tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-28 בדצמבר 2015 הוא רשם שיא עונתי של 11 נקודות ושיא קריירה של 12 ריבאונדים לאחר שפתח בחמישייה בניצחון 95–91 על פילדלפיה 76'.
ב-21 באוגוסט 2017 חתם וית'י לשנה בדאלאס מאבריקס, ושוחרר ממנה ב-19 בדצמבר 2017.
ב-24 ביולי 2018 חתם וית'י בטופאש בורסה מהסופר ליגי הטורקית לעונת 2018/19. ב-28 בדצמבר 2018 הוא נפרד מהקבוצה לאחר שהופיע ב-19 משחקים.
ב-28 בפברואר 2019 חתם וית'י בלאווריו מליגת העל היוונית להמשך העונה.
ב-30 במרץ 2019 קלע וית'י שיא עונתי של 18 נקודות ו-8 מ-10 מהשדה, יחד עם שישה ריבאונדים ושתי חסימות, בהפסד 88–99 לפאוק סלוניקי.
ב-10 משחקים במדי לאווריו הוא העמיד ממוצעים של 6.9 נקודות, 3.8 ריבאונדים ו-1.5 חסימות למשחק.
ב-4 ביולי 2019 הוא הצטרף לוושינגטון ויזארדס לליגת הקיץ של ה-NBA.
ב-18 באוגוסט 2019 חתם וית'י לשנה בעירוני נס ציונה מליגת העל בכדורסל והיורופקאפ.
ב-23 באוקטובר 2019 רשם וית'י דאבל דאבל של 23 נקודות ו-11 ריבאונדים, הוביל את נס ציונה לניצחון 82–75 על קפפנברג בולס וזכה בתואר מצטיין המחזור הראשון של עונת 2019/2020 ביורופקאפ.
ב-5 בדצמבר 2019 הוא נבחר לשחקן חודש נובמבר בעונת 2019/2020 בליגת העל בכדורסל לאחר שהעמיד ממוצעי דאבל דאבל של 16.3 נקודות ו-13.3 ריבאונדים תוך קליעה של 66% מהשדה בשמונה משחקים.
ב-23 בדצמבר 2019 קלע וית'י שיא קריירה של 24 נקודות עם 10 מ-12 מהשדה, שבעה ריבאונדים ושלוש חטיפות בניצחון 95–80 על הפועל תל אביב, ונבחר למצטיין המחזור ה-20.
ב-9 ביולי 2020 חתם וית'י בגויאנג אוריון אוריונס מליגת העל הקוריאנית בכדורסל, במדיה העמיד ממוצעים של 8.8 נקודות ו-7.3 ריבאונדים למשחק.
ב-21 ביולי 2021 חתם וית'י בבילבאו באסקט מליגת ה-ACB הספרדית.
ב-22 באוגוסט 2023 חתם וית'י בהפועל תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוקאפ.
הקבוצה ניצלה את אופציית השחרור שלה ב-23 בספטמבר, והוא הפך לשחקן חופשי מבלי שהופיע במשחק רשמי במדיה.
ג'פרי ניל ג'קסון הוא פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי המכהן כתובע הכללי של קרוליינה הצפונית מאז ינואר 2025. בין השנים 2023–2025 כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 של קרוליינה הצפונית.
ג'קסון, חבר המפלגה הדמוקרטית, הוא ייצג את המחוז ה-37 בסנאט של קרוליינה הצפונית מ-2014 עד 2022. באוקטובר 2023, הודיע על התמודדות לתפקיד התובע הכללי של צפון קרולינה, לאחר שהתובע המכהן ג'וש סטיין הודיע כי יתמודד לתפקיד המושל.
הוא נבחר לתפקיד בנובמבר 2024 והחל את כהונתו בינואר שלאחר מכן.
ג'קסון נולד במיאמי שבפלורידה, ב-1982, וגדל בצ'אפל היל שבצפון קרוליינה.
אביו, נתן ג'קסון, הוא רופא, ואמו היא אחות.
ג'קסון קיבל תואר ראשון ותואר שני בפילוסופיה מאוניברסיטת אמורי.
הוא גם קיבל תואר דוקטור למשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל.
ג'קסון נרשם למילואים של צבא ארצות הברית ב-2002. הוא עבד כליטיגטור עסקי ב-Womble Bon Dickinson בשארלוט.
ג'קסון גם המשיך לשרת במשמר הלאומי של צבא צפון קרוליינה כרב-סרן בחיל הפרקליט הכללי של השופט הכללי.
לפני שהצטרף לסנאט של קרוליינה הצפונית, ג'קסון עבד כתובע במחוז גסטון, צפון קרוליינה.
הוא התפטר עם הצטרפותו לסנאט, שכן חוקת המדינה אוסרת לשמש כנבחר ציבור ותובע בו-זמנית.
לאחר שהסנאטור דן קלודפלטר התפטר על מנת לכהן כראש עיריית שארלוט בשנת 2014, ג'קסון ושלושה מועמדים נוספים ניסו לרשת את מקומו.
מתוך 49 קולות, ג'קסון קיבל 25, ונבחר להחליף את קלודפלטר כמועמד הדמוקרטי בבחירות הכלליות בנובמבר 2014. מכיוון שאף אחד אחר לא הגיש מועמדות נגד קלודפלטר, ג'קסון התמודד ללא התנגדות לכהונה שלמה בת שנתיים.
הוא נבחר מחדש לכהונה מלאה שנייה ב-2016 עם 68% מהקולות נגד בוב דיימונד.
ג'קסון זכה לתשומת לב לאומית כשהיה המחוקק היחיד שהופיע לעבודה ביום שלג סוער בפברואר 2015. בשנת 2017 הציג ג'קסון הצעת חוק לביטול חוק הפרטיות והאבטחה של מתקנים ציבוריים, הידוע גם בשם HB2.
על פי החוק הקודם בצפון קרוליינה, נשים לא יכלו באופן חוקי לבטל את הסכמתן לקיים יחסי מין לאחר שהמעשה החל בהסכמה, כלומר, לפי ג'קסון, צפון קרוליינה הייתה המדינה היחידה במדינה שבה לא אומר לא באמת לא.
לאחר מספר שנים של הצגת הצעת חוק לסגירת פרצת ההסכמה, היא עברה פה אחד בשנת 2019.
בבחירות 2020 התמודד ג'קסון למשרה ציבורית פדרלית ראשונה.
המחוז בו התמודד שונה באופן משמעותי ונהיה למחוז "D+2", שבו צפוי מועמד דמוקרטי לנצח בשתי נקודות.
הוא ניצח בבחירות עם 55% מהקולות.
בחירות לסאנט של ארצות הברית
ב-26 בינואר 2021, ג'קסון הודיע כי יתמודד לסנאט האמריקאי במטרה להחליף את ריצ'רד בר הפורש.
מסע הבחירות שלו גייס מעל 500,000 דולר תוך 48 שעות מרגע הכרזתו.
ג'קסון גייס יותר מ-900,000 דולר ברבעון השלישי של 2021, ובסך הכל יותר מ-3 מיליון דולר מרגע שהכריז על מועמדותו בינואר 2021. ב-16 בדצמבר 2021, ג'קסון הודיע כי משהה את הקמפיין שלו והודיע על תמיכתו בשרי ביסלי.
בבחירות אלה נבחר המועמד הרפובליקני, טד באד.
לאחר חלוקה מחדש, ג'קסון הכריז על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-14 החדש של המדינה ב-25 בפברואר 2022. המחוז כולל את רוב החצי הדרומי של מחוז מקלנבורג, כמו גם את מזרח מחוז גסטון.
ג'קסון ניצח בבחירות הכלליות, וניצח את המועמד הרפובליקני פט הריגן עם כמעט 58% מהקולות.
לאחר שנכנס לתפקיד, ג'קסון משך תשומת לב עם חשבונות הרשתות החברתית שלו, שבהם הוא משתמש כדי לדבר על סוגיות מדיניות וכיצד הקונגרס עובד.
בקונגרס ה-118 מכהן ג'קסון בוועדת בית ארצות הברית לשירותים מזוינים ובוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל.
בחירות לתובע הכללי של צפון קרולינה
10 חודשים לאחר תחילת כהונתו הכריז ג'קסון על התמודדותו למשרד התובע הכללי של קרוליינה הצפונית בבחירות 2024. במרץ 2024, נבחר רשמית להיות המועמד הדמוקרטי בבחירות לתובע הכללי.
הוא צפוי להתמודד נגד המועמד הרפולקני, חבר בית הנבחרים המייצג את המחוז התשיעי של צפון קרולינה, דן בישופ.
ג'קסון נשוי למריסה ג'קסון ומתגורר בשארלוט.
יש לו שני בנים ובת, כולל בנו החורג ממערכת היחסים הקודמת של מריסה.
ג'ף דייוויס היה פוליטיקאי אמריקאי מארקנסו, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כמושל ארקנסו ה-20 בשנים 1901–1907, ולאחר מכן ועד מותו כחבר הסנאט של ארצות הברית.
הוא החל לכהן בתפקידו כאחד המושלים הראשונים בארקנסו של "הדרום החדש" והיה אחת מהדמויות שגרמו לקיטוב במדינה באופן הבולט ביותר.
דייוויס עשה שימוש בצחות לשונו ובכישרונו לדמגוגיה כדי לנצל תחושות תסכול שרווחו בקרב החוואים הלבנים העניים, וכך יצר לעצמו כוח משיכה פופוליסטי רחב.
אף על פי כן, מאחר שדייוויס האשים לעיתים קרובות את תושבי הערים, האפרו-אמריקאים, ואת היאנקים בבעיות המגזר החקלאי, עד מהרה התפלגה ארקנסו לסיעות תומכי דייוויס ומתנגדיו.
דייוויס החל את הקריירה הפוליטית שלו כתובע הכללי של ארקנסו, ועם תחילת כהונתו בתפקיד זה הוא גרם לסערות פוליטיות.
משרדו ניצב מול האתגר של חוקיות חוק בית המדינה של קימבל ויצר פירוש שנוי במחלוקת לחוק ההגבלים העסקיים של רקטור.
מאבקו למנוע ממונופולים לנהל עסקים בארקנסו ומשך הזמן הארוך שבו הוא אכף את דעתו הפכו לסוגיה בולטת לאורך כל הקריירה הפוליטית שלו.
הוא זכה לאמונם של החוואים הלבנים העניים, שהפכו לבסיס התמיכה הפוליטי שלו.
