יליאניים בשנת 1971, סוקרים ארגנטינאיים בשנת 1980, סוקרים ספרדים בשנת 1991, וסוקרים בולגריים בשנת 2005 ובשנת 2009.
שמה של קבוצת האיים ניתן לה על ידי סקרי דיסקברי בשנת 1935.
אנתוני קרוז , הידוע גם בשם הבמה איי זי , הוא ראפר אמריקאי מברוקלין, ניו יורק.
הוא מוכר כשותף מוזיקלי של הראפר נאז וכחבר בהרכב ההיפ הופ דה פירם יחד עם נאז, פוקסי בראון ונייצ'ר.
מגזין האינטרנט "About.com" דירג את איי זי ברשימת "50 האם סי הטובים ביותר בזמננו (1987–2000)".
איי זי נולד בבדפורד-סטייבסנט, שבברוקלין לאם אפרו אמריקאית ולאב דומיניקני.
הוא גדל במזרח ניו יורק, שבברוקלין יחד עם אחותו ואמו.
איי זי התחיל לכתוב ראפ כשהיה בן 12. בתחילת 1990 הוא נהיה חבר של נאז, ראפר צעיר מקווינס.
נאז התחיל לעבוד על אלבומו הראשון, "Illmatic", והזמין את קרוז לעבוד איתו באולפן.
איי זי הופיע ב-"Intro" ובשיר "Life's a Bitch" שבאלבום.
לאחר שהאלבום יצא ב-1994, אי אם איי רקורדס הציעו לו להצטרף לחברת התקליטים.
ב-10 באוקטובר 1995 קרוז הוציא לאור את אלבומו הראשון "Doe or Die", תחת חברת התקליטים "אי אם איי רקורדס".
האלבום כלל הופעת אורח של נאז והופק על ידי פיט רוק, באקווילד ומפיקים נוספים.
האלבום הגיע למקום #15 במצעד בילבורד 200 ולמקום הראשון במצעד אלבומי ה-R&B/היפ-הופ.
האלבום כלל את הסינגל "Sugar Hill", שהגיע ב-1995 למעמד "זהב" על ידי איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי.
ב-2001 יצא לאור אלבומו השלישי תחת אי אם איי רקורקדס, שהגיע למקום ה-23 במצעד בילבורד 200. הסינגל הראשי באלבום "Problems" הגיע למקום ה-#34 במצעד שירי ה-R&B/היפ-הופ.
לאחר הוצאת האלבום, קרוז עזב את חברת התקליטים.
ב-2002 יצא אלבומו הרביעי של קרוז, "Aziatic", שכלל את הסינגל "The Essence", שבו התארח הראפר נאז.
הסינגל התמודד לפרס גראמי לביצוע הראפ הטוב ביותר לצמד או הרכב.
ב-2006 יצא אלבומו השישי "The Format", שכלל הופעת אורח של .M.O.P.
שיר הבונוס מתוך האלבום, "Royal Salute", הוא דיס על הראפר 50 סנט.
ב-1 באפריל 2008 יצא לאור האלבום "Undeniable" תחת חברות התקליטים קוויט מאני וקוך רקורדס .
האלבום הגיע למקום #141 במצעד בילבורד 200 ונמכרו יותר מ-25,000 עותקים בשבוע הראשון.
ב-2004 קרוז התארח באלבום של הראפר גוסטפייס קילה.
ב-10 בספטמבר 2021 יצא לאור האלבום התשעי של קרוז "Doe or Die II", שכלל הופעות אורח של טי פיין, ריק רוס, ליל וויין ועוד'.
ב-1 לדצמבר 2023 יצא לאור האלבום העשירי של קרוז "Truth Be Told"
שם האלבום פרטי האלבום מקום במצעדים US US R&B USRap Doe or Die תאריך: 10 באוקטובר 1995
חברת תקליטים: אי אם איי רקורדס * 1 15 Pieces of a Man תאריך: 19 במאי 1998
חברת תקליטים: Noo Trybe/Virgin * 5 22 9 Lives תאריך: 22 ביוני 2001
חברת תקליטים: Motown * 4 23 Aziatic תאריך: 11 ביוני 2002
חברת תקליטים: קוויט מאני רקורדס 10 17 73 The Format תאריך: 7 בנובמבר 2006
חברת תקליטים: קוך רקורדס - 59 - Legendary תאריך: 2 ביוני 2009
חברת תקליטים: קוויט מאני רקורדס - - -Truth Be Toldתאריך: 1 לדצמבר 2023
חברת תקליטים: קוויט מאני רקורדס - - -
שם האלבום פרטי האלבום מקום במצעדים US US R&B The Firm: The Album (יחד עם דה פירם) תאריך: 21 באוקטובר 1997
חברת תקליטים: אפטרמת' אנטרטיינמנט, אינטרסקופ רקורדס 1 1
איי הודו המערבית הספרדיים או האנטילים הספרדיים (הידועים גם בשם "Las Antillas Occidentales" או פשוט "Las Antillas Españolas" בספרדית) היו מושבות ספרדיות באיים הקריביים.
