tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
4 אומנים, אחד בכל חצי גמר, מוזמנים על ידי רשת השידור השוודית להופיע עם שיר לבחירתם בתחרות, וזאת בתנאי שהם לא מפרים את חוקי התחרות.
שירי הג'וקר והמבצעים שלהם מוכרזים בינואר.
מאז החלה השיטה, 3 מתחרים ניצחו בתחרות.
האולם שמארח את תחרות המלודיפסטיבלן נבחר לרוב בחודש ספטמבר.
חצאי הגמר נערכים בערים ובעיירות ברחבי שוודיה.
תחרות הגמר של המלודיפסטיבלן נערכה באולם גלוב אריקסון שבסטוקהולם בכל שנה מאז 2002. אולם הסקנדינביום שבגטבורג הציע לארח את הגמר ב-2005, אך לבסוף נדחתה הבקשה מכיוון שנערכה במקום תחרות הוקי.
החל משנת 2013 גמר המלודיפסטיבלן מתקיים באצטדיון הלאומי של שוודיה "פרנדז ארנה" שנבנה בסולנה, פרוור של סטוקהולם, ומכיל 50,000 צופים.
האירוע התקיים בעשר התחרויות הראשונות באולם סירקוס שבסטוקהולם, ובסך הכול אירח את גמר המלודיפסטיבלן 17 פעמים.
גלוב ארנה אירחה את התחרות 7 פעמים.
כמו כן, SVT אירחה את האירוע 5 פעמים.
הפעם הראשונה בה התחרות נערכה מחוץ לסטוקהולם הייתה בשנת 1975 עקב ביזור המדיניות של רשת השידור.
בסך הכול, סטוקהולם אירחה את תחרות הגמר 31 פעמים, כאשר 14 פעמים רצופות מתוכן היו התחרויות הראשונות.
גטבורג אירחה את תחרות הגמר 8 פעמים, ומאלמה 7 פעמים.
גמר המלודיפסטיבלן מעולם לא נערך מחוץ לערים הללו.
כאשר שוודיה זכתה באירוויזיון, העיר בה נערכה התחרות בשנה שלאחר הזכייה הייתה העיר בה נערך גמר המלודיפסטיבלן בשנה שלפני-כן.
כך למשל אירוויזיון 1985 התקיים בגטבורג, ואירוויזיון 1992 ואירוויזיון 2013 נערכו במאלמה.
תחרות המלודיפסטיבלן משודרת בטלוויזיה והיא נמשכת שישה שבועות.
היא כוללת בתוכה 6 הופעות חיות: 4 חצאי גמר אשר בכל אחד מהם מוצגים 8 שירים; שלב גלגל הצלה הכולל בתוכו את 2 השירים שהחמיצו עלייה לגמר מכל חצי גמר; וכן הגמר עצמו.
12 שירים משתתפים בגמר: 2 שירים שעלו אוטומטית מכל חצי גמר, וארבעה שירים שהעפילו משלב גלגל ההצלה.
עד שהתחילה שיטת חצאי הגמר ב-2002 כפי שהיא בשיטה הנוכחית, התחרות הייתה מופע חי שנערך בערב אחד.
לפי השיטה הנוכחית, 4 חצאי גמר משודרים בשעה 20:00 שעון מקומי מדי שבת.
שידור חצאי הגמר מתחיל בחודש פברואר, ו-8 שירים מתחרים בערב אחד.
ב-2015 הוחלט לצמצם את מספר השירים בכל חצי גמר ל-7 שירים.
בניגוד לגמר, בשלב חצאי הגמר אין כלל בחירה של שופטים, והתוצאות כולן מוכרעות על ידי הצבעות הקהל בבית.
השירים כולם מוצגים בשידור חי כאשר קווי הטלפון פתוחים כבר מהסיבוב הראשון, ולבסוף חמישה שירים עוברים לסיבוב השני.
בתום סיבוב ההצבעה השני, מכריזים על שני השירים שעלו ישירות לגמר ושני השירים שעלו לגלגל ההצלה, המקום החמישי מודח.
שלב גלגל ההצלה (andra chansen) הוא השלב בו נבחרים השיר התשיעי והשיר העשירי שישתתפו בשלב הגמר, מ-2015 ארבעה שירים יעלו לגמר משלב זה.
שלב גלגל ההצלה הראשון ב-2002 היה צוות שיפוט שהורכב ממנצחי העבר במלודיפסטיבלן והם אלה שקבעו מי הם שני השירים שעוברים לשלב הגמר.
בין השנים 2003 ל-2006, שודרו השירים בשנית מההופעה בשלב חצי הגמר.
לאחר ההצבעה בסיבוב הראשון צומצם מספר השירים ל-4, ורק לאחר סיבוב נוסף נקבע מי הם שני השירים הסופיים שעולים לשלב הגמר.
התוכנית שודרה ביום ראשון אחר-הצהריים לאחר סיום שלב חצי הגמר הרביעי.
התחרות נערכה באולם קטן יותר מהאולם שאירח את שלב חצאי הגמר, למשל אולם ברנס סלונגר בסטוקהולם שאירח את שלב גלגל ההצלה ב-2005.
ב-2007, שלב גלגל ההצלה הפך להיות ממש כמו אחד מחצאי הגמר, כשהוא משודר באולם גדול כמו חצאי הגמר עצמם.
שלב גלגל ההצלה החל להיות משודר במוצאי-שבת ובכך התווסף שבוע נוסף ללוח הזמנים של המלודיפסטיבלן.
פורמט ההצבעה השתנה גם הוא מאז החלה שיטת ההדחות.
עד 2014 חולקו שמונת השירים לזוגות, ואז צומצמו ל-4 שירים לפני חלוקה נוספת לזוגות.
2 השירים המנצחים לאחר הסיבוב השני בשלב גלגל ההצלה מעפילים לשלב הגמר, והזמרים מבצעים את השיר פעם נוספת בסוף הערב.
תחרות הגמר נערכת בשעה 20:00 שעון מקומי ביום שבת, באמצע חודש מרץ.
עד 2014 עשרה שירים (11 ב-2009) משתתפים בגמר: 2 שירים מכל חצי גמר, שני שירים משלב גלגל ההצלה, ובשנת 2009 שיר נוסף שנבחר על ידי צוות השופטים הבין-לאומי.
ב-2015 השתתפו בגמר 12 שירים, שניים מכל חצי גמר וארבעה מגלגל ההצלה.
סדר ההשמעה נבחר על ידי מפקחי התחרות כשבוע לפני שידור הגמר, וזאת על-מנת להבטיח ששירים ומבצעים בסגנונות דומים יישארו מרוחקים.
חזרה גנרלית לתחרות נערכת ביום שישי שלפני שידור הגמר, וכרטיסים לחזרה הגנרלית נמכרים במהירות רבה כמעט כמו הכרטיסים לגמר עצמו.
שלב הגמר מושך אל העיר המארחת תיירים רבים; סקר מ-2006 הראה ש-54% מהצופים הגיעו מחוץ לעיר המארחת סטוקהולם, כאשר 6% מתוכם הגיעו מחוץ לשוודיה.
כמו באירוויזיון, שידור מטעם איגוד השידור האירופי מסקר את האירוע, מלווה על ידי נעימת הפתיחה "Te Deum" של המלחין מארק-אנטואן שרפנטייה.
סרטוני 'גלויות' משודרים לפני כל ביצוע שיר.
בגמר משודר מופע ביניים שמשודר בזמן התייעצות השופטים ולפני שנסגרת ההצבעה בבית.
בעבר, מספר משתתפי המלודיפסטיבלן הופיעו במופע הביניים, ביניהם לנה פיליפסון ב-2005, ומחרוזת אומנים בשנת 2000.
המצנח מקבל גביע, Den stora Sångfågeln ("הזמיר הגדול"), אשר מוענק לו ממנצח השנה שעברה.
הגביע שמעוצב על ידי ארנסט בילגרן, נחנך ב-2005 והוענק לכל מנצחי המלודיפסטיבלן בעבר, בטקס שנערך לכבוד 50 שנים לקיום תחרות המלודיפסטיבלן, במרץ של אותה שנה.
המנצח בתחרות מבצע את השיר פעם נוספת בסוף הערב.
עד שנת 1999, עת החלה שיטת ההצבעה הנוכחית, המנצח במלודיפסטיבלן נקבע על ידי צוות שופטים שמחולק לפי אזורים בשוודיה או לפי גיל.
בשנת 1993, נוסתה שיטת הצבעה באמצעות טלווטינג, אך הדבר לא הוכח כהצלחה.
רשת הטלפון בשוודיה קרסה עקב מספר השיחות הרב, וטענות שהגיעו מהצהובונים בשוודיה אמרו ששיטת ההצבעה שינתה באופן קיצוני את התוצאות.
עיתוני הערב פרסמו את תוכנית הגיבוי שהייתה לצוות השופטים, לפיה השיר המנצח היה מגיע רק למקום הרביעי.
רשת השידור השוודית מעולם לא איששה את נכונותם של הטענות האלה.
שיטת ההצבעה הנוכחית במלודיפסטיבלן דומה מאוד לשיטת ההצבעה באירוויזיון.
בסך הכול ל-11 הצוותים יש כוח השפעה על 50% מהתוצאות הסופיות, ובסך הכול 473 נקודות.
50% הנותרים מחולקים על ידי הצבעות הקהל בבית, על פי כמות ההצבעות באחוזים.
כלומר שיר שקיבל 10% מהצבעות הצופים יקבל 47 נקודות.
שיר שקיבל 25% מהצבעות הצופים יקבל 118 נקודות, עד לחלוקת כל 473 הנקודות שבידי הצופים.
בסוף ההצבעה, השיר שקיבל את מרב הנקודות המשוקללות מוכרז כמנצח בתחרות.
קווי ההצבעה נפתחים מיד עם פרסום הגמר ברדיו, והם נסגרים רק לאחר הצבעת השופטים.
2 מספרי טלפון משמשים לכל שיר, כאשר אחד מהם מאפשר תרומה לרשת השידור השוודית, והמצביעים רשאים לבחור מאיזה קו להצביע.
כמו כן, ניתן להצביע על ידי שליחת מסרון לשיר האהוב, וכן רק תושבי שוודיה רשאים להצביע.
ההצבעות מוקראות בסדר עולה, מהנקודה הראשונה ועד ל-12 הנקודות.
במהלך ההצבעה, הנקודות נרשמות על גבי מסך דיגיטלי.
לפני 2011 היו 6 צוותים בין-לאומיים ו-5 צוותים מקומיים, כשאדם שאינו בחבר השופטים היה מקריא את הניקוד.
SVT נהגה להחליף מדי שנה את האדם שהקריא את נקודות השופטים.
כך למשל, מתמודדי הגמר של תוכנית המציאות "הישרדות" הקריאו את הניקוד ב-2004, וב-2006 הקומיקאי והבלשן פרדריק לינדסטורם הקריא את ניקוד השופטים כשאר הוא מדבר בניב המקומי של כל אזור בשוודיה.
הצבעות הקהל בבית מוקראות על ידי מנחי התחרות בסדר עולה.
גמר המלודיפסטיבלן שבר את שיא ההצבעות הנורדיות מספר פעמים, כאשר ב-2007 מספר המצביעים היה למעלה משני מיליון.
במקרה של שוויון, השיר שקיבל יותר קולות מהקהל בבית הוא השיר שממוקם גבוה יותר בדירוג.
היו שני מקרים של שוויון לאורך ההיסטוריה של התחרות.
הפעם הראשונה הייתה ב-1969 כאשר השיר של טומי שרברג הגיע למקום הראשון ביחד עם יאן מלמסיו.
השופטים הצביעו שוב עבור אחד משני השירים, ובכך הוכרז טומי שרברג כמנצח באותה שנה.
הפעם השנייה הייתה בשנת 1978 כאשר ביורן סקיפס הגיע למקום הראשון ביחד עם ליס הולם, קיקי דניאלסון וויזקס (שהופיעו ביחד).
שובר שוויון שנערך הכריז על ביורן סקיפס כמנצח.
בשנת 2013 נרשמה היסטוריה, כששירו של הזמר רובין חוינברה – You, עלה משלב גלגל ההצלה, ניצח בגמר – וייצג את שוודיה באירוויזיון.
53 מתוך 54 שירים שייצגו את שוודיה באירוויזיון נבחרו בתחרות המלודיפסטיבלן.
שוודיה ניצחה באירוויזיון 7 פעמים: ב-1974, ב-1984, ב-1991, ב-1999, ב-2012 ב-2015, וב-2023, ובכך הפכה למדינה עם מספר הניצחונות הרב ביותר בתולדות האירוויזיון ביחד עם אירלנד.
השיר המנצח באירוויזיון 1974, "ווטרלו" של להקת אבבא, זכה בתואר 'השיר האהוב ביותר במלודיפסטיבלן', במרץ 2005. מאוחר יותר באותה שנה, השיר נבחר בתור שיר היובל באירוויזיון בתחרות שנערכה בקופנהגן.
הטבלה הבאה מסכמת את השירים השוודיים שהגיעו לאחד מחמשת המקומות הראשונים באירוויזיון:
רוב חוקי המלודיפסטיבלן זהים לחוקי האירוויזיון, אולם לרשת השידור השוודית ישנה תקנון משלה.
חוקי התחרות הרשמיים מתפרסמים על ידי SVT בתחילת כל שנה בה מתקיימת תחרות המלודיפסטיבלן, וזאת על-מנת להבטיח את כל השינויים והערות שהיו לכותבי ומלחיני השירים ולמבצעים עצמם.
מספר האנשים הרשאים להופיע על הבמה עמד על 6, כמו באירוויזיון.
זה כלל בין היתר את מקהלת המלודיפסטיבלן (huskören, מקהלת הבית), קבוצה בת 5 אנשים של זמרי ליווי, ששימשה את רוב המתחרים.
המבצעים יכלו להשתמש בכל זמרי הליווי או רק בחלק מהם, או להופיע עם זמרי רקע אחרים.
כל הקולות היו חייבים להיות מבוצעים בהופעה החיה, וקולות אדם לא היו יכולים להיות מוקלטים בפלייבק.
מאז החלה תחרות המלודיפסטיבלן ועד שנת 2000 השתמשו בתזמורת חיה, מלבד השנים 1985 ו-1986. שתי תזמורות שימשו בין השנים 1960 ל-1963; תזמורת גדולה ו-Göte Wilhelmsons kvartett – רביעיית ג'אז.
מאז 2001, המתמודדים משתמשים בפלייבק.
השירים אינם רשאים להתפרסם כל עוד לא הוצגו ברדיו.
שירים שכשלו להעפיל לשלב הגמר רשאים להיות משודרים עם סיום חצי הגמר.
לא ניתן להשמיע שירים שעברו לשלב הבא, אלא רק לאחר סיום שלב גלגל ההצלה.
לאחר מכן אין שום הגבלות על השמעת השירים ופרסומם.
רשת השידור מבצעת לעיתים שינויים גורפים בשירים לפני שהם נשלחים לאירוויזיון.
למשל, בתחרות המלודיפסטיבלן 1961 ניצחה הזמרת סו מאלמקביסט עם השיר "April, April" ("אפריל, אפריל").
כאשר הופיעה עם השיר לאחר הניצחון, היא התבלבלה במילות השיר ופרצה בצחוק מתגלגל.
התקשורת מתחה עליה ביקורת נוקבת וכינתה את המעשה כדבר ילדותי.
רשת השידור החליפה אותה לבסוף בזמרת ליל באבס שהופיעה עם השיר באירוויזיון.
דוגמה נוספת היא השיר שניצח במלודיפסטיבלן 1987, "Fyra bugg och en Coca Cola" שבוצע על ידי לוטה אנגברג.
באירוויזיון שונה שם השיר ל"בוגלו" מכיוון ששני השירים השוודים שניצחו באירוויזיון עד אז כללו בתוכם את הסיומת "לוּ".
עד שנת 2001 הותר למבצעים לשיר רק בשוודית.
חוק זה לא מנע מרוב הזמרים המנצחים להקליט גרסאות באנגלית ובשפות אחרות.
בשנים 1965, 1973, 1974 ו-1975 השיר המנצח במלודיפסטיבלן בוצע באירוויזיון באנגלית.
מאז בוטל חוק השפה באירוויזיון 1999, כל שיר ששלחה שוודיה לאירוויזיון בוצע באנגלית, ללא קשר לשפה שהוא בוצע במלודיפסטיבלן.
מספר שפות בולטות שבוצעו במלודיפסטיבלן הן ספרדית, צרפתית, יוונית, פורטוגזית ופרסית.
השיר של קמרון קרטיו במלודיפסטיבלן 2005 בוצע בשפה מתוכננת.
תחרות המלודיפסטיבלן משודרת בטלוויזיה, ברדיו ובאינטרנט.
התחרות משודרת בערוץ SVT1, וכן בערוץ SVT World עם סיקור בין-לאומי.
עד שנת 1987, התחרות שודרה ב-Sveriges Radio TV, או בשמה המוכר יותר TV1. בין השנים 1988 ל-1999, התחרות שודרה בערוצים שונים, תלוי בעיר בה היא נערכה.
תחרויות הגמר שהתקיימו בסטוקהולם שודרו בערוץ Kanal 1 (ובשמו הרשמי TV1), בעוד שתחרויות הגמר שהתקיימו בגטבורג או מאלמה שודרו בערוץ TV2. תחנת הרדיו SR משדרת כיום את התחרות בתחנות P3, P1 ו-P4.
אף על פי שבאופן מסורתי תחרויות הגמר מתקיימות במוצאי שבת, בשנת 1990 היא נערכה ביום שישי.
ערוץ TV2 הציע את הרעיון מתוך מחשבה שזה ימשוך יותר צופים.
בשנת 1991 נערכה התחרות ביום ראשון של חג הפסחא מאותה סיבה.
בשנת 2002 נדחה גמר המלודיפסטיבלן לטובת סיקור אולימפיאדת סולט לייק סיטי.
למלודיפסטיבלן יש אתר רשמי באינטרנט מאז 1999, והתחרות משודרת בו מאז 2005. עד שנת 2006, בין חודש פברואר לגמר האירוויזיון בחודש מאי, שידרה SR תוכנית רדיו שמוקדשת לאירוויזיון בשם P4 Melodifest.
בתוכנית, יכלו המאזינים להקשיב לשירים מחצאי הגמר בכל יום שישי.
כמו כן, היא שידרה ביום שלאחר הגמר תוכנית רדיו בשם a dagen efter ("היום שאחרי"), ששימשה כפרשנית לערב הגמר.
את התוכנית הנחתה הפרשנית קרולינה נורן.
לא שודרה מעולם תוכנית טלוויזיה בנושא.
תחרות המלודיפסטיבלן משודרת ברזולוצית מסך רחב מאז שנת 2002 ובשיטת דולבי דיגיטל מאז שנת 2004.
נתוני הצפייה של התחרות רשמו עלייה מאז 2002. ב-2007, כ-4.1 מיליון תושבים, המהווים 44% מאוכלוסיית שוודיה, צפו בגמר המלודיפסטיבלן, ובין 2.9 מיליון ל-3.2 מיליון תושבים צפו בכל אחד מחצאי הגמר.
נתוני הצפייה של גמר מלודיפסטיבלן 2007 נמוכים בכמעט 2 מיליון צופים משיא הצפייה שהיה ב-1990.
לתחרות המלודיפסטיבלן ישנה כיסוי תקשורתי נרחב במדיה השוודית.
מחקר של כלכלת המדע ומחלקת התקשורת באוניברסיטת קרלסטאד קבע כי ייתכן והכיסוי התקשורתי הנרחב השפיע על התוצאות של מלודיפסטיבלן 2007. תחרות המלודיפסטיבלן נחשבת בעיני רבים ברחבי אירופה לתחרות הקדם אירוויזיון המושקעת והמעניינת ביותר באירופה.
תדמית המלודיפסטיבלן התפתחה עם השנים, אולם מילה אחת באמת מגדירה את אופי המוזיקה שבתחרות: שלאגר.
אומני ג'אז רבים כמו מוניקה זטרלונד ואוסטן וורנרברינג ניצחו במלודיפסטיבלן בשנות ה-60. להקת אבבא, שניצחה באירוויזיון 1974, הפכה להיות אחת הלהקות הטובות ביותר בשוודיה.
התחרות השפיעה לא רק על תחרות המלודיפסטיבלן, אלא על תעשיית המוזיקה המסחרית השוודית כולה.
בשנות ה-80, חברת ההקלטות של ברט קרלסון הייתה אחראית לשכיחות השירים שהיו 'קלילים ובעלי מנגינה זכירה'.
בראשית המאה ה-21 היו במלודיפסטיבלן מגוון רחב יותר של סגנונות, כמו סגנון הגלאם רוק של להקת ארק מ-2007, וסגנון הדיסקו-פופ של שלישיית הבנות "אפרו-דייט" מ-2002.
גימיקים הם חלק חשוב מההופעה בתחרות.
לנה פיליפסון השתמשה במעמד למיקרופון בהופעה שלה ב-2004. בזמן שפיליפסון הנחתה את מלודיפסטיבלן 2006, הוצגו 4 סרטונים במהלך חצאי הגמר בהם הראו, כמעין פארודיה, מה קרה למעמד המיקרופון מאז הזכייה שלה במלודיפסטיבלן.
פירוטכניקה היא עוד גימיק נפוץ בהופעות המלודיפסטיבלן.
אחרי התחרות ב-2007, מתחה קרולינה לסבו מ"דאגנס תקשורת" ביקורת על ההפקה והתוכן המוזיקלי של התחרות, בטענה שהתחרות ב-1998 הייתה "הזמן בו תחרות המלודיפסטיבלן הייתה עדיין תחרות שלאגרים" ושכל התחרות הפכה ל"שילוב בין תוכנית הריאלטי פיים פקטורי והשעשועון 'סטאדסקמפן'".
מלודי מייקר היה מגזין מוזיקה רב חשיבות.
המגזין החל לצאת בבריטניה ב-1926 ויצא באופן סדיר מדי שבוע עד שאוחד בשנת 2000 עם מתחרהו, ה-NME ("New Musical Express").
לדברי המו"ל שלו, IPC Media, היה זה מגזין המוזיקה הוותיק בעולם שיצא באופן סדיר.
המגזין התייחד במאמרי ביקורת מעמיקים יחסית ובגישה אקדמית, צוננת ומרוחקת למושאי הסיקור שלו.
המגזין החל כמסקר אירועי ג'אז בבריטניה ומשנות ה-30 בארצות הברית.
בין מבקרי הג'אז שכתבו לעיתון נמנים ג'ון האמונד (אחד ממגלי הכישרונות החשובים בתולדות המוזיקה, שגילה בין השאר את בילי הולידיי, בני גודמן, ליונל המפטון, ארית'ה פרנקלין ובוב דילן) ולאונרד פד'ר.
בשנת 1952 החל המגזין לסקר רוק אנד רול.
בשנת 1958 ייסד את מצעד המכירות של תקליטים אריכי-נגן (LP).
בשנות ה-60 סיקר המגזין את "לונדון החוגגת" (Swinging London), עתירת האירועים והלהקות הצעירות כמו הביטלס, האבנים המתגלגלות, היארדבירדס, ג'ימי הנדריקס ועוד.
בראשית שנות ה-70 קידם המגזין להקות כסטילי דן, לד זפלין, פינק פלויד ודיפ פרפל וזמרים-יוצרים כקט סטיבנס, ניק דרייק וסנדי דני.
לקראת סוף העשור סיקר המגזין בהרחבה את הרוק המתקדם והגלאם רוק.
בכך ביסס המגזין בעריכת ריי קולמן (Ray Coleman) עמדה כנגד הפאנק (Punk), תוך תמיכה בכיוונים מוזיקליים "מסורתיים" יותר ומאמרי ניתוח אינטלקטואליים ורציניים.
אחד הכותבים הבכירים במגזין, ריצ'רד ויליאמס (Richard Williams), התנגד לגישה השמרנית של קולמן, שבעטיה, טען, איבד המגזין קוראים צעירים לטובת המתחרה, ה-"New Musical Express" (NME).
ב-1980 עזב ויליאמס את המגזין ובעקבותיו עזבו מספר כותבים ועורכים, חלקם ל-NME.
ב-1981 נאלץ קולמן עצמו לעזוב את מלודי מייקר.
בראשית שנות ה-80 המשיכו מכירות המלודי מייקר לצנוח.
1983 מסמנת שינוי מגמה לכיוון מוזיקת פופ.
כריכת המגזין הפכה צבעונית והוא החל לקדם להקות כגון דוראן דוראן, יוריתמיקס, קג'גוגו (שנוסדה דרך מודעה במלודי מייקר) ומועדון תרבות.
ב-1984 התמנה אלן ג'ונס (Allan Jones) לעורך ראשי, הוא השכיל לשלב במגזין סקירות על להקות "מחתרתיות" כגון הסמית'ס וניו אורדר.
ב-1986 הצטרפו למלודי מייקר כוחות חדשים, כותבים לשעבר בפנזינים אוניברסיטאיים (כמו "המוניטור" של אוניברסיטת אוקספורד) וכתבים שסיקרו היפ הופ מ-NME, שפרשו מהמגזין המתחרה על רקע התנערותו ממוזיקה שחורה זו.
בראשית שנות ה-90 זיהה המגזין, באמצעות כתבו בארצות הברית אוורט טרו (Everett True) את צמיחת סצנת הגראנג' של סיאטל והיה מהראשונים לסקר את הסגנון החדש.
במקביל סיקר המגזין (באיחור ניכר לעומת ה-NME) את מוזיקת האינדי והבריטפופ המקומית, אולם סיקורו היה ביקורתי וכותביו ניתחו בחריפות ובגישה אקדמית קרירה ומרוחקת את שיריהן ותקליטיהן של להקות פופולריות כבלר ואואזיס, עובדה שלא סייעה לקירוב קהל צעיר ונלהב.
אולם, במקביל לצניחה בפופולריות, נותר המגזין כ"מגזין של מוזיקאים" ואחד המדורים החשובים בו היה מדור בו חיפשו מוזיקאים נגנים-עמיתים לשם שיתוף פעולה ויצירת להקות.
ראשית להקת סווייד ב-1989 הייתה דרך מודעה כזו, כך נוסדה גם אירייז'ר.
בשנת 1997 עזב אלן ג'ונס את המגזין ויחד עמו החלו כותבים נוספים לעבור לשלל יוזמות חדשות שפרחו אז.
מכירות המגזין התדרדרו עד כדי סגירתו למעשה ואיחודו עם המר שביריביו, NME.
מֶלוֹגרף (Melograph) הוא מכשיר אלקטרוני, דומה ל"מלודיוגרף", שהוא כלי עזר למחקר מוזיקולוגי, המשמש לתצוגה גרפית רציפה של ביטוי מלודי חד-קולי בגובה מוגדר.
מידע אקוסטי מוצג בצורת מלוגרמה, המציגה גובה ועוצמת צליל כפונקציות של זמן.
כיום מחליף המחשב את המלוגרף, אך אופן הצגת החומר המוזיקלי עומד בעינו כשלב חיוני במחקר וכמעט לא השתנה, אם כי המידע עובר עכשיו ישירות מן המחשב, לאחר שבעבר נעשו המדידות המבוססות על התצוגה הגרפית באופן ידני.
חשיבותן של יסודות אלה ניכרת בעיקר בחקר מוזיקה שאינה מערבית, אבל גם בסוגים מסוימים של מוזיקה עממית מערבית ובסגנונות ביצוע של מלודיות באמנות המערב, וכן בתקשורת קולית לא מילולית, כגון קולות תינוקות או חיות ועוד.
כל אלה, על אף חשיבותם בעיצוב סגנון מוזיקלי, אינם מנוסחים בתאוריית המוזיקה ובאותם מקרים שיש התייחסות אליהם, יש חוסר התאמה בין התאוריה לשימוש המעשי.
המלוגרף משמש ליצירת תעתיק אתנומוזיקולוגי, בדרך כלל ביצירת רישום גרפי כזה או אחר, שאפשר לשמר ולתייק, בדומה להקלטות מוזיקה.
מבין מכשירים אלה, שראשיתם בניסיונות שערך מילטון מטפסל (Milton Metfessel) בשנת 1928, ראויים לציון אלה שנוצרו בשנות ה-50' של המאה ה-20 ונמצאים באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (צ'ארלס סיגר Charles Seeger), באוניברסיטת אוסלו (אולאף גורבין וקארל דהלבאק Olav Gurvin and Karl Dahlback) ובאוניברסיטה העברית בירושלים (דליה כהן ורות כ"ץ).
מלה צימטבאום, נודעה גם בשמות מלכה צימטבאום ו"מלה הבלגית" (26 בינואר 1922 – 15 בספטמבר 1944) הייתה צעירה יהודייה מבלגיה, שברחה ממחנה הריכוז אושוויץ בירקנאו, נתפסה והתנגדה בגבורה לשוביה הגרמנים בטרם הוצאתה להורג.
מלה צימטבאום נולדה בבז'סקו שבפולין, הבת הצעירה מבין חמישה ילדים.
בילדותה משפחתה עברה לבלגיה והיא הצטיינה בלימודיה במתמטיקה ובשפות.
היא נעצרה באנטוורפן בין ה-10 ל-11 בספטמבר 1942 ונשלחה למחנה המעבר מכלן בגיל 20. ב-15 בספטמבר 1942 היא הועלתה לטרנספורט העשירי מבלגיה למחנה הריכוז אושוויץ.
לאחר הסלקציה הראשית היא נשלחה למחנה הנשים בבירקנאו.
היא הייתה אסירה במחנה אושוויץ בירקנאו מעל שנתיים, מספר האסיר שנחרת על ידה היה 19880. הודות לשליטתה בשפות רבות - צרפתית, הולנדית, גרמנית, פולנית ואיטלקית - היא עבדה במחנה כמתורגמנית.
אף על פי שהיא הייתה בתפקיד שהעניק לה זכויות יתר יחסית לשאר האסירים כמו תנועה חופשית בכל רחבי המחנה בלבוש אזרחי היא הקדישה את כולה לעזרה לאסירים אחרים.
היא התערבה על מנת שאסירים יישלחו לעבודות קלות יותר אם היא חשדה שלא יעמדו בעבודות פרך.
היא הגניבה לאסירים תמונות שנשלחו אליהם מקרוביהם, שכן היה אסור להחזיק בתמונות כלשהם במחנה.
כמו כן היא השיגה מזון ותרופות לנזקקים, עודדה את האנשים ותמכה בהם.
הן האסירים והן שומרי המחנה נתנו בה אמון.
אסיר פולני במחנה בשם אדוארד "אדק" גלינסקי, שהיה בן זוגה של מלה, תכנן לברוח מהמחנה יחד עם חברו וייסלאב קיילר .
תוכנית הבריחה נכשלה כאשר חברו של גלינסקי איבד שני זוגות מכנסיים של שומר אס אס במחנה, בהם התכוונו להשתמש כתחפושת.
גלינסקי אמר לחברו שהוא יימלט מהמחנה עם מלה, ולאחר מכן ימצא דרך לשלוח לו מדים לבריחה נוספת.
מלה רצתה להימלט מהמחנה כדי שתוכל לספר לבעלות הברית על הנעשה באושוויץ ובכך להציל חיי אדם.
נאמר על ידי מקורות שונים שהיא עמדה בראשה של תנועת התנגדות.
תוכנית הבריחה הייתה כדלקמן: גלינסקי היה אמור להתלבש במדים של איש אס-אס וללוות את מלה לשער החיצוני, תוך כדי העמדת פנים שהוא מלווה אסיר שתפקידו להתקין כיור.
מלה תסחוב כיור פורצלן גדול באופן שיסתיר את שיער ראשה, על מנת ששומרים אחרים שלידם יעברו לא יוכלו לדעת אם מדובר באסיר או באסירה.
גלינסקי יראה להם אישור מזויף והם יהיו בדרכם החוצה.
כאשר הם יתרחקו מספיק מהמחנה מלה תיפטר מהכיור ומהביגוד שיסווה את נשיותה והם יעמידו פנים שמדובר בשומר מהמחנה שפוגש את חברתו.
תוכנית הבריחה נוסתה ביוני 1944 והזוג הצליח להימלט לעיר לא רחוקה מאושוויץ.
לאחר הבריחה גלינסקי הסתתר ומלה נכנסה לחנות כדי לנסות לקנות לחם עם מטבעות זהב שהם גנבו מהמחנה.
פטרול גרמני שהיה במקום נהיה חשדן ועצר את מלה.
גלינסקי ראה מרחוק איך עוצרים את זוגתו מלה.
הוא ידע שכוונתם להוציאה להורג בגין בריחתה מהמחנה, והוא הסגיר את עצמו לאנשי הפטרול מאחר שהבטיח לה שלעולם לא ייפרדו.
מלה וגלינסקי נלקחו לבלוק 11 באושוויץ, תאי ענישה שכונו בשם "הבונקר", והופרדו לתאים שונים.
גלינסקי חרט על קיר בתאו את שמותיהם.
אחד משומרי המחנה העביר פתקים ביניהם מחורים שהיו בקירות תאיהם, ולעיתים מלה וגלינסקי שרקו אחד לשנייה במסדרון.
כשגלינסקי הוצא מתאו הוא נעמד ליד חלון שאותו חשב בטעות לחלון התא של מלה, והחל לשיר אריה איטלקית.
גלינסקי ומלה נלקחו להוצאה להורג בו זמנית במחנה הגברים ומחנה הנשים בהתאמה.
גלינסקי קפץ ללולאת החנק לפני שהקריאו בפניו את גזר הדין, אבל השומרים החזירו אותו חזרה לדרגש עליו עמד.
הוא צעק "תחי פולין", ובדיוק כשהגה את המילה פולין מוציאו להורג דחף אותו מהדרגש והוא החל להיחנק.
אסיר אחד אמר לשאר האסירים להסיר את כובעיהם כמחוות כבוד לגלינסקי וכך הם עשו, למורת רוחו של אחד השומרים.
מלה שלפה מראשה סכין גילוח והחלה לחתוך את הוורידים במפרקיה.
העדויות שונות בגרסותיהן לגבי מה שאירע לאחר מכן.
היו שסיפרו שמלה אמרה שהאסירים יצאו לחופשי במהרה.
אחרים סיפרו שהיא סטרה לשומר ואמרה שהיא תמות כגיבורה בעוד שהוא ימות כנבל.
ניצולים אחרים העידו שהיא צעקה לעבר אסירי המחנה שיתמרדו, ושזה כדאי אפילו אם הדבר יעלה להם בחייהם, שכן הדבר יהיה עדיף על מצבם במחנה.
היא סטרה בפרצופו של אחד השומרים בידה המדממת והוא תפס אותה בזרועה ושבר אותה.
צוות המחנה זינק עליה, הפיל אותה ארצה וחסם את פיה.
קצינת האס אס מריה מנדל, אמרה שהתקבלה פקודה מברלין לשרוף את מלה בקרמטוריום בעודה בחיים.
העלו אותה על עגלה ובחרו מספר אסירות שיסיעו אותה למשרפה.
מלה אמרה לאסירות שמסביבה בקול חלש: "יום הדין קרב".
בדרך לקרמטוריום, היא אמרה לאסירות שמשכו את העגלה שבה הייתה שהיא ידעה שהיא יכלה לשרוד, אבל היא בחרה לא לעשות כן מפני שרצתה ללכת בעקבות ליבה.
סיבת המוות שלה אינה ברורה.
יש האומרים שהיא דיממה למוות בעגלה.
אחרים אומרים שאחד משומרי המחנה ריחם עליה וירה בה או שהרעיל אותה לפני שהוכנסה למשרפה.
הרוב גורסים שהיא החזיקה ברעל שאותו שתתה בטרם הוכנסה לאש הלוהטת.
האסירים שעליהם נכפתה המטלה של שריפת הגופות, יודעו על כך שמלה מגיעה והם ערכו הכנות מיוחדות.
הם התפללו ובכו בעת ששרפו את גופתה.
האסירות שצוו לדחוף את העגלה של מלה חזרו לצריפיהן וסיפרו לשאר האסירים במחנה על שאירע.
סיפור הוצאתה להורג של מלה צימטבאום הוזכר ב-8 ביוני 1961 בזמן משפט אייכמן על ידי רעיה כגן.
יד ושם ייסד פרס על שמה של צימטבאום.
מלוגושץ' (בפולנית: ) היא עיירה במחוז ינדז'יוב שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
מלוגושוץ' נזכרת לראשונה בשנת 1136, ובשנת 1259 הוחרבו ביצוריה במהלך פשיטת המונגולים.
בשנת 1408 הוענקו ליישוב זכויות עיר.
בשנת 1863 נערך בעיירה קרב מרכזי במרד ינואר, וכעונש על השתתפות תושבי המקום במרד, נטלו הרוסים מהיישוב את מעמדו העירוני.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה נהרס היישוב כמעט לחלוטין כתוצאה מקרבות שהתנהלו בסמוך אליו.
בשנת 1996 הושבו ליישוב זכויותיו העירוניות.
בין מלחמות העולם נמנו ביישוב כ-760 יהודים, כשליש מתושביו.
עם כיבוש היישוב בתחילת ספטמבר 1939 בידי הגרמנים, הוטלו על יהודיו גזירות שונות, ובתחילת שנת 1941 רוכזו כולם בגטו שהוקם ביישוב, תוך שוד רכושם.
מספר יושבי הגטו הגיע בשנת 1942 לכ-1,130 איש, עם הבאת יהודים נוספים אליו.
לאחר הפיכת הגטו לסגור, התפשטו בו מגפות.
ב-28 באוגוסט 1942 גורשו רוב יושבי הגטו שביישוב לגטו ינדז'יוב, וממנו שולחו כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
מספר בעלי מקצועות יהודים שהושארו ביישוב שולחו ממנו כעבור זמן מה למחנה עבודה.
מלו דרייר היא פוליטיקאית גרמנייה מן המפלגה הסוציאל-דמוקרטית.
כיהנה כראש ממשלת ריינלנד-פפאלץ מ-16 בינואר 2013 עד 10 ביולי 2024, דרייר היא האישה הראשונה שהחזיקה בתפקיד זה.
היא שימשה גם כיושבת ראש ה-SPD לאחר התפטרותה של אנדריאה נאלס, כיהנה בתפקיד זה מ-3 ביוני 2019 עד 6 בדצמבר 2019, אז נבחרו ססקיה אסקן ונורברט וולטר-בוריאנס.
מדצמבר 2017 עד דצמבר 2019 הייתה אחת מחמשת סגני היושב ראש הפדרליים של ה-SPD.
כיהנה גם כחברה בממשלת מדינת ריינלנד-פאלץ כשרה לענייני חברה, עבודה ומשפחה, וכנשיאת הבונדסראט (מה שהפך אותה למעשה לסגנית הנשיא).
היא האישה השנייה שהחזיקה בתפקיד זה ואחת מהנשים היחידות שכיהנו בתפקיד כה בכיר במדינה.
דרייר נולדה ב-6 בפברואר 1961 בנוישטאדט אן דר ויינשטראסה שבריינלנד-פפאלץ.
היא הבת השנייה מתוך שלושה ילדים.
אביה היה מנהל בית ספר ואמה הייתה גננת.
לאחר שנה בחילופי תלמידים בתיכון בקלרמונט, קליפורניה ב-1977 וסיום הלימודים בתיכון קתה קולוויץ בעיר הולדתה ב-1980, היא החלה ללמוד תאולוגיה אנגלית וקתולית באוניברסיטת יוהנס גוטנברג במיינץ.
שנה לאחר מכן עברה ללימודי משפטים.
היא סיימה את התואר הראשון והשני בהצטיינות.
מ-1989 עבדה דרייר באוניברסיטת מיינץ כעוזרת מחקר של פרופסור האנס יואכים פפלוג.
ב-1991 היא מונתה לשופטת על תנאי והחלה לעבוד כתובעת ציבורית בבאד קרויצנאך.
דרייר חברה ב-SPD החל מ-1995. בשנים 1995 עד 1997 הייתה ראש העיר באד קרויצנאך.
משנת 1997 עד 2002 עמדה בראש מחלקת הרווחה, הנוער והשיכון בבירה מיינץ.
ב-15 במרץ 2002, ראש הממשלה דאז, קורט בק, מינה אותה לממשלתו כמחליפתו של פלוריאן גרסטר.
בין 2005 ל-2013 הייתה דרייר יושבת ראש ה-SPD בטריר.
בבחירות למדינה ב-26 במרץ 2006, בהן ה-SPD זכו להצלחה רבה, עמדה דרייר כמועמדת במחוז טריר.
היא גברה, בין היתר, על ראש המפלגה הנוצרית-דמוקרטית בטריר והמועמד הבכיר כריסטוף בוהר, שהתפטר מכל משרדי המפלגה לאחר הבחירות.
בבחירות למדינה ב-2011 היא זכתה שוב במנדט הישיר במחוז טריר עם 40.6 אחוזים מהקולות.
לאחר שקורט בק הודיע על התפטרותו מתפקיד ראש ממשלת ריינלנד-פאלץ, דרייר נבחרה לראשות הממשלה ב-16 בינואר 2013 עם 60 מתוך 100 ההצבעות של חברי הפרלמנט.
בכך היא הפכה לאישה הראשונה שנבחרה להנהיג את מדינת ריינלנד-פפאלץ.
דרייר גם קיבלה מקורט בק את ראשות ועדת השידור הממלכתית.
בבחירות למדינה ב-13 במרץ 2016, היא התמודדה לראשונה כמועמדת הבכירה של ה-SPD.
המפלגה ניצחה בבחירות עם תוצאה סופית של 36.2 אחוזים מהקולות, לאחר שעמדה בפיגור משמעותי של ה-CDU ברוב הסקרים בשנתיים שלפני הבחירות.
התקשורת ראתה בפופולריות הגדולה של דרייר תרומה משמעותית לביצועים הטובים של ה-SPD.
ב-18 במאי 2016, היא נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם כל 52 הקולות מהקואליציה הראשונה של ה-SPD יחד עם המפלגה הדמוקרטית החופשית והירוקים בריינלנד-פפאלץ.
בנוסף דרייר הצליחה להגדיל את חלקה ל-49.6 אחוזים מהקולות במחוז הבחירה שלה וכך זכתה שוב בייצוג המחוז.
אמנם, בשל הנטל הכפול של ראשות ממשלה וחברות בפרלמנט התפטרה מהמושב של המחוז בפרלמנט המדינה וסוון טוייבר תפס את מקומה.
בהצבעה ב-14 ביולי 2016 שרדה דרייר את הצעת אי אמון מהאופוזיציה של ה-CDU עם כל 52 הקולות בקואליציה שלה.
ב-1 בנובמבר 2016 החלה לכהן כנשיאת הבונדסראט בתור מחליפתו של סטניסלב טיליך.
ב-1 בנובמבר 2017 העבירה את תפקיד זה לראש עיריית ברלין, מיכאל מילר.
באוקטובר 2017 הגיעה דרייר עם משלחתה לביקור דיפלומטי בישראל, הם סיירו בין היתר במכון הוולקני, באוניברסיטת בן-גוריון ובכנסת, ואף נפגשו עם יושב ראש הכנסת דאז, יולי אדלשטיין.
בוועידת מפלגת SPD ב-7 בדצמבר 2017, נבחרה דרייר לאחת מחמשת סגני היושב ראש הפדרלי של המפלגה.
בוועידת המפלגה ב-5 בדצמבר 2020, נבחרה שוב כמועמדת הבכירה מטעם המפלגה בבחירות למדינה עם 99.7 אחוזים.
ה-SPD ניצחה בבחירות עם 35.7% מהקולות כאשר ה-CDU שוב ירד לשפל עם 27.7 אחוזים מהקולות.
בבחירות למדינה היא זכתה במחוז הבחירה שלה עם 47.7 אחוז מהקולות.
לאחר שהתפטרה מהמנדט שלה בפרלמנט המדינה בעקבות בחירתה לראשות הממשלה, סוון טוייבר החליף אותה שוב.
ב-18 במאי 2021, דרייר נבחרה מחדש לראשות הממשלה עם 55 קולות כמספר חברי קואליציית הרמזור שלה.
ב-19 ביוני 2024 היא הודיעה על התפטרותה מתפקיד ראש הממשלה מסיבות בריאותיות.
ישיבת הממשלה האחרונה עם ראש הממשלה דרייר התקיימה ב-9 ביולי 2024 בדנאו, שנפגעה קשות מאסון השיטפונות בעמק אהר ב-2021. דרייר עצמה תיארה בראיון את אסון השיטפון הקטלני כנקודת מפנה בחייה, עת ספגה ביקורת קשה בשל כישלון הרשויות באירוע.
ב-10 ביולי 2024 עזבה את משרדה ובמקומה מונה אלכסנדר שווייצר, שכיהן לפני כן כשר העבודה של ריינלנד-פפאלץ.
דרייר נשואה מאז יולי 2004 לקלאוס ג'נסן, שהיה בעבר מזכיר המדינה בריינלנד-פפאלץ וראש עיריית טריר מ-2007 עד 2015. מתגוררת עם בעלה בשמטדורף, פרויקט דיור בין-דורי ליד המנזר הבנדיקטיני של סנט מתיאס בטריר.
בשנת 1995 אובחנה דרייר עם טרשת נפוצה, על כן היא תלויה בכיסא גלגלים במעבר למרחקים ארוכים.
בין היתר, היא פטרונית של האגודה האזורית ריינלנד-פאלץ של האגודה הגרמנית לטרשת נפוצה (DMSG) ושל ארגון TAG, פרויקט מקומי בטריר לנפגעי טרשת נפוצה.
כמלוא לוגמיו (לעיתים 'מלוא לוגמיו') הוא אחד משיעורי תורה, המשמש בהלכה לצורך שיעור שתיית משקים, כגון השותה ביום כיפור אינו מתחייב כרת אלא אם שתה לכל הפחות 'כמלוא לוגמיו', פחות מכאן אף שהוא אסור מדין חצי שיעור אינו ענוש כרת.
כמו כן על מנת שתצטרף השתייה לשיעור 'מלוא לוגמיו' יש לשתות שיעור זה בתוך 'כדי אכילת פרס', בפחות מכך אינו מתחייב.
שיעור זה נידון לכל אדם לפי גודלו, באדם בינוני שיעור 'מלוא לוגמיו' הוא 'רוב רביעית'.
שיעור זה נזכר כבר במשנה לעניין חיוב כרת את השותה ביום כיפור:
שיעור זה לא נזכר בתורה, אך הוא נאמר 'הלכה למשה מסיני' כשאר השיעורים כגון 'כביצה' 'כזית' ועוד.
בנוסף לכך נזכר שיעור מלוא לוגמיו בתלמוד לעניין כמות השתייה שיש לשתות מיין הקידוש.
בתלמוד במסכת יומא נאמר בשמו של שמואל שאין כוונת המשנה למלוא לוגמיו ממש - שפיו מלא משקים בשתי לחייו, אלא יש לגרוס במשנה 'כמלוא לוגמיו' - שפירשו שיראה כאילו פיו מלא משקים, על ידי מילוי משקה בלחי אחת בלבד.
שיעור 'מלוא לוגמיו' הוא כמות הנוזלים שאדם יכול להחזיק בתוך פיו במילוי לחי אחת בלבד.
עוד נאמר בתלמוד שבניגוד לשאר השיעורים - כגון איסור אכילה ששיעורו ב'ככותבת', שהוא שיעור קבוע לכל בני האדם הן גדולים והן קטנים - שיעור 'מלוא לוגמיו' יש לשער לכל אדם לפי גודלו, ולכך עוג מלך הבשן שהיה גדול ביותר, לא יתחייב על שתייה ביום כיפור עד שישתה 'כמלוא לוגמיו' שלו.
לדעת התוספות שיעור 'מלא לוגמיו' לאדם בינוני, הוא יותר מרביעית, ושיעור 'כמלוא לוגמיו', שהוא רק שיראה כאילו הוא מלוא לוגמיו, הוא פחות מרביעית.
והוסיפו שהשיעור באדם בנוני הוא רוב רביעית.
שיעור רוב רביעית - שהוא כאמור השיעור של 'מלוא לוגמיו' באדם בינוני - במידות הנוהגות כיום, תלוי במחלוקת הפוסקים מהו שיעור רביעית:
לדעת הרב חיים נאה שיעור הרביעית הוא 86.4 מ"ל.
לפי זה שיעור מלוא לוגמיו בינוני הוא 45 מ"ל.
לדעת החזון איש שיעור רביעית הוא 149.3 מ"ל.
ולפי זה שיעור מלוא לוגמיו בינוני הוא 75 מ"ל.
במשנה ברורה כתב שערך בעצמו בדיקה על מנת לבדוק את השיעור של 'מלוא לוגמיו':
נמצא שלפי מדידתו ש'כמלא לוגמיו' הוא ביצה אחת שהיא כ-50 סמ"ק.
והקשה שם על דעת החזון איש שלפי שיטתו השיעור גדול הרבה יותר.
החזון איש בספרו כתב על קושיה זו, שאין לסמוך על מדידה שלנו, שהרי גם אחרי שמילא את פיו מים, יכול להכניס עוד בפיו.
כאמור בתלמוד נזכר שיעור 'מלוא לוגמיו' אף לעניין כמות היין שיש לשתות מכוס של קידוש:
אמנם דין זה נאמר דווקא לגבי כמות השתייה אותה יש לשתות לאחר הקידוש, אך הכוס עצמה צריך שיהיה בה לפחות שיעור רביעית.
כמו כן כתבו באחרונים שלכתחילה מהדרים לשתות את כל היין שבכוס, גם כאשר הכוס גדולה ומכילה הרבה יותר מ'רביעית'.
לדעת רוב האחרונים שיעור זה תקף לגבי כל חיובי השתייה שישנם, ששיעורם הוא כמלא לוגמיו.
אולם לדעת הערוך השולחן דין זה נאמר דווקא לגבי כוס של קידוש אך בשאר כוסות של ברכה די בטעימה כלשהו.
השולחן ערוך פסק, שמאחר שהראשונים נחלקו האם שיעור החיוב בברכה אחרונה במשקים הוא כזית או רביעית, אף שיוצא ידי חובת שתיית כוס של ברכה ב'מלוא לוגמיו', לכתחילה יש לשתות פחות מכזית או יותר מרביעית, כדי להסתלק מן הספק.
דעת הט"ז היא ששתיית מלוא לוגמיו, היא השיעור המחייב ברכה אחרונה.
מלודיה היא חברת תקליטים סובייטית ורוסית, החברה הוותיקה ביותר בתעשיית ההקלטות ברוסיה.
החברה הוקמה בשנת 1964 כחברת תקליטים של כל ברית המועצות.
שילבה את המפעלים העיקריים של תקליטים ואולפני הקלטות שהיו קיימים באותה תקופה בברית המועצות, והפכה לארגון המדינה לייצור, אחסון והפצה של הקלטות קול.
מרגע הקמתה ועד למחצית השנייה של שנות השמונים, מלודיה הייתה הארגון הממלכתי היחיד במדינה לייצור המוני והפצה של פונוגרמות.
הקלטות של "מלודיה", שיוצאו ליותר מ-90 מדינות, זכו להכרה עולמית וזכו בפרסים בינלאומיים.
מלודיה פרסמה הקלטות ברישיון של חברות זרות.
בתחילת שנות התשעים הייתה החברה אחת משש חברות ההקלטות הגדולות בעולם.
המוצרים העיקריים של מלודיה בשנות השישים והשמונים היו תקליטים.
בתחילת שנות השבעים שלטה בייצור הפונוגרמות על סרט מגנטי (קלטות שמע), ועד תחילת שנות התשעים בתקליטורים.
בסך הכל, עד 1991 פורסמו כ־49,000. למלודיה יש את הזכויות על כל ההקלטות הפונוגרפיות שנעשו על ידיה, למעט אלה שלמשרד לא היו זכויות בתחילה.
בשנות התשעים, בתהליך של דמונופוליזציה, בוטלו חלק מארגוני המלודיה, חלקם קיבלו עצמאות.
מאז 1993 החברה היא מפעל יחידתי ממלכתי.
קוסטיאנטין מיקולאיוביץ' בוצ'רוב (באוקראינית: Костянтин Миколайович Бочаров; נולד ב-11 באפריל 1997), הידוע יותר בשם הבמה מלובין (מעוצב: Mélovin; באוקראינית: Меловін) הוא זמר ויוצר אוקראיני.
הוא התפרסם לראשונה כשזכה בעונה השישית של תוכנית המציאות The X Factor (אקס פקטור) במדינתו וגם בכך שייצג את אוקראינה בתחרות אירוויזיון 2018.
בוצ'רוב נולד באודסה למיקולה בוצ'רוב ולנטינה בוצ'רובה.
בגיל ההתבגרות התעניין במוזיקה, וכילד הופיע בקונצרטים בבית הספר.
בהמשך החל ללמוד בבית ספר למוזיקה, אך עזב לפני סיום הלימודים.
לאחר מכן הוא נרשם לבית ספר לתיאטרון, בו סיים את לימודיו.
בוצ'רוב ניסה שלוש פעמים להתקבל לאקס פקטור אוקראינה אך נכשל, רק בשנת 2015, בעונה השישית של התוכנית, התקבל, הגיע לגמר ואף ניצח.
לאחר סיום התוכנית הוא יצא לסיבוב הופעות באוקראינה יחד עם המועמדים הסופיים האחרים של התוכנית.
בשנת 2016, יצא סינגל הבכורה שלו, "Ne odinokaya".
ב-17 בינואר 2017 הוכרז בוצ'רוב כאחד מ-23 המתחרים ב-Vidbir 2017, תחרות שירה מקומית, הבוחרת את נציג המדינה לאירוויזיון 2017 שצפוי היה להתקיים במדינתו, אוקראינה.
הוא התמודד עם השיר "פלא".
בוצ'רוב התמודד בחצי הגמר השלישי ב-18 בפברואר 2017, שם סיים במקום השני והעפיל לגמר.
הגמר נערך ב-25 בפברואר, בו בוצ'רוב סיים במקום השלישי ולא נבחר לייצג את מדינתו.
בשנה שלאחר מכן התמודד שוב בוצ'רוב ב-Vidbir 2018 שהתקיים ב-16 בינואר 2018, הוא התמודד כאחד מ-18 מתחרים עם השיר "Under the Ladder".
הוא התמודד בחצי הגמר השני אשר נערך ב-17 בפברואר 2018, שם העפיל לגמר כשסיים בשלושת במקומות הראשונים.
ב-24 בפברואר נערך הגמר בו ניצח מלובין ובכך נבחר לייצג את אוקראינה באירוויזיון 2018 בליסבון, פורטוגל.
באירוויזיון עצמו התמודד מלובין בחצי הגמר השני שנערך ב-10 במאי, הוא הוגרל לשיר אחרון בסדר השירים והעפיל לגמר לאחר שסיים במקום ה-6 מתוך 18 מדינות.
בגמר, שנערך יומיים לאחר מכן, הופיע מלובין ראשון בסדר השירים וסיים במקום ה-17 מתוך 26 מדינות עם 130 נקודות, כשהוא מקבל רק 11 נקודות מניקוד השופטים.
לאחר האירוויזיון יצא לאור הסינגל החדש שלו "That's Your Role", אשר זכה לצפיות רבות ביוטיוב.
לקראת חג המולד באותה שנה הוציא סינגל בשם "(Chudova Mytʹ (Чудова Мить" וכן סינגלים נוספים מהאלבום Octopus אותו היה אמור לקדם באמצעות סיבוב הופעות אשר נדחה בעקבות נגיף הקורונה
ב-25 בדצמבר 2020, הוציא לאור סינגל חדש בשם "Dance with the Devil"
מלובין יצא מהארון כביסקסואל במופע ובפני קהל, באירוע ששודר בשידור חי בטלוויזיה, במהלך פסטיבל המוזיקה הגדול באוקראינה.
מלווין גלובר (נולד ב-15 במאי 1961), הידוע יותר בשמות הבמה Melle Mel ו-Grandmaster Melle Mel, הוא אמן היפ הופ אמריקאי, שהיה הסולן והכותב הראשי של להקת Grandmaster Flash and the Furious Five.
מלווין גלובר נולד בברונקס שבניו יורק.
גלובר החל להופיע בסוף שנות השבעים.
ב-1982 הלהקה הוציאה את השיר "The Message" שהפך לקלאסיקה.
אחיו The Kidd Creole היה חבר נוסף בלהקה.
במהלך השנים המשיך מלה מל להופיע ולשתף פעולה עם אמנים שונים.
מלודי גרנד פרי היא תחרות מוזיקה שנתית הנערכת בנורווגיה, והיא מאורגנת על ידי רשות השידור הנורווגית (NRK).
הנציגות הנורווגית לאירוויזיון נבחרת באמצעות תחרות המלודי גרנד פרי.
הפסטיבל משודר ברצף מאז שנת 1960, שנת הצטרפותה של נורווגיה לתחרות האירוויזיון.
מהפסטיבל נבחרו שלושת הזוכים היחידים של נורווגיה באירוויזיון, בוביסוקס!, סיקרט גארדן ואלכסנדר ריבאק.
רוב השירים המשתתפים בתחרות נכנסים למצעד הסינגלים השבועי הנורווגי ואף גם למצעד השנתי.
נורווגיה הצטרפה לאירוויזיון במהדורתו הרביעית בשנת 1960. המלודי גרנד פרי הראשון נערך ב-20 בפברואר 1960, באוסלו, בירת נורווגיה.
הזוכה בתחרות הייתה נורה ברוקסטדט עם השיר "Voi Voi", אשר זכה במקום הרביעי באירוויזיון 1960. ברוקסטדט נשלחה פעם נוספת לאירוויזיון לאחר שניצחה עם השיר "Sommer i Palma".
בשנת 1970 התחרות לא התקיימה בשל פרישתה של נורווגיה מאירוויזיון 1970. בשנת 1991, התחרות בוטלה פעם נוספת עקב אי-היענות מזמרי המדינה להשתתף בתחרות.
באותה השנה, הנציג והשיר הנורווגי נבחרו על ידי ועדה פנימית.
עקב מיקומה הנמוך של נורווגיה באירוויזיון 2001, היא לא הורשתה להשתתף באירוויזיון 2002, לכן התחרות המקומית לא נערכה.
בשנת 2020, אולריקה בראנדסטורפ זכתה בתחרות עם השיר "Attention", ונבחרה לייצג את נורווגיה באירוויזיון 2020. ב-18 במרץ 2020, איגוד השידור האירופי הכריז כי בעקבות מגפת הקורונה, תחרות האירוויזיון לשנת 2020 בוטלה.
כפשרה, בראנדסטורפ הועלתה אוטומטית לגמר במלודי גרנד פרי 2021.
כל זוכי המלודי גרנד פרי ייצגו את נורווגיה באירוויזיון.
נורווגיה זכתה שלוש פעמים באירוויזיון, ב-1985, 1995 וב-2009. עם זאת, נורווגיה הגיעה למקום האחרון 11 פעמים, יותר מכל מדינה אחרת.
הטבלה הבאה מסכמת את השירים הנורווגים שהגיעו לאחד מחמשת המקומות הראשונים באירוויזיון:
שנה מבצע שיר מקום באירוויזיון ניקוד באירוויזיון1960נורה ברוקסטדט"Voi Voi"4111966אוסה קלבלנד"Intet er nytt under solen"3151985בוביסוקס!"La det swinge"11231988קרוליין קרוגר"For vår jord"5881993סילייה ויגה"Alle mine tankar"51201995סיקרט גארדן"Nocturne"11481996אליזבת אנדריאסן"I evighet"21142003יוסטיין הסלגורד"I'm Not Afraid to Move On"41232008מריה האוקס מיטט"Hold On Be Strong"51822009אלכסנדר ריבאק"Fairytale"13872013מרגרט ברגר"I Feed You My Love"41912023אלסנדרה"Queen Of Kings"5268
מלה רוהן (באוקראינית: Мала Рогань, ברוסית: Малая Рогань, מלאיה רוגן; עד 1895 נקרא פסקיבקה, באוקראינית: Пасеківка, ברוסית: Пасековка, פסקובקה) היא כפר במחוז חרקיב שבמזרחה של אוקראינה בסמוך לגבול המשותף עם רוסיה.
היישוב מלה רוהן נוסד במהלך המרד בהנהגת בוגדן חמלניצקי.
ב-25 בפברואר 2022, הכפר נכבש על ידי הכוחות המזוינים הרוסים במהלך הפלישה הרוסית לאוקראינה.
ארגון Human Rights Watch תיעד לפחות מקרה אחד של אלימות מינית מצד חיילים רוסים במהלך הכיבוש.
ב-27 במרץ 2022 (במהלך מתקפת נגד אוקראינית שבה שוחרר הכפר), סרטון ויראלי של חיילים אוקראינים מענים שבויים רוסים ויורים ברגליהם משך תשומת לב עולמית.
ה-BBC, בין היתר, אישר את המיקום הגאוגרפי על ידי חוקר קוד פתוח בטוויטר שאמר שהסרטון צולם בחווה בסביבת מלה רוהן.
מקורות אוקראינים רבים אמרו כי הסרטון מבוים, והצביעו על אי דיוקים הנתפסים בסרטון.
ה-BBC אמר שהוא לא יכול לאמת את האותנטיות של הסרטון.
מלה ויסקה (באוקראינית: Мала Виска; ברוסית: Ма́лая Ви́ска) היא עיר בראיון נובואוקראינקה, אובלסט קירובוהראד באוקראינה.
היא מקום מושבו של המִנהל העירוני של מלה ויסקה, אחת מההרומדות (Hromada, אזור חלוקה מנהלית) של אוקראינה.
העיר ממוקמת על נהר ויסי (Вись).
בקפות הקוזקים האוקראינים שכנה בשטח מלה ויסקה עיירה בשם ניקודימוב חוטיר (Nykodymiv Khutir).
הרבה שבטים, כולל סקיתים, עברו בשטח מלה ויסקה, אך לא חיו שם דרך קבע.
בשנת 1752 מהגרים ממולדובה הקימו כפר על גדת נהר ויסי.
שם יישוב זה שומר באחד משכונות העיירה הנקראת "בסרביה" (אין לבלבל עם חבל הארץ בשם זה הנמצא במערב אוקראינה, על גבול רומניה).
חלק מהאדמות ניתנו במתנה לנסיך קודאשב על ידי קתרין השנייה.
אותו נסיך עצמו קרא לעיירה על שמו (Kudesheve).
השם המודרני "מלה ויסקה" ניתן על ידי קניאז אולאשין (Kniaz Ulashyn), שקנה את אדמתו של קודאשב באמצע המאה ה-19.
עד 18 ביולי 2020, מלה ויסקה הייתה המרכז המנהלי של נפת (ראיון) מלה ויסקה.
הראיון בוטל ביולי 2020 כחלק מהרפורמה האדמיניסטרטיבית של אוקראינה, שהפחיתה את מספר הראיונים של מחוז קירובוהראד לארבעה.
הראיון אוחד לתוך ראיון נובואוקראינקה.
בעיירה היו לפני מלחמת העולם השנייה כ-200 יהודים - כ-2% מאוכלוסיית העיירה.
עם כיבוש העיירה על ידי הגרמנים הוקם במקום גטו בו שוכנו יהודי הסביבה (המספר המדויק אינו ידוע).
הגטו שכן באורוות של מפעל סוכר מקומי.
התנאים בהם הוחזקו תושבי הגטו היו קשים והם סבלו מקור ורעב.
לרוב האסירים היו רק בגדי קיץ.
המצב התברואתי בגטו היה ירוד ולא היו מי שתייה.
כל אדם קיבל 150 גרם לחם וחצי ליטר מיץ רוטבגה.
כל האסירים היו מותשים מתת תזונה, מחלות ועבודה פיזית.
יהודים נלקחו בפיקוח לעבודות פרך, ואלה שאינם יכולים לעבוד נורו במקום.
בדצמבר 1941, בהוראת ראש המחוז, ראש הז'נדרמריה והמשטרה, נלקחו ליער לוציוס (באוקראינית: Люцій ліс) 134 יהודים למקום בו שכנה באר בעומק 18 מטר.
הקורבנות נלקחו במכונית לבאר ונאלצו לקפוץ לתוכה.
אלו שקפצו נורו תוך כדי תנועה, ומי שלא הצליח נפלו בחיים לתוך הבאר.
במלה ויסקה שישה שכונות: מיסטצ'קו (Mistechko, החלק הצפוני של העיר מופרד מהחלק המרכזי על ידי נהר ויסי); מיקרו-ראיון ויסי (Mikrorayon Vysi, אזור השינה של העיירה); בסרביה (אזור כפרי של העיירה); סטורצ'אקיבקה (Storchakivka); קודריבקה (Kudrivka); ראיון פיאטי ( Raion piaty); הקטאר (hektar).
בעיירה שלושה בתי ספר תיכוניים, פנימייה, מרכז נוער, בית ספר לאמנויות ושני גני ילדים.
בעיירה יש בית ספר מקצועי תיכוני.
במלה ויסקה פועל מרכז תרבות, בו קיים מוזיאון להיסטוריה מקומית.
בנוסף, ישנה ספרייה על שם לסיה אוקראינקה (Lesia Ukrainka).
במלה ויסקה יש כמה חברות ועסקים קטנים, חנויות רבות, שוק במרכז העיר ושלושה סופרמרקטים.
במשך שנים רבות פעל מפעל סוכר ואלכוהול, סיפק תוצרת לאוקראינה וייצא למדינות אחרות.
אוכלוסיית מלה ויסקה היא ברובה אורתודוקסית ומשתייכת לכנסייה האורתודוקסית של אוקראינה.
בעיירה ישנן שלוש כנסיות אורתודוקסיות.
באזור מלה ויסקה יוצא לאור עיתון בשם "מאלוביסקיבסקי ויסטי" ("Malovyskivski Visti").
בנוסף, לכל ארגון וחברה בעיירה יש אזכור באתר הרשמי של העירייה.
מלדיביאן (בדיבהי: މޯލްޑިވިއަން) היא חברת התעופה הלאומית של האיים המלדיביים.
היא מפעילה טיסות בינלאומיות בנוסף לשירותים בין האיים.
הבסיס העיקרי שלה הוא נמל התעופה הבינלאומי ולנה.
החברה הוקמה על ידי הממשלה ב-23 באפריל 2009 כחברה בעירבון מוגבל ובבעלות מלאה של הממשלה.
חברת התעופה החלה לפעול עם שלושה מטוסים מדגמי בומברדייה דאש 8 ודורניה דו 228. בתחילה החברה טסה רק בתוך האיים המלדיביים.
חברת התעופה החלה את טיסותיה הבינלאומיות ב-26 בינואר 2008 עם טיסות סדירות להודו.
ב-25 באוגוסט 2008 החברה תויגה מחדש תחת השם "מלדיביאן".
יעדי החברה נכון לאוקטובר 2019:
דאקה, בנגלדש – נמל התעופה הבין-לאומי שאהג'לאל
מאלה – נמל התעופה הבינלאומי של ולנה
אטול הא דאלו – נמל התעופה הבינלאומי בקולחודופושי
בנגקוק – נמל התעופה סוברנבהומי
"מלודי" הוא שיר של הזמר הישראלי פאר טסי, מתוך אלבום האולפן "רדיו שטח 2", שיצא לאור ב-26 במאי 2024. זו הרצועה הרביעית באלבום.
השיר נכתב על ידי פאר טסי, איתן דרמון וגל ג'ו כהן, שהפיק את השיר יחד עם מתן דרור.
השיר יצא לאור כסינגל שיווקי לתחנות הרדיו הישראליות ביולי 2024.
עם צאתו של "רדיו שטח 2", השיר "מלודי" הפך לאחד השירים המצליחים ביותר מתוכו, וזכה להצלחה בעיקר ברשתות הסטרימינג.
במצעד היטליסט של מאקו, נכנס השיר למקום ה-28, ובשיאו הגיע למקום החמישי, כאשר זהו אחד משני שירים מהאלבום שנכנסו לעשירייה הפותחת במצעד, יחד עם "רוז", שהגיע למקום הראשון.
במצעד העשירייה של כאן גימל הגיע למקום השביעי.
מלודיה רואיס גוטיירס (בספרדית: Melodía Ruiz Gutiérrez; נולדה ב-12 באוקטובר 1990), הידועה בשם הבמה שלה מלודי, היא זמרת, כותבת שירים, רקדנית ושחקנית ספרדייה; נציגת ספרד באירוויזיון 2025, שהתקיים בבזל שבשווייץ, עם השיר "Esa diva".
מלודי הייתה בת 10 כששירה, "El baile del gorila", הפך לאחד הלהיטים הגדולים ביותר בספרד ב-2001. מאז הוציאה שישה אלבומי אולפן וסינגלים רבים.
מלודי נולדה ב-12 באוקטובר 1990, בעיירה דוס ארמנאס שבקרבת סביליה שבאנדלוסיה.
אביה וכמה מבני משפחתה ניגנו בלהקה מקומית בשם לוס קיוס, הרכב מוזיקלי בסגנון חמישיית הג'קסונים.
מלודי החלה ללמוד שירה בגיל צעיר מאוד.
כשהייתה בת שש הצהירה בפני אימה כי גמלה בלבה ההחלטה להתמקצע כרקדנית וכזמרת.
אימה ניסתה לשכנע את מלודי לוותר על כך, וטענה כי מדובר במקצוע קשה.
אביה של מלודי שלח למפיק המוכר אל פארי הקלטות דמו של קולה.
אל פארי התרשם מכישרונה והזמין אותה למדריד להקליט אלבום אולפן.
בשנת 2001, בגיל 10, הוציאה את אלבום הבכורה שלה, De pata negra, שהופק על ידי גוסטבו רמודו בחברת ההפקות של אל פארי.
הוא יצא לאור דרך חברת התקליטים אפיק ספרד, חברת בת של סוני מיוזיק אנטרטיינמנט ספרד.
הסינגל המוביל מהאלבום, "El baile del gorila", שנכתב והולחן על ידי חוסה אנטוניו בניטס סראנו, הפך ללהיט בספרד והגיע ב-21 ביולי 2001 למקום הראשון במצעד הספרדי.
הצלחת השיר הפכה את מלודי לילדת פלא בתחום המוזיקה הספרדית.
הסינגל השני מתוך האלבום, "De pata negra", יצא בהמשך והגיע בשיאו למקום ה-12 במצעד הפזמונים במדינה.
אלבום הבכורה נמכר בלמעלה מ-500,000 עותקים, ובאוקטובר 2001 תיעד איגוד תעשיית ההקלטות הספרדי את היצירה בתואר פלטינה כפולה על חציית רף 200,000 העותקים במדינה.
ב-30 באוקטובר 2001 יצא האלבום גם בארצות הברית ובאמריקה הלטינית.
במאי 2002 קיבל תואר זהב מטעם איגוד תעשיית ההקלטות האמריקאי (RIAA).
באותה שנה היה מועמד לפרס גראמי הלטיני בקטגוריית "אלבום הילדים הטוב ביותר" בטקס פרסי הגראמי הלטיני ה-3.
ב-21 בפברואר 2002 הופיעה מלודי בפסטיבל ויניה דל מאר.
ב-10 ביוני יצא אלבומה השני, Muévete, שגם הוא הופק על ידי גוסטבו רמודו.
הסינגל המוביל, "Muévete", הגיע בשיאו למקום השביעי במצעד הספרדי.
בתחילת 2003 הועמד De pata negra לפרס המוזיקה הלטינית של בילבורד בקטגוריית "אלבום הפופ הלטיני של השנה – אמן חדש".
ב-23 ביוני יצא אלבומה השלישי, , שהופק על ידי לואיס גומס אסקולאר וחוליו סייחאס.
הסינגל הראשון מתוכו היה "Será".
השיר "Dabadabadá" נכלל בפסקול הספרדי של הטלנובלה הברזילאית Mulheres Apaixonadas, שיצא לאקרנים במרץ 2004. השיר עצמו הגיע למקום התשיעי במצעד הספרדי.
בנובמבר השתתפה מלודי בפרויקט Ellas & magia, אלבום DVD של חברת וולט דיסני, הכולל ביצועים מחודשים לשירי נסיכות דיסני על ידי אמנים ספרדים מוכרים, ביניהם פסטורה סולר, מרתה סאנצ'ס ובלפופ.
מלודי ביצעה את השיר "No diré que es amor" מהסרט "הרקולס.
הכנסות המיזם הוקדשו לקרן הסיוע למאבק בהתמכרויות לסמים.
ב-18 באוקטובר 2004 הוציאה מלודי את אלבומה הרביעי, Melodía, שסימן את מעברה לקהל יעד בוגר יותר.
האלבום הופק על ידי דנילו באיו וצוות נוסף בניהולו של אימנואלה רופינניו.
הסינגל הראשון מתוכו היה "Y ese niño", שנכתב על ידי לוקאס גונסאלס גומס מהצמד "אנדי ולוקאס".
האלבום דורג במקום ה-15 במצעד הספרדי עם יציאתו.
באותה שנה שיתפה פעולה עם זמר הטנור היווני מריו פראנגוליס בביצוע הדואט "Cu'mme".
השיר נכלל באלבומו השני Follow Your Heart, שיצא לאור ב-9 בנובמבר 2004 בחברת התקליטים סוני קלאסיקל רקורדס.
בשנת 2005 נעלמה מלודי מחייה הציבוריים, ולאחר שלוש שנים חזרה לפעילות.
היעדרותה הובילה לשמועות על מותה, בין היתר בטענה שנהרגה בתאונה אווירית, או שהתאבדה בעקבות דיכאון – טענה שהתבררה כהתייחסות לאישה אחרת עם שם דומה.
מלודי הכחישה את השמועות עם צאת אלבומה החמישי, Los buenos días, בשנת 2008.
האלבום Los buenos días הופק על ידי קקו (Queco).
עם צאתו הייתה מלודי בת 17, ו-Los buenos días שווק כאלבומה הבוגר הראשון.
היא הייתה שותפה לכתיבת כמה מהשירים.
הסינגל הראשון, "Te digo adiós", היה בסגנון רומבה פלמנקו מודרנית.
2009: תחרות קדם האירוויזיון בספרד
בשלהי 2008 הקליטה מלודי את השיר "Amante de la luna" יחד עם להקת הרקדנים לוס ויוואנקוס.
השיר, שנכתב על ידי מנולו קאראסקו ופרננדו ברמודס, התמודד בתחרות הקדם-אירוויזיון של ספרד לשנת 2009.
מלודי ולהקתה דורגו בשלב חצי הגמר, שנערך ב-14 בפברואר 2009, במקום הראשון.
בגמר, שהתקיים ב-28 בפברואר 2009, התמודדה לבדה לאחר שהלהקה פרשה.
היא סיימה עם מספר נקודות זהה לזה של סוראיה ארנלס עם "La noche es para mí" (22 נקודות), אך הפסידה בעקבות תיעדוף הצבעת הקהל.
בשנת 2012 פרסמה מלודי את הסינגל "Ten cuidaíto conmigo" מתוך אלבומה השישי, Mucho camino por andar.
באותה שנה עברה לניהול חדש תחת חברת "Serendipity Producciones, S.L".
ב-25 בפברואר 2013 השתתפה מלודי בפרק מיוחד של תוכנית החיקויים Tu cara me suena.
היא חיקתה את הזמרת נטליה חימנס וסיימה במקום השני.
בהמשך השנה הוציאה גרסת מרנגה לשירה "No sé" יחד עם הראפר די ג'יי פאנה.
הווידאו קליפ הרשמי שלו צולם בוונצואלה ובמיאמי.
באוקטובר הגיעה למקום הראשון בוונצואלה.
מאותה תקופה עד מרץ 2014 השתתפה בעונה השלישית של Tu cara me suena, שם הגיעה לגמר וסיימה במקום השני.
במהלך התוכנית חיקתה אמנים כמו בוני טיילר, קייטי פרי, ריקי מרטין, גלוריה גיינור, שר, גוון סטפני, ליידי גאגא ואחרים.
ב-9 ביוני 2014 יצא אלבומה השישי, Mucho camino por andar, תחת חברת
האלבום, שהוקלט בין 2012 ל-2014, כלל שיתופי פעולה עם אמנים כגון די ג'יי פאנה, חוסה אנטוניו בניטס סראנו והכנר ואסקו ואסילב.
2015–הווה: תחילת קריירה קולנועית, מלק 2 ואירוויזיון 2025
ב-29 במאי 2015 יצא השיר "In My Mind" מתוך הסרט It's Now or Never, שבו הופיעה מלודי בתפקידה הקולנועי הראשון.
במקביל הקימה עם אחיה אלאסר את הצמד "מלק 2", שהוציא את הסינגל "Tú lo sabes" ב-2 ביוני 2015.
ב-29 ביוני 2018 יצא הסינגל "Parapapá", אשר הוקלט במיאמי.
ב-15 בפברואר 2019 יצא השיר "Rúmbame", לצד הקליפ שהושק ב-26 בפברואר.
באוקטובר 2024 שימשה מלודי כשופטת אורחת בעונה הרביעית של Drag Race España.
ב-12 בנובמבר נחשף על ידי תאגיד השידור הספרדי RTVE כי מלודי עתידה להשתתף בקדם הספרדי לאירוויזיון 2025, "בנידורם פסט", עם השיר "Esa diva".
מלודי הופיעה אחרי ולפני .
מלודי שובצה להופיע במחצית הראשונה.
מלודי שובצה כהופעה השישית, אחרי ולפני .
מלודי בזוגיות עם שחקן כדורעף החופים איגנסיו באטז'אן, ויש להם ילד אחד.
שם האלבוםתאריך יציאה לאורDe pata negra17 ביוני 2001Muévete10 ביוני 2002T.
שנת יציאה לאורסינגלים שיצאו בשנה זאת2001 El baile del gorila
מלוויל דיואי היה ספרן וממציא שיטת דיואי, שיטת מיון ספרים הקרויה על שמו.
לפי שיטה זו סדרם של הספרים בספרייה מחולק על פי נושאים ותתי-נושאים שלכל אחד מהם ישנו מספר קבוע, אשר מקלים מאוד על חיפוש ספר מסוים.
בעת שהיה סטודנט עבד כספרן ובמהלך עבודה זו פיתח את שיטת המיון הזאת.
כשהיה בן 17 פרצה שרפה בבית ספרו והוא עשה מאמצים להציל כמה שיותר ספרים.
כתוצאה מן העשן ששאף סבל משיעול קשה שנמשך כמה חודשים.
רופאו קבע שהוא נפגע קשה מדי ושנותרה לו שנת חיים אחת לכל היותר.
דבר זה גרם לו להיות ממוקד במה שהוא עושה ולפתח שיטות יעילות כדי לנצל את הזמן שנותר לו בצורה הטובה ביותר.
ב-1874 סיים את לימודיו במכללת אמהרסט והתמנה להיות הספרן בפועל בספרייה זו.
חיבור זה נעשה לשיטת המיון העשרוני שהיא השיטה הנפוצה ביותר בעולם היום, במיוחד בספריות ציבוריות וספריות בתי ספר.
ב-1877 עבר דיואי לבוסטון, שם ייסד יחד עם עוד שני חברים את כתב העת "Library Journal" שממשיך לצאת עד היום.
ב-1883 עבר לאוניברסיטת קולומביה בניו יורק שם הוא הקים את בית הספר הראשון לספרנות בארצות הברית תוך התנגדות סגל האוניברסיטה.
הוא הפך את הספרייה מאוסף לא מסודר ומקוטלג ברשלנות בן 50,000 כרכים לאוסף מאורגן ביעילות בן 100,000 כרכים תוך ריכוזו בבניין אחד, בעוד שקודם לכן היה האוסף מפוזר בתשע מחלקות שונות.
ב-1888 התמנה למזכיר איגוד האוניברסיטאות בניו יורק ולמנהל הספריות של מדינת ניו יורק.
בתפקידו זה קידם השאלה בין-ספרייתית, עודד כתיבת ביבליוגרפיות של הספרים הטובים ביותר ויצר את הספרייה הניידת.
ב-1894 ייסד יחד עם אשתו את מועדון לייק פלאסיד כמועדון נופש לעובדים בתחומי החינוך והעבודה הסוציאלית.
משום שהכלל שלו היה שלא יקבלו חברים שאחרים מתנגדים אליהם הוא לא קיבל שחורים, יהודים ומיעוטים אחרים.
ב-1905 קראו יהודים ידועים בניו יורק לפטר אותו ממשרתו כמנהל הספריות בשל האפליה הנהוגה במועדון שלו.
בעקבות הלחץ והאשמות שהוא הטריד מינית עובדות באיגוד הספריות האמריקאי (ALA) הוא התפטר מתפקידו זה וב-1906 גם נאלץ להתפטר מ-ALA.
כמו כן הנהיג שינויים בצורת הכתיב האמריקאי (לעומת זה האנגלי) והמציא את התיקייה המשרדית המאונכת.
מְלַוֵּה מַלְכָּה הוא כינוי לסעודה שנאכלת במוצאי שבת, ובה מלווים את שבת המלכה בצאתה בשירה ובסעודה, כדרך שמלווים מלך ומלכה בצאתם מן העיר.
מקור המנהג הוא בתלמוד הבבלי: "לעולם יסדר אדם שולחנו במוצאי שבת אף על פי שאינו צריך אלא לכזית", כלומר למרות שהוא שָׂבֵע ().
הסעודה נקראת גם "סעודתא דדוד מלכא" (סעודת דוד המלך), שכן דוד המלך ביקש מה' לדעת את יום מותו, וה' גילה לו שהוא ימות בשבת, ומאז, בכל מוצאי שבת היה דוד עושה סעודה לבני ביתו, כדי להודות לה' על שעודנו בחיים.
במקורות מוקדמים מציינים את עצם ה"נסכוי" (או "עצם הלוז") אשר איננה ניתנת להשמדה, וממנה קם הגוף בתחיית המתים.
העצם ניזונה רק מהנאכל בסעודת מלווה מלכה.
ההסבר לשני הדברים הנ"ל נובע זה מזה מכיוון שהמוות נגזר כתוצאה מאכילת עץ הדעת על ידי אדם הראשון, ומכיוון שעצם זו ניזונת רק ממלווה מלכה, היא לא ניזונה מעץ הדעת.
בשם האר"י (רבי יצחק לוריא אשכנזי) נאמר, שהנשמה היתרה המלווה את האדם בשבת, אינה עוזבת אותו עד אחרי סעודת מלווה מלכה.
מטעם זה נהגו רבים שלא לעשות מלאכה ולא להחליף את בגדי השבת עד אחרי הסעודה.
רבים מהפוסקים הראשונים והאחרונים כתבו שסעודה זו אינה חובה, ויש מן האחרונים שכתבו שהיא חובה.
בקרב מרבית היהודים האורתודוקסים כיום, המנהג לא נתפס כמחייב וההקפדה על עצם קיומו שונה ממשפחה למשפחה.
האליה רבה כתב שמי שהאריך בסעודה שלישית עד אחרי צאת שבת, פטור מסעודת מלווה מלכה.
האחרונים התלבטו האם נשים פטורות מסעודה זו.