tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דצמבר 2005: הארגון תקף שיירה של הנשיא אחמדיניג'אד בכביש המהיר של חבל סרוואן.
בהתקפה נהרג אחד מאנשי הביטחון של הנשיא.
דצמבר 2006: הארגון נטל אחריות על חטיפתם של שבעה חיילים איראנים באזור.
החמושים הסונים איימו להרוג את החיילים אם לא כל חבריהם לארגון לא ישוחררו מבתי הסוהר באיראן.
לאחר כחודש שוחררו החיילים ככל הנראה לאחר משא ומתן.
ינואר 2007: סדרת פיצוצים כנגד מטרות שלטון ברחבי מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן
פברואר 2007: פיצוץ מכונית תופת ליד אוטובוס של משמרות המהפכה שבו נהרגו 18 בני אדם.
פברואר 2009: הארגון לקח אחריות על מתקפה שהביאה למותם של 12 אנשי משמרות המהפכה שנסעו באוטובוס בעיר האיראני זהדאן.
לפי הודאות שפורסמו בטלוויזיה האיראנית, כמה חשודים הודו כי הם חברי ג'ונד אללה וכי הם אומנו במקום סודי בפקיסטן.
15 ביולי 2009 - הארגון לקח אחריות לביצוע פיגוע התאבדות כפול בפתח מסגד שיעי בעיר זהדאן, בירת מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן שבדרום מזרח איראן.
בפיגוע נהרגו לפחות 25 שיעים ויותר מ-100 נפצעו.
בהרוגים גם חברים במשמרות המהפכה.
בהודעת הארגון נאמר כי ההתקפה היא תגובה על הוצאתו להורג של מנהיג הארגון, עבְּדוּל-מאלֶכ רִיגִי, בחודש יוני וכי היא כוונה נגד התכנסות של אנשי משמרות המהפכה.
בעקבות הפיגוע הוצאו להורג בתלייה 13 מחברי הארגון בחודש יולי 2010.
18 באוקטובר 2009: הארגון ביצע פיגוע במחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן כנגד צמרת הפיקוד של משמרות המהפכה האיראניים שהגיע לביקור בעיר פישאן בדרום-מזרח איראן הקרובה לגבול פקיסטן.
בפיגוע נהרגו 15 בכירים במשמרות המהפכה האיראניים.
אחד מהבכירים שנהרגו הוא גנרל נור עלי שושתרי, סגן מפקד הכוחות הקרקעיים של משמרות המהפכה.
הרוג נוסף הוא מפקד מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן של משמרות המהפכה, מוחמד זאדה.
כמו כן, בפיגוע נהרגו 40 אזרחים איראנים.
לראשונה, המפגע הגיע מן החלק הבלוצ'י שבשלטון פקיסטן.
בתגובה ב-25 בנובמבר עצרו שלטונות איראן שבעה פעילים בארגון.
15 ביולי 2010: ארגון לקח אחריות על פיגוע התאבדות כפול בעיר זהדאן בדרום-מזרח איראן.
בפיגוע נהרגו 28 בני אדם ונפצעו למעלה מ-306. בין הנפגעים היו גם אנשי משמרות המהפכה.
שני הפיצוצים אירעו מחוץ למסגד הגדול בעיר הבירה של מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן, הגובל בפקיסטן.
15 בדצמבר 2010: הארגון ביצע פיגוע במסגד שיעי בעיר ג'ובהאר שבמחוז מחוז סיסתאן ובלוצ'סתאן באיראן.
בפיגוע נהרגו 39 בני אדם ולמעלה מ-100 נפצעו.
22 בספטמבר 2013: הארגון ביצע פיגוע התאבדות כפול בלב כנסייה עתיקה בצפון-מערב פקיסטן.
בפיגוע נהרגו לפחות 78 בני אדם ונפצעו מעל 141.
ג'וּנוֹ ויולט טֶמְפֶּל היא שחקנית אנגלייה, זוכת פרס באפט"א לכוכב העולה לשנת 2013. היא ידועה בזכות תפקידיה בסדרת הקומדיה "טד לאסו" (2020-2023) בתור קילי, ובעונה החמישית של סדרת דרמת הפשע "פארגו" (2023-2024).
ג'ונו טמפל נולדה בלונדון ובתם של הבמאי ג'וליאן טמפל והמפיקה אמנדה טמפל.
גדלה בסאמרסט ולה שני אחים צעירים, ליאו ופליקס.
דודתה היא הפוליטיקאית נינה טמפל שהייתה המזכירה הכללית האחרונה של המפלגה הקומוניסטית של בריטניה.
טמפל למדה ב"קינגס קולג'" שבעיירה טונטון, דרום מערב אנגליה.
בשנת 2000 טמפל החלה את דרכה בקולנוע הבריטי בגיל צעיר בסרטו של אביה "מהומה".
בשנת 2006, פרצה לראשונה בשני תפקידי נערות קטנים שעשתה בדרמות "רמז לסקנדל" בתור פולי בתה של המורה בת שבע ארט (קייט בלאנשט) ו"כפרה" בתור לולה קווינסי בת דודתם של האחיות טאליס.
בשנת 2008, שיחקה בהפקה ההוליוודית הראשונה שלה "בת בולין האחרת" את ג'יין בוליין (פארקר) גיסתן הבוגדנית והתככנית של אן בולין (נטלי פורטמן) ומרי בוליין (סקרלט ג'והנסון).
בשנת 2008 שיחקה בתפקיד ראשי בדרמת הנעורים "ילדת פרא" בכיכובה של אמה רוברטס.
ב-2009 הופיעה טמפל בסרטים: "39 המהוללת", "סדקים", בקומדיה "פרה היסטרי" בתפקיד אמה משבטם של או (מייקל סרה) וזד (ג'ק בלאק) ובדרמה "מר אף אחד" בתור דמותה הצעירה של אנה (דיאן קרוגר).
בשנת 2010, כיכבה בסרטים "נערה מלוכלכת" ו"קאבום" ובדרמה הקומית "גרינברג" לצד בן סטילר וגרטה גרוויג.
בשנת 2011 השתתפה בסרט ההרפתקאות התלת־ממדי "שלושת המוסקטרים" בתפקיד המלכה אן מאוסטריה.
בשנת 2012 שיחקה ב"עלייתו של האביר האפל", "קומקום הנחושת", "קילר ג'ו".
בשנת 2013 שיחקה בסרט "קרניים" ו"לאבלייס".
באותה שנה זכתה בפרס באפט"א לכוכב העולה.
בשנת 2014 הופיעה בסרטים "מליפיסנט" וב"עיר החטאים: עלמה להרוג".
בשנת 2016 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרת הטלוויזיה "ויניל".
בשנת 2018 שיחקה בתפקיד ורוניקה בסדרת הטלוויזיה "ג'ון הנבל".
החל משנת 2020, משחקת את קילי ג'ונס בסדרה "טד לאסו", עליו הייתה מועמדת 3 פעמים לפרס אמי לשחקנית משנה.
בשנת 2024 הופיעה בעונה החמישית של הסדרה "פארגו" כשחקנית ראשית, בתפקיד "דורותי" (דוט), עליו הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה.
בשנת 2014 התגוררה בשכונת לוס פליז בלוס אנג'לס עם בן זוגה דאז השחקן מייקל אנגרנו, אותו הכירה ב-2012 על סט הסרט "קומקום הנחושת".
שנהסדרהתפקידהערות2014, 2016היסטוריה שתויהסיביל לדינגטון / מרילין מונרו2 פרקים2016וינילג'יימי גולדתפקיד ראשי; 10 פרקים2017חלומות חשמלייםאמיליפרק: "Autofac"2018 - 2019ג'ון הנבלורוניקה ניואלתפקיד ראשי; 7 פרקים2020Little Birds לוסי סאבאג'תפקיד ראשי; 6 פרקים2020 - הווהטד לאסוקיילי ג'ונסתפקיד ראשי (3 עונות); 34 פרקים
מועמדת פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקנית משנה בסדרת קומדיה (אנ') (2023-2021)2021מר קורמןמייגן2 פרקים2022ההצעהבטי מק'ארת'מיני-סדרה2023פארגודורותי "דוט" ליון תפקיד ראשי (עונה 5)
מועמדת פרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר במיני-סדרה או בסרט טלוויזיה (2024)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר במיני סדרה או סרט טלוויזיה (2024)
ג'וּנוֹ היא גשושית לחקר כוכב הלכת צדק, המהווה חלק מתוכנית הגבולות החדשים של נאס"א.
ג'ונו שוגרה מנמל החלל קייפ קנוורל בפלורידה ב־5 באוגוסט 2011, על גבי משגר אטלס 5, והגיעה ליעדה ב־4 ביולי 2016.
שנתיים לאחר תחילת מסעה אל צדק, השתמשה ג'ונו בשיטת המקלעת הכבידתית כאשר חלפה על פני כדור הארץ במטרה להאיץ את מהירותה למהירות הנדרשת כדי להגיע לצדק.
עם הגעתה אל ענק הגזים, נכנסה הגשושית למסלול קוטבי ואליפטי סביב צדק שאורך 53 יום.
עקב חשש מתקלה במערכת ההנעה של הגשושית, החליטה נאס"א לא לבצע בעירה רקטית מתוכננת להכנסת הגשושית למסלול סופי וקצר יותר בן 14 יום.
בסיום משימתה, הגשושית צפויה לבצע התרסקות מבוקרת אל תוך צדק, על מנת למנוע אפשרות שתתנגש באחד מירחיו ותגרום ל"זיהומו" בבקטריות מכדור הארץ.
מועד סיום משימתה נקבע לספטמבר 2025.
משימות המחקר העיקרית של ג'ונו הן לחפש רמזים לאופן שבו נוצר צדק, לחקור את הרכבו הפנימי, את השדה המגנטי ואת תופעת זוהר הקוטב שלו, מה כמות המים האצורה באטמוספירה הפנימית יותר שלו, ואיך מפולגת המסה בתוך כוכב הלכת.
בנוסף תחקור ג'ונו את התופעות המטאורולוגיות והרוחות באטמוספירה של צדק, אשר יכולות להגיע למהירויות של כ־600 קמ"ש.
ג'ונו היא גשושית המחקר הראשונה שמשתמשת באנרגיה סולארית לחקר כוכבי הלכת החיצוניים.
במהלך מסעה אל צדק, בינואר 2016, שברה את השיא של הגשושית רוזטה עבור החללית הרחוקה ביותר מהשמש שמשתמשת באנרגיה סולארית, כאשר הגיעה למרחק של כ־800 מיליון ק"מ מהשמש.
במרחק של צדק מהשמש, 5.2 יחידות אסטרונומיות, קרינת השמש חלשה פי 25 מאשר בכדור הארץ, ולפיכך נזקקת הגשושית לשלושה לוחות סולאריים בגודל תשעה מטר כל אחד לקליטת האנרגיה הסולארית, שמורכבים באופן סימטרי בין צדי הבסיס המשושה של הגשושית.
שם הגשושית לקוח משמה של האלה יונו (Juno) מהמיתולוגיה הרומית, מקבילתה של הרה מהמיתולוגיה היוונית.
לפי מתכנני המשימה, בה אחד מיעדי המחקר הוא לחקור את מבנהו הפנימי של צדק מתחת למעבה העננים שמכסים את פניו, יש דמיון מסוים בינה לבין סיפור מיתולוגי שבו האל יופיטר, בעלה ואחיה של יונו, מנסה להסתיר את בגידתו ביונו באמצעות מעטה עננים.
יופיטר (Jupiter) הוא גם שמו הלועזי של כוכב הלכת צדק.
לפי הסיפור המיתולוגי, נימפת המים איו שובה את קסמו של יופיטר והוא מתנה עמה אהבים.
כדי להסתיר את מעשיו מיונו, הוא מפזר מעטפת של עננים (או לפי גרסה אחרת - הופך עצמו לענן).
יונו, שחושדת במעטפת העננים הזו, מפזרת אותם ומצליחה לחשוף את התכסיס של יופיטר, גם לאחר שהוא הופך את איו לעֶגְלָה.
הסיפור מתואר באפוס מטמורפוזות מאת אובידיוס, ולהלן קטע חלקי מתוך תרגומו של יהושע פרידמן:
מבין כוכבי הלכת שמחוץ למערכת השמש הפנימית צדק נחקר אולי יותר מכל גרם שמים אחר.
צדק הוא ענק גזים וכוכב הלכת הגדול ביותר במערכת השמש ובשל כך מעורר עניין מדעי נרחב בנוגע לשאלות רבות, כגון אופן היווצרות מערכת השמש.
סיבה נוספת למחקר הרב היא שגם גשושיות שלא נועדו לחקור אותו עברו במסלולו כדי לנצל את כוח הכבידה שלו על מנת להאיץ את מהירותן.
הגשושית הראשונה שחקרה את צדק והביאה צילומים ראשונים שלו הייתה פיוניר 10 בשנת 1973. אחריה ביקרו אותו גם פיוניר 11, וויאג'ר 1 ווויאג'ר 2, יוליסס, גלילאו, קאסיני וניו הורייזונס.
גשושיות אלו השיגו מידע רב וחשוב אודות צדק אולם כולן, פרט לגלילאו, חלפו על פניו באופן שמכונה "יעף" (Flyby), ולא חקרו אותו ואת ירחיו ביסודיות.
כבר בשנות ה־60 הצבת לוויין סביב צדק הייתה יעד חשוב של נאס"א, ותצפיותיהן הראשונות של גשושיות הפיוניר היו חשובות בפיתוחה של משימה כזו, שכן הן גילו שחגורות הקרינה במגנטוספירה שלו - שפוגעות במכשור אלקטרוני - פחות חזקות מכפי שסברו קודם לכן, ושמשימה לשליחת מקפת לצדק אפשרית.
המקפת "גלילאו" שוגרה לבסוף בשנת 1989 והיא, עד להגעתה של ג'ונו לצדק, הגשושית היחידה שהקיפה אותו (בין השנים 1995–2003).
היא כללה גם גשוש קטן שנפל לתוך האטמוספירה של צדק וחקר אותה מבפנים.
במהלך שנות ה־90 הוצעו מספר משימות למחקר נוסף של צדק וירחיו.
הרעיון לגשושית שתקיף את צדק במסלול קוטבי אקסצנטרי, בדומה למסלולה של ג'ונו, עלה כבר אז בהצעה שכונתה "צופה זוהר הקוטב של צדק" (Jupiter Auroral Observer).
הצעה נוספת בשם "INSIDE Jupiter", שכללה שיגור מקפת לצדק, הגיעה לשלבים הסופיים בתחרות במסגרת תוכנית דיסקברי בשנת 2000, אך במקומה נבחרו המשימות "שחר" וטלסקופ החלל קפלר.
בשנת 2003 פרסמה האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, לבקשת נאס"א, דו"ח בו המלצות למשימות שונות לחקר מערכת השמש במהלך השנים 2003–2013. מבין המשימות שהוצעו בדו"ח הושם גם דגש על חקר צדק, והוצעה בו משימה שכונתה "מקפת צדק קוטבית עם גשושי עומק" (Jupiter polar orbiter with deep probes).
משימת ג'ונו התבססה על אותן הצעות קודמות והוגשה בשנת 2004 להתמודדות בתחרות למשימה השנייה של תוכנית הגבולות החדשים, עליה הכריזה נאס"א שנה לפני כן.
ביולי 2004 נבחרו שתי הצעות לשלב הסופי - ג'ונו ומונרייז (Moonrise).
מונרייז הציעה לשלוח לירח נחתת ושני רוברים ולהחזיר ממנו דגימה לכדור הארץ.
ההצעה נראתה מתאימה יותר לאותה תקופה, שכן באותה שנה הכריז הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על החזון לחקר החלל לפיו תחזור ארצות הברית לבצע משימות מאוישות לירח.
למרות זאת הכריזה נאס"א בשנת 2005 על ג'ונו כמנצחת בתחרות, והחלה בפיתוח המשימה.
התכנון המקורי היה לשגר את ג'ונו כבר באמצע 2009, אולם בהמשך נדחה יעד השיגור ל־2011. בניית הגשושית החלה באפריל 2010 על ידי לוקהיד מרטין במתקן של החברה בדנוור.
בתחילת 2011 החלה הגשושית לעבור סדרת ניסויים שנועדו לבדוק את מכשיריה השונים ואת יכולתה לשרוד בתנאים הקיצוניים בחלל.
באפריל 2011, כהכנה לשיגורה מנמל החלל קייפ קנוורל באוגוסט, הועברה ג'ונו לעיר טיטוסוויל בפלורידה בסמוך לנמל החלל, שם המשיכה לעבור בדיקות שונות.
צוות המשימה ושיתוף פעולה בינלאומי
המשימה מנוהלת על ידי המעבדה להנעה סילונית (JPL) של נאס"א.
החוקר הראשי של המשימה הוא סקוט ג'.
בולטון, חוקר חלל המתמחה במדעים פלנטריים ממכון המחקר הדרום־מערבי בסן אנטוניו שבטקסס.
המשימה מבוצעת בשיתוף פעולה עם ארגונים נוספים וכוללת חוקרים מאוניברסיטת הוואי, המכון הטכנולוגי של קליפורניה (קאלטק), אוניברסיטת קולורדו ו"מרכז המדע הפלנטרי" מטוסון, וכן ממרכז טיסות החלל גודרד של נאס"א.
בפיתוח המשימה היה שיתוף פעולה עם גורמים בינלאומיים, והמרכזית בהם היא סוכנות החלל האיטלקית.
הסוכנות תרמה לבניית הגשושית חלק ממערכת תקשורת הרדיו שלה וכן ספטקרומטר תת־אדום .
הסוכנות תרמה גם את דיסקית גלילאו שהותקנה בג'ונו לזכר גלילאו גליליי.
גם המשרד הפדרלי הבלגי למדיניות מדעית (BELSPO) לקח חלק במשימה ותרם רכיב עבור הספקטרוגרף העל־סגול של ג'ונו (UVS).
מבין הצוות המדעי שיוכל להיעזר במידע שתביא ג'ונו, ניתן למנות גם את החוקרת הישראלית למדעים פלנטריים רוית חלד.
כחלק מתוכנית הגבולות החדשים של נאס"א, שכוללת משימות בעלות בינונית יחסית - התחרות במסגרתה נבחרה ג'ונו כללה גם מסגרת תקציב של 700 מיליון דולר, לא כולל עלות השיגור לחלל.
לאחר הוצאות נוספות שלא תוכננו מלכתחילה, ויחד עם עלות השיגור ותפעול הגשושית עד לסיום משימתה - מוערכת העלות הסופית של משימת ג'ונו בכ־1.1 מיליארד דולר.
מחצית מסכום זה שימשה לפיתוח הגשושית ומכשירי המדידה, 184 מיליון עבור השיגור, ויותר מ-300 מיליון דולר עבור תפעול הגשושית ומחקר מדעי לאורך תקופת המשימה.
מטרתה המרכזית של ג'ונו היא להמשיך את המחקר שנעשה על צדק, ולהבין טוב יותר את אופן היווצרותו, התפתחותו והרכבו הפנימי.
לפי ההשערה המקובלת, צדק - שמרבית מסתו מורכבת מהגזים הקלים מימן והליום, ובכך הרכבו דומה להרכב הכימי של השמש - נוצר בשלבים הראשונים של היווצרות מערכת השמש.
יתר כוכבי הלכת התפתחו בשלבים מאוחרים יותר והושפעו במידה ניכרת מקיומו של צדק, ולכן הבנת תהליכי היווצרותו היא שלב חשוב בהבנת התפתחות מערכת השמש כולה.
בנוסף לכך, מכיוון שיותר ויותר כוכבי לכת חוץ־שמשיים מתגלים, ורבים מהם הם ענקי גזים, הבנת מבנהו של צדק ובניית מודל מתמטי המתאר אותו, תאפשר להשתמש בו כאב טיפוס להבנת שאר ענקי הגזים במערכת השמש ובמערכות פלנטריות אחרות.
אחת השאלות המרכזיות לגבי אופן היווצרותו ומבנהו הפנימי של צדק היא שאלת קיום הליבה במרכזו, הרכבה והמסה שלה.
לפי מודל אחד צדק נוצר בתהליך של ספיחה על ליבה, בו ליבה ראשונית, שהתגבשה בדיסקה הקדם־פלנטרית שסבבה את השמש הקדומה, ספחה שכבת גז של מימן והליום שעטפה אותה (Core Accretion Model).
מודל אחר גורס כי צדק נוצר ללא ליבה ראשונית עקב קריסה כבידתית של גזי מימן והליום, בגלל אי־יציבות כבידתית בדיסקה הקדם־פלנטרית (Disc Instability Model).
מודלים אלו מנבאים מסה שונה לליבה של צדק, ולכן מדידת המסה שלה תאפשר אישוש או הפרכה של המודלים השונים.