במונחים של ממשל של האימפריה הספרדית, איי הודו היו הייעוד לכל הטריטוריות שמעבר לים והיו בפיקוח מועצת הודו, שנוסדה ב-1524 ובסיסה בספרד.
כאשר הכתר הקים את מלכות המשנה של ספרד החדשה בשנת 1535, האיים של האיים הקריביים נכנסו לתחום השיפוט שלו.
האיים שנשלטו על ידי ספרד היו בעיקר האנטילים הגדולים כמו היספניולה (כולל האיטי של ימינו והרפובליקה הדומיניקנית), קובה, ג'מייקה ופוארטו ריקו.
רוב האוכלוסיות הילידיות באיים אלה מתו או התערבבו עם המתיישבים האירופים עד 1520. ספרד תבעה גם את האנטילים הקטנים (כגון גוואדלופ ואיי קיימן) אך האיים הקטנים הללו נותרו עצמאיים במידה רבה עד שנכבשו בסוף המאה ה-17 ותחילת המאה ה-18 על ידי מדינות אחרות באירופה.
האיים שהפכו לאיי הודו המערבית הספרדיים היו מוקד המסעות של המשלחת הספרדית של כריסטופר קולומבוס באמריקה.
בעיקר בשל ההיכרות שרכשו הספרדים ממסעותיו של קולומבוס, האיים היו גם האדמות הראשונות שנכבשו לצמיתות על ידי הספרדים ביבשת אמריקה.
איי הודו המערבית הספרדיים היו גם החלק המתמשך ביותר באימפריה הספרדית באמריקה, ונכנעו רק בשנת 1898 בתום מלחמת ארצות הברית–ספרד.
במשך למעלה משלוש מאות שנים, שלטה ספרד ברשת של נמלים בקריביים, כולל הוואנה (קובה), סן חואן (פוארטו ריקו), קרטחנה דה אינדיאס, וראקרוס (מקסיקו) ופורטובלו (פנמה), שהיו מחוברים על ידי צי האינדיאס.
כמה איים קטנים יותר נתפסו או נמסרו למעצמות אירופיות אחרות כתוצאה ממלחמה, או הסכמים דיפלומטיים במהלך המאות ה-17 וה-18. אחרים כמו הרפובליקה הדומיניקנית קיבלו את עצמאותם במאה ה-19.
איי המפרץ נמסרו לאנגליה ב-1643 ולאחר מכן להונדורס ב-1861.
מושבת סנטיאגו - ג'מייקה נכבשה על ידי אנגליה בשנת 1655, אושרה בהסכם מדריד (1670) .
איי קיימן נמסרו לאנגליה בהסכם מדריד (1670).
האיטי (מערב היספניולה) נמסרה לצרפת בהסכם רייסווייק ב-1697 (סן-דומנג).
טרינידד נתפסה על ידי בריטניה במהלך הפלישה לטרינידד, שאושרה בהסכם אמיין ב-1802.
הקפיטניה חנרל של סנטו דומינגו (מזרח היספניולה) נמסרה לצרפת במהלך מלחמת הקואליציה הראשונה.
מאוחר יותר היא הוחזרה לספרד, וקיבלה את עצמאותה מספרד כהאיטי הספרדית בשנת 1821, לאחר מכן מהאיטי כרפובליקה הדומיניקנית, ושוב מספרד בתום מלחמת השחזור הדומיניקנית בשנת 1865, כאשר הוכרזה הרפובליקה הדומיניקנית השנייה.
הקפיטניה חנרל של קובה אבדה לארצות הברית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שהסתיימה על ידי חוזה פריז (1898).
הקפיטניה חנרל של פוארטו ריקו אבדה לארצות הברית בשנת 1898, לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד שהסתיימה על ידי חוזה פריז (1898).
כיום, המונח הקריביים הספרדיים מתייחס לאזורים דוברי ספרדית בים הקריבי, בעיקר קובה, הרפובליקה הדומיניקנית ופוארטו ריקו.
הגדרה רחבה אף יותר יכולה לכלול את החופים הקריביים של מקסיקו, מרכז אמריקה (גואטמלה, הונדורס, ניקרגואה, קוסטה ריקה ופנמה), ודרום אמריקה (קולומביה וונצואלה), אולם מלבד פנמה, ונצואלה וחלקים מקולומביה, רוב המדינות הללו חולקות מעט עם האיים הקריביים דוברי הספרדית מבחינה תרבותית.
היא כוללת אזורים שבהם ספרדית היא השפה העיקרית, ושם מורשת ההתיישבות והקולוניזציה הספרדית משפיעה על התרבות, דרך דת, שפה, מטבח וכו'.
זני הספרדית השולטים באזור זה ידועים ביחד בשם ספרדית קריבית.
האיים הקריביים הספרדיים (קובה, הרפובליקה הדומיניקנית ופוארטו ריקו) יכולים להיחשב תת-אזור נפרד של אמריקה הלטינית, נבדל מבחינה תרבותית הן ממדינות דוברות ספרדית יבשתיות והן מהאיים הקריביים שאינם דוברי ספרדית.
מלבד התרבות, הקריביים הספרדיים שונים גם מבחינה גזעית.
