tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ביולי 2015 רכשה טבע את אקטביס ג'נריקס (Actavis Generics), החטיבה הגנרית של חברת אלרגן האירית תמורת 40.5 מיליארד דולר, בעסקה הגדולה בהיסטוריה של המשק הישראלי, שחיזקה את מעמדה של טבע כמובילה עולמית בתחום התרופות הגנריות, והפכה אותה לאחת מעשר חברות התרופות הגדולות בעולם.
עם השלמת הרכישה מצבת העובדים בחברה עלתה לכ-58,000 אלף.
באוגוסט 2016 הושלמה עסקת הרכישה.
עסקה זו הביאה את טבע לכך שיותר מ-50% מנכסיה נמצים בארצות הברית.
עד סוף שנת 2017 טבע נהנתה ממעמד של חברה זרה (Foreign Issuer) בבורסת ניו יורק, אשר אינה חייבת בדיווח מלא ומפורט.
בינואר 2018 ההקלות בוטלו על ידי ה-SEC אשר שינתה את מעמדה ל"חברה מקומית אמריקאית" (U.S.
בעקבות עתירה של העיתון "גלובס" לבית המשפט, נחשף בשנת 2013 כי "טבע" זוכה בישראל להטבות מס חסרות תקדים בסך מיליארדי שקלים.
בשנים 2006–2012 החברה זכתה בפטור מתשלום של כ-15 מיליארד ש"ח, כשב-2012 זכתה החברה להטבת המס הגבוהה ביותר שניתנה בישראל מאז ומעולם.
הטבות אלו הסתכמו בכ-40% מסך כל ההטבות שניתנו בישראל לפי חוק לעידוד השקעות הון.
לאחר תום תוקף הפטנט לתרופת המקור קופקסון (אשר מכירות התרופה היוו 20 אחוז מכלל הכנסות החברה ולמעלה מארבעים אחוז מהרווחים עד לשנת 2016) טבע נקלעה למשבר חמור עד כדי חשש שהחברה תהפוך לחדלת פירעון.
שיא המשבר היה בדוחות הרבעונים בשנת 2017, כאשר ברבעון הרביעי החברה דיווחה על הפסד בסך של למעלה משבעה עשר מיליארד דולר, ההפסד הגבוה ביותר לחברה ישראלית מאז ומעולם.
בנובמבר 2017 קאר שולץ מונה למנכ"ל החברה, לאחר כניסתו לתפקיד הודיע על תהליך התייעלות שבבסיסו יפטרו עשרות אלפי עובדים ומפעלים רבים יסגרו ויאוחדו.
כמו כן הודיע על תוכנית לפריסה מחודשת של החוב העצום שעמד באותה עת על למעלה מארבעים מיליארד דולר.
ב-14 בדצמבר 2017, בעקבות חוב של חברת טבע בגובה 40 מיליארד דולר שנוצר מהרכישה של חברת אלרגן הודיעה החברה על תוכנית התייעלות לפיה במהלך השנתיים הקרובות יצומצם מספר עובדיה ברחבי העולם ב-14 אלף עובדים, שהיו 25% מכלל העובדים בחברה.
הצמצום נעשה בדרך של סגירת מפעלים ופיטורי עובדים.
ההחלטה כללה פיטורי 1,750 עובדים בישראל, זאת לאחר ששלושה חודשים קודם לכן פיטרה 230 עובדים באתריה בכפר סבא ובנאות חובב שבנגב.
במאי 2025, חברת טבע הודיעה כי תפטר קרוב לשלושת אלפים עובדים עד 2027, המהווים כ-8% מכוח האדם בחברה.
חברת טבע נתבעה, על חלקה במשבר האופיואידים בארצות הברית, בסכומים של עשרות מיליארדי דולרים, בין היתר עקב רכישתה של אקטוויס, ששיווקה גם היא תרופות אופיואידיות.
ב-2019 הגיעה להסכם פשרה אשר טרם נחתם בסכום השווה ל-23.5 מיליארד דולרים.
לאחר פרסום הדוחות הרבעוניים לרבעון הראשון לשנת 2022 מנכ"ל החברה קאר שולץ הודיע כי הוא צופה הסדר פשרה מלא עם כלל המדינות בארצות הברית עד לסוף שנת 2022. עוד ציין בשיחתו עם המשקיעים כי הוא צופה את עלות ההסדר לחברה בשיעור כולל של כ-15 עד 17 מיליארד דולר.
ביולי 2022 חבר מושבעים במדינת ניו יורק קבע כי החברה פעלה באופן אקטיבי במכירת אופיואידים במדינה.
על מעורבות החברה ניתן ללמוד מדברי התובעת הכללית של מדינת ניו יורק לטיטייה ג'ימס "במציאות, חברת האם של טבע הייתה מעורבת באופן אינטגרלי בעסקי האופיואידים האמריקאיים ושולטת בחברות הבת האמריקאיות שלה בכל דרך מהותית.
טבע פיקחה על השקת קווי אופיואידים מסוימים בארצות הברית, ניהלה החלטות אם לשלוח הזמנות חשודות, נסעה באופן שגרתי לארצות הברית כדי להיפגש עם בכירי ממשל פדרלי בקשר עם מוצרי האופיואידים שלה, וניהלה פגישות ממוקדות אופיואידים עם רופאים אמריקאים בארצות הברית".
בהמשך החודש הגיעה "טבע" להסדר לפיו במשך 13 שנים תשלם 3.05 מיליארד דולר ותספק תרופות ב-1.2 מיליארד דולר, עקב חלקה בפרשה.
באוקטובר 2024 הטילה הנציבות האירופית קנס בסך 462 מיליון אירו, על הפרה של כללי התחרות.
בדצמבר 2020 בזמן מגפת הקורונה בישראל זכתה החברה בהסכם הפצה בלעדי של חיסונים נגד קורונה של חברות פייזר ומודרנה.
יו"ר הדירקטוריון הנוכחי הוא סול בארר.
ב-1 בינואר 2023 החל ריצ'רד פרנסיס לכהן כמנכ"ל של החברה.
משרדי ההנהלה של החברה שכנו שנים רבות בפתח תקווה, ובשנת 2021 עברו לשכונת רמת החייל בתל אביב.
אלי הורביץ, המנכ"ל הראשון של החברה, זכה בשנת 2003 בפרס ישראל על תרומתו לתעשייה הישראלית.
מניית טבע היא מניה דואלית הנסחרת בבורסה לניירות ערך בתל אביב ובבורסת ניו-יורק.
ב-12 השנים הראשונות של המאה ה-21 עלתה מנייתה של טבע, ריאלית, פי 20. לעלייה זו הייתה השפעה חיובית מאוד על הבורסה לניירות ערך בתל אביב ועל קרנות ההשקעות בישראל, והיא פיצתה על דשדושן של מניות חברות אחרות.
ההשקעה בטבע הפכה לפופולרית ביותר, והיא אף כונתה "מניית העם".
עם זאת, המניה ידעה גם ירידות חדות, למשל במהלך 1998 וכן באמצע 2004 ואחר פרסום דו"חות גרועים ב-2006. את תחושת הבהלה לאחר גל הירידות ניסח אחד הפרשנים: הציבור מבין לפתע כי "טבע היא גם מניה".
ביולי 2022 לאחר שחבר מושבעים קבע כי החברה אשמה במכירת אופיאדים במדינת ניו יורק, מניית החברה ירדה לשפל של למעלה מעשרים שנה ונסחרה בשווי שוק של 8 מיליארד דולר, בכך השלימה החברה נפילה של 90 אחוז מהשיא שנקבע בשנת 2015.
טבעונות היא אורח חיים של הימנעות משימוש בבעלי חיים עבור מזון, ביגוד, בידור, או כל מטרה אחרת.
מבחינה תזונתית אורח חיים זה מתבטא בהימנעות מכוונת ממזון מהחי כגון בשר בעלי חיים, דגים, מוצרי חלב, ביצים ודבש.
בחירה בטבעונות נובעת לרוב מיחס רחום כלפי בעלי חיים, אך גם משיקולים אקולוגיים ובריאותיים, וכן מסיבות דתיות, רוחניות ואחרות.
ישנם גם טבעונים הפועלים על פי כמה נימוקים יחד.
על פי הנימוק המוסרי, גרימת הסבל הכרוך בגידול בעלי חיים לצורכי שחיטה (ובפרט השחיטה עצמה) או הפקת ביצים ומוצרי חלב עבור אכילה ולא עבור רבייה, פסולה מבחינה מוסרית.
לרוב, ההתנגדות המוסרית לתעשיית המזון מהחי היא חלק מתפיסת עולם כללית, אשר מתנגדת להתעללות בבעלי חיים ולגרימת סבל שניתן להימנע ממנו.
טבעונות כפילוסופיה דוחה שימוש בבעלי חיים כרכוש או למטרות רווח, בהתחשב בסבל שנגרם לבעל החיים.
בהתאם, רבים מהטבעונים מתנגדים לניסויים בבעלי חיים (בעיקר לצרכים לא-רפואיים), לגני חיות ולשימוש צבאי בבעלי חיים וכן לשימוש בפריטי לבוש וחפצים שונים עשויים עור, פרווה, שנהב וכדומה.
חלק מההוגים מרחיבים עיקרון זה וטוענים שעל האדם לכוון את פעולותיו לצמצום כל סבל, ובכלל זה סבל של חיות בר, יחד עם צמצום הסבל האנושי והסבל של חיות המשק.
לפי הנימוק הבריאותי, הסיבה לבחירה בתזונה טבעונית היא תרומתה לבריאות, בעיקר בכך שהיא מקטינה שיעורי תחלואה במחלות כרוניות נפוצות - מחלות כלי דם ולב, סוכרת וסרטן.
לפי הנימוק האקולוגי, גידול בעלי חיים לתעשיית המזון ותעשיות נוספות, במיוחד חקלאות תעשייתית, הוא לא בר קיימא.
טבעונות היא הימנעות ממזון שמקורו מן החי והימנעות מכל מוצר אחר המופק מהחי כגון אביזרי עור ואריגי צמר.
האגודה הטבעונית מגדירה טבעונות בלשון זו:
המונח העברי "טבעונות" נזכר בספרו של יהושע הלוי הורוביץ, "ספר הטבעונות", משנת 1938. מתוך ההקדמה לספר, ברור שהמונח היה שגור עוד קודם לכך.
