tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-26 בינואר 2021 הושאל לאון לברצלונה ספורטינג קלוב מליגת העל האקוודורית.
הוא ערך 27 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-10 באוקטובר 2014 ערך לאון את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בתיקו 1-1 נגד נבחרת ארצות הברית במשחק ידידות.
פרננדו סאבדרה (10 באוקטובר 1849 – 1 במאי 1922) הוא שם משמעותי בעולם השחמט, לא בשל כישרונו כשחקן, אלא בזכות תרומתו הייחודית והמשמעותית כמחברו של אטיוד מפורסם (endgame study).
הוא הונצח בזכות אחד מהסיומים המפורסמים והמלמדים ביותר בהיסטוריה, הידוע בפשטות כעמדת סאבדרה (Saavedra Position).
סאבדרה נולד בסביליה, ספרד, בשנת 1849, והיה כומר ספרדי.
אף שהיה שחמטאי חובב, השפעתו האמיתית על המשחק נבעה מתובנה שהייתה לו במהלך שהותו בגלאזגו, סקוטלנד, בסוף המאה ה-19. מאוחר יותר שירת במדינות שונות כחבר במסדר הדתי "הפאסיוניסטים" (Passionists), ולבסוף שב לדבלין, אירלנד, שם נפטר ב-1 במאי 1922.
סיפורה של עמדת סאבדרה מפורסם כמעט כמו האטיוד עצמו, ומדגיש מקרה יוצא דופן של "מסע יחיד" שהביא לתהילת עולם.
העמדה נבעה במקורה ממשחק שנערך בשנת 1875 בין ריצ'רד פנטון ו.
ראה למשל אחרי המסע ה-54.
עיתונאי שחמט ב-"Glasgow Weekly Citizen", ז'ורז' ברבייה, פרסם גרסה של סיום זה באפריל 1895, כשהוא סבור שהיא מובילה לתיקו.
אולם, היה זה החובב פרננדו סאבדרה, חבר במועדון השחמט של גלאזגו, שכשראה את העמדה המפורסמת, גילה מסע מנצח עבור לבן שברבייה ואחרים החמיצו.
סאבדרה הצביע על כך שבמקום להכתיר מלכה, לבן יכול להכתיר צריח כדי לכפות ניצחון.
ברבייה פרסם את התיקון של סאבדרה בטורו מ-18 במאי 1895.
צא4 7. מב3 (לבן מאיים על הצריח ומאיים מט ב-ג1, וכופה ניצחון.)
עמדת סאבדרה, ההסבר מדקה 12:50, יוטיוב
עמדת סאבדרה מפורסמת מכמה סיבות:
גלגול: זוהי אחת הדוגמאות המפורסמות והברורות ביותר ל"underpromotion" בשחמט, שבה רגלי "מגולגל" לכלי אחר מלבד מלכה (במקרה זה, צריח) כדי להשיג מטרה טקטית ספציפית (הימנעות מפט).
יופי ועומק: אף על פי שיש בה רק ארבעה כלים, הבעיה מכילה תפניות מפתיעות, מסעי נגד מתוחכמים, ופתרון מבריק שלא היה ברור מיד לשחקנים חזקים באותה תקופה.
ערך לימודי: היא נמצאת בשימוש נרחב בספרות שחמט ובהוראה כדי להמחיש את חשיבות החישוב המדויק, הניואנסים של קידום רגלי, ומושגי מלכודות הפט בסיומים.
השראה: האלגנטיות והפתרון הבלתי צפוי של הבעיה העניקו השראה למחברי אטיודים רבים ליצור יצירות דומות החוקרות גלגול ונושאי סיום מורכבים.
פרננדו סאבדרה, כומר צנוע וחובב, הותיר חותם בל יימחה על ההיסטוריה של השחמט באמצעות תרומתו היחידה והמבריקה, הממשיכה לרתק ולחנך חובבי שחמט ברחבי העולם.
לפני הקריירה הפוליטית, וייאביסנסיו היה עיתונאי חוקר שסיקר שחיתות ואלימות באקוודור.
וייאביסנסיו, מבקר של הנשיא לשעבר רפאל קוראה, היה בגלות בפרו לאחר רדיפה משפטית בעקבות פרסום ביקורת פומבית על ממשל קוראה.
הוא בילה כמה חודשים בכלא עד שכל האישומים בוטלו בפברואר 2018.
לאחר שהתמודד ללא הצלחה לאספה הלאומית ב-2017, נבחר וייאביסנסיו ב-2021. במאי 2023 הוא הכריז על מועמדותו לנשיאות לבחירות הכלליות באותה שנה.
לאחר עצרת בחירות בקיטו, וייאביסנסיו נרצח בירייה ב-9 באוגוסט 2023.
פרננדו אלסיביאדס וייאביסנסיו ולנסיה נולד ב שבמחוז צ'ימבורסו.
הוא למד עיתונאות ותקשורת בסניף האקוודורי של .
הוא היה נשוי לוורוניקה סראוס, אותה פגש כשעבד באספה הלאומית.
לבני הזוג נולדו חמישה ילדים משותפים.
הוא הצטרף לחברת ב-1996, תחילה כמתקשר חברתי ולאחר מכן כפעיל איגוד מקצועי עד 1999, אז פוטר על ידי ממשלתו של .
וייאביסנסיו החל את הקריירה העיתונאית שלו בעיתון בגואיאקיל.
במהלך עבודתו, הוא מתח ביקורת על ממשלות שונות, כולל זו של גוסטבו נובואה, אותו האשים בשחיתות.
וייאביסנסיו היה הראשון לדווח על יומני אבטחה מפורטים על ג'וליאן אסאנג' ששמרו אנשי הצוות והמאבטחים בשגרירות אקוודור בבריטניה.
ב-2015, ווייאביסנסיו שלחו מסמכים סודיים לוויקיליקס המראים כי אקוודור השתמשה בחברה איטלקית כדי להפעיל תוכנית מעקב שריגלה אחר עיתונאים ואויבים פוליטיים, בנוסף לריגול אחר ג'וליאן אסאנג' בשגרירות.
הניו יורק טיימס דיווח כי יומני צ'אט שהודלפו משנת 2015 מראים כי אסאנג' והמעגל הפנימי שלו היו מודעים למסמכים, שלא פורסמו על ידי ויקיליקס.
לאחר סיום לימודיו, הוא היה אחד ממייסדי מפלגת ב-1995. במהלך מושב האספה הלאומית בשנים 2013–2014, וייאביסנסיו היה עוזר פרלמנטרי של .
במהלך התקופה הזו, חימנס ווייאביסנסיו האשימו את הנשיא רפאל קוראה בכך שהורה על פלישה חמושה לבית חולים במהלך מרד משטרתי בספטמבר 2010. הוא נתבע על ידי קוראה על הוצאת דיבה, ונידון ל-18 חודשי מאסר.
הוא נסע לוושינגטון וביקש סיוע מ, אבל כשחזר לאקוודור, כבר היה נגדו צו מעצר.
במקום להסגיר את עצמו, הוא הסתתר באזור האמזונס עד שפג עונשו.
בתחילה, כשהכריז על מועמדותו לפרלמנט בבחירות הכלליות ב-2017, הקמפיין שלו נפסל בשל האישומים המשפטיים נגדו.
לאחר שההאשמות בוטלו, הוא יכול היה להתמודד.
עם זאת, הוא הפסיד בבחירות.
לאחר תבוסתו, הוא נעצר באשמת העלבה וריגול בעקבות ביקורתו על ממשל קוראה.
הוא נמלט לפרו ובמהלך התקופה בה מצא מקלט במדינה, כל האישומים נגדו בוטלו בפברואר 2018.
וייאביסנסיו התמודד שוב לאספה הלאומית ב-2021, והפעם זכה במושב באספה.
ב-3 בספטמבר 2022, היה פרננדו קורבן לתקיפה אלימה, כאשר בוצע ירי לעבר ביתו.
וייאביסנסיו טען שהוא היה יעד לניסיון התנקשות.
במאי 2023 הסתיימה כהונתו באספה הלאומית עם פיזורה על ידי הנשיא גיירמו לאסו.
לפני הפירוק, וייאביסנסיו ספג ביקורת מכמה חברי אספה בשל הפרעתו לתהליך ההדחה של לאסו.
זמן קצר לאחר פיזור האספה הלאומית, הודיע וייאביסנסיו על מועמדותו לנשיאות אקוודור בבחירות 2023. הוא התמקד בשחיתות הגוברת, באלימות במדינה ובהגנה על הסביבה.
במהלך מסע הבחירות שלו, הוא כינה את אקוודור "מדינת סמים" בשל העלייה באלימות הקשורה לכנופיות.
ביוני 2023, הוא מינה את פעילת הסביבה כסגניתו.
ב-16 ביוני דחתה מועצת הבחירות הלאומית את מועמדותו בשל מידע לא מספיק.
עם זאת, הנושא נפתר ומועמדותו אושרה ארבעה ימים לאחר מכן.
לפי סקר שנערך ב-9 ביולי וייאביסנסיו הגיע למקום הרביעי עם 10.23%.
שבוע לאחר מכן, ב-18 ביולי, סקר מצא כי וייאביסנסיו הגיע למקום השני עם 13.2%, כאשר חברת הפרלמנט לשעבר לואיסה גונסאלס במקום הראשון עם 26.6%.
באוגוסט 2023, בזמן ההתנקשות בו, וייאביסנסיו עמד בסקרים על 7.5%.
סקר אחר שנערך ביום ההתנקשות בו, מצא אותו במקום השני אחרי גונסאלס.
ב-9 באוגוסט 2023 וייאביסנסיו נורה בראשו בעת שנכנס לרכב, זמן קצר לאחר שסיים עצרת בחירות בקולחיו אנדרסון בחלק הצפוני של קיטו.
במהלך ההתקפה, החמושים גם השליכו רימון, אך הוא לא התפוצץ.
וייאביסנסיו הובהל למרפאה סמוכה, שם נקבע מותו, והוא בן 59. תשעה בני אדם נוספים נפצעו גם הם במהלך הירי, כולל שני שוטרים.
חשוד בהתנקשות נהרג במהלך קרב יריות.
ההתנקשות הייתה פחות משבועיים לפני הבחירות הכלליות.
יום לפני מותו, וייאביסנסיו דיווח למשרד המשפטים על עסקי נפט עלומי שם, אך לא ידועים פרטים נוספים על הדו"ח.
הוושינגטון פוסט ציין כי ההתנקשות בו התרחשה בתקופה של אלימות כנופיות גוברת במדינה.
