tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדיקת הסוכר בשתן נערכת כחלק מבדיקת שתן כללית.
בשתן של אדם בריא בדרך כלל לא אמור להימצא סוכר, אך עד טווח מקסימלי של 25mg/dL הוא נחשב לנורמטיבי.
במקרה שרמת הסוכר בשתן היא מעל לטווח הנורמה מצב זה נקרא גליקוזוריה.
בעקבות שימוש בתרופות מסוימות או סוכרת שאינה מאוזנת, תוצאות בדיקת השתן עשויות להעיד על נוכחות של הסוכר בשתן.
בדיקת הסוכר בנוזל השדרה מסייעת בין היתר באבחנה בין דלקת קרום מוח נגיפית וחיידקית.
בדיקת כימיה בדם היא אוסף של בדיקות דם רבות שבודקים בהם מרכיבים שונים בדם באמצעות מעבדה כימית.
הבדיקות יכולות לסייע באבחון של מחלות כבד, מחלות כליות, מחלות לב, מחלות לבלב, מחלות אנדוקריניות, מחלות תזונתיות, מחלות מטבוליות ועוד.
הבדיקות מבוצעות כאשר עולה חשד למחלה רפואית כלשהי וכבדיקות מעקב.
חלק מהבדיקות מבוצעות גם כבדיקות שגרתיות.
בדיקת אלקטרוליטים או פאנל אלקטרוליטים היא בדיקת דם נפוצה המורכבת משלוש בדיקות כימיות עיקריות: אשלגן, נתרן, וכלוריד.
בנוסף לבדיקות אלה היא ניתן לבדוק את רמות סידן, מגנזיום וזרחן.
ביקרבונט נבדק גם הוא, כחלק מבדיקת מאזן חומצה ובסיס בגוף.
בדיקת תפקודי הכליות כוללת בדיקת קריאטינין, המאפשרת לחשב את קצב הסינון הגלומרולרי המשוער (eGFR).
בנוסף לכך נהוג לבדוק BUN או אוריאה.
במסגרת בדיקה זו בודקים את רמות האלבומין, חלבון כללי (TP), אלקליין פוספטז (ALP), אלאנין טרנסאמינאז (ALT), אספרטט אמינוטרנספראז (AST), גמא-גלוטאמיל טראנספפטידאז (GGT), לקטט דהידרוגנז (LDH), ובילירובין שבדם.
בדיקת תפקודי קרישה יכולה גם היא לשמש להערכת תפקוד הכבד.
פאנל מטבולי בסיסי היא בדיקת דם נפוצה המורכבת מסט הבדיקות של פאנל אלקטרוליטים בתוספת בדיקת תפקודי הכליות ורמת הגלוקוז שבדם.
כמו כן, במקרים מסוימים לעיתים מצרפים לפאנל זה גם בדיקה של רמת הסידן בדם.
פאנל מטבולי מקיף היא בדיקת דם נפוצה המורכבת מסט הבדיקות של פאנל מטבולי בסיסי בתוספת חלק מבדיקות תפקודי הכבד.
פרופיל שומנים או פרופיל ליפידים היא בדיקת דם, שבמסגרתה בודקים את רמות השומנים השונים שבדם כגון: כולסטרול כללי, LDL, HDL, וטריגליצרידים.
בדיקת הרחבת אישונים היא הליך אבחוני שבו משתמשים בטיפות עיניים מיוחדות (כגון: טרופיקאמיד) כדי להרחיב או להגדיל את האישון של הנבדק על מנת לקבל תצוגה טובה יותר של קרקעית העין.
הבדיקה מבוצעת לעיתים קרובות על ידי רופאי עיניים ואופטומטריסטים כחלק מבדיקת עיניים.
בדיקת הראייה כוללת בדיקת חדות ראייה, בדיקת שדה ראייה, בדיקת תפקוד שרירי העין, בדיקת תגובת אישון, בדיקת טונומטריה (לחץ תוך עיני), והרחבה באמצעות טיפות עיניים מיוחדות.
הרחבת האישונים גורמת לשיתוק זמני של השריר המשנה את צורת העדשה הפנימית.
במצב זה נכנס יותר אור לעין והדבר מאפשר לראות את הרשתית ואת עצב הראייה בצורה מדויקת.
האישונים יתרחבו במידה מספקת לבדיקה כעשרים עד ארבעים דקות לאחר הזלפת הטיפות.
תחת השפעת טיפות העיניים, המטופל יחווה טשטוש ראייה ורגישות יתר לאור (סנוור).
בדרך כלל הראייה תחזור לעצמה תוך שלוש עד שש שעות, אם כי בילדים ייתכן שהאישון יישאר רחב עד שלושה ימים לאחר הבדיקה.
לאחר הרחבת האישון, יישתמש הבודק באופטלמוסקופ או מצלמה מיוחדת כדי לראות את פנים העין, אשר יאפשר הערכה של הרשתית, עצב הראייה, כלי הדם, ומאפיינים אחרים.
בבדיקת הרחבת אישונים ניתן לאבחן תופעות עיניים הקשורות בגיל ובמחלות כרוניות (כגון רטינופתיה סוכרתית, גלאוקומה, ניוון רשתית גילי), קרעים ברשתית, היפרדות רשתית.
ניתן לקבוע בעזרתה את הצורך במשקפיים ואת מספרם המדויק.
בדיקת כוח הכבידה II או בדיקת כוח הכבידה B (GP-B) הייתה ניסוי מבוסס לוויין לבדיקת שתי תחזיות לא מאומתות של תורת היחסות הכללית: האפקט הגיאודטי וגרירת המסגרת.
זה אמור היה להתבצע על ידי מדידה, בדיוק רב, של שינויים זעירים בכיוון הספין של ארבעה גירוסקופים הכלולים בלוויין המקיף את כדור הארץ בגובה 650 ק"מ, וחוצה ישירות מעל הקטבים.
הלוויין שוגר ב-20 באפריל 2004 על רקטת דלתא II.
שלב הטיסה לחלל נמשך עד 2005; מטרת הלוויין הייתה למדוד את עקמומיות מרחב-זמן ליד כדור הארץ, ובכך את פיזור וכוון המתח-אנרגיה (הקשור לפיזור ולתנועת החומר בחלל) בכדור הארץ ובקרבתו.
מדידה זו סיפקה מבחן של תורת היחסות הכללית, גרביטומגנטיות ומודלים קשורים.
החוקר הראשי של ניסוי זה היה פרנסיס אווריט.
תוצאות ראשוניות אישרו את האפקט הגיאודטי הצפוי בדיוק של כ-1% ודו"ח נאס"א מדצמבר 2008 הצביע על כך שהאפקט הגיאודטי אושר כטוב מ-0.5%.
במאמר שפורסם בכתב העת "Physical Review Letters" בשנת 2011, המחברים דיווחו על ניתוח הנתונים מכל ארבעת הגירוסקופים, בהתאמה טובה עם תחזיות תורת היחסות הכלליות.
בדיקת כוח כבידה II היה ניסוי גירוסקופ תורת היחסות שמומן על ידי נאס"א.
המאמצים הובלו על ידי המחלקה לפיזיקה של אוניברסיטת סטנפורד עם לוקהיד מרטין כקבלן המשנה העיקרי.
מדעני המשימה ראו בו את ניסוי תורת היחסות השני בחלל, לאחר השיגור המוצלח של גרביטציה פרוב A (GP-A) ב-1976.
תוכניות המשימה היו לבחון שתי תחזיות לא מאומתות של תורת היחסות הכללית: האפקט הגיאודטי וגרירת מסגרת.
זה היה אמור להתבצע על ידי מדידה, בדיוק רב, של שינויים זעירים בכיוון הספין של ארבעה גירוסקופים הכלולים בלוויין כדור הארץ המקיף ב-650 ק"מ גובה, העובר ישירות מעל קטבי כדור הארץ.
הגירוסקופים נועדו להיות כל כך נקיים מהפרעות שהם יספקו מערכת התייחסות כמעט מושלמת למרחב-זמן.
זה יאפשר להם לחשוף כיצד החלל והזמן "מתעוותים" על ידי נוכחות כדור הארץ, ובכמה סיבוב כדור הארץ "גורר" איתו את החלל-זמן.
האפקט הגיאודטי הוא אפקט הנגרם על ידי מרחב-זמן "מעוקל" על ידי מסת כדור הארץ.
ציר של גירוסקופ כאשר הוא מועבר במקביל סביב כדור הארץ בסיבוב שלם אחד, אינו מצביע בסופו של דבר לאותו כיוון כמו קודם.
ניתן לחשוב על הזווית ה"חסרה" ככמות שהגירוסקופ "נשען עליה" לתוך השיפוע של עקמומיות המרחב-זמן.
הסבר מדויק יותר לחלק עקמומיות החלל של הנקיפה הגיאודטית מתקבל על ידי שימוש בקונוס כמעט שטוח למודל של עקמומיות החלל של שדה הכבידה של כדור הארץ.
קונוס כזה נעשה על ידי חיתוך "פרוסת פאי" דקה מעיגול והדבקה של הקצוות החתוכים זה לזה.
הפרצסיה הגיאודטית המרחבית היא מדד לזווית "פרוסת העוגה" החסרה.
בדיקת כוח המשיכה B הייתה אמורה למדוד את ההשפעה הזו בדיוק של חלק אחד ל-10,000, הבדיקה המחמירה ביותר של תחזיות תורת היחסות הכללית עד כה.
בדיקת יוד-עמילן היא תגובה כימית המשמשת לבדיקת נוכחות עמילן או יוד.
השילוב של עמילן ויוד הוא כחול-שחור עז.
האינטראקציה בין עמילן לאניון טרי-יודיד () הוא הבסיס לבדיקת יודומטריה.
בדיקת יוד-עמילן תוארה לראשונה ב-1814 על ידי ז'אן ז'אק קולין ואנרי-פרנסואה גוטייה דה קלוברי
, ובאופן עצמאי על ידי הכימאי הגרמני פרידריך סטרומאייר באותה השנה.
אניון הטרייודיד מייצר באופן מיידי צבע כחול-שחור עז במגע עם עמילן.
עוצמת הצבע יורדת עם עליית הטמפרטורה ועם נוכחות של ממיסים אורגניים הניתנים לערבב במים כגון אתנול.
לא ניתן לבצע את הבדיקה ב־pH נמוך מאוד עקב הידרוליזה של העמילן בתנאים אלו.
נהוג לחשוב שתערובת יוד-יודיד מתחברת עם העמילן ליצירת הפולימר פולי-יודיד אינסופי.