המונח משמש כתרגום נפוץ למונח האנגלי Vegan (בתעתיק עברי "ויגן"), שיש לו מספר משמעויות אפשריות; למשל אדם החי על תזונה צמחית בדרך כלל, או דבר מסוים שמקורו בצומח.
המונח העברי הוא מונח מקורי רחב יותר הנוגע (במקום במילה קרובה יותר למינוח האנגלי, "צמחיות", Veganism) לאמונתם של הוגים טבעוניים ישראלים מוקדמים דוגמת הלוי-הורוביץ ואחרים, כי אורח החיים הטבעוני הוא אורח החיים הטבעי של כלל בני האדם.
טבעונים אחרים חולקים על אמונה זו ומעדיפים את הטבעונות המודרנית, שבעיקרה היא גישה מוסרית וסביבתנית.
התזונה הטבעונית מתבססת על רכיבים צמחיים, ומהם מוכנים מאכלים שונים.
במטבח הישראלי והים-תיכוני למשל ישנם מאכלים טבעוניים, המבוססים על שילוב של קטניות, דגנים וירקות, כגון: אורז עם שעועית, פלאפל, שניצל טבעוני, חומוס, פיצה, כרובית בפירורי לחם, מג'דרה, קובה, סלט סלק, מקרוני.
מטבחים רבים מכילים מגוון רחב של מנות טבעוניות, דוגמת המטבח ההודי, המטבח היפני, המטבח הקוריאני-הנזירי, המטבח הווייטנאמי ועוד.
ישנם טבעונים המבקשים להסב מתכונים הכוללים מרכיבים מן החי.
כך למשל בשימושים רבים מחליפים חמאה בשמן.
כאשר יש צורך בשומן מוצק, משתמשים במרגרינה, שמן קוקוס או שמן זית (או שמנים נוספים המתמצקים בקירור).
לצורך קשירת-תערובות באפייה, במקום ביצים משתמשים בעמילנים, בקטניות או בקמחי קטניות, בטחינה או בזרעי פשתן.
אקוופאבה מחליפה חלבון ביצה במתכונים הדורשים הקצפה.
מקמחי קטניות ניתן להכין גם חביתות טבעוניות שמוגשות בבתי קפה רבים כארוחת בוקר טבעונית.
יש טבעונים הכוללים בתפריטם מאכלים המקבילים למאכלים מן החי, כולל תחליפי בשר, חלב צמחי, וגבינות טבעוניות.
חלב - ישנם בשימוש סוגים שונים של חלב צמחי כגון חלב סויה, חלב אורז, חלב שיבולת שועל, חלב קוקוס, חלב שקדים או חלב אגוזים.
גבינה - קיים בשוק היצע מגוון של גבינות צמחיות קשות ורכות, בנוסף למתכונים רבים להכנה ביתית.
גבינות טבעוניות מיוצרות בין השאר על בסיס סויה, קשיו, קוקוס, שקדים או חלבון אפונה.
בשר - מאכלים רבים דמויי מאכלי בשר (כמו שניצל, המבורגר (המבורגר צמחוני, הנקרא "וג'י בורגר"), שווארמה) מיוצרים לרוב מסייטן או מטופו בתוספת חומרי טעם וריח.
גלידה - קיים בשוק מגוון גדול של גלידות טבעוניות, הן גלידות סורבה והן גלידות על בסיס סויה ושומנים צמחיים, במרקם וטעם דומים לגלידה חלבית או לגלידת שמנת.
יש טבעונים המתנגדים לשימוש בתחליפים כאלה, אם מסיבה הבריאותית, מאחר שתחליפים אלה הם מזון מתועש, או מאחר שהם רואים במזון מהחי עניין פסול שאין צורך לחקות אותו ובכך לספק לכאורה תמיכה לאכילה שלו.
אחרים, בעיקר כאלה שהיו מורגלים באכילת בשר, נעזרים בתחליפים כדי להחליף מזונות אליהם התרגלו בעברם.
טבעונים אשר מאמינים שטבעונות נותנת ערך מוסף לבריאותם עשויים להקפיד על תזונה המעדיפה מזון אורגני, ומזון שאינו מעובד.
בין הדברים שטבעונים אלה מקפידים עליהם:
הימנעות מאכילת דגנים מעובדים והקפדה על צריכת דגנים מלאים (מה שמתבטא למשל בהעדפת לחם מקמח מלא על לחם מקמח לבן).
הימנעות מאכילת מאכלים הכוללים חומר משמר תעשייתי וצבעי מאכל סינתטיים - חומרים אשר שימוש תדיר בהם נקשר לא אחת בכמה בעיות בריאות.
הקפדה על צריכת מלח ים (כלומר מלח "מלא" שלא עבר פירוק ותיסוף חמ"ה על ידי תעשיית המלח, והוא כולל את כל היסודות הכימיים שנכחו בו במצבו הטבעי, דוגמת אשלגן, יוד, מגנזיום, סידן, נתרן וכלוריד, ולא רק נתרן וכלוריד כמו במלח "מטופל".
כמו כן ישנו מגוון דיאטות שבסיסן טבעוני אך כוללות רעיונות נוספים אודות התאמת התזונה לבריאות (דיאטות טבעוניות מוגדרות אשר עשויות להיות מאוד שונות זו מזו), בנוסף לעקרונות הכלליים של הטבעונות.
טבעונים מטעמי מוסר רואים את אורח החיים הטבעוני מעבר לסוגיית התזונה וימנעו מתוצרים של פעולות הגורמות פגיעה בבעלי חיים.
כך למשל טבעונים רבים נמנעים מללבוש בגדים העשויים עור או פרווה משום שהשימוש בהם כרוך בהכרח בהמתתן של החיות.
אחרים לא ירצו להשתמש גם בצמר (המכסה את גוף הכבשים וחיות אחרות), מאחר שתהליך הגזיזה פוגעני ופוצע את בעלי החיים ומזיק להם, וגידולם מבוצע באופן הפוגע ברווחתם.
טבעונים רבים נמנעים מלהשתמש בכריות המלאות בנוצות ובמקום זאת יעדיפו כריות המלאות בתערובת העשויה מחומר דומם משום הכאב שחשים בעלי כנף כאשר תולשים מהם את נוצותיהם, פעולה הנעשית בדרך כלל כאשר בעלי הכנף בהכרה מלאה.
כמו כן, טבעונים נמנעים מלרהט את ביתם בספות עור או בצמר.
טבעונים מטעמי מוסר מתנגדים לשימוש בבעלי חיים בקרקסים משום הכאב הגופני הכרוך באילוף חיות לבצע פעולות שאינו מתאימות למבנה גופן (כגון, הושבת פילים בתנוחה אנושית, ביצוע ריקוד עם דוביים, או האצת טורפים מסוימים לזנק מתוך חישוק בוער).
טבעונים רבים מתנגדים גם לציד כפעילות ספורטיבית.
יש טבעונים המתנגדים להצגת חיות ב"פינת ליטוף" ורואים בכך כהתאכזרות לבעלי החיים, מאחר שהן סגורות בכלוב קטן, והמפגש עם הילדים פוגע ברווחתן.
ישנן סיבות שונות לבחירה באורח חיים טבעוני; רוב הטבעונים בוחרים באורח חיים זה משיקולים מוסריים כלפי בעלי החיים.
קיימים גם נימוקים בריאותיים, סביבתיים, רוחניים ודתיים לטבעונות.
הסיבות אינן סותרות בהכרח, אך לא כל טבעוני בהכרח מקבל את כולן.
מניע עיקרי לבחירה בטבעונות הוא התנגדות מוסרית לפגיעה בבעלי חיים בתעשיית המזון.
הפגיעה בבעלי חיים מתבטאת לא רק בהרג שלהם, אלא גם בתנאים בהם הם מוחזקים במהלך חייהם ובהובלה לשחיטה.
מספר תאורטיקנים של המוסר מתחו ביקורת על היחס כלפי בעלי חיים המשמשים בתעשיית המזון, וקראו להחרמת מוצרים מהחי.
ב-1970 הפסיכולוג הבריטי ריצ'רד ריידר טבע את המונח "סוגנות" לתיאור יחס בלתי-שוויוני שרירותי כלפי בעלי חיים שונים.
המונח זכה לתפוצה רחבה יותר בספריהם של הפילוסופים פיטר סינגר, "שחרור בעלי החיים" (1975) וטום רייגן, "הטיעון לזכויות בעלי חיים" (1983).
ב-2001 טבעה הפסיכולוגית החברתית האמריקאית מלאני ג'וי את המונח "קרניזם" לתיאור מערכת אמונות סמויה המצדיקה אכילת בשר, ומרגילה לראות אותה כנורמלית, טבעית ונחוצה.
הם מסבירים כי גם תעשיות החלב והביצים שאינן כרוכות בהמתה לצורך הייצור, נגרם סבל רב.
בתעשיית החלב מבצעים הזרעה מלאכותית של פרות, עיזים וכבשים והפרדה מהאם מיד לאחר ההמלטה (בעיקר של עגלים וגדיים), כדי שלא ינקו חלב מאימותיהן.
במקרים מסוימים מומתות חיות גם בתעשיות החלב והביצים, למשל בהמתה בגז או גריסה של אפרוחי תרנגול זכרים.
הגישה הבריאותית לטבעונות מבוססת על כך שתזונה טבעונית תורמת לבריאות בכלל ולטיפול בבעיות בבריאות ומחלות מסוימות בפרט.
האקדמיה האמריקאית לתזונה ודיאטה, ארגון אנשי המקצוע בתחום התזונה הגדול בעולם ונושא באחריות ציבורית, קבעה בנייר עמדה:
"תזונה צמחונית ובכלל זה טבעונית שמתוכננות כראוי, הן בריאות, מספקות מבחינה תזונתית, וגלומים בהן יתרונות במניעת מחלות מסוימות ובטיפול בהן.
תזונות אלה מתאימות לכל שלבי החיים כולל הריון, הנקה, ינקות, ילדות, גיל ההתבגרות וגיל מבוגר, וגם לספורטאים."
לפי נייר העמדה, טבעונים צורכים פחות סידן, ויטמין D, חומצות שומן (אומגה 3), אבץ, ברזל ויוד, אך אין ראייה שהכמות הפחותה היא רלוונטית מבחינה בריאותית, ולא נראה שהיא פוגמת ביתרונות הבריאותיים.
בעת הצורך האיגוד ממליץ על מזון מועשר או תוספים כפי שהדבר בתזונה של אוכלי כל.
ויטמין B12 כמעט נעדר בתזונה טבעונית, ונייר העמדה ממליץ על השלמתו מתוסף מזון או מזונות מועשרים.
