tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
רבים זכו למספר כוכבים בשלב הראשוני של הרעיון על תרומתם במספר קטגוריות, מצד שני, המגמה בעשורים האחרונים היא לתת כוכבים יחידים, לכאלו שטרם קיבלו ורק מעטים זוכים לכוכב נוסף.
ב-1978, הכריזה לוס אנג'לס על שדרת הכוכבים כאתר בעל משמעות תרבותית והיסטורית.
שדרת הכוכבים המקורית הכילה 2,500 כוכבים ריקים.
1,558 כוכבים הוענקו בשישה עשר החודשים הראשונים.
ג'ואן וודוורד נחשבת לרוב לראשונה שזכתה לכוכב בשדרה, אולם למעשה, נבחרו באופן אקראי 8 שמות מבין 1,558 השמות שתוכננו, וכל השמונה כולל וודוורד הוטבעו במדרכה במיקום זמני באוגוסט 1958, ללא טקס מיוחד ולצורכי פרסום בלבד, שכן הפתיחה הרשמית של השדרה נדחתה עקב תביעות משפטיות.
טקס ההשקה הרשמי נערך לבסוף ב-8 בפברואר 1960, אך הכוכב הראשון שהוטבע במיקום שאינו זמני נעשה רק ב-28 במרץ.
ככל הנראה וודוורד הייתה הראשונה להצטלם עם הכוכב שלה ועל כן האמונה הרווחת כי היא הראשונה שזכתה לכוכב.
מאז, כוכבים חדשים הוענקו בממוצע של עד שני כוכבים לחודש.
עד 1994 יותר מ-2,000 מהכוכבים הראשוניים הוענקו לידוענים, ונקבעו כוכבים נוספים שהמשיכו את שדרת הכוכבים מערבה עד לשדרת לה בראה.
מיקומם של הכוכבים נשאר קבוע מלבד אלו שמוקמו מחדש מסיבות מגוונות כגון שיפוצים בדרך.
החברים במועצה אינם ידועים לציבור, כך הזוכים לכוכב נבחרים בדרך חשאית.
כאשר נעשו מספר ניסיונות על ידי התקשורת לגלות מי הם החברים בוועדה.
כוכבים חדשים נבחרים ממספר מועמדים שמוכרזים כל שנה ב-31 במאי.
מועצת שדרת הכוכבים מקיימת ישיבה כל שנה ביוני כדי לבחור את הידוענים שיזכו לכוכב בשנה שלאחר מכן.
טקסי הענקת כוכבים פתוחים לציבור, את הטקסים מנחה ג'וני גראנט, ראש העיר של כבוד של הוליווד.
החל מ-2008, ישנה תוכנית לצמצם את הכביש בשדרת הכוכבים, להרחיב את המדרכה ולהפוך את השדרה לטיילת להולכי רגל.
תוכנית לשיפור השדרה הוצגה במועצת העיר של לוס אנג'לס ב-2019 ואושרה ב-2020 בתקציב של 4 מיליון דולר.
התוכנית כוללת 2 שלבים, תחילה הרחבת המדרכות והקמת שבילי אופניים, ובהמשך צמצום הרחוב ל-2 נתיבים בלבד והרחבת אזור הולכי הרגל על מנת שיאפשרו הקמה של קיוסקים ומופעי רחוב.
הכוכב ה-2,778 בשדרה שובץ ב-3 בספטמבר 2024, על שמו של הקולנוען האמריקאי טים ברטון.
דמויות וסיפורים מיוחדים בנוגע לכוכב
מרי קייט ואשלי אולסן, שהיו בנות 17 כשקיבלו כוכב, הן הצעירות ביותר שקיבלו כוכב בשדרה.
הן גם התאומות היחידות שקיבלו כוכב.
האומנית היחידה שקיבלה אישור להיעדר מהטקס היא ברברה סטרייסנד, שקיבלה כוכב בשנת 1976 ונעדרה עקב הפחד שלה מקהל גדול.