זה היה רציונלי באמצעות קריסטלוגרפיה בקרני רנטגן של גביש יחיד וספקטרוסקופיה ראמאן השוואתית.
עמילן משמש לעיתים קרובות בכימיה כאינדיקטור לטיטור של חיזור שבו קיים טרי-יודיד.
עמילן יוצר מתחם תיאום כחול-שחור כהה מאוד עם טרי-יודיד.
עם זאת, מתחם התיאום (שאינו נוצר אם יש רק יוד או רק יודיד (I -).
צבעו של מתחם תיאום העמילן כה עמוק, שניתן לזהות אותו חזותית כאשר ריכוז היוד נמוך מ-20 מיקרומטר ב-20 מעלות צלזיוס.
במהלך טיטור יוד, יש להגיב לתמיסות יוד מרוכזות עם מעט טיטרנט, לעיתים קרובות עם תיוסולפט, על מנת להסיר את רוב היוד לפני הוספת העמילן.
הסיבה לכך היא חוסר המסיסות של קומפלקס העמילן-טרייודיד אשר עשוי למנוע מחלק מהיוד להגיב עם הטיטרנט.
סמוך לנקודת הסיום מוסיפים את העמילן, ותהליך הטיטור מתחדש תוך התחשבות בכמות התיוסולפט שנוספה לפני הוספת העמילן.
ניתן להשתמש בשינוי הצבע כדי לזהות לחות או הזעה, כמו במבחן מינור או במבחן עמילן-יוד.
בהלכה היהודית, בדיקת מזוזות, תפילין וספרי תורה נדרשת כדי לוודא שהסת"ם נכתבו במדויק לפי המסורה, שצורת האותיות תקינה ועוד.
בדרך כלל הסופר אחראי על הבדיקה לפני השימוש.
כיום יש אנשים המיוחדים העוברים הכשרה מיוחדת לבדיקת סת"ם ונקראים "מגיהים", בנוסף משתמשים כיום בתוכנות מחשב לבדיקת סת"ם.
חובת הבדיקה היא על הסופר הכותב, ונזכרה לראשונה בדברי הראשונים, כך נאמר בשולחן ערוך: .
בנוסף לבדיקה הראשונית על ידי הסופר והמגיה, במזוזות ותפילין שולחים מעת לעת לבדיקה נוספת במשך הזמן, מחשש לקלקול הסת"ם כמו חדירת רטיבות, סדקים באותיות הנגרמים בין היתר משינויי מזג האוויר וחשיפה לשמש.
בהלכה יש אף חיוב לבדוק את המזוזה כל שלוש וחצי שנים לדעת הרב שלמה זלמן אוירבך מזוזות שהן אטומות לגמרי ואין סיבה לחשוש שניזוקו, אינן צריכות בדיקה., מפני שהיא פגיעה יותר.
אולם תפילין אין חיוב לבודקם אלא אם כן יש סיבה מיוחדת בעוד שבדיקת המזוזה פשוטה יותר, בדיקת התפילין כוללת גם את פתיחת הבית וסגירתו על ידי "סוגר בתים".
בשל מיקומה של המזוזה בפתח הבית, חשופה המזוזה לפגעי מזג האוויר ולבלאי טבעי, העשויים לגרום למחיקת או דהיית חלקי אותיות ולפסילת המזוזה.
בדיקת המזוזה אינה צריכה להיעשות על ידי אדם מומחה, אלא כל אדם יכול להוריד אותה ממזוזת הבית, להתבונן ולבדוק אם ניזוקה בדרך כלשהי, ואם לא נפגעה - להשיבה למקומה.
אם מאותר ליקוי בולט כמו חדירת רטיבות, אין צורך במסירת המזוזה לבדיקה והיא נפסלת.
בדיקת אוטופלואורסצנציה של קרקעית העין Fundus Autofluorescence Photography) היא בדיקת עיניים לא פולשנית המאפשרת מיפוי טופוגרפי של התפלגות בשכבת תאי אפיתל פיגמנט הרשתית כמו גם של פלואורפורים אחרים שעלולים להתרחש במחלות רשתית ובחלל התת-עצבי.
הבדיקה כוללת צילום של פנים העין במצלמה מיוחדת תוך שימוש באורכי גל ספציפיים של אור.
הבדיקה בוצעה לראשונה בשנת 1995 על ידי פרופ' דלורי מאוניברסיטת הרווארד בעזרת ספקטרופוטומטר.
הבדיקה חשפה את המאפיינים האוטופלואורסצנטיים הפנימיים של הרשתית האנושית.
התקדמות טכנולוגית אפשרה פיתוח של מספר מכשירי FAF זמינים מסחרית בעלי טכניקות אבחון שונות כגון אופטלמוסקופ לייזר סריקה קונפוקלית, אולטרה- אופטלמוסקופ לייזר סריקה קונפוקלית רחב שדה, הדמיית קרקעית העין, מצלמת קרקעית העין ו.
הבדיקה משמשת בין היתר לאבחון של ניוון מקולרי תלוי גיל.
בדיקת שקיפות עורפית היא בדיקת אולטרה סאונד, הנערכת לאישה ההרה לצורך הערכה סטטיסטית של הסיכון לתסמונת דאון ומחלות נוספות בעובר.
על פי הנחיות משרד הבריאות שקיפות עורפית היא בדיקת הסינון המומלצת לאיתור התסמונת.
בדיקת שקיפות עורפית מודדת באמצעות אולטרה סאונד קיום בצקת תת-עורית בעורף העובר, המכיל שכבת נוזל דקה בין העור לבין הרקמה הרכה של העורף, שנעלמת בדרך כלל בשבועות 15–16 ולכן מבצעים את הבדיקה בין השבוע ה-11 לשבוע ה-13 ו-6 ימים להיריון.
נמצא יחס ישיר בין עובי האזור לסיכויי העובר ללקות בתסמונות כרומוזומליות, ביניהן תסמונת דאון (Down syndrome) ומחלות עובריות אחרות, כגון ליקויים אנטומיים, מומי לב, מומים בכלי הדם הגדולים.
שקיפות עורפית של 3 מילימטר ומעלה היא שקיפות בלתי תקינה.
במהלך השבועות ה-11 עד ה-14 העובר ובפרט הצנרת הלימפתית נמצאים בשלבי התפתחות התחלתיים ואין ביכולתה של הצנרת הלימפתית לנקז נוזלים ולכן נוזלים עלולים להצטבר ולגרום לבצקת.
לאחר 14 שבועות, ביכולתה של מערכת הלימפה לנקז את נוזל ולמנוע בצקת לימפתית.
בדיקת השקיפות העורפית מתבססת על כך שיש קשר סטטיסטי מובהק, בין קוטר הנוזל בעורף העובר לבין הסיכוי להימצאות תסמונות כרומוזומליות.
הבדיקה מתבצעת כך שהעובר צריך להיות על גבו ורפוי.
כך, הנוזל יצטבר בעורפו של העובר וניתן יהיה למדוד את קוטר הנוזל שהצטבר בעורפו.
בבדיקה, באמצעות מכשיר אולטרסאונד, נמדד קוטר הנוזל במילימטרים.
בעובר בריא כמות הנוזל קטנה, כי תהליך הניקוז שלו תקין.
אצל עובר שסובל מתסמונת דאון או מליקויים גנטיים אחרים נוטה הנוזל להצטבר בכמות גדולה יותר.
הבדיקה גם עשויה להעלות חשדות למומים בליבו של העובר.
את בדיקת השקיפות העורפית עושה רופא מומחה.
ברוב המקרים הוא עושה אולטרסאונד בטני, אך אם קשה לו להדגים את אזור הבדיקה, הוא יכול לעשות אותה גם באמצעות אולטראסאונד וגינלי.
במהלך הבדיקה מודד הרופא את היחס בין גודל העובר לבין קוטר הנוזל בעורף העובר.
הרופא מזין את הנתונים לתוכנה, וזו מחשבת את הסיכון שהעובר לוקה בתסמונת דאון.
את הסיכון שמתקבל משווה הרופא לסיכון הכללי של הנשים שהן בנות אותו גיל.
לרוב נהוג בנוסף לביצוע מדידת השקיפות העורפית לערוך סקירה נוספת לשם איתור שינויים במבנה העובר הקשורים בתסמונות כרומוזומליות.
הבדיקה הנוספת כוללת: המצאות עצם האף ומבנה הפנים, המצאות 3 כלי דם בחבל הטבור, דוקטוס וונוזוס (כלי דם כלייתיים) וסקירה לבבית לדליפה של המסתם הטריקוספידלי (עליה ימין).
בדיקת קוטר בשקיפות עורפית הקטנה מ־2.5–3 מילימטר נחשבת תקינה ואילו בקוטר מעל 2.5–3 מילימטר גדל הסיכון שלעובר תהיה מחלה כרומוזומלית כמו תסמונת דאון.
במקרה כזה ימליץ הרופא לפנות לייעוץ גנטי ולשקול את האפשרות לעשות בדיקת מי שפיר או סיסי שליה.
סיבות אפשרויות לשקיפות עורפית מוגברת
ליקויים כרומוזומליים - בחלק מהמקרים המצב נובע מהפרעות כרומוזומליות הכוללות את תסמונת טרנר, טריזומיה, טריפלואידיות וליקויים כרומוזומליים אחרים.
ניתן לבדוק את קיום הליקויים באמצעות סיסי שלייה או בדיקת מי שפיר.
בדיקת סיסי שלייה כרוכה בסיכון של כאחוז אחד להפלה.
בדיקת מי שפיר כרוכה בסיכון של כ-0.5 האחוז להפלה.
שינויים כרומוזומליים תת-מיקרוסקופיים - במקרים מסוימים המצב עלול לנבוע מחסר או עודף של מקטע כרומוזומלי תת-מיקרוסקופי.
מצבים כאלה אחראיים למגוון רחב של תסמונות, כגון תסמונת חיך-לב-פנים, ורבות אחרות.
ניתן לאבחן זאת באמצעות בדיקת Comparative Genomic Hybridization בדגימת העובר.
מומים עובריים - מומים עובריים רבים עלולים להתבטא בשקיפות עורפית מוגברת, בכלל זה מומי לב, מומים בכלי הדם הגדולים, הריאות, הכליות, השלד ועוד.
מומים מסוג זה ניתנים לגילוי בחלק מהמקרים, בסקירת מערכות.
חלק מהמומים מהווים ממצא מבודד וחלקם מהווה חלק מביטויה של תסמונת רב מערכתית.