בעברית התפרסם תרגום נייר העמדה של האקדמיה האמריקאית לתזונה ודיאטה.
מידע נוסף על תזונה טבעונות בריאה ניתן למצוא בספר "המדריך לטבעונות בריאה"
טעם נוסף לבחירה בתזונה טבעונית עשוי להיות משיקולים סביבתיים (אקולוגיים).
בגרמניה למשל, הטיעון הסביבתי לטבעונות פופולרי לפחות כמו הטיעון המוסרי-הומאני והטיעון הבריאותי.
לטבעונות מטעמים אקולוגיים תימוכין ממספר גורמים כשהבולט בהם הוא דו"ח האו"ם "צלו הארוך של משק החי", שמציג את הנזק הנגרם מגידול חיות לצורכי שימוש בבשר.
ב-2010 התפרסם דו"ח של הקרן העולמית לחיות בר בשם "כוכב הלכת החי", הכולל בתוכו קריאה להפחתה משמעותית בצריכת המזון מהחי כאחד האמצעים העיקריים להתמודדות עם בעיות סביבתיות, לפי חישוב טביעת רגל אקולוגית של מוצרים מהחי.
על-פי מחקר שפורסם ב-2014, הפחתה משמעותית בצריכת המזון מהחי העולמית היא הכרחית על-מנת לעמוד ביעדים שקבע האו"ם להפחתת פליטת גזי חממה.
על פי מאמר שהתפרסם ב-2015, הפחתת היקף הייצור והצריכה של מזון מהחי היא אמצעי חשוב והכרחי לשימור המגוון הביולוגי על פני כדור הארץ
בנוסף, ארגוני סביבה רבים, כמו ארגון "גרינפיס" העולמי וארגון "מגמה ירוקה" הישראלי, תומכים או פועלים למען הורדת הצריכה של מזון מהחי.
יש הרואים בתזונה צמחונית (בפרט מהסוג הטבעוני) כמקדמת קארמה טובה ויחסים טובים יותר בין האדם לטבע וליקום.
השקפות דתיות מסוימות מתנגדות לאכילת מוצרים מהחי.
כך למשל קהילת העבריים מדימונה מקיימת אורח חיים טבעוני, בהתאם לפרשנותם ל
המושג "טבעונות" הוא מושג מודרני, כך שאינו נמצא במקורות הקדומים של היהדות, ואין דיונים בו עד לתקופה האחרונה.
עם זאת, אפשר לבחון את עמדת היהדות בנושא.
על פי המקרא האדם הראשון היה טבעוני, אולם רבים מאבות האומה היו רועי צאן, וגידול חקלאי של בעלי חיים היה נפוץ בקרבם.
היהדות מתירה המתת חיות ואכילת בשר ומוצרים מן החי, ומחייבת, בחלק מהקורבנות, המתת חיות ואכילת בשרן.
היהדות מחייבת שימוש במוצרים מן החי בכל הקשור לכתיבת ספרי תורה, תפילין מזוזות, ושופרות, דבר שאינו עולה בקנה אחד עם עמדות נפוצות בטבעונות.
עם זאת היהדות אינה אדישה לסבלם של בעלי חיים, ומצוות צער בעלי חיים אוסרת על גרימת כאב וצער לבעלי חיים שלא לצורך.
על פי דעות שונות היהדות איננה פוסלת צמחונות או טבעונות כאורח חיים, כל עוד אכילת הבשר לא נדרשת לקיום מצוות אך בולטת יותר ביהדות הגישה המובעת בפתגם "אין שמחה אלא בבשר ויין".
כך למשל מערך כשרות מסועף בא לאפשר ליהודים בשר, דגים, חלב ודבש בכל מקומות הימצאם, ומאבק ניטש להבטחת חוקיות שחיטה כשרה במדינות בהן הוצאה מהחוק בטיעונים הומניטריים.
ישנם יהודים אורתודוקסיים ואחרים, המקיימים אורח חיים טבעוני מטעמים דתיים, יש המסבירים זאת כהידור למצווה למנוע צער בעלי חיים ואחרים אף רואים בכך "פרישות" והסתפקות במועט, כך נהג ה"נזיר" דוד כהן המכונה "הנזיר" בשל התנזרותו מכל מיני מנהגים וביניהם גם מאכילת בשר.
על אף זאת הם לא נמנעים מקיום מצוות הנחת תפילין, קריאה בתורה ומזוזה הכרוכות בשימוש בעור בהמות.
וכן מצוטט אברהם יצחק הכהן קוק בספר ליקוטיו "חזון הצמחונות והשלום" (פ' י"ד), על שימוש בצמר הבהמה:
ועל זה כתב גם הרמב"ם בספרו "מורה הנבוכים" על צער בעלי החיים ובייחוד הפרדתם מהוריהם:
יש הסבורים כי עם תחילתה של הדת הנוצרית היו חלק מחבריה צמחוניים אשר כינסו עצמם בשתי קבוצות חברתיות, האחת נקראה אלכסאים והשנייה אביונים אך תפיסותיהם נשארו שוליות ובקרב ההנהגה הנוצרית כמעט מעולם לא התקיים דיון משמעותי סביב הרג בעלי חיים או פגיעה בהם.
כיום ישנם נוצרים טבעונים ותנועות נוצריות (בפרט רפורמיות), המקדמות אורח חיים צמחוני או טבעוני; יש מהם המדגישים את הקונספט היהודי-נוצרי של חסד (Grace) בטענה שיש להעדיף עשיית חסד עם בעלי החיים ועל כן למנוע מראש פגיעה ואף התעללות בהם.
טענה רדיקאלית נוספת של קבוצות אלה היא כי התיאור על נסי הדגים הם דוגמה לעריכה מגמתית של הברית החדשה ובכל הקשור לנס הלחם והדגים, לטענתם הדגים הנזכרים הם תוספת מאוחרת והדיווח המקורי הזכיר לחם בלבד.
זרמים מסוימים בבודהיזם הם צמחוניים ומיעוטם מדגישים אורח חיים טבעוני.
הבסיס לכך הוא איסור פגיעה בבעלי חיים המופיע בתורת הבודהה.
לנזירים בודהיסטים במזרח אסיה היה חלק בפיתוחם של תחליפי בשר ומנות צמחוניות וטבעוניות שונות במטבחים של אזור זה; כך למשל בסין נפוץ תחליף לבשר אווזים (הנפוץ במזרח אסיה) העשוי מסייטן ונקרא מוק דאק (בסינית מפושטת:焖斋鸭).
כמו הסייטן גם השימוש הרב בטופו, טמפה, ותחליפי בשר וגבינה אחרים, קשור למנהג ההתנזרות מבשר (ולעיתים גם מדגים), הנפוץ במזרח אסיה, ולרצון שלא לצער בעלי חיים, בדת זו.
ביקורת מוסרית על אכילת בעלי חיים החלה להופיע כבר בעת העתיקה, בין השאר בתת-היבשת ההודית, בקרב הג'יינים, הבודהיזם וההינדים, וביוון העתיקה בקרב הפיתגוראים והאורפים.
עם זאת, במהלך העת העתיקה הביקורת לא יצאה נגד ניצול בעלי חיים להפקת חלב, אלא התמקדה בהתנגדות לאכילת בשר בלבד.
התיעוד המוקדם ביותר להימנעות כללית ממוצרים מהחי, כולל חלב, ביצים ודבש, מגיעה מהמשורר הסורי בן המאה ה-10, אבו אל-עלאא אל-מערי, שתיאר את התנגדותו לאכילה מהחי כך:
במאה ה-15 אמר לאונרדו דה וינצ'י על המתה ואכילת בעלי חיים: "הגוף שלי לא יהיה קבר ליצורים אחרים." (מאנגלית: "My body will not be a tomb for other creatures.")
דה וינצ'י היה ידוע כאיש הנלחם לזכויות הבעלי חיים והיה מתעב אכזריות כלפי בעלי חיים, אחד ממעשיו שידועים בלחימתו לחירותם של בעלי החיים, היה כשקנה בשוק באיטליה ציפורים כלואות על מנת לשחררן לחופשי.
החל מהמאה ה-19 חלה עלייה בהתעניינות בצמחונות ובטבעונות.
בשנת 1806, ויליאם לם, דוקטור לרפואה אנגלי עבר לטבעונות והחל לפעול לקידום טבעונות מטעמי בריאות.
ב-1824 לואיס גומפרץ, שהיה בין המייסדים של העמותה הראשונה להגנת בעלי חיים (האגודה המלכותית למניעת התאכזרות לבעלי חיים), יצא בביקורת מוסרית נגד ניצול בעלי חיים לבשר, ביצים, חלב, פרווה, עור וצמר.
ב-1838, ג'יימס פירפונט גריבס פתח פנימייה טבעונית בלונדון.
בשנת 1843, עמוס ברונסון אלקוט וצ'ארלס ליין הקימו את הקהילה הטבעונית 'פרוטלנד' בהארוורד, מסצ'וסטס, אך הפעילות שלה הופסקה תוך פחות משנה.
באותה התקופה, פעל גם דודנו של עמוס ברונסון אלקוט, ויליאם אלקוט, רופא במקצועו, שקידם אורח חיים טבעוני.
ב-1847 הוקמה באנגליה האגודה הצמחונית הראשונה.
בין המייסדים שלה היו גם טבעונים, מכיוון שבאותה עת עדיין לא התפתחה ההבחנה המושגית בין צמחונות לטבעונות.
ב-1944 דונלד ווטסון פרש מהאגודה הצמחונית כדי לייסד את האגודה הטבעונית הראשונה, וטבע את המילה האנגלית "Veganism" לתיאור טבעונות.
בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 חלה התעוררות בעיסוק בזכויות בעלי חיים באקדמיה, עם הקמתה של קבוצת אוקספורד, קבוצה של אינטלקטואלים מתחום מדעי החברה והרוח שפעלו לקידום מעמד בעלי החיים.
ב-1965 חברת הקבוצה בריג'יד ברופי פרסמה את המאמר "זכויותיהם של בעלי החיים".
הפילוסוף פיטר סינגר, המקורב לחוג, פרסם ב-1975 את הספר "שחרור בעלי החיים" שיצא נגד תעשיית הבשר, הביצים והחלב.
החל משנות ה-80 של המאה ה-20, קידום טבעונות ומאבק נגד הפגיעה בבעלי חיים בתעשיות המזון הפכו למטרות מרכזיות בשביל ארגונים להגנת בעלי חיים.
ב-1980 נוסד בנורפוק, ורג'יניה ארגון זכויות בעלי החיים PETA, על ידי אינגריד ניוקירק ואלכס פאצ'קו.
בשנים הראשונות לפעילותו הארגון עסק בעיקר במאבק בתעשיית הפרוות ובניסויים בבעלי חיים, אבל תוך זמן קצר החל לפעול גם לחשיפת פגיעה בבעלי חיים בתעשיות הבשר, הביצים והחלב, ולקידום תזונה טבעונית.
אקטיביסטים והוגים טבעוניים מוקדמים ידועים בארצות הברית למשל הם רין ברי , פיטר סינגר, טום ריגן, מרטי קיל, אלכס הרשאפט, גארי פרנציון, קרול אדמס וויל טאטל.
אקטיביסטים מאוחרים יותר הם למשל גארי יורופסקי, מלאני ג'וי, פיטר דניאל יאנג וד"ר מייקל גרגר.
ישנם רבים המעריכים שבעשורים הקרובים השימוש בחיות לצורך הפקת בשר, חלב ומוצרי עור, ילך ויפחת עם התפתחות הבשר המתורבת, החלב המתורבת ותחליפי בשר, חלב, ביצים ועור צמחוניים או סינתטיים אחרים.
לפי הערכות אלו ייתכן כי בטווח של 100 שנים רוב רובה של האנושות יהפוך לטבעוני.
בתקופת המנדט הבריטי חיו בארץ ישראל כמה מתיישבים שדגלו באורח חיים המשקף הגדרות מסוימות של המונח "טבעונות"; בולט בין אלו היה יהושע הלוי הורוביץ אשר בשנת 1937 פרסם בארץ את המקראה בת שני הכרכים "ספר הטבעונות".
לאחר קום המדינה בשנת 1969 התיישבו בישראל בני קבוצה דתית ששמה העבריים הישראלים לירושלים (הידועים גם בכינוי "העבריים מדימונה").
תחילה התיישבו בערד אך מאוחר יותר נקבע מרכזם בדימונה בה שוכן מרכז קהילתם עד היום.
העבריים מדימונה דוגלים באורח חיים טבעוני למהדרין ומפעילים מסעדות שונות ורשת קייטרינג ישראלית המשווקת מזון טבעוני.
תנועת הצמחונים והטבעונים הייתה הארגון הראשון שהוקם ב-1983 ועסק בקידום הטבעונות בישראל.
הארגון הוציא ביטאון בשם טבעאון.
העמותה הישראלית הוותיקה בישראל הפועלת לקידום אורח חיים טבעוני היא אנימלס - עמותה לזכויות בעלי חיים (לשעבר - "אנונימוס"), אשר הוקמה בשנת 1994. בנוסף עוסקת עמותת אנימלס בפעילות למען זכויות בעלי חיים, שתדלנות בנושא ותחקירים במשקים ובתעשיות מזון מן החי.
משנת 2003, נערך בישראל מדי שנה מצעד בעלי החיים, ההפגנה הגדולה ביותר בעולם למען זכויות בעלי חיים.
בשנת 2003 הוקם יומן חייתי, שהפיץ סרטונים על טבעונות וזכויות בעלי-חיים, ובשנת 2005 הוקמה שב"י על ידי פעילים שפרשו מאנונימוס.
נקודת ציון חשובה הייתה פתיחת מסעדת "בודהה בורגרס" בשנת 2006, שהייתה המסעדה הטבעונית הראשונה בישראל שכוונה לציבור הרחב, להבדיל ממסעדות קהילתיות שפעלו עוד לפניה (כגון מסעדת "טעם החיים" שאז יועדה בעיקר לקהילת העבריים מדימונה).
גל של טבעונות החל בסביבות שנת 2010 עם הפצת הרצאתו של גארי יורופסקי, אקטיביסט אמריקאי טבעוני, ברחבי אתרי האינטרנט הישראליים והרשתות החברתיות.
ב-שנת 2011 קמה רשת המזון הטבעוני "השווארמה הצמחונית".
בשנת 2012 נערך בתל אביב, על ידי פעילי תנועת 269life, "מיצג המזרקות והראשים הכרותים".
גורם משמעותי בעליית מספר הטבעונים היה פרסום תחקירים דוקומנטריים וצילומי מצלמה נסתרת, החושפים התעללות בבעלי חיים, במחלבות, במשחטות ובמפעלים בישראל.
עליית מספר הטבעונים הביאה גם להקמת מסעדות טבעוניות רבות.
גארי יורופסקי הגיע לישראל פעמיים לסיבוב הרצאות, כאשר ביקורו השני היה שנוי במחלוקת עקב אלימות שהפעיל לכאורה כנגד אראל סג"ל.
בעקבות המודעות הציבורית הגוברת, קמו בישראל ארגונים חדשים כמו ויגן-פרנדלי המקדמת אורח חיים טבעוני ו-269life הנחשבת לרדיקלית.
בשנת 2014 הקימה עמותת אנונימוס (כיום אנימלס) את מיזם "אתגר 22", במסגרתו מתנסים בטבעונות במסגרת קבוצתית ובליווי טבעונים ותיקים ותזונאים מטעם העמותה, למשך 22 יום.
באותה שנה, בעקבות התגברות מגמת הטבעונות בישראל, הנהיג צה"ל שורת הקלות לחיילים טבעוניים בהן הקלה בתהליך ההכרה בחייל כטבעוני, מתן כסף לקניית מזון טבעוני והנפקת לבוש טבעוני (נעליים לא מעור וכומתות טבעוניות).
כיום ישראל נחשבת למדינה שבה יש קהילה גדולה של טבעונים ופעילי זכויות בעלי חיים, ומודעות גדולה של האוכלוסייה לזכויות בעלי חיים וטבעונות.
העיר תל אביב נחשבת ל"בירת הטבעונות העולמית", עם כ-400 מטבחים, מסעדות, בתי קפה ובתי עסק טבעוניים וצמחוניים.
עם זאת, ישראל נמצאת במקום ראשון בעולם בצריכת עוף לנפש.
ישראל, בריטניה, גרמניה, אוסטרליה וקנדה נחשבות למדינות בהן יש תנועה טבעונית משמעותית בהיקפה.
בבריטניה קמה האגודה הטבעונית שהייתה גוף פרו-טבעוני מאורגן ראשון מסוגו בעולם, קנדה נחשבת למדינה בה יש רבים הדוגלים בסביבתנות, השקפה הקרובה לטבעונות, וישראל בולטת בכל הקשור לקולינריה טבעונית.
נכון ל-2014, לפי סקר שנעשה בינואר, בישראל 5% מהאוכלוסייה טבעונים ועוד 8% מהאוכלוסייה צמחונים שאוכלים ביצים ומוצרי חלב.
סקר של הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה מ-2014, מצא ש-1.7% מהאוכלוסייה טבעוניים, ו-4.7% צמחונים שאוכלים ביצים ומוצרי חלב.
במסמך הודעה לתקשורת של ההלשכה המרכזית לסטטיסטיקה בנושא הרגלי צריכה של נשים ב-2012 צוין, כי יש יותר נשים המגדירות עצמן כטבעוניות או צמחוניות מאשר גברים, עד שיעור של פי 4.
על פי סקרים שנעשו בבריטניה, כ-0.25% מתושבי בריטניה הבוגרים הגדירו את עצמם כטבעונים בשנת 2015. בשנת 2018 עלה שיעור הטבעונים ל-1%, ועל פי הערכת החוקרים בשנת 2022 חלה עלייה נוספת, וכ-1.35% מתושבי בריטניה הבוגרים מגדירים את עצמם כטבעונים.
מגפת הקורונה בממלכה המאוחדת הקשתה על עריכת סקרים מדויקים יותר.
ניתוח ממצאי הסקרים מגלה מספר תכונות אישיות שהן נפוצות יותר בקרב טבעונים.
מראשית המאה ה-21 חלה עלייה בעיסוק בטבעונות בקולנוע התיעודי ובספרות הפופולרית.
בשנת 2005 יצא הסרט ארת'לינגס, סרט תיעודי בהנחייתו של חואקין פיניקס המבקר את הפגיעה בבעלי חיים בידי אדם ומעודד טבעונות.
ב-2009 יצא לאור רב המכר של ג'ונתן ספרן פויר, "לאכול בעלי חיים".
הספר עובד לסרט תיעודי בהנחיית נטלי פורטמן שיצא ב-2018.
סרטים תיעודיים נוספים העוסקים בטבעונות הם הסרט Home (2009) העוסק בבעיות מוסריות ואקולוגיות הקשורות בצריכת מזונות נפוצים מן החי, הסרט מזלגות במקום סכינים (2011) המעודד תזונה מהצומח מסיבות בריאותיות, והסרט כוח טבעי (2018) העוסק בתזונה מהצומח בקרב ספורטאים.
בשנת 2009, בעונה השנייה של תוכנית המציאות הישראלית האח הגדול, נכנס מתמודד טבעוני, יוסף נתן-בכר.
ב-2014 זכתה פעילת זכויות בעלי חיים, טל גלבוע, בגמר העונה השישית של תוכנית ה"ריאליטי" האח הגדול.
במהלך התוכנית ייצגה טל גלבוע עמדה טבעונית והשפיעה באופן ניכר בנושא על צופי התוכנית.
רבים ייחסו את זכייתה להערכה גוברת לקונספט הטבעוני, וטל הבטיחה שחלק נכבד מסכומי הזכייה ייתרמו למרכז השיקומי לבעלי חיים "חוות החופש" הישראלית.
משנת 2013 גלבוע פעילה במסגרת תנועת שחרור מוחלט.
דגל הטבעונות הוא דגל אזרחי יבשתי שאומץ על ידי הקהילה הטבעונית הבינלאומית כדי לסמל את הטבעונות.
הדגל מורכב משלושה משולשים בצבעי כחול וירוק שיוצרים ביניהם את האות V, האות הראשונה במילה Vegan - טבעונות באנגלית.
הדגל עוצב על ידי גד חכימי, מעצב ישראלי בוגר בצלאל ופעיל בתחום הטבעונות, בשיתוף עם קבוצת פעילים ומעצבים גרפיים ממספר מדינות.
טבְּעות הכוח הן טבָּעות שמשמשות כמפתח לעלילה של טרילוגיית שר הטבעות, אחת מיצירותיו החשובות של הסופר ג'ון רונלד רעואל טולקין, ומופיעות גם בספריו ההוביט והסילמריליון.