תקופת כהונתו של דייוויס כמושל שארכה שש שנים, "יצרה יותר פוליטיקה מאשר ממשל", אך במהלכה נבנה בית המדינה החדש ובוצעה רפורמה במערכת הכליאה.
ג'ף דייוויס נולד ליד העיירה רוקי קומפורט שבמחוז ליטל ריבר שבדרום-מערב ארקנסו.
דייוויס, מטיף בפטיסטי שהגיע במקור מקנטקי, ואליזבת פיליפס, במקור מטסקלוסה, אלבמה.
לואיס דייוויס לא הצטרף לצבא הקונפדרציה עד אשר גויס ב-1864. הוא קרא לבנו על שמו של ג'פרסון דייוויס, שהיה אז נשיא קונפדרציית המדינות של אמריקה (הקונפדרציה).
בשירותו הצבאי הוא שימש בעיקר כקצין דת, אך לאחר המלחמה הוא פרש מהכמורה והיה לעורך דין.
בסוף 1868 הטיל מושל ארקנסו הרפובליקני פאוול קלייטון ממשל צבאי על מחוז ליטל ריבר ועל תשעה מחוזות נוספים כדי להשיב שם את החוק והסדר.
חודשי הממשל הצבאים תוארו לימים על ידי ג'ף דייוויס כ"תקופה המרירה ביותר במהלך נעוריו".
ב-1869 עברה משפחת דייוויס לעיירה דובר, מחוז פופ, שבעמק הנהר ארקנסו.
משפחת דייוויס הגיעה למחוז פופ שלאחר המלחמה, שם האווירה האלימה הייתה דומה לזו שבמחוז ליטל ריבר ושורשיה היו נטועים בעברו של המחוז.
כשהאוכלוסייה הייה מפולגת בין שוכני הערים לבין הכפריים ובין תומכי האיחוד ותומכי הקונפדרציה, רחשו כל אלו טינה זה לזה זמן רב לאחר תום המלחמה.
השליטה של הרפובליקנים בממשל המקומי הובילה למורת רוח בקרב הדמוקרטים אנשי הקונפדרציה לשעבר, וב-1872 הגיע המצב לידי פיצוץ.
במה שנודע מאוחר יותר כמלחמת המיליציה של מחוז פופ , חווה המחוז תקופה של בעיות פוליטיות ואזרחיות בעוד שמיליציה בלתי רשמית בראשות ארבעה פקידי ממשל רפובליקנים רדיקלים ניהלו את המחוז ברגל גסה.
בסיומה של תקופה זו נהרגו שלושה מתוך ארבעה פקידי ממשל אלו.
הדמוקרטים של מחוז פופ היו לגיבורים בפי כל תושבי ארקנסו על כך שניהלו התנגדות חמושה נגד המיליציה המדיניתית של קלייטון.
אלימות זו במהלך תקופת השיקום השפיעה עמוקות על ג'ף דייוויס בן העשר.
דייוויס התחנך בבתי ספר ציבוריים בראסלוויל, ארקנסו.
לאחר שב-1878 נדחה על ידי האקדמיה הצבאית של ארצות הברית, הוא החל את לימודיו באוניברסיטת ארקנסו בפאייטוויל, שם הוא למד עד 1880. לאחר מכן הוא עבר לאוניברסיטת ואנדרבילט בנאשוויל, טנסי.
אף על פי שהוא השלים מסלול לימודים במשפטים של שנתיים בשנה אחת, עיכב בית הספר למשפטים את התואר שלו עקב אי-עמידה שלו בדרישותיהם למקום מגורים.
בסיוע השפעתו של אביו, שב דייוויס לראסלוויל בקיץ 1881 והתקבל ללשכת עורכי הדין של ארקנסו, אף על פי שלא סיים את התואר.
בסתיו אותה שנה הוא נרשם ללימודים באוניברסיטת קמברלנד, שבמאי 1882 העניקה לו תואר במשפטים.
כעת, כשהיה בן עשרים, הצטרף דייוויס למשרד עורכי הדין של אביו בראסלוויל כשותף זוטר.
הוא התמקד בעיקר בתיקי רכוש, ונחל הצלחה בעיסוקו בעריכת דין.
דייוויס האב, שבמקביל לעיסוק הגדל והולך של עריכת דין, עבד גם כעורך עיתון וכמתווך מקרקעין, הפך לאחד מאזרחי המחוז האמידים ביותר.
בבחירות של 1877 נבחר דייוויס האב לבית הנבחרים של ארקנסו, וכבר ב-1884 החל ג'ף דייוויס להיות מעורב במסעות בחירות.
לאחר שהיה פעיל בתמיכה בגרובר קליבלנד בבחירות לנשיאות של 1888, החליט דייוויס להתמודד על משרת התובע של המחוז השיפוטי החמישי במערכת הבחירות הבאה.
לאחר 1877 הם משלו ברחבי המדינה ובמשרות פוליטיות ארציות וכן גדל מספר המשרות הפוליטיות המקומיות שהם החזיקו בהם מרגע שהמדינה העבירה את חוקי שלילת זכות הבחירה של השחורים.
הם שאפו להפוך על כנם את ההישגים של הרפובליקנים שהושגו במהלך תקופת השיקום ולהשיב את העליונות הלבנה בדרום למצב שלפני המלחמה באמצעות שלילת זכות ההצבעה מהשחורים ואכיפת חוקי ג'ים קרואו.
התקוממויות של כוחות צבאיים למחצה, כולל קבוצות כמו הקו קלוקס קלאן, החלו לבלוט במהלך אותה תקופה.
יחד עם פשוטי העם הלבנים, הם ביצעו מספר רב של מעשי לינץ' ופעולות אלימות נוספות כנגד רפובליקנים, שחורים וקבוצות אוכלוסייה אחרות.
ב-1898 נבחר דייוויס לתפקיד התובע הכללי של ארקנסו, זאת לאחר שהמועמד המועדף, השופט פרנק גור, לקה בשבץ מוחי.
דייוויס היה התובע הכללי השנוי ביותר במחלוקת והזכור ביותר בהיסטוריה של ארקנסו.
באמצעות קריאת תיגר על חוקיותו של חוק בית המדינה של קימבל, שהסדיר את בניית בניין הקפיטול המדינתי החדש על השטח שבו היה קיים בית הכלא המדינתי, ובאמצעות מתן פרשנות שנויה במחלוקת של חוק ההגבלים העסקיים של רקטור, הוא הצית סדרה של מחלוקות פוליטיות.
מבחינתו של דייוויס, אסר חוק רקטור על כל מונופול שהוא לנהל עסקים בארקנסו, ללא קשר היכן הוא היה רשום.
במרץ 1899, הוא הגיש תביעה כנגד כל חברות הביטוח שניהלו עסקים במדינה, בדרישה שהם ייסוגו מכל הסכמי התמחור שלהם.
החברות איימו לבטל מאות פוליסות ביטוח, ואנשי עסקים זועמים קיימו פגישות מחאה.
דייוויס, שזכה לתמיכת בית המחוקקים של ארקנסו, סירב לחזור בו, אך בית המשפט העליון של ארקנסו פסל את פרשנותו לחוק.
ביוני 1900 הכריז דייוויס על מועמדותו למשרת מושל ארקנסו ופתח במסע בחירות שארך שנה, בו הוא ביקר כמעט בכל מחוזות ארקנסו.
"המלחמה בעיצומה", הוא הכריז, "סכין מול סכין, חרב מול חרב, רגל מול רגל...
אף על פי שהעיתונות במדינה לעגה לו, וארבעת יריביו למרוץ הכריזו עליו כדמגוג, הוא זכה בניצחון הפוליטי המהדהד ביותר בהיסטוריה של ארקנסו, כאשר הוא ניצח בבחירות המקדימות ב-74 מתוך 75 מחוזות המדינה.
תקופת כהונתו של דייוויס כמושל עמדה בסימן של פלגנות וקיטוב.
בתקופת כהונתו הראשונה, הסוגיות שהכי גרמו למחלוקות היו הרפורמה במערכת הכליאה ובניית בית המדינה החדש.
כאשר נהרסו מבני הכליאה בקיץ 1899 כדי לפנות מקום לבית המדינה, היה על מועצת הכליאה (שבה היו חברים המושל ועוד ארבעה פקידי ממשל) למצוא מקום לכליאתם של כמה מאות אסירים.
המועצה החכירה את עבודתם של שליש מאסירי המדינה לחוזים של עשר שנים, אף על פי שחוזים ארוכי טווח כאלו נגדו את המדיניות הממשלתית.
דייוויס דרש, מסיבות פוליטיות והומניטריות, שהחוזה יבוטל.
בינתיים, העביר בית המחוקקים החלטה המאשרת את תחילת העבודות על בית המדינה החדש, אך דייוויס חשף את תוכניותיו לבנות על בסיס בית המדינה הישן.
המבקרים טענו שדייוויס ידע שהצעתו לא מציאותית, ושהוא עשה בה שימוש כדי לדחות עוד יותר את בניית בית המדינה בשטח בית הכלא לשעבר.
טיפולו של דייוויס בסוגיות אלו הותיר רבים ממנהיגי הדמוקרטים ממורמרים, אך המחלוקת שטלטלה את המפלגה הדמוקרטית בארקנסו הייתה התערבותו במרוץ לסנאט בין הסנאטור המכהן ג'יימס ק.
ג'ונס, לשעבר יושב ראש הוועדה הדמוקרטית הלאומית, לבין המושל לשעבר ג'יימס פול קלארק.
תוך כדי התעלמות מכלל בלתי כתוב של המפלגה שלא לערב בין הבחירות למשרת המושל לבין הבחירות לסנאט, הטיל דייוויס את כובד משקלו בתמיכה בקלארק, הפוליטיקאי החזק ביותר במזרח ארקנסו.
דייוויס טען שג'ונס, שהחזיק במניות בחברת הכותנה האמריקאית, היה כלי שרת בידי המונופול.
ג'ונס ואחרים שכנעו את אליאס ו.
רקטור, שיזם את חוק ההגבלים העסקיים של 1899, להתמודד מול דייוויס בבחירות המקדימות למשרת המושל של 1902.
במערכת הבחירות הפרועה שבאה לאחר מכן, הדגיש דייוויס את הרקע האריסטוקרטי של רקטור (אביו היה המושל לשעבר הנרי מאסי רקטור).