תסמונות גנטיות - מדובר במספר גדול של תסמונות העשויות לערב מערכות גוף שונות, ובכלל זה מחלות מטבוליות והפרעות המטולוגיות מורשות (Congenital Hematological disorders, מחלות דם).
לתסמונות אלה צורות תורשה שונות, ולחלקן יש סיכוי משמעותי לחזרה.
לדוגמה, לתסמונת נונאן יש סיכוי חזרה של עד 50 אחוזים.
התסמונת כוללת איחור התפתחותי ומומים במערכת הלב וכלי הדם.
בשל ריבוי האפשרויות, לא ניתן להגיע לאבחנה במרבית המקרים, עוד במהלך ההיריון.
זיהום נגיפי או טפילי כגון פרוו-וירוס B19 , טוקסופלזמה, נגיף הציטומגלו - לכן מומלץ על בירור סרולוגי (Serologic).
הידרופס עוברי על רקע חיסוני (Immune hydrops fetalis) כתוצאה מאי התאמה בקבוצות הדם כולל Rh.
אנמיה עוברית על רקע מחלות מורשות כגון תלסמיה (Thalassemia) או מחלות נרכשות כגון זיהום בפרוו-וירוס.
תוצאה תקינה או חריגה אינה בהכרח עדות לכך שהעובר פגוע או להפך.
חשוב לזכור שבדיקת השקיפות העורפית היא בדיקה סטטיסטית.
למעשה רוב העוברים ימצאו תקינים גם כאשר ערכי הבדיקה הם אינם תקינים.
במקרה בו מדד השקיפות העורפית לא תקין תופנה הנבדקת לרופא לתיאום ייעוץ גנטי והפניה לבדיקת סיסי שלייה או מי שפיר, אשר רק הן מאפשרות אבחון ודאי של תסמונת דאון.
כדי לאפשר לבני הזוג לקבל החלטה מושכלת בנוגע להמשך ההיריון, מומלץ לעשות בדיקת סקר לאיתור הסיכון לקיום התסמונת בעובר.
בדיקת שקיפות עורפית, שהיא בדיקת אולטרסאונד פשוטה.
בדיקת סקר ביוכימי של דם האם כדי לבדוק את הרמה של שני חלבונים.
בבדיקת הסקר הביוכימי בודקים את הימצאותם בדם של שני חלבונים המופרשים מהשליה ומהעובר PAPP-A ו־BhCG חופשי:
חלבון A בפלזמה הקשור בהיריון PAPP-A, (Pregnancy-Associated Plasma Protein A)- חלבון הנוצר באופן נורמלי על ידי השלייה בהיריון.
לפי המחקרים בספרות הרפואית הסיכון לתסמונת דאון עולה ככל שרמת החלבון נמוכה יותר.
הורמון בטא גונדוטרופין אנושי - חלבון הנוצר באופן נורמלי על ידי השלייה בהיריון.
לפי המחקרים בספרות הרפואית הסיכון לתסמונת דאון עולה ככל שרמת החלבון גבוהה יותר.
בדיקת הסקר לא מספקת תוצאה חד משמעית אלא מציגה נתונים המושווים לתוצאות של אלפי נשים אחרות.
כך אפשר להעריך באופן סטטיסטי את הסיכון לקיומו של פגם בעובר.
תוצאה משוקללת של בדיקות הדם והאולטרסאונד מצביעה על הסיכון לקיום התסמונת בעובר.
כאשר הסיכון גבוה, יש צורך לפנות לייעוץ גנטי ולעשות בדיקות נוספות.
באמצעות שקלול של שתי הבדיקות - שקיפות עורפית וסקר ביוכימי של דם האם - ניתן להגיע לדיוק של כ־85%.
במילים אחרות: הבדיקה תגלה 85% מהמקרים שבהם יש לעובר תסמונת דאון, אך תחמיץ 15% מהמקרים האלה.
בתקופה שבין השבוע ה־16 לשבוע ה־19 ו־6 ימים (רצוי בשבוע ה־18) מומלץ לעשות את הסקר הביוכימי השני.
שקלול תוצאותיו עם תוצאות הסקר הראשון מעלה את שיעור הדיוק בניבוי ליותר מ־90%.
מומלץ לבצע את בדיקות הסקר הראשון והשני באותה מעבדה.
בישראל הבדיקה כלולה בסל הבריאות החל מ-2013 וניתן לעשותה בקופות החולים באופן מסובסד וגם פרטי.
בימינו חיים בישראל רק כ-3,000 אנשים הלוקים בתסמונת דאון.
הסיבה לכך היא בדיקות הנערכות במהלך ההיריון ומאפשרות הפלת עוברים שיפתחו את התסמונת.
בדיקה בעזרת נוזל חודר, המוכרת לרוב כ"בדיקת נוזלים חודרים זוהרים" (Dye/Liquid penetrant inspection), היא שיטת בדיקה לא הורסת המאפשרת איתור אי רציפויות הפתוחות על פני השטח, לרוב בחומר מתכתי.
השיטה משמשת כאשר לא ניתן לבצע בדיקת חלקיקים מגנטיים או על מנת לאמת תוצאות בדיקה באמצעות זרמי ערבולת.
השיטה מוכרת גם כזייגלו (Zyglo), שהיה המותג הראשון שהתבסס על השיטה.
שיטה זו התפתחה מבדיקת נוזל חודר שמנוני, שיטת בדיקה בה יוצקים נוזל שמנוני על פני החומר, מנגבים אותו ומפזרים אבקת גיר.
במקום בו יש סדק מצטבר שומן הנספח אל הגיר ויוצר בו כתם, וכך מבחינים בסדק.
השיטה משתמשת בנוזל מיוחד (Penetrant) המוחדר אל תוך אי רציפויות בחלק הנבדק ומאפשר את זיהוים.
נוזל הבדיקה מתאפיין בשילוב התכונות הבאות:
צמיגות - מידת ההתנגדות של החומר לשינוי צורה או זרימה.
מתח פנים - כוחות האחיזה בין-מולקולריים של הנוזל.
כושר הרטבה - יכולת הנוזל להמרח על פני השטח ולהרטיבו.
קפילריות - יכולת הנוזל לחדור לתוך אי רציפויות זעירות ולמקומות צרים.
הקפילריות מבטאת את שילוב שלוש התכונות הבסיסיות, ולמעשה קובעת את רגישות הבדיקה.
ניתן לבטא את הקפילריות בנוסחה הבאה:
כאשר P היא הקפילריות הנדרשת, θ היא זווית המגע (כושר הרטבה גבוה פירושו זווית מגע נמוכה), מציינת את מתח הפנים, ו-W היא רוחב מפתח אי הרציפות אל פני השטח.
ניתן לראות בבירור שככל שרוחב אי הרציפות קטן יותר, כך נדרש כח קפילרי גדול יותר על מנת לחדור אליה.
סיווג חומרי הבדיקה הוא לפי סוג החומר (type) שיטת הסרתו מפני השטח (method) ורמת רגישותו (level או sensitivity level):
type I - נוזל בעל פיגמנטים של צבע פלואורסצנטי.
type II - נוזל בעל פיגמנטים של צבע נראה לעין - לרוב אדום (מכונה "נוזל חודר צבעוני" או "צבע חודר").
הצבע הפלואורסצנטי עולה בסדר גודל אחד לפחות על הצבע הנראה לעין מבחינת רגישות הבדיקה (יכולת גילו פגמים קטנים) אך דורש תנאי בדיקה מיוחדים - חושך ומנורת אור אולטרה סגול, לעומתו הצבע החודר מתאים יותר לעבודות שטח כגון בדיקת ריתוכים, אך הוא אסור לשימושים תעופתיים.
החומר צריך להתאים לאופן בו יוסר:
method A - צבע חודר שטיף במים
method B - צבע חודר המוסר על ידי חומר מתחלב ליפופילי (על בסיס שמן).
method C - צבע חודר המוסר על ידי ממס (אצטון, לדוגמה).
method D - צבע חודר המוסר על ידי מתחלב הידרופילי (מהול במים).
שיטה C מתאימה בעיקר לבדיקה מקומית כגון בדיקת ריתוכים, בדיקות בתחזוקת מבנה המטוס וכדומה, והיא הנפוצה ביותר בבדיקות שטח כי ניתן ליישמה בקלות מתרסיסים.
שיטה B היא שיטה ישנה אשר כמעט ואינה בשימוש והוחלפה על ידי שיטה D.
בתעשייה השימוש הוא בשיטות A ו-D.
הבחירה בין השיטות היא בהתאם לחשיבות החלק הנבדק וחספוס פני השטח שלו, לשיטת D ישנו יתרון בבקרה טובה יותר למניעת שטיפת יתר של הנוזל (הוצאתו מהפגם) אך בדרך כלל הצבע יהיה קשה יותר להסרה מפני השטח.
A - בדיקת יציקות, ריתוכים וחלקים שאינם קריטיים.
D - בדיקת להבים וחלקים אחרים במנוע המטוס.
חלוקה זו קיימת רק לחומרים הפלואורסצנטיים.
להלן חמש דרגות הרגישות הקיימות:
0.5 – רמת רגישות נמוכה מאוד
1 – רמת רגישות נמוכה.
2 – רמת רגישות בינונית.
3 – רמת רגישות גבוהה.
4 – רמת רגישות גבוהה מאוד.
גם בבחירת רמת הרגישות של החומר השיקולים הם חשיבות החלק וחספוס פני השטח שלו.
כך לדוגמה חלקי מנוע המטוס יבדקו ברמת רגישות 3 או 4, ואילו חלקי מבנה יבדקו ברמת רגישות 2, רוב החלקים המיוצרים בתהליך יציקה יבדקו ברמת רגישות 2 או פחות.
סיווג זה מגדיר הן את תהליך הבדיקה הנדרש (בחוזה, שרטוט או כל מסמך דרישות אחר), והן את החומר הספציפי שישמש לבדיקה.
בחירת החומר הספציפי (שם מסחרי) תהיה לפי QPL AMS 2644.
TYPE I METHOD A LEVEL 2 - צבע פלואורסצנטי, שטיף במים, ברגישות בינונית.
TYPE I METHOD D LEVEL 3 - צבע פלואורסצנטי המוסר באמצעות מתחלב הידרופילי ברמת רגישות גבוהה.
TYPE II METHOD C - צבע חודר אדום המוסר על ידי ממס (אין חלוקה לרמות רגישות).
ניקוי החלק הנבדק משמנים, לכלוך וכדומה, ובעיקר הסרת ציפויים וצבעים.