בהשוואה לרוב השחור ברובו של האיים הקריביים הלא-היספנים, אך עם קווי דמיון לאזורים היבשתיים הרב-גזעיים של אמריקה הלטינית, אנשים מעורבים הם הדומיננטיים ביותר באזור זה.
עם זאת, באיים הקריביים הספרדיים, רוב אוכלוסיית הגזע המעורב מורכבת ממולאטים /תלת-גזעים, שהם לבנים ממוצא ספרדי, שחורים ממערב אפריקה ומוצא טאינו ילידי, המהווים גם הם את רוב האוכלוסייה הכוללת.
בסך הכל, במיוחד ברפובליקה הדומיניקנית, בניגוד למסטיסים במדינות יבשתיות היספניות רבות.
כמו כן, כמו רוב האיים הקריביים, יש עדיין אוכלוסיות גדולות של אנשים שחורים לא מעורבים וכמות גדולה של השפעות תרבותיות אפריקאיות ללא ספק.
לקריביים הספרדיים יש גם השפעה קנרית גבוהה יותר בהשוואה ליבשת אמריקה הלטינית, מה שהופך אותם לקבוצת האבות האירופית העיקרית.
המוצא הצרפתי גבוה, עקב צרפתים לבנים שנמלטו מהאיטי לאחר העצמאות לאיים הקריביים ההיספניים שמסביב.
כ-18% משמות המשפחה בקריביים הספרדיים הם ממוצא צרפתי, השני בגובהו אחרי הספרדי.
התערובת הזו של אירופה (במיוחד קנרית), מערב אפריקאית וטאינו משתקפת מאוד בתרבות.
המונח משמש בניגוד לאים הקריביים האנגלופונים, הקריביים הצרפתיים והקריביים ההולנדיים, שהם חטיבות לשוניות מודרניות אחרות באזור הקריבי.
האיים הקריביים ההיספנופוניים הם חלק מאמריקה הספרדית הרחבה יותר, הכוללת את כל המדינות דוברות ספרדית ביבשת אמריקה.
מבחינה היסטורית, אזורי החוף של פלורידה הספרדית והאיים הקריביים של דרום אמריקה היו קשורים קשר הדוק לאיים הקריביים הספרדיים.
בתקופת ההתיישבות והקולוניזציה הספרדית של העולם החדש, הודו המערבית הספרדית התייחסה לאותם התנחלויות באיים של הים הקריבי בניהול מדיני של ספרד.
עד לתחילת המאה ה-19 שטחים אלו היו חלק ממלכות המשנה של ספרד החדשה.
במובן המודרני, האיים הקריביים של קולומביה יכולים להיכלל גם בקריביים ההיספנופוניים, בשל העובדה שהם ממוקמים באיים הקריביים, אך לא באיים האנטילים.
להלן רשימה של איים השייכים גאוגרפית לאנטילים הגדולים והקטנים והיו תחת שלטון ספרד בשלבים שונים של ההיסטוריה, עד שהפכו עצמאים מספרד.
כמה איים שהיו בעבר בעיקר תחת שלטון ספרדי, אך מאז שהועברו לנחלת צרפת, אנגליה או הולנד, אינם נחשבים עוד לחלק מהאיים הקריביים הספרדיים.
בנוסף, האיים הקולומביאניים סן אנדרס, פרובידנסיה וסנטה קטלינה ממוקמים באיים הקריביים, אך אינם חלק מהאנטילים.
בתקופות לסירוגין של שלטון ספרדי, איים אלה נוהלו כחלק מהמרכז הספרדי (בתחילה גואטמלה, לימים גרנדה החדשה).
איי חביבה ממוקמים כ-12 ק"מ מהחוף של אלג'יריה צפונית מערבים לעיר הנמל אוראן.
האיים מורכבים מאי ראשי עם חוף באורך 1.3 ק"מ אשר מוקף בארכיפלג בשטח כולל של כ-40 קילומטר.
הנקודה הכי גבוהה באיי חביבה היא 105 מטר מעל הים.
האיים במקור היו הרי געש.
איי חביבה שייכים לעיריית בו זדז'אר במחוז עין תמושנת, אלג'יריה.
אין מרכזי אוכלוסייה קבועים באי, אבל יש מזח קטן, מגדלור שנבנה ב-1879 וכמה מבנים קטנים.
בסוף 2006, אמור היה להתחיל פרויקט לשיקום ותחזוקת האי, בגיבוי מימון אלג'יראי וצרפתי.
המטרה המוצהרת הייתה לתמוך במערכת האקולוגית המקומית.
איי חביבה יחד עם האי פאלומה, גם הוא לא רחוק מהעיר אוראן באלג'יריה, הם שני אזורים ימיים מוגנים אשר מהווים בית למינים ימיים ויבשתיים אנדמיים ונדירים.
איי חביבה מסווגים כ-SPAMI מאז 2005 במסגרת אמנת ברצלונה.
כמה מהאיים הללו היו פעם גדולים יותר באופן משמעותי, מכוסים ביערות אורנים ומאוכלסים.
לאחר השלמת מסילת הרכבת של ניו יורק, פילדלפיה ונורפוק, בסוף המאה ה-19, הוקמו לפחות חמישה מועדוני ציד ודייג מפוארים באיי המחסום של וירג'יניה והם הפכו ל"מגרש משחקים" עבור ספורטאים עשירים מערים בצפון-מזרח ארצות הברית שהגיעו ברכבת.