הידוען היחיד שקיבל כוכבים בכל חמש הקטגוריות הוא ג'ין אוטרי.
בהכנת הכוכבים נפלו טעויות כתיב שתוקנו לאורך הזמן, אך גם כיום נמצאים כאלה שטרם תוקנו, כמו זה של מריאן סי קופר, הבמאית והמפיקה של הסרט "קינג קונג" שכתובה בכוכב שלה כ־מריאם.
קלינט איסטווד, ג'וליה רוברטס, ג'ורג' קלוני, דנזל וושינגטון, פרינס, ג'ון דנוור ומדונה סירבו לקבל כוכב.
ויטני יוסטון ויתרה על כוכב.
הכוכב של המתאגרף מוחמד עלי שהותקן ב-2002, הוא הכוכב היחיד בשדרה שאינו נמצא על הקרקע, אלא על קיר של תיאטרון דולבי הצמוד לשדרה, עקב בקשתו של עלי למנוע מאנשים לדרוך על השם מוחמד.
לאורך השנים, היו מחאות שונות להסיר כוכבים של ידוענים "בעייתיים", בין היתר דונלד טראמפ, קווין ספייסי וביל קוסבי.
בתגובה למחאות הודיע המועצה האחראית כי "היות שהשדרה מוגדרת כאתר בעל מושמעות היסטורית, כוכב שניתן לא יוסר לעולם."
דמויות מצוירות שקיבלו כוכב בשדרות הוליווד
השדרה מתוחזקת על ידי הקרן ההיסטורית של הוליווד.
כדי לקבל כוכב בשדרת הכוכבים חייב האדם שלו מוענק הכוכב להסכים להגיע לטקס עד חמש שנים מיום ההכרזה ולשלם 15,000 דולר אמריקאי לקרן על הוצאות כמו אבטחה בטקס.
נכון לספטמבר 2022, עומד התשלום על 55 אלף דולר, לכיסוי עלות הקמת הכוכב ואחזקתו.
בדרך כלל, משלמים אולפני הקולנוע וחברות התקליטים את התשלום, כחלק מהפרסום לידוען שזכה בכוכב אותו הם מייצגים.
במקרים אחרים, משלמים מועדוני מעריצים או הזוכה עצמו את הסכום.
אנה מרטינז, מפיקת שדרת הכוכבים מסוף שנות התשעים, אשר קובעת את מיקום הכוכב.
חיים סבן – כוכב בתחום הטלוויזיה, החל ממרץ 2017.
גל גדות – קיבלה כוכב בתחום הקולנוע בחודש מרץ 2025.
בסרט הקומי-רומנטי "אישה יפה", הזונות ויוויאן וורד (ג'וליה רוברטס) וקיט דה לוקה (לורה סאן ג'אקומו), מסמנות את תחום פעילותן בשדרה באמצעות כוכבי שמות האמנים: מבוב הופ עבור בכוכבים של האחים ריץ ופרד אסטר, עד אלה פיצג'רלד.
שדרת הכוכבים מילאה תפקיד מרכזי בהפיכת התיירות לענף הכלכלי הגדול ביותר במחוז לוס אנג'לס.
לפי דו"ח משנת 2003 של חברת מחקר השוק NPO Plog Research, השדרה מושכת כ־10 מיליון מבקרים בשנה — יותר מרצועת סאנסט , תיאטרון גראומן הסיני, האונייה קווין מרי ומוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס גם יחד.
News מדרג את שדרת הכוכבים כאטרקציה השלישית בפופולריותה בלוס אנג'לס, אחרי מצפה גריפית' ומרכז גטי.
למרות הפופולריות והמעמד הסמלי, מבקרים רבים מדווחים על אכזבה מהביקור, בשל תחושת לכלוך, הזנחה, ובעיות של חסרי בית ופשיעה באזור.