הניקוי חייב להתבצע באמצעים ידניים או כימיים שלא פוגמים בחלק (כך לדוגמה אין לבצע שיוף של החלק הנבדק לצורך ניקוי משיתוך).
פגיעות מכניות בחלק יוצגו בעת הבדיקה כפגם (חיווי שווא), או יסתירו פגמים אמיתיים.
יש לבצע צריבה למתכות שעברו עיבוד שבבי או נפגעו מכנית.
ישנם שלושה סוגי יישום עיקריים של חומרי הבדיקה - טבילה באמבט נוזל, הברשה והתזה בעזרת תרסיס.
בנוסף, צורת היישום מתחלקת גם לשיטה יבשה (שבה לא מבוצעת שטיפה של החלק לאחר יישום הנוזל) ושיטה רטובה (שבה נשטף הנוזל החודר כשלב מקדים ליישום המפתח).
יש להשאיר את החלק בהמתנה, על מנת שתכונת הקפילריות תבוא לידי ביטוי, והנוזל יחדור לתוך אי הרציפויות שבחומר.
זמן ההמתנה משתנה על פי סוג החומר ורמת רגישות הנוזל, ונע על פי רוב בין 30 ל-45 דקות, על פי צפי גודל הפגמים וצפיפות החומר הנבדק.
המתנה של כ-60 דקות ומעלה תגרום להתייבשות הנוזל החודר, ויהיה צורך לחדשו (יישום חוזר) בפרקי זמן קבועים (בתלות בחומר המדויק), ולהמתין כעשר דקות נוספות לפני המעבר לשלב הבא.
לאחר ההמתנה מנקים את הנוזל מעל פני השטח.
את הניקוי מבצעים בעזרת חומר ניקוי (כגון אצטון או חומר ניקוי ייעודי) או בעזרת שטיפה מים.
ישנם סוגי נוזלים שאינם מתנקים בעזרת מים בלבד ומחייבים שימוש במתחלב [אמולסיפייר].
נוזל שיושם בטבילה באמבט עובר ייבוש בתנור.
אם החומר נשטף במים, יש להקפיד להשתמש בלחץ מים בינוני ולא חזק מדי (תחום מקובל הוא בין 20 ל-40 PSI), ולהתיז את המים בזווית קהה (בין 40° ל-70°) על מנת שלא להוציא את הנוזל החודר מתוך אי הרציפויות עצמן.
מים חמים או קרים מדי ייפגעו בתכונות הכימיות של הנוזל החודר, ולכן יש לבדוק את הגדרות היצרן הנוגעות לחום המים הרצוי.
ניקוי טוב של החלק יאפשר למפתח להציג בצורה ברורה וחדה את אי הרציפויות, אם הן קיימות בחומר.
תפקיד המפתח (Developer) הוא לספוח אליו את נוזל הבדיקה מתוך אי הרציפויות, והוא מורכב מחומרים סופחים, כגון אבקת גיר.
המפתח יוצר רקע בהיר וקונטרסטי לנוזל החודר שיצא החוצה מתוך אי הרציפויות.
את המפתח יש לפזר בצורה אחידה ככל האפשר, ולהימנע מיצירת שכבת מפתח עבה מדי.
מפתח אבקתי, שמפוזר באמצעות אמבט אוורור מיוחד המפזר את האבקה בצורה אחידה על כל פני החלק.
מפתח רטוב המשולב בנוזל השטיפה או באמבט מיוחד, שנדרש לייבש בתנור לאחר יישומו.
המפתחים הרטובים ניחנים בתכונה המעוררת את הנוזל החודר, אם הוא התחיל להתייבש.
זמן ההמתנה לפיתוח הוא כמחצית מזמן חדירת הנוזל.
אם נעשה שימוש במפתח, יוצגו על פני השטח חיוויים שונים, שנדרש לפענח ולסווג.
לצורך כך יש לנקות את פני השטח ידנית בעזרת ספוגית/צמר גפן טבול בחומר ממיס (לרוב אצטון).
אי רציפות מתגלה לרוב כפס מזוגזג ודק של נוזל זוהר המופיע בחזרה מיד לאחר ניגוב פני השטח.
אי רציפויות גדולות הפתוחות אל פני השטח יוצגו גם ללא מפתח, אך על פי התקנים הבינלאומיים והוראות היצרנים השימוש במפתח הוא חובה.
לאחר הבדיקה ובחינת תוצאותיה, יש לנקות את משטח הבדיקה על מנת למנוע פגימה בחומר ויצירת נזקי שיתוך עקב הלכדות נוזל חודר וחומרי בדיקה רטובים אחרים בתוך חללים בחומר.
לשיטה מספר יתרונות וחסרונות ביחס לבדיקות לא הרסניות אחרות.
צבע הנוזל הוא בעל ניגודיות גבוהה ביחס לפני השטח וקל להבחין בו.
השיטה מאפשרת להעריך את אורך אי הרציפות.
ברמות הרגישות הגבוהות יוצגו כל הפגמים הפתוחים על פני השטח, באמינות גבוהה.
חומרי הבדיקה רעילים, ויש להשתמש באמצעי מגן על מנת להימנע מחשיפת יתר אליהם.
בשיטות מסוימות יש שימוש בתאורה אולטרה סגולה, המסוכנת לאדם.
לא ניתן להעריך חד משמעית את גודל הסדק, וכמעט בלתי אפשרי להעריך את עומקו.
תהליך הבדיקה ארוך וגוזל זמן רב.
לא ניתן לבדוק כל סוג חומר.
מתכת יצוקה וכל משטח מחוספס יציגו אינדיקציות מוטעות.
בדיקת שתן היא אחת הבדיקות השכיחות ביותר באבחון הרפואי.
בדיקת מעבדה של נוזל השתן מאפשרת זיהוי מרכיבים הנמצאים בו, המעידים על קיומם של מחלות וזיהומים.
בנוסף לכך משמשת בדיקת השתן כאמצעי מהימן להערכת תפקוד הכליות.
כיום נעשה שימוש רב בבדיקות השתן כאמצעי לגילויים של תרופות, כימיקלים וסמים אסורים הנמצאים בגופם של הנבדקים ומופרשים בשתן.
במיוחד רווחת הבדיקה במקצועות הספורט, כאמצעי לגילוי שימוש אסור בסמים אסורים.
בעת הבדיקה מתבקש הנבדק להטיל שתן לכוסית, שתכולתה נבדקת בעזרת "סטיק" - מקלון בעל ריבועים צבעוניים, המשנים את גווניהם בהתאם לאופי השתן.
אפשרויות אחרות הן בדיקות בעזרת מיקרוסקופ או באמצעות מכשירים אלקטרוניים, הנותנים לרוב מידע מדויק יותר.
בדיקת צפיפות עצם מאפשרת לאמוד את צפיפות העצמות בגוף.
תוצאות הבדיקה מזהות את קיומה של מחלת דלדול עצם ומנבאות את ההסתברות לשברים.
מבין השיטות הקיימות למדידת צפיפות עצם הכוללות שימוש באולטרה סאונד, טומוגרפיה ממוחשבת כמותית (quantitative computed tomography), קרני רנטגן וטכניקות אחרות, בדיקת DXA (Dual energy X-ray absorptiometry), המכונה גם DEXA, היא הנפוצה ביותר וכן נחשבת למדד הזהב.
במהלך בדיקת DXA מכוונות שתי אלומות קרני רנטגן בעלות רמות אנרגיה שונות אל עצמות הנבדק ונספרים הפוטונים שחלפו דרך הגוף מבלי להיספג ברקמות.
השימוש בשתי אלומות שונות מאפשר לקזז מהתוצאה את הקרינה שנספגה ברקמות הרכות ולחשב את צפיפות העצם.
לרוב נבדקים צוואר הירך וחוליות עמוד השדרה אך הבדיקה יכולה להיערך גם בעצמות אחרות כגון העצם החישור ועצם העקב.
צפיפות עצם, כפי שמכשירי DXA מודדים, מתארת את כמות המינרלים בשטח שנסרק ומבוטאת ביחידות של גרם לסנטימטר מרובע.
התוצאות אינן משקפות במדויק את צפיפות העצם שכן הן אינן מתארות את צפיפות החומר האמיתית או את מסת המינרלים של העצם בנפח מסוים (שתבוטא ביחידות של גרם לסנטימטר מעוקב), אך הן מדויקות דיין לצרכים קליניים.
ערכי הבדיקהאבחנהתקיןחוסר מינרלים בעצםדלדול עצם
תוצאות הבדיקה מושוות לממוצע צפיפות העצם באוכלוסייה צעירה (בגילאים בהם מסת העצם נמצאת בשיאה) ומחושב ההפרש מהממוצע במספר סטיות התקן המכונה T-score.
תוצאה חיובית משמעה שצפיפות העצם שנבדקה גבוהה מהממוצע ותוצאה שלילית משמעה שצפיפות העצם נמוכה מהממוצע.
הבדל של סטיית תקן אחת עד שתיים וחצי סטיות תקן (מינוס) מפורש כחוסר מינרלים בעצם (osteopenia) והבדל הגדול משתיים וחצי סטיות תקן (מינוס) מפורש כאבחנה של דלדול עצם.
דרך נוספת להערכת התוצאה היא השוואתה לממוצע צפיפות העצם באוכלוסייה דומה לנבדק מבחינת גיל ומין ותיקנונה (Z-score).
דיוק התוצאות ירד במקרים כגון שברי דחיסה של החוליות, דלקת מפרקים ניוונית או אנשים גבוהים ונמוכים (להם נמדדים ערכים גבוהים מדי או נמוכים מדי בהתאמה).
בדיקת צפיפות עצם בסל הבריאות בישראל
החל מינואר 2000 נכללת בדיקת צפיפות עצם בסל הבריאות.
נשים מעל גיל 60 (פעם בחמש שנים)
נשים מעל גיל 50 (פעם בשנתיים) העומדות באחד התנאים הבאים:
להן או לקרובי משפחתן מדרגה ראשונה שבר עקב דלדול עצם
משקל גופן נמוך ביחס לגובהן (BMI<19)
מטופלות בביספוספנטים או בתרופות סלקטיביות בהשפעתן על קולטני אסטרוגן (SERM).
זכאים לבדיקה ללא מגבלות גיל ותדירות הם גברים או נשים החולים במחלה עם סיכון להתפתחות דלדול עצם או המטופלים בקורטיקוסטרואידים מעל לשלושה חודשים.
בְּדִיקַת נְאוֹתוּת, לעיתים גם דְּיוּ דִילִיגֵ'נְס , היא בדיקת אדם, בית עסק או חברה טרום סגירת חוזה עמו.