וייאביסנסיו קיבל איומים רבים על חייו, כולל אחד מקרטל סינלואה במהלך הקמפיין שלו לנשיאות, כשהאיום האחרון היה שבוע לפני הירי.
הנשיא גיירמו לאסו אישר את מותו של וייאביסנסיו ואמר כי "הפשע לא יישאר ללא עונש".
הנשיא לשעבר קוראה ציין כי אקוודור הפכה ל"מדינה כושלת" והזהיר כי "אלה שמנסים לזרוע עוד שנאה" עם מותו "רק ימשיכו להרוס אותנו".
משלחת הפיקוח על הבחירות של ארגון מדינות אמריקה (OAS) שהייתה אמורה להגיע לאקוודור למחרת, פרסמה הצהרה בה גינתה את הרצח, השתתפה בצערו ובתדהמתו של העם האקוודורי וקראה לרשויות לנהל חקירה יסודית ומקיפה.
סרטונים של התקיפה החלו להסתובב ברשתות החברתיות זמן קצר לאחר האירוע.
בסרטונים נראה וייאביסנסיו נכנס לרכב, כאשר מספר יריות נורות ועדי ראייה צורחים.
מפלגתו של וייאביסנסיו טענה גם כי חמושים תקפו את משרדיהם בקיטו ביום ההתנקשות.
ב-9 באוגוסט נעצרו שישה גברים קולומביאנים בקשר להתנקשות, אך מאוחר יותר הם נרצחו בכלא ב-6 באוקטובר.
יומיים לאחר הרצח, ב-11 באוגוסט, נערכה אזכרה ציבורית לזכרו של וייאביסנסיו במרכז התערוכות של קיטו ולאחריה נערכה הלוויה פרטית לקרובי משפחה ומקורבים.
הוא נקבר בבית הקברות מונטוליבו בצפון קיטו למחרת.
ב-12 ביולי 2024, בית משפט בקיטו גזר 34 שנות מאסר על קרלוס אנגולו, המנהיג לכאורה של , ועל לאורה קסטייה בגין הזמנת ההתנקשות.
שלושה שותפים נוספים נידונו גם הם ל-12 שנות מאסר.
ב-8 באפריל 2025 טענה אלמנתו של וייאביסנסיו, ורוניקה סראוס, באמצעות חשבון הטוויטר שלה, כי הליך החקירה של משרד התובע הכללי של אקוודור, נגוע באינטרסים פוליטיים וסחר בסמים, ואף שהתובעת עצמה והנשיא דניאל נובואה עשויים להיות מעורבים בהסתרת מידע על רצח פרננדו.
פרננדו נאבה אורטגה (בספרדית: Fernando Nava Ortega; נולד ב-8 ביוני 2004 בסנטה קרוס דה לה סיירה שבבוליביה) הוא כדורגלן בוליביאני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת אוריינטה פטרולרו מליגת העל הבוליביאנית ובנבחרת בוליביה.
נאבה גדל במחלקות הנוער של ארחנטינוס ג'וניורס בוליביה, אתלטיקו פרנאאנסה וסנטוס.
בהמשך חתם באוריינטה פטרולרו מליגת העל הבוליביאנית.
ב-31 במאי 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 5-1 לקלוב אורורה במסגרת הליגה, בו גם הבקיע את שער הבכורה שלו במועדון.
ב-27 באוגוסט 2023 ערך נאבה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת בוליביה, בהפסד 2-1 לנבחרת פנמה במשחק ידידות.
פרנס הלס (בפלמית: Frans Hals; סביבות 1582 – 26 באוגוסט 1666) היה צייר הולנדי בזמן תור הזהב של הולנד.
הלס היה בעיקר צייר דיוקנאות.
ישנו מידע מועט בלבד על חייו של הלס.
הוא נולד בסביבות 1582, כנראה באנטוורפן.
ב-1585, לאחר שאנטוורפן נכבשה בידי ספרד במלחמת שמונים השנה, עברה משפחתו להארלם שבמרכז ארצות השפלה (כיום בהולנד), ושם חי כל ימיו.
הוא למד ציור אצל הצייר הפלמי קרל ון מנדר (1548-1606), שנמלט גם הוא מהספרדים, אולם רעיונותיו של מנדר לא מופיעים ביצירתו של הלס.
יצירתו המוקדמת ביותר של הלס המוכרת כיום היא "יקובוס זאפיוס", ציור משנת 1611. ה"פריצה" שלו התרחשה ב-1616 עם דיוקן קבוצתי בגודל מלא בשם "משתה הקצינים של המיליציה של סט.
היסטוריונים דיווחו כי הלס התעלל באשתו הראשונה, אנקה הרמנס (Anneke Hermansz או Annetje Harmensdochter Abeel), והיא מתה בשנת 1616. עם שני ילדים מאנקה, הלס נישא לליסבט ריינירס (Lysbeth Reyniers) ב-1617, והיו להם שמונה ילדים.
מסופר כי הלס היה חובב הטיפה המרה, ובשל כך הגיע לחברתם של אנשים מפוקפקים.
אף על פי שהיה ביקוש לעבודתו במשך כל חייו, הוא סבל מקשיים כלכליים.
בנוסף לציור עבד גם כסוחר אמנות וכמשחזר יצירות אמנות.
נושיו גררו אותו מספר פעמים לבית-המשפט, ובשנת 1652 מכר את כל רכושו כדי ליישב חוב לאופה.
רשימת הציוד שנמכר כוללת רק שלושה מזרנים וכרים, מזנון, שולחן וחמש תמונות.
בשנת 1664 התקיים מקצבה עירונית כשהוא חסר-כל.
בתקופה בה נלחמה האומה ההולנדית על עצמאותה שהה הלס בחברת הגילדות הצבאיות.
הוא היה גם חבר ב"לשכת הנואמים", וב-1644 יושב-ראש תאגיד הציירים של הארלם.
הוא מת ב-1666 ונקבר בכנסיית סט.
אשתו מתה מאוחר יותר בבית-חולים מסיבה לא ברורה, לאחר שיצאה לבקש עזרה ממוסדות צדקה.
הלס נודע בעיקר בזכות הדיוקנאות שצייר, בעיקר של אזרחים עשירים.
הוא צייר גם דיוקנאות קבוצתיים גדולים, רבים מהם של אנשי המשמר האזרחי.
הוא צייר בסגנון הבארוק, עם ריאליזם מפורט.
ציוריו מציגים את השכבות השונות בחברה אליהן הגיע במהלך חייו - משתאות או מפגשים של קצינים, ציידים, אנשי גילדות, אדמירלים, גנרלים, ראשי-ערים, סוחרים, עורכי-דין, וגם פקידים, שחקנים נודדים, זמרים, אצילים, מוכרות דגים וגיבורים מקומיים.
בדיוקנאות קבוצתיים, כמו "הקשתים של סט.
האדריאן", לכד הלס כל דמות באופן שונה.
הפנים מוצגים באופן טבעי וקל לזיהוי, עם הבעות פנים שונות ומאפיינים ברורים.
מורהו הראשון באנטוורפן היה כנראה ון נורט, אולם הוא עבר לסטודיו של הצייר וההיסטוריון קרל ון מנדר (היו ברשותו של הלס כמה יצירות של מנדר, שנמכרו כחלק ממכירת רכושו ב-1652).
במהרה שיפר את שיטות הציור של ימיו, ושחרר את עצמו אט-אט מכבלי המסורת.
סגנון הציור שלו השתנה עם השנים.
צבעים מלאי חיים הוחלפו עם הזמן ביצירות בהן שולט גוון אחד.
מ-1641 גילה נטייה להגביל את מגוון הצבעים שלו, ולרמוז על צבע במקום להשתמש בו ממש.
בהמשך חייו השתלטו על היצירות גוונים כהים, אפילו שחורים.
משיחות המכחול שלו הפכו חופשיות יותר, והפרטים הקטנים איבדו מחשיבותם לטובת הרעיון הכללי.
ובעוד שיצירותיו המוקדמות הקרינו שמחת חיים, הרי שבדיוקנאות מאוחרים יותר הדגיש את מעמדם וחשיבותם של נושאי הציור.
בשל ההתאמה בין שינוי הסגנון לבין העוני שפקד אותו, יש היסטוריונים הטוענים כי אחת הסיבות (ואולי אף הסיבה העיקרית) למעבר לגוונים מועטים ולציור בשחור-לבן היה מחירם של הצבעים.
המוניטין של הלס דעך לאחר מותו, ובמהלך מאתיים שנה הוא נחשב כה שולי עד כי כמה מציוריו, שבמאה ה-21 נחשבים ליצירות מופת, נמכרו בתקופתו במכירות פומביות בעבור פרוטות.
קרנו שבה ועלתה באמצע המאה ה-19. עם עליית קרנו בא גם זינוק במחירי התמונות, ותמונות שנמכרו בעבר תמורת ליש"ט בודדים נקנו כעת תמורת אלפי ליש"ט.
בין 1870 ל-1920 שימשו הדיוקנאות שצייר כמודלים לציירי דיוקנאות.
הצייר הצרפתי אדואר מאנה הושפע רבות מהלס.
רבים מציוריו נמכרו לאספנים אמריקאיים, שהעריכו את גישתו הלא-ביקורתית לעושר ולמעמד.
מבחר מיצירותיו מוצג במוזיאון פרנס הלס בהארלם שבהולנד ובגלריית האמנות גילדהול בלונדון.
פרננדל שם הבמה של פרנאן ז'וזף דזירה קונטנדן (Fernand Joseph Désiré Contandin; 8 במאי 1903 - 26 בפברואר 1971), שחקן קולנוע ותיאטרון צרפתי שזכה להצלחה רבה.
פרננדל נולד במרסיי, צרפת, להורים מעולם הבידור ששיחקו בוודווילים אופנתיים.
כבר בגיל 12 הופיע לראשונה בתפקיד קטן בדרמה היסטורית.
במלחמת העולם הראשונה, בשנת 1915, אביו גויס, לכן נאלץ לצאת לעבודה, כדי לפרנס את המשפחה, תחילה בבנק ולאחר מכן במפעל לייצור סבון ובו זמנית הופיע בכל הזדמנות על במות הקברטים והתיאטראות של מרסיי כשחקן וגם כזמר.
בשנת 1926 נשא לאישה את הנריאט מנסה (Henriette Manse), אחות חברו הצמוד, ז'אן מנסה (Jean Manse) ולזוג נולדו שלושה ילדים, ז'וסט, ז'אנין ופרנק.