השדרה כונתה לא אחת בכינויים שליליים כגון "שדרת הבושה" ואף "אטרקציית התיירות הגרועה בעולם".
אף שחברי מועצת העיר הציגו תוכניות לשיפור חזות האזור, נכון לשנת 2024 רבות מהן טרם יושמו.
שדרת הכוכבים היא אחד האתרים הפופולריים ביותר בלוס אנג'לס לפעילות רוכלי רחוב.
בשנת 2018 נאסרה פעילות זו, אך האיסור בוטל בשנת 2024. הרוכלים מוכרים לרוב מזכרות שונות או נקניקיות עטופות בבייקון.
אמני רחוב, מוזיקאים המחלקים אלבומים ומופיעים מחופשים פועלים דרך קבע באזור, במיוחד ליד תיאטרון גראומן הסיני ומוזיאון מאדאם טוסו הוליווד.
בשנת 2016 שקלה מועצת העיר להגביל את מספרם, בעקבות תלונות מבקרים על התנהגות תוקפנית ולעיתים אף עימותים בין האמנים עצמם.
טקסי חשיפת כוכבים פתוחים לקהל הרחב ללא תשלום, ולרוב מושכים עשרות, מאות ואף אלפי צופים.
טקס חשיפת הכוכב של מייקל ג'קסון בשנת 1984 קבע שיא עם כ־5,000 משתתפים.
טקסי החשיפה של סלינה קינטנייה (2017) ושל ויסנטה פרננדס משכו אף הם קהל של אלפים רבים.
"לשכת המסחר של הוליווד" אימצה נוהג של הנחת זרי פרחים על כוכביהם של אישים שנפטרו, והכוכבים משמשים לעיתים כאתרי זיכרון ואבל מאולתרים.
מעריצים מניחים פרחים או סמלים אחרים, לעיתים גם ביום השנה למותם של האישים.
במקרים מסוימים מתבטאת ההוקרה בדרכים ייחודיות — כך, למשל, קבוצת נשים מבוגרות מנקה ומבריקה את כוכבו של חוליו איגלסיאס אחת לחודש.
כוכבי שדרת הכוכבים משמשים לעיתים מוקדים לעצרות ומחאות, שלעיתים כוללות גם ונדליזם — החל מכתובות גרפיטי ועד לגרימת נזק פיזי.
בשנת 2005 הותקנו מצלמות אבטחה בין רחובות לה בריאה וויין, ובמקרים של שערוריות ציבוריות סביב אישיות מסוימת, מתוגברת נוכחות המשטרה סביב כוכבה.
היו שמונה מקרים של גנבת כוכבים משדרת הכוכבים מאז 1960. כוכביהם של ג'יימס סטיוארט וקירק דאגלס נגנבו מאתר בנייה ברחוב ויין.
הכוכבים הוסרו זמנית כדי לבצע עבודות בנייה.
הגנב היה בנאי שמאוחר יותר נתפס עם שני הכוכבים ההרוסים שלא היו ניתנים לשימוש.
הוא נתפס רק לאחר שנקבעו כוכבים חדשים.
הכוכב של ג'ין אוטרי נלקח גם הוא מאתר בנייה ונמצא מאוחר יותר באיווה.
ב-27 בנובמבר 2005, כוכבו של גרגורי פק נלקח מהמדרכה.
הפעם היו אלו קבוצת גנבים שניסרו את הכוכב.
כוכבו של דונלד טראמפ היה יעד בולט במיוחד למחאות ולהשחתה חוזרת, כולל נזקים כבדים בשנים 2016, 2018 ו־2020, ולעיתים אף פעולות סמליות פרובוקטיביות.
ב-27 באוקטובר 2016, הושחת הכוכב של דונלד טראמפ, בעיצומה של מערכת הבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016. הכוכב הושחת בעזרת פטיש על ידי ג'יימי אוטיס, שהתחזה לפועל עיריית לוס אנג'לס.