הבדיקה היא הליך במסגרת הכנת תשקיף.
כשבדיקת הנאותות היא מול חברה, ייעשה במסגרת ההליך בירור מקיף על המצב הכלכלי והיכולות המסחריות, לרוב כולל מפגשים עם גורמים בכירים בחברה, ביקור באתרי הפעילות שלה, פגישות עם גורמים מממנים, בדיקת אמצעי הביקורת, ניתוח תחזיות החברה, בדיקת התוכנית העסקית שלה וכו'.
כאשר תאגיד מחליט לצאת בהנפקה הוא נדרש להמציא תשקיף.
בתשקיף מפורט מידע רב אודות התאגיד באופן שמאפשר למשקיעים הפוטנציאליים לקבל החלטה מושכלת בנוגע להשקעתם.
בדרך כלל כוללת מלאכת הכנת התשקיף גם את הליך בדיקת הנאותות שנועד להבטיח את איכות התשקיף לטובת המשקיעים ולטובת המנפיק (כך למשל אם התשקיף מטעה עלול המנפיק להיות מורשע בפלילים או אם התשקיף שגוי מניות התאגיד תצנחנה).
יצירת הגנה מפני תביעות משפטיות על המנפיק (פליליות או אזרחיות).
בירור התכנים הדרושים לפי חוק.
קביעת תכנים רלוונטיים למשקיע הסביר בנוסף לדרישות החוק.
רישום תכנים אלו תוך בדיקה שאין הם שגויים.
האחריות לתשקיף מוטלת על הדירקטוריון, כאשר בפועל את ביצוע ההנפקה מבצעים משרדי עו"ד ורו"ח המתמצאים בעניין תחת פיקוחו של היועץ המשפטי של החברה.
בדיקת נאותות היא לעיתים חלק מהליך רכישה של חברה פרטית, גם ללא הכנת תשקיף.
בהליך זה, לאחר גיבוש הסכמה עקרונית על רכישת החברה ומחירה, ניתן לרוכש זמן לעריכת בדיקת נאותות, שבה יוודא שכל הפרטים העסקיים שנמסרו לו במהלך המשא ומתן אכן מתקיימים.
לעיתים מושפעים המחיר הסופי של העסקה, ואף עצם קיומה, מתוצאותיה של בדיקת הנאותות.
בדיקת נאותות של קרנות הון סיכון לחברות סטארט אפ
סיבוב הגיוס הראשון של חברות סטארט אפ כולל גיוס מאנשים פרטיים "מלאכים" (Angels) או מחברות הון סיכון.
משקיעים פרטיים משקיעים מכספם הפרטי כנגד הקרנות ולכן ניהול הסיכונים הוא שונה.
קרנות הון סיכון מחויבות לערוך בדיקות נאותות מלאות לפני השקעה בחברה כדי לוודא האם מטרת ההשקעה תואמת את רמת הסיכון המאפיינת את הקרן.
בדיקת נאותות של חברות הון סיכון כוללת חמישה שלבים:
שלב 1 – סינון ראשוני של חברות
חברות הון סיכון נמדדות ביכולות שלהן לזהות חברות סטארט אפ עם פוטנציאל לרווח בין מאות חברות עם רעיונות מעולים.
מרבית חברות הסטארט אפ אינן מצליחות ולכן צעדים מקדימים וחקר מעמיק יצמצמו סיכונים לכישלון.
בדיקת נאותות הוא הכלי הנפוץ ביותר בשימוש קרנות הון סיכון לפני רכישה.
בשלב זה דורשות הקרנות מידע רב על המוצר עצמו, באיזה שלב נמצאת החברה, קצב גדילה משוער, גודל שוק, אחוז שליטה בשוק, מיקום גאוגרפי של החברה וניתוח SWOT.
מעט חברות עוברות את שלב הסינון הראשוני, לפי אתר 1000ventures.com רק 6 מתוך 1000 חברות סטארט אפ מצליחות לעבור לשלב השני.
שלב 2 – בדיקת יכולות של היזמים
לניתוח אופי ויכולות אישיות של היזמים חשיבות ולכן הוא השלב השני.
היזמים ועובדי החברה הם האנשים שצריכים לגרום לחברה להצליח ולכן ניתוח היכולות שלהם תראה תמונה ברורה יותר לסיכויי ההצלחה.
צוות עם תשוקה לעבודה, כימיה טובה ואמון מלא בחזון החברה הוא מרכיב מרכזי בהצלחת החברה.
רמת המוטיבציה של מובילי החברה היא ביחס ישיר לגידול פוטנציאלי של הסטארט אפ.
"איכויות אישיות והצגה נכונה שלהן עם משקיעים מתאימים הם הגורם להצלחה או כישלון של היזם" – Investopedia.
קביעה האם ניתן לסמוך על יזם היא יותר אומנות מאשר מדע.
ניתן לבסס את ההחלטה על מספר גורמים: האם עמדו עד עכשיו בזמנים שקבעו?
האם הם כנים בכל הנתונים אשר הוצגו?
האם יש סימנים מוקדמים של חוסר אמינות כמו איחורים או הצגת נתונים סותרים?
תוכנית עסקית טובה עם ניתוח מקצועי ורחב מעיד על רצינות החברה ובדרך שלה להצלחה.
יזמים חייבים להכיר את התוכנית בצורה מעמיקה.
קרנות הון סיכון בדרך כלל ישאלו שאלות רבות על תוכנית זו ועל גמישות לשינוים בה.
תוכנית עסקית חייבת לכלול: סיכום מנהלים, סקר שוק, תיאור החברה, תרשים ארגוני, אסטרטגית שיווק ומכירות, תיאור המוצר, דרישות גיוס ונתונים פיננסיים.
שלב 3 – בדיקת נתונים פיננסיים
שלב זה הוא המרכזי בבדיקת נאותות של חברת סטארט אפ.
אבל, ללא סינון של צוות היזמים אשר מובילים את החברה הנבדקת אין לשלב זה משמעות מפני שהנתונים יכולים להיות לא אמינים.
שלב זה בעיקרו סקירה של הדוחות הכספיים של החברה.
חוב נוכחי קיים הוא מדד טוב לבדיקת יציבות של החברה.
במידה ויש לחברה חוב ללא מקורות הכנסה, הזרמת כסף נוסף יכול רק לעודד התנהלות כלכלית לא נכונה.
לפי האתר Entrepreneur, למעלה מ-90% מהעסקים הקטנים נכשלים בגלל ניהול לא נכון של תזרים מזומנים.
יש לוודא שלמייסדים יש גיבוי זמין עבור: שינוי בצריכה עקב שינוי בעונות השנה, הוצאות בלתי צפויות, ביטוח, צמצום בלתי צפוי וחשבונות.
שלב 4 – סקירת מתחרים
מציאת אחוז שליטה בשוק של החברה יספק גם תמונה על המתחרים באותו השוק.
שוק עם הרבה מתחרים מקטין את סיכויי ההצלחה ללא ידע מקדים על השוק.
סקירה של רכישות דומות יכולות לנבא מה יקרה לאחר הרכישה, חברות הון סיכון בוחנות תמיד טעויות של קרנות אחרות ונמנעות מלעשות צעדים דומים.
כמו כן, סקירת שוק יכולה לרמז גם על התזמון הטוב ביותר לרכישה.
ניתן להשתמש בניתוח SWOT גם בסקירת מתחרים.
ניתוח זה ייתן תמונה על חוזקות וחולשות של כל מתחרה, ועל ידי כך להבין האם החברה המיועדת לרכישה משלימה את החוסר בשוק.
שלב 5 – בדיקה משפטית
כדי להקים חברת סטארט אפ נדרשים הרבה מסמכים.
תחום זה מוגדר היטב ולכן ניתן לבדוק יותר בקלות את האם קיים פער בניגוד לשלבים הקודמים שחלקם מתבססים על תחושות בטן וניחושים.
לרב, קרונות הון סיכון ישלחו לחברת הסטארט אפ רשימה ארוכה של מסמכים שהם מתבקשים לשלוח לשם בדיקת הנאותות.
פטנט הוא הדרך הטובה ביותר להגן על זכויות החברה על המוצר שלה, יש לבדוק האם החברה רשמה פטנטים מתאימים.
ללא הגנה על עסקי הליבה של החברה קרנות הון סיכון לא ישקיעו כסף.
אותה טענה תקפה גם לגבי רישום של סמלים מסחריים.
כיסוי ביטוחי מתאים נגד מקרים קיצוניים יכול להיות ההבדל בין השקעה מוצלחת לכישלון מוחלט.
ביטוחים הם חלק בלתי נפרד מכל בדיקת נאותות מפני שהם מורידים משמעותית את הסיכון של ההשקעה.
לבסוף, תביעות קודמות על פטנט או סמל מסחרי מראות על חוסר יציבות של החברה.
אין הצדקה להשקיע בחברה ששקועה במלחמה על זכות הקיום שלה.
קרנות הון סיכון לרוב יעדיפו לחכות עד לבירור מלא של הנושא לפני שיחליטו לסכן את כספן.
בדיקת שיער היא אנליזה כימית של דגימת שיער.
בטוקסיקולוגיה מקובל להשתמש בבדיקת שיער בתחום הרפואה המשפטית וכן בתחום הרפואה האלטרנטיבית.
לבדיקת דגימת שערות ישנם יתרונות רבים בשיטת המיפוי של חומרים רעילים המזיקים לבריאות לאחר חשיפה לאוויר, חול, סחופת, אדמה, מים, אוכל, ורעלנים מהסביבה.
יתרונותיה של בדיקת השיער הם שהיא לא פולשנית, בעלת עלות נמוכה ומאפשרת לבדוק מספר רב של רעלנים פוטנציאלים ואלמנטים ביולוגים חיוניים.
בדיקת שיער יכולה במקרים מסוימים לגלות יותר מידע מאשר בדיקת שתן או דם.
אפשר למצוא את בדיקת השיער בתחום הרפואה המשפטית, כאשר בעזרתה ניתן לפענח פשעים לפי מספר מאפיינים שונים בשערות ולמצוא להן מכנה משותף.
לדוגמה, דגימת שיער הנלקחת מחשוד בהשוואה לשיער הנמצא בזירת הפשע.
בדיקת שיער גם משמשת לזיהוי של סמים רפואיים ואחרים כגון: קוקאין, הרואין, סמים בנזודיאזפינים (סמים בעלי השפעה מרגיעה), אמפטמינים.
