tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
צ'ארלי מראה סימנים של הפרעת דחק פוסט-טראומטית שמקורם בתקרית, והגילוי הזה מסייע לקורא להבין את תפיסתו של צ'ארלי על מערכות יחסים ואהבה.
באפילוג, הוריו של צ'ארלי מוצאים אותו במצב קטטוני, והוא נותר ללא ניע גם כשאביו הולם בו.
לאחר שצ'ארלי מובל למרכז לבריאות נפש, נחשפת העובדה שהלן אכן התעללה מינית בצ'ארלי כשהיה ילד, ואהבתו לה (והאמפתיה שלו לילדותה הקשה) גרמו לו להדחיק את הזכרונות הטראומטיים.
הנזק הפסיכולוגי שנגרם לו מסביר את הפלאשבקים והתקפי הדה-ראליזציה שלו במהלך הספר.
צ'ארלי משוחרר לאחר חודשיים וסם ופטריק באים לבקרו.
שלושתם עוברים במנהרה, וצ'ארלי מכריז שהוא חש נצחי.
בסופו של דבר משלים צ'ארלי עם עברו: "אף אם אין בכוחנו לבחור מאין הגענו, ביכולתנו לבחור לאן אנו הולכים".
צ'ארלי מחליט 'להשתתף' בחיים, ומפסיק לכתוב מכתבים.
צ'בוסקי הגה את הרעיון לכתוב את הרומן במהלך תקופה קשה בחייו, שהובילה אותו לשאול, "מדוע אנשים טובים מאפשרים לעצמם לקבל יחס רע כל כך?".
על כך ניסה לענות ב"אנו מקבלים את האהבה שאנו חושבים שמגיעה לנו".
התשובה הזו נועדה להיות עצה, שעל כל אחד להיות אחראי על עצמו - להעניק לעצמו אהבה, לא רומנטית בהכרח, ולשמור על התקווה לעתיד.
חייו של צ'בוסקי היו מלאי מסיבות, אך במרכזם עמדה אישה אחת שאהב; כך היה במשך חמש שנים, עד שקיבל את הרעיונות הראשונים לספר.
סיפור כתיבת הרומן החל כשצ'בוסקי היה בבית ספר, ועבד על ספר אחר.
באותו ספר כתב "אני מניח שזה פשוט אחד היתרונות בלהיות פרח קיר", מה שהובילו למסקנה ש"במקום כלשהו..
היה הילד שבאמת ניסיתי למצוא".
צ'בוסקי החל לכתוב את הרומן בקיץ 1996, בעודו בקולג' והשלימו תוך עשרה שבועות.
הוא חיבר שתי טיוטות נוספות של הרומן, מלאכה שתמה רק בקיץ 1998.
צ'ארלי, שאותה כינה צ'בוסקי "תקווה בצורת דמות", מבוסס עליו במידה מועטת.
צ'בוסקי כלל ברומן זכרונות רבים מהתקופה שבה גר בפיטסבורג (בה מתרחש גם הספר).
הדמויות מבוססות על אנשים שהכיר צ'בוסקי במהלך חייו; הוא מתמקד במאבקיהן ובתשוקותיהן, ומשתדל להיצמד לטבעה של כל אחת מהן.
הדמויות של סם ופטריק היו "איחוד" של מספר אנשים שצ'בוסקי פגש; סם מבוססת על נערות שהתוודו בפניו, ופטריק הוא "כל הילדים ההומואים שהכרתי, ומצאו את דרכם לזהות משל עצמם".
בשנתו האחרונה בתיכון כתב צ'בוסקי מכתבים אנונימיים לסטיוארט סטרן, ובהם סיפר כמה השפיע עליו הסרט מרד נעורים, שסטרן כתב את תסריטו; מכאן הרעיון של מכתבים אנונימיים.
שנה לאחר שהשלים את לימודיו, פגש צ'בוסקי את סטרן והפך לתלמידו.
באמצעות שימוש בסדרת מכתבים מצ'ארלי לדמות אחרת, מצא צ'בוסקי את "הדרך האינטימית ביותר" לשוחח עם הקורא.
כמו כן אמר:נוסטלגיה והמציאות של גיל ההתבגרות זוהו על ידי מבקרים כשני הנושאים המרכזיים בספר.
דייוויד אדלשטיין מהניו יורקר כתב שצ'בוסקי תופס את "הרגשת השייכות כשאתה בין חברים, אבל יודע שבקרוב תהיה לבד", וציין ש "כאב האובדן...עז כמעט כמו האושר ...
זו נוסטלגיה עם מוטיב חזק של שיבה הביתה".
מרטי בקרמן מ- Word Riot כתב שצעירים מתחברים לספר משום שהמאורעות בו מתרחשים בחייהם של בני נוער רבים.
צ'בוסקי רצה להעביר מסר של כבוד לבני הנוער, "להקנות תוקף למה שמתבגרים עוברים מדי יום, לכבד זאת ולחגוג זאת".
הרומן, הוסיף בקרמן, מיועד ל"כל אחד שהרגיש מנודה".
הספר נקרא על ידי אנשים בכל הגילים, אך הוא מיועד מלכתחילה לקהל הצעיר.
הספר עוסק במגוון נושאים בגישה אדישה; עם הנושאים הללו נמנים סמים, חברות, דימוי גוף, אהבה ראשונה, אובדנות, הפרעות אכילה ומיניות.
צ'בוסקי מוקיר את חשיבות הבידור בגיל ההתבגרות: "ספרים, שירים וסרטים הם יותר מבידור כשאתה צעיר.
הם עוזרים לכולנו לגלות את זהותנו, לגלות במה אנו מאמינים ולגלות מה אנו מקווים שחיינו יהיו".
הספר כולל מספר אזכורים תרבותיים מעולמות המוזיקה והספרות.
"כמה טוב להיות פרח קיר" יצא לאור ב-1 בפברואר 1999, בהוצאת "Pocket Books".
עד שנת 2000 הודפס הספר ב-100 אלף עותקים, ונכלל ברשימת ספרי הקריאה של בתי ספר רבים.
נכון ל-2012, תורגם הספר לשלוש עשרה שפות ופורסם בשש עשרה מדינות.
באותה שנה דורג על ידי NPR במקום השישה עשר ברשימת ספרי הנוער הטובים ביותר אי פעם.
תגובת המבקרים הייתה מעורבת; Publishers Weekly כינה את הרומן "נדוש", וטען שהוא עוסק ב"נושאים רגילים של גיל ההתבגרות" ושאופיו הרגיש של צ'ארלי נראה כאילו נכפה על ידי צ'בוסקי.
Kirkus Review טען שברומן יש "השילוב המושלם של מציאותיות והתרוממות רוח", אך ביקר את ה"גנבה" (במילותיו) מהתפסן בשדה השיפון של סלינג'ר.
מבקרים נוספים ערכו השוואות דומות, אך צ'בוסקי אמר ש"לא ניסה לחקות את הסגנון [של סלינג'ר] ככותב"; הוא ראה "כיצד קוראים עשויים להשוות את צ'ארלי להולדן קולדפילד של סלינג'ר, אבל "הם אנשים שונים מאוד עם בעיות ונקודות מבט ייחודיות".
ביקורת חיובית יותר הופיעה ב-School Library Journal, ובה נכתב שהרומן, "בתבונה", הופך את הקוראים לנמנעי מכתביו של צ'ארלי, ו"ישפיע על קוראים בני נוער במשך שנים [לאחר קריאתו]".
קייט פבאו שיבחה את רלוונטיות הרומן לבני נוער: "קוראים ימצאו עצמם חיש מהר חשים צער עבור הפרוטגוניסט ודואגים לו במהלך מסעו משנה החיים".
במאמר שפרסמה ב-A.V Club, כתבה מרה איקין שעבור מבוגרים "'כמה טוב' סובל מעודף חרדה גולמית וטהורה...
שלא בדומה לרומנים אחרים, ידידותיים יותר, המיועדים לבני נוער, כהארי פוטר, 'כמה טוב' פונה יותר לבני טווח גילים מסוים ועושה זאת היטב".
בשל תוכנו, הופיע "כמה טוב להיות פרח קיר" שש פעמים ברשימת עשרת הספרים המתריסים ביותר, שנערכת על ידי איגוד הספריות האמריקאי.
בארצות הברית פועלים ארגונים שפועלים להרחיק 'ספרים רעים' מבתי ספר, ואלה הביאו לא אחת להורדת הספר ממדפי בתי ספר, בייחוד בכיתות הנמוכות.
עם נימוקיהם נמנים "ניבולי פה", "שימוש לרעה בסמים", "מיניות מפורשת" ואף "עינויים".
הם טוענים שהספר מיועד למבוגרים בלבד.
ב-2009 דווח שבשל העיסוק באובדנות, החלו ספריות רבות ברחבי ארצות הברית להעביר את הספר למדף הספרים שמיועדים למבוגרים.
הורים מסוימים טענו שהספר "פורנוגרפי" ושתכניו "גסים", אך הורים אחרים טענו שהספר עוסק בנושאים אמתיים ונפוצים בקרב מתבגרים, ומציג נקודת מבט אמיתית.
עיסוקו של הספר בהומוסקסואליות עורר התנגדות, כמו גם "האדרת" השימוש באלכוהול ובסמים.
בראיון שנערך עמו, הצהיר צ'בוסקי שהוא יודע על שני בתי ספר שהחרימו את הספר.
היות ש"לא כתב ספר שנוי במחלוקת", "הופתע מכך".
עוד כשכתב את הספר, שאף צ'בוסקי שיעובד לסרט - "חלום חיי".
לאחר שיצא הספר לאור, צ'בוסקי קיבל מספר הצעות לעבדו לסרט, אך סירב כי הוא "חייב למעריצים סרט שיהיה ראוי לאהבתם לספר".
ב-2010 החלה Mr.Mudd לפתח גרסה קולנועית לספר, וצ'בוסקי מונה לתסריטאי ולבמאי.
שלושת מפיקיו של הסרט הם ג'ון מלקוביץ', ליאן חלפון וראסל סמית'.
הסרט צולם בפיטסבורג בין 9 במאי ל-29 ביוני 2011, וכיכבו בו לוגאן לרמן כצ'ארלי, אמה ווטסון כסם, עזרא מילר כפטריק, ונינה דוברב כקנדי, אחותו של צ'ארלי.
לאחר שהוכרז על הסרטת הספר, גדלו מכירותיו במאות אחוזים, מ-89 אלף עותקים ב-2011 ל-425 אלף עותקים ב-2012, והוא הגיע לרשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
עד 2012 הודפסו 1.5 מיליון עותקים של הספר.