הטבעות מתוארות לראשונה ב"אחוות הטבעת" (הספר הראשון בסדרה), בפזמון אותו מדקלם גנדלף לפרודו בגינס (בתרגום לעברית של עמנואל לוטם):
נוסח הפזמון בתרגום הישן של אוריאל אופק:
19 טבעות כוח נוצרו על ידי בני הלילית מארגיון, על פי עצתו של המיאר סאורון.
הטבעות נועדו לשמור על הארץ התיכונה, להגדיל את עושרה ויופייה הטבעי ולהדוף ממנה את פגעי הזמן.
אך סאורון יצר בחשאי טבעת אחת נוספת שבכוחה לשלוט על שאר הטבעות, לשעבד את מי שעונד אותן, ולהפוך את סאורון ל"שר הטבעות" ולשליט הארץ התיכונה.
בספטמבר 2022 עלתה בשירות הסטרימינג אמזון פריים הסדרה "שר הטבעות: טבעות הכוח", המבוססת על חלקים מיצירתו של טולקין.
כשהובס מורגות, אדון האופל, בידי הולאר בסוף העידן הראשון נמלא סאורון ראש משרתי מורגות אימה למראה עוצמת הולאר, ויש שאומרים כי באמת התחרט על מעשיו.
הוא ביקש חנינה מאאונוה כרוז מנוה (ראש הואלר), אך אאונוה היה שוה לו בכוחו ולא היה יכול לחון אותו ולכן אמר לו לבוא לוולינור למשפט הואלר.
סאורון נמלא חששות מפני הואלר והעונש שעשויים הם להשית עליו, וברח.
לאחר מספר שנים של הסתתרות, חזר סאורון לפעול.
הוא הסתיר את זהותו האמיתית וכינה את עצמו אנטר (Anatar), כלומר: שר המתנות.
סאורון ניסה להתחבר לבני הלילית, בגלל חוכמתם הרבה שהוא חשב שתביא לו תועלת.
אבל חלקם של בני הלילית, ובראשם מלכם העליון, גיל-גלד, שישב בלינדון שבמערב הארץ התיכונה, וקירדן, שר הנמלים האפורים, חשדו בו וסירבו לשתף עמו פעולה.
אבל בשונה מאלה שחשדו, קיבל אותו ברצון קלברימבור (Celebrimbor), מנהיג בני הלילית של ארגיון שהיה מצאצאיו של פאנור, גדול חרשי בני הלילית בכל הדורות.
קלברימבור היה חרש דגול, וחשב שסאורון יכול לעזור עזרה רבה לו ולעמו ולהביא את מלאכתם לשיאים חדשים, וסאורון נתקבל שם בברכה.
על פי עצת סאורון, חישלו בני הלילית של ארגיון 19 טבעות כוח, שלדברי סאורון יעצימו את כוח בני הלילית.
בני הלילית של ארגיון סברו שבטבעות הכוח תימצא השליטה בארץ התיכונה, וכך הם יוכלו להדוף את פגעי הזמן בארץ התיכונה.
הטבעות האלו חושלו על ידי טובי אומני בני הלילית, אבל את שלוש הטבעות האחרונות והחזקות שבהן, יצר קלברימבור לבדו.
סאורון הנחה את יוצרי הטבעות, וכך הוא הצליח לחשוף את סודותיהן, שבעזרתם הוא יצר בחשאי טבעת אחת נוספת בארץ מורדור.
בטבעת הזו השקיע סאורון את כל כוחו ורשעותו, עד שהיה לטבעת מעין רצון שלה שהוא בעיקר לשרת את אדונה סאורון.
טבעת זו הייתה החזקה מבין הטבעות, וכל מי שעונד אותה, אם יהיה מספיק חזק בנפשו ובגופו, יוכל לראות את כל הטבעות ולשלוט בהן.
כל עוד סאורון יחזיק בה כוחותיו יהיו גדולים מאוד וכמעט בלתי מנוצחים, אבל אם הטבעת תושמד סאורון ייפול, כי חלק גדול מנשמתו נמצא בה.
בעזרת "הצופן" של טבעות הכוח, מעין גורם משותף שהביא לקישור בין כל טבעות הכוח (ויצר סגולה לתקשורת-מחשבתית בין נושאי הטבעות), טבעת סאורון - המכונה הטבעת האחת או טבעת השליטה - קיבלה את היכולת לשלוט על כל טבעות הכוח.
הטבעת הזו לא נאה כמו שאר הטבעות, שאבן-חן קבועה בכל אחת מהן, אלא נראית כמו חישוק זהב עם כתובת חרוטה.
סאורון תכנן לקבל את כל טבעות הכוח לידיו, להשחית אותן תחת כישוף הטבעת-האחת, למוסרן לכל גזעי הארץ התיכונה ובעזרת הכוח שטמון בטבעות להשתלט על כולם.
על טבעת זו נחרטה בלשון השחורה של מורדור, כתובת המלמדת על אופיה של הטבעת.
במצבה הרגיל של הטבעת הכתובת סמויה לעין, וניתן להבחין בה רק כאשר מחממים את הטבעת זמן מה בתוך אש או באמצעות מקור חום אחר.
הכתובת כתובה ב"כתב העלפים של ארגיון" (כתב הטנגוור , המשמש את שפת הקווניה), כיוון ש"אין אותיות במורדור לכתיבה תמה שכזו".
כתובת זו שבוערת כאשר סאורון אוחז בה, מופיעה אף כאשר הטבעת באה במגע עם אש או חום לוהט.
לטבעת יש רצון משלה, היא גורמת לאנשים לחוש כמיהה חזקה לענוד אותה, וכל העונד אותה, הטבעת תגדיל את כוחו ואת חושיו, ככל שהעונד מרבה לענוד את הטבעת היא משתלטת עליו ומדרדרת אותו לאופל, ולכן מסוכן להשתמש בטבעת.
אחרי נפילתו של סאורון בסוף העידן השני לקח איסילדור לעצמו את הטבעת, אף על פי שאלרונד וקירדן יעצו לו להשליך את הטבעת להר הגזירה ולהשמיד אותה.
כעבור שנתיים יצא איסילדור עם רבים מאנשיו כדי למלוך בממלכת הצפון - ארנור, ואת השלטון על גונדור (ממלכת הדרום) הוא נתן בידי אחיינו.
כשאיסילדור עבר בדרכו בשדות הסיפנים שעל גדת נהר האנדוין התקיפו אותו ואת אנשיו אורקים, כל אנשיו של איסילדור נהרגו.
איסילדור עצמו השתמש בטבעת כדי להפוך לבלתי נראה וקפץ לנהר, אבל הטבעת בגדה בו, החליקה מעל אצבעו וחשפה אותו לחצי האורקים שהרגו אותו.
אחרי מות איסילדור טבעה הטבעת בנהר ונשארה שם שנים רבות, עד שמצא אותה דיאגול, בן לעדת דייגים-הוביטים קטנה.
דיאגול נרצח בידי בן דודו סמיאגול שרצה את הטבעת לעצמו, ונקרא לימים גולום.
גולום נדד עם הטבעת עד למערה עמוקה בהרי הערפל, שם שכן בסתר שנים רבות.
כשהתחזק סאורון מחדש, נטשה הטבעת את גולום כדי לשוב לאדונהּ, אך היא נמצאה על ידי ההוביט בילבו באגינס, שהשתמש בה כדי לחמוק מגולום ומהאורקים שרדפו אחריו ולחזור לחבריו - הגמדים וגנדלף.
בילבו החזיק בטבעת 60 שנה שבסופם נתן את הטבעת, בעצת גנדלף שכבר התחיל לחשוד לגבי מקורה של הטבעת, לאחיינו פרודו.
שבע-עשרה שנים אחר כך, בישר גנדלף לפרודו שהוא גילה כי טבעתו היא הטבעת האחת.
בעצת גנדלף יצא פרודו למסע שבסופו השמיד את הטבעת בהר הגזירה.
כאשר ענדו בני הלילית את הטבעות הם היו יכולים לדעת את מחשבותיו של סאורון והרגישו שהוא מנסה להשתלט עליהם.
מיד כאשר חשפו את זהותו ואת מזימותיו, השליכו מידיהם את הטבעות והחביאו אותן.
סאורון, שראה כי סודו התגלה, וכי לא יוכל לשלוט על בני-הלילית בדרך זו, תבע את הטבעות לעצמו, ומלחמה פרצה בין בני הלילית לסאורון וארגיון נחרבה.
קלברימבור נתפס על ידי סאורון ועוּנה על ידו עד שנשבר וגילה לסאורון את מיקומן של 16 טבעות הכוח, אך לא את מיקומן של השלוש האחרונות, והאדירות שבהן.
קלברימבור נקטל לאחר מכן על ידי סאורון שלקח את הטבעות.
סאורון חילק את הטבעות שתפס בין שאר הגזעים - הגמדים ובני האדם, עוד בעת העידן השני, אך בדעת סאורון, שכונה עתה שר הטבעות, תמיד היו שלוש טבעות הכוח האחרונות, והוא השתוקק תמיד לאסוף אותן לידיו.
שלוש טבעות אלו היו הטבעות האחרונות שיוצרו מבין ה-19, והחזקות שבהן, והן הכילו סגולות שלא היו קיימות בשאר הטבעות.
קלברימבור היה היחיד שידע את סוד יצירתן.
אחרי שקלברימבור גילה את מזימות סאורון הוא התייעץ עם גלדריאל איך למנוע מסאורון לגזול את שלוש הטבעות, והם החליטו להחביא את שלוש הטבעות אצל גדולי בני הלילית.
לאחר שאיבד סאורון את הטבעת האחת בסוף העידן השני, נושאי טבעות בני הלילית ענדו את הטבעות והשתמשו בהן, שלוש הטבעות הן:
נניה (Nenya), שכונתה "הבכירה מבין השלוש", היא טבעת המים.
עשויה הייתה מיתריל ובתוכה שובצה אבן אחלמה.
ויליה (Vilya), שכונתה "האדירה מבין השלוש", והיא הייתה טבעת האוויר.
עשויה הייתה זהב, ובתוכה שובצה אבן ספיר כחולה.
נריה (Narya), שכונתה "המדליקה", והיא טבעת האש.
משערים שעשויה הייתה מזהב, ובתוכה שובצה אבן אודם.
כוחה היה להצית ולחמם את הלבבות הסובבים אותה ולהעניק תקווה.
מעטים ידעו מי מחזיק בשלוש.