ג'ונו תחקור את הרכבו הפנימי של צדק באמצעות ניסוי כבידתי שייבחן וריאציות בשדה הכבידתי של צדק, אשר מהן ניתן ללמוד על התפלגותה של מסת צדק.
התפלגות המסה בצדק קשורה קשר הדוק למומנט התמד פולרי מנורמל, והמידע שג'ונו צפויה למצוא יעזור לצמצם את אי־הוודאות בו, ובכך לשקף את המבנה הפנימי של כוכב הלכת.
משימה מרכזית נוספת של ג'ונו היא למדוד ולהעריך את שיעור המים באטמוספירה של צדק.
שיעור המים בצדק הפך לשאלה מרכזית לאחר שהגשושית הקודמת לצדק, גלילאו, שלחה גשוש אל תוך האטמוספירה של צדק ומדדה שיעור מים נמוך מאוד, בניגוד להשערות החוקרים.
אחד ההסברים המקובלים לתעלומה זו הוא שהגשוש נכנס לתוך "נקודה חמה" (Hot Spot) באטמוספירה, בה שיעור המים נמוך ביחס ליתר המקומות (בדומה למדבר בכדור הארץ).
בניגוד לגלילאו, ג'ונו לא תחקור את האטמוספירה במקום ספציפי, אלא באמצעות מדידת קרינת גלי המיקרו שפולט צדק, מה שיאפשר לחוקרים לחקור את האטמוספירה הפנימית, מעבר למעבה העננים, עד עומקים שבהם הלחץ גבוה יותר מ־100 בר (בר אחד קרוב בערכו ללחץ בגובה פני הים בכדור הארץ).
מדידת שיעור המים תאפשר להבין טוב יותר את התפקיד של פלנטיסימלים בהיווצרות מערכת השמש.
לפי מודלים שמתארים את היווצרות מערכת השמש, לפלנטיסמלים שנוצרו על ידי מים שקפאו במרחק גדול מספיק מהשמש (מעבר ל"קו השלג"), היה תפקיד מרכזי בהעברת יסודות כבדים וחומרים נדיפים (Volatiles), כמו מים, אל כוכבי הלכת במערכת השמש, ובכללם כדור הארץ.
נתון שמתאים להשערה זו הוא השיעור הגבוה בצדק של יסודות כבדים כגון ארגון וחנקן, שמדד הגשוש ששלחה גלילאו אל תוך צדק, מכיוון שפלנטיסימלים יכלו להעשיר את צדק ביסודות אלו.
אולם במקרה כזה יש לצפות גם לשיעור מים גבוה בצדק, דבר שלא נמדד על ידי הגשוש, ולכן ג'ונו תבצע מדידה גלובלית של שיעור המים.
מדידת המים תאפשר גם לאשש או להפריך מודלים שונים לגבי מיקום היווצרותו של צדק, כאשר לפי חלק מהמודלים צדק לא נוצר במיקומו הנוכחי אלא נדד פנימה.
ג'ונו תחקור גם את הדינמיקה והעומק של תופעות מטאורולוגיות מרשימות הנראות על פני צדק.
מדידת עומק של תופעות אלה תאפשר להבין כיצד חלקן מסוגלות להימשך מאות שנים, כגון הכתם האדום הגדול, סופה ענקית בצדק שנצפתה לראשונה לפני יותר מ־300 שנה.
יעד מחקר נוסף של ג'ונו הוא לחקור ולמפות את השדה המגנטי העצום של צדק ואת המגנטוספירה שלו, האזור בחלל שמושפע מהשדה המגנטי, ומשתרך לאורך מיליוני קילומטרים.
באמצעות חקר השדה המגנטי, ג'ונו תאפשר להבין טוב יותר כיצד פועל תהליך הדינמו שיוצר אותו: בדומה לכדור הארץ, השדה המגנטי של צדק נוצר על ידי תנועה של מוליך חשמלי בתוך כוכב הלכת.
אולם בניגוד לכדור הארץ, בו החומר המוליך הוא ברזל מותך בליבה החיצונית, בצדק החומר המוליך הוא מימן, שעקב הלחץ העצום במעמקי כוכב הלכת הופך למימן מתכתי שמתנהג כמוליך.
ג'ונו תחקור גם את תופעת זוהר הקוטב בקטביו של צדק, שנוצרת על ידי השדה המגנטי שלו.
ג'ונו שוגרה לחלל מנמל החלל קייפ קנוורל שבפלורידה ב־5 באוגוסט 2011 על גבי משגר אטלס 5 מדגם 551, הדגם הכבד ביותר של המשגר.
המשגר המריא עם הצתת השלב הראשון שלו שכלל מנוע רקטי יחיד מסוג RD-180 המשתמש בדלק נוזלי, יחד עם חמש רקטות האצה שפועלות על דלק מוצק.
רקטות ההאצה פעלו ב־90 השניות הראשונות של השיגור ולאחר מכן נפרדו מהמשגר ונפלו ארצה, בזמן שהשלב הראשון המשיך לפעול לכ־3 דקות נוספות.
לאחר מכן גם הוא התנתק ונפל, והשלב העליון מסוג קנטאור החל לבעור למשך 6 דקות, והציב את הגשושית במסלול לווייני נמוך סביב כדור הארץ.
חצי שעה לאחר מכן הוצת מחדש מנוע הקנטאור, על מנת להאיץ את הגשושית למהירות המילוט הנחוצה כדי להשתחרר מכוח המשיכה של כדור הארץ ולעבור למסלול הליוצנטרי סביב השמש.
לאחר מכן נפרדה הגשושית משלב הקנטאור ופרסה את שלושת הלוחות הסולאריים שלה.
על אף שאטלס 5 הוא אחד המשגרים הכבדים ביותר שנמצאים בשימוש, הוא לא היה חזק מספיק על מנת לשגר את הגשושית במסלול ישיר לצדק.
בנוסף, היעף אפשר למדענים לבחון חלק מהמכשור המדעי של הגשושית.
באופן בלתי מתוכנן, נכנסה הגשושית במהלך היעף ל"מצב בטוח" לזמן קצר.
הסיבה לכך הייתה תקלה בהגדרות ההגנה האוטומטית על הסוללות מפני הספק חשמלי נמוך, אף על פי שמחסור קצר באור שמש שיגרום לכך היה מתוכנן כחלק מהיעף.
אולם הגשושית לא ניזוקה, והחלה שיוט שקט של כשלוש שנים אל עבר צדק.
מסלול סביב צדק והשלב המדעי
ג'ונו הגיעה אל צדק ב־4 ביולי 2016. עם ההגעה לצדק הציתה הגשושית את המנוע הראשי לבעירה רקטית שנמשכה 35 דקות ולכדה אותה במסלול סביב צדק.
ג'ונו מקיפה את כוכב הלכת במסלול קוטבי, בו נטיית המסלול שלה היא כ־90 ±10 מעלות לקו המשווה של צדק, כך שהיא עוברת מעל קטביו.
מסלולה אליפטי מאוד: הנקודה הקרובה ביותר במסלול (פריאפסיד) נמצאת במרחק של כ־4,200 ק"מ מעל פני העננים העליונים של צדק, בעוד הנקודה הרחוקה ביותר במסלול (אפואפסיד) מביאה את ג'ונו למרחק של כ־8.1 מיליון קילומטר מצדק.
ג'ונו תוכננה במקור להשתמש במנוע הרקטי שלה פעם נוספת, על מנת להיכנס למסלול בעל משך הקפה קצר יותר עבור השלב המבצעי של המשימה, אך היא נשארה במסלול הראשוני עקב חשש מתקלה במערכת ההנעה הרקטית.
לפי התכנון המקורי, בזמן שיגור החללית, המסלול הראשוני של ג'ונו אמור היה לכלול הקפה בודדת שתימשך 107 ימים, אך כשנה לפני ההגעה לצדק הוחלט לפצל אותו לשני מסלולים קצרים יותר בני 53.5 ימים כל אחד.
ג'ונו תוכננה לבצע ב־19 באוקטובר 2016 את הבעירה הרקטית המוזכרת לעיל, כדי להיכנס למסלול מבצעי קצר יותר בן 14 יום.
הבעירה הרקטית נדחתה לאחר שהתגלתה, בבדיקה לפני הבעירה, פתיחה איטית מהמתוכנן בשסתומי הליום של מערכת לוויסות הלחץ של דלק המנוע הרקטי.
חקירה שבדקה את הבעיה העלתה כי קיים חשש שהתקלה תקרה גם במהלך הבעירה הרקטית ועלולה להוות סיכון לחללית או תביא למסלול לא רצוי.
בעקבות התקלה החליטה נאס"א לוותר על הבעירה הרקטית ולהשאיר את החללית במסלול הראשוני שלה, שנמשך כאמור 53.5 יום.
מלבד הארכת משך המשימה באופן משמעותי, מעבר ל־20 החודשים שתוכננו, לג'ונו יש את אותה יכולת איסוף נתונים מדעיים כמו במסלול שתוכנן לה במקור, מכיוון שבשני המסלולים היא הייתה מגיעה לאותה נקודת פריאפסיד (הנקודה הקרובה ביותר במסלול סביב המוקד - צדק).
ב-6 ביוני 2018 הודיעה נאס"א על הארכת המשימה מעבר לתכנון המקורי, ולתקצבה עד 2021.
המסלול האליפטי של ג'ונו נקבע על בסיס היעדים המחקריים של המשימה, שדרשו את ההתקרבות המקסימלית האפשרית לכוכב הלכת, בעיקר כדי למפות ביסודיות את השדה הכבידתי והשדה המגנטי של צדק.
המסלול עובר דרך הקטבים של צדק, בשל כמה סיבות:
המסלול הקוטבי מאפשר מיפוי גלובלי של צדק, מכיוון שהוא חולף על פני כל קווי הרוחב של כוכב הלכת.
בשל הסיבוב העצמי של כוכב הלכת, כל התקרבות של ג'ונו אליו תעשה בקו אורך שונה, כך שהיא תסקור כל פעם אזור אחר.
המסלול הקוטבי והאליפטי מאפשר לה לעבור במרווח שבין צדק לבין חגורות הקרינה המסוכנות במגנטוספירה שלו וכך להתחמק מהן.
למרות זאת, לא תצליח ג'ונו להתחמק מחגורות הקרינה לחלוטין, וככל שתימשך משימתה היא תספוג יותר קרינה שתפגע במכשור האלקטרוני שלה.
הסיבה לכך נעוצה בפחיסות של צדק - שתגרום עם הזמן להטיית מסלולה של ג'ונו, כך שהיא תעבור יותר ויותר בתוך אזור חגורות הקרינה שלו.