הקרנת הבכורה התקיימה ב-8 בספטמבר 2012, בפסטיבל הסרטים של טורונטו.
ב-21 בספטמבר יצא הסרט לאקרנים בארצות הברית.
הוא זכה ל"ביקורות טובות באופן כללי", עם ציון ממוצע של 67 באתר Metacritic, ו-85 ב-Rotten Tomatoes.
הכנסות הסרט עמדו על 33 מיליון דולר, בהשוואה לתקציב של 13 מיליון דולר.
כמו סינדרלה הוא אלבומה השישי של הזמרת שרית חדד אשר יצא לאור בשנת 1999.
האלבום, שהצליח אף יותר מקודמו, היה סנונית ראשונה להשפעות פופ ורוק.
האלבום נמכר ביותר מ-180,000 עותקים.
הוא כלל את השירים "כמו סינדרלה", "הייתי בגן עדן", "לדמעות יש פה" ו"כשאני איתך אני כמו דג" (דואט נוסף עם להקת "טיפקס").
שיר הסיום של האלבום, "חברים בכל מיני צבעים", שונה בסגנונו משאר האלבום והוא שיר שביצעה חדד בפסטיגל 1998 בו זכתה במקום השני.
שי ראובני - קלידים, מעבד
אורן בלבן - כלי הקשה
יהודה קיסר - גיטרה סולו
יהודה תמיר - טכנאי הקלטה, טכנאי מיקס, וקולות רקע
אבי גואטה - מפיק בפועל, מנהל מוזיקלי
כמה פעמים ספרת עד עשר הוא אלבום הבכורה של הזמר רפי פרסקי שראה אור בנובמבר 1989.
פרסקי היה בן 29 ועבד כעוזר-טכנאי באולפני הקלטה.
האלבום נוצר בתקופה סוערת בישראל שהחלה עם האינתיפאדה הראשונה ויצרה גל של יצירות מוזיקליות ובהתאם לכך הוא מבטא רגשות כעס, תסכול, דיכאון ואף מרידה במוסכמות החברתיות, כמו עיסוק (ישירות או במרומז) במיניות, התאבדות, סמים ואלכוהוליזם.
אלבום הבכורה של פרסקי נמכר בכ-39 אלף עותקים והגיע למעמד של אלבום זהב, מספר שירים שודרו בתדירות גבוהה בתחנות הרדיו ואף זכו לקאברים בתחרויות כישרונות מוזיקליים בטלוויזיה בישראל שנים לאחר מכן.
את כל השירים באלבום כתב והלחין פרסקי בעצמו והפיק מוזיקלית יעקב גלעד.
השיר "שפעת קלה", החותם את האלבום, נכתב אודות מחלתה של המשוררת יונה וולך.
סיפר פרסקי לימים בראיון: .
רפי פרסקי - גיטרה חשמלית, מילים, לחנים ושירה
אורן אליעזרי - גיטרה חשמלית, גיטרה אקוסטית
אלי בן שושן - תופים וכלי הקשה
צביקה דרכמן - גיטרה בס (חוץ מ"גנב")
חיים אזיקרי - גיטרה בס ב"גנב"
יהודה פוליקר - אקורדיון ב"מיליון דולר"
יעקב גלעד - ייעוץ אמנותי והפקה מוזיקלית
טכנאי הקלטה ב"טריטון": מרק רוטוול
טכנאי הקלטה באולפני "המון": יעקב מורנו
עוזרי טכנאי באולפני "המון": עודד פרח, אייל דפנא
מיקסים: מרק רוטוול, סימון ויינשטוק, ראובן שפירא, יעקב מורנו
כִמְהָם (כִמְהָן) בן ברזילי הגלעדי מרוגלים הוא דמות מקראית.
אביו ברזילי היה איש עשיר שכלכל את דוד ואת צבאו בעת מרד אבשלום.
לאחר שדוכא המרד ודוד שב לירושלים הוצע לברזילי כאות תודה לשבת בירושלים ולקבל את כל משאלותיו ותאוותיו מאת המלך.
אך ברזילי, שהיה אז כבר בן 80, סירב והציע שבנו כמהם יתוגמל במקומו.
הכרת הטוב של שושלת המלוכה למשפחת ברזילי נמשכה גם לאחר מותו, ודוד הורה לשלמה לפני מותו כי בני ברזילי יהיו מאוכלי שולחנו.
כתגמול ממלכות בית דוד, קיבל כמהם חלקת אדמה ליד בית לחם שנקראה על שמו.
כארבע מאות שנים מאוחר יותר, מקום זה שימש אתר ההתכנסות של שארית הפליטה אחרי רצח גדליהו לקראת הירידה למצרים.
כמו אגם רוגע: הופעה חיה עם גיטרה ופסנתר (נקרא גם כמו אגם רוגע) הוא אלבום הופעה כפול של מאיר בנאי שיצא בשנת 2011. את האלבום הפיק מוזיקלית בנאי ביחד עם עובד אפרת.
מאיר בנאי, עובד אפרת - הפקה מוזיקלית
מאיר בנאי - שירה, גיטרה ופסנתר
טכנאי הקלטה ומיקסים: חן נבו
עיצוב עטיפה: אמילי ליברמן - סטודיו חץ
כמה טוב להיות פרח קיר הוא סרט אמריקאי מסוגת דרמת התבגרות שיצא בשנת 2012. הסרט, שהוא עיבוד קולנועי של רומן המכתבים משנת 1999 בעל אותו השם, נכתב ובוים על ידי מחבר הרומן, סטיבן צְ'בּוֹסקי וצולם בפיטסבורג, פנסילבניה.
הסרט הוקרן לראשונה ב-21 בספטמבר 2012, וזכה לתגובה חיובית מהמבקרים ולהצלחה מסחרית, כשהרוויח 33 מיליון דולר בתקציב של 13 מיליון דולר.
בסרט מככבים לוגאן לרמן, אמה ווטסון ועזרא מילר.
שלוש שנים לאחר פרסום הסרט, צ'בוסקי התחיל לדבר יותר בפתיחות בקשר להיבטי הבריאות הנפשיים של הסרט שהיו בעלי משמעות עבורו בכתיבה המקורית של הספר וההפקה של הסרט כפי שהגה אותו.
הסרט הופק על ידי היוצרים של "העולם שבפנים" ו"ג'ונו".
הסרט הוא על תלמיד צעיר, צ'ארלי (לוגאן לרמן), אשר סובל מהתקפי דיכאון קליני מילדותו, ושוחרר לאחרונה ממוסד לבריאות הנפש כדי להתחיל את הסתגלותו לאורח חיים נורמלי כתלמיד תיכון צעיר.
צ'ארלי מודאג לגבי תחילת השנה הראשונה שלו בבית הספר התיכון; הוא ביישן וקשה לו למצוא חברים, אבל הוא מתחבר עם המורה לספרות אנגלית שלו, מר אנדרסון (פול ראד).
כשהוא יושב עם שני תלמידי כיתה י"ב, סם (אמה ווטסון) ואחיה החורג פטריק (עזרא מילר), במשחק פוטבול, הם מזמינים אותו להצטרף לכמה פעילויות חברתיות איתם.
במסיבה, צ'ארלי אוכל בלי משים עוגיית קנאביס, מתמסטל וחושף בפני סם כי בשנה הקודמת, חברו הטוב ביותר התאבד.
הוא גם תופס את פטריק ובראד (ג'וני סימונס), ספורטאי פופולרי, מתנשקים.
סם מבינה שלצ'ארלי אין חברים אחרים, אז היא ופטריק עושים מאמץ מיוחד כדי להביא את צ'ארלי לקבוצה שלהם.
סם צריכה לשפר את ציוני ה-SAT שלה כדי להתקבל לאוניברסיטת פנסילבניה, וצ'ארלי מציע ללמד אותה.
בדרך הביתה מהמסיבה, כשהשלושה שומעים שיר שהם לא מכירים, סם מורה לפטריק לנסוע דרך מנהרה, כך שהיא יכולה לקום בחלק האחורי של הטנדר בזמן השמעת המוזיקה.
בחג המולד, סם נותנת לצ'ארלי מכונת כתיבה ישנה כדי לעזור לו בשאיפותיו להיות סופר.
השניים דנים ביחסים, וצ'ארלי מגלה שהוא מעולם לא התנשק עם אף אחד.
סם, אשר כבר יוצאת עם מישהו אחר, אומרת לצ'ארלי שהיא רוצה שהנשיקה הראשונה שלו תהיה ממישהו שאוהב אותו, ומנשקת אותו.
צ'ארלי, מאוהב בסם, מתחיל לנסות למצוא דרכים להראות לה איך הוא מרגיש.
כצופה קבוע במופע הקולנוע של רוקי, צ'ארלי מתבקש למלא את מקומו של קרייג, החבר של סם, שאינו זמין.
ידידתם מרי-אליזבת' (מיי ויטמן) מתרשמת ומבקשת מצ'ארלי לבוא איתה לנשף.
השניים נכנסים למערכת יחסים סתמית.
לבסוף, במסיבה, כלשצ'ארלי ניתנת חובה לנשק את הבחורה היפה ביותר בחדר, הוא בוחר את סם, מרגיז אותה ואת מרי-אליזבת'.
פטריק ממליץ לצ'ארלי להתרחק מהקבוצה במשך זמן מה, והבידוד גורם לו לשקוע בחזרה לדיכאון.
הוא חווה פלשבקים של דודתו הלן (מלאני לינסקי), שמתה בתאונת דרכים כשהיה בן שבע.
כשבראד מופיע בבית הספר עם פנס בעין לאחר שנתפס על ידי אביו מקיים יחסי מין עם פטריק, הוא משקר, ומספר שהכו אותו ברחוב.
בראד מרחיק את עצמו מפטריק, וקורא לו "הומו".
החברים של בראד מתחילים להכות את פטריק, אבל צ'ארלי מתערב בכוח, ומאבד שליטה.
כשהוא מתאושש הוא מגלה שהוא מלא בחבורות וחבריו של בראד על הרצפה, פגועים.
צ'ארלי מאיים, "תיגעו שוב בחברים שלי, ואני אעוור אותכם", ואז עוזב.
סם ופטריק מביעים את הכרת התודה שלהם לצ'ארלי, והשלושה שוב מתחברים.
סם מתקבלת לאוניברסיטת פנסילבניה, ונפרדת מקרייג בנשף הסיום לאחר שהיא מגלה שהוא בוגד בה.
אחרי שהיא עוזבת לאוניברסיטה, עם זאת, מצבו הנפשי מתדרדר והפלשבקים שלו מחמירים.
הוא מתקשר לאחותו ומאשים את עצמו במותה של הלן, ומודה שהוא אולי רצה שזה יקרה לה.
אחותו מבינה שהוא בצרות וקוראת למשטרה.
צ'ארלי מתעלף כשהשוטרים פורצים דרך הדלת ומתעורר בבית חולים, שבו הפסיכיאטרית ד"ר ברטון (ג'ואן קיוזאק) מצליחה להוציא את זיכרונותיו המודחקים של צ'ארלי מדודתו ומגלה שהיא התעללה בו מינית.
לאחר מכן מבקרים סם ופטריק אצל צ'ארלי.
סם מספרת על החיים באוניברסיטה, וכי היא מצאה את "שיר המנהרה" - "Heroes" של דייוויד בואי.
שלושתם חוזרים אל המנהרה, שם צ'ארלי שוב מנשק את סם ונעמד בחלק האחורי של הטנדר.
צ'ארלי מודה שהוא מרגיש חי ובאותו הרגע אומר "אנחנו אינסופיים".
"כמה יוסי" הוא השיר הראשון מתוך אלבום הסולו השני של ברי סחרוף "סימנים של חולשה" שיצא בשנת 1993. השיר נכתב על ידי סחרוף והולחן על ידו בשיתוף עם המוזיקאי רע מוכיח.
השיר עוסק בתקופת ילדותו של סחרוף בבת ים.
במרכז השיר עומדת חוויית התבגרות בשכונה ישראלית קולטת עלייה.
השיר פורש את חוויית ההתבגרות באמצעות שלל המאפיינים של התקופה והזמן כפי שהם מצטיירים במסע הזיכרונות של סחרוף.
בשורות הראשונות של השיר מתייחס סחרוף לשכונת רמת יוסף בבת ים, שנקראה על שמו של יושב ראש הכנסת יוסף שפרינצק ("לשכונה ההיא קראו על שם יו"ר הכנסת").
לשכונה זו עבר סחרוף עם הוריו בהיותו בן 3 וחצי, מעיר הולדתו איזמיר שבטורקיה.
הבתים הבאים מתארים את החיים בשכונה שבה גרו אנשים משלל עדות ("רומנים, מרוקאים, פולנים התערבבו בחולות").
השורה "הרבה מלפפון חמוץ, הרבה לחם עם חלבה" לא באה לבטא אוכל האופייני לעדה מסוימת, אלא לשם הדגשת מעמד חברתי כלכלי מסוים.
בצד תיאור החיים בשכונה, מציין סחרוף בעקיפין את תקופת הזמן עליה נכתב השיר באמצעות המשפט "במצעד הפזמונים השנתי ראשונה דליילה".
"Delilah" הוא שירו של הזמר הבריטי טום ג'ונס, שיצא בסוף שנת 1967, וזכה במקום הראשון במצעד הפזמונים השנתי של גלי צה"ל ב־1968.
בפזמון השיר, "כמה חול - כמה יוסי, היה טוב - היה יוסי", מרמז סחרוף על בת ים, העיר שהייתה מוקפת חולות.
קיימות השערות לפיהן צמד המילים "כמה יוסי", הוא שיבוש שהחל עוד בזמן הקלטת השיר למילים "כמה יופי".
תיאור ילדותו של סחרוף ממשיך עם האזכור של הצגה יומית בקולנוע שבה "טרזן מנצח את מצ'יסטה".
בשכונת רמת יוסף פעל בית קולנוע שנקרא אף הוא "רמת יוסף".
מצ'יסטה היה דמות קולנועית בדיונית, שהופיעה בעשרות סרטים, של אדם כל-יכול המבצע מעללים שבן אנוש רגיל אינו מסוגל להם.
בהמשך מציין סחרוף כי "לשלמה יש גיטרה בצבע לבן", ובכך הוא מתייחס למוזיקאי ולגיטריסט שלמה מזרחי, שנחשב לאחד ממקורות ההשראה שלו.
בהמשך השיר מופיעה הפיסקה: "ואהובה נתנה את כל מה שהיה לה" - אהובה היא אהובה עוזרי, כוכבת הזמר המזרחי.
בהמשך השיר מציין סחרוף כי "פאני היל מיד ליד ליד..
"פאני היל" הוא ספר ארוטי, שיצא לאור באנגליה בשנת 1749 ונאסר לפרסום עד שנת 1960. תרגומו לעברית זכה בשנות ה-60 לפופולריות רבה בקרב בני הנוער שהעבירו אותו זה לזה ("מיד ליד ליד").
המשך השורה עומד בניגוד מסוים לחלקה הראשון בעל הרמיזות המיניות, שכן מצוין בה משחק הגוגואים "הילדותי", שאף הוא היה פופולרי מאוד בתקופת ילדותו של סחרוף.
"בור יהודי ובור ערבי", אותם מציין סחרוף, הם סוגים שונים של משחק הגוגואים.
בסוף השיר מדבר סחרוף על "עניינים" אותם מחפשים צעירים בעיר הגדולה ("בעיר הגדולה בשישי שבת מחפשים עניינים").
שורה זו יכולה להתפרש הן כרצון להכיר בחורות והן כשם קוד להתפרעות, העיר היא תל אביב.
לשיר בוצעו גרסאות כיסוי על ידי אמנים רבים, כגון תיסלם, מה קשור וביצועים של ברי סחרוף עם רמי פורטיס, בלקן ביט בוקס, אהוד בנאי, ארקדי דוכין, שרון רוטר ולוס כפרוס.
"כמה כמה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית שרית חדד.
השיר יצא לאור ב-15 באוגוסט 2012, כסינגל שלא מתוך אלבום, על ידי חברת התקליטים אבי גואטה הפקות בע"מ.
השיר הגיע למקום השלישי במצעד של מדיה פורסט.
השיר נכתב והולחן על ידי קובי אוז ויוני רועה והופק על ידי תמיר צור.
השיר הוא שיר חתונות, המכיל בתוכו את סגנון הפופ ואת סגנון המוזיקה המזרחית.
בשיר מוזכרת השחקנית הצרפתייה בריז'יט בארדו.
יוסי חרסונסקי סקר את השיר, והפנה כלפיו ביקורת מעורבת.
הווידאו קליפ המלא שצולם עבור השיר בוים על ידי עומר טובי, ופורסם לראשונה ביוטיוב ב-4 בספטמבר 2012. הקליפ מציג לאורכו דמויות שונות על עוגה גדולת ממדים שמופיעה בעטיפת הסינגל, ובאחת הסצנות את שרית חדד בתוך צדפה.
נכון ל-25 באוגוסט 2018, מונה הצפיות של הקליפ והאודיו שפורסמו עבור השיר, עומדים על קרוב למיליון צפיות.
כמו מים לשוקולדה (בספרדית: Como agua para chocolate) הוא רומן רב-המכר משנת 1989 מאת הסופרת והתסריטאית המקסיקנית לאורה אסקיבל.
הרומן עוקב אחר סיפורה של טיטה, אישה צעירה הכמהה לאהובה, פדרו, אך מופרדת ממנו בשל מסורת משפחתית: אין על הבת הצעירה להינשא, אלא לדאוג לאמה עד יום מותה.
טיטה יכולה לבטא את רגשותיה רק כשהיא מבשלת.
אסקיבל משתמשת בסגנון הריאליזם הקסום כדי לשלב את הקסום עם היומיומי לאורך כל הרומן.
הספר מחולק ל-12 חלקים, אחד לכל חודש במהלך שנה.
הפרקים מסודרים בסגנון של מגזיני נשים מתחילת המאה הקודמת, וכל קטע מתחיל עם מתכון מקסיקני.
כל פרק מחבר את המנה לאירוע בחיי גיבורת הסיפור.
טיטה דה לה גארסה, הדמות הראשית, היא בת 15 בתחילתו של הסיפור.
היא גרה בחווה שסמוכה לגבול מקסיקו-ארצות הברית עם אמה, מאמא אלנה, ואחיותיה רוזאורה וגרטרודיס.
פדרו הוא השכן, בו טיטה מתאהבת ממבט ראשון.
הסנטימנט הוא הדדי, ופדרו מבקש ממאמא אלנה את ידה של טיטה.
למרבה הצער, היא אוסרת על כך, בהסתמך על מסורת משפחתית לפיה הבת הצעירה ביותר (במקרה הזה, טיטה) חייבת להישאר בבית ולטפל באמה עד מותה.
היא מציעה לפדרו להתחתן עם אחותה רוזאורה, במקום.
על מנת להישאר קרוב לטיטה, פדרו מחליט לקבל את הצעתה.
לטיטה יש קשר עמוק עם אוכל, ואהבה גדולה לבישול, המוגברת מכך שהמטפלת העיקרית של טיטה בילדותה הייתה נאצ'ה, הטבחית של המשפחה.
האהבה שלה לבישול מגיעה גם מהעובדה שהיא נולדה במטבח.
לקראת החתונה, טיטה נאלצת לאפות את העוגה עם נאצ'ה.
בזמן הכנת העוגה, טיטה מוצפת עצב גדול, ובוכה לתוך עוגה.
בחתונה, כל האורחים נתקפים צער עמוק על אהבותיהם הנכזבות, וחווים בחילה עזה, ומקיאים לכל עבר.
נאצ'ה נמצאת בבית ללא רוח חיים, כשהיא מחזיקה בתמונתו של בעלה המנוח.
בחשד שטיטה עומדת מאחורי האירוע, מאמא אלנה מענישה אותה.
מאוחר יותר, לרוזאורה ופדרו נולד בן, רוברטו.
רוזאורה לא מצליחה להניק, וטיטה מחזיקה את רוברטו קרוב לליבה כדי להרגיע את בכיו.
פתאום, טיטה מתחילה לייצר חלב אם, ומצליחה להניק את התינוק.
זה מקרב בינה לבין פדרו, והם מתחילים להיפגש בסתר, כשהם גונבים דקות ספורות של פרטיות מאחורי גבן של מאמא אלנה ורוזאורה.
רגשותיי העזים של טיטה חודרים לתוך הבישול שלה, ומשפיעים, ללא כוונתה, על הסובבים אותה, שאוכלים את האוכל.
לאחר ארוחה דשנה במיוחד, המטובלת במחשבותיה הארוטיים של טיטה על פדרו, גרטרודיס נדלרת מרוב תאווה ועוזבת את החווה על מנת לתנות אהבים עם חייל מהפכני על גבו של סוס.
היא אחר כך מוצאת את עצמה בבית בושת ומוכחשת על ידי אמה.
רוזאורו ופדרו נאלצים לעזוב לסן אנטוניו, טקסס, בעידודה של מאמא אלנה, אשר חושדת שמתקיימים יחסים בין טיטה לפדרו.