הדברים התגלו רק בסוף העידן השלישי:
נניה, טבעת האחלמה העשויה ממיתריל, נותרה תחת חסותה של גלדריאל, גבירת לות'לוריין, ואשתו של קלבורן, ממשפחת המלוכה של דוריאת.
גלדריאל השתמשה בנניה כדי להדוף את פגעי הזמן מלות'לוריין, ולהשכין בה אושר ועליצות, בדומה לחיים בולינור.
בנוסף, היא השתמשה בטבעת כדי להגדיל את כוח-המרפא שלה.
ויליה טבעת הספיר, האדירה מבין השלוש, הייתה תחילה בידי ארניון גיל גלד (Erenion Gil-Galad), המלך העליון של בני הלילית של הארץ התיכונה.
במלחמת הברית האחרונה, שבה נלחמו בני הלילית לצד בני-האדם נגד צבאות סאורון, נהרג גיל גלד.
אבל לפני המלחמה, החליט גיל גלד למסור אותה לאלרונד חצי בן לילית, שהיה אדון אימלדריס (Imladris), המכונה גם ריבנדל (Rivendel).
גם הוא השתמש בכוח הטבעת להדיפת פגעי-הזמן ולריפוי.
בטבעת האחרונה, נריה טבעת האודם, החזיק קירדן בונה-הספינות, אדון הנמלים האפורים, הטבעת נשארה אצל קירדן עד שבאו לארץ התיכונה האיסטרי.
שבע טבעות מסר סאורון לשבעת מלכי הגמדים.
הטבעות לא היו יכולות לשנות את אורך ימיהם של הגמדים, להפוך אותם לבלתי נראים ולשעבד אותם לסאורון, מכיוון שהם נוצרו כגזע חסון ועקשן ומחשבותיהם היו מוזרות וקשות לשליטה.
ההשפעה היחידה של הטבעות על הגמדים היא שהן הגבירו את תשוקתם לכסף וזהב וגרמו להם להילחם כדי להשיג אוצרות.
למרות התועלת שיצאה לסאורון מכך, הוא שנא את הגמדים מכיוון שלא היה יכול לשלוט בהם וניסה להחזיר את הטבעות לידיו, מתוך השבע סאורון החזיר לידיו שלוש טבעות והשאר הושמדו על ידי דרקונים.
תשע טבעות ניתנו לבני אדם מארצות שונות.
תשעת בני האדם שניתנו להם הטבעות היו מלכים גדולים בזמן נתינת הטבעות.
הטבעות נתנו להם חיי נצח, אבל הן הפכו אותם במהרה לצללים רואים ואינם נראים, והם השתעבדו לסאורון וטבעתו, ונעשו למשרתיו הגדולים ביותר.
הם נקראו "אולירי" (Ulairi) בלשון בני הלילית ו"נאזגול" (Nazgul) בלשון השחורה שדוברים האורקים, פירושם של השמות הוא רפאי הטבעת והיו שכינו אותם "הפרשים השחורים".
מנהיגם היה המלך המכשף של אנגמאר.
בעידן השלישי חיפשו הפרשים השחורים את הטבעת האחת כדי להחזירה לסאורון.
במכתבים שונים של טולקין, ואף בסיפורים עצמם, ישנם רמזים לכך שהיו עוד טבעות נוספות, מלבד ה-19 והטבעת האחת.
מספרן אינו ידוע, אך ידוע שהיו אלה טבעות קדומות יותר שנוצרו על ידי חרשי ארגיון, כמעין ניסיונות לטבעות הכוח האמיתיות שיבואו לאחר-מכן.
הן נקראו "הטבעות הפחותות", ולא ידוע ממה היו עשויות או מה היה כוחן.
אבל גנדלף הזכיר זאת והסביר לפרודו, בשר הטבעות, כי לכל טבעות הכוח שנוצרו יש דרגות שונות, יש תקפות יותר ויש תקפות פחות.
אלה שנטמן בהן כוח-קסם חלש, נועדו לניסיון לפני שאומנות החישול תבוא לשיא שכלולה.
בעיני בני הלילית הצורפים זה עניין של מה בכך - אך לבני-האדם הן עלולות להזיק, לדעתו.
אבל הטבעות הגדולות (19 טבעות הכוח), אלו טבעות בעלות עוצמה אמיתית.
מכיוון שהכוח של טבעות אלו חלש יחסית, אין הרבה מידע על גורלן.
סרומן, מנהיגם של האיסטרי (מסדר קוסמים שהגיע מהמערב בשליחות הולאר כדי לעזור לשוכני הארץ התיכונה להילחם נגד סאורון) החליט לחפש בחשאי ידע על הטבעות כדי לנסות להבין את סודן.
אף על פי שאחרי מות קלברימבור היה קשה למצוא מידע על הטבעות, סרומן הצליח למצוא עליהן מידע ולמד אותו בצריח אורתנק שבו הוא שכן.
בעקבות לימוד סודות הטבעות סרומן רצה להשיג את הטבעת האחת לעצמו והדרדר לאופל.
כדי להשיג את הטבעת האחת סרומן יצר לעצמו טבעת משלו, בעזרת הידע שרכש על הטבעות והידע שהיה לו בגלל היותו מיא של הולא אולה, אל היצירה.
גנדלף הזכיר את הטבעת בדבריו למועצת אלרונד: הוא סיפר שכאשר הוא בא לאיזנגרד כדי להתייעץ עם סרומן הוא ראה שסרומן עונד טבעת לאצבעו.
טבעת זו הייתה פחותה מ-19 טבעות הכוח, וסרומן כנראה השתמש בכוח שלה, בין השאר כדי לטפח גזע אורקים חדש, שיכול היה לסבול את אור השמש.
ונראה שהיא לא עניינה כל כך את חברי המועצה הלבנה ומועצת אלרונד.
קץ השפעתן של טבעות הכוח
השפעתן של טבעות הכוח פגה כאשר פרודו בגינס הצליח להשמיד את הטבעת האחת.
מיד כשהושמדה הטבעת הושמדו גם תשעת רפאי הטבעת (למעשה, שמונה מהם, כי מלך רפאי הטבעת הושמד עוד קודם בידי אאווין מרוהאן) וסאורון איבד את כל כוחותיו והפך לרוח חסרת יכולת.
כמו שבני הלילית שיערו, שלוש טבעות בני הלילית איבדו את כוחותיהן כשהושמדה הטבעת האחת.
לאחר שלא יכלו עוד לעצור את פגעי הזמן ולשמר את משכנותיהם על ידי כוח הטבעות, נאלצו בני הלילית לעזוב את הארץ התיכונה, וכך יצאו עונדיהן, ביחד עם רבים מבני הלילית של הארץ התיכונה, לנמלים האפורים וחצו את הים על "הספינה האחרונה" למערב.
טבע והסכמה הם מונחים מרכזיים במחלוקת השייכת לתחום הפילוסופיה של הלשון.
עיקר המחלוקת סובב סביב השאלה האם השפה מורה על מהותם של הדברים או שמא היא הסכמה שרירותית שהומצאה למען הנוחות האנושית.
לשון אחר, האם המילים נקבעו לפי הסכמה (thesis) או לפי טבע (physis).
אחד מהדיונים הראשונים בנושא מופיע אצל הפילוסוף היווני אפלטון בדיאלוג קראטילוס המוקדש כולו לעניין זה.
בעקבות ויכוח שהתנהל בין הרמגונס לקראטילוס פונים אלו אל סוקרטס ושוטחים לפניו את טיעוניהם.
לפי קראטילוס המילים הן תיאור נכון של הנמצאים והן מורות על מהותם הפנימית.
לדידו, החכם יודע את טבעם האמיתי של הדברים ויכול לתת להם שם המשקף טבע זה.
הרמגונס חולק על קראטילוס וטוען שאין המילים אלא הסכמה שרירותית בין בני אדם ויכולנו להחליף את שמות הדברים ככל שנרצה.
לאחר שדברים אלו הועלו על ידי אפלטון המשיכה המחלוקת בקרב פילוסופים שונים ואסכולות שונות, כשכל אחד אוחז בדעה ונימוקים משלו.
לדעת אריסטו השמות נקבעו לפי הסכמה, ואת דעתו ירשו הפילוסופים הערביים והיהודיים בימי הביניים.
הוגי דעות יהודיים לא פסחו על שאלה פילוסופית זאת ובמהלך הדורות ניתנו תשובות שונות לסוגיה.
על הפסוק מספר בראשית: נאמר במדרש:
לשיטת המדרש השם של כל חיה מותאם לתכונותיה, כלומר לטבעה, והאדם הראשון ידע לתת שמות שמורות על מהות הדברים.
רבנים גדולים חלקו בשאלה זאת.
הרציונליסטיים גרסו שבני אדם במהלך הדורות פיתחו את השפה ושכללוה, ואילו המיסטיקנים האמינו שכיוון שבתורה מתואר שאלהים ברא את העולם בדיבור אזי יש שפה אלהית ואמיתית, כפי שנאמר "ותהיי הארץ שפה אחת ודברים אחדים" ופירש רש"י - לשון הקודש.
הרמב"ם, שנחשב לגדול הפילוסופים היהודיים, כתב:
הרמב"ם דייק מתוך הפסוק את המילים 'ויקרא האדם' והסיק מכך שהאדם נותן לדברים את שמותיהם ואין להם שמות מעצם מהותם.
גם בעניין זה הרמב"ם נאמן לשיטה הרציונליסטית.
הוגים שונים צידדו בגישה השנייה ודייקו מתוך פסוקים אחרים במקרא נימוקים לדעה זאת.
כך למשל כתב ריה"ל בספרו הכוזרי:
ריה"ל מדייק מתוך הפסוק את המילים 'הוא שמו' כמורות על כך שהשם שנתן האדם לחיות היה שמן המהותי משעת בריאתן.
בדעה הזאת אחזו מרבית המקובלים ומצאו לה סימוכין מתוך המקורות וכתבי הקבלה.
בבלשנות המודרנית קבע דה סוסיר דברים שדומים באופיים לדבריו של ניטשה על הסמיוטיקה: הסימן הלשוני הוא שרירותי.
כראיה לדעתו הוא מציין את העובדה שציין ניטשה, אותו עצם מכונה בשפות שונות בשמות שונים, דבר שלא ייתכן לו היה קשר בין מושג לשם.
כמה מנימוקיו של סוסיר הועלו כבר לפניו על ידי רבי סעדיה גאון.
בלשנים רבים קמו נגד קביעותיו של דה סוסיר והראו כיצד מסמנים מסוימים קשורים למסומניהם.