המסלול לא עובר מאחורי צדק, ולכן משאיר את ג'ונו חשופה לאור השמש ובקשר עין עם כדור הארץ לאורך כל זמן פעילותה.
המסלול יאפשר לג'ונו לחקור ביסודיות את שני קטביו של צדק, דבר שלא נעשה עד היום.
תצפיותיה של ג'ונו נעשות בעיקר בזמן קצר של כ־3 שעות לפני ו־3 שעות אחרי הנקודה הקרובה ביותר לצדק במסלול (פריאפסיד).
שאר הזמן, כאשר ג'ונו נמצאת הרחק מצדק במהלך רוב המסלול, ישמש לשידור המידע שהגשושית אספה חזרה לכדור הארץ ולבחינת התקינות שלה ושל מכשיריה.
מכיוון שהקרינה בסביבת צדק תפגע באופן הדרגתי במכשור האלקטרוני של הגשושית, היא תוכננה מראש לשרוד לתקופה קצרה יחסית ולפעול במשך כ־20 חודשים.
כשמשימתה סביב צדק תסתיים, הגשושית תפעיל את המנוע הרקטי שלה לתמרון אחרון על מנת להיכנס למסלול התנגשות בצדק, אז תתפרק באטמוספירה שלו.
ההשמדה המכוונת נועדה למנוע התנגשות של ג'ונו באחד מירחיו של צדק, ולגרום ל"זיהום פלנטרי" של אחד מהירחים עליהם יש אולי אפשרות לקיום חיים.
החשש גדול במיוחד בקשר לירח אירופה, בו חוקרים משערים שמתקיים אוקיינוס תת־קרקעי מתחת לשכבת קרח.
במהלך בנייתה היה ניסיון לשמור על הגשושית נקייה מבקטריות שעלולות לשרוד את התנאים הקשים בחלל החיצון, והיא נבנתה ב"חדר נקי" בו נשמרים תנאי ניקיון גבוהים ביותר.
על אף הניסיון לשמור על הגשושית נקייה, לא ניתן היה לוודא חיטוי מוחלט שלה, ועל כן ננקטת שיטה זו של התרסקות מבוקרת, כפי שננקטה בעבר עבור גשושיות אחרות כמו גלילאו.
בינואר 2021 הודיעה נאס"א על הארכת המשימה של הגשושית עד ספטמבר 2025. בתקופה זו תחקור הגשושית גם את ירחיו של צדק: גנימד, איו ואירופה.
ב־26 בדצמבר 2019, מכשיר ה־JIRAM על סיפון הגשושית ג'ונו צילם לראשונה את הקוטב הצפוני של גנימד באינפרא אדום.
ג'ונו חלפה במרחק של כ־100,000 ק"מ מהירח גנימד וצילמה 300 תמונות אינפרא אדום של פני השטח, ברזולוציה מרחבית של 23 ק"מ לפיקסל.
ב־7 ביוני 2021 חלפה ג'ונו במרחק 1,038 ק"מ ובמהירות של 19 ק"מ לשנייה מפני השטח המורכבים של הירח גנימד, הכוללים מכתשים עם קרניים.
היעף יניב תובנות לגבי הרכב הירח, היונוספירה, המגנטוספירה וקליפת הקרח.
לרוב המכתשים של גנימד יש קרניים בהירות היוצאות ממרכזי הפגיעה, אך לכאחוז אחד מהמכתשים ישנן קרניים כהות.
תמונה שצולמה על ידי המכשיר JunoCam במהלך היעף הקרוב מציגה את אחד המכתשים עם הקרניים הכהות.
רוחב המכתש, ששמו Kittu, הוא כ־15 ק"מ, והוא מוקף בחומר כהה יותר שנפלט במהלך הפגיעה שיצרה את המכתש.
ג'ונו עתידה לחלוף על פני הירח אירופה בספטמבר 2022 בנוסף לשני יעפים בקרבת הירח איו בשנים 2023 ו־2024.
ב־29 בספטמבר 2022 חלפה הגשושית בסמוך לקו המשווה של הירח אירופה, במרחק 352 ק"מ מפני השטח.
הגשושית צילמה את הירח ברזולוציה של 1 ק"מ לפיקסל והשיגה נתונים יקרי ערך על מבנה קליפת הקרח של אירופה, פנים, הרכב פני השטח והיונוספירה, בנוסף לאינטראקציה של הירח עם המגנטוספרה של צדק.
במהלך מסלולה סביב צדק, הגשושית עקבה אחר הפעילות הוולקנית של איו ממרחקים שנעים בין כ־11,000 ק"מ ליותר מ־100,000 ק"מ, וסיפקה את הצילומים הראשונים של הקוטב הצפוני והדרומי של הירח.
יעף שני בוצע ב־3 בפברואר 2024, שבה ג'ונו הגיעה שוב למרחק של כ־1,500 ק"מ מפני השטח.
ג'ונו תחקור את מקור הפעילות הוולקנית האדירה של איו, האם קיים אוקיינוס מאגמה מתחת לקרום שלו, ואת החשיבות של כוחות הגאות והשפל מצדק.
יעפים אלה יעזרו עוד יותר במשימות הקרובות, כולל משימת אירופה קליפר של נאס"א וה-JUICE של סוכנות החלל האירופית, כמו גם למשימת Io Volcano Observer המוצעת במסגרת תוכנית דיסקברי.
ג'ונו מורכבת מבסיס בצורת משושה בקוטר של 3.5 מטר, וביחד עם האנטנה המרכזית גובהו מגיע גם כן ל־3.5 מטר.
לשלוש מדפנותיה מחוברים לוחות סולאריים אשר מספקים את כל תצרוכת החשמל שלה, ואיתם אורכה מגיע ל־20 מטר.
מרבית רכיביה האלקטרונים מוגנים בתוך "כספת", קופסת טיטניום שנועדה להגן עליהם מפני הקרינה הקשה שבמגנטוספירה של צדק.
לגשושית מערכת הנעה רקטית לצורך תמרוני מסלול וכיוון בחלל, והיא מסתובבת סביב עצמה במשך כל המשימה כדי לשפר את יציבותה במסלול, עם קצב שנע בין 1 ל־5 סיבובים לדקה.
ג'ונו היא הגשושית הראשונה לצדק ולכוכבי הלכת שמחוץ למערכת השמש הפנימית שתפעל על בסיס אנרגיה סולארית.
במהלך מסלולה לעבר צדק, בינואר 2016, "שברה את השיא" שקבעה הגשושית האירופאית רוזטה באוקטובר 2012, כאשר הפכה לגשושית הרחוקה ביותר מהשמש שמתבססת על אנרגיה סולארית.
השימוש באנרגיה סולארית במשימה לחקר צדק מציב עבורה אתגר קשה עקב העובדה שהמרחק בין צדק לשמש גדול פי חמישה ממרחקו של כדור הארץ מהשמש (עם מרחק ממוצע של 5.2 יחידות אסטרונומיות) ולכן מקבל הרבה פחות אור שמש ממנו.
בשל כך, לוח סולארי באזור צדק יפיק פי 25 פחות אנרגיה מאשר בקרבת כדור הארץ.
במשך זמן רב מתכנני משימות סברו כי לא ניתן להשתמש באנרגיה סולארית במרחק גדול כל כך מהשמש, ואכן - עד אז כל הגשושיות שחקרו את מערכת השמש החיצונית, החל מפיוניר 10 ועד ניו הורייזונס פעלו באמצעות גנרטור רדיואיזוטופי תרמואלקטרי (RTG), שמפיק חשמל מחום שנפלט מחומר רדיואקטיבי.
אולם פיתוחים בטכנולוגיה סולארית שאפשרו את הגדלת התפוקה של תאים סולאריים ב־50%, עלות נמוכה יותר וכן היעדר זמינות של פלוטוניום 238 (החומר הרדיואקטיבי שמפעיל את ה־RTG) בזמן הצעת המשימה, הטו את הכף לבחירה באנרגיה סולארית.
שלושת הלוחות הסולאריים של ג'ונו הורכבו באופן סימטרי על גופה המשושה.
אורכו של כל לוח סולארי הוא 8.9 מטר ורוחבו 2.7 מטר, מה שהופך את ג'ונו להיות הגשושית הגדולה ביותר ששלחה נאס"א לחלל החיצון.
כל לוח מורכב מארבעה מקטעים נפרדים אשר קופלו במהלך השיגור ונפרסו בחלל.
באחד הלוחות הסולאריים הותקן מגנטומטר במקום המקטע הרביעי, עקב הצורך להרחיקו מגוף הגשושית כדי שהשדה המגנטי שלה לא יפריע לו לבחון את השדה המגנטי של צדק.
בסך הכל הלוחות הסולאריים מורכבים מ־18,698 תאים פוטו־וולטאיים עם שטח כולל של 60 מטר רבוע.
בסביבת כדור הארץ יכולים הלוחות הסולאריים של ג'ונו להפיק בין 12–14 קילו־וואט, בעוד בצדק הם יוכלו לספק כ־460–490 וואט בלבד, כאשר עם הזמן הקרינה בסביבת צדק תשחוק את הלוחות ותוריד את התפוקה לכ־420 וואט.
למרות המתח החלש שיסופק, מכשיריה האלקטרונים תוכננו להיות חסכוניים ביותר בצריכת החשמל שלהם.
מערכת ההנעה המרכזית של ג'ונו כוללת מנוע רקטי בודד מדגם Leros-1b, השורף דלק נוזלי מסוג הידרזין ומחמצן מסוג N2O4 .
את תמרוני הגשושית השונים במהלך המסלול מבצע המנוע אשר מספק דחף של 645 ניוטון.
כאשר המנוע לא פועל, במהלך רוב המשימה, הוא מכוסה על מנת למנוע נזק שעלול להיגרם ממטאורואידים זעירים או פסולת חלל.
ג'ונו מצוידת גם בתריסר מנועים קטנים שמשתמשים בדלק ההידרזין בלבד, ומשמשים אותה להכוונה בחלל ולביצוע תמרונים לתיקון מסלול.
הדלק מאוחסן במספר מכלים כדוריים שמכוסים בבד מבודד ומערכת חימום שמופעלת שבועות לפני תחילת הבעירה, כדי להעלות את טמפרטורת הדלק לרמה הנדרשת לצורך בעירה.
הגשושית מצוידת במערכת מחשוב בשם RAD750 שמספקת 256 מגהבייט של זיכרון הבזק ו־128 מגה־בייט של זיכרון DRAM נדיף, עם קצב נתונים של 100 מגה־בייט לשנייה.
מערכת המחשוב תוכננה להיות עמידה בפני הקרינה החזקה שבסביבת צדק.