רוזאורה שוכלת את בנה רוברטו, ואחר כך הופכת לעקרה בעקבות סיבוכים במהלך לידת בתה, אספרנזה.
כשהיא שומעת על מות אחיינה, בו טיפלה, טיטה מאשימה את אמה, אשר מגיבה לה בסטירה מצלצלת עם כף מעץ.
טיטה, שהרוסה ממותו של רוברטו האהוב, לא מוכנה להתמודד עם השתלטנות של אמה, ומתבודדת בצריף היונים.
שם, בא הרופא האמריקאי הסימפתי, ד"ר ג'ון בראון, להרגיע ולנחם אותה.
מאמא אלנה מצהירה שאין מקום ל"משוגעים" כמו טיטה בחווה, ורוצה לאשפז אותה במוסד.
אך הרופא מחליט לטפל בטיטה בביתו.
כשהיא כבר במצב של החלמה, טיטה מקבלת את החדשות שמאמא אלנה נפצעה בפשיטה על החווה של חיילים מורדים.
על אף שהחליטה לא לחזור לשם לעולם, היא מחליטה לשוב כדי לטפל באמה.
אך מאמא אלנה דוחה את עזרתה, ומסרבת לאכול את בישוליה, בטענה שהאוכל שלה מורעל.
כעבור זמן קצר, מאמא אלנה מתה, ממנת יתר של סם הקאה, אשר נטלה מחשש להרעלה.
טיטה חוזרת לד"ר ג'ון, וממשיכה לפתח עמו יחסי קרבה, ואפילו מתכננת להתחתן איתו, כעת שהיא משוחררת מהמסורת המשפחתית.
אבל הרגשות העמוקים שלה כלפי פדרו לא משתנים.
כשג'ון יוצא למסע, טיטה מאבדת את בתוליה לפדרו.
כעבור חודש, היא מודאגת שמא היא בהריון.
רוחה של אמא לועגת לה, ואומר לה שהיא והילד שלה מקוללים.
גרטרודיס - כעת גנרלית בצבא המהפכה - מגיעה לביקור, ובכוונה גורמת לפדרו לשמוע "במקרה" על הריונה של טיטה.
התגלית גורמת לפדרו וטיטה להתווכח על בריחה משותפת.
פדרו משתכר ושר מתחת לחלונה של טיטה, בזמן שזו מתווכחת עם רוחה של אמה.
כשטיטה מגלה שהיא לא בהריון, היא מרגישה משוחררת מכבלי אמה אחת ולתמיד, אך רוחה של מאמא אלנה מתנקמת, כשהיא מציתה את פדרו באש, ומותירה אותו מרותק למיטה במשך תקופה, שבה הוא מתנהג כמו "ילד בהתקף זעם".
בינתיים, טיטה מתכוננת לקראת חזרתו של ג'ון, ומהססת לומר לו שהיא לא יכולה להתחתן איתו, כי היא כבר לא בתולה.
רוזאורה נכנסת למטבח בזמן שטיטה מבשלת, ומוכיחה אותה על התערבותה בחייה של בתה, אספרנזה, לה היא מייעדת את החיים על פי המסורת של הבת הצעירה שנותרת בבית כדי לטפל באמה עד מותה, מסורת אשר טיטה מתעבת.
היא נשבעת לא לתת למסורת להרוס את חייה של אחייניתה כפי שנעשה לה.
כשג'ון חוזר, טיטה אומרת לו שהיא לא יכולה להתחתן איתו.
ג'ון אומר שעדיין ברצונו להינשא לה, אך מקבל כל החלטה שלה בהבנה.
שנים רבות מאוחר יותר, טיטה מתכוננת לקראת נישואיהם של אספרנזה ובנו של ג'ון, אלכס.
הנישואים מתאפשרים, שכן רוזאוריה נפטרה מוקדם יותר, בעקבות בעיות עיכול.
במהלך החתונה, פדרו מציע לטיטה נישואים, ואומר שהוא לא רוצה למות בלי שתהיה אשתו.
אך מיד לאחר החתונה, פדרו מת בזמן שהוא עושה עמה אהבה במחסן של המטבח.
התשוקה שלהם הייתה כה גדולה, שהם נסחפו לתוך מנהרה, שמובילה לעולם הבא.
טיטה פנתה לאחור, כי כל מאווה היה להמשיך לחיות ולאהוב את פדרו, אך באיחור, היא רואה שהוא כבר חצה לצד השני.
טיטה מרגישה שהיא טובעת בצער וקור, ומתחילה לאכול את הנרות שדלקו בחדר, ונכבו עם מותו של פדרו, כדי להצית מחדש את החום הפנימי שלה, כמו החום של תשוקתם.
הנרות מוצתים על ידי החום של זיכרונו של פדרו, ומשולהבים לכדי בערה מרהיבה שאופפת את שניהם, והם נפגשים שוב במנהרה.
התאחדותם מבעירה את האש, שבסופו של דבר מכלה את כל החווה.
המספרת של הסיפור היא בתה של אספרנזה, שזכתה לכינוי "טיטה", על שם הדודה-רבא שלה.
היא מתארת כיצד לאחר השריפה, הדבר היחיד ששרד תחת ההריסות הבוערות של החווה היה ספר הבישול של טיטה, אשר הכיל את כל המתכונים שמתוארים בפרקים הקודמים.
חוספיטה (טיטה) דה לה גארסה – הדמות הראשית; בשלנית מוכשרת, ואהובתו של פדרו.
פדרו מוסקיס – אהובה של טיטה, הנישא לאחותה רוזאורה כדי להיות קרוב יותר אליה.
אלנה דה לה גארסה (מאמא אלנה) – אמה של טיטה, אותה טיטה רואה כאכזרית ושתלטנית.
גרטרודיס דה לה גארסה – אחותה של טיטה, בתה הממזרה של מאמא אלנה.
רוזאורה דה לה גארסה – אחותה הבכורה של טיטה, שמתחתנת עם פדרו; אמו של רוברטו, אשר נפטר, ושל אספרנזה.
ד"ר ג'ון בראון – רופא משפחה אשר מתאהב בטיטה.
יש לו בן, אלכס, מנישואים קודמים.
נאצ'ה – הטבחית של משפחת דה לה גארסה.
היא הייתה כמו אמא עבור טיטה.
רוברטו מוסקיס – בנם של פדרו ורוזאורה.
אספרנזה מוסקיס – בתם של פדרו ורוזאורה, היא מתחתנת עם אלכס בראון.
היא גם אמה של המספרת.
אלכס בראון – בנו של ג'ון בראון, מתחתן עם אספרנזה.
חואן אלחנדרס – סרן בצבא, שבורח עם גרטרודיס, ולימים, נישא לה.
חסוס מרטינז – Chencha של האהבה הראשונה ואת בעלה.
הביטוי "כמו מים לשוקולדה" הוא ביטוי מקסיקני שמתייחס למצב רגשי שמתקרב לנקודת רתיחה.
הרגש יכול להיות כעס, או תשוקה, והוא נובע מכך שבהכנת משקה השוקולדה, מוסיפים את השוקולד למים בדיוק לפני הרתיחה.
הספר זכה בעיקר לשבחי המבקרים הבינלאומיים, והיה לרב מכר מספר אחת במקסיקו, בארצות הברית (דבר הנחשב נדיר לספרות מתורגמת) ובעוד מקומות רבים.
הוא תורגם ל-32 שפות לפחות.
מגזין Publishers Weekly כינה את הספר "פרשנות קסומה לחלוטין של החיים במקסיקו בתחילת המאה הקודמת", ו-Kirkus Review שיבח את האופן ה"שובב" (playful) והפלרטטני שבו אסקיבל שוטחת ספר שהוא גם סיפור אהבה קליל, גם טרגדיה, וגם פרשנות פוליטית.
בוושינגטון פוסט צוין כיצד הריאליזם הקסום של אסקיבל מחבר בין העל טבעי ליומיומי, ומכנה את הספר כמתאר את הולדת הפמיניזם המקסיקני.
בשנת 1992 יצא סרט הקולנוע "כמו מים לשוקולדה", עיבוד קולנועי של ספרה של לורה אסקיבל, שכתבה את התסריט.
את הסרט ביים אלפונסו אראו.
הסרט זכה ב-10 פרסי אריאל, לרבות בפרס הסרט הטוב ביותר.
הסרט הפך לסרט הזר המכניס ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית.
הסרט נפתח עם אישה צעירה שמספרת על דודתה-הרבא טיטה.
במטבח של החווה, מאמא אלנה, בהריון מתקדם, מבשלת עם הטבחית, נאצ'ה, כאשר המים שלה יורדים.
היא יולדת על השולחן במטבח.
לבעלה מספרים שאשתו לא הייתה נאמנה לו, והוא סובל מהתקף לב ומת.
במהלך ילדותה, טיטה מבלה זמן רב במטבח, ונאצ'ה מלמדת אותה איך לנהל מטבח ולבשל.
ב--1910, טיטה היא כבר אישה צעירה, ומתאהבת בפדרו, השכן.
פדרו מציע לה נישואין, אך מאמא אלנה, באגרסיביות, מודיעה לטיטה שייעודה הוא להישאר איתה בבית.
היא מציעה לפדרו ואביו את ידה של בתה הבוגרת, רוזאורו, במקום זאת.
פדרו מקבל את ההצעה, כדי להיות קרוב לטיטה, אך טיטה הרוסה מכך.
בזמן שהיא אופה את העוגה לחתונה עם נאצ'ה, היא בוכה, והדמעות שלה זולגות לתוך עוגה.
כשהאורחים אוכלים מן העוגה, הם נתקפים צער כובש על אהבותיהם האבודות, ומתחילים להקיא.
מאמא אלנה רצה לתוך הבית כדי להסתכל על תמונה של הגבר עמו ניהלה רומן, ומוצאת שם את נאצ'ה, ללא רוח חיים, אוחזת בתמונה של בעלה המנוח.
כעבור חודשיים, רוזאורה נכנסת להריון.
בינתיים, פדרו וטיטה מחדשים את קרבתם.
יום אחד, טיטה מבשלת ארוחה כשהיא מוצפת ברגשות ארוטיים כלפי פדרו, וכל בני הבית מוצפים רגשות של תשוקה.
גרטרודיס, אחותה השנייה, אף בורחת מהבית כדי לתנות אהבים עם קצין מהצבא המהפכני.
מאמא אלנה רואה בה "אישה הרוסה", ומתכחשת אליה בתור בתה.
היא שורפת את כל רכושה של גרטרודיס, ואוסרת על בני המשפחה לומר את שמה.