נשיא ארצות הברית גרובר קליבלנד ביקר באי הוג כדי לצוד עופות מים ולצאת לדוג בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-19.
סופות הוריקן הרסניות שתקפו את חצי האי דלמרווה ב-1896 ושוב ב-1933 גרמו לשחיקה משמעותית בקו החוף, והציפו לחלוטין את האיים וחיסלו את יערות האורנים ופגעו או הרסו מבנים רבים.
תושבי איי המחסום החלו לעזוב ליבשת, ובמקרים מסוימים אף לקחו איתם את בתיהם, היכן שהם עומדים עד היום בעיירות הקטנות וויליס וורף ואויסטר.
בית המגורים היחיד שנותר באיים אלה, העיירה ברודווטר, וירג'יניה, פונה ב-1936 בעקבות הוריקן נוסף.
מכיוון שהם לא מיושבים, הם מהווים אזור אקולוגי חשוב, וכמה מהם מרכיבים את שמורת חוף וירג'יניה.
איי המחסום של וירג'יניה מתחילים בצפון באי פֶנְוִויק שמחולק בין מדינת דלאוור למדינת מרילנד.
הם מסתיימים בדרום בפתחו של מפרץ צ'ספיק.
החשובים שבהם, לפי הסדר מצפון לדרום הם:
האי אָסַטִיג - אי המחסום האמיתי הראשון מצפון והארוך מבין איי המחסום.
הוא מחולק בין מרילנד ווירג'יניה, והוא ביתם של אוכלוסיית סוסים פראיים, הפוני צ'ינקוטיג.
האי צִ'ינְקֶטִיג - היה אי מחסום עד אמצע המאה ה-19, אז נדד האי אָסַטִיג (לעייל) כל כך דרומה, עד ש"הגן" על האי צִ'ינְקֶטִיג מהאוקיינוס.
לפיכך, כעת זהו אי מחסום אחורי, כמו האיים Rogue ו-Skidmore דרומה יותר.
האי וולופס - הבסיס של מתקן הטיסה של נאס"א (יש להגדיל מעאט את המפה בביאור הנ"ל כדי שיופיע בה)
האי Assawoman - חלק ממקלט חיות הבר הלאומי צ'ינקוטיג
האי מטומפקין - מפוצל בין רשות שמירת הטבע ומקלט חיות הבר הלאומי צ'ינקוטיג.
למרבה האירוניה, נוצר כעת פתח שחותך את האי פיזית לשניים, זה נראה בתמונות לוויין.
North Metompkin קרובה מאוד להתמזגות עם היבשת.
סידר איילנד - תחנה לשעבר של משמר החופים של ארצות הברית עדיין ניצבת באי והיא מאוכלסת עונתית על ידי בעליה הפרטיים.
למרות העובדה שהאי נגיש רק בסירה, החל פיתוח באי סידר בשנות ה-70 ונמכרו מספר מגרשים ונבנו כ-35 קוטג'ים.
כמעט מיד בתי החוף הללו הפכו מאוימים על ידי שחיקת קו החוף.
הבית הפרטי האחרון באי סידר החליק לים ב-2014.
האי פאראמור והאי רֶוול - בבעלות רשות שמירת הטבע.
"שני" האיים הללו מתמזגים כעת לאחד, אם כי התווית "Revel Island" נמשכת במפות.
פאראמור הוא אחד מהאיים הבודדים בשרשרת עם יער ימי שעדיין קיים.
הוג איילנד - מיקומה של העיירה לשעבר ברודווטר, וירג'יניה, יחד עם מגדלור האי הוג.
מקורם של כבשת אי החזיר, ותאנת אי החזיר תושבי הקבע האחרונים של הוג התפנו לאחר שהוריקן ללא שם פגעה באי ב-1933 וגרם לנזק רב, כולל השמדה אחרונה של היער הימי בהיקף שלו.
עד היום לא הוקם מחדש באי זה יער מלא.
האי קוב - פעם היה גם מיושב עם מלון נופש, כנסייה ועיירה קטנה, עד להוריקן של 1896 .
תחנת משמר החופים קוב איילנד הושבתה ב-1964, מאוחר יותר היא הועברה לעיר אויסטר.
האי מחולק כעת לשניים עקב שחיקה.
האי Wreck - שמורת טבע.
האי סמית' - הוחזק פעם על ידי משפחת קוסטיס מווירג'יניה.
מרתה קוסטיס וושינגטון הייתה הבעלים של האי, וכך גם נינתה, שבעלה רוברט אי לי נתן דין וחשבון על האי לאחר שבדקה אותו ב-1832 כשהיא מוצבת בפורט מונרו הסמוך.
באי ממוקם מגדלור קייפ צ'ארלס, המגדלור הגבוה ביותר בווירג'יניה, והשני בגובהו בארצות הברית.
האי סמית נמצא כעת בבעלות רשות שמירת הטבע.
אי הדייג - הוא הדרומי מבין איי המחסום של וירג'יניה.