אחת הפונקציות החשובות של מערכת המחשוב, מעבר לניהול המידע בגשושית, היא לזהות בעיה או חריגות כלשהן ולהכניס את הגשושית ל"מצב בטוח", בו היא תכוון את הלוחות הסולאריים לכיוון השמש על מנת להבטיח אספקת אנרגיה ולחכות להנחיות מצוות המשימה בכדור הארץ.
לג'ונו יש חמש אנטנות שמאפשרות לה לתקשר עם צוות המשימה בכדור הארץ.
הגשושית משתמשת בטווח התדרים X ו־Ka של גלי רדיו ונעזרת ברשת החלל העמוק של נאס"א.
תקשורת במרחקים שבהם נמצאת ג'ונו הופכת לבעייתית עקב הזמן הרב שלוקח לאותות הרדיו להגיע מצדק עד לכדור הארץ, כ־45 דקות לכל כיוון.
לכן הגשושית מתוכננת כך שתדע לפעול באופן עצמאי במקרה הצורך ובמקרה של תקלה לעבור ל"מצב בטוח" ולחכות לפקודות מכדור הארץ.
האנטנה המרכזית של הגשושית היא אנטנה פרבולית בקוטר של 2.5 מטר.
זוהי אנטנה בשבח גבוה (HGA), ועליה להיות מכוונת בדיוק רב אל כדור הארץ.
האנטנה משמשת גם כמכשיר מדעי לניסוי הכבידה , בו יבחנו את השפעות שדה הכבידה של צדק על הגשושית באמצעות ניתוח אפקט דופלר באותות הרדיו שהיא משדרת לכדור הארץ, במטרה ללמוד את הרכבו הפנימי.
"כספת" להגנה מפני חגורות הקרינה
לעומת הגשושית גלילאו לפניה, ג'ונו מיועדת לשרוד פחות זמן סביב צדק.
הסיבה לכך היא שמסלולה של ג'ונו מביא אותה קרוב יותר לצדק מאשר מסלולה של גלילאו ועל כן היא תינזק ותישחק מהר יותר עקב חגורות הקרינה העזות שמפיק השדה המגנטי של צדק.
בנוסף למסלולה האליפטי של ג'ונו שמאפשר לה להתחמק מרוב הקרינה בחגורות הללו, רכיביה הרגישים של הגשושית מוגנים גם באמצעות קופסה, או "כספת" כפי שהיא מכונה בפי מתכנניה.
כספת זו עשויה מטיטניום בעובי סנטימטר אחד ונועדה לספוג את הקרינה החזקה וכך להגן, גם אם לא בצורה מוחלטת, על הרכיבים האלקטרוניים שנמצאים בתוכה.
ג'ונו מתוכננת כך שתסתובב סביב עצמה במשך כל המשימה, כאשר קצב הסיבובים לדקה (סל"ד) משתנה בהתאם לצורכי משימתה.
הסיבוב הראשוני נעשה לאחר השיגור על ידי השלב העליון של המשגר שסיחרר אותה לפני היפרדותו ממנה לקצב של 1.4 סל"ד.
במהלך השיוט בחלל הקצב הוא 1 סל"ד, בזמן השלב המדעי הקצב יהיה 2 סל"ד ובזמן תמרונים רקטיים הקצב יואץ לכדי 5 סל"ד.
חלליות רבות אחרות מבצעות סיבוב עצמי כזה, כגון פיוניר 10 ו־11, והסיבה לכך היא שסיבוב עצמי מעניק לחללית התמד גירוסקופי ומאפשר לייצב אותה בכיוון מסוים במרחב.
היציבות חשובה במיוחד בזמן האצה רקטית ולכן בשלבים אלו מוגבר קצב הסיבוב העצמי.
יתרון נוסף שהסיבוב העצמי מעניק הוא הימנעות משימוש בגלגלי תגובה כדי לכוון את החללית במרחב, ובכך מאפשר חיסכון במשקל.
הגשושית נושאת תשעה מכשירים מדעיים שנועדו לחקור את צדק באמצעים שונים: מצלמת אור נראה צבעונית שמשמשת בעיקר לצרכים חינוכיים והסברתיים; ספקטרומטרים בטווחי אור שונים לניתוח ההרכב הפנימי והכימי של האטמוספירה ותופעת זוהר הקוטב; ומגנטומטר למיפוי השדה המגנטי של צדק.
חלק מהמכשירים בנויים כך שהרכיבים האלקטרוניים שלהם מוגנים בתוך ה"כספת" בגוף הגשושית, בעוד החיישנים שלהם מוצבים על דפנות הגשושית, כדי לאפשר להם לבצע את המדידות השונות.
להלן תרשים המתאר את מיקומם בגוף הגשושית וטבלה המתארת את תפקידם:
תמונה שם הרכיב כינוי תיאור מדע כבידתי (Gravity Science) GS ניסוי "מדע הכבידה" עושה שימוש באנטנת התקשורת המרכזית של ג'ונו, ומטרתו ללמוד את ההרכב הפנימי של צדק.
באמצעות בחינת אפקט דופלר באותות הרדיו שישלחו מהגשושית אל כדור הארץ, ניתן יהיה לזהות שינויים קטנים במסלולה של ג'ונו כאשר היא מתקרבת לצדק.
שינויים אלו נגרמים על ידי הבדלים בהתפלגות המסה בתוך צדק, שמעידים על הרכבו הפנימי.
כדי לזהות שינויים זעירים במסלולה של ג'ונו, נאס"א משתמשת באנטנה בקוטר של 34 מטר במרכז גולדסטון לתקשורת חלל עמוק שמשמשת את רשת החלל העמוק של נאס"א.
כדי להגדיל את הדיוק במדידות נעשה שימוש בשני תדרים שונים של גלי רדיו-X ו־Ka.
מערכת התקשורת נבנתה על ידי המעבדה להנעה סילונית, בסיוע סוכנות החלל האיטלקית.
רדיומטר גלי מיקרו (Microwave radiometer) MWR המטרה הראשית של הרדיומטר היא לחקור את האטמוספירה של צדק עד לעומקים של כ־550 ק"מ ולמפות את כמות המים והאמוניה בשכבות השונות של האטמוספירה.
הרדיומטר קולט את קרינת החום שפולטת האטמוספירה של צדק תוך שימוש בגלי מיקרו שמסוגלים לחדור את מעבה העננים של צדק.
המכשיר מורכב משישה רדיומטרים נפרדים שממקומים על שניים מדפנות הבסיס המשושה של ג'ונו, וכל אחד מהם מזהה טווח שונה של גלי מיקרו מעומקים שונים בתוך האטמוספירה.
הרכיב נבנה על ידי המעבדה להנעה סילונית של נאס"א.
מגנטומטר (Magnetometer) MAG המגנטומטר של ג'ונו מאפשר לה לבצע מיפוי תלת־ממדי של השדה המגנטי של צדק, את עוצמתו וכיוונו, וכן יאפשר להבין את מבנהו הפנימי ותהליך הדינמו בצדק, שיוצר את השדה המגנטי.
על מנת שהמגנטומטר לא יופרע מהשדה המגנטי של הגשושית עצמה, הוא הוצב כמה שיותר רחוק מבסיסה - על הקצה של אחד הלוחות הסולאריים, במקום החלק הרביעי שקיים בשני הלוחות האחרים.
אמצעי נוסף לחיזוק הדיוק במדידות הוא התקנת שני מגנטומטרים שונים בקצה הלוח הסולארי בהפרש של שני מטר אחד מהשני, ובאמצעות השוואה בין נתוניהם ניתן יהיה לזהות הפרעות במדידה.
המגנטומטר נבנה על ידי מרכז טיסות החלל גודארד.
הרכיב כולל גם "מצפן כוכבי" (Stellar Compass) שממפה את הכוכבים ומאפשר התמצאות במרחב.
המצפן נבנה על ידי האוניברסיטה הטכנית של דנמרק.
מֶמָפה תת־אדום של זוהר הקוטב של צדק (Jovian Infrared Auroral Mapper) JIRAM JIRAM כולל ספקטרומטר ומצלמה בתחום התת־אדום שתפקידם לחקור את זוהר הקוטב של צדק ואת האטמוספירה שלו באזור הקטבים בעומקים של עד 50–70 ק"מ.
הספקטרומטר יוכל לזהות חומרים כגון מים, מתאן, אמוניה ופוספין באמצעות בדיקת ה"חתימות" שהם ישאירו בספקטרום קרינת התת־אדום שנפלטת מהאטמוספירה.
JIRAM יחקור גם את המבנה ואופן ההיווצרות של אזורים המכונים "נקודות חמות" (Hot spots) שנראות בהירות בצילום תת־אדום, ומכיוון שכמות העננים בהן פחותה יותר או שהעננים מנמיכי רום, ניתן לצפות דרכן לשכבות עמוקות יותר של האטמוספירה.
הרכיב נבנה על ידי המרכז הלאומי לאסטרופיזיקה שבמילאנו, ומומן על ידי סוכנות החלל האיטלקית.
ניסוי התפלגות זוהר הקוטב של צדק (Jovian Auroral Distribution Experiment) JADE JADE כולל 4 חיישנים שנועדו לחקור את זוהר הקוטב של צדק ואת אופן היווצרותו באמצעות זיהוי חלקיקים טעונים חשמלית שמוסעים על ידי השדה המגנטי של צדק ומתנגשים באטמוספירה שלו.
הרכיב כולל שלושה חיישנים זהים לזיהוי אלקטרונים, שמורכבים באופן סימטרי בין הלוחות הסולאריים כך שיש להם תצפית מלאה למרות הסיבוב העצמי של ג'ונו.
הרכיב כולל גם חיישן רביעי שנועד לזהות יונים חיוביים כגון של מימן, הליום, חמצן וגופרית.
הרכיב נבנה על ידי מכון המחקר הדרום־מערבי.
מכשיר לגילוי חלקיקים אנרגטיים בצדק (Jovian Energetic Particle Detector Instrument) JEDI בדומה ל־JADE, JEDI (שנקרא כך במכוון על שם "מסדר הג'דיי" מסרטי מלחמת הכוכבים) נועד לחקור גם הוא את החלקיקים הטעונים חשמלית, שמתנגשים באטמוספירה של צדק בקטבים ויוצרים את אורות זוהר הקוטב.
בניגוד ל־JADE, הוא יבחן חלקיקים שטעונים באנרגיה רבה יותר, מ־30 עד מיליון קילו־אלקטרון־וולט (KeV).
הרכיב מורכב גם הוא משלושה חיישנים שמסודרים באופן סימטרי בין הלוחות הסולאריים של הגשושית.