אך בסופו של דבר הוא התמקד במעורבותו של רקטור ב"קשר בית הכלא", סוגיה שהייתה הרבה יותר קשורה לדמגוגיה גזעית מאשר הרפורמה במערכת הכליאה.
רקטור תקף את דייוויס על כך שהוא שתיין.
על כל פנים, זכה דייוויס ב-66.1 אחוזים מהקולות.
באפריל 1902 הגישה ועדת משמעת של הכנסייה הבפטיסטית השנייה של ליטל רוק, שאחד מחבריה היה שופט בית המשפט העליון של ארקנסו, קרול ווד, רשימה של האשמות נגד דייוויס, בהן הם האשימו אותו בשתיינות בפומבי, חוסר מתינות, והתנהגות בלתי מוסרית באופן כללי.
דייוויס טען שההליך הוא ציד מכשפות פוליטי, אך במאי הוא הורחק מהקהילה, החלטה שבהמשך גרמה לקיטוב בשורות המפלגה הדמוקרטית.
כבר קודם לכן התפטר דייוויס מתפקידו כסגן נשיא הוועדה הבפטיסטית המדינתית, שאליה הוא נבחר ב-1901, לאחר ריב עם המושל לשעבר ונשיא הארגון ג'יימס פיליפ איגל.
בינואר 1903 הקדיש דייוויס כמעט מחצית מנאום ההשבעה שלו לביקורת על מועצת מערכת הכליאה שרכשה שטח חקלאי, שהוא עמד על כך שהיה "בלתי מתאים למטרתו".
מתקפתו זו הובילה למערכה להליך הדחה.
על אף החקירה שהתנהלה, מאמצים אלו כשלו.
בשבועות האחרונים של מושב בית המחוקקים, נחל דייוויס תבוסה אחר תבוסה מידי יריביו, אך אלו גרמו לו להתריס אותם שוב ושוב.
במאי, לאחר שהכריז על כוונתו להתמודד על תקופת כהונה שלישית, הוא הטיל וטו על יותר מ-300 הצעות חוק.
מצב זה הוביל למערכת בחירות מקדימות סוערת, כאשר ווד ומתמודדים אחרים ניסו לשם קץ ל"ג'ף דייוויסיזם".
כשהעיתונות שיצאה נגד דייוויס התגייסה לכך יותר מתמיד, הוצפה ארקנסו במודעות גדולות בעיתונות, עלונים, עצרות ומצעדים נגד דייוויס.
אף על פי שווד העיד על עצמו כמועמד של מתינות והגינות, נקטו שני הצדדים בצעדים של דמגוגיה והכפשות אישיות, ובשתי הזדמנויות, הגיעו השניים גם לחילופי מהלומות.
ווד תקף את דייוויס על כך שהוא לא כשיר מבחינה מוסרית לכהן כמושל.
דייוויס, בהסתמכו על רטוריקה עממית ושנינות נוקבת, צייר את ווד כעירוני חלקלק תומך מונופולים.
בבחירות המקדימות גרף דייוויס 57.8 אחוזים מהקולות.
במהלך תקופת כהונתו השלישית, השיג דייוויס שליטה על בית המחוקקים, שאישר כמה מהמיזמים החביבים עליו, כולל החוק נגד ההגבלים העסקיים, והארגון מחדש של מערכת הכליאה.
אך הוא המשיך להקדיש את רוב זמנו לסוגיות פוליטיות.
ב-1905 הוא קרא תיגר נגד בעל בריתו לשעבר, המושל לשעבר והסנאטור ג'יימס הנדרסון ברי, ותיק הקונפדרציה, שכיהן בסנאט מאד 1885. בבחירות המקדימות לסנאט, נחל ברי תבוסה, במיוחד לאחר ביקורו של הנשיא תאודור רוזוולט בליטל רוק באוקטובר אותה שנה.
דייוויס הפך את ביקור הנשיא לתעלול פרסומי לעליונות הלבנה באמצעות הקדשת רוב נאומי קבלת הפנים להגנת מעשי הלינץ'.
בסירובו להשתתף בנשף לכבוד רוזוולט בשל נוכחותו של המושל לשעבר, הרפובליקני פאוול קלייטון, הפך דייוויס את האירוע לסוגיה פוליטית מרכזית.
על אף היותו אחד מאחרוני פקידי הקונפדרציה שנותרו בחיים, הוצג ברי כבוגד במטרת הדרום על כך שנכח בנשף.
בבחירות המקדימות של הדמוקרטים על המושב בסנאט של 1906 הביס דייוויס את ברי.
על בחירתו כסנאטור שילם דייוויס מחיר כבד מבחינתו, כאשר הקריירה שלו בתפקיד הייתה מעט יותר מ"אנטי-קלימקס ארוך", כפי שהגדיר אותה אחד ההיסטוריונים.
הסגנון גס הרוח של המאבקים הפוליטיים שכה השפיע בארקנסו, נראה היה בלתי ראוי בבירת האומה.
זמן קצר לאחר הגיעו לוושינגטון די.
סי., הוא הגיש הצעת חוק להגבלים עסקיים ונשא נאום ארוך וחוצה להבות נגד "הרשעים של העושר הגדול".
הנאום גרם לו לספוג ביקורת מהעיתונות הארצית ומכמה מעמיתיו בסנאט.
באפריל 1908, בניסיון להוציא את הצעת חוק ההגבלים העסקיים מהוועדה, התנצל דייוויס על הרטוריקה הבלתי מתונה שלו, אך היה זה כבר מאוחר.
העיתונות המשיכה לצייר אותו כבעל עיניים פראיות, כמוקיון, והוא החל לבלוט פחות ופחות בהתבטאויותיו.
במהלך שנותיו בסנאט, הצטמצמות בסיס התמיכה הפוליטי שלו בארקנסו, החמירה את מצבו.
חודשיים בלבד לאחר הגיעו לוושינגטון שב דייוויס לארקנסו כדי לסייע במסע הבחירות של ידידו הקרוב, התובע הכללי של ארקנסו ויליאם פ.
קירבי, שביקש לזכות במועמדות הדמוקרטים למשרת המושל.
יריבו המרכזי של קירבי, ג'ורג' וושינגטון דונגי, היה דמות בולטת בענף הבנייה ובעל השקפות פרוגרסיביות שאותו היה קשה להציג כדמות דמונית.
על אף נאומי הבחירות שנשא דייוויס, נוצח קירבי, וכך נחל המנגנון של דייוויס תבוסה בבחירות שממנה הוא מעולם לא התאושש.
את שארית תקופת כהונתו העביר דייוויס בהרהורים על ירידת השפעתו בליטל רוק ובוושינגטון.
ב-1910, לאחר שתמך במסע הבחירות הבלתי מוצלח של ויליאם קוואנו למשרת המושל, הסתבך דייוויס בשערורייה על חלוקת קרקעות ציבוריות במזרח ארקנסו.
הקנוניה לכאורה הזו עם ספסרי קרקעות הכתימה את תדמיתו כרפורמטור והאיצה את שקיעתו הפוליטית.
בשנותיו האחרונות בסנאט, הוא בילה פחות ופחות זמן בוושינגטון.
בבחירות לכהונתו השנייה בסנאט שנערכו ב-1912, הוא ניצח בקושי את חבר בית הנבחרים של ארצות הברית סטיבן ברונדג'.
נראה היה שבחירתו של דייוויס לתקופת כהונה שנייה בסנאט הציתה מחדש את העניין שלו בפוליטיקה, אך התאוששותו הייתה קצרת ימים.
ב-3 בינואר 1913, חודשיים לפני תום תקופת כהונתו הראשונה בסנאט, נפטר ג'ף דייוויס כתוצאה משבץ מוחי.
הלווייתו הייתה אחת הגדולות בהיסטוריה של ליטל רוק.
אלפים חלקו לו כבוד אחרון, והוא נטמן בבית הקברות מאונט הולי שבעיר.
ג'פרי סטיבן הארד הוא פוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס השלישי של מדינת קולורדו, מאז ינואר 2025.
הארד נולד בעיקר גראנד ג'נקשן שבקולורדו, הבכור מבין שלושת ילדיו של הוריו.
אמו נפטרה בעת לימודיו התיכוניים.
הארד סיים את לימודיו בתיכון גראנד ג'נקשן והמשיך ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה באוניברסיטת נוטרדאם.
בתום לימודיו אלה עבד בלשכת המסחר של אזור גראנד ג'נקשן, ולאחר מכן למד בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת דנוור, שם השלים לימודי תואר שני במשפטים.
לאחר לימודיו הגבוהים הארד התמחה הארד בשלכתו של טימותי טימקוביץ', נשיא בית המשפט הפדרלי העשירי לערעורים של ארצות הברית, ולאחר מכן הצטרף למשרד עורכי דין בין-לאומי שבסיסו בניו יורק.
בשנת 2014 שב לגראנד ג'נקשן והקים משרד עורכי דין משלו, ולאחר מכן הצטרף למשרד "Ireland Stapleton Pryor & Pascoe" וניהל את סניפו בגראנד ג'נקשן.
בבחירות 2024 התמודד הארד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס השלישי של קולורדו, נגד נציגת המחוז המכהנת לורן בוברט.
לאחר שבוברט עברה להתמודד במחוז אחר, זכה הארד במועמדות המפלגה הרפובליקנית.
בבחירות הכלליות גבר על אדם פריש, מועמד המפלגה הדמוקרטית וחבר מועצת העיר אספן, ונבחר לתקופת כהונתו הראשונה בבית הנבחרים האמריקאי.
כהונתו החלה עם התכנסות הקונגרס ה-119 של ארצות הברית ב-3 בינואר 2025.
ג'פרי לי דאוטין הבן הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הרכז במכבי תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
דאוטין נולד באפר מרלבורו שבמרילנד ולמד בבית הספר התיכון מכללת סנט ג'ון שבוושינגטון די.
סי., שם רשם 15.3 נקודות וחמישה אסיסטים בממוצע למשחק בעונתו האחרונה ונבחר לחמישייה השנייה של העונה של הוושינגטון פוסט ולחמישיית העונה של DCSAA ו-WCAC.
הוא דורג על ידי ESPN כרכז ה-43 בטיבו ועל ידי 247Sports כקומבו גארד ה-22 בכל ארצות הברית במחזור 2016, והתחייב לשחק כדורסל מכללות באוניברסיטת רוד איילנד, על אף הצעות בין היתר מאוניברסיטת ראטגרס ודה פול.