ממוקם בכניסה למפרץ צ'ספיק, האי נתון לשינויים גדולים בנוף שלו עקב גלים ונגר עילי.
הוא נוצר לראשונה לפני כ-200 עד 250 שנה.
National Wildlife Refuge - ממוקם בחוף המזרחי של שירות חיות הבר של ארצות הברית ושל וירג'יניה, והוא חצוי על ידי כביש 13 של ארצות הברית ומנהרת גשר מפרץ צ'ספיק.
האי הוא בית הגידול של עופות מים נודדים, עופות חוף ועופות מים מקננים (יש להגדיל מעאט את המפה בביאור הנ"ל כדי שיופיע בה).
ארכיפלג זיילה (ידוע גם בתור איי סעאד א-דין או איי סקדין (בסומלית: Jasiiradda Sacadaddiin)) הוא ארכיפלג במפרץ עדן, מול החוף הצפון-מערבי של סומלילנד, ובסמוך לעיר .
ארכיפלג זיילה מורכב משישה איונים, כולם נמוכים ובעלי חופים חוליים.
הגדולים מבין האיים הללו הם סקדין ואייבט, בו קיים מגדלור.
הארכיפלג קרוי על שמו של סולטאן יפאט סעאד א-דין השני, שנהרג על ידי קיסר חבש בסקדין, האי הראשי בארכיפלג, בשנת 1403.
בארכיפלג אין כיום תושבים קבועים והוא אינו מיושב, אם כי עדיין מבקרים בו מדי פעם תיירים, דייגים מקומיים ואנשים המעוניינים לכבד את זכרו של סעאד א-דין השני.
בשנת 1403 נהרג על האי הראשי בארכיפלג, סקדין, סולטן יפאט סעאד א-דין השני, על ידי קיסר חבש.
מגלה הארצות הערבי כתב על הארכיפלג.
אל הארכיפלג גלו כוחותיו של לאחר כישלון ב-1945.
איי זיילה בשוניות האלמוגים המרהיבות שלהם, בעלות הדמיון לאלו שנמצאות בחוף הדרומי של עומאן.
שוניות אלו הן השוניות המגוונות והבנויות ביותר בחופי מפרץ עדן, וייתכן שהן הגדולות ביותר באזור.
מספירות מסוימות, נמצאו בארכיפלג 99 מינים שונים של אלמוגים מ-43 סוגים טקסונומיים שונים.
בנוסף נספרו 132 מינים שונים של בארכיפלג.
רבים מהמינים הללו כוללים מצויים גם בים סוף, בשאר מפרץ עדן ובאוקיינוס ההודי.
האיים סקדין ואייבט נחשבים לאתרי מרכזיים.
באי סקדין לבדו נרשמו יותר מ-100,000 זוגות רבייה.
בעקבות רעידת האדמה והצונאמי באוקיינוס ההודי בשנת 2004, האיגוד הבינלאומי לשימור הטבע וארגונים לא ממשלתיים אחרים פעלו עם הרשויות המקומיות במטרה להקים בארכיפלג שמורות טבע ולפעול להגבלת כמות הדייגים באיים.
איי הנסיך אדוארד הם שני איים געשיים קטנים בדרום האוקיינוס ההודי, המנוהלים על ידי דרום אפריקה.
הם נקראים האי מריון (על שם ) ואי הנסיך אדוארד (על שם הנסיך אדוארד אוגוסטוס, דוכס קנט וסטראת'רן).
האיים בקבוצה הוכרזו כשמורות טבע מיוחדות על פי חוק ניהול הסביבה של דרום אפריקה משנת 2003, ולכן הפעילות בהם מוגבלת למחקר וניהול שימור.
הגנה נוספת ניתנה כאשר האזור הוכרז כאזור ימי מוגן בשנת 2013. התושבים האנושיים היחידים באיים הם צוות תחנת מחקר מטאורולוגית וביולוגית המנוהלת על ידי באי מריון.
ברנט ברנטזון לאם מחברת הודו המזרחית ההולנדית הגיע לאיים ב-4 במרץ 1663 באונייה מארסווין.
הם נקראו דינה (הנסיך אדוארד) ומארסווין (מריון) אך האיים תועדו בטעות כנמצאים ב-41 מעלות דרום, והם לא נמצאו שוב על ידי מלחים הולנדים בהמשך.
בינואר 1772 ביקרה באיים הפריגטה הצרפתית לה מסקרן, בפיקודו של מארק-ז'וזף מריון דו פרן, ובילתה חמישה ימים בניסיון לעגון בהם, במחשבה שמצאה את אנטארקטיקה (שעדיין לא הוכחה קיומה).
מריון קרא לאיים Terre de l'Espérance (מריון) ואיל דה לה קאוורן (הנסיך אדוארד).
לאחר שלא הצליח לעגון, המשיכה לה מסקרן מזרחה, שם גילה מריון את איי קרוזה ונחת בניו זילנד, אך מריון דו פרן וכמה מאנשי צוותו נהרגו על ידי מאורים מקומיים.
ז'וליאן קרוזט, הנווט והשני בפיקוד על לה מסקרן, שרד את האסון, ופגש במקרה את ג'יימס קוק בקייפטאון ב-1776, בתחילת מסעו השלישי של קוק.
קרוזט שיתף עם קוק את המפות של משלחתו, וכאשר הפליג קוק מקייפטאון, הוא חלף על פני האיים ב-13 בדצמבר, אך לא הצליח לעצור בהם בשל מזג אוויר גרוע.
הנחיתה המתועדת הראשונה על האיים הייתה ב-1799 על ידי קבוצה של ציידי כלבי ים צרפתים מהספינה סאלי.
נחיתה נוספת נרשמה בסוף 1803 על ידי קבוצה של ציידי כלבי ים בראשות הקפטן האמריקאי הנרי פנינג מהספינה קתרין והיא מצאה סימנים להתיישבות אנושית מוקדמת יותר.
ציידי כלבי ים המשיכו להגיע עד 1810 לערך, כאשר אוכלוסיות כלבי הים המקומיות כמעט ונכחדו.
את המשלחת המדעית הראשונה לאיים הוביל ג'יימס קלארק רוס, שביקר באיים ב-1840 במהלך חקר אנטארקטיקה, אך לא הצליח לנחות.
רוס הפליג לאורך האיים ב-21 באפריל 1840. הוא ערך תצפיות על מספר עצום של פינגווינים וסוגים אחרים של עופות ים.
הוא ראה גם דובי ים.
האיים נחקרו לבסוף על ידי משלחת צ'לנג'ר, בראשות קפטן , ב-1873.
בין 1799 ל-1913 נרשמו באיים ביקורים של 103 כלי שיט, שבע מהם הסתיימו בטביעת ספינה.
ביוני 1849 נטרפה באי הנסיך אדוארד הספינה בריגדיר ריצ'רד דארט, עם כוח של מהנדסים מלכותיים בפיקודו של לוטננט ג'יימס לידל.
רק 10 מתוך 63 הנוסעים שהיו על סיפונה שרדו וחולצו על ידי ציידי פילי ים מקייפטאון.
ב-1908 נטרפה הספינה הנורווגית סולגלימט באי מריון, והניצולים הקימו כפר קצר ימים בחוף הצפוני, לפני שחולצו.
ממשלת בריטניה מעולם לא טענה רשמית לבעלות על האיים, אולם היא ניהלה את הפעילות הכלכלית באיים בתחילת המאה ה-20. ב-1908 העניקה הממשלה הבריטית חוזה חכירה כדי לנצל את מרבצי הגואנו באי מריון.
לאחר מלחמת העולם השנייה, ההתקדמות הטכנולוגית הפכה את האיים לחשובים יותר מבחינה אסטרטגית, ומכיוון שלא התקיימה פעילות כלכלית נוספת, בריטניה חששה שמדינות אחרות יתבעו אותם.
בסוף 1947 ותחילת 1948 סיפחה דרום אפריקה את האיים, בהסכמת בריטניה, והתקינה את התחנה המטאורולוגית במפרץ טרנסוואל בחוף הצפון-מזרחי של האי מריון.
ב-22 בספטמבר 1979, לוויין מעקב אמריקאי הידוע בשם Vela 6911 הבחין בהבזק אור כפול בלתי מזוהה, הידוע בשם תקרית ולה, במים מול האיים.
הייתה ועדיין קיימת מחלוקת ניכרת בשאלה האם אירוע זה היה אולי ניסוי גרעיני לא מוצהר שבוצע על ידי דרום אפריקה וישראל.
הסיבה להבזק נותרה לא ידועה רשמית, וחלק מהמידע על האירוע נותר מסווג.
כיום, רוב החוקרים העצמאיים מאמינים שההבזק נגרם על ידי פיצוץ גרעיני.
בשנת 2003 הכריזה ממשלת דרום אפריקה על איי הנסיך אדוארד כשמורת טבע מיוחדת, ובשנת 2013 הכריזה על 180,000 קמ"ר של מי האוקיינוס סביב האיים כאזור ימי מוגן, ובכך יצרה את אחד האזורים הגדולים בעולם להגנת הסביבה.
ב-4 בינואר 1948 סופחו האי מריון ואי הנסיך אדוארד השכן באופן רשמי לדרום אפריקה.
קבוצה של 14 מלחים נשארה על האי עד ש-16 ימים לאחר מכן נותר שם כוח כיבוש קבוע, ועד מהרה נבנתה במקום תחנה מטאורולוגית.
תחנת המחקר באי מריון הורחבה וכיום היא חוקרת מטאורולוגיה אזורית וביולוגיה של האיים, ובמיוחד ציפורים (פינגווינים, יסעוריים, אלבטרוסיים, שחפיים) וכלבי ים.
בסיס מחקר חדש נבנה בין השנים 2001 ל-2011. הגישה לתחנה היא בסירה או במסוק.
מנחת מסוקים והאנגר אחסון ממוקמים מאחורי מבנה הבסיס הראשי.
באפריל 2017, מדענים מאוניברסיטת מקגיל, בשיתוף עם , ביצעו ניסוי אסטרו-פיזיקלי באי מריון בשם Probing Radio Intensity at high-Z from Marion (PRIZM), בחיפוש אחר חתימות של קו המימן.
בשנת 2018 הם ערכו ניסוי קוסמולוגי כדי ליצור מפות ברזולוציה גבוהה מאוד של פליטת הרדיו בתדרים נמוכים מהיקום.
קבוצת האיים נמצאת כ-955 מיל ימי (1,769 ק"מ) דרומית-מזרחית לפורט אליזבת בדרום אפריקה.
בקו רוחב 46 מעלות, המרחק שלה לקו המשווה ארוך רק במעט מאשר לקוטב הדרומי.
האי מריון הוא הגדול מבין השניים, אורכו 25.03 ק"מ ורוחבו 16.65 ק"מ עם שטח של 297 קמ"ר וקו חוף של כ-72 ק"מ, רובו צוקים גבוהים.
הנקודה הגבוהה ביותר באי מריון היא המגיעה לגובה של 1,242 מטר מעל פני הים.
הטופוגרפיה של האי מריון כוללת גבעות רבות ואגמים קטנים, ושטח שפלה ביצתי עם מעט צמחייה.
אי הנסיך אדוארד קטן בהרבה עם שטח של 46 קמ"ר בלבד, אורכו 10.23 ק"מ ורוחבו 6.57 ק"מ, והוא שוכן כ-22.2 ק"מ צפונית-מזרחית לאי מריון.
השטח סלעי בדרך כלל, עם צוקים גבוהים (490 מטרים) בצדו הדרום-מערבי.
בפסגת ואן זינדרן באקר מצפון-מערב, הוא מגיע לגובה של 672 מטר.
ישנם כמה סלעים ימיים לאורך החוף הצפוני של אי הנסיך אדוארד, כמו סלע הספינה הנמצא 100 מטר צפונית לנקודה הצפונית ביותר באי, וסלעי רוס במרחק 500 מטר מהחוף.
בוט רוק נמצא כ-500 מטר מהחוף הצפוני של האי מריון.
שני האיים הם ממוצא געשי.
האי מריון הוא אחת מפסגות הר הגעש התת-ימי הגדול המתנשא לגובה של כ-5,000 מטר מקרקעית הים עד פסגת מסקרין.
הר הגעש פעיל, עם התפרצויות שהתרחשו בין השנים 1980 ל-2004. גם אי הנסיך אדוארד התפרץ ככל הנראה במהלך אלפי השנים האחרונות.
למרות היותם ממוקמים בתוך אזור האקלים הממוזג הדרומי בקו רוחב 46 מעלות, באיים יש .
הם שוכנים ישירות בנתיב של שקעים הנעים מזרחה כל השנה וזה מייצר בהם אקלים קריר וסוער בצורה יוצאת דופן.
רוחות אזוריות חזקות, הידועות בשם הארבעים הגועשים, נושבות כמעט בכל ימות השנה, וכיוון הרוח הרווח הוא צפון-מערב.
ממוצע המשקעים השנתי נע בין 2,400 מ"מ ליותר מ-3,000 מ"מ בפסגת מסקרין.
האיים הם בין המקומות המעוננים ביותר בעולם.
כ-1300 שעות שמש בשנה מתרחשות בצד המזרחי המוגן של האי מריון, אך רק כ-800 שעות מתרחשות הרחק מהחוף בצד המערבי הרטוב של מריון ובאי הנסיך אדוארד.
בקיץ ובחורף יש אקלים דומה עם רוחות קרות ואפשרות של שלג או כפור בכל השנה.
הטמפרטורה הממוצעת בפברואר (אמצע הקיץ) היא 7.7 מעלות צלזיוס ובאוגוסט (אמצע החורף) היא 3.9 מעלות צלזיוס.
האיים הם חלק מהאזור האקולוגי של הכולל מספר קטן של איים תת-אנטארקטיים.
בגלל מיעוט מסות היבשה באוקיינוס הדרומי, האיים מארחים מגוון רחב של מינים והם קריטיים לשימור המינים.
באקלים התת-אנטארקטי הקר, צמחים מוגבלים בעיקר לעשבים, טחבים ואצות, וחזזיות הן הפטריות הבולטות ביותר.
בעלי החיים המקומיים העיקריים הם חרקים יחד עם אוכלוסיות גדולות של עופות ים, כלבי ים ופינגווינים.
האיים הוגדרו כאזור ציפורים בעל חשיבות (IBA) על ידי BirdLife International בשל אוכלוסיות הרבייה המשמעותיות של עופות הים שלהם.
לפחות 30 מינים שונים של ציפורים מקננים באיים, וההערכה היא שהאיים תומכים בלמעלה מ-5 מיליון עופות ים מקננים, וב-8 מיליון עופות ים בסך הכל.
ידוע על חמישה מינים של אלבטרוס (שכולם בסכנת הכחדה) שמקננים באיים, כולל אלבטרוס נודד, אלבטרוס עשון, אלבטרוס אפור, אלבטרוס צהוב-חרטום הודי ואלבטרוס אפור-ראש.
האיים מארחים גם ארבעה עשר מינים של יסעור , ארבעה מינים של , שחפית אנטארקטית וחמסן חום.
נמצאו ארבעה מיני פינגווינים: פינגווין מלכותי, פינגווין מצויץ מזרחי, פינגווין לבן-אוזן ופינגווין הסלעים.
שלושה מינים של כלבי ים מקננים באיים: פיל ים דרומי, דוב ים אנטארקטי ודוב ים תת-אנטארקטי.
את המים המקיפים את האיים פוקדים לעיתים קרובות כמה מינים של לווייתנים, במיוחד מסוג קטלן, הטורפים פינגווינים וכלבי ים.
לווייתנים גדולים כמו אובלנה דרומית, לווייתן גדול-סנפיר וכלב ים נמרי נראים באופן ספורדי יותר, ועדיין לא ברור עד כמה האוכלוסייה המקומית הנוכחית שלהם גדולה או יציבה, אם כי ההערכה היא שמספרם נמוך משמעותית בהשוואה לתקופה בה נוצר המגע האנושי הראשון עם האיים.
כמו כל האיים התת-אנטארקטיים, במריון יש מספר קטן של מיני צמחים מקומיים.
בידודו של האי ותנאי מזג האוויר הקרים, הרטובים והסוערים סיננו צמחים פוטנציאליים רבים מלהתבסס בהצלחה.
רק 22 צמחים וסקולריים היו באי לפני הגעת האדם.
ישנם שבעה מינים של שרכים וצמחים דומים, חמישה מינים של צמחים פורחים וכמה צמחים עשבוניים אחרים.
כמו כן מספר מינים דמויי עשב גדלים במריון.
עכברי בית הגיעו לאי מריון עם ספינות ציד לווייתנים וכלבי ים במאה ה-19 והתרבו במהירות, עד כדי כך שבשנת 1949 הובאו חמישה חתולי בית לבסיס המחקר כדי לטפל בהם.
החתולים התרבו במהירות, ובשנת 1977 היו באי כ-3,400 חתולים, ובעקבות כך נוסדה באי תוכנית להשמדת חתולים.
כמה חתולים הודבקו בכוונה בנגיף שצמצם את אוכלוסיית החתולים לכ-600 עד 1982.
עם היעלמות החתולים, אוכלוסיית העכברים גדלה בחדות לרמות "דמויות מגפה".
בשנת 2003 גילו אורניתולוגים כי בהיעדר מקורות מזון אחרים, העכברים תוקפים גוזלי אלבטרוס ואוכלים אותם חיים.
הערכה של האי הושלמה במאי 2015, בהובלת אקולוג המינים הפולשים ג'ון פארקס, עם המסקנה שתוכנית הדברה אפשרית, אך היא תדרוש תכנון מדויק.
אִיֵּי לַנְגֶרְהַנְס הם קבוצות תאים הפזורות בלבלב.
אלו כמיליון צברים של תאים אנדוקריניים בלבלב אשר מפרישים הורמונים המפקחים על חילוף החומרים של פחמימות בגוף.
הם התגלו בשנת 1869 על ידי הביולוג הגרמני פאול לנגרהנס.
כמיליון "איים" מפוזרים בתוך לבלב של אדם בריא, בקוטר של כ-0.1 מילימטר כל אחד.
כל אי עטוף בקופסת רקמת חיבור שארוגה בתוך שאר הלבלב.משקלם הכולל כשני גרם.
תאי אלפא מהווים בין 15 ל-20% מהתאים באיי לנגרהנס מפרישים גלוקגון, תאי בטא (65-80% מהתאים) מפרישים אינסולין ותאי דלתא (3-10% מהתאים) מפרישים סומטוסטטין השולט במנגנון פראקריני בדרך של עיכוב על שני הראשונים.
באיי לנגרהנס קיימים נימים לרוב.
דלקת בתאים אלו נקראת אינסוליטיס.
איי מאלוקו או איי מולוקה הם קבוצת איים מזרחית לאינדונזיה ולסולאווסי, מערבית לגינאה החדשה וכן צפונית לטימור.
בעבר האיים נודעו כאיי התבלינים על ידי הסינים והאירופאים משום מצבורי המוסקט, המשיה והציפורן האנדמיים לאיים, בעבר המקור העולמי היחיד לתבלינים אלו, שהקנה לאיים ערך כלכלי אסטרטגי, שני רק לערכו של זהב, במערך הסחר הבין-לאומי בעיני המעצמות הקולוניאליות.
השם "איי התבלינים" לא ניתן רק לאיי מאלוקו, אלא גם לאיים אחרים בדרום-מזרח אסיה לאורך השנים.
מציאתה של דרך ימית לאיים אלו מכיוון מערב הייתה מטרת מסעו של מגלה הארצות פרדיננד מגלן.
רוב איי מלוקו הם הרריים, חלקם אף עם הרי געש פעילים.
מעצמאותה של אינדונזיה בשנת 1950 ועד לשנת 1999, כלל איי מאלוקו אוגדו במחוז אחד שנקרא בשם "מאלוקו".
ב-1999 חולק המחוז לשניים - דרומו נותר כמחוז "מאלוקו", אך צפונו כונה "מאלוקו הצפונית".
אוכלוסיית המחוז הצפוני היא ברובה מוסלמית ובירתה היא העיר סופיפי שעל האי הלמהרה , ואילו במחוז הדרומי יש אוכלוסייה נוצרית גדולה ובירתו היא העיר אמבון.