כבר בתקופת אירוסיו, נהגה חמותו לעתיד, בבואה לבקר את בתה, להגיד בראותה אותו: "Voilà le Fernand d'elle" - הנה הפרנאן שלה, אמירה שבחיבור שתי המילים האחרונות נשמע כ"הנה פרננדל" ומכך גזר את שם הבמה שלו, שליווה אותו עד סוף חייו.
לאחר סיום השירות הצבאי, בשנת 1926, גילה אותו ז'אן פארו (Jean Faraud), המנהל הצרפתי של "סרטי פרמאונט", ששכר אותו להופעות בהפסקות של הסרטים.
בשנת 1930 עבר לפריז שם זכה להופעתו הראשונה בסרטים, בסרט "הלבן והשחור" Le Blanc et le Noir בשנת 1931. בהזדמנות זו הכיר שני אנשים שהפכו לידידיו, סשה גיטרי וראימו.
כבר באותה שנה הופיע בסרט של ז'אן רנואר וסרטים נוספים.
השחקן הקומי, בעל החיוך הסוסי, פרץ לתודעת הקהל בתפקיד "דון קאמילו" בסדרת הסרטים "דון קאמילו ופפונה" שם גילם את "דון קאמילו", כומר קתולי, לצדו של ג'ינו סרבי (Gino Cervi), שגילם את "פפינו", ראש עירייה קומוניסטי, על פי סיפוריו של הסופר ג'ובאנינו גוארסקי.
במהלך חייו זכה פרננדל למספר פרסים ועיטורים:
1949 "פרס הצחוק העולמי הגדול".
1970 "הפרס הגדול של הקולנוע הצרפתי"
פרננדו אפונסו קולור דה מלו (בפורטוגזית: Fernando Affonso Collor de Mello, נולד ב-12 באוגוסט 1949) הוא פוליטיקאי ברזילאי שהיה נשיא ברזיל מ-1990 ועד 1992.
קולור הוא נצר למשפחה רבת השפעה בפוליטיקה הברזילאית, שבראשה עמד (אביו) אמון דה מלו, עיתונאי ומושל לשעבר של מדינת אלגואס.
הוא תפקד כנשיאה של קבוצת כדורגל ברזילאית ב-1976. בהיותו בעל מראה טוב ופופולרי, הוא נכנס לפוליטיקה, ובזה אחר זה הוא שימש כראש עיריית מסייאו, בירת מדינת אלגואס, נציג פדרלי של אלגואס בקונגרס של ברזיל, ולבסוף מושלה של מדינת אלגואס ב-1987.
ב-1989 קולור הביס את לואיז אינסיו דה סילבה במירוץ נשיאותי בעל שני סיבובים, שנערך בהתאם לחוקה החדשה של 1988, ובכך נהיה הנשיא הראשון שנבחר באופן דמוקרטי מאז ההפיכה הצבאית של 1964. הפופולריות שלו הייתה מאוד גבוהה והוא ניצח במדינת סאו פאולו בהתמודדות מול אישים פוליטיים חשובים ובולטים.
זמן קצר אחרי בחירתו, קולור הודיע על מימושה של "תוכנית קולור", שהייתה אמורה לצמצם את היצע הכסף, ובכך להילחם באינפלציה.
התוכנית כללה המרה רחבת היקף של חשבונות בנק של צרכנים לאיגרות חוב ממשלתיות שלא ניתן לפורען, ובמקביל הדפסת כסף לשימושה של הממשלה.
כל החשבונות שהכילו יותר מ-1,200 קרוזרות (יחידת מטבע ברזילאית) הוקפאו למשך 18 חודשים.
צעדיו הקיצוניים של קולור בכלכלה התקבלו בחוסר התלהבות בציבור.
אף על פי כן, רבים חשו כי צעדים אלו היו חיוניים על מנת להקטין את האינפלציה.
התוכנית נחלה כישלון, שכן מספר חודשים אחרי החלת התוכנית האינפלציה המשיכה לעלות והגיעה ל-25% לחודש.
כלכלנים רבים טוענים כי מטרתה האמיתית של תוכנית קולור הייתה להנמיך את החוב הלאומי הגבוה.
כל עוד היה בידי הממשלה, לכסף המוחרם הייתה ריבית ריאלית שלילית.
ההפרש השלילי הזה נוצל כדי להנמיך את חובה של ברזיל.
כלכלנים אלו קובעים כי מיגור האינפלציה הגבוהה לא הייתה מעולם מטרת תוכניתו של קולור.
ממשל קולור הנהיג גם מדיניות של הפרטה של מספר חברות ממשלתיות, כמו אסזיטה (מפעל לייצור פלדות מיוחדות).
לממשלתו הייתה השפעה מסחרית עצומה, הרי שהן מכסי-המגן על ייבוא סחורות עלו, והן הסחבת בייבואם התארכה.
מהלך זה נעשה לכאורה כדי להפוך את התעשייה הלאומית לתחרותית יותר, וכן כדי לספק לאוכלוסיית ברזיל מוצרים איכותיים וזולים יותר.
תוצאותיו של מהלך זה נתונות במחלוקת, אך בטוח לומר שהוא הלם קשות בתעשייה הברזילאית המיושנת וחסרת התחרות.
ב-1992 קולור הואשם על ידי אחיו פדרו בשחיתות, ונחקר בעקבות כך על ידי הקונגרס והעיתונות.
האשמות רבות התמקדו במנהל הקמפיין של קולור, פאולו סזאר פאריאס, שצבר הון רב כאשר קרנו של קולור עלתה.
ראיות הולכות ומתרבות באשר למתן שוחד ומעילה בכספי ציבור, הובילו להפגנות עממיות והפרעות לסדר הציבורי ברחבי הערים הראשיות בברזיל.
באוקטובר, הקונגרס הצביע בעד הדחתו של קולור.
קולור הואשם בהתנהגות בלתי הולמת ב-29 בדצמבר 1992 וזכותו להתמודד על משרה בפוליטיקה הושעתה לתקופה בת 8 שנים, וזאת לפי החוק הברזילאי הנוגע לשחיתות.
דקות אחדות לאחר שהסנאט פתח במשפט שבסיומו הוא היה אמור להחליט אם להדיח את קולור מכהונתו באשמת שחיתות, התפטר קולור מתפקידו.
מאוחר יותר הוא נוקה מכל חשד ואשמה, אולם מרבית האוכלוסייה עדיין רואה בו מושחת.
אחריו התמנה לנשיא סגנו, איתמר פרנקו, אף על פי שרבים ראו בו כלא מספיק מיומן לתפקיד הנשיאות.
שר האוצר בממשלתו של איתמר, פרננדו אנריקה קרדוזו, נבחר לנשיא ב-1995 לכהונה ראשונה, וב-1998 לכהונה שנייה.
ב-2002 קולור התמודד לתפקיד מושל מדינת לידתו, אלגואס, אך הוא הפסיד בבחירות לראשונה בחייו.
ב-1 באוקטובר 2006 נבחר לסנאט הפדרלי מטעם מדינת אלגואס.
בשנת 2023 גזר בית המשפט העליון בברזיל על קולו שמונה שנים ועשרה חודשי מאסר, לאחר שהורשע בפרשת שחיתות, שבה היו מעורבות חברות בנייה.
הוא הורשע בקבלת שוחד בסך 20 מיליון ריאל (כ-3.8 מיליון יורו) בשנים 2010–2014, כשכיהן כסנטור במדינה.
ב-25 באפריל 2025 נאסר קולור והחל בריצוי העונש שגזר עליו בית המשפט.
פרננדו אנטוניו נוגיירה פסואה (בפורטוגזית: Fernando António Nogueira de Seabra Pessoa; 13 ביוני 1888 – 30 בנובמבר 1935), סופר ומשורר, נחשב לגדול המשוררים המודרניים של פורטוגל.
פסואה נולד בליסבון בשנת 1888. אמו הייתה מורה לשפות ואביו היה פקיד ממשלתי.
כשהיה בן חמש נפטר אביו משחפת.
שנה לאחר מכן נפטר גם אחיו, ואמו נישאה בשנית לקונסול פורטוגל בדרום אפריקה, שהייתה באותן שנים קולוניה בריטית.
בשנת 1896 עבר פסואה להתגורר בעיר דרבן עם אמו ואביו החורג, ושם עברו עליו שנותיו המעצבות.
כבר בשנת 1901, כשהיה בן 13, החל פסואה לכתוב שירים באנגלית, והוא המשיך בכך עד שנת 1923.
משסיים את לימודי התיכון בשנת 1905 חזר לליסבון, ועד יום מותו לא יצא עוד מהעיר.
בליסבון עבד פסואה לפרנסתו כמנסח תכתובות מסחריות עבור חברות עסקיות.
בשנת 1914 הקים עם אלמאדה נגריירוש ומריו דה סא-קרנירו את כתב העת "אורפאו", שנחשב פורץ דרך בזמנו.
בנוסף לפעילותו בחוגים הספרותיים של ימיו, הוא גילה עניין רב במיסטיקה ובאסטרולוגיה.
פסואה לא נישא מעולם, אך לאחר מותו נמצאה חלופת מכתבים שלו עם אהובתו.
ב-1935 ראה אור ספר שיריו הראשון בפורטוגלית, "מסר".
נוסף לכך, הוא פרסם ארבעה כרכים של שירה אנגלית וכמה מאות שירים וקטעי פרוזה בכתבי עת ספרותיים.
פועלו הספרותי קנה לו הערכה בקרב החוגים הספרותיים בפורטוגל עוד בחייו, אולם רק לאחר מותו התבררה מידת גדולתו וחשיבותו.
לאחר מותו התגלו בביתו למעלה מ-25 אלף דפים כתובים בכתב ידו, שכללו קטעי שירה, הגות, מחזות, טקסטים מיסטיים ורומנים.
מפעל התרגום וההוצאה לאור של כתביו טרם הושלם.
פסואה חיבר את כתביו תחת מספר רב של שמות עט, 70 לכל הפחות.
אולם בניגוד לשמות עט רגילים, אלה ששימשו את פסואה היו דמויות מפותחות, בעלות ביוגרפיה, אישיות וסגנון כתיבה משל עצמן.
חלקן אף קיימו ביניהן מערכות יחסים מורכבות וביקרו זו את יצירתה של זו.
דמויות אלה, שהיו כולן פרי-רוחו של פסואה עצמו, כונו בפיו הטרונימים.
שלושת ההטרונימים המרכזיים של פסואה היו אלברטו קאיירו, ריקארדו רייש ואָלְוַורוּ דה קמפוש.
שלושת ההטרונימים העיקריים שבהם פרסם פסואה את שירתו הם אלברטו קאיירו, ריקרדו רייש ואלוורו דה קמפוש.
מכלול השירה שלהם תורגם לעברית והתפרסם בשלושה ספרים, בתמיכת המפעל לתרגום ספרות מופת ובהוצאת כרמל בין השנים 2004 ו-2008.
ההטרונים אלברטו קאיירו נולד ב-1889 ונפטר בשנת 1915. הוא היה משורר טבע, חסר השכלה פורמלית, אשר שליטתו בשפה הפורטוגלית הייתה בסיסית בלבד.
פסואה פרס את מכלול כל שיריו של אלברטו קאיירו בספר שתרגומו העברי נקרא "מהחלון הגבוה ביותר".
את ההקדמה לספר כתב הטרונים אחר, ריקרדו רייש.
רייש היה תלמידו של קאיירו ורופא במקצועו.
הוא החזיק בתפיסת עולם פגאנית והפגין בשיריו אהדה רבה לתרבות הקלאסית.
לכתיבתו של המשורר הרומי הוראטיוס נודעה השפעה רבה על שירתו.
שיריו כתובים במשקל ומתאפיינים בנימה מאופקת ומתונה.
אהובתו לידיה היא דמות מרכזית בשיריו.
רייש הוא גם גיבור ספרו של ז'וזה סאראמאגו, "שנת מותו של ריקארדו רייש".
בנוסף להקדמה לספרו של קאיירו, ראו אור בעברית גם כמה משיריו של רייש בקובץ השירים "כל חלומות העולם".
מכלול שירתו של רייש ראה אור בתרגום לעברית, והוא כלול בספר "על העמוד היציב".
אלוורו דה קמפוש, יליד 1890, היה אף הוא תלמידו של אלברטו קאיירו.
במקצועו הוא היה מהנדס ימי, שרכש את השכלתו באוניברסיטת גלאזגו.
דה קמפוש היה משורר מודרניסט, שהרבה להסתובב בעולם והתנסה בסמים.
אחת ההשפעות המרכזיות על כתיבתו הוא המשורר האמריקאי וולט ויטמן.
סגנון כתיבתו של דה קמפוש פילוסופי מאוד, אך גם סוער וקפריזי, והוא נע בין מגלומניה קיצונית לתחושת אפסות מוחלטת.
כמה משיריו פורסמו בעברית בקובץ "כל חלומות העולם", ושורה מתוך שירו "חנות הטבק" היא שהעניקה לקובץ את שמו.
מכלול שירתו של דה קמפוש ראה אור בתרגום לעברית, והוא כלול בספר "מה עשיתי מן החיים?".
הטרונים חשוב אחר הוא ברנרדו סוארש, שמגדיר את עצמו כ"עוזר מנהל חשבונות".
הוא איננו משורר, ורשימותיו המהורהרות והפסימיות, המהוות מעין יומן, תורגמו לעברית תחת הכותרת "ספר האי-נחת".
יצירה זו של פסואה לא נשלמה, והיא נמצאה בין עיזבונותיו.
המהדורה העברית של הספר היא הראשונה שכוללת את כל הפרגמנטים מהם הוא מורכב, כמו גם את הערות העריכה שכתב פסואה עצמו.
החל משנת 1987 הוענק פרס פסואה.
הוא מוענק עבור תרומה יוצאת דופן לתרבות פורטוגזית בתחומים שונים.
בשנת 1989 הפרס הוענק למריה־ז'ואאו פירש, הפסנתרנית היחידה שקיבלה את הפרס.
הפרס מוענק כל שנה לזוכה בודד.
בשנת 1994, סירב ארברטו אלדר לקבל את הפרס.
כל חלומות העולם, תורגם בידי יורם ברונובסקי ופרנסישקו דה קושטה רייש וראה אור בהוצאת כרמל.
ספר האי-נחת, תורגם בידי יורם מלצר וראה אור בהוצאת בבל, 2000.
מהחלון הגבוה ביותר, כל שירי ההטרונים אלברטו קאיירו, תורגם בידי רמי סערי, פרנסישקו דה קושטה רייש ויורם ברונובסקי וראה אור בהוצאת כרמל, 2004.
מה עשיתי מן החיים?, כל שירי ההטרונים אלוורו דה קמפוש, תורגם בידי רמי סערי ופרנסישקו דה קושטה רייש וראה אור בהוצאת כרמל, 2006.
הבנקאי האנרכיסט, תורגם בידי יורם מלצר וראה אור בהוצאת רימונים.
על העמוד היציב, כל שירי ההטרונים ריקרדו רייש, תורגם בידי רמי סערי ופרנסישקו דה קושטה רייש וראה אור בהוצאת כרמל, 2008.
חנויות הטבק, מבחר קטעי שירה ופרוזה, בחר ותרגם: יורם מלצר, הוצאת רימונים, 2009.
מעבר להר הירוק, שירי המרובעים, תרגם, ערך והוסיף הערות ואחרית דבר: רמי סערי, ראה אור בהוצאת כרמל, 2013.
הספינה עומדת לצאת, תרגמו מפורטוגזית: רמי סערי ופרנסישקו דה קושטה רייש, אחרית דבר: רמי סערי, הוצאת כרמל, 2016.
יורד הים, דרמה סטטית במערכה אחת, תרגמה מפורטוגזית: אודליה חיטרון, הוצאת הבה לאור, 2020.
למילה מציאות אין משמעות: מניפסטים, תרגם מפורטוגולית, מאנגלית ומצרפתית: ארז וולק, הוצאת הבה לאור, 2022.
פסואה פי שלושים ושלושה, תרגם מפורטוגזית: רמי סערי, מבוא והערות סיכום: רמי סערי, ראה אור בהוצאת כרמל, 2022.
מסר, תרגם מפורטוגלית: יהל אור, הקדמה, הערות ועריכה: עודד כרמלי, הוצאת הבה לאור, 2024.
פרננדו קרלוס רדונדו נרי (בספרדית: Fernando Carlos Redondo Neri; נולד ב-6 ביוני 1969 בבואנוס איירס) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק בתפקיד קשר אחורי.
רדונדו שיחק בקבוצות ארחנטינוס ג'וניורס, טנריפה, ריאל מדריד ומילאן, ובנוסף, ייצג את מדינתו במדי נבחרת ארגנטינה.
רדונדו היה אחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם בשנות ה-90 ונודע בסגנונו האלגנטי ובראיית משחק מעולה.
רדונדו החל את הקריירה שלו בשנת 1985 כאשר שיחק בארחנטינוס ג'וניורס.
משם הוא עבר לטנריפה בשנת 1990. בטנריפה הפך רדונדו לאחד הקשרים האחוריים הטובים בליגה הספרדית וזומן גם לסגל נבחרת ארגנטינה ב-1990. הוא דחה את הזימון בטענה שהוא רוצה להתמקד בלימודיו האקדמאים בעוד שפרשנים טענו שדחיית הזימון הייתה נעוצה בסגנון המשחק השמרני וההגנתי של מאמן ארגנטינה דאז, קרלוס בילארדו.
הוא זומן מחדש לנבחרת על ידי מאמנה החדש של ארגנטינה אלפיו באסילה והשתתף במונדיאל ב-1994 שנערך בארצות הברית.
בשנת 1994 עבר רדונדו לריאל מדריד שם שיחק עד שנת 2000, בריאל המשיך רדונדו להציג יכולת טובה והפך לאחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם.
הוא זכה עם ריאל מדריד בשלל תארים אך שיא הקריירה שלו היה כנראה בעונתו האחרונה במועדון ב-2000-1999, רדונדו זכה באותה עונה בתואר ה־M.V.P של ליגת האלופות ובישל את אחד השערים היפים של הטורניר במשחק מול מנצ'סטר יונייטד שנערך באולד טראפורד, רדונדו עבר את הנינג ברג במסירת עקב ובישל לראול.
אחרי זכייתה של ריאל מדריד בליגת האלופות הוא עבר למילאן.
לרוע מזלו נפצע רדונדו כבר בשבוע הראשון שלו בקבוצה בטרם הספיק לערוך הופעה ראשונה, הפציעה הקשה השביתה אותו מפעילות לתקופה ארוכה יותר שאחריה לא הצליח רדונדו לחזור ולהציג את יכולתו הגבוהה.
במהלך התקופה בה היה פצוע, הציע רדונדו באצילות (שכה אפיינה אותו) להנהלת מילאן לוותר על משכורתו מכיוון שלא הספיק להיות שייך לקבוצה תקופה מספקת לדעתו, הצעה שנדחתה על ידי המועדון האיטלקי.
אף על פי שהיה אחד הקשרים האחוריים הטובים בעולם, רדונדו מיעט לשחק בנבחרת, בעיקר בשל מחלוקות אישיות עם מאמני הנבחרת.
בסך הכול הוא הופיע רק 29 הופעות בנבחרת ארגנטינה החל מ-1992–1994 והוא כבש בהם שער אחד.
כאמור, רדונדו דחה את זימונו לנבחרת לקראת מונדיאל 1990 בטענה שהוא רוצה להתמקד בלימודיו, הסיבה האמיתית לדחיית הזימון היא ככל הנראה חוסר שביעות רצונו של רדונדו מצורת המשחק השמרנית וההגנתית של מאמן ארגנטינה דאז, קרלוס בילארדו.
אחרי מינויו של אלפיו באסילה למאמן הנבחרת, הסכים רדונדו לחזור לנבחרת והיה אחד השחקנים החשובים שלה, הוא השתתף במונדיאל ב-1994 שנערך בארצות הברית והיה אחד המצטיינים של ארגנטינה, מיד אחרי סיום המונדיאל עבר רדונדו לריאל מדריד.
אחרי מינויו של דניאל פסארלה למאמן הנבחרת, התפתח ריב מתוקשר בין רדונדו לפסארלה, מוקד הריב היה סירובו של רדונדו להתספר למרות דרישתו של פסארלה, מאמן שנודע בקשיחותו ובמשמעת ברזל.
רדונדו חזר לנבחרת רק אחרי התפטרותו של פסארלה אחרי מונדיאל 1998. הוא שיחק פעמים בודדות תחת הדרכתו של מרסלו בייאלסה.
בניו של פרננדו, פדריקו רדונדו ופרננדו רדונדו סולרי, אף הם שחקני כדורגל.
השחקן המצטיין בליגת האלופות - 1 (2000)
פרננדו אסקייל קבנאגי (בספרדית: Fernando Ezequiel Cavenaghi; נולד ב-21 בספטמבר 1983 בעיר אובריין שבמחוז בואנוס איירס, ארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי.