בעונת 2016/17 העמיד דאוטין ממוצעים של 5.5 נקודות, 1.5 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים ונבחר לחמישיית הרוקיז של העונה באזור האטלנטיק 10. בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות בכדורסל באותה עונה הוא קלע שיא קריירה של 23 נקודות בניצחון 84–72 על אוניברסיטת קרייטון המדורגת שישית.
בעונה הבאה העלה דאוטין את ממוצעיו ל-9.6 נקודות, 3.1 ריבאונדים ו-5.6 אסיסטים למשחק, ובעונתו השלישית רשם 15.3 נקודות, 3.4 ריבאונדים, 3.7 אסיסטים ו-1.4 חטיפות למשחק.
בעונתו האחרונה נבחר דאוטין לחמישיית העונה השלישית באטלנטיק 10 לאחר שהעמיד ממוצעים של 13.9 נקודות, 3.5 ריבאונדים, 3.2 אסיסטים ו-1.3 חטיפות למשחק.
ב-19 בדצמבר 2020, לאחר שלא נבחר בדראפט ה-NBA 2020, חתם דאוטין על חוזה אימונים לעשרה ימים עם אורלנדו מג'יק, אך חוזהו בוטל באותו היום.
ב-24 בינואר 2021 הוא חתם בלייקלנד מג'יק, קבוצת ליגת הפיתוח של אורלנדו, וב-15 משחקים במדיה רשם 6.5 נקודות, 1.6 ריבאונדים ו-2.5 אסיסטים ב-19.8 דקות בממוצע למשחק, וזכה עימה באליפות הליגה.
ב-8 בספטמבר 2021 חתם דאוטין באורלנדו מג'יק, אך שוחרר בסוף מחנה האימונים.
ב-18 באוקטובר הוא הוחתם בידי גולדן סטייט ווריורס, ומאוחר יותר חתם על חוזה דו-כיווני עם קבוצת ליגת הפיתוח שלהם סנטה קרוז ווריורס.
ב-7 בינואר 2022 חתם דאוטין על חוזה לעשרה ימים עם מילווקי באקס, וב-12 בינואר נשלח לקבוצת ליגת הפיתוח שלה ויסקונסין הרד לאחר הופעה אחת במדי הבאקס ב-NBA.
ב-19 בינואר 2022 נרכש דאוטין מחדש על ידי לייקלנד מג'יק.
הוא שוחרר מהקבוצה ב-28 בינואר, אך נרכש מחדש ב-1 בפברואר.
ב-22 במרץ הוא חתם על חוזה ל-10 ימים עם אורלנדו מג'יק, וב-1 באפריל נרכש מחדש על ידי לייקלנד.
בליגת הקיץ של ה-NBA לשנת 2022 שיחק דאוטין במדי טורונטו ראפטורס, וב-19 ביולי 2022 חתם על חוזה דו-כיווני בקבוצה.
ב-22 ביולי 2023 הוא חתם על חוזה סטנדרטי עם הראפטורס, שבוטל ב-20 באוקטובר.
ב-2 בנובמבר 2023 הצטרף דאוטין לדלאוור בלו קואוטס בתמורה לזכויות על מאק מקלאנג, וב-2 במרץ 2024 חתם על חוזה דו-כיווני עם קבוצת האם שלה ב-NBA, פילדלפיה 76'.
ב-4 באפריל הוא חתם על חוזה סטנדרטי עם הסיקסרס.
ב-22 ביולי 2024 חתם דאוטין על חוזה דו-כיווני נוסף עם הסיקסרס.
ב-9 באפריל 2025 הוא קלע שיא קריירה של 30 נקודות בניצחון 122–103 על וושינגטון ויזארדס.
ב-5 באוגוסט 2025 חתם דאוטין לשנתיים במכבי תל אביב מליגת העל בכדורסל והיורוליג.
בפברואר 2024 שיחק דאוטין במדי נבחרת ארצות הברית בכדורסל בצמד המשחקים נגד במסגרת מוקדמות אליפות האמריקות בכדורסל 2025.
ג'פרי ברטן כהן הוא עורך דין אמריקאי ושחקן עבר, הזכור בעיקר בזכות תפקידו כ"צ'אנק" בסרט הפולחן "הגוניס" משנת 1985. לאחר פרישתו ממשחק, הפך לאחד מעורכי הדין המובילים בהוליווד בתחום הבידור.
הוא שותף מייסד במשרד עורכי הדין "כהן את גרדנר".
כהן נולד בלוס אנג'לס בשם ג'פרי ברטן מקמהן.
הוריו נפרדו כשהיה בן שבע, והוא בחר להשתמש בשם הנעורים של אמו, כהן, כשם במה.
הוא גדל בסביבה מאתגרת מבחינה כלכלית, דבר שהשפיע על החלטתו המאוחרת ללמוד מנהל עסקים ומשפטים כדי להבטיח את עתידו.
הוא למד באוניברסיטת קליפורניה בברקלי, שם קיבל תואר ראשון במנהל עסקים.
במהלך לימודיו, שימש כנשיא אגודת הסטודנטים בברקלי.
לאחר מכן המשיך ללימודי משפטים ב-UCLA, שם קיבל תואר דוקטור למשפטים (J.D.) בשנת 2000.
כהן החל להופיע בטלוויזיה כבר בגיל צעיר, בין היתר בשעשועון "Child's Play" ובסדרות כמו "קשרי משפחה".
פריצת הדרך הגדולה שלו הגיעה כאשר לוהק על ידי סטיבן ספילברג וריצ'רד דונר לתפקיד לורנס "צ'אנק" כהן בסרט "הגוניס".
דמותו של צ'אנק, הילד השמנמן והחברותי שנוטה להגזים בסיפוריו, הפכה לאחת הדמויות האהובות ביותר בקולנוע של שנות ה-80.
במהלך צילומי הסרט, התפתחה מערכת יחסים קרובה בינו לבין הבמאי ריצ'רד דונר.
כהן סיפר כי דונר שימש לו כדמות אב ואף סייע לו במימון לימודיו האקדמיים שנים לאחר מכן.
הסצנה המזוהה ביותר איתו, "ריקוד הטרפלס" (Truffle Shuffle), הפכה לתופעה תרבותית.
למרות הפופולריות שלה, כהן חש מבוכה רבה לבצע אותה כילד, במיוחד כיוון שסבל באותו זמן מאבעבועות רוח והסתיר זאת מההפקה.
עם הגיעו לגיל ההתבגרות, גילה כהן כי הצעות העבודה פוחתות.
הוא הסביר בראיונות כי הוליווד חיפשה אותו רק כשהיה "הילד השמנמן", וכאשר השיל ממשקלו והתבגר, הוא לא מצא את מקומו בתעשייה כשחקן בוגר.
תפקידו האחרון כשחקן היה בדיבוב בסדרה "סקובי דו" ובסרט הטלוויזיה "Perfect Harmony" בשנת 1991.
לאחר שזיהה כי הכוח האמיתי בתעשיית הקולנוע נמצא אצל מקבלי ההחלטות והחוזים, החליט כהן לפנות ללימודי משפטים.
הוא ניצל את קשריו מהעבר כדי להתמחות באולפני קולנוע ובלשכות משפטיות של חברות הפקה.
בשנת 2002 הקים יחד עם שותפו טוד גרדנר את משרד עורכי הדין "כהן את גרדנר" בבוורלי הילס.
המשרד מתמחה בייצוג שחקנים, במאים ותסריטאים במשא ומתן מול האולפנים הגדולים.
המגזין "Variety" דירג אותו מספר פעמים כאחד מ"יוצרי העסקאות" (Dealmakers) המשפיעים ביותר בהוליווד.
בשנת 2015 פרסם כהן את הספר "The Dealmaker's Ten Commandments" (עשרת הדיברות של יוצר העסקאות), בהוצאת לשכת עורכי הדין האמריקאית (ABA), העוסק באסטרטגיות של משא ומתן עסקי.
הקשר עם קי הוי קוואן
בשנת 2023 חזר שמו של כהן לכותרות בהקשר בלתי צפוי.
חברו לסרט "הגוניס", השחקן קי הוי קוואן (ששיחק את "דאטה"), חזר למשחק לאחר הפסקה ארוכה בסרט "הכל בכל מקום בבת אחת".
כהן שימש כעורך הדין שניהל את המשא ומתן על חוזהו של קוואן בסרט.
כאשר קוואן זכה בפרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר, הוא הודה לכהן בנאומו בשידור חי מול מיליוני צופים.
סקובי דו ובית הספר למפלצות (1988) - דיבוב.
ג'וזף "ג'ף" לוֹבּ השלישי הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה, כמו גם כותב קומיקס יהודי אמריקאי ידוע.
לוב כתב מספר רב של חוברות וספרי קומיקס, ביניהן חוברות שזכו לפרסום רב, כגון הסדרות סופרמן, באטמן, באטמן/דארקנס, אקס-מן, וולברין/גמביט, ארבעת המופלאים, איירון מן, דרדוויל וספיידרמן.
בין ספרי הקומיקס המפורסמים שכתב נמנים "סופרמן לכל העונות" , "באטמן: האש", "באטמן: ליל כל הקדושים הארוך" ו"באטמן: ניצחון אפל".
עבד כמפיק ולעיתים כתסריטאי בסדרות טלוויזיה רבות, בעיקר כאלו המבוססות על קומיקס.
לוב נודע באפיונים המחודדים, ולעיתים השנונים, שבהם הוא מאפיין את גיבורי הקומיקס באיוריו, דבר הבא לידי ביטוי בדיאלוגים שהוא שם בפיהם.
לוב זכה שלוש פעמים בקטגוריית היוצר המקורי בפרס אייזנר לאמני קומיקס, וחמש פעמים בפרס ויזארד.
בשנת 2005 נפטר בנו סם מסרטן העצמות, בגיל 17, לאחר שלוש שנים של התמודדות עם המחלה.
למרות גילו הצעיר, היה סם לוב יוצר ואמן קומיקס בזכות עצמו.
גיבור העל סם אלכסנדר נוצר לזכרו של סם, והוקדשו לזכרו גיליונות ויצירות המבוססות על קומיקס.
ג'ף פולבר (נולד ב-12 בספטמבר 1962) הוא יזם, איש עסקים ומשקיע בחברות הזנק יהודי אמריקאי, העוסק בתקשורת, בדגש על טלפוניה דרך תקשורת נתונים (VoIP) ובאינטרנט.
הוכתר בשנת 2003 על ידי המגזין ביזנסוויק כגורו טכנולוגי ("גורו-טק").
כבר בימי בית הספר התיכון היה פולבר גיק טכנולוגיה טיפוסי וכחובב רדיו בנה טלפון אלחוטי על בסיס טכנולוגיה של גלי רדיו.
הוא פעיל בקידום הווידאו באינטרנט, IPTV (טלוויזיה על גבי רשת האינטרנט), "נטוורקינג" (יצירת קשרי עבודה ומינוף קשרים מהעבר) ושימוש ברשתות החברתיות המקוונות (במיוחד פייסבוק וטוויטר).
פולבר טבע את המונח "purple minutes" כדי לתאר תקשורת עם ערך מוסף כגון וידאו או שמע דרך האינטרנט.
פולבר הוא המייסד ויושב ראש הראשון של חברת pulver.com, שממנה התפטר בשנת 2008. עד כה הקים פולבר קרוב ל-50 חברות סטארט-אפ שהבולטות שבהן הם חברות FWD
(Free World Dialup) ו-Vonage (ספקית הטלפוניה האינטרנטית הגדולה ביותר בארצות הברית כיום).
כמו כן הקים פולבר את Voice Over Network) VON) - חברה עולמית לכנסים ומידע בתחום ה-VoIP.
פולבר נכנס לתחום ה-(VoIP (Voice over Internet Protocol, פרוטוקול להעברת שיחות טלפון על גבי פרוטוקול האינטרנט) בשנת 1995, כשבמהלך חופשת מחלה מעבודתו כמנהל מערכות מחשוב בוול סטריט, גלש באינטרנט ונתקל ב-IPhone (תוכנה חינמית של חברת ווקלטק הישראלית, שאפשרה לקיים שיחות דרך האינטרנט).
הוא הוריד אותה, שוחח עם חברים והחליט להתפטר מעבודתו ולהקדיש את כל זמנו ל-VoIP.
בדצמבר 2003 ובאפריל 2004 הציע פולבר שיחות חינם לארצות שונות (בהן ישראל) דרך המחשב, כדי לקדם את המודעות ל-VoIP בכלל ולשירות Free World Dialup שלו בפרט.
באוגוסט 2007 מונה לדירקטור בחברת blogtv של תפוז אנשים.
בשנים האחרונות פועל ג'ף להפצת רעיון הטוויטר והשפעתו הרבה על התרבות התקשורתית הדיגיטלית בעולם באמצעות כנסים בשם Jeff Pulver's 140 Characters Conference.
ההון הרב שצבר מאפשר לפולבר לעסוק גם בלסייע ליזמים צעירים.
בשנים האחרונות סייע פולבר במאבקם של אנשי התעשייה צעירים בחברות הטלקום הוותיקות, שניסו להגביל את השימוש בתוכנות החינם שהופצו ברשת בתחילת העשור.
ותרם רבות בתחום החקיקה המקלה על טכנולוגיות תקשורת צעירות.
אחד מהישגיו החשובים זכה לכינוי "The Pulver Order" (תקנת פולבר), בו קבע כי VoIP אינו שירות טלקומוניקציה.
התקנה אומצה על ידי ועדת התקשורת הפדרלית של ארצות הברית, ה-FCC, והפכה לחוק הראשון של ה-FCC בנוגע לתקשורות בעזרת פרוטוקול אינטרנט, דבר שאפשר לענף הצעיר לצמוח כשהוא חף ממרבית המגבלות שאליהן כפופות החברות הגדולות בתחום.
פרונדליך , הידוע בשם העט ג'ף לינדסי, הוא סופר ומחזאי רומני פשע אמריקאי.
הוא מוכר בעיקר בזכות סדרת הרומנים "דקסטר".
לינדסי סיים את לימודיו ב-1975 במידלברי קולג' שבוורמונט.
רוב עבודתו המוקדמת נעשתה בשיתוף עם אשתו, הסופרת הילרי המינגוויי, שעמה הוא מתגורר כיום בקייפ קורל שבפלורידה.
סדרת טלוויזיה בשם "דקסטר", המבוססת על ספרו הראשון בסדרת הרומנים, "דקסטר חולם חלומות אפלים", עלתה לאוויר ברשת Showtime בשנת 2006. הסדרה שהמשיכה לעונות נוספות התנתקה מספריו של לינדסי בתום העונה הראשונה, למרות הימצאותם של מוטיבים מהספרים.
תרגום של שני הספרים הראשונים (מתוך שמונה) בסדרה, התפרסמו בישראל על ידי מטר הוצאה לאור.
ג'פרי לין הוא זמר, פזמונאי, גיטריסט ומפיק מוזיקלי שזכה לפרסום כמנהיג להקת Electric Light Orchestra (בקיצור ELO), וכאחד ממייסדיה של להקת ה-Traveling Wilburys.
לין הפיק תקליטים לאמנים כגון הביטלס וטום פטי.
הוא חיבר שירים יחד עם פטי, כמו גם עם ג'ורג' האריסון, שאלבומו Cloud Nine מ-1987 הופק במשותף על ידי לין והאריסון.
לין, יליד שארד אנד, בירמינגהאם, הקים ב-1963, יחד עם רוברט רידר ודייוויד וולש להקה בשם The Andicaps.
הם התאמנו במרכז הקהילתי של שארד אנד, והופיעו מדי שבוע.
ב-1964 עזבו רידר ווולש את הלהקה, ולין הביא במקומם מחליפים.
בסוף 1964 לין החליט לעזוב על מנת להחליף את מיק אדקינס בלהקה המקומית The Chads.
ב-1966 לין הצטרף כגיטריסט ללהקה בשם The Nightriders.
הלהקה שינתה במהרה את שמה ל-The Idle Race.
אף על פי שהקליטו שני אלבומים שזכו להערכת המבקרים, ההצלחה חמקה מהם.
ב-1970, נענה לין להצעתו של חבר בשם רוי ווד להצטרף להרכב מצליח יותר בשם The Move.
לין תרם שירים לשני האלבומים האחרונים של The Move, בזמן שהוא, רוי ווד ובב ביוון תכננו ביניהם להקה שתחבר רוק ומוזיקה אירופאית קלאסית, פרויקט שלימים יהפוך ללהקה המצליחה מאוד Electric Light Orchestra (ELO).
סכסוכים פנימיים הובילו לכך שב-1972, לאחר אלבומם הראשון והמצליח כ-ELO, עזב ווד את הלהקה.
עזיבתו הותירה את לין ככוח היצירתי המוביל של ELO.
לאחר מכן חל רצף של שינויים בהרכב, אך האלבומים הבאים שהוציאה הלהקה: ELO II, On The Third Day, Eldorado ו-Face the Music הלכו וצברו פופולריות.
עם התקליט A New World Record, לין כבר זנח לחלוטין את שורשיה של הלהקה לטובת סגנון פופ-רוק ייחודי.
שליטתו הכמעט מוחלטת של לין כמפיק, כותב שירים, סולן מוביל וגיטריסט יכלה לגרום ל-ELO להראות כמעט כפרויקט סולו.
עם זאת, אין ספק כי הצליל של ELO וההתמקדות בכתיבתו של לין עוצבו גם על ידי שותפותו של לואיס קלארק בארגון, תיפופו של בב ביוון, והשילוב של טכנולוגיית הקלידים, שהייתה חדשה בזמנו, לו אחראי ריצ'רד טנדי.
ב-1977 יצא האלבום הכפול Out of the Blue, שרבים סבורים כי הוא מהווה את שיא ההצלחה והפופולריות של ELO.
אחריו יצא האלבום Discovery, שמזוהה בעיקר עם שני להיטי הדיסקו שבו (Last Train to London ו-Shine A Little Love).
בראיון שנערך עמו באפריל 2008, נזכר לין בחיבה בהסתערותו על מוזיקת הדיסקו:
"אני אוהב את כוחו של הדיסקו.
אני אוהב את החופש שהוא העניק לי ליצור מקצבים שונים.
נהניתי מהקצב הקבוע והאנרגטי הזה.
תמיד חיבבתי את הפשטות של תוף הבס."
ב-1980 תרם לין חמישה שירים לפסקול הסרט זאנאדו.
הפסקול זכה להצלחה רבה, ושיר הנושא "זאנאדו" העפיל לראש מצעד הפזמונים בממלכה המאוחדת.
עם זאת, הסרט זכה לכישלון, ולין התנער מתרומתו המצומצמת לפרויקט.
ב-1981 לקח לין את הלהקה לכיוון שונה, עם האלבום Time, שנושאו היה מדע בדיוני.
בעוד שבלהקה נותר הכוח להחדיר להיטים הישר אל ראש המצעד, נראה כי לין התעייף מההגבלות האמנותיות שכפה הקונספט של ELO.
הוא החל להקדיש את מלוא המרץ בהפקה.
במהלך תקופתו ב-ELO, הצליח ג'ף לין להוציא מספר הקלטות תחת שמו שלו.
חרף הפופולריות הגבוהה של ELO באותה תקופה, זכה הסינגל להשמעות מועטות בלבד, ונכשל במצעד הפזמונים.
ב-1984 תרמו לין וריצ'רד טנדי, הקלידן של ELO, שני שירים לפסקול הסרט Electric Dreams, הלא הם Video!
לין כתב גם את השיר The Story of Me, שהוקלט על ידי האחים אברלי.
עוד לפני סופה הרשמי של ELO, החל לין להתרכז בעיקר בהפקה מוזיקלית.
לין הפיק וכתב את הלהיט Slipping Away של דייב אדמונדס, ויחד עם ריצ'רד טנדי, הוא ניגן עבור אלבומו של אדמונדס, Information.
כמו כן, הפיק לין שישה שירים עבור אלבומו הבא של אדמונדס מ-1984, Riff Raff.
השפעתם של הביטלס על ג'ף לין ניכרה בעבודתו בתקופת ELO, והקשר לביטלס התחזק כאשר לין הפיק את אלבומו של ג'ורג' האריסון Cloud Nine.
האלבום, שיצא בשנת 1987, היווה אלבום קאמבק מצליח עבור החיפושית-לשעבר, וכלל סינגלים מצליחים כגון Got My Mind Set on You, When We Was Fab (שבקליפ שלו ניתן לראות את לין מנגן בכינור) ו-This Is Love.
לין השתתף בכתיבת שני האחרונים, כמו גם בכתיבת השיר That's What It Takes.
ב-1988 הוביל החיבור להאריסון להקמת ה-Traveling Wilburys, סופרגרופ שכללה, מלבד לין עצמו, את ג'ורג' האריסון, טום פטי, בוב דילן ורוי אורביסון.
הלהקה הוציאה שני אלבומים, ולין השתתף בהפקת שניהם.
ב-1988 לין עבד גם על האלבום Mystery Girl של רוי אורביסון.
הוא הפיק והשתתף בכתיבה של להיטו הגדול האחרון של אורביסון, You Got It, בנוסף לשני שירים נוספים באלבום.
לין השתתף בכתיבת השיר Walk Away מאלבומו האחרון של דל שאנון, Rock On, ולאחר מותו של שאנון, לין עזר לסיים כמה מהשירים הנותרים.
ב-1989 לין השתתף בהפקת האלבום Full Moon Fever של טום פטי, שכלל את הלהיטים Free Fallin', I Won't Back Down ו-Runnin' Down a Dream, שכולם נכתבו בשיתוף עם לין.
1 היו מועמדים לפרס גראמי בקטגוריית האלבום הטוב ביותר בשנת 1989. שירו של לין One Way Love יצא כסינגל של אנייטה פלטסקוג, והופיע באלבומה השני אחרי אבבא, Eyes of a Woman.
לין השתתף בכתיבה והפיק את השיר Let It Shine עבור אלבום הסולו הראשון של מייסד הביץ' בויז, בריאן וילסון, ב-1988. כמו כן, לין תרם שירים לאלבומים של דוויין אדי ורנדי ניומן.
3. זמן קצר לאחר מכן הוא הוציא את אלבום הסולו הראשון שלו, Armchair Theatre.
באלבום, שכלל את הסינגלים Every Little Thing ו-Lift Me Up, השתתפו חבריו הוותיקים, ג'ורג' האריסון וריצ'רד טנדי.
האלבום זכה אמנם באהדת המבקרים, אך לא בהצלחה מסחרית.
נוסף על כך, לין תרם את השיר Wild Times לפסקול הסרט רובין הוד: נסיך הגנבים מ-1991.
ב-1991 חזר לין לאולפן, ויחד עם טום פטי הוא כתב והפיק את האלבום Into the Great Wide Open עבור טום פטי ושוברי הלבבות.
בשנה שלאחר מכן לין הפיק את אלבומו של רוי אורביסון, King of Hearts, שכלל את הסינגל I Drove All Night.
ב-1994 הגשים לין חלום ילדות כשעבד עם שלושת חברי הביטלס הנותרים על סדרת האלבומים The Beatles Anthology.
לין הובא, לבקשתו של ג'ורג' האריסון, על מנת לסייע להעריך מחדש את עבודתו המקורית של ג'ון לנון.
לין הפיק גם תקליטים עבור רינגו סטאר, ועבד על האלבום Flaming Pie של פול מקרטני.
באותה תקופה הוא השתתף בהקלטת שיר "Stuck Inside a Cloud" של האריסון ששוחרר רק בשנת 2002.
עבודתו של לין בשנות התשעים כללה גם הפקה ותרומות לכתיבת שירים באלבומים של רוג'ר מקווין, ג'וליאנה ריי, ג'ו קוקר, אירוסמית', טום ג'ונס, בוני טיילר, האנק מרווין, Et Moi והסרט Still Crazy.
ב-1996 זכה לין להכרה רשמית מעמיתיו, כשהוענק לו פרס האיבור נובלו עבור "תרומות יוצאות דופן למוזיקה הבריטית" בפעם השנייה.
בשנת 2001 הוציא לין אלבום נוסף, Zoom, בשם ELO.
אף על פי שהאלבום כלל הופעות אורח של ג'ורג' האריסון, רינגו סטאר והקלידן המקורי של ELO, ריצ'רד טנדי, היה זה למעשה אלבום סולו נוסף של לין.
האלבום קיבל ביקורות חיוביות, אך לא הצמיח אף להיט.
על אף דמיון קל לצליל של ELO בשנות השבעים המאוחרות, התקליט שווק כ"חזרה לצליל הקלאסי של ELO", בניסיון למשוך קהל מעריצים נאמן ולהתניע תוכנית של סיבוב הופעות (עם לין וטנדי בתור שני חברי הלהקה המקוריים היחידים).
בעוד שהופעה חיה צולמה (ואף יצאה על גבי אלבום DVD), סיבוב ההופעות בוטל.
מוקדם יותר ב-2001, לין החל לעבוד עם ג'ורג' האריסון על מה שבסופו של דבר יהיה אלבומו האחרון של האריסון, Brainwashed.
ב-2002, לאחר מותו הפתאומי של האריסון ב-2001, לין חזר לאולפן כדי לסיים את האלבום.
ב-2006, לין שב והתאחד עם טום פטי לשם הפקת אלבום הסולו השלישי של פטי, Highway Companion.
בארבעה ביולי, 2008, בחר בו ה-Washington Times לאחד מארבעת מפיקי המוזיקה הגדולים בהיסטוריה.
באפריל 2009 הוענק ללין פרס ה-Golden Note על ידי האגודה האמריקנית למלחינים, כותבים ומוציאים לאור (ASCAP).
פרס זה מוענק למשוררים, מלחינים ויוצרים אשר הגיעו להישגים יוצאי דופן במהלך הקריירה שלהם, פרס שהוענק בעבר לאמנים כגון טום פטי, סטיבי וונדר ושון "דידי" קומבס.
כמו כן, הוא הפיק ארבע רצועות באלבומה החמישי של רג'ינה ספקטור, Far, שיצא ביוני 2009.
באוקטובר 2012 הוציא ג'ף לין שני אלבומים, אשר בתוך יממה בלבד נכנסו לרשימת עשרת האלבומים הנבחרים באמזון, בריטניה:
האלבום הראשון - Long Wave שמו - כולל גרסאות כיסוי לשירים אשר ג'ף לין אוהב, ואשר בחר לתת להם נגיעות משלו.
Blue Sky: The Very Best Of Electric Light Orchestra - הוא הפקה מחודשת לשירים אלה, ויש האומרים כי בכך רצה לין לקבע ולקשר את המוזיקה שאותה כתב ללהקה, לעצמו.
ב-14 בספטמבר 2014, ג'ף לין ערך את הופעתו הפומבית הראשונה מזה 25 שנים, בהופעה שארגנה תחנת BBC בשם Festival In A Day בהייד-פארק שבלונדון.
כל 50,000 הכרטיסים שהוצאו למכירה אזלו תוך 50 דקות, והמופע הוכתר כהצלחה היסטרית.
המופע היווה זרז להפקת אלבום חדש בשם "Alone In The Universe" שמתוכו בלט הלהיט: "When I Was A Boy", שמספר את סיפור חייו של ג'ף לין.
האלבום נחל הצלחה מסחרית ושכנע את ג'ף לין להמשיך להופיע תחת המותג שייצר.
בעקבות ההצלחה, ערך לין בשנת 2016 סיבוב הופעות באנגליה ובארצות הברית בשם Jeff Lynne's ELO.
שם סיבוב ההופעות כשם האלבום האחרון - "Alone In The Universe".
בחודש פברואר 2017 זכה ג'ף לין לכבוד כשנכנס עם להקת ELO להיכל התהילה של הרוקנרול.
בשנת 2017 יצאה הלהקה לסבב שכלל 12 הופעות Sold Out ששיאן בהופעה באצטדיון ומבלי בלונדון ב-24 ביוני 2017. המופע שנערך לעיני מעל 60,000 צופים צולם גם ל-DVD.
אלבום נושא המתעד את ההופעה יצא למכירה בחודש נובמבר בשם Wembley Or Bust.
בעקבות העדנה המחודשת לה זכה, ג'ף לין ולהקת ELO יצאו לסיבוב הופעות עולמי גם בשנת 2018 עם 31 הופעות באצטדיונים באירופה ובצפון אמריקה.
חלק מההופעות נמכרו כבר בימים הראשונים, והלהקה הוסיפה תאריכים נוספים.
ג'פרי לי "ג'ף" פרובסט הוא מנחה טלוויזיה, מפיק וכתב אמריקאי.
התפרסם בעיקר בזכות תפקיד המנחה בתוכנית המציאות האמריקאית "הישרדות", אותה הוא מנחה 50 עונות, מאז עונתה הראשונה ששודרה בשנת 2000.
פרובסט נולד בויצ'יטה, קנזס שבארצות הברית.
לאחר סיום לימודיו בתיכון ניופורט ב-1980 התקבל פרובסט לאוניברסיטת סיאטל פאסיפיק ובאותו זמן עבד בחברת בואינג בתור מפיק וקריין בסרטי וידאו לשיווק מוצרי החברה.
לאחר מכן, עבד כמפיק במספר סרטי קולנוע עד לעבודתו כמנחה תוכנית המציאות "הישרדות".
ב-2001 התגרש פרובסט מאשתו שלי רייט, לאחר חמש שנות נישואים.
בזמנו הפנוי פעיל פרובסט בארגון של אליזבת' גלסר העוזר לילדים חולי איידס.
בשנים 2008–2009 זכה פרובסט בשני פרסי אמי בקטגוריית מנחה תוכנית המציאות הטוב ביותר.
ב-2011 השתתף בפרק בסיטקום "איך פגשתי את אמא".
בשנים 2013–2014 השתתף בשני פרקים בסיטקום "שני גברים וחצי", בעונתה האחד עשר.
ב-2016 השתתף בפרק בסדרה הקומית "במשפחות הכי טובות".
ב-2017 דיבב את דמותו בפרק בסדרת האנימציה "איש משפחה".
ג'פרי יו "ג'ף" סטרונג היה כדורגלן אנגלי.
סטרונג החל את הקריירה שלו כשחקן חובב במדי המועדון סטנלי יונייטד, וחתם על חוזה חובבן עם ארסנל בנובמבר 1957. באפריל שלאחר מכן הוא חתם על חוזה המקצוען שלו.
הוא שיחק בעיקר בקבוצת הנוער ובקבוצת המילואים, אך לא שיחק במדי הסגל הבוגר כיוון שביצע את שירותו הלאומי; הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בניצחון 5 - 0 על ניוקאסל יונייטד ב-17 בספטמבר 1960.
סטרונג השתתף ב-18 משחקים נוספים באותה עונה, והבקיע בהם שני שערים.
בעונה שלאחר מכן (1961/1962) הוא השתתף ב-20 משחקים, ובזו שאחריה כבר היה לשחקן הרכב קבוע.
הוא שיחק בעמדת החלוץ השני או החלוץ המרכזי, ושיתף פעולה באופן מוצלח עם ג'ו בייקר.
בעונת 1963/1964 הוא הבקיע 31 שערים במדי ארסנל, מספר המהווה שיא אישי עבורו.
אולם, המועדון התקשה בליגה למרות היכולת הטובה של סטרונג ובייקר.
המיקום הטוב ביותר שהושג בתקופה שבה השניים שיחקו ביחד היה השביעי, כאשר גם בגביע ה-FA המועדון לא זכה להצלחות רבות.
סטרונג הבהיר כי הוא מעוניין לעבור למועדון מצליח יותר.
בנובמבר 1964 הוא הועבר לליברפול תמורת 40,000 לירות שטרלינג, למרות ששיחק בהרכב הבכיר של ארסנל באופן קבוע.
בסך הכל הוא הבקיע 77 שערים ב-137 משחקים במדי ארסנל.
סטרונג ערך את הופעת הבכורה שלו בליברפול כבר בתיקו 1 - 1 מול פולהאם, שהתקיים בקרייבן קוטג' ב-7 בנובמבר 1964. את שערו הראשון הוא הבקיע בניצחון החוץ בתוצאה 5 - 1 על ברנלי.
לאחר 16 משחקים מעמדו היה מספיק חזק, והוא נכלל בהרכב שגבר על לידס יונייטד בתוצאה 2 - 1 בגמר גביע ה-FA באצטדיון ומבלי הישן, והייתה זו הפעם הראשונה שהאדומים זוכים בגביע; היה זה גם משחקו הראשון בטורניר לאחר שהחליף את גורדון מילן הפצוע.
הצלחה זו לא נמשכה זמן רב, וחצי גמר גביע אירופה הסתיים בהפסד 3 - 4 לאינטר מילאן בסיכום שני המשחקים.
במשך שש העונות הבאות הוא שיחק ברוב עמדות המשחק האפשריות, אך לבסוף ביסס את מקומו בעמדת המגן השמאלי לאחר פרישתו של גרי ביירן.
סטרונג היה חלק מההרכב שהוביל את ליברפול לזכייה באליפות הליגה הראשונה בעונת 1965/1966. הוא החמיץ את ההפסד לבורוסיה דורטמונד בגמר גביע אירופה, לאחר שנפצע במשחק חצי הגמר השני מול סלטיק.
למרות פציעתו הוא הצליח להבקיע את שער הניצחון של ליברפול על המועדון הסקוטי.
בעונות שלאחר מכן הוא לא זכה בתואר כלשהו עם ליברפול, והשפל הגיע לאחר ההפסד לווטפורד בסיבוב השישי של גביע ה-FA בעונת 1969/1970; ביל שאנקלי, מאמן ליברפול, החליט לבצע שינויים ולהחליף את השחקנים הוותיקים בשחקנים יותר צעירים.
סטרונג היה אחד מאלו שהוחלפו.
הוא עזב את ליברפול לקובנטרי סיטי ב-10 באוגוסט 1970, לאחר שהבקיע 33 שערים ב-200 משחקים.
הוא שיחק בהייפילד רואד במשך עונה אחת בלבד, ותרם רבות מניסיונו לקבוצה הצעירה של נואל קנטוויל.
הוא שיחק היטב לצידו של ג'ף בלוקלי הצעיר, וביחד הובילו השניים לקביעת שיא של ספיגת 38 שערי ליגה בלבד.
הוא פרש ממשחק פעיל ב-1972.
לאחר פרישתו הוא עסק במשך תקופה מסוימת בניהול עסק לאספקת ריהוט לבתי מלון; הוא גם ניהל פאב ביחד עם איאן קלהאן ששיחק בליברפול.
סטרונג נחשב לשחקן פופולרי בקרב אוהדי ליברפול, ואף דורג במקום ה-98 מתוך 100 במשאל שנערך באתר האינטרנט הרשמי של המועדון.
ג'פרי (ג'ף) פטריק קיני Patrick Kinney; נולד ב-19 בפברואר 1971) הוא סופר, מאייר, קריקטוריסט ומפתח משחקי מחשב אמריקאי.
ידוע בעיקר כמחבר סדרת הספרים "יומנו של חנון".
גדל בפורסטוויל ובהמשך עבר עם משפחתו לניו אינגלנד.
בשנות ה-90 למד באוניברסיטת מרילנד בקולג' פארק, ופרסם בעיתון הקולג' את סדרת הקומיקס "איגדוף", שזכתה להצלחה רבה.
ב-1998 החל לכתוב את סדרת הספרים "יומנו של חנון".
הסדרה כוונה למבוגרים, והעבודה עליה נמשכה כשש שנים.
ב-2004 פורסמו הספרים באתר אינטרנט.
הסדרה זכתה להצלחה רבה, ובעקבותיה החליט קיני לחלק את הסדרה לחמישה ספרים ולפרסמם בכתב.
הם מתגוררים בדרום מסצ'וסטס עם שני ילדיהם, ויל וגרנט.
בנובמבר 2016 ביקר קיני לראשונה בישראל.
במהלך ביקורו קיים מופע בו השיק את הספר האחד-עשר בסדרה בעברית.
בנוסף קיים שני אירועי החתמה על ספרים בתל אביב ובירושלים.
הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון", יצא ב-2007 וזכה להצלחה רבה.
אחריו יצאו הספר השני, "יומנו של חנון - רודריק שולט" (2008); השלישי, "יומנו של חנון - הקש האחרון" (2009); ובאותה שנה, גם הרביעי, "יומנו של חנון - קיץ קטלני".
בשנת 2010 הוציא עוד ספר בסדרה ששמו "יומנו של חנון - עובדות החיים".
כמו כן, הוציא קיני לאור ספר נספח בשם "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך", שחלק ממנו מוקדש לפעילויות לקורא כגון חידונים, מבוכים וכו', וחלק אחר כולל בעיקר דפים ריקים בהם על הקורא לכתוב סיפור משלו.
בשנת 2010 יצא סרט בשם "יומנו של חנון" וקיני כתב בעקבותיו את "יומנו של סרט" העוסק בתהליך הפקתו.
קיני כתב ספר נוסף בסדרה, אשר יצא לאור בשנת 2011: "יומנו של חנון - מכת קור", וכן ספר נוסף בסגנון "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך" בשם "יומנו של חנון - עשה זאת בעצמך שוב".
בשנת 2012 הוציא את "יומנו של חנון - הצלע השלישית", וב-2013 יצא הספר בעברית.
באותה שנה יצא לאור הספר "יומנו של חנון - משחקי מזל", הספר השמיני בסדרה, ושנה לאחר מכן, פורסם בעברית.
הספר "יומנו של חנון - חופשה על גלגלים", פורסם בשנת 2015 בעברית (על עלילת הספר הופק סרט קולנוע שיצא לאקרנים בשנת 2017).
בשנת 2015 יצא לאור באנגלית הספר העשירי בסדרה, "יומנו של חנון - קולות מהעבר", ושנה לאחר מכן, התפרסם בעברית.
ב-2016 יצא לאור הספר האחד-עשר בסדרה, "יומנו של חנון - הכול או כלום".
התרגום לעברית לספר יצא אף הוא באותה שנה, וזהו הספר הראשון אשר יצא לאור במקביל ליציאת הספר באנגלית.
בשנת 2017 יצא הספר השנים-עשר בסדרה, "יומנו של חנון - יציאת חירום", ובשנת 2018 יצא הספר השלושה-עשר, "יומנו של חנון - המלחמה הקרה".
בשנת 2019 יצא הספר הארבע - עשר, "בית ההריסות".
בשנת 2020 יצא לאור הספר החמישה - עשר,
בשנת 2021 יצא הספר השישה עשר "קליעה גורלית" ובשנת 2022 יצא הספר השבעה - עשר "מלחמת הלהקות".
בשנים 2023 ו-2024 יצאו לאור גם הספרים השמונה - עשר והתשע - עשר, "ראש פתוח" ו" מנה חמה".
בשנת 2025 יצא לאור הספר העשרים "הורס המסיבות".
הספר הראשון בסדרה, "יומנו של חנון", הופיע 65 שבועות רצופים ברשימת רבי המכר של "הניו יורק טיימס", וזכה בפרס ניקלודיאון לספר האהוב ביותר במשך שנתיים.
הספר השני בסדרה זכה בתואר הספר האהוב ביותר במצעד הספרים.
בנוסף, נכלל קיני ברשימת "100 האנשים המשפיעים בעולם" לשנת 2009 של השבועון "טיים".
בנוסף ליצירת סדרת הסרטים, קיני משחק בסרט השלישי את אביהם של הת'ר והולי הילז (בסצנת המסיבה).
ג'ף סטרסר (Jeff Strasser) הוא כדורגלן עבר ומאמן כדורגל לוקסמבורגי.
סטרסר נחשב לאחד מגדולי הכדורגלנים בלוקסמבורג אי פעם.
את רוב שעריו סטרסר היה מבקיע בנגיחות.
סטרסר התחיל את הקריירה המקצועית בגיל 19 במץ הצרפתית שם שיחק בין השנים 1993-1999. בשנת 1999 עבר לבונדסליגה שם שיחק במדי קייזרסלאוטרן.
בעונת 2002/2003 עבר לבורוסיה מנשנגלדבך.
בסה"כ מאזנו של סטרסר בבונדסליגה עמד על 10 שערים ב-195 משחקים ב-7 עונות.
באוגוסט 2006 חזר סטרסר לצרפת הפעם לליגת המשנה לאחר שחתם בשטרסבורג שם בילה שנה אחת.
בקיץ 2007 חזר למץ לקדנציה שנייה.
בקיץ 2009 חזר ללוקסמבורג למועדון פולה אש.
בחלוץ העברות של ינואר 2010 עבר לגראסהופרס ציריך השווייצרית.
סטרסר זומן לראשונה לסגל הנבחרת הלאומית של לוקסמבורג באוקטובר 1993 לקראת המשחק נגד נבחרת יוון.
את שערו הראשון בנבחרת הבקיע נגד ב-7 באוקטובר 2000. ב-10 בספטמבר 2008, הבקיע את שער הניצחון נגד במסגרת מוקדמות מונדיאל 2010. ניצחון זה חולל תדהמה בעולם כולו.
סטרסר שימש מאמן-שחקן לתקופה קצרה בשנת 2010 בקבוצת פולה אש, ובשנת 2012 מונה כמאמן הקבוע של הקבוצה, אותה אימן חמש שנים ואף הביא אותה להשיג לראשונה בתולדותיה ניצחונות במפעל הליגה האירופית.
בקיץ 2017 עזב סטרסר את פולה אש לאחר חמש עונות כמאמן, וחתם בקייזרסלאוטרן מהבונדסליגה השנייה.
סטרסר לא הצליח בקייזרסלאוטרן, ובמהלך תקופתו בקבוצה, היא הגיעה למקום האחרון.
משחקו האחרון בקבוצה היה בינואר 2018 מול דרמשטאדט 98. במחצית משחק זה עבר סטרסר התקף לב ופונה לבית החולים, דבר שהביא להפסקת המשחק וביטולו.
שבוע לאחר מכן, הצהירה הנהלת הקבוצה כי סטרסר לא יוכל להמשיך לאמן את קייזרסלאוטרן עקב בעיותיו הבריאותיות, והוחתם במקומו מיכאל פרונטצק.
ג'פרי ברנרד פוט הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הסנטר.
פוט החל את דרכו בכדורסל בנבחרת בית הספר ספנסר ואן הייטן ובעונתו האחרונה במדיה קבע של 15 נקודות, 13 ו-6 חסימות למשחק.
בשנת 2005 החל לשחק באוניברסיטת סנט בונאוונטור, אך כעבור חצי שנה עבר לאוניברסיטת קורנל.
פוט השתלב במהרה בקורנל וכבר במשחקו הראשון בקבוצה השיג "" של 10 נקודות ו-11 ריבאונדים ובסך הכל סיים את עונת ה"" שלו עם 7.9 נקודות ו-6.3 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בעונתו השנייה שיפר את יכולתו משמעותית ועלה ל-11.8 נקודות ו-7.2 ריבאונדים בממוצע למשחק.
כמו כן, נבחר לשחקן ההגנה של העונה בליגת ה-IVY (ליגת המחוז הצפון-מזרחי).
בעונת , האחרונה שלו בקורנל, הגיע לשיאו ועם ממוצעים טובים במיוחד של 12.3 נקודות, 8.1 ריבאונדים, 2.3 אסיסטים ו-1.9 חסימות הוביל את קבוצתו ל"" של טורניר אליפות המכללות.
משחק השיא שלו בעונה זו ובקריירת המכללות כולה היה בניצחון קורנל 98-104 על אוניברסיטת באנקל, במשחק אותו סיים פוט עם 28 נקודות, 18 ריבאונדים ו-3 חסימות ב-38 דקות משחק.
הוא נבחר לחמישייה הראשונה של העונה בליגת המחוזית ובפעם השנייה ברציפות לשחקן ההגנה המצטיין בליגה.
עם סיום לימודיו בקורנל חתם פוט על חוזה לשלוש שנים במכבי תל אביב הישראלית.
בתוך כך, נרשם לדראפט ה-NBA 2010, אך לא נבחר.
בתחילת דרכו במכבי, היה פוט שחקן שולי בקבוצה ומספר שבועות לאחר פתיחת העונה הושאל לעונה אחת לקבוצת מלייה מליגת המשנה הספרדית.
ב-8 במרץ 2012 הוחתם פוט על חוזה ל-10 ימים בקבוצת הניו אורלינס הורנטס מליגת ה-NBA.
בכך הפך פוט לשחקן הראשון שאוניברסיטת קורנל "שלחה" ל-NBA מאז שנת 1951.
ב-7 בספטמבר 2012, פוט חתם במועדון הליטאי ז'לגיריס קובנה.
ב-1 בנובמבר 2013 הוא נרכש שוב על ידי ספרינגפילד ארמור.
ג'ף צ'נדלר היה שחקן קולנוע וזמר יהודי-אמריקאי בשנות ה-50.
צ'נדלר נולד בשם אירה גרוסל למשפחה יהודית בברוקלין, ניו יורק, כבנם היחיד של אנה (לבית שפירא) ופיליפ גרוסל.
הוא סיים לימודי תיכון בבית הספר התיכון ארסמוס הול בברוקלין, אשר רבים מבוגריו פנו למקצועות התיאטרון והקולנוע.
הוא למד דרמה בבית הספר פייגין לאומנות הדרמה בניו יורק.
הוא עבד תקופה קצרה ברדיו ובמשך שנתיים בחברות להשקעות.
הוא התגייס לצבא ארצות הברית ב-18 בנובמבר 1941 ובתקופת מלחמת העולם השנייה שירת כחייל בעיקר באיים האלאוטים.
בעת שהתגייס, על פי רישומי הצבא, היה גובהו 1.93 מטר ומשקלו 100 ק"ג.
לאחר שחרורו משרות צבאי עבד כשחקן בתסכיתי רדיו דרמטיים וקומיים.
הופעתו הראשונה בקולנוע הייתה בשנת 1947 בסרט "Johnny O'Clock".
בשנות ה-50 הפך צ'נדלר לכוכב קולנוע בסרטי מערבונים ופעולה.
תפקידו הבולט הראשון היה בסרט חרב במדבר אשר צולם בשנת 1948. בסרט שיחק לוחם ישראלי במלחמת העצמאות.
בשנת 1950 שיחק בסרט "חץ שבור" (Broken Arrow) בתפקיד צ'יף אפאצ'י אגדי, תפקיד בו שיחק בשני סרטים נוספים, "הקרב על מעבר האפשים" (The Battle at Apache Pass)(1952) ואף בהופעת קמאו בסרט Taza, Son of Cochise בשנת 1954. הוא היה השחקן הראשון שהיה מועמד לפרס אוסקר על גילום תפקיד אינדיאני.
במחצית השנייה של שנות ה-50 הפך צ'נדלר לשחקן ראשי בסרטים בהם הופיע.
חזותו הגברית, שערו שהאפיר טרם זמן, עורו השזוף ומראהו הפראי התאימו לסרטי דרמה.
בין הסרטים שבהם הופיע באותה תקופה היו "אישה על החוף" (Female on the Beach) (1955), "שועל האש" (1955) (Foxfire), "האניות לקרב" (1956) (Away All Boats), "קול במרד" () ו"אלמוני בזרועותי" (1959).
בין השחקניות שהופיעו לצידו היו ג'ון אליסון, סנדרה די, ג'ואן קרופורד, רונדה פלמינג, מורין אוהרה, קים נובק, ג'יין ראסל, אסתר ויליאמס, וידידתו מברוקלין סוזן הייוורד.
לצד קריירה כשחקן קולנוע צ'נדלר אף ניסה לפתח קריירה כזמר.
הוא הקליט מספר אלבומים והופיע במועדוני לילה, אולם הקדיש את עיקר זמנו למשחק.
בנובמבר 1959, בעודו בשיא תהילתו, בא צ'נדלר לביקור בישראל כאורח לשכת התיירות הממשלתית.
בחודש יולי 1960 שב לישראל כדי לשחק את התפקיד הראשי בסרט "דוד" (A Story of David).
הזוג התגרש בשנת 1954. שתי בנותיו נפטרו לאחר שחלו בסרטן, כמו גם אמן לפניהן, דודתן, דודם וסבם.
צ'נדלר ניהל מערכת יחסים רומנטית עם אסתר ויליאמס, אשר טענה באוטוביוגרפיה שפרסמה בשנת 1999 כי הפסיקה ביוזמתה של היחסים כאשר גילתה כי צ'נדלר היה קרוס-דרסר.
זמן קצר לאחר שהשלים בשנת 1961 את תפקידו בסרט "מבצע בורמה" (Merrill's Marauders) הוא נפגע בגבו בעודו משחק כדורסל בחברת חיילים מן הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית ששיחקו כניצבים בסרט.
ב-13 במאי 1961 התאשפז צ'נדלר בבית חולים בעיר קולבר סיטי בקליפורניה לצורך ניתוח לתיקון פריצת דיסק בעמוד השדרה.
מהלך הניתוח הסתבך, עורק נפגע וצ'נדלר החל לדמם.
בניתוח חירום שארך שבע וחצי שעות מעבר למהלך הניתוח הרגיל, ניסו הרופאים להצילו וניתנו לו מנות דם רבות.
מאוחר יותר הוא נותח פעם נוספת ללא הצלחה.
נסיבות מותו הוכרו כרשלנות רפואית וילדיו זכו בפיצוי נכבד.
הוא נקבר בבית הקברות היהודי הילסייד ממוריאל פארק בלוס אנג'לס ובין נושאי ארונו היה טוני קרטיס.
ג'ף קונס הוא פסל וצייר אמריקאי.
קונס הוא אחד האמנים העכשויים הידועים ביותר, המצליחים ביותר והיקרים ביותר.
ידוע בשל הרפרודוקציות שלו על חפצים בנליים יחסית (כגון אומנות בלונים בפלדת אל חלד או פסל מונומנטלי מפרחים בצורת כלבלב).
קונס נולד בעיר , שבפנסילבניה, ב-1955. ב-1972 החל ללמוד אמנות ב (MICA) בבולטימור, ולאחר מכן ב (SAIC), שם למד אצל האמן הידוע .
בשנת 1976 החל קונס לעבוד כברוקר בוול סטריט בניו יורק.
יצירותיו של קונס נמכרות במחירי שיא.
במאי 2019 נמכרה יצירתו "ארנב" תמורת 91 מיליון דולר, מחיר שיא ליצירה של אמן חי.
המבקרים חלוקים בדעותיהם לגבי קונס.
יש הרואים בעבודותיו חלוציות ובעלות חשיבות אמנות-היסטורית מרכזית.
אחרים מבטלים את עבודתו כקיטש, ומאשימים אותו בהתנהלות מסחרית צינית.
פסלי הכלבים של קונס מוצגים בגלריות ובתערוכות ברחבי העולם בצבעים שונים: כחול, כתום, אדום, ורוד וצהוב.
חלקם בגובה עד 40 ס"מ ואחרים מתנשאים לגובה של עשרה מטרים
קונס יצר פסל בדמות האמנית ליידי גאגא, המוצג על גבי עטיפת האלבום שלה ARTPOP.
במהלך 2017 הציג פסל ענק של כלב עשוי ניילון בהופעות של ג'יי זי
בשנים 2020–2021 הוצגו מבחר מעבודותיו של קונס בתערוכה במוזיאון תל אביב לאמנות תחת הכותרת "ערך מוחלט".
עקב מגפת הקורונה לא התאפשר לקונס להגיע לפתיחת התערוכה המתוכננת.