בהקשר לכך ניתן לדעת אם אדם היה תחת השפעת סמים סוגסטיים או לקבוע האם עד בבית משפט היה תחת השפעת סמים כאשר מסר את עדותו.
בדיקת שיער שכיחה מאוד בקרב שיטות ניתוח חומרים אשר השימוש בהם מנוצל לרעה, במיוחד בהליכים משפטיים או בכל סיטואציה בה אדם בחר לא לספר את כל היסטוריית השימוש שלו בחומר מסוים.
בדיקת שיער ראש נעשית יותר כבדיקה ראשונית לדעת האם האדם הנבדק ספג רעלים הקשורים בבעיה התנהגותית.
בשנים האחרונות בדיקת האלכוהול בשיער נעשית על מנת לגלות שימוש באלכוהול בבריטניה.
כאשר השיער גדל הוא סופח אליו חומצות שומניות הנקראות אתיל אסטר (סוג של תרכובת אורגנית) ואתיל גלוקורוניד (סוג של גלוקוסיד), כאשר הסממנים האלו נשארים לזמן בלתי מוגבל.
הסממנים נוצרים אך ורק כאשר יש אלכוהול במחזור הדם, לכן יותר סממנים משמעם צריכת אלכוהול גבוהה יותר.
השימוש בגילוי של פגיעה ארוכת טווח בגוף
נראה שיש תוקף אמיתי לשימוש בבדיקות השיער במדידת אורך החיים על ידי מיפוי עומס לטווח הרחוק של מתכות כבדות, אם לא מדידה של אלמנטים יסודיים כלליים.
ניתוח שיערו של לודוויג ואן בטהובן אשר נערך בשיתוף משרד הבריאות והמרכז לפיקוח ומניעת מחלות בארצות הברית.
ב-1999 נערך מחקר על שיערה של אישה הרה, המחקר בא לבדוק האם אפשר לשפר ולאזן את תזונת האישה למען בריאותו של התינוק על ידי בדיקת רמות הסידן, ברזל ואבץ אשר נמצאים במחזור הדם בהוספה של תוספי מזון לתזונה היומית.
מחקר נוסף שנערך באוסטרליה, בחן את האפשרות של אבחון מחלת הסרטן בעזרת בדיקת שיער.
בדיקת השיער נעשתה בעזרת מכשיר ספקטרומטר מיוחד ובעזרתן של 1400 נבדקות החולות בסרטן השד.
מחקרים נוספים בוצעו בתחום זה.
בתחום הרפואה האלטרנטיבית יש הטוענים שבבדיקת שיער ניתן לגלות אוטיזם ואף לרפא את המחלה, מכיוון שלאנשים החולים באוטיזם יש תכולת מינרלים בלתי רגילה בשיערם.
בדיקת משטח צוואר הרחם (או גם בדיקת פאפ, Pap smear) היא בדיקה שמיועדת לזיהוי שינויים תאיים טרום-ממאירים בתאי צוואר הרחם, וניתן לאבחן בה גם דלקות נרתיקיות.
בבדיקה זו נוטלים תאים מצוואר הרחם על ידי שפשוף של משטח בתעלת צוואר הרחם, ומניחים אותם על זכוכית מנשא.
התאים שעל גבי זכוכית המנשא נבדקים במעבדה תחת מיקרוסקופ לאבחון מצבם.
בשנת 1920, גילה הרופא גאורגיוס פאפאניקולאו נוכחות של תאים ממאירים בצוואר הרחם, כשעסק בחקר תאים וגינאליים בגוף האישה.
מספר שנים לאחר מכן הוא פרסם כי מצא שיטה מהירה ופשוטה לזיהוי נוכחות תאים בלתי תקינים בצוואר הרחם, מדגימה המושגת מגרוד ללא כאבים של משטח צוואר הרחם.
בדיקת משטח צוואר הרחם – בדיקת פאפ - נקראת על-שמו.
ניתן למנוע עד כ-90% ממקרי סרטן צוואר הרחם אם מאבחנים שינויים תאיים מוקדמים ומטפלים באישה כראוי.
שלוש מתוך ארבע נשים שמפתחות סרטן צוואר הרחם לא עברו בדיקת פאפ מעולם, או שלא עברו בדיקה כזאת בחמש השנים שלפני פרוץ המחלה.
בדיקת פאפ היא השיטה הטובה ביותר שזמינה כיום לאבחון שינויים תאיים מוקדמים אלו, ובכך למניעה ולטיפול אפקטיבי בסרטן צוואר הרחם.
נכון לשנת 2020, מדי שנה חצי מיליון נשים ברחבי העולם מאובחנות עם סרטן צוואר הרחם, ומתוכן שליש כמעט נפטרות מהמחלה, רובן הגדול ממדינות עולם שלישי.
בישראל, מדי שנה 200 חולות בסרטן צוואר הרחם, מכל הגילאים ומכל המגזרים.
בדיקת הפאפ לאבחון הסרטן, מצויה בסל התרופות לנשים בגילאי 25 עד 54.
הבדיקה היא בדיקת סקר, וככזו, היא מבוצעת בנשים אסימפטומטיות, כלומר, בנשים שאינן מציגות סימני מחלה.
זאת מכיוון שסרטן צוואר הרחם מתפתח באופן הדרגתי, ועוברות מספר שנים עד שהוא הופך לפולשני.
בשנים אלו הטיפול בגידול יעיל מאוד, ולכן כדאי לגלות את המחלה בשלביה המוקדמים.
שכיחות גידולים מסוג זה עולה החל מגיל 18, בייחוד בנשים שפעילות מבחינה מינית, ולכן רופאים ממליצים כי כל אישה מעל גיל 18 שקיימה יחסי מין, תבצע בדיקה זו כל שנתיים.
במקרה ומופיעים סימפטומים, כמו דימום לא שגרתי, הפרשות לא רגילות או כאב, כדאי להיבדק, גם אם טרם עברו שנתיים מאז הבדיקה האחרונה.
בממוצע, בבדיקה אחת מתוך עשר בדיקות מתגלים שינויים תאיים, אך ברוב המקרים שבהם תוצאות הבדיקה חיוביות אין מדובר בסרטן.
רוב התאים החריגים שנמצאים הם שינויים מזעריים או מצבים הניתנים לטיפול פשוט, ולעיתים אף עשויים להיעלם מעצמם באופן טבעי.
במספר קטן של מקרים השינויים עשויים להיות יותר משמעותיים ועשויים לדרוש חקירה מעמיקה יותר.
סרטן צוואר הרחם עלול להתפתח כתוצאה מהזנחה של מצבים כאלה.
בדיקה שלילית - כלומר, הבדיקה תקינה.
התאים שנצפו הם במצב תקין וגם אין עדות לדלקת.
דגימה לא מספקת - הדגימה שנלקחה אינה מספקת לביצוע הערכה.
אוסף התאים שנלקח הוא פגום או שאינו ניתן לזיהוי ברור.
תאים שאינם סרטניים אך דלקתיים.
נצפה זיהום חיידקי, זיהום נגיפי או זיהום טפילי.
תאים חריגים בלתי מוגדרים - שינויים חריגים בתאים אך הסיבה להם אינה מוגדרת.
תוצאה שכזו מלווה בבדיקות נוספות על מנת לשלול את היות התאים סרטניים או טרום סרטניים.
שינויים תאיים בקנה מידה קטן – נמצאה דיספלזיה קלה (התפתחות בלתי תקינה של רקמה בצוואר הרחם).
בדרך כלל נגעים טרום סרטניים אלה נעלמים ספונטנית אך ישנו סיכוי של כ-12-16% שהדיספלזיה תחמיר.
מכיוון שמצב זה נוטה להיעלם מעצמו בתוך כשנתיים, המשך הטיפול כולל בעיקרו מעקב, כדי לוודא שהמצב אינו מחמיר.
המחמירים יבצעו אף קולפוסקופיה (צפייה בצוואר הרחם בעזרת קולפוסקופ), המאפשרת הסתכלות בצוואר הרחם בהגדלה פי עשרה, ומאפשרת זיהוי נגעים שונים וחיפוש אחר מקור התאים הבלתי תקינים, או ביופסיה לאבחנה מדויקת יותר.
ממצא שיחמיר או שלא ייסוג במשך שנתיים יצריך טיפול.
שינויים תאיים בקנה מידה רחב – נמצאה דיספלזיה מתונה או חמורה.
בכ-2% מהנשים עם ממצא זה סרטן צוואר הרחם כבר נוכח, ובכ-20% מהן יתפתח סרטן אם הן לא תטופלנה.
ממצא כזה מלווה בבדיקת קולפוסקופיה וביצוע ביופסיה.
הטיפול הוא, בדרך כלל, צריבת הנגע או כריתה כירורגית שלו.
המשך הטיפול מתבצע כמקובל בשאר חולי סרטן בכלל, ובחולות סרטן צוואר הרחם בפרט.
בשנת 2004 קבע מנהל המזון והתרופות האמריקאי (FDA) כי ניתן להשתמש בבדיקה לנוכחות נגיפי הפפילומה בצוואר הרחם לצורך גילוי מוקדם של מצבים טרום סרטניים בצוואר הרחם.
המצאות נגיף הפפילומה מס' 16 או 18 בצוואר הרחם אף מעידה על סיכון גבוה לפתח מצב טרום סרטני בתוך מספר שנים, גם אם הבדיקה הציטולוגית תקינה.
עם השנים נמצא כי בדיקה לנוכחות נגיפי הפפילומה רגישה יותר מאשר בדיקה ציטולוגית של משטח צוואר הרחם.
מאז, יותר ויותר מדינות אמצו את הבדיקה לנוכחות נגיפי הפפילומה כבדיקה הראשית לסריקת צוואר הרחם.
במידה שהבדיקה לנוכחות נגיפי הפפילומה מעידה על נוכחות נגיפי פפילומה 16, 18 או מספר זנים נוספים מקבוצת הסיכון הגבוה, אז מתבצעת בדיקה ציטולוגית מאותו משטח שנבדק, והאשה מופנית להמשך ברור צוואר הרחם במרפאות ייחודיות לצוואר הרחם, הקרויות גם מרפאת קולפוסקופיה.
לאחרונה הוכנסה לקופות החולים בדיקה זו.
לפי הנחיות האיגוד הישראלי למיילדות וגינקולוגיה, וקופות חולים שונות, אשה המבצעת בדיקה זאת יכולה להיבדק פעם בשלש עד חמש שנים.
כדי לשפר את ההענות לביצוע הבדיקה, הוכנסה לחלק מקופות החולים ערכה לבדיקה עצמית של צוואר הרחם.
בדיקת סיסי שליה (CVS), היא הליך רפואי לצורך אבחון מומים בעובר במהלך ההריון, במהלכו נלקחת דגימה של סיסי השליה ובדיקתם.
יתרונה המרכזי של בדיקה זו על פני בדיקת מי שפיר הוא הזמן המוקדם בה ניתן לבצעה, 10-13 שבועות בלבד אחרי המחזור האחרון של האישה.
סיבות אפשריות לביצוע הבדיקה הן:
תוצאות לא נורמליות באולטרסאונד ובדיקת שקיפות עורפית.
היסטוריה משפחתית של הפרעות כרומוזומליות או פגמים גנטיים.
אחד מההורים ידוע כנשא של פגם גנטי כלשהו.
במחקר מטא-אנליזה על הסיכונים בבדיקת סיסי שליה דרך הבטן נמצא כי אחוז ההפלות תוך 14 יום מן הבדיקה היה 0.7%, תוך 30 יום 1.3% ובמשך כל ההריון 2%.
תוצאות אלו די דומות לסיכון להפלה לאחר בדיקת מי שפיר.
לעומת זאת נמצא כי בדיקת סיסי השלייה המבוצעת דרך הנרתיק מגבירה את הסיכוי להפלה עד 3.5% יותר מאשר בבדיקת מי שפיר.
כמובן שהסיכון משתנה בהתאם למיומנות וניסיון הבודק.
סיכונים נוספים הם זיהום ודליפה של מי שפיר.
הדליפה יכולה לגרום למצב של חוסר במי שפיר הנקרא אוליגוהידראמניוס שעלול להוביל לריאות בלתי מפותחות.
חשוב לוודא שלאחר בדיקת סיסי שליה מתבצע מעקב של גינקולוג כדי לוודא שלא מתפתח זיהום.
באחוז קטן של ההריונות ייתכן מצב בו תאים בשליה שנבדקים יימצאו לא נורמלים אך תאי העובר עצמו תקינים (פסיפס).
בנוסף, טעות של המעבדה יכולה להוביל לחוסר הפרדה בין תאי האם לעובר ולתוצאות שגויות (זיהום אמהי - MMC).
רק פגמים חשודים מסוימים נבדקים, לכן לא ניתן לומר אחרי הבדיקה שהעובר תקין אלא רק כי לא נמצאו הפגמים שנבדקו.
בדיקת תכונות מדגמית הוא ענף מחקר של מדעי המחשב העוסק באלגוריתמים אקראיים אשר תכליתם להבחין בין עצמים שיש להם תכונה מסוימת לבין עצמים הרחוקים מכל עצם שיש לו תכונה זאת.
הבחנה בין המקרים האלו היא פתרון מקורב לבעיית ההכרעה הנסובה על זיהוי מדויק של עצמים שיש להם את התכונה האמורה (ודחיה של כל עצם שאין לו את התכונה).
היתרון של אלגוריתמים מקורבים כאלו הוא שהם עשויים להיות הרבה יותר יעילים מאלגוריתמי הכרעה מדויקים, ובפרט האלגוריתמים המקורבים מסוגלים להסתמך על מדגם קטן של העצם הנבחן.
התחום הוצג לראשונה בשנת 1998, במאמר מאת עודד גולדרייך, שפי גולדווסר ודנה רון.
ניתן להבחין בין רשימה ממוינת (של ערכים שונים) לרשימה אשר רחוקה בכל רשימה כזאת על ידי בחינה של מספר לוגריתמי של איברים בסדרה.
האלגוריתם פועל על ידי בחירה של איבר אקראי בסדרה, וחיפושו בסדרה על ידי ביצוע חיפוש בינארי.
אם הסדרה אכן ממוינת וכל איבריה שונים - האלגוריתם תמיד ימצא את הערך שנבחר במיקומו הראשוני, אולם אם הסדרה רחוקה מכל סדרה ממוינת - בהסתברות לא קטנה האלגוריתם לא יחזור למיקום ההתחלתי.
סטטוס פסיכיאטרי הוא חלק חשוב בהערכה הקלינית של אדם הנמצא בבדיקה פסיכיאטרית או בבדיקה פסיכולוגית.
זוהי שיטת הערכה המבוססת על הסתכלות בנבדק ותיאור מצבו הנפשי הנוכחי, לרבות סממנים כגון מראה חיצוני, התנהגות, אפקט, דיבור ותהליך מחשבה, תפיסה, קוגניציה, בוחן מציאות ותהליכי שיפוט.
המטרה בסטטוס נפשי פסיכולוגי/פסיכיאטרי היא תיאור נרחב של מצבו הנפשי של המטופל, אשר יחד עם הפרטים הביוגרפיים וההיסטוריים לגביו, יביאו לכדי תמונה פסיכיאטרית/פסיכולוגית שלמה (ברמת המגע הראשוני) לצורך מתן אבחנה והמשך טיפול במידת הצורך.
על אף השם הדומה, סטטוס נפשי פסיכולוגי/פסיכיאטרי אינו דומה למבחן הקצר לאבחון מנטלי , אשר משמש להערכת דמנציה.
תיאור ההופעה כולל פרמטרים הנוגעים להופעתו החיצונית של המטופל.
כך למשל, האם המטופל נראה כפי גילו, מהו גובהו ומשקלו ומה טיב הלבוש ורמת ההגיינה.
בגדים צבעוניים וביזאריים יכולים לרמז על מאניה, בעוד בגדים מלוכלכים או הופעה כללית מוזנחת יכולים לרמז על סכיזופרניה או דיכאון.
במידה והמטופל נראה מבוגר לגילו, ייתכן כי קיימת שמירה מועטה מדי על בריאותו הכללית, או קיומה של מחלה כלשהי.
בגדים שאינם תואמים את המגדר או את עונות השנה (נטייה להתלבש עם שכבות כאשר חם בחוץ) יכולה לרמז להפרעות שונות.
סימנים כגון תת-תזונה, הכתמות ניקוטין, פגיעות בשיניים או סימני הזרקה מכוונים לשימוש בחומרים ממכרים לרבות אלכוהול, עישון וסמים.
היחס לבודק (attitude - גישה; ידוע גם בשם "רפורט", מהמילה האנגלית "rapport") הוא תיעוד היחס של המטופל לבודק במהלך הראיון והאינטראקציה המשותפת.
היחס יכול להיות משתף פעולה, לא משתף פעולה, חשדני, ידידותי, עוין, מתחמק, מתגונן ועוד.
בדיקה התנהגותית כוללת תיעוד של התנהגות אבנורמלית, למשל אי-שקט, היפראקטיביות, איטיות פסיכומוטורית, נוקשות קטטונית ועוד.
יש לבחון האם המטופל יוצר קשר עין (חוסר יצירת קשר עין יכול לרמז על אוטיזם, דיכאון ומצבים נוספים), האם יש לו תנועות אבנורמליות (ריקוד, הליכה תוך כדי הראיון, רעד, טיקים, מנייריזם כגון השתחוויות, תנועות חזרתיות כגון הזזת ראש מצד לצד ועוד).
יש לתעד את רמת סף הגירוי של המטופל- רמה נמוכה לסף גירוי מצביעה על היפראקטיביות ואגיטציה, שיכולים להצביע על מאניה למשל.
חוסר יכולת "לשבת בשקט" תוך כדי הראיון יכולה להצביע על אקאתיזיה, שהיא תופעת לוואי של טיפול תרופתי אנטי-פסיכוטי.
ירידה ברמת הגירוי יכולה להיות סמן לפיגור פסיכו-מוטורי או תופעות כגון דליריום.
אפקט (Affect) בפסיכיאטריה ובפסיכולוגיה הוא כיצד הרגש או מצב הרוח של המטופל נראים לצופה מהצד.
מצב הרוח של המטופל, לעומת זאת, הוא מאפיין פנימי של המטופל.
כלומר, ייתכנו מצבים בהם המטופל יציין כי מצב רוחו "נהדר" אולם למתבונן מהצד מצב הרוח ייראה דווקא עצוב.
במקרים אלו האפקט של המטופל הוא אפקט אשר לא תואם את מצב רוחו.
הדרכים לתאר את מצב הרוח ואת האפקט של המטופל מתחלקות למספר פרמטרים.
מצב הרוח של המטופל מתועד על פי דיווחו האישי, ויכול להיות מצב רוח נייטרלי (אאותימי), אופורי, דיספורי (דיכאוני), רגזני, חרדתי ועוד.
האפקט מתועד לפי איכותו (האם מאני, היפומאני, אאותימי, דיספורי וכו'), לפי הטווח (מתגוון, מוגבר, מצומצם), לפי התאמתו למצב הרוח (תואם או לא תואם את מצב הרוח המדווח) והאם האפקט יציב (כלומר, האם משתנה תוך כדי הראיון או נותר יציב).
כשהאפקט מתגוון נורמלית, אזי כאשר האדם ידבר על נושא כואב ארשת פניו תהיה קודרת וכשהוא יעבור לדבר על נושא משמח ארשת פניו תתחלף לשמחה.
בבחינת הדיבור עצמו יש לשים לב למאפיינים בדיבור (תוכן הדיבור לא נבחן תחת כותרת זו).
יש לבחון את קצב הדיבור (מהיר, איטי) וכן איכויות שונות בקול — עוצמת הקול (לחישות או צעקות), קול ברור או לא ברור, אוצר המילים, ספונטניות, אקולליה (חזרה על מילים של המראיין כמו הד) ופליאליה (חזרה על מילים של המטופל עצמו).
מטופל הסובל מסכיזופרניה יכול להשתמש בנאולוגיזם — המצאת מילה המובנת רק למטופל ולא לאחרים.
לאנשים הסובלים מהתקף מאניה יהיה שטף דיבור מהיר וקולני יחסית, אנשים הסובלים מדיכאון יאופיינו בשטף דיבור נמוך ואיטיות בדיבור.
הערכת החשיבה נעשית על ידי הערכת הקצב והאופן שבו מחוברים הרעיונות והאסוציאציות בחשיבה.
קצב החשיבה- יכול להיות נורמלי, מהיר, מאוד מהיר ("מרוץ מחשבות") או איטי.
רצף החשיבה- יכול להיות תקין- כלומר לוגי וקוהרנטי.
הפרעות עלולות להיות ברצף החשיבה: למשל, יכול להיות blocking של המחשבות.
במקרה כזה, המחשבה נקטעת באמצע, יש פאוזה בדיבור והמטופל לא חוזר אל המחשבה.
מחשבה עלולה להיות עקיפנית (circumstantiality)- במצב כזה, המטופל נשאל על דבר מסוים, ובתגובה עונה תשובה ארוכה ומייגעת, תוך התעכבות על פרטים רבים בלתי רלוונטיים ומאמרי סוגריים רבים.
מחשבה יכולה להיות פרסרבטיבית- (שימור): חזרות על מילים, ביטויים או רעיונות מחוץ לקונטקסט.
סוגי הפרעות נוספים הם בצורת החשיבה: חשיבה עלולה להיות מלווה ברפיון אסוציאטיבי (derailment)- המטופל עובר מנושא לנושא ללא קשר הגיוני בין הנושאים.
חשיבה יכולה להיות משיקנית (טנגנציאלית)- במקרה כזה המטופל לא מוכוון מטרה, אולם יש קשר לוגי בין הדברים.
במקרים חמורים יותר, קיים "סלט מילים"- בליל של מילים אשר לא מצטרפות יחדיו לפשר מובן- אין קשר לוגי בין המילים ואין מבנה דקדוקי.
בתיאור תוכן החשיבה יש להתייחס למאפיינים כגון קיום של דלוזיות, רעיונות החוזרים על עצמם, אובססיות ופוביות.
דלוזיה מוגדרת כמחשבה או אמונה מוטעית שאיננה מתאימה לרמת האינטליגנציה של האדם ולא לרקע התרבותי שלו.
כמו כן, האדם עצמו מסרב בכל תוקף להשתכנע שהדלוזיה שלו מוטעית, גם כאשר מביאים לו הוכחות מוצקות לכך.
דלוזיות נחלקות לדלוזיות ביזאריות (האדם מרגיש שהוא נרדף אחרי חוצנים, למשל) ודלוזיות שאינן ביזאריות (האדם מרגיש שהוא נרדף על ידי אדם אחר למשל- עלול להתרחש במציאות ולכן אינו ביזארי).
קיימים מספר סוגים של דלוזיות-
דלוזיות של רדיפה (האדם מרגיש נרדף על ידי אחרים, בטוח שקשרו קשר נגדו ושרוצים לפגוע בו)
דלוזיות של גדלות [האדם תופס את עצמו כבעל ערך עצמי רב (המשיח, שמשון הגיבור, בעל כוחות או ידע או כישרון לא מוכר)]
דלוזיות ארוטומאניות (לרוב שכיח יותר בנשים, בעיקר רווקות- האישה מדמה שאישיות מסוימת, לרוב אישיות חשובה, מאוהבת בה ומשדרת לה שדרים סמויים)
דלוזיות של קנאה (המטופל מאמין שבן הזוג בוגד, למשל, ללא סיבה נראית לעין)
דלוזיות סומטיות (אמונה מאוד ביזארית לגבי הגוף- תחושה שהגוף נרקב, הקיבה נאכלת על ידי נחשים ועוד)
דלוזיות ניהיליסטיות (תחושה שהאדם עצמו או העולם עומדים להיכחד)
דלוזיות של עוני (האדם משוכנע שהוא מרושש או יתרושש מכל רכושו, ללא אחיזה במציאות)
דלוזיות של האשמה עצמית - האדם מרגיש אשמה ללא כל סיבה מציאותית.
דלוזיות של שליטה - אמונה מוטעית שכל מעשיו של האדם לא נשלטים על ידו אלא על ידי כוח חיצוני.
אצל חולים סכיזופרניים יש מספר סוגים אופייניים של דלוזיות שליטה - האדם מאמין שמחשבותיו נגנבות ממוחו על ידי אנשים אחרים או על ידי כוחות חיצוניים, חושב שמשתילים לו מחשבות, או ששומעים את מחשבותיו.
הפרעות בתפיסה יכולות לערב את כל החושים.
הפרעות תפיסה כוללות אילוזיות (תפיסה שונה של משהו שקיים, במקרים רבים תופעה נורמלית), הלוצינציות (מצב בו אדם שומע, רואה, מריח או מרגיש דברים שאחרים לא מרגישים בהם, זהו מאפיין מובהק אצל חולים פסיכוטיים).
הפרעות נוספות בתפיסה כוללות הפרעות כגון דה-פרסונליזציה (האדם חש שגופו זר, לא מוכר וכו'), או דה-ראליזציה (האדם רואה בסביבה החיצונית זרה, לא ממשית או לא מוכרת).
קיימים מספר סוגים של הלוצינציות:
הלוצינציות שמיעה - למשל, המטופל שומע קול המדבר אליו או קולות שונים ורעשים שונים.
הלוצינציות ראייה - למשל, המטופל רואה מראות כגון אנשים, חייזרים וכו'.
הלוצינציות ריח - המטופל מריח ריח ששאר האנשים אינם מריחים.
במקרה של הלוצינצית ריח יש צורך לשלול אירועים אפילפטיים שמקורם באונה הטמפורלית.
הלוצינציות נוספות: למשל, הלוצינציות של טעם, מגע (למשל תחושה שנמלים זוחלות מתחת לעור- סימפטום גמילה מאלכוהול או נטילת קוקאין)
קיימים חומרים כימיים המביאים להלוצינציות, הנקראים הלוצינוגנים, כדוגמת LSD.
חלק זה של הבדיקה בוחן את התהליכים הקשורים בחשיבה, למידה וזיכרון (תהליכים שכלתניים, בשונה מתהליכים רגשיים).
הכרה וערנות: נע בין לתרגיה- ערפול הכרה-קומה-דליריום, ועד מצב הכרה מלא.
התמצאות: יש לבחון את מידת ההתמצאות בזמן, במקום ובסיטואציה של הנבדק.
האם יודע איזה יום היום, מהו התאריך, מהו המקום בו הוא נמצא, ובאיזו סיטואציה הוא נמצא.
בדיקת הזיכרון יכולה למשל להתבצע על ידי חזרה על מספר מילים שנאמרו בתחילת השיחה.
יש לתעד האם קיימת פגיעה בזיכרון לטווח הקצר או לטווח הארוך.
יש להעריך זיכרון לטווח קצר (לחזור על מספרים במהלך השיחה או על מילים), זיכרון לטווח בינוני (מה אכלת היום לארוחת הבוקר) וזיכרון לטווח ארוך (היכן גרת כשהיית ילד).
חשיבה מופשטת נבחנת לפי יכולתו של הנבדק לתפוס מושגים מופשטים, כלומר להסביר את משמעותם של פתגמים ("לא בוכים על חלב שנשפך", "לב זהב").
הערכה ורבלית של החולה יכולה להיעשות על ידי ציון כמה שיותר מילים המתחילות באות מסוימת.
בנוסף לכך יש להעריך יכולת חישוב, הבנת הנקרא, כתיבה ומיומנויות נוספות.
בשיפוט הכוונה היא ליכולת של הנבדק לתפוס נכונה סיטואציות חברתיות שונות, וכן יכולתו להבין ולהיות מושפע בהתאם להשלכות מעשיו.
שיפוט לקוי מעיד על פי רוב על קיומה של הפרעה פסיכוטית כלשהי אצל הנבדק.
לדוגמה - ניתן לשאול את הנבדק מה היה עושה אילו ישב בקולנוע בקהל ופתאום היה מריח ריח עשן כבד.
תשובה אשר עלולה להחשיד למצב פסיכוטי היא למשל: "הייתי שואב אותו עמוק לריאותי" לעומת תשובה נורמלית: "הייתי מנסה לברוח או למצוא מטף".
תובנה היא דרגת המודעות וההבנה של המטופלים לגבי מחלתם.
קיימות 6 דרגות של תובנה- מהכחשה מוחלטת של קיום המחלה, עד תובנה רגשית אמיתית, באופן הבא:
לעיתים מודה שחולה וזקוק לעזרה אולם בו זמנית יכול להכחיש את קיום המחלה
מודע שחולה, אולם מאשים במצבו אנשים אחרים או גורמים חיצוניים, או מייחס זאת לסיבות אורגניות
מודע שחולה, אולם לא חושב על סיבות כלשהן למחלתו
קיימת תובנה אינטלקטואלית- החולה מבין היטב את הסיבות למחלתו, אולם לא עושה כל שימוש בידע זה על מנת לשנות את מצבו
תובנה רגשית אמיתית: תובנה לרגשות ולמניעים של עצמו ושל האנשים החשובים בחייו, דבר היכול להביא לשינוי יסודי בחיי החולה.
במהלך בדיקה פסיכולוגית/פסיכיאטרית יש להערכת האובדנות משקל נכבד.
אובדנות הוא מעשה שנעשה מתוך כוונה מודעת למות, כאשר ישנו רצף בהגדרה של התנהגות אובדנית:
חשיבה אובדנית כשלעצמה שאינה מביאה למעשים.
ניסיון אובדני - מעשה של פגיעה עצמית מכוונת עם לפחות כוונה חלקית למות.
התאבדות - ניסיון אובדני שהסתיים במות האדם .
לצורך הערכת האובדנות יש לבחון האם היה רצון למות, האם היה תכנון מראש, הכנות להתאבדות (מכתב, צוואה וכו').
כמו כן יש צורך להעריך את רמת המסוכנות הנוכחית של המטופל - כאשר הכוונות האובדניות ממשיכות, כאשר קיים מצב פסיכוטי למשל - אלו מצבים בהם רמת המסוכנות לביצוע מעשה אובדני היא גבוהה יותר.
במהלך הבדיקה יש להעריך האם הנבדק דיסימולטיבי (מנסה להכחיש או להסתיר דברים).
בדיקת שדה ראייה היא בדיקה מתחום האופטומטריה הבוחנת את תקינות תחום הראייה של כל עין בנפרד, כולל הראייה המרכזית והפריפרית (לצדדים).
זוהי בדיקה המהווה מרכיב משלים חשוב של כל בדיקת ראייה כללית, ובפרט בדיקה למחלת הגלאוקומה העינית ומחלות רשתית העין -
מצב בו שדה הראייה צר במיוחד ומוגדר כלקות ראייה.
בדיקת שדה ראייה נעשית באמצעות הבחנה בנקודות אור במרחב, בעזרת מכשיר הנקרא פרימטר אשר מסכם את התוצאות אל תוך מחשב, שנותן תמונה כוללת של שדה הראייה של הנבדק.
במידה וישנם אזורים בהם לא הבחין הנבדק בנקודות האור בשל הפרעה בראייה, המחשב מציין כי ישנו "כתם עיוור", כלומר אזור פגוע בשדה הראייה.