הוא תינוק חולני, והיא לא מצליחה להניק אותו.
אך כשטיטה מחזיקה בו, היא מתחילה לייצר חלב, והיא מניקה אותו ומטפלת בו, ונקשרת אליו קשר עמוק.
בינתיים, מאמא אלנה רואה את הקרבה המתפתחת בין טיטה לפדרו, וחושדת יותר ויותר שהם מנהלים רומן.
כדי למנוע את אהבתם, מאמא אלנה שולחת את פדרו ורוזאורה לגור בטקסס.
ללא טיפולה של טיטה, רוברטו נחלש ומת.
טיטה, הרוסה, מאשימה את מאמא אלנה, והיא בתגובה מכה בפניה של טיטה עם כף עץ, וגורמת לה לדמם.
טיטה רצה לעליית הגג ונשארת שם במשך כמה ימים.
ד"ר ג'ון בראון, רופא משפחה, לוקח את טיטה לביתו בטקסס כדי לטפל בה.
צ'נצ'ה, המשרתת של המשפחה של טיטה, באה לביקור, ומודיעה לטיטה שהיא לא רצויה יותר בחווה בפקודת מאמא אלנה.
בינתיים, בעקבות טיפולו המסור, טיטה וג'ון מתקרבים, והוא מציע לה נישואים.
כעבור זמן קצר, הידיעה מגיעה לאוזני טיטה ששודדים פרצו לבית אמה, תקפו את המשרתים, אנסו את צ'נצ'ה, ורצחו את מאמא אלנה.
טיטה חוזרת הביתה ללווייתה של מאמא אלנה.
כשהיא עוברת על חפציה, הא מגלה ראיות לרומן שניהלה אמה, ורמזים לכך שאחת מאחיותיה נולדה כתוצאה מרומן זה.
גם פדרו ורוזאורה מגיעים ללוויה, כשרוזאורה בהריון מתקדם.
היא יולדת בת בריאה, אספרנזה, אך בשל סיבוכים בלידה, לא תוכל שוב ללדת.
היא מודיעה שעל פי המסורת המשפחתית, אספרנזה לעולם לא תתחתן, למורת רוחם של טיטה ופדרו.
כשפדרו שומע על אירוסיה של טיטה לד"ר בראון, הוא מקנא.
באותו לילה, הוא מתגנב לחדרה, ובפעם הראשונה, הם מקיימים יחסי מין.
לילה אחד, במהלך ארוחת ערב, גרטרודיס חוזרת לביקור.
היא כעת גנרלית בצבא המהפכה, והיא מלווה בבעלה, מפקד המורדים חואן אלחנדרס, וחבורת חייליו.
טיטה מספרת לגרטרודיס על חששותיה, וגרטרודיס מעודדת אותה לספר לפדרו.
פדרו נכנס לחדר באמצא השיחה, וכך היא נאלצת לספר לו מה קורה.
אך טיטה מגלה שהיא לא בהריון ומחליטה להמשיך עם תוכניתה להינשא לד"ר בראון.
פדרו מתנגד, ומאיים לספר לבראון על הלילה שבילו יחד.
טיטה מספרת לו על כך בעצמה, ומתנצלת שפגעה בו.
בראון מקבל את ההתנצלות שלה ואומר לה שהוא עדיין רוצה להיות איתה, אבל הוא מוכן לקבל כל החלטה שנכונה עבורה.
לאחר שרוזאורה מתעמתת איתה לגבי הרומן עם פדרו, טיטה מחליטה שהיא לא יכולה לעזוב, וחייבת להישאר כדי להציל את אספרנזה מגורל שרוזאורה מייעדת לה.
כעבור זמן מה, רוזאורה נפטרת ממחלת מעיים.
שנים מאוחר יותר, אספרנזה מתחתנת עם אלכס בראון, בנו של ד"ר בראון מנישואים שקדמו להכרותו עם המשפחה.
טיטה ופדרו חוזרים לבית המשפחתי ביחד אחרי החתונה.
בזמן שהם מתנים אהבה, פדרו מת מהתקף לב.
בטירוף מחמת אובדנה, טיטה מתאבד על ידי בליעת גפרורים.
החדר עולה באש, אשר מתפשטת בכל רחבי החווה.
האישה הצעירה שהיא המספרת מגלה כי היא הבת של אספרנזה.
היא מגלה כי כאשר אספרנזה חזרה הביתה מירח הדבש שלה, ומצאה את החווה שרופה עד אפר, היא מצאה רק דבר אחד שלא נהרס, וזהו ספר המתכונים של טיטה, אותו היא העבירה לבתה, שאף קרויה על שמה של דודתה-הרבא.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות לומי קוואסוס טיטה מרקו לאונרדי פדרו רג'ינה טורנה מאמא אלנה מריו איבן מרטינז ד"ר ג'ון בראון אדה קרסקו נאצ'ה יארלי אריסמנדי רוזאורה קלודט מאייה גרטרודיס פילאר ארנדה צ'נצ'ה רודולפו אריאס חואן אלחנדרס סנדרה אראו אספרנזה מוסקיס אנדרס גרסיה אלכס בראון
"כמו מים לשוקלדה" זכה בביקורות חיוביות מהמבקרים.
באתר Rotten Tomatoes, יש לסרט דירוג חיובי של 91%, בהתבסס על 32 ביקורות.
כמה רומנטי הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2019, המתאר אישה שנחבטה בראשה, וכשהתעוררה גילתה שהעולם סביבה הפך לסרט קומדיה רומנטית.
הסרט בבימויו של טוד שטראוס-שולסון.
הסרט יצא לאקרנים על ידי האחים וורנר ב-13 בפברואר 2019, ועלה בנטפליקס ב-28 בפברואר 2019.
נטלי היא אדריכלית אוסטרלית המתגוררת בניו יורק, מחפשת אהבה, שונאת סרטי קומדיה רומנטית, סובלת מזלזול מצד לקוחותיה במשרד ומתקשה למצוא אהבה בשל ממדי גופה הגדולים.
היא לא רואה כי עובד במשרד מאוהב בה בסתר.
לאחר שהיא נחבטת בראשה, היא עוברת לפתע לחיות בתוך סרט קומדיה רומנטית.
היא מבינה שכדי לצאת ממנו היא צריכה למצוא מישהו לאהוב אותו, אך מנסה להתאהב בשני גברים ולא מצליחה לצאת מן הסרט עד שהיא מבינה שהיא צריכה להתאהב בעצמה.
היא יוצאת מהסרט ומבינה כי היא צריכה להיות פתוחה יותר, ושמה לב לחיזוריו של ג'וש, חברה הטוב.
רבל וילסון - נטלי, אדריכלית אוסטרלית המתגוררת בניו יורק.
ליאם המסוורת' - בלייק, לקוח של נטלי שמזלזל בה בחיים האמיתיים ומתאהב בה בקומדיה הרומנטית.
אדם דווין - ג'וש, ידיד של נטלי המאוהב בה בסתר בעולם האמיתי ומתחתן עם אליזבת' בקומדיה הרומנטית.
פריאנקה צ'ופרה - איזבלה, שגרירת יוגה, מתחתנת עם ג'וש בקומדיה הרומנטית.
בטי גילפין - חברתה הטובה של נטלי.
ברנדון סקוט ג'ונס - דוני החבר הגיי של נטלי.
טום אליס - ד"ר טוד.
ג'ניפר סונדרס - אמה של נטלי.
כמה טוב שנפגשנו הוא אלבום סולו מספר 23 של הזמר החסידי אברהם פריד.
האלבום יצא באוגוסט 2017 בחברת גל פז.
חלק משירי האלבום הוקלטו במהלך אותה שנה במסגרת מספר הופעות שביצע פריד: הופעת האלבום היה באירוע הקיץ של עיתון בשבע בבריכת הסולטן.
האלבום כולל מבחר שירים ישראלים של מוזיקאים אחרים.
האלבום הולחן על ידי מנהלו המוזיקלי יובל סטופל.
"כמו בתמונה" הוא הסינגל השביעי מתוך האלבום "ימי התום" של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בדצמבר 1988. השיר נכתב על ידי אברהם חלפי, הולחן על ידי רמי קלינשטיין ועובד על ידי רמי קלינשטיין, אלון הלל, נאור דיין ובן ציון גפני.
"כמה אירוני" הוא סינגל חמישי מתוך האלבום תפתח חלון של הזמרת-יוצרת הישראלית ריטה, שיצא לאור בנובמבר 1999. השיר נכתב והולחן על ידי שלמה ארצי ועובד על ידי משה לוי ולואי להב.
כמה טוב שנפגשנו הוא פזמון עברי-ישראלי, שהוציא הזמר החסידי האמריקאי אברהם פריד בשנת 2011 כסינגל בודד, ולאחר 6 שנים נכלל באלבום על שמו, כמה טוב שנפגשנו.
השיר נכתב על ידי חמוטל בן זאב והולחן על ידי מנהלו המוזיקלי של פריד יובל סטופל.
פריד רצה להוציא שיר בהקדשה לקהל הישראלי, הקהל הגדול ביותר שלו, ללא הבדל בין דתיים וחילוניים.
ב-2017 פורסם האלבום כמה טוב שנפגשנו, השיר הוא הרצועה האחרונה, מספר 13.
השיר הוביל את פריד להגדרתו מחדש כזמר, בעבר היה ידוע כזמר חסידי בלבד ועכשיו הוא נכנס להגדרה של זמר יהודי מקורי, או זמר ישראלי, עם שירים בעלי מילים מקוריות ולא ציטוטים ממקורות.
נכון לספטמבר 2025, לשיר יש למעלה מ-3.8 מיליון צפיות ביוטיוב.
השיר מושמע לרוב במסיבות סיום של בתי ספר, גם במגזר החילוני, והוא היווה סיפתח לאלבום הישראלי של אברהם פריד.
באתר יוטיוב יש לא מעט גרסאות כיסוי לשיר בשירת המונים אך לא של זמר מסוים.
השיר הוא שיר רגש והכרת תודה מצד אברהם פריד לקהל שלו בישראל.
מנהלו המוזיקלי הישראלי, יובל סטופל, פנה למשוררת הישראלית חמוטל בן זאב שתכתוב מילים מתאימות להכרת תודה, סטופל הלחין את השיר, שצבר תאוצה ונמצא במקום החמישי מבחינת כמות הצפיות ביוטיוב לשירים של פריד.
השיר הפך את פריד לאחד מהמובילים הבכירים של המוזיקה היהודית המקורית.
במצעד השנתי לשנת ה'תשע"ב של תחנת קול חי ואתר כיכר השבת, זכה השיר במקום הראשון.