קבנאגי, המזוהה יותר מכול עם ריבר פלייט, מכונה אל טוריטו (El Torito) - השור הקטן וקבגול (Cavegol).
קבנאגי החל את הקריירה בקבוצת הפאר של ארגנטינה ריבר פלייט.
הוא ערך את הופעת הבכורה בליגה הארגנטינאית בשנת 2001 ונחשב, למרות גילו הצעיר, לאחד החלוצים הגדולים של ריבר בכל הזמנים.
במדי ריבר פלייט ערך קבנאגי 88 הופעות בהן כבש 55 שערים וזכה בשלוש אליפויות (קלאוסורה 2002, קלאוסורה 2003, קלאוסורה 2004).
הוא זכה לכינוי אל טוריטו - השור הקטן, בשל כוחו הפיזי.
קבנאגי, בעל אזרחות איטלקית, היה במעקב של קבוצות צמרת מאירופה ונפוצו ידיעות שיובנטוס מעוניינת לרכוש אותו.
המצב הכלכלי הקשה של המועדון אילץ אותו לבסוף למכור את קבנאגי לקבוצה שהציעה את ההצעה הכספית הגבוהה ביותר - אלופת רוסיה דאז קבוצת ספרטק מוסקבה תמורת 9 מיליון אירו.
קבנאגי התקשה להסתגל לתנאים ברוסיה, אמנם עונתו האחרונה בקבוצה הייתה הטובה במהלך תקופתו ברוסיה אך המוניטין שצבר נפגע קשות, ספרטק העמידה אותו למכירה תמורת 9 מיליון אירו ובינואר 2007 נרכש קבנאגי על ידי קבוצת בורדו מצמרת הליגה הצרפתית.
קבנאגי לא זכה לדקות משחק רבות בקבוצתו החדשה בעיקר בשל סגנון המשחק ההגנתי של המאמן הברזילאי ריקרדו גומש.
הוא ערך 9 הופעות, רובן כמחליף וכבש שני שערים.
בעונת 2007/2008 מונה לורן בלאן כמאמנה של הקבוצה וקבנאגי החל לקבל יותר דקות משחק, תחילה בגביעים האירופאים ובהמשך גם בליגה.
קבנאגי סיים את העונה ככובש המצטיין של הקבוצה עם 22 שערים ב-35 משחקים, מתוכם 15 שערים ב-23 משחקי ליגה.
את עונת 2008/09 פתח גם כן בכושר מצוין ונכון ל-16 בספטמבר 2008 לקבנאגי 3 שערים ב-5 משחקים.
בקיץ 2010 הושאל למאיורקה מליגת העל בספרד.
ב-25 בינואר 2011 הודיע כי יצטרף לקבוצה הברזילאית אינטרנסיונל.
בקיץ 2011 חזר למועדון נעוריו ריבר פלייט על מנת לעזור לו לאחר ירידתו ההיסטורית לליגה השנייה.
לאחר שהצליח בכך, ב-9 באוגוסט 2012, פורסם אשר חתם בקבוצה הספרדית ויאריאל, בהופעתו הבכורה הבקיע את שני שערי הבכורה שלו נגד ריאל מדריד קסטיליה בניצחון 1–2. בינואר 2013 חתם בקבוצה המקסיקנית פצ'וקה.
בתחילת 2014 שב בפעם השלישית למועדון חייו ריבר פלייט וזוכה באליפות אחת (פינאל 2014), בגביע לאומי (קופה קמפאונאטו - סופרפינאל 2013/14), בגביע סודאמריקנה (2014) בגביע רקופה סודאמריקנה (2015), ולבסוף בטורניר החשוב באמריקה הדרומית, גביע ליברטדורס (2015).
עם הזכייה בגביע האחרון הודיע על עזיבתו את הקבוצה, ובסוף אוגוסט 2015 חתם באפואל ניקוסיה.
היכולת הגבוהה שהפגין קבנאגי הביאה את מאמן הנבחרת אלפיו באסילה לזמן אותו לסגל.
קבנאגי היה מכוכבי הנבחרת הארגנטינאית הצעירה ונחשב ביחד עם קרלוס טבס, אז שחקן בבוקה ג'וניורס, לכוכבי הנבחרת.
הוא זכה יחד עם הנבחרת הצעירה באליפות אמריקה הדרומית עד גיל 20 בשנת 2003 והיה כוכבה במונדיאל הנוער באותה שנה בו ארגנטינה סיימה במקום הרביעי.
במהלך תקופתו בנבחרת הצעירה נחשב קבנאגי לחלוץ הבא של הנבחרת במקומם של גבריאל בטיסטוטה והרנן קרספו.
הוא ערך הופעה אחת במדי הנבחרת הבוגרת במשחק ידידות מול נבחרת קטלוניה.
במרץ 2008 זומן קבנאגי לסגל נבחרת ארגנטינה לקראת משחק הידידות מול אלופת אפריקה, נבחרת מצרים.
גביע רקופה סודאמריקנה (1): 2015
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 - 1 (2003)
פַּרְנָס (או בכינוי כולל: שבעת טובי העיר; בקהילות הספרדיות – מעמד) הוא מושג רווח בספרות ההלכתית, המתאר מנהיגות אזרחית של הקהילה היהודית, באי-כוחם של הציבור שהם בעלי סמכות המוכרת על ידי ההלכה על אף שאינם בהכרח תלמידי חכמים.
על הצורך במינוי מנהיגים מסוג זה על מנת לתקן תקנות קהילתיות, כותב ספר החינוך במסגרת החיוב למנות שופטים ושוטרים:
בהיסטוריה היהודית שימש המושג "פרנס" לא רק במובנו ההלכתי של מנהיג המתקן תקנות, אלא גם כדמות של אדם חשוב ומשפיע בעירו, מנהיג אזרחי.
שבעת טובי העיר היו אנשים שעסקו בצורכי העיר, והיה להם גדר של אפוטרופוס.
המושג כבר מוזכר בתלמוד, ונידון רבות בראשונים הפוסקים נחלקו, האם מדובר במוסד מסודר כמו בית דין ששייכים בו דיני רוב כמו בית דין, או שמדובר בנציגים עצמאיים של בני העיר, ולא שייכים בו דיני הכרעה על פי רוב
בתלמוד מוזכר כי הדבר צריך להיעשות במעמד אנשי העיר.
דעת הר"ן שאף על פי שבדינים משפטיים די בתוקף המעשה של טובי העיר, הרי שבמעשה שמוציאים דבר קדוש לחולין על ידי מכירתו, יש צורך בגילוי דעת מצד אנשי העיר שהם אינם צריכים לו.
הבית יוסף מבאר שהדברים צריכים להיעשות בפרסום דווקא, כך שיהיה ידוע שאנשי העיר מסכימים למעשיהם של טובי העיר.
הראב"ד, לעומת זאת, מפרש כי נדרשת הסכמה מפורשת מצד אנשי העיר למעשי טובי העיר.
בחירת הפרנס נעשתה על ידי הציבור, ובכך באה לידי ביטוי ההמלצה שבתלמוד לפיה "אין מעמידין פרנס על הציבור, אלא אם כן נמלכים בציבור".
המקור לכך שדרושה הסכמה כללית מקורה מדברי חז"ל, המתארים לנו כיצד ולמה התמנה בצלאל בן אורי - בונה משכן העדות כפרנס על הציבור:
היו מקומות בהם לפני ההצבעה חלה חובה על כל אחד מהמשתתפים לנדור שכוונתו בהצבעה היא רק "לשם שמים ולתקנת העיר".
כמו כן, כחלק מן החשיבות שראו חכמים במינוי פרנס על הציבור והאחריות הכרוכה בה אמרו בתלמוד הירושלמי: "אין מעמידין פרנסין פחות משלשה, אנא חמי דיני ממונות בשלשה דיני נפשות לא כל שכן?" כלומר תפקיד הפרנס נוגע גם לנושאים של דיני נפשות וקל וחומר שעליו להתמנות במעמד של שלשה אנשים לפחות.
בקהילות הספרדיות באירופה היה נהוג שאדם שהציבור מינה אותו להיות ב"מעמד", היה חייב לקבל את המינוי על עצמו ואם לא היה מעוניין היה תורם לקהילה סכום כסף על מנת לשחררו מהמטלה.
בראשונים מובאות שתי גישות לאופי הפרנסים.
האחת דוגלת בבחירתם של אנשים דגולים: "תלמידי חכמים, אנשי תורה ואנשי מעשים טובים".
ואילו האחרת מדגישה את היכולת האדמיניסטרטיבית שלהם, ומשווה אותם לאפוטרופוסים של בני-העיר.
באירופה של המאה ה-16 ואילך, עמדו הפרנסים בראש הקהילה היהודית וניהלו אותה מהצד האדמיניסטרטיבי, כולל בחירת הרב, שכירתו ותשלום שכרו.
בגרמניה של אותה תקופה היה מקובל לראות את יהודי החצר, שהיה בעל מעמד כלפי השלטונות, גם כפרנס הקהילה.
במקומות בהם לא היה יהודי חצר הייתה הקהילה היהודית מתארגנת כ-Landjudenschaft והנהגתה שימשה הן כפרנסי הקהילה והן כמייצגי הקהילה בפני השלטון.
באופן מעשי, ברוב קהילות היהודים (הן האשכנזים והן הספרדים) עמדו בראש הקהילה בני מספר מצומצם של משפחות בעלות עמדה והשפעה ולא היה נדיר לראות את בנו של הפרנס הקודם נוטל על עצמו את תפקיד הפרנס.
בידי פרנסי העיר סמכות מוכרת על ידי ההלכה לתקן תקנות קהילתיות, בסמכותם למכור ולקנות דברים בשם הציבור, להקדיש מבנה והפיכתו לבית כנסת, שינוי יעדי כספי הצדקה של הציבור, וכלל כספי הציבור מופקדים בידיהם לשימוש הגון על-פי ראות עיניהם.
בתלמוד נקבע שיש לציית לפרנס, גם אם הוא אינו בעל שיקול-דעת: "אפילו קל שבקלין ונתמנה פרנס על הציבור - הרי הוא כאביר שבאבירים", ואמירה נוספת באותה הרוח: "יפתח בדורו כשמואל בדורו".
בנפרד מהעובדה כי פרנסי העיר יכולים לכפות על שאר בני עירם את החלטותיהם כתוצאה מבחירת הרוב בהם, קיימת מחלוקת בקרב הראשונים באשר לתהליך קבלת ההחלטות בינם לבין עצמם.
הרא"ש סבור כי הכלל שאחרי רבים להטות חל גם במקרה זה, ומספיק שרוב הפרנסים יסכימו להחלטה.
לעומתו הרשב"א סבור כי עקרונית ניתן לכפות את דעת הרוב על המיעוט - ואכן בבית-דין עירוני כך נוהגים - אך בהחלטת פרנסי העיר דרושה הסכמת פה-אחד על מנת שניתן יהיה לקבל את ההחלטה.
חז"ל ביטאו בכמה מקומות חשש לשרירות-לב מצד הפרנסים: בתלמוד במסכת פסחים (דף קיג:) נכתב: .
אמירה נוספת בנושא מופיעה במסכת יומא (דף כב:): .
רש"י מפרש: "דופי משפחה", כלומר עבר משפחתי בעייתי, שאותו אפשר להזכיר לו במקרה שיסרח.
עם זאת, הציבור נדרש לכבד את פרנסי הציבור, וחז"ל אף תיקנו כי העלייה השלישית לתורה בשבת (מיד לאחר עליית הכהן והלוי) תהא קבועה עבור "תלמידי חכמים הממונים פרנס על הציבור".
פרננדו קולונגה אוליברס (בספרדית: Fernando Colunga Olivares; נולד ב-3 במרץ 1966) הוא שחקן טלנובלות מקסיקני.
פרננדו קולונגה נולד במקסיקו סיטי, מקסיקו, לפרננדו ומרגריטה קולונגה.
את תחילת דרכו, עשה קולונגה בלימודי הנדסה אזרחית באוניברסיטת מקסיקו, אך לאחר עצה מחבר, פרננדו החל ללמוד משחק.
את צעדיו הראשונים בעולם הטלנובלות עשה בתפקידים משניים.
בשנת 1996, שיחק קולונגה בתפקיד ראשי בטלנובלה "מריה מריה".
הטלנובלה נהפכה לפופולרית, והעלתה את מעמדותו של קולונגה בעולם המשחק.
בשנת 2010 קולונגה כיכב בטלנובלה "אשת הברזל", לצד לוסרו וגבריאלה ספניק.
הוא זכה בפרס השחקן הטוב ביותר לאותה שנה.
בשנת 2015 כיכב בתפקיד הראשי בסרט הקומדיה האמריקאי-דומיניקני "Ladrones" בדמוותו של אלחנדרו טולדו.
באותה שנה גילם את אלאדיו גומז לונה בטלנובלה "תשוקה וכוח".
בשנים 2023–2024 שיחק בתפקיד ראשי בטלנובלה "El maleficio" בתור אנריקה דה מרטינו, לצדם של מרלן פבלה ומארק תאצ'ר.
בשנת 2024 כיכב לצדה של אנה ברנדה קונטררס בטלנובלה "הרוזן" (אנ') מבית רשת טלמונדו האמריקאית.
בשנת 2025 החל לככב לצד קתרין סיאצ'וקה בטלנובלה "Amanecer" בתור ליאונל קרנזה קינטנה.
1995-1996 - "מריה מריה" - Maria la del Barrio - דמות: לואיס פרננדודה לה וגה.
1997 - "אזמרלדה" - Esmeralda - דמות: חוסה ארמנדו פניראל.
1998 - "המתחזה" - La Usurpadora - דמות: קרלוס דניאל ברצ'ו.
1999 - "לעולם לא אשכחך" - Nunca te Olvidare - דמות: לואיס גוסטבו.
2000-2001 - "חבקי אותי חזק" - Abrazame muy Fuerte - דמות: קרלוס מנואל ריברו.
2003 - "אהבת אמת" - Amor Real - דמות: מנואל פואנטס גרה.
2007-2008 - "תשוקות" - Pasión - דמות: ריקרדו דה סלמנקה / ריקרדו לופז דה קרבחל.
2008-2009 - "מחר ולתמיד" - Mañana Es Para Siempre - דמות: אדוארדו חוארס קרוס / פרנקו סנטורו.
2010 - "אשת הברזל" - Soy Tu Dueña - דמות: חוסה מיגל מונטסינוס.
2022 - הסוד של משפחת גרקו - דמות: אכילס גרקו.
2024 - הרוזן (אנ') - אלחנדרו גאייטן / הרוזן חואקין ממונטנגרו
2025 - Amanecer - בתפקיד: ליאונל קרנזה קינטנה.
פרנס בריכן (בהולנדית: Frans Brüggen; 30 באוקטובר 1934 – 13 באוגוסט 2014) היה מנצח, חליליתן וחלילן בארוק.
בשנת 1954, כשהיה בן 20, סיים לימודיו בביצוע בחלילית ובחליל בליציאום למוזיקה של אמסטרדם, בימים בהם קריירת נגינה מקצועית בחלילית כלל לא הייתה קיימת.
כמו כן למד מוזיקולוגיה באוניברסיטת אמסטרדם.
בשנת 1955, בן 21, התמנה לפרופסור בקונסרבטוריון המלכותי בהאג.
בהמשך קיבל משרת פרופסור "ארסמוס" באוניברסיטת הרוארד ומשרת פרופסור "עם הכבוד הגבוה ביותר" (Regents' Professor) באוניברסיטת ברקלי.
בשנים 1962–1979 הקליט בין היתר עם גוסטב ליאונהארדט ואנר בילסמה מגוון יצירות, חלקן מאת מלחינים נשכחים שלא הוערכו כמלחינים מן המעלה הראשונה, אך בתבונתו המוזיקלית הצליח בריכן יחד עם עמיתיו להפיח בהן חיוּת שאינה כתובה בתווים, לעמוד על כוונת המלחין, ואף על ערכן האמיתי של היצירות.
בשנות ה-60 מספר מלחינים בני התקופה, בהם בריו, כתבו יצירות לחלילית בהשראתו.
בשנת 1971 הוא ייסד יחד עם שניים מתלמידיו, ולטר ון האווה (Walter van Hauwe) וקייס בוקה (Kees Boeke), את שלישיית האוונגרד "Sour Cream" ("שמנת חמוצה"), יחד הופיעו בנגינת יצירות בארוק, רנסאנס ומוזיקת אוונגרד.
בשנת 1980 הקליטו את תקליטם הראשון ובו מוזיקת קונסורט מימיו של הנרי השמיני.
בריכן הגיע להישגים נכבדים בקריירת סולן ברפרטואר בארוקי.
בשנת 1981 ייסד את תזמורת המאה ה-18. בד בבד הפסיק להופיע כנגן חלילית וטרברסו.
עם התזמורת הרחיב את רפרטואר הביצוע שלו, והקליט אף יצירות מאת מלחינים רומנטיים בני המאה ה-19.
ב-1992 נתמנה למנצח אורח ראשי, יחד עם סיימון ראטל, של תזמורת עידן האורות.
כמו כן ניצח על תזמורות מסורתיות ובכלים תקופתיים ברחבי העולם, בהן תזמורת הקונצרטחבאו באמסטרדם, עיר הולדתו.
ב-1993 שב לקצרה לנגן בחלילית יחד עם טריו החליליות מיסודו "Sour Cream" באלבום השני של ההרכב "The Passion of Reason".
דניאל בריכן, סולן חלילית וחבר ברביעיית "לוקי סטארדסט" של אמסטרדם, הוא אחיינו.
פרננדינה (בספרדית: Fernandina, השם האנגלי הקודם: Narborough) הוא האי השלישי בגודלו, הצעיר ביותר מבחינה גאולוגית והמערבי ביותר באיי גלאפגוס.
כמו שאר האיים האי נוצר על ידי הנקודה החמה של גלאפגוס.
האי הוא חרוט מגן פעיל שההתפרצות האחרונה בו ארעה ב-11 באפריל 2009. האי אינו מיושב, וככל איי גלאפגוס הוא נמצא בשליטתה של אקוודור, ושייך למערכת הפארקים הלאומיים שלה.
שטח האי הוא 642 קמ"ר והנקודה הגבוהה ביותר בו היא פסגת הקלדרה שלו בגובה 1,476 מטרים מעל פני הים.
הקלדרה היא ברוחב של כ-6.5 ק"מ וב-1968 ארעה בה קריסה של כ-300 מטרים מקרקעיתה.
מדי פעם נוצר אגם קטן בחלקה הצפוני של הקלדרה, בפעם האחרונה ב-1988. ניתן לראות במקום שני סוגים של לבה: לבת טרשים ולבת פָּהוֹיהוֹי.
בשל פעילותו הגעשית אין צמחייה רבה על האי ורוב רובה של הקרקע בו טרשית.
המבקרים באי יכולים לצפות רק בשולי המכתש מסיבות בטיחותיות.
בצפון מזרח האי משתרעת רצועת אדמה בשם פונטה אספינוסה (Punta Espinoza) שבה חיות מאות איגואנות ימיות הנאספות בקבוצות גדולות על גבי סלעי הלבה השחורים.
האי הוא מקום משכנם של קורמורן גלאפגוס, של פינגווין גלאפגוס של האיגואנה המצויצת של סוג מקומי של אוגר (Oryzomyini) ושל אריות ים.
עצי המנגרובים נמצאים באי בשפע.
פרננדינה ייחודי מכל איי גלאפגוס בכך שאף מין של יונק לא קיים עליו.
ב-14 בפברואר 1825 תיעד בנג'מין מורל (Benjamin Morrell), רב חובל אמריקני של ספינת ציידי כלבי ים, את ההתפרצות הגדולה ביותר שנצפתה בהר הגעש של פרננדינה.
ספינתו מצאה מחסה בטוח והתיעוד שלו השתמר.
ב-10 באפריל 2009 אירעה התפרצות שסיכנה את עולם החי של האי.
פגיעות בנפש לא נגרמו מאחר שהאי לא מיושב.
פקחים של הפארק הלאומי ותיירים שחלפו במקום בסירה ראו את התפרצות ההר בשעה 10 בערב.
עקב דלילות האוכלוסייה בחלקים המערביים של איי גלאפגוס הפעילות הגעשית שמתרחשת באזור זה לא נצפית או מדווחת מיד עם תחילתה.
בתחנה הסייסמולוגית בפוארטו איורה שבאי סנטה קרוס נרשמו רעידות אדמה שיוחסו להתפרצות זו.
פרנס היום הוא כינוי שנעשה בו שימוש בשיח היהודי הדתי והחרדי, לתורם בעבור החזקת ישיבה או בית מדרש, שנדב את הוצאות המקום, ליום אחד בשנה.
לרוב מצוין שמו של התורם, על גבי שלט מיוחד, המתנוסס במוסד לו תרם הנדיב, תוך ציון עילת התרומה, כגון: לעילוי נשמת קרוביו, לרפואה, הצלחה, ועוד.
במקומות רבים, השלט המפרסם את פרטי פרנס היום, מונח במקום בולט, זאת במטרה להביע הוקרה לתומכים, ולזכות לתרומות נוספות של בעלי יכולת, שיטלו על עצמם להיות "פרנס היום".
פרנסי היום, מהווים בהרבה מקרים, בסיס חיוני, ומקור תקציב עיקרי, למוסדות תורה וצדקה, שקיומם ורווחתם הם בזכות התורמים "פרנסי היום".
נוסף על "פרנס היום" קיימים תארים נוספים, השמורים לתומכים משמעותיים, של הישיבה או בית המדרש, כמו "פרנס החודש" המציין אדם שתרומתו נועדה להחזיק את המוסד מבחינה כלכלית, למשך חודש ימים.
פרננדו קנוף (בספרדית: Fernando Knopf; נולד ב-1977) הוא מוזיקאי, בסיסט, זמר, מלחין, מפיק ומעבד מוזיקלי ישראלי.
מנהל המגמה למוזיקה לטינית בבית הספר למוזיקה "רימון" ברמת השרון.
קנוף נולד ב-1977 בבואנוס איירס שבארגנטינה.
בגיל 14 החל את דרכו בסצנת המוזיקה הלטינית, ג'אז ומוזיקה קלאסית.
למד והתחנך אצל מוזיקאים בדרום אמריקה, ספרד וישראל.
עלה לישראל ב-1996. הוא בוגר בית הספר למוזיקה "רימון" ובעל תואר ראשון מהאקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
בנוסף לעיסוקו כמוזיקאי פעיל, קנוף מכהן כמנהל מגמת המוזיקה הלטינית וג'אז לטיני ב"רימון".
מנהל מספר תזמורות סלסה ואנסמבלים שונים.
הפיק ושימש כמנהל אמנותי של הג'אם סשן בפסטיבל הג'אז הבינלאומי אילת.
קנוף הקליט, הפיק והופיע עם אמנים בינלאומיים כמו מרסדס סוסה, טיטו פואנטה ג'וניור, ג'ין פרי, אפריין טורו, פדריטו מרטינז, דבורה בראון, אלי דג'יברי, אבי לבוביץ, ננסי קינג, ויקטור מנדוסה ואחרים.
ניגן גם עם אמנים ישראלים, בהם שלום חנוך, דויד ברוזה, שלמה ידוב, יהורם גאון, דין דין אביב, מרינה מקסימיליאן בלומין, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הפילהרמונית הישראלית, יאיר דלאל ועוד.
בשנים 2012–2014 העלה מופע מחווה מיוחד עם הרכב ה- Latin Power שלו, לבואנה ויסטה סושיאל קלאב.
יחד עם הזמר הלטיני (צ'ילה), איטלו גונזלס, יצא במופע המשלב את הלהיטים הגדולים מקובה של "בואנה ויסטה סושל קלאב", בעיבודים מקורים וחדשים לשירים הידועים.
ב-2014 הוציא את אלבומו השלישי בשם - "La Musica es Sentimientos" – "מוזיקה היא רגשות", החושף את הצבעוניות המוזיקלית, הכישרון הרב ושילוב הסגנונות היוצא דופן הגלום בפרננדו קנוף.
קנוף עבד על האלבום כשמונה שנים, ויצר פיוז'ן של לטין ג'אז, מוזיקת עולם, מקצבים קובניים, טנגו פיוז'ן, פולקלור ארגנטינאי, בוסה נובה, סלסה ועוד.
באלבום יצירות אינסטרומנטליות ושירים בעברית, ספרדית ופורטוגזית, שירים מקוריים שכתב קנוף לצד עיבודים מיוחדים לשירים מוכרים כמו: Aguas de Marzo, Gracias a la Vida, Obsesion, Libertango, Escualo.
המוזיקליות העשירה באלבום מורגשת בשילוב כלי הקשה ייחודיים מרחבי העולם, כלי נשיפה אותנטיים, חלילים אתניים, גיטרות בס, פסנתר כנף, בנדונאון ארגנטינאי, אקורדיון, זמרים אורחים, מקהלה ועוד.
קנוף עצמו מנגן באלבום בגיטרות בס 5 מיתרים, פרטלס (Fretless), קלידים, פסנתר, שירה וקולות.
השתתפות באלבומים (שילוב שירים או בעיבוד ובהפקה)
פרננדו לואיס רוסה (בפורטוגזית: Fernando Luiz Roza; נולד ב-4 במאי 1985 לונדרינה, ברזיל), הידוע בכינוי פרננדיניו, הוא כדורגלן עבר ברזילאי ששיחק בעמדת הקשר האחורי.
פרננדיניו החל את הקריירה המקצועית שלו בקבוצת אתלטיקו פרנאאנסה מליגת העל הברזילאית.
ב-4 עונות במועדון הופיע פרננדיניו ב-72 הופעות ליגה, בהן כבש 14 שערים.
בעונת הגיעה פרנאאנסה לגמר גביע ליברטדורס, בו הפסידה 0–4 במשחק חוזר לסאו פאולו.
בסיום עונת 2005 חתם פרננדיניו בשחטאר דונצק האוקראינית, ששילמה עבורו כ-7 מיליון לירות שטרלינג.
בעונתו הראשונה של פרננדיניו בשחטאר דונצק שיחק 34 משחקים בכל המסגרות, והבקיע 3 שערים.
בסיום אותה עונה, עונת סיימה שחטר במקום הראשון עם אותו מספר נקודות יחד עם דינמו קייב - 75 נקודות.
בעקבות כך נערך משחק האליפות, בו פתח פרננדיניו בהרכב וסייע לשחטאר לנצח 1–2 את דינמו קייב ולזכות בתואר האליפות.
בעונת הפך פרננדיניו לשחק הרכב כאשר הופיע ב-40 משחקים וכבש 4 שערים בכל המסגרות.
באותה עונה סיימה שחטאר כסגנית ליגת העל האוקראינית, סגנית הגביע האוקראיני וסגנית הסופר קאפ האוקראיני, כאשר בכל הטורנירים שנייה רק לדינמו קייב.
בעונת הופיע פרננדיניו ב-41 משחקים והבקיע 12 שערים בכל המסגרות, כאשר היה שחקן מפתח בהרכב שחטאר.
באותה עונה פספס פרננדיניו משחק ליגה אחד בלבד.
במשחק הסופר קאפ האוקראיני הפסידה שחטאר פעם נוספת לדינמו קייב, כאשר לאחר 120 דקות המשחק נותר בתוצאת שוויון 2-2, עברו לבעיטות הכרעה.
פרננדיניו החטיא פנדל ודינמו ניצחון 2–4. בסיום העונה נבחר פרננדיניו לשחקן העונה בליגה האוקראינית ולשחקן העונה של שחטאר דונצק.
בעונת , ב-9 בדצמבר 2008, במסגרת שלב הבתים של ליגת האלופות, כבש פרננדיניו את השער השלישי של שחטאר בניצחון קבוצתו 2–3 את ברצלונה בקאמפ נואו.
ב-26 בפברואר 2009 כבש פרננדיניו את שער השוויון בגומלין של 32 האחרונות בגביע אופ"א, נגד טוטנהאם הוטספר, במשחק שהסתיים בתיקו 1-1, כאשר לבסוף עלתה שחטאר לאחר 1–3 לטובתה בסיכום שני המשחקים.
ב-7 במרץ הבקיע פרננדיניו את השער היחיד בניצחון שחטאר 0–1 את דניפרו דניפרופטרובסק.
ב-16 באפריל כבש בניצחון 1–2 על מרסיי בגומלין רבע גמר גביע אופ"א, כאשר שחטאר עלתה לחצי לאחר 1–4 בסיכום שני המשחקים.
בנוסף הוא גם הבקיע את שער השוויון במשחק הראשון של חצי גמר גביע אופ"א, נגד דינמו קייב, שהסתיים בתיקו 1-1. בסוף עלתה שחטאר לגמר גביע אופ"א לאחר ניצחון 1–2 על דינמו קייב במשחק הגומלין, שנערך בדונבס ארנה.
במשחק הגמר, ניצחה שחטאר 1–2 את ורדר ברמן מגרמניה, לאחר הארכה, כאשר פרננדיניו שיחק 120 דקות.
זהו התואר האירופי הראשון של פרננדיניו.
בסך הכל באותה עונה שיחק פרננדיניו 41 משחקים בכל המסגרות וכבש 11 שערים.
בעונת סייע פרננדיניו לשחטאר לזכות בליגת העל האוקראינית, כאשר שיחק 39 משחקים וכבש 8 שערים בכל העונה.
בתחילת העונה שלאחר מכן, עונת , ב-10 בספטמבר 2010, פרננדיניו שבר את רגלו במהלך הפסד הליגה 0–1 לאובולון קייב, כאשר הפציעה הייתה צפויה להשבית אותו עד לסיום העונה.
למרות זאת, חזר פרננדיניו לשחק ב-1 באפריל 2011, כ-7 חודשים לאחר שנפצע, כאשר פתח בהרכב בניצחון שחטאר 1–3 על איליצ'יבץ מריאופול.
כשבועיים לאחר חזרתו מהפציעה, כבש את שער הניצחון בדקה ה-94 נגד טאבריה סימפרופול, במשחק שהסתיים בתוצאה 2-1. ב-25 במאי שיחק 90 דקות בניצחון 0–2 את דינמו קייב בגמר הגביע האוקראיני.
בסיום העונה זכתה שחטאר באליפות שנייה ברצף, כאשר פרננדיניו תרם 3 שערים ב-15 הופעות הליגה שלו באותה עונה.
פרננדיניו התחיל את עונת כאשר כבש את שערה של שחטאר בהפסד 1–3 לדינמו קייב בסופר קאפ האוקראיני.
באותה עונה הבקיע 6 שערים ב-32 משחקים בכל המסגרות.
בסיום העונה תם תוקף חוזהו של פרננדיניו בשחטאר, והשחקן חידש את חוזהו ל-5 עונות נוספות.
עונת החלה בניצחון 0–2 של שחטאר על יריבתה העירונית מטאלורג דונצק, במסגרת הסופר קאפ האוקראיני.
במשחק זה בישל פרננדיניו את השער של שחטאר לדאגלס קוסטה.
ב-23 בספטמבר 2012 כבש בניצחון 1–4 על דינמו קייב, בשלב 32 האחרונות של הגביע האוקראיני, ואף נבחר לשחקן המצטיין של המשחק.
ב-23 באוקטובר כבש את השער השני של שחטאר בניצחון 1–2 את צ'לסי בשלב הבתים של ליגת האלופות.
ב-6 ביוני 2013 הפך פרננדיניו לרכש הראשון של מנצ'סטר סיטי בחלון העברות קיץ 2013, שרכשה אותו תמורת סכום של 34 מיליון לירות שטרלינג.
פרננדיניו חתם בקבוצת הפאר האנגלית ל-4 עונות.
בשחטאר לבש פרננדיניו את חולצה מספר 7, אך במנצ'סטר סיטי חולצה זו הייתה תפוסה על ידי ג'יימס מילנר, קשרה של סיטי.
בעקבות זאת בחר פרננדיניו בחולצה מספר 25.
פרננדיניו ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב-19 באוגוסט 2013, בניצחון ביתי 0–4 את ניוקאסל יונייטד.
פרננדיניו כבש לראשונה במדי מנצ'סטר סיטי בניצחון הביתי 3–6 את ארסנל, אשר במשחק זה פרננדיניו הבקיע צמד ונבחר לאיש המשחק.
ב-1 בינואר 2014 כבש את שערו השלישי במדי מנצ'סטר סיטי, שהיה השער הראשון בניצחון 2–3 את סוונסי סיטי.
ב-2 בפברואר נפצע פרננדיניו בירך ונעדר שבועיים מהמגרשים.
ב-2 במרץ הופיע פרננדיניו במשחק גמר גביע הליגה האנגלית, בו ניצחה סיטי 1–3 את סנדרלנד.
ב-11 במאי שותף במשחק נגד ווסטהאם יונייטד, בו ניצחה סיטי 0–2 והבטיחה זכייה באליפות.
לאחר הגעתו של פפ גוארדיולה לסיטי, פרננדיניו תפס מקום קבע בהרכב של סיטי וקבע את מעמדו כאחד השחקנים החשובים בקבוצה, ואף בעונת 2019/2020 גוארדיולה החל לשחק עם פרננדיניו כבלם.
ב-19 בינואר 2018 פרננדיניו האריך את חוזהו במועדון עד 2020. בעונת 2017–2018 פרננדיניו זכה עם מנצ'סטר סיטי בפרמייר ליג ובגביע הליגה.
בעונת 2018/2019 פרננדיניו היה אחד השחקנים המשמעותיים של מנצ'סטר סיטי שזכתה בטרבל מקומי: אליפות הפרמייר ליג, גביע ה-FA וגביע הליגה.
ביוני 2022 חזר לאתלטיקו פרנאאנסה, 17 שנה אחרי שעזב אותה.
ב-11 באוגוסט 2011 הופיע פרננדיניו לראשונה במדי נבחרת ברזיל, בהפסד נבחרתו 2–3 ל במשחק ידידות.
ב-5 במרץ 2014 כבש את שער הבכורה שלו במדי ברזיל, בניצחון 0–5 על .
פרננדיניו זומן לסגל ברזיל למונדיאל 2014, בו הגיעה הנבחרת למקום הרביעי.
גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (1):
שחקן העונה בליגה האוקראינית (1) -
שחקן העונה של שחטאר דונצק (1) -
פרננדו מנואל פרננדש דה קוסטה סנטוש (בפורטוגזית: Fernando Manuel Fernandes da Costa Santos; נולד ב-10 באוקטובר 1954 בליסבון, פורטוגל) הוא כדורגלן עבר פורטוגלי ומאמן בהווה.
בעבר אימן גם את נבחרת עימה זכה ביורו 2016.
כיליד ליסבון החל פרננדו סנטוש את דרכו ככדורגלן בקבוצת הנוער של בנפיקה ליסבון ב-1966. הוא שיחק 4 עונות בבוגרים בקבוצות מאריטימו ואשטוריל מליגת העל הפורטוגזית.
לאחר שפרש מכדורגל, למד לתואר בהנדסת אלקטרוניקה ותקשורת בבית ספר גבוה למהנדסים של ליסבון (Instituto Superior de Engenharia de Lisboa) אותו קיבל בשנת 1977. לאחר 10 שנים שבהן עבד כטכנאי הוא החל לאמן בשנת 1987.
במשך 7 העונות בהם אימן את הקבוצה הצליח להעלות אותה מהליגה השלישית בפורטוגל לליגת העל הפורטוגזית.
עם פורטו זכה באליפות ובסופר קאפ הפורטוגזי בעונתו הראשונה, והיה המאמן שזכה באליפות החמישית ברציפות עם פורטו, הרצף הארוך ביותר בליגה הפורטוגזית.
בעונה לאחר מכן, הפסיד את האליפות השישית במחזור האחרון לספורטינג ליסבון אך זכה בגביע הפורטוגזי ובסופר קאפ והגיע לרבע גמר ליגת האלופות.
בשנת 2000 דורג במקום התשיעי בדירוג פיפ"א למאמנים.
אתונה איתה זכה בגביע היווני והפסיד לאולימפיאקוס את האליפות בגלל הפרש שערים.
שנה לאחר מכן עבר לאמן את פנאתינאיקוס ושנה לאחר מכן את ספורטינג ליסבון.
אתונה ב-2004 איתה הגיע למקום השלישי בליגה ולחצי גמר הגביע.
ב-2006 עבר לבנפיקה ליסבון אך נכשל באותה עונה ועזב לפאוק סלוניקי אותה אימן עד 2010.
ב-2010 עזב את פאוק לטובת אימון .
אותה אימן ביורו 2012 והגיע עד לרבע הגמר, ובטורניר מונדיאל 2014, בו הגיעה לשמינית הגמר.
יום לאחר הדחת יוון מהמונדיאל תם חוזהו של סנטוש בנבחרת.
לאחר שעזב את יוון, חתם סנטוש ב, אותה הוביל לזכייה באליפות אירופה 2016.
עם סיום מונדיאל 2022, התפטר מתפקידו כמאמן נבחרת פורטוגל.
ב-24 בינואר 2023 חתם סנטוש על חוזה בן שלוש וחצי שנים בנבחרת פולין עד לשנת 2026, אך פוטר בספטמבר באותה שנה.
ב-17 בפברואר 2024 חתם סנטוש על חוזה בן שנתיים בנבחרת אזרבייג'ן עד פברואר 2026. ב-8 בספטמבר 2025 סיים את תפקידו לאחר 9 הפסדים ב-11 משחקים.
פרננדו מנואל סילבה קאוטו (בפורטוגזית: Fernando Manuel Silva Couto; נולד ב-2 באוגוסט 1969) הוא כדורגלן עבר פורטוגזי ששיחק בעמדת הבלם.
קאוטו שיחק במהלך הקריירה בליגות הבכירות בפורטוגל, איטליה וספרד, וזכה בדאבל בכל אחת מהליגות.
הוא צבר למעלה ממאה הופעות במדי נבחרת פורטוגל, ייצג אותה בטורניר מונדיאל 2002 ובשלוש אליפויות אירופה, ואף שימש כקפטן כארבע שנים.
קאוטו החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של פורטו, אליה הצטרף בגיל 17. ב-2 ביוני 1988, בשלהי העונה בליגת העל הפורטוגזית, ערך קאוטו את הופעת הבכורה שלו, והופעתו היחידה בליגה באותה עונה, בניצחונה של פורטו 0–1 על קבוצת אקדמיקה דה קוימברה.
קאוטו ופורטו זכו בדאבל באותה עונה, ובסיומה שוחרר קאוטו מהקבוצה.
הוא עבר לשחק בליגת המשנה למשך שתי עונות, הראשונה במדי פמליקאו והשנייה במדי אקדמיקה.
לקראת עונת חזר קאוטו לפורטו והפך לבורג מרכזי במרכז ההגנה של המועדון.
קאוטו שיחק במדי פורטו למשך ארבע עונות רצופות, בהן זכתה הקבוצה בשישה תארים, בהם שתי אליפויות פורטוגל ושני גביעים.
לקראת עונת , חתם קאוטו בפארמה, אותה אימן אז האיטלקי נביו סקלה.
הוא שיחק במדיה למשך שתי עונות, וכבר בעונתו הראשונה בקבוצה זכתה פארמה בגביע אופ"א, כשהיא מנצחת בגמר את יובנטוס בתוצאה 1–2 בסיכום שני המשחקים.
על אף שספג כרטיס צהוב כבר בדקה הראשונה של משחק הגומלין, קאוטו שיחק את מלוא 90 הדקות בשני מפגשי הגמר, בסיומו זכתה פארמה בתואר.
בסרייה א' סיימה פארמה שלישית.
עונה אחר כך פארמה לא הצליחה לשחזר את הצלחתה, וסיימה במקום השישי בליגה.
קאוטו הצטרף לברצלונה לקראת עונת .
הוא הוחתם על ידי מאמן פורטו לשעבר בובי רובסון, ויחד איתו שיחקו בקבוצה שני כדורגלנים פורטוגזים נוספים, ויטור באיה ולואיש פיגו.
בעונתו הראשונה בקבוצה זכו קאוטו וברצלונה בגביע אירופה למחזיקות גביע לאחר שניצחו את פריז סן-ז'רמן במשחק הגמר, בו שיחק קאוטו לאורך אורכו, וכן זכו בגביע המלך הספרדי, לאחר שניצחו בגמר את ריאל בטיס בתום הארכה.
גם בגמר הגביע קאוטו שיחק לכל אורך המשחק.
כשהוחלף רובסון בלואי ואן חאל בשנת 1997 כמות הדקות של קאוטו פחתה באופן משמעותי.
הוא נכלל בסגל אך לא שותף בניצחונה של ברצלונה על בורוסיה דורטמונד במשחק הסופר קאפ האירופי בו זכתה ברצלונה.
הוא לא שותף גם בגמר הגביע הספרדי בו ניצחה ברצלונה את מיורקה בפנדלים, ורשם 18 הופעות ליגה בדרך לזכייה באליפות ספרד.
בתום העונה חזר קאוטו לאיטליה כשחתם, יחד עם חברו לברצלונה איוואן דה לה פנייה, במדי לאציו של המאמן השוודי סוון-יוראן אריקסון.
בעונת הבכורה שלו זכה קאוטו בפעם השנייה בקריירה בגביע אירופה למחזיקות, כשנכנס כמחליף בדקה האחרונה של משחק הגמר, בו ניצחה לאציו את מיורקה.
בליגה סיימה לאציו במקום השני בטבלה.
עונה אחר כך הייתה המוצלחת ביותר של קאוטו ולאציו.