הרכיב נבנה על ידי אוניברסיטת ג'ונס הופקינס שבמרילנד.
חיישן גלי רדיו ופלזמה (Radio and Plasma Wave Sensor) Waves הרכיב Waves ("גלים") יאפשר למדוד את גלי הרדיו וגלי הפלזמה שבמגנטוספירה של צדק, ובכך לזהות פעולות גומלין בין המגנטוספירה, השדה המגנטי והאטמוספירה של צדק.
הרכיב כולל שתי אנטנות - האחת אנטנת דיפול בצורת V עם שני מוטות באורך של 4 מטר, ואנטנה שנייה המורכבת מסליל תיל שמלופף 10,000 פעמים סביב ליבה קטנה בגודל של 15 סנטימטר, שמודדת שינויים בשדה המגנטי.
הרכיב נבנה על ידי אוניברסיטת איווה.
ספקטרוגרף דימוּת על־סגול (Ultraviolet Imaging Spectrograph) UVS UVS יאפשר צילום בתחום העל־סגול של תופעות זוהר הקוטב העצום של צדק.
UVS מורכב משני רכיבים משלימים - חיישן טלסקופי שקולט את האור וספקטרומטר שמאפשר ניתוח שלו.
המכשיר נבנה על ידי מכון המחקר הדרום־מערבי.
ג'ונו־קאם (JunoCam) JunoCam ג'ונו־קאם היא מצלמת אור נראה שמטרתה המרכזית היא חינוכית והסברתית.
המצלמה תאפשר צילומים של הקטבים של צדק (וקווי רוחב נמוכים יותר) ברזולוציה גבוהה.
כיוון שהגשושית סובבת סביב עצמה צילום בשדה ראייה גדול יגרום למריחתה של התמונה, ולכן המצלמה מצלמת רצועות צרות לפי קצב הסיבוב העצמי של ג'ונו ומחברת אותן לכדי תמונה שלמה.
במסגרת הפעילות ההסברתית, הציבור יהיה שותף בפיתוח התמונות.
המצלמה נועדה לשרוד לפחות 7 הקפות סביב צדק ולאחר מכן להמשיך לפעול כל עוד לא תינזק מהקרינה הקשה בסביבת צדק.
החומרה של המצלמה מבוססת על מצלמת הנחיתה של הרובר קיוריוסיטי, וכמוה, היא נבנתה על ידי חברת "Malin Space Science Systems".
בנוסף לפעילות ההסברתית והחינוכית שנאס"א מתכוונת לקדם באמצעות מצלמת ג'ונו־קאם, נאס"א שיתפה פעולה עם ארגונים נוספים על מנת להוסיף מרכיבים סמליים והסברתיים למשימה.
לגשושית מצורפת, באזור מערכת ההנעה הרקטית שלה, דיסקית שמוקדשת לגלילאו גליליי ונתרמה על ידי סוכנות החלל האיטלקית.
גליליי היה האסטרונום שגילה את ארבעת ירחיו הגדולים של צדק, שקרויים על שמו - הירחים הגליליאניים, ובגילוי זה הראה שלא כל הגופים במערכת השמש סובבים סביב כדור הארץ.
הוא חיזק בכך את המהפכה הקופרניקאית ואת התפיסה שכדור הארץ אינו מרכז היקום.
הדיסקית כוללת דיוקן של גליליי וטקסט בכתב ידו שנכתב בשנת 1610 כאשר צפה בירחיו של צדק.
הטקסט מאורכב בספרייה הלאומית המרכזית של רומא:
שיתוף פעולה נוסף היה עם חברת לגו, שתרמה שלוש דמויות לגו שצורפו לגשושית.
שלוש הדמויות הן יופיטר (או זאוס במיתולוגיה היוונית) ואשתו ואחותו יונו שלפי הסיפור המיתולוגי הסירה את מעטה העננים שיופיטר הציב כדי להסתיר את מעשיו עם איו .
הדמות השלישית, המחזיקה טלסקופ, היא של גלילאו גליליי.
ג'ונו 2 היה משגר לוויינים שיוצר בארצות הברית ושימש לשיגור לוויינים בשנות ה-50 ובתחילת שנות ה-60. המשגר היה נגזרת של משגר היופיטר, שהיווה את הבסיס לפיו פותח.
המשגר ג'ונו 2 היה בעל שלושה או ארבעה שלבים.
השלב הראשון היה מנוע של משגר יופיטר ומנועי הטיל MGM-29 Sergeant שימשו כשלבים עליונים: בשלב השני 11 מנועים, בשלב השלישי 3 מנועים ובשלב הרביעי מנוע אחד.
בשיגורים למסלול לווייני נמוך השמיטו בדרך כלל את השלב הרביעי ושמו במקומו מטען של 9 ק"ג.
הג'ונו 2 שימש לשיגור 10 לוויינים, מתוכם שישה נכשלו.
המשגר שימש לשיגורם המוצלח של פיוניר 3, פיוניר 4, אקספלורר 7, אקספלורר 8 ואקספלורר 11 מנמל החלל קייפ קנוורל.
ג'וני אינגליש חוזר הוא סרט פעולה וקומדיה, שיצא לאקרנים ב-21 באוקטובר 2011 בכיכובו של רואן אטקינסון.
הסרט מהווה סרט המשך לסרט "ג'וני אינגליש", והוא השני בסדרת הסרטים.
ג'וני אינגליש, הסוכן "המוכשר" ביותר של M.I.7, חוזר לתפקידו לאחר חמש שנים של אימונים במנזר בטיבט בשביל להפוך לסוכן מוכשר, לאחר הכישלון בהגנתו על הנשיא שאמבל במוזמביק באוקטובר 2006, שנרצח ברגע שנבחר על ידי רוצח שנשלט בידי סם שליטה במוח.
אחת מחברי הכנופיה "וורטקס" הסיחה את דעתו של ג'וני כשאמרה לו שהחשמל נותק ואחר כך פלרטטה איתו.
לאחר שעברו חמש שנים במנזר, ג'וני חזר לבריטניה לתפקידו.
ראש הארגון, פגסוס, אמרה שמשימתו היא למנוע את הרצח של ראש הממשלה של סין, יאנג פינג.
ג'וני מגיע להונג קונג ביחד עם הסוכן הצעיר, טאקר, ושם מוצא את איש הקשר שלו, טיטוס פישר.
פישר אומר לג'וני שהוא צריך להשיג את אחד מהמפתחות של וורטקס, שמקנים גישה לסם לשליטה במוח.
ג'וני לא מאמין לכך עד שפישר נורה על ידי מנקה סינית שעובדת בוורטקס והוא חוטף את המפתח מצווארו של פישר, אך בחור סיני שעובד בוורטקס, ברח ממנו עם המפתח.
אך, לאחר מרדף בהונג קונג, ג'וני השיג את המפתח.
בטיסה חזרה לבריטניה, סיני שעובד בוורטקס התחזה לדייל בשם סוזן, ביקש מג'וני בנועם להניח את המזוודה שבה נמצא המפתח במדף מעל הנוסעים.
הדייל ניצל את ההזדמנות להוצאת המפתח מהמזוודה, כשג'וני חזר לבריטניה, הוא הופתע לגלות שהמפתח נגנב על ידי הדייל.
באם - אי - 7, קייט, הפסיכולוגית להתנהגות, מנסה לברר עוד על מקרה הרצח במוזמביק, על ידי היפנוזה.
היא מהפנטת את ג'וני בשביל שיצליח להזכר באירוע.
פגסוס אמרה שעליו לצאת עם טאקר לפגישה עם קרלנקו, שחשוד בתור האדם השלישי בוורטקס.
ג'וני וטאקר פוגשים את קרלנקו, שהחליף את שמו למר פודובקין, במשחק גולף.
פודובקין נורה על ידי האישה הסינית שעובדת בוורטקס, שהתחזתה למנקה, וג'וני וטאקר לקחו את קרלנקו לבית החולים הקרוב ביותר באזור במסוק שבו קרלנקו הגיע.
קרלנקו סיפר שהסוכן הנותר של וורטקס הוא סוכן כפול שעובד ב-M.I.7. טאקר חושב שסיימון אמברוז, חברו הטוב ביותר של ג'וני, הוא הסוכן הכפול.
אינגליש לא מאמין לזה ושולח את טאקר לביתו.
אינגליש מגלה אחר כך שטאקר צדק, ואחרי הרבה התחננויות שכנע את טאקר להצטרף אליו.
לפני הישיבה של ראש הממשלה הסיני אינגליש מנסה לעצור את וורטקס מלגייס בעזרת הסם את פגסוס להרוג את ראש הממשלה יאנג פינג, אך שותה בטעות את הסם ומנסה בעצמו להרוג את יאנג פינג.
המזימה נכשלה, והסם הרג את אינגליש.
לאחר מכן הוא חוזר לחיים ממה שלמד במנזר, ומחסל את סיימון אמברוז.
לאחר מכן מקבל תואר אבירות ממלכת אנגליה, אשר מתגלה כמנקה הסינית.
אינגליש נאבק עימה אך תופס במקומה את המלכה עצמה.
רואן אטקינסון בתור ג'וני אינגליש, הסוכן המוכשר ביותר של MI7 שחזר לתפקידו אחרי 5 שנים של אימונים במנזר בטיבט כדי להפוך לסוכן מוכשר והגיבור הראשי של הסרט.
ג'יליאן אנדרסון בתור פמלה תורנטון, הבוסית החדשה של MI7.
רוזמונד פייק בתור קייט סאמנר, סוכנת MI7 ופסיכולוגית.
דניאל קלויה בתור הסוכן קולין טאקר, חברו הטוב ביותר של ג'וני וסוכן MI7.
מארק איווניר בתור ארטם קרלנקו.
ריצ'רד שיף בתור טיטוס פישר, סוכן CIA לשעבר שהפך לבוגד והחבר הראשון ב"וורטקס" .
טים מקינרני בתור פאטץ' קוואטרמיין, סוכן MI7 וממציא.
דומיניק וסט בתור סיימון אמברוז, החבר השלישי ב"וורטקס" שתכנן לחסל את ראש ממשלת סין, יאנג פינג, והנבל הראשי של הסרט.
פיק סן-לים בתור המנקה הרצחנית.
את המוזיקה לסרט כתב והלחין המוזיקאי אלן אשקרי.
ג'ונה וודסון הקס הוא דמות בדיונית של אנטי גיבור המופיע בחוברות הקומיקס ביקום DC קומיקס.
דמותו הופיעה לראשונה בחוברת All-Star Western Vol.2 #10 ממרץ 1972, ונוצרה בידי הכותב ג'ון אלבנו והמאייר טוני דיזוניגה.
ג'ונה הקס נולד לפי הקומיקס ב-1 בנובמבר 1838, וגדל כבנו של אב אלכוהוליסט שהכה אותו ואת אמו ולבסוף מכר אותו כעבד לשבט האפאצ'י.
כאשר הקס הצעיר הציל את ראש השבט הוא צורף כחבר מן המניין, ואומץ בידי הצ'יף עצמו.
אחיו, נו-טאנט- נטש אותו, והקס הצטרף בבגרותו לצבא ארצות הברית בשנת 1861 כפרש, ובמהלך מלחמת האזרחים, ערק לצבא קונפדרציית המדינות של אמריקה כפרש.
הוא הואשם בבגידה בטבח פורט שרלוט, וחזר לשבט האפאצ'י.
הוא גילה שנו-טאנט נשא לאישה את אהובתו, והצ'יף הכריז על דו-קרב.
היות שנו-טאנט חיבל בטומהוק שלו, הקס נאלץ להשתמש בסכינו והרג את נו-טאנט.
כעונש על שהפר את חוקי הלחימה ועל שהרג את בנו, הצ'יף צילק את הקס בפניו באמצעות טומהוק לוהט - "סימן השד".
הקס נעשה צייד ראשים כאשר הרג פושע לראשונה בחייו, ובין היתר מנע התנקשות בחיי יוליסס גרנט.
הוא נתלש מציר הזמן שלו בידי אדון הזמן, וצורף לצוות "לוחמי הנצח" שהורכב מלוחמים מתקופות זמן שונות: הקס מהמאה ה-19, הפיראט השחור מהמאה ה-16, גברת החירות מהמאה ה-18, הנסיך הוויקינגי מהמאה ה-10 ואנמי אייס ממלחמת העולם הראשונה והשנייה.
הם נשלחו להילחם בליגת הצדק ובחברת הצדק של אמריקה והובסו, ומרדו באדונם ותקפו את ארמונו.
הקס נכנס לדו-קרב עם טירנוזאורוס רקס, אך הובס והוחזר לזמנו המקורי.
הוא נפגש בנפרד הם ליגת הצדק כאשר הם נשלחו למאה ה-19, וטיפל בהאל ג'ורדן לוקה האמנזיה.
הוא השתתף באירועי "המשבר בעולמות האינסופיים", והמשיך לעבוד כצייד ראשים והרפתקן.
בשנת 1904 לפי ציר הזמן בקומיקס, הקס נהרג בעודו משחק קלפים בבית מרזח של שבט השאיין, בידי פושע ממנו מנע לשדוד בנק שנורה לאחר שהרג את הקס.
הוא הוקם לתחייה כזומבי וחבר בחיל הפקחים השחורים באירועי "הלילה האפל ביותר", ויחד עם אויבו קוונטין טרנבול שחזר גם הוא לחיים, רדף והרג את צאצאו של קוונטין.
כאשר האל ג'ורדן הביס את נקרון, הזומבים חזרו למצבם הרגיל.
לאחר אירועי "פלאשפוינט" ששכתבו מחדש את יקום DC, ההיסטוריה שונתה.
הקס הגיע לגות'אם סיטי בשנת 1880, ועזר לראש העיר קובלפוט, הבלש לופטון ואמדאוס ארקהם בחשיפת כת פשע סודית.
צאצאיתו של הקס, צ'סטיטי, הופיעה לראשונה בחוברות "ביזארו".
דמותו של ג'ונה הקס מדורגת במקום ה-73 ברשימת מאה גיבורי הקומיקס הגדולים של מגזין IGN.
את דמותו של ג'ונה הקס גילם בסרט הלייב אקשן "ג'ונה הקס" השחקן ג'וש ברולין.
תומאס ג'יין, שנבחן לתפקיד, דיבב את דמותו בסרט מצויר קצר שהתלווה לסרט-המצויר "באטמן: תחת הברדס האדום".
בסדרת הלייב אקשן "הפלאש", "חנות האקדחים של הקס" נשדדת בידי דנטון בלאק/מולטיפלקס.
את דמותו של הקס בסדרת הלייב אקשן "אגדות המחר" גילם השחקן ג'ונתון שאק.
ג'ונה טאלי לומו היה שחקן רוגבי ניו זילנדי.
לומו נחשב לכוכב-העל הבינלאומי הראשון של הרוגבי יוניון, וזכה להצלחה רבה שסייעה לפרסם את המשחק ברחבי העולם בשנות ה-90. את פריצתו לתודעה עשה לומו בגביע העולם של 1995, אז הוביל את נבחרתו לגמר, שם הפסידה למארחת דרום אפריקה.
לומו הוא מלך הטריים של גביע העולם בכל הזמנים (15) יחד עם בריאן הבאנה הדרום אפריקאי, אף על פי שהשתתף בשתי אליפויות בלבד.
הוא רשם 37 טריים ב-63 משחקי טסט עבור ניו זילנד בין השנים 1994 ל-2002, אך נאלץ לפרוש מהמשחק ב-2003 בעקבות מחלת הכליות ממנה סבל.
ב-24 באוקטובר 2011, הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הרוגבי העולמי.
לומו נולד במאי 1975 בחבל אוקלנד למשפחה ממוצא טונגאי.
הוא החל את קריירת הרוגבי שלו כחלוץ כנף (Flanker), אך בהמשך שינה את עמדתו לשחקן כנף (Wing).
ב-1994, כשהיה בן 19 שנים ו-45 ימים ערך לומו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ניו זילנד, ובכך היה לשחקן הצעיר ביותר בתולדות הנבחרת.
שנה לאחר מכן, זומן לומו במפתיע לסגל הנבחרת שהשתתפה בגביע העולם שנערך בדרום אפריקה.
בחמישה משחקים בטורניר, הוא רשם שבעה טריים - מתוכם ארבעה בחצי הגמר נגד אנגליה.
בגמר הפסידה ניו זילנד למארחת, אך למרות זאת נבחר לומו לשחקן המצטיין של האליפות.
בסוף שנת 1995 התגלתה אצל לומו תסמונת נפרוטית - מחלת כליות נדירה, שגרמה לו לקחת הפסקה מרוגבי.
רק ב-1997 הוא חזר למשחק פעיל, ושנה לאחר מכן לקח חלק בטורניר רוגבי השביעיות של משחקי חבר העמים הבריטי שנערכו בקואלה לומפור, מלזיה.
בטורניר, הוביל לומו את ניו זילנד למדליית הזהב, לאחר ניצחון בגמר על פיג'י.
בסוף 1999, היה לומו חלק מסגל ניו זילנד לגביע העולם שנערכה בוויילס.
באליפות עצמה, רשם לומו שמונה טריים, אך ניו זילנד הודחה בחצי הגמר על ידי צרפת.
לאחר האליפות, זכה לומו להצעות מקבוצות פוטבול מה-NFL ומקבוצות רוגבי מהפרמיירשיפ האנגלית, אך הוא החליט לחזור לניו זילנד.
ב-2002, כשהוא בן 27 בלבד, הודיע לומו על פרישתו מהנבחרת בעקבות מחלתו הקשה.
משחקו האחרון במדי ניו זילנד היה בניצחון 43–17 על ויילס ב-23 בנובמבר.
הוא המשיך לשחק ברמת המועדונים עד שנת 2003, בה החלה התדרדרות במצב הכליות שלו.
לומו, שכבר סבל מנזק עצבי ברגליו, נאלץ לפרוש בשנית ממשחק על מנת לעבור השתלת כליה.
לאחר שהתאושש, חזר לומו לשחק במספר קבוצות מקצועניות באירופה, עד שפרש סופית בשנת 2010. שנה מאוחר ביותר, בזמן גביע העולם שנערכה במולדתו, התחיל לומו לחוש ברע.
גופו החל לדחות את ההשתלה שעבר ב-2004, ולכן נאלץ לעבור טיפולי דיאליזה באופן קבוע.
לומו נפטר במפתיע בבוקר ה-18 בנובמבר 2015 בביתו באוקלנד, ניו זילנד.
יום קודם, הוא חזר מבריטניה עם משפחתו לאחר חופשה קצרה בדובאי.
בעקבות הישגיו המרשימים בגביע העולם של 1995, זכה לומו לפרסום רב ומהר מאוד הפך ל"פנים" של ענף הרוגבי (שבדיוק הפך למקצועני) בעולם.
כל משחק שבו הוא היה מעורב משך קהל צופים רב, והוא אף קיבל הצעה להשתתף בסרט "העולם אינו מספיק" מסדרת ג'יימס בונד.
מספר שנים אחרי גביע העולם, נבחרה הופעתו בחצי הגמר נגד אנגליה במקום ה-19 ברשימת "מאה רגעי הספורט הגדולים" של ערוץ 4.
ללומו הייתה השפעה רבה גם בצד הטקטי של המשחק.
באותם ימים, תפקידם של שחקני הכנף דרש בעיקר מהירות וזריזות רגליים, אך לומו שילב בתוכו גם מימד של אגרסיביות.
מאז, הפכה אגרסיביות זו לסטנדרט בקרב שחקני הכנף.
השפעתו הרבה על הענף גררה השוואות לספורטאים כמו דונלד בראדמן, טייגר וודס ומוחמד עלי.
ב-4 ביוני 2007, הוענק לו מסדר ההצטיינות של ניו זילנד כהוקרה על תרומתו החשובה לרוגבי, ובסוף שנת 2011 הוא נבחר כחבר בהיכל התהילה של הרוגבי העולמי.
במהלך השנים, יצאו לאור שני משחקי וידאו שנשאו את שמו של לומו - "Jonah Lomu Rugby" ו-"Jonah Lomu Rugby Challenge", ודמותו אף הונצחה בסרטו של קלינט איסטווד - "אינוויקטוס", המספר את סיפורו של גביע העולם ב-1995.
ג'ונה אנתוני בולדן הוא כדורסלן אוסטרלי, המשחק בעמדת הפאוור פורוורד.
בולדן נולד במלבורן שבאוסטרליה, בנם הבכור משני ילדים של מארי יאקוב וברוס בולדן.
אביו הוא אמריקאי ששיחק כדורסל בקבוצות שונות בליגה האוסטרלית, ואמו היא מצרייה.
בעונת 2015/2016 שותף ב-31 משחקים מתוכם פתח 11 פעמים בהרכב ולא בלט.
הוא בחר לוותר על המשך הקריירה במכללות ועזב את UCLA.
באוגוסט 2016 חתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד והושאל לקבוצת FMP בלגרד מליגת העל הסרבית ובליגה האדריאטית.
הקבוצה העפילה עד גמר הליגה, בולדן שהיה שחקן בולט בקבוצה עזב אותה לפני סדרת הגמר ונסע לארצות הברית להתכונן לדראפט ה-NBA, וחתם בקבוצת הכוכב האדום בלגרד שהיא קבוצת האם של FMP בלגרד.
בדראפט ה-NBA ב-2017 נבחר במקום ה-36 בסיבוב השני על ידי פילדלפיה 76'.
ב-21 ביולי 2017, חתם בולדן במכבי תל אביב.
במדיה בולדן קלע 7.6 נקודות והוריד 6.6 ריבאונדים בליגה, בעוד שביורוליג הוא קלע 6.9 נקודות וקטף 5.5 ריבאונדים.
ב-25 ביולי 2018, לאחר שהרשים בליגת הקיץ, חתם בולדן בקבוצה שבחרה אותו בדראפט, פילדלפיה 76'.
לאורך תקופתו בפילדלפיה נשלח מספר פעמים לקבוצת הבת שלה מליגת הפיתוח של ה-NBA – דלאוור בלו קואוטס.
בפברואר 2020, לאחר כעונה וחצי בפילדלפיה, שוחרר מהקבוצה.
ב-12 בפברואר 2020 חתם בפיניקס סאנס על חוזה ל-10 ימים.
ג'ון הארדי אייזקסון היה פוליטיקאי אמריקאי שכיהן כמייצגה של מדינת ג'ורג'יה בסנאט של ארצות הברית.
לפני כן, היה חבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז השישי של ג'ורג'יה.
נולד באטלנטה, שירת במשמר הלאומי של חיל האוויר של ג'ורג'יה בשנים 1966–1972 וסיים את לימודיו הגבוהים באוניברסיטת ג'ורג'יה.
הוא פתח סניף מקרקעין עבור חברת נורת'סייד רילטי (Northside Realty) ולאחר מכן היה נשיא החברה במשך 22 שנים.
ב-1974 לא נבחר לבית הנבחרים של ג'ורג'יה אך התמודד מחדש ונבחר ב-1976. הוא היה חבר בית הנבחרים של ג'ורג'יה במשך שבע תקופות כהונה, ארבע מהן כמנהיג המיעוט.
ב-1990 היה מועמד המפלגה הרפובליקנית לתפקיד מושל ג'ורג'יה אך הפסיד לסגן המושל הדמוקרטי, זל מילר.
שנתיים אחר כך, נבחר לסנאט של ג'ורג'יה.
הוא הוסיף להפסיד בבחירות המקדימות למועמדות הרפובליקנית לסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה.
לאחר שיושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ונציג מחוז הקונגרס השישי של ג'ורג'יה שם ניוט גינגריץ', התפטר, אייזקסון התמודד בפברואר 1999 על מנת להחליף אותו וניצח בבחירות המיוחדות.
הוא ניהל מסע בחירות לסנאט של ארצות הברית בנובמבר 2004 עם החלטתו של הסנאטור הדמוקרטי והשמרן המכהן זל מילר שלא להתמודד לבחירה מחדש.
עם גיבוי של רוב הממסד הרפובליקני בג'ורג'יה, הוא זכה הן בבחירות המקדימות והן בבחירות הכלליות ברוב גדול.
ב-2016 נבחר בפעם השלישית לסנאט.
הוא הפך לסנאטור הבכיר כאשר סאקסבי צ'אמבליס פרש ב-2015. ב-31 בדצמבר 2019 פרש מהסנאט של ארצות הברית מסיבות בריאותיות ובמקומו נכנסה קלי לפלר.
אייזקסון נולד ב-28 בדצמבר 1944 באטלנטה לג'וליה (לבית בייקר) ואדווין אנדרו אייזקסון.
אביו היה נהג בחברת קווי גרייהאונד ומאוחר יותר ייסד חברת מקרקעין באטלנטה.
הסבים והסבתות מצד אביו היו ממוצא שוודי, וסבו מצד אביו נולד באסטרסונד (Östersund), בירת מחוז ימטלנד.
אמו ממוצא בריטי, ומשפחתה חיה בדרום ארצות הברית מאז התקופה הקולוניאלית.
הוא שירת בחיל האוויר של המשמר הלאומי של ג'ורג'יה מ-1966 עד 1972, והשתחרר בדרגת סמל ראשון (staff sergeant).
אייזקסון למד באוניברסיטת ג'ורג'יה, שם היה חבר באחוות סיגמא אלפא אפסילון.
זמן קצר אחרי סיום לימודיו, פתח את המשרד הראשון במחוז קוב של נורת'סייד רילטי, חברת מקרקעין בולטת באטלנטה, שאביו סייע לייסודה.
אייזקסון הפך לנשיא החברה ב-1979 והחזיק במשרה במשך 22 שנים, שבמהלכן הפכה לחברת הנדל"ן העצמאית הגדולה ביותר בדרום-מזרח ארצות הברית, ואחת הגדולות באמריקה.
ב-1974, אייזקסון התמודד לראשונה לבית הנבחרים של ג'ורג'יה כנציג אזורו המזרחי של מחוז קוב אך הפסיד.
הוא התמודד שנית ב-1976 וניצח.
הוא שירת שבע תקופות כהונה בבית הנבחרים.
הוא זכה שוב בבחירות ללא התנגדות ב-1984 ו-1988. בארבע תקופות הכהונה האחרונות (1983–1990) היה מנהיג המיעוט הרפובליקני.
ב-1988 שימש כיושב ראש עמית של מטה הבחירות של בוב דול, שהתמודד למועמד המפלגה הרפובליקנית לנשיאות ארצות הברית.
הוא היה המועמד הרפובליקני לתפקיד מושל ג'ורג'יה ב-1990. הוא זכה בבחירות המקדימות שנערכו במפלגה הרפובליקנית ברוב של 74% מהקולות תוך שהוא גובר על ארבעה מועמדים אחרים.
בבחירות הכלליות, הוא הובס על ידי סגן המושל הדמוקרטי זל מילר.
מטה הבחירות שלו נוהל בידי ג'יי מורגן בעוד מטה הבחירות של מילר נוהל בידי ג'יימס קארוויל.
ב-1992 נבחר אייזקסון לסנאט של ג'ורג'יה.
ב-1996 החליט שלא להתמודד לסנאט מחדש על מנת להתמודד לסנאט של ארצות הברית.
ב-1996, הוא התמודד בבחירות המקדימות במפלגה הרפובליקנית לתפקיד מועמד המפלגה לסנאט של ארצות הברית מטעם ג'ורג'יה, למושב שהתפנה עם פרישתו של הסנאטור הדמוקרטי סם נון.
בתום הבחירות המקדימות אייזקסון סיים במקום השני עם 35% מהקולות, אם כי המנצח, גאי מילנר, איש עסקים מיליונר, לא הצליח להשיג רוב וקיבל 42% מהקולות.
לכן, על פי חוקי ג'ורג'יה, נכפה על אייזקסון להתמודד בסיבוב שני.
מילנר הביס את אייזקסון ברוב של 53%.
בבחירות הכלליות מילנר הפסיד למקס קלילנד הדמוקרטי.
בדצמבר 1996 מונה אייזקסון לראש מועצת החינוך של ג'ורג'יה על ידי המושל זל מילר.
בנובמבר 1998, חבר בית הנבחרים מטעם מחוז הקונגרס השישי ויושב ראש בית הנבחרים של ארצות הברית ניוט גינגריץ' ניצב בפני מרד בסיעת מפלגתו לאחר שהרפובליקנים הפסידו ארבעה מושבים בבית הנבחרים בבחירות אמצע הקדנציה.
בלב הסערה, הכריז גינגריץ' שלא רק שלא ירוץ לתקופת כהונה שלישית כיו"ר בית הנבחרים, אלא שגם לא יתמודד לתקופת כהונה נוספת בינואר 1999. אייזקסון התמודד למושבו של גינגריץ' בבחירות מיוחדות שנערכו בפברואר.
הוא זכה בבחירות ברוב של 65% מהקולות.
אייזקסון נבחר מחדש ב-2000, 2002 ואף תמך ביציאת ארצות הברית למלחמת עיראק.
ב-2004 התמודד אייזקסון לסנאט של ארצות הברית וב-3 בינואר 2005 נכנס באורח רשמי לסנאט.
הוא קיבל תואר דוקטור לשם כבוד במשפטים מאוניברסיטת אוגלתורפ ב-2009. ב-21 במאי 2009 היה ממנסחי מכתב לנשיא ברק אובמה בו נטען כי פתרון שתי מדינות לשני עמים מסכן את ישראל.
ב-2012 אמר אייזקסון כי "בכל הקשור לביטחון ישראל, אין כל פער בעמדות של הרפובליקנים והדמוקרטים".
בקונגרס ה-115 של ארצות הברית כיהן אייזקסון כיו"ר ועדת הסנאט לענייני חיילים משוחררים (קדם לו ברני סנדרס מורמונט) וכיו"ר ועדת האתיקה של הסנאט (קדמה לו ברברה בוקסר מקליפורניה).
ב-28 באוגוסט 2019 הכריז אייזקסון כי בכוונתו להתפטר מהסנאט בשל מצבו הבריאותי הרעוע ב-31 בדצמבר אותה השנה.
ג'וני אינגליש 3.0 הוא סרט פעולה-קומי בכיכובו של רואן אטקינסון ובבימויו של דייוויד קר.
הסרט מהווה סרט המשך לסרט ג'וני אינגליש חוזר והוא השלישי בסדרת הסרטים ג'וני אינגליש אשר נכתבו על ידי ויליאם דייוויס.
הסרט יצא לאקרנים ב-20 בספטמבר 2018, על ידי סרטי יוניברסל.
MI7 הוא היעד להתקפת סייבר מסיבית בידי ישות מסתורית, אשר חשפה את זהותם של כל סוכניו.
כתוצאה מכך, MI7 נאלצת להחזיר סוכנים מהעבר כדי לאתר את הפושעים שעומדים מאחורי ההתקפה.
ג'וני אינגליש, אשר עזב מאז את השירות החשאי, עובד כעת כמורה לגאוגרפיה, אך למעשה מבלה את רוב זמנו בבית הספר בהכשרת תלמידיו הצעירים באמנות הריגול.
אינגליש מתגייס למשימה ומתעקש לעבוד יחד עם שותפו הוותיק, אנגוס בוף, שעדיין משמש כפקיד ב-MI7.
אינגליש ובוף נוסעים לדרום צרפת כדי להתחיל בחקירתם, כיוון שמשם מתקפת הסייבר מגיעה.