אובלומוב הוא סרט דרמה סובייטי בבימויו של ניקיטה מיכאלקוב משנת 1979. הסרט הוא עיבוד לחלקים מתוך הרומן אובלומוב מאת איוואן גונצ'רוב.
העלילה מתרחשת במאה ה-19 ועוקבת אחר חייו של פקיד ציבור בדימוס, בשנות השלושים לחייו, המתבשר מחד שעליו לעזוב את דירתו ומאידך שההכנסות מאחוזתו הקטנה עומדות להצטמצם.
הדמות הראשית היא כה אנושית עד שאפשר לכנות את דרך חייה כחולנית או פשוט כאובלומוביזם.
אבל אובלומוב אינו סטריאוטיפ אלא משקף תכונות אנושיות כמו חמקנות, פחד ממחויבות לחיים או חרדה מפני דחייה.
כמו בריו הוא סינגל של הזמרת הישראלית אגם בוחבוט, אשר יצא לאור ב-10 בנובמבר 2015.
את השיר, שיצא לאור לאחר זכייתה של בוחבוט בעונה השנייה של התוכנית בית ספר למוסיקה, כתב והלחין אבי אוחיון, והפיק מוזיקלית תמיר צור.
הקליפ צולם בתיכון דרכא רמון ע"ש אילן ואסף רמון השוכן בגדרה.
אוחיון סיפר על הרקע והתהליך של יצירת השיר במסגרת הפרויקט "מאחורי המסכה" של רדיו דרום:
השיר זכה להצלחה רבה והיה לשיר הפריצה של בוחבוט, לאחר זכייתה בתוכנית בית ספר למוסיקה.
הוא הגיע למקום התשיעי במצעד ההשמעות ברדיו השבועי של מדיה פורסט, וכן למקום ה-18 במצעד הפזמונים השנתי של תחנת הרדיו גלגלצ.
נכון לאוגוסט 2022, צבר הקליפ לשיר באתר יוטיוב כ-42 מיליון צפיות.
כמה רקדנו הוא סינגל של הזמר הישראלי בניה ברבי, שיצא לאור ב-7 בדצמבר 2020. השיר נכתב על ידי סתיו שמש, אופק יקותיאל, משה בן אברהם, בר קזס ומאור תיתון והופק על ידי יקותיאל ובן אברהם.
על השיר סיפר ברבי בפוסט בעמוד הפייסבוק שלו: "כל תקופה מספרת סיפור, ומכל המסעות בשנה האחרונה נוצרו שירים שמאירים את הרגעים האלו.
אני מתפלל שהשיר הזה יגיע ויגע בלב של מי שניצח ונתן לאופטימיות יד".
נוסף על כך, את השיר הגדיר דודי פטימר ממעריב אונליין כ"בלדה רומנטית ושקטה על אהבה מייסרת וגעגועים אינסופיים".
הווידאו קליפ לשיר פורסם בערוץ היוטיוב של ברבי בסמוך לצאתו של הסינגל, ובוים על ידי סאשה פרילוצקי.
בקליפ נראה ברבי במצבים שונים יחד עם ילדה, ולצידם אנשים שונים המופיעים במהלך הקליפ.
השיר הגיע היישר אל המקום הראשון במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט, תוך שצבר כ-140 השמעות ברדיו בסך הכל באותו השבוע.
השיר הוא שירו השלישי של ברבי שהגיע למקום הראשון במצעד, לאחר "ממה את מפחדת", יחד עם אייל גולן, ו"במקום הכי רחוק".
בביקורת מעורבת למעריב אונליין, אמר מבקר המוזיקה דודי פטימר כי "אני חושב שהביצוע והלחן תפורים היטב למידותיו הקוליות של ברבי שנותן את כולו, גם העיבוד שכולל קטע ג'אזי באמצע השיר מוסיף המון, אך הטקסט נופל ליותר מדי נוסחתיות גנרית ולא מקורית יותר מדי ומתפספס".
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי טען כי "תוגת הלחן, קול הרגש של בניה ברבי, העיבוד הכמו אוריינטלי כולל מעבר הסקסופון הם סוג של עלה תאנה לבלדה העצובה", והוסיף כי "ברבי ממתין לשירים כאלה כדי למצות את הפוטנציאל שלו כזמר בכל טווח המנעד המרשים שלו, והוא מצליח "לסחוט" את קולו לשיאי הרגש".
"כמה שנים" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן, מתוך אלבום האולפן השישי שלה, עם או בלי לאהוב (2022).
הוא יצא לאור ב-25 בינואר 2022, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
"כמה שנים" נכתב על ידי עדן בן זקן וצליל קליפי והופק על ידי יעקב למאי.
הוא יצא לאור חודש לאחר יציאת הסינגל האחרון שלה בשנת 2021, "מה קרה?".
במאקו סקרו את "כמה שנים" וקבעו כי: "השיר החדש של עדן בן זקן רק יצא אתמול וכבר הוא הזכיר לחלק מהמאזינים את "מאחלת לך", אחד מהלהיטים הישנים יותר של שרית חדד.
סביר להניח שמדובר בסך הכל בהשראה, בכל זאת, ברור ש"כמה שנים" נכתב והולחן לגמרי "באווירה של פעם" כמו שתואר".
אזורתאריך יציאהפורמטחברות תקליטיםמקורכלל העולם25 בינואר 2022הזרמת מוזיקה • הורדה דיגיטליתשרית • הליקון ארומה
"כמה אהבה" הוא אלבום האולפן השמיני של הזמר הישראלי קובי פרץ.
את האלבום הוציאה בשנת 2008 לאור חברת התקליטים הליקון.
שיר הנושא של האלבום, "כמה אהבה", זכה להצלחה גבוהה בישראל.
ב-24 באפריל 2008 נכנס השיר למצעד הפזמונים של רשת ג' במקום ה-14. ב-5 ביוני עלה למקום הרביעי - המקום הגבוה ביותר בו דורג במצעד.
ב-31 ביולי, לאחר 12 שבועות רצופים, יצא השיר מהמצעד.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשס"ח הגיע "כמה אהבה" למקום ה-23. האלבום אף קיבל מעמד פלטינה לאחר שנמכר בלמעלה מחמישים אלף עותקים ברחבי ישראל.
"כמה אהבה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר הישראלי קובי פרץ.
הוא יצא לאור בשנת 2008, על ידי חברת התקליטים הליקון, כסינגל מוביל של האלבום "כמה אהבה".
השיר מבטא תחושות עמוקות של אהבה וגעגועים מצד הדובר כלפי בחירת לבו.
מילותיו הראשונות של "כמה אהבה" מבטאות את הרגש המהותי שמחבר את הדובר אליה – רגש שמתחיל מלבה של האישה ומגיע ישירות אל לבו.
מבט האישה מרגש אותו, והוא מבטיח לה שיאהב אותה עד כאב.
המשורר רוצה לראות אותה מאושרת וצוחקת, לא תמימה ולא בוכה.
בבית הבא השיר מדבר על הכוח של דמותה, אותה הוא מדמיין בציורי הכוכבים וברחש הגלים, שנשארים נצחיים כמו אהבתו כלפיה.
הוא מרגיש שהיופיה בולטים תמיד, בין אם היא בוכה או שמחה, ומבקש להנציח אותה ברגעים המאושרים והעוצמתיים שלה.
השיר מדגיש את העוצמה הפנימית שיש לה ואת ההערכה הרבה שלו ליופי הפנימי והחיצוני שלה.
במצעד הפזמונים העברי השנתי ה'תשס"ח הגיע "כמה אהבה" למקום ה-23.
גרסתם של שירי מימון ושמעון בוסקילה
בשנת 2010 ייסדו שירי מימון ושמעון בוסקילה צמד מוזיקלי חדש.
הסינגל הראשון שלהם פורסם בינואר 2010, "גשם שיבוא", והגיע למקום השלישי במצעד הפזמונים של רשת ג'.
ב-29 באוגוסט יצאה גרסתם ל"שיר תקווה" כסינגל שני.
ב-3 באפריל 2011 יצאה גרסתם ל"עד סוף העולם" כסינגל מסחרי.
ב-1 באוגוסט הוציאו סינגל מקורי בשם "ימים מאושרים".
שירם הבא היה "כמה אהבה".
הוא נכלל באלבום ההופעה של השניים, "המופע המשותף".
במצעד ההשמעות של רדיו אמצע הדרך הגיע השיר למקום השמיני.
"כמה אהבה בקיסריה" הוא אלבום ההופעה הראשון של הזמר הישראלי קובי פרץ.
את האלבום הוציאה לאור בשנת 2009 חברת התקליטים פליי רקורדס, לאחר שהוקלט בהופעתו בקיסריה חודשים ספורים לפני כן.
"כמה טוב שבאת הביתה" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי אריק איינשטיין.
הוא יצא לאור בנובמבר 1971, על ידי חברת התקליטים פונוקול, כסינגל מתוך אלבום האולפן השמיני שלו, "יסמין" (1972).
את השיר כתב יענקל'ה רוטבליט, ללחן של שלום חנוך והפקה של יצחק קלפטר.
השיר הגיע למקום החמישי בינואר 1972 במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
גם שלום חנוך ביצע את השיר, והוא נכלל במארז התקליטורים שלו "הקופסא", שיצא לאור בשנת 2004.
בכתבה מקיפה שפרסם יוסי חרסונסקי בשנת 2021 העניק לו ציון של חמישה כוכבי זהב בסך הכול, והעיר: .
חברת "אל על" נהגה להשמיע את השיר במטוסיה בעת שנחתו בנתב"ג, והוא נהפך למזוהה איתה.
בשנת 2015 חנוך ורוטבליט תבעו את החברה בטענה להפרת זכויות יוצרים ודרשו להפסיק את השימוש בשיר.
לטענת היוצרים, "אל על" בחרה בשיר במכוון מאחר שתוכן השיר עולה בקנה אחד עם סלוגן החברה "הכי בבית בעולם", ובכדי לתת לנוסעים תחושה של "רגש פטריוטי" שיגרום להם לחזור ולטוס ב"אל על".
את השיר הוציאו מחדש במסגרת פרויקט השחזור לאלבומי אריק איינשטיין "שיר שחלמתי" 2018.
מילות השיר, ובייחוד השורה "כמה טוב שבאת הביתה", הופיעו רבות במהלך הסיקור התקשורתי בישראל של חזרת חטופי מלחמת חרבות ברזל בשלבים השונים של המלחמה, וכן בקמפיינים ופרסומים ברשתות החברתיות המברכים את חזרתם.
במרוצת השנים הוקלט "כמה טוב שבאת הביתה" עשרות פעמים:
ביצוע חי של השיר על ידי שלום חנוך נכלל באלבומו בהופעה חיה משנת 1978.
בשנת 2009 הקליטה הזמרת-יוצרת עלמה זהר את השיר והוציאה אותו כסינגל.
הוא זכה להצלחה מתונה והגיע למקום ה-29 במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
בשנת 2010 הקליטו הזמר שלום חנוך והזמרת נינט טייב את השיר יחדיו.
בשנת 2023 יצרו ב"ארץ נהדרת" גרסה חדשה לשיר, "כמה טוב שבאתי הביתה", בביצועו של אודי כגן.
המערכון מציג את כגן כחייל מילואים במהלך מלחמת חרבות ברזל שחוזר לראשונה מזה שבועות הביתה, ומגלה שהריבים הפוליטיים בארוחה המשפחתית נשארו זהים גם אחרי ה-7 באוקטובר.
בשנת 2024 יצאה גרסת כיסוי של עוזי נבון לשיר.
בשנת 2024 הוציאה נגה ארז את השיר "Come Back Home" הכולל סימפול לפתיחת השיר.
בשנת 2025 הוציאו הלהקות הצבאיות גרסת כיסוי של השיר לרגל חזרת אחרוני החטופים במלחמת חרבות ברזל במסגרת מבצע שבים לגבולם.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולםנובמבר 1971תקליטפונוקול
"כמו כל יום" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמר הישראלי עידן חביב.
הוא יצא לאור ב-21 באוקטובר 2013, בהוצאת חברת התקליטים NMC יונייטד אנטרטיינמנט, כסינגל השני מתוך אלבום האולפן השני שלו, לאבד עניין בזמן (2013).
את השיר כתב, הלחן והפיק מוזיקלית חביב ביחד עם גלעד שמואלי.
השיר הגיע למקום הרביעי במצעד העברי השבועי של רשת ג'.
השיר נכתב והולחן על ידי עידן חביב והופק על ידי גלעד שמואלי וחביב.
ביולי 2014 שימש השיר "כמו כל יום" כסגיר בסרט "גאליס – המסע לאסטרה".
במהלך מלחמת חרבות ברזל, זכה השיר להצלחה מחודשת בעקבות סרטוני הנצחה שהועלו לרשת שיתוף הווידאו טיקטוק במהלכם נוגן השיר.
האודיו הרשמי של "כמו כל יום" פורסם ב-21 באוקטובר 2013, ביום יציאתו כסינגל.
באוגוסט 2015 ביצע עידן חביב את "כמו כל יום" באולפן של גלי צה"ל, במסגרת "קולה של אמא".
ביוני 2019 ביצע את השיר באולפן של גלגלצ, במסגרת "קולות החיילים".
בשנת 2024 ביצע אותו בכיכר החטופים והנעדרים.
נכון לפברואר 2024 עומד מונה הצפיות של הקליפ על למעלה מ-10 מיליון צפיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם21 באוקטובר 2013תקליטורNMC
"כמה פעמים" הוא שיר בביצוע הזמרת הישראלית שירי מימון, שהתפרסם ב־27 באוקטובר 2005 כסינגל הרביעי מתוך אלבום הבכורה של הזמרת, "שירי מימון" (2005).
רועי לביא כתב והלחין את השיר.
השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג' ב־3 בנובמבר 2005, זכה להצלחה וצעד 11 שבועות עד 2 בפברואר 2006, אז יצא מהמצעד.
בשיאו הגיע למקום השני ב־24 בנובמבר 2005 ושהה בו שלושה שבועות רצופים (אחרי "האור בחיי" של נינט טייב).
השיר לא נכנס למצעד השנתי של רשת ג' לשנת תשס"ו, אבל דורג במקום ה־34 במצעד הישראלי השנתי לשנה זו של גלגלצ.
שירי מימון – זמרה, קולות רקע
מומי לוי – קלידים, תכנותים, קולות רקע
הפקה מוזיקלית, עיבוד, עיבוד קולות, הקלטה – מומי לוי
מפיקה בפועל – זהבית לגאלי
עריכה דיגיטלית – יועד נבו
ייעוץ מוזיקלי – גדי גידור
"כמה את יפה" הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית שירי מימון.
את השיר הוציאה ב-5 בפברואר 2013 לאור חברת התקליטים הליקון כסינגל החמישי והאחרון מתוך אלבומה השלישי של מימון, "שלג בשרב".
"כמה אתה יפה" נכתב והולחן על ידי קובי אפללו, והופק מוזיקלית על ידי תומר בירן.
השיר פונה אל דמות נשית במעין תחינה כנה, ומזמין אותה לבחון את עצמה מול האמת הפנימית שלה.
ישנה התמקדות ביופי הטבעי והפנימי של הדמות, המתגלה בבהירות כאשר היא מפסיקה להסתיר את עצמה בשקרים.
הפנייה משקפת כמיהה לחזור לתום, לאור ולרוך שהיה בה בעבר, מתוך אמונה שכוחה האמיתי טמון במי שהיא באמת.
המסר מדגיש את היופי שבאמת הפנימית, שמתגלה כאשר האדם נאמן לעצמו.
הבית השני מתמקד בהבעת רגשות דרך המוזיקה והיצירה האישית.
הוא מעודד את הדמות לבטא את רגשותיה, סודותיה ורגעי הבדידות שלה דרך הצלילים.
השיר נוגע במתח בין הקושי הפנימי לחיפוש משמעות ותקווה לעתיד, ומציע נחמה בכך שיש שמירה על דרכיה ועיתוי נכון לכל דבר.
המטפורה של העץ ופריו ושל הגל בים מסמלת את הזמן, המחזוריות וההתחדשות.
המסר הוא שאף על פי שיש קשיים, יש גם הבטחה לתקווה ולצמיחה.
התמונה מציגה את צלליתה של מימון בהיריון בצדודית על רקע בהיר עם ניגודיות גבוהה.
הצללית מדגישה את מבנה הגוף עם דגש על הבטן ההריונית, תוך יצירת תחושת עדינות ואינטימיות.
מימון תומכת במותניה בעזרת ידיה, וראשה מוטה מעט קדימה.
בפינה העליונה מופיע הטקסט "שירי מימון - כמה את יפה" לצד אורכו של השיר (4:04).
המסר הכללי מתמקד ביופי הטבעי והפנימי של האישה, במיוחד בהקשר של ההיריון, ומחזק את תחושת ההערכה והכבוד לאימהות ולתהליך החיים.
"כמה את יפה" לא הצליח לשחזר את ההצלחה של הסינגלים הקודמים מתוך האלבום.
הוא לא נכנס למצעדי הפזמונים השבועיים של רשת ג' ושל גלגלצ.
הוא דורג בשיאו במקום החמישי במצעד השבועי של רדיו אמצע הדרך.
"כמהזה" הוא אתר אינטרנט ישראלי להשוואת מחירים באינטרנט בתחום שירותי התקשורת הביתית והסלולרית.
האתר מאפשר לצרכנים להשוות בין חבילות אינטרנט, תקשורת בתשתית סיבים אופטיים, טלוויזיה, טריפל וסלולר, במטרה להגביר את השקיפות ולסייע בבחירת חבילה מתאימה לצורכי המשתמש.
אתר "כמהזה" נוסד בשנת 2006. הפלטפורמה הוקמה כמיזם צרכני, ששם לו למטרה להקל ולפשט את תהליך החיפוש אחר חבילות התקשורת המשתלמות ביותר, עבור כל גולש, לפי העדפותיו האישיות.
כַּמּוֹן הוא יישוב קהילתי בישראל, בתחומי המועצה האזורית משגב.
היישוב שוכן על שתי הפסגות המזרחיות של הר כמון, הגבוה בהרי הגליל התחתון, כחמישה קילומטר מזרחית לכרמיאל, בגובה 600 מטר.
שם היישוב כשם ההר, אשר עוברת מהשם הערבי 'כמאנה' ("מסתור"\"מחבוא") על פי הדמיון בצליל לשם התבלין ולא על פי משמעותו.
אל היישוב מוביל כביש 8556, דרך נופית שארכה כשבעה ק"מ, היוצאת מכביש עכו-צפת 85, סמוך לאזור התעשייה ולמרכזי הקניות של כרמיאל.
היישוב נוסד כ'מצפה' באוקטובר 1981 (עלה לקרקע ב-1980) כחלק מ'תוכנית המצפים', שמטרתה העיקרית הוגדרה למען "יהוד הגליל".
שבע המשפחות הראשונות התיישבו בצריפי אזבסט בראש הגבעה הדרומית, אשר נבנו על ידי הסוכנות, בנוסף למגדל מים ומבני ציבור יבילים.
בשנים הראשונות החשמל סופק על ידי גנרטור שהוצב במרכז היישוב.
ב-1984 הוסדרה תוכנית המתאר הראשונה ליישוב והחלו להיבנות בתי קבע- חלקם בבניה פרטית, וחלקם ב"בניות מרוכזות" בשלבים של 8-10 בתים.
ב-1982 הוקמה המועצה האזורית משגב, שאיגדה את רוב יישובי הגושים שגב, צלמון וחבל תפן.
בדומה לרוב היישובים שהוקמו כמצפים הפך כמון ל'יישוב קהילתי'.
ב-1995 נבנתה שכונת ההרחבה הראשונה בגבעה הצפונית, שהגדילה את מספר המשפחות המתגוררות ביישוב מ-70 ל-110.
ב-2011 נסלל והורחב כביש הגישה מכרמיאל לישובי ההר, והוסדר ככביש תקני על ידי נתיבי ישראל
ב-2024 פורק מגדל המים המיתולוגי בפסגת הגבעה הדרומית, לאחר שיצא משימוש כמה שנים קודם לכן
הקהילה מקיימת את עצמה מבחינה חברתית (ועד מנהל ברוטציה; ועדות; אסיפות חברים) והיישוב מנוהל כאגודה שיתופית, ללא שותפות כלכלית, חקלאות או תעסוקה בתוך היישוב.
התושבים עובדים במקצועות חופשיים במוקדי תעסוקה שונים, כגון כרמיאל, תפן, מכון לשם של רפא"ל, חיפה והקריות.
היישוב גדל בהדרגה בשלבי בנייה מרוכזת ופרטית, וב-2024 מנה כ-200 משפחות, המתגוררות בשתי שכונות על שתי פסגות ההר, בגבעה הדרומית ובגבעה הצפונית.
מעת לעת קולט היישוב משפחות בהרחבות של 10–20 מגרשים.
לפי תוכנית המתאר, גודלו הסופי יעמוד על 350 משפחות.
ביישוב יש ספרייה, בית כנסת, מועדון חברים, מועדון נוער, מבנה עסקים, מגרשי ספורט, וכן פאב וקפה קהילתי.
בשטחים הציבוריים ובמגרשים הפרטיים נשמרה צמחיית חורש ים תיכוני טבעית ומגוונת.
בצמידות ליישוב נמצאת השכונה המזרחית של היישוב הבדואי כמאנה.
בתחום כמון, בסמוך לבתי הגבעה הצפונית, נמצא מתחם משפחת שחאדה, שלאחרונה עובר הסדרה במסגרת תוכנית המתאר החדשה של כמון.
במערב הר כמון במרחק של כ-2.5 ק"מ נמצאים היישוב מכמנים והשכונה המערבית של כמאנה.
בקצה הרחוב הראשי (רח' המצפור) נמצא מצפור כמון, המציע תצפית ייחודית על הכנרת ורמת הגולן במזרח; הים התיכון ומפרץ חיפה במערב; רכס שגור; יישובי בקעת בית הכרם; הרי מירון וצפת בצפון; בקעת סכנין, הר תבור והרי נצרת בדרום; וכן הרי הגלבוע והגלעד (בימים של ראות טובה).
במרכז היישוב נמצא "גן עומר", ובו מתקני משחק, פינות ישיבה מוצלות, ומדשאה לקיום אירועים.
הגן נבנה לזכרו של עומר פסחוב, בן היישוב, שנהרג מפגיעת קטיושה במושב מירון במלחמת לבנון השנייה.
משער היישוב יוצא מסלול טיול לכל המשפחה, העובר בנחל כמון.
הנחל זורם עד לפאתי הכפר סלאמה דרך חורש סבוך.
בסמוך לנחל מעיין קטן, הקרוי "עין כמאנה", או "עין כמון" .
ילדי היישוב לומדים בבתי הספר היסודיים לבון, מעלה צביה, גליל, עודד והר גילון, ובבתי הספר העל יסודיים משגב, תפן והרדוף.
במרכז היישוב גני ילדים ופעוטונים.
ביישוב מתקיימת פעילות לנוער במסגרת תנועת הנוער הנוער העובד והלומד.
את הפעילות מובילים רכז יישובי ורכזים מטעם התנועה, והיא מתקיימת במועדון הנוער החדש שנפתח בשנת 2017 ביישוב.
בתנועה משתתפים ילדים וילדות, נערים ונערות, מכיתה ד' ועד כיתה יב'.
פעילות התנועה מפגישה בין בני הנוער הלומדים בבתי הספר השונים, מעודדת יוזמות, ומאפשרת תרומה לקהילה ולישוב במגוון דרכים.
כמורה היא מכלול כהני הדת הנוצרית.
בעברית לא קיימת הבחנה בין הקלרוס (ביוונית עתיקה: κλήρος, אשר נפל בידיהם החלק), הגוף הארגוני, לבין הכמורה כמעמד נבדל מזה של שאר המאמינים.
הכמורה עוסקת בטקסי הדת הנוצרית, בהטפה ובהפצה (מיסיונריות) של דוקטרינת הכנסייה.
ישנו הבדל בין הכמרים לבין חכמי הדת או התאולוגים.
כומר איננו נמנה תמיד עם חכמי הדת, וכן להפך, התאולוג העוסק בפילוסופיה של הדת יכול שלא להיות כומר באופן רשמי.
הכינוי כמורה מתייחס בראש ובראשונה לכהני הדת בנצרות.
הכמורה בכנסייה הנוצרית כוללת הן כמרים נמוכי דרג, והן דיאקונים, בישופים, ושאר בעלי תפקידים כנסייתיים שהוסמכו על ידי ההיררכיה הכנסייתית.
בכנסייה הקתולית ובנצרות האורתודוקסית מבחינים בין כהני דת הפורשים מן העולם הגשמי (נזירים או אבות המנזרים) וכהני דת החיים בעולם הגשמי, ה"חילוני".
בכנסיות אלו הכמרים הם גברים בלבד.
בחלק מהזרמים של הנצרות הפרוטסטנטית, החל מהעשורים האחרונים של המאה ה-20, החלו למנות גם נשים לתפקידי כמורה.
כמיל נימֶר שַׁמְע֫וּן היה פוליטיקאי לבנוני נוצרי מרוני.
שמעון הוא יליד העיירה דיר אל-קמר בהר הלבנון.
למד משפטים בין השנים 1920–1923 באוניברסיטת סן ג'וזף בביירות.
נבחר לראשונה לפרלמנט הלבנוני בשנת 1929 מטעם אזור הר הלבנון, שבו נולד ובו היה מוקד כוחו הפוליטי.
בתחילת שנת 1930 נשא לאישה את זלע'ה ת'אבת.
בשנת 1937 שימש כשר האוצר והעבודות הכלליות בממשלת לבנון.
באותן שנים השתתף בהקמת "מפלגת החוקה" יחד עם המנהיג הדרוזי מג'יד ארסלאן וחמיד פרנג'יה ובשארה אל-ח'ורי הנוצרים.
בשנת 1944 נשלח לשמש כשגריר לבנון בלונדון ובין השנים 1945–1948 כשגריר ארצו באו"ם.
בכ"ט בנובמבר 1947 נשא בעצרת האו"ם נאום חריף נגד המדינה היהודית.
בשנת 1952 היה כמיל שמעון בין הגורמים המכריעים שהביאו להדחתו של נשיא לבנון בשארה אל-ח'ורי ולאחר הדחתו נבחר שמעון לנשיא לבנון.
בכהונתו התרחק שמעון מהקבוצה שהעלתה אותו לנשיאות ואשר דרשה תיקונים חוקתיים והפניית משאבים לטובת האוכלוסייה הלא-נוצרית בלבנון.
הוא נקט מדיניות פרו-מערבית וחיזק את קשרי לבנון עם עיראק ההאשמית, שיחד עם ירדן, טורקיה ומדינות חצי-האי ערב נחשבו למדינות הפרו-מערביות באזור.
זאת למול המדינות ה"מתקדמות" באזור, מצרים וסוריה.
בשנתיים האחרונות לכהונתו כנשיא החריף המתח הבין-עדתי בלבנון, הן מסיבות פנימיות והן עקב תהפוכות מדיניות במזרח התיכון.
מדיניותו של נשיא מצרים גמאל עבד אל נאצר עודדה את הגורמים בלבנון שדחפו לעימות פנים-לבנוני.
שמעון עצמו הוסיף שמן על המדורה בנסותו לתקן את החוקה הלבנונית על מנת להיבחר לכהונה שנייה כנשיא לבנון.
במאי 1958 הידרדרה לבנון למלחמת אזרחים, ושמעון ביקש את עזרתן של מדינות המערב ובראשן ארצות הברית על מנת שיגנו על משטרו.
חלק מהסיוע כלל העברת נשק מישראל דרך הגבול בין לבנון לישראל.
ישראל גם הייתה מעורבת בסיוע לשמעון ותומכיו בדרך האוויר.
באמצעות מטוס מסוג DC-3 דקוטה של חיל האוויר האיראני שהגיע לבסיס חיל האוויר הישראלי בתל נוף הועבר במשך חודש שלל ממלחמת סיני לידי אנשיו של שמעון.
ארצות הברית גם התערבה ישירות בסכסוך על ידי נחתים אמריקנים שנחתו בחוף לבנון ואילצו את המערכת הפוליטית להגיע לפשרה, שכללה את סיום כהונתו של שמעון ובחירת מפקד הצבא פואד שהאב לנשיא במקומו.
לאחר סיום כהונתו כנשיא פרש שמעון לשנים אחדות מהפוליטיקה הלבנונית, אך בראשית שנות השישים חזר לזירה הפוליטית והקים את מפלגת הלאומיים הליברלים ועמד בראשה עד לשנת 1985. מפלגתו דגלה בשמירה עיקשת על האינטרסים של העדה המרונית בלבנון ושימור זכויות היתר שלה.
בראשית מלחמת האזרחים השנייה שימש שמעון כשר הפנים וכיד ימינו של הנשיא סולימאן פרנג'יה.
כמו כן הקים שמעון כוח צבאי בשם "הנמרים", ובנו דאני עמד בראשו.
שמעון ובנו עמדו בקשר עם ישראל במהלך מלחמת האזרחים וקיבלו ממנה סיוע צבאי ואזרחי.
במרץ 1976 נפגש שמעון עם ראש ממשלת ישראל, יצחק רבין.
הפגישה נערכה על ספינת חיל הים שבה הגיע רבין אל החוף שמול העיר ג'וניה בלבנון.
שמעון ביקש מרבין סיוע צבאי, מזון ודלק.
רבין הסכים לבקשה, אך סייג ואמר: "נעזור לכם כדי שתוכלו לסייע לעצמכם".
כעבור זמן קצר התקיימה פגישה נוספת ביניהם.
במהלך הקדנציה הראשונה של מנחם בגין כראש ממשלת ישראל, מסר שמעון לממשלת ישראל תזכיר שכותרתו "ישראל ונוצרי לבנון".
שמעון ציין בו שבמהלך מלחמת האזרחים התפתח בין ישראל לנוצרים שבלבנון "קשר טבעי של סולידריות", ושעל שני המיעוטים באזור, היהודי והנוצרי, "רובץ האיום של השמדה כללית בלחצו של רוב ערבי, שחוסר סובלנותו גובל בשנאת-זרים".
לדבריו, "ההסתמכות על ארצות הברית היא בבחינת אשליה שסופה תהיה אכזבה" ושהיא מתנגדת "לכל רעיון של שיתוף פעולה" בין שני העמים, "על ידי העידוד שהיא מושיטה למהפכה הפלסטינית, יחסה האוהד כלפי מנהיגי תנועה זאת והדברים הבוטים שהיא משמיעה בגלוי נגד ישראל".
לדבריו, "בכך תרמה ארצות הברית להקשחת עמדתם של הפלסטינים ומדינות ערב...
בדרך זו מתנהגות גם מדינות אירופה...
ישראל כיום מבודדת בדיוק כנוצרי לבנון מאז 1975".
עוד טען בתזכיר, כי שיתוף הפעולה בין הנוצרים והמוסלמים בלבנון "הוא כמעט בלתי אפשרי על פי הנוסחה של 1943, שאינה מאפשרת כל אוריינטציה ללא הסכמתם של המוסלמים".
מאוחר יותר ביקר כמיל שמעון בישראל ביקור לילי חטוף ובמהלכו נפגש עם מנחם בגין וסייר בעיר העתיקה בירושלים.