בקרב רבים בימינו מוסכמת הדעה שהשפה היא הסכמית אך אין זה אומר שהיא לא מנומקת.
גירו מסביר את המובן המדויק של שרירותי:
על פי דברים אלו יש נימוק פנימי לשפה אף על פי שנימוק זה איננו תוצר טבעי.
בלשנים רבים אוחזים בדעה שהשפה נולדה מתוך מספר מילים אונומטופיות - מילים אשר המבנה הפונטי שלהן רומז למשמעותן.
טבעות בצל הן סוג של מזון מהיר המוגש לרוב כתוספת או מנת צד.
אלו פרוסות בצל בצורת טבעות, שנטבלות בבלילה ומטוגנות לאחר מכן בשמן עמוק.
צורת הטבעת של טבעות הבצל מועילה בשלב הטיגון.
המנה שכיחה בארצות הברית, קנדה, בריטניה, אוסטרליה, הודו (כחלק מפקורה), מלזיה, ישראל ומקומות נוספים.
לרוב טבעות הבצל מוגשות עם רטבים כלשהם בשביל "להוסיף טעם".
מקורן המדויק של טבעות הבצל אינו ידוע, אך כבר ב-1933 פורסם בפרסומת בעיתון הניו יורק טיימס מתכון לטבעות בצל שנטבלו בחלב וצופו בקמח.
טבעונאות (הלחם בסיסים של המילים "טבעונות" ו"נא"), הנקראת גם "מזון צמחי חי" , היא אורח חיים תזונתי המשלבת את מושג הטבעונות המבוססת על מזון צמחי עם תפיסת דיאטת המזון הגולמי, כלומר שלא עבר בישול או חימום מכל סוג שהוא (חימום מתחת ל-C°42 או 48°C, ובהעדפה לעיבוד מינימלי).
הטבעונאות נכללת בתוך הקטגוריה של Raw foodism, דיאטות מזון נא, גולמי, לא מעובד, הכוללת גם דיאטות שבמרכיביהן גם מזון מן החי שלא בושל כלל.
התפריט הטבעונאי משתנה בהתאם לתפיסות וגישות שונות לתזונה והוא כולל ברוב הגישות דגש גדול על אכילת פירות, ועלים ירוקים ובנוסף שאר ירקות, גבעולים, שורשים, זרעים - כולל דגנים וקטניות חיים (כמו תירס ואפונה טריים), נבטים שונים (כולל נבטי קטניות), אגוזים, פטריות, מזונות מותססים, אצות ועוד.
חלק מהדוגלים בשיטה נמנעים גם מאכילת מזונות מותססים, פטריות, מלחים ותבלינים אינטנסיביים כמו שום ובצל.
"פירותנות" (Fruitarianism), הנכללת בתוך טבעונאות לוקחת את ההשראה מהתזונה של יצורים פרוגיבורים (Frugivore ) כמו שימפנזות ובייחוד קוף הבונובו, שנחשב הקרוב ביותר ביולוגית לבני האדם, ישנן תפיסות ששמות דגש גדול יותר על אכילת נבטים, או אגוזים.
רוב הדוגלים בשיטה שמים גם דגש על אכילת מזון אורגני.
ההגדרה לדיאטה "טבעונאית" יכולה להתרחב גם לאכילה של רק 80% מזונות טבעוניים וגולמיים מכלל המזון הנצרך.
השיטה התפתחה במהלך המאה ה-20 במערב, כאשר מטפלים כמו הרברט שלטון קידמו דיאטה שמבוססת על פירות וירקות לא מבושלים.
עם זאת, רעיונות ברפואה האלטרנטיבית המצדדים באכילת מזון גולמי בלבד היו קיימים גם בקרב חלק מן המרפאים במחצית הראשונה של המאה ה-20, למשל מקס גרסון, שהשפיע על שלטון, ואן ויגמור, מצדדת נוספת ידועה בתזונה טבעונאית.
בתרגום המונחים לעברית נוצרו חילוקי דעות בהקשר לשם המתאר זאת בצורה הטובה ביותר.
המלה Raw ניתנת לתרגום לעברית הן כ"גולמי", הן כ"חי" והן כ"נא", ועקב כך השתרשו בעברית שמות שונים לתיאור המזון הנאכל וישנם חילוקי דעות בקשר לתרגום המדויק ביותר, בהם "מזון נא", "מזון חי".
בנוסף, יש המכנים מזון זה בשם "רו פוד" (תעתיק של Raw food).
אך כאמור, Raw food מתייחס גם למזון לא מבושל מן החי.
דיאטה המבוססת באופן בלעדי על מזון צמחי נא נחשבת לבטוחה, ובעיני רבים - אף מועילה לבריאות, על כל פנים לטווח קצר.
עם זאת, הועלו חששות מצד ארגוני תזונה באשר לסיכון להתפתחותם של חוסרים תזונתיים כתוצאה מהיצמדות לדיאטה כזו במשך תקופה ממושכת.
אמנם, אחרים טוענים שכל עוד דיאטה מעין זו מתוכננת היטב, אין צורך לחשוש מלדבוק בה, ואדרבה, מגדירים אותה כדיאטה בריאה ומבורכת.
ברם, אף המכשירים דיאטה כזו למבוגרים, מזהירים כי עלולה היא להיות בלתי מתאימה לילדים.
בדומה לדיאטה טבעונית רגילה, גם דיאטה טבעונאית עלולה להיות דלה מאד בוויטמין B-12, רכיב תזונה אשר למחסור בו עלולות להיות השלכות בריאותיות חמורות.
לכן, אף הדוגלים בתזונה טבעונאית מזהירים על הצורך לקבל מידה מספקת של הוויטמין ממקורות אחרים, כגון תוספי תזונה, או מזונות מועשרים.
טבע עירוני או אתרי טבע עירוני הוא מושג שנטבע במהלך השנים הראשונות של המאה ה-21 משהתברר כי תהליכים אורבאניים מואצים מציבים איום על שטחים פתוחים בתוך ערים או בשוליהם.
המונח "טבע עירוני" הוא חלק מתפיסה תכנונית שבמרכזה שילוב השטחים הפתוחים ברקמה העירונית של העיר.
אין הגדרה מחייבת לאתר טבע עירוני, מלבד העובדה שעל האתר להיות בתחומי עיר או בתחומי תכנון העיר.
התפיסה הרעיונית של אתרי טבע עירוני ושילובם איננו חדש לחלוטין ונכון לשנת 2008 ניתן למצוא את שילוב הקונספציה בערים גדולות בעולם כחלק ממגמה ההולכת ותופסת אחיזה בעריכת תוכניות מתאר.
בלונדון קיימת מזה זמן רב, מערכת רחבת היקף של אתרי טבע עירוניים המחולקים לאתרים לפי רובע, ואתרים שכונתיים, גם בניו יורק וברצלונה, נעשה ניסיון בשילוב אתר טבע וזאת מעבר לשימור פארקים, במקומות אלו בוצע שיקום של אזורים עירוניים לטובת שמורות טבע וחיי הבר.
האתרים הם בגדלים שונים - החל מאתרים גדולים המתבססים על מרחב ושטחים פתוחים, חלקם של האתרים הם מתחמים מצומצמים בעלי ערך ייחודי ואתרים קטנים המייצגים תופעת טבע.
אתרי טבע עירוני אינם מוגבלים לערכי טבע ועשויים לכלול גם אתרים מעשה אדם המשתלבים ליצור מערכות אקולוגיות ייחודיות ונקודות בעלות עניין.
אתרי טבע עירוני על פי תוכנית המתאר
תכנון העיר בירושלים מתבסס, עוד מתקופת המנדט, על בנייה בראשי שלוחות ההרים, כלומר על החלק הגבוהה טופוגרפית, אשר ביניהן ערוצים פתוחים.
הקשר בין העמקים החודרים אל השטח הבנוי לבין השטחים הפתוחים הגובלים בעיר, מאפשר את קיומם של חיי בר בתוך המרקם העירוני.
כ-40% משטחה של ירושלים מוגדר שטח פתוח.
במסגרת תוכנית מתאר מקומית 2000 ירושלים שהוצגה בפני הציבור בשנת 2004 הוקדשו פרקים לשימור אתרים ולטיפוח אתרי טבע עירוני.
במסגרת זאת, העירייה ביקשה לנסח מדיניות אקולוגית כלל עירונית ובתהליך ארוך ומעמיק הפיקה מסמך שכזה.
על מנת להבין את ערכם של שטחי הטבע העירוני בעיר כמכלול וערכו של כל אתר ביחס לאחר, סווגו ומופו כלל השטחים הפתוחים ונבחנו על פי קריטריונים, כאשר לכל קריטריון ניתן ציון על פי חשיבותו.
לדוגמה, הקריטריונים – 'קישוריות' האתר לאתרים אחרים ו'מספר תצורות הצומח הנדירות' באתר קיבלו ניקוד גבוה יותר ממיקום האתר בעיר.
מתוך הממצאים, האתרים סווגו ל-3 רמות פיתוח: אזור לשימור, אזור חיץ, ואזור מוטה פיתוח.
בהתאם לכך נקבעו הנחיות התנהלות העיר באתרים.
לדוגמה, קליטת קהל לא תתאפשר באזורים לשימור מלבד שבילים למעבר הולכי רגל, באזורי חיץ תתאפשר קליטת קהל בהתאם לגודלם ומיקומם ובאזורים מוטי הפיתוח, תתקיים קליטת קהל אינטנסיבית.
נערך סקר מקיף שבמהלכו הוקם מסד נתונים של כ-150 אתרים.
מתוך רשימת האתרים במסד הנתונים, נבחרו 5 אזורים לגביהם נקבע כי הם בעלי חשיבות וראויים להיכלל במסגרת ההגדרה של אתר טבע עירוני מחד ותוכנית המתאר מאידך.
תוכנית המתאר קובעת הנחיות מפורטות המתוות דרכים להפעלת האתרים ולשמירת המגוון הביולוגי בשטחם.
15 אתרים נוספים הוגדרו "ייחודיים" ולגביהם ניתנו "הנחיות כלליות" האמורות להסדיר "פיתוח מבוקר".
בנוסף, בחנה העירייה את עצמה על פי מדד סינגפור, המעודד מעקב שוטף ומתעסק רבות בדרכי העלאת המודעות הציבורית בנושא, חינוך, קשרים בין-עירוניים ובינלאומיים והקצאת משאבים.
ארגונים ירוקים ובראשותם החברה להגנת הטבע מנהלים רשימה מקבילה, רחבה יותר של אתרי טבע עירוני ובראשם התחנה לחקר ציפורי ירושלים.
בריכת ממילא היא בריכת אגירה בירושלים, הממוקמת במזרחו של גן העצמאות, בתחומו של בית הקברות ממילא בין רחוב הלל לרחוב אגרון.
חלק מהבריכה בנוי וחלק ממנה חצוב בסלע.
הבריכה היא בגודל 97×65 מטר ועומקה המרבי הוא 6.6 מטרים.
למרות ניתוקה של הבריכה מאגן ההיקוות הטבעי שלה, בימי החורף מתנקזים אל הבריכה מי גשמים מועטים, ויוצרים שלולית חורף בכמחצית משטח קרקעית הבריכה.
זוהי שלולית החורף היחידה באזור ירושלים.
המערכת האקולוגית שמתקיימת בכל חורף בבריכה כוללת סרטנים זעירים, אצות וקרפדות, שמתעוררים לחיים עם הצפת השלולית.
גבעת התנ"ך היא גבעה חשופה מעל החאן הירושלמי ומול תחנת הרכבת ירושלים.
הגבעה נמצאת על קו פרשת המים של ירושלים - מצד אחד עמק רפאים הזורם לים התיכון ומצד שני גיא בן הינום ונחל קדרון הזורמים לים המלח.
במורד הגבעה נמצאת כנסיית סנט אנדרוז הצופה לעבר גיא בן הינום והר ציון.
הגבעה היא אחת משש הכיפות האחרונות שנותרו ללא בנייה בעיר.
על אף שטחה המצומצם, הגבעה מתמלאת בפריחה צפופה בעונות המעבר- בסתיו נמצא בה בעיקר את הפרח בן-חצב סתווני וריכוז מרשים של חצבים.
באביב הגבעה מתכסה במרבדי כלניות ונוריות ירושלים.
בחורף ניתן לחזות במעבר עופות דורסים ועופות דואים אחרים מעל הגבעה וכן במספר חוגלות הנוחתות לביקור.
מקור שם הגבעה נולד בתחילת שנות ה-60 כאשר החברה לחקר המקרא בישראל ו"החברה היהודית העולמית לתנ"ך" רצו להקים על הגבעה מרכז בינלאומי לתנ"ך ובאוקטובר 1970 נערך בגבעה טקס הנחת אבן הפינה לבית התנ"ך העולמי, אך המבנה מעולם לא הוקם.
עמק הצבאים, שנקרא עד 2005 בשם 'עמק פרי הר', הוא עמק פתוח המשתרע על שטח של כ-200 דונם בלב ירושלים, בין שכונת גבעת מרדכי, צומת פת וכביש בגין.
הוא קרוי עמק הצבאים על שם עדרי הצבאים שחיו בו, מהם נותרה (נכון לאפריל 2015) צביה אחת, אשר אליה התווספו כמה צבאים מיובאים מגני חי ברחבי ישראל.
במשך שנים נקרא עמק הצבאים בשם 'עמק פרי הר' על שם האגודה החקלאית של הקיבוצים מעלה החמישה וקריית ענבים, אשר חכרו את הקרקע ממינהל מקרקעי ישראל.
הקרקע שימשה את הקיבוצים למטרות חקלאיות, עד שהשימוש החקלאי בה הפך לא כדאי מבחינה כלכלית.
ניתוק העמק על ידי כביש בגין ושאר הכבישים המרכזיים שסביבו יצר מעין מכלאת ענק בה התקיימו הצבאים בתנאים קשים.
רבים מהם מצאו את מותם תחת גלגלי מכוניות, נטרפו על ידי תנים וכלבים משוטטים וגם נלקחו על ידי מבקרים.
תוכניות בנייה שהוגשו על ידי הקיבוצים החל משנות ה-90 של המאה ה-20 עוררו התנגדות והביאו להתארגנות של תושבים וגופים חברתיים וסביבתיים.
בעקבות ההתנגדות העזה בוטלה התוכנית והעמק הוכר כאתר המיועד לאתר טבע עירוני.
מלבד הצבאים מקיים העמק מגוון ביולוגי הכולל מגוון מערכות צומח, מכרסמים, זוחלים וטורפים.
נַחַל זִמְרִי הוא נחל אכזב בצפון ירושלים, המתחיל ברום של 750 מטרים מעל פני הים.
הנחל עובר בתוך שכונת פסגת זאב, תוך שהוא חוצץ בין פסגת זאב מרכז (מצפון) ובין פסגת זאב מזרח (מדרום), ומתחבר מזרחה לאפיק נחל פרת.
בנחל מתקיימת פעילות קהילתית ענפה שמטרתה לקדם את השמירה על השטחים הפתוחים שבפסגת זאב ולקרב את התושבים אל הטבע שנמצא מתחת לבית.
בעתיד יוקם במקום פארק טבע עירוני השני בירושלים אחרי עמק הצבאים.
נחל זמרי נמצא בין ההר למדבר, והמערכת האקולוגית בתחומו עשירה בערכי טבע שחלקם ייחודים ואף בסכנת הכחדה.
סקר הטבע העירוני האחרון שבוצע בנחל זמרי והאתרים הסמוכים יער מיר ויער ענתות (יער ענתא) התקיים בשנת 2010. מאז לא התקיימו סקרים עקביים ומקיפים בשטח.
בשנת 2019 התקיים סקר טבע לקראת הקמת פארק טבע עירוני נחל זמרי, ובו תועדה אוכלוסיית צבאים מרשימה, ומיני צומח וציפורים מגוונים.
בשנת 2020 ביוזמת תושבי השכונה ובשיתוף עם רשות הטבע והגנים התקיימה ספירת צבאים מקיפה בנחל זמרי ויער ענתות המחוברים, בסקר תועדה אוכלוסיית צבאים גדולה.
בעבר נחל זמרי היה חלק מרצועת שטחים פתוחים המקיפה את פסגת זאב ומתחברת לפרוזדור האקולוגי המזרחי ולמדבר יהודה ממזרח.
מאז תחילת המאה ה-21, נחל זמרי נותק ממדבר יהודה על ידי בניית מכשול קו התפר, ובכך גם הופרד מיער מיר הנמצא מצפון.
כתוצאה מכך הופרדו עדרי הצבאים מבתי הגידול הסמוכים ואלו שנותרו בנחל זמרי נותרו 'כלואים' בתא השטח הכולל את נחל זמרי ויער ענתות.
נחל זמרי הוא פרויקט שהוקם על ידי תושבי השכונה, וכן מתקיים כיום בשיתוף והובלת תושבים.
החל משנת 2015 מתקיימת בנחל זמרי פעילות קהילתית ענפה, ובשנת 2019 התקבלה החלטה בעיריית ירושלים על הקמת פרק טבע עירוני הבא של ירושלים בנחל זמרי - שני לעמק הצבאים.
תכנון הפרויקט נעשה בשיתוף התושבים הפעילות ותושבי השכונה.
הפארק עתיד לכלול מתחם ספורט, מתחמים קולטי קהל, מרכז מבקרים ואגני מים, מסתורי תצפית, שביל מונגש, מצפה כוכבים ותוכנית פעילות שנתית בהמשך לפעילות המתקיימת כבר כיום.
חורשת הירח היא חורשת אורנים בשכונות טלביה וקטמון הישנה בירושלים, מתחת לתיאטרון ירושלים.
החורשה גובלת מדרום ברחוב גדליהו אלון (המושבה הגרמנית) ורחוב הגדוד העברי (קטמון הישנה) ומצפון ברחוב דובנוב ורחוב שופן (טלביה).
במרכז החורשה עובר כביש שמחבר את רחוב דוד מרכוס ורחוב כ"ט בנובמבר.
החורשה משמשת כאתר נופש פעיל לתושבי העיר ומתקיימות בה פעילויות בתי ספר, חוגי טבע ותנועות נוער ומדורות ל"ג בעומר.
החורשה ניטעה בסוף המאה ה-19 לשמש כגן סביב מבנה ששימש כביתו של המנהל האדמיניסטרטיבי של בית החולים למצורעים - הנסן שהוקם בסמוך מספר שנים קודם לכן.
כמו כן הוקמו במקום כמה מבני משק גדולים ובהם רפת לפרות, שלפני כן שוכנו במרתף בית החולים.
בצילום אוויר של המתחם, משנת 1917, נראים במתחם החווה, המוקפת כולה בחומת אבן גבוהה, שלושה בתי אבן דו-קומתיים גדולים בעלי גגות רעפים ולצדם מבני עזר.
בתקופת המנדט שופץ המבנה והחורשה שסביבו והוא הושכר לכנסייה הסקוטית, ואחר כך הוסב למשכן רשמי של מנהל בנק ברקליס בירושלים, אלפרד סטנלי קלארק.
חורשת הירח הייתה אז חלק מגן מטופח וגדול סביב הבית, שהיו בו גם מגרשי טניס ובריכה, התקיימו מסיבות ומפגשים חברתיים בהשתתפות פקידים וקציני ממשל בריטים, נכבדים יהודים, נוצרים ומוסלמים, בני כל העדות בעיר.
מאותה תקופה נודע הבניין כ"בית קלארק" או "בית הבנק".
לאחר קום המדינה עבר המבנה לבעלות הקרן הקיימת לישראל כנכס נפקדים והיא המשיכה להשכיר אותו למנהל בנק ברקליס.
בשנת 1963, עם בחירתו של זלמן שזר לנשיא המדינה, הוצע לשקם את "בית קלארק" ולהפכו למשכן רשמי של נשיא מדינת ישראל.
בנק ברקליס קיבל תשלום על פינוי המבנה, והוחל בעבודות שכללו הריסת החומות שהקיפו את המתחם.
זמן קצר אחר כך הוחלט שהמבנה אינו מתאים לשמש כמשכן הנשיא אלא על הקמת מבנה חדש בסמוך, ושעד סיום בנייתו ישמש "בית קלארק" כמשכן ארעי.
אך לבסוף נקבע שאין טעם להוציא סכום כסף גדול על שיפוץ המבנה רק שישמש כמשכן ארעי, והקרן הקיימת החליטה למסור אותו לעיריית ירושלים.
המבנה ששימש את העירייה לעריכת קייטנות, אך לאחר שנה וחצי הוא ננטש.
בתחילת 1966 נהרס המבנה, לאחר שהיה מוזנח, נטוש ופלשו אליו אנשים שונים.