לאחר תיקונים חוזרים, הוצב הכוכב מאחורי סורגי מתכת ואף רוסס בכתובות נאצה.
במקביל, כוכבים ריקים אחרים הושחתו כאות תמיכה בו.
ונדליזם נוסף של כוכבו של דונלד טראמפ התרחש בשנת 2018 כאשר הוא נהרס בפעם השנייה, הפעם על ידי אוסטין קליי.
קליי הסגיר את עצמו מאוחר יותר למשטרה, ולאחר מכן נידון ליום מאסר אחד, שלוש שנות מאסר על תנאי ועשרים ימי עבודות שירות.
הוא גם חויב לקבל ייעוץ פסיכולוגי ולשלם 9,404.46 דולר כפיצויים.
מאוחר יותר בשנת 2018, לאחר שכוכבו של טראמפ תוקן, הוא הוכנס מאחורי סורג ובריח והושחת בצלבי קרס ובגרפיטי אחרים.
כוכבו של טראמפ הושחת מספר פעמים שוב בשנת 2020, כולל עם מעדר ועם צואת כלבים וצבע ריסוס.
כוכבים של פוליטיקאים אחרים חוו פחות מחאות, אם כי כוכבו של רונלד רייגן שימש אתר לעצומה ציבורית בשנת 1981. גם כוכבים של אנשי תרבות שאינם פוליטיקאים הושחתו לעיתים, לרבות במחאות נגד לבישת פרווה, שימוש בעוברים מוקפאים, או מחאה נגד תרבות פוגענית בהוליווד.
לא כל ההשחתות היו מחאתיות: לאחר מותם של יו הפנר וג'ון לנון, כוכביהם רוססו במסרים בעלי אופי של מחווה או זיכרון.
ב-28 במאי 2025, כוכב השדרה של השחקנית הישראלית גל גדות ב"הוליווד ווק אוף פיים" הושחת בידי פעילים פלסטינים.
לאחר מספר שעות, הכוכב תוקן על ידי שני ישראלים המתגוררים בהוליווד.
מאמצים רבים נעשים כדי למנוע גנבות, כדוגמת התקנת מצלמות סביב אזור השדרה.
הצלחתה של שדרת הכוכבים של הוליווד היוותה השראה להקמת שדרות תהילה רבות ברחבי העולם.
שדרות אחרות, המציינות במפורש את הוליווד כמקור השראה או מציגות את עצמן כמקבילה המקומית לשדרת הכוכבים ההוליוודית, כוללות בין היתר את אלו שבאלמריה, ברלין, קיימברידג' (מסצ'וסטס), הונג קונג, לאס וגאס (נבדה), לודז', לונדון, מקסיקו סיטי, מומבאי, סידני, טמפרה, וומבלי, ועוד רבות אחרות.
גם בלוס אנג'לס עצמה קיימות מספר שדרות נוספות שהושפעו משדרת הכוכבים של הוליווד, ובמקומות אחרים בקליפורניה ציינו יוזמי Rainbow Honor Walk ו־Walk of Game שבסן פרנסיסקו את שדרת הכוכבים של הוליווד כמקור השראתם.
בניין אקסון המכונה גם שדרת האמריקות מס' 1251 על פי כתובתו של המבנה, הוא חלק ממרכז רוקפלר, המצוי על השדרה השישית.
המבנה תוכנן בשנת 1963 על ידי חברת האדריכלים האריסון ואברמוביץ (Harrison and Abramovitz).
למבנה שלושה חלקים - הגבוה בחלקי המבנה, המכונה "X", הושלם בשנת 1971 ולו 229 מטרים ו-54 קומות.
הראשון מבין המגדלים שהוקם מכונה "Y" (בניין מקגרו היל) הושלם בשנת 1969, ולו 51 קומות.
השלישי מבין המבניינים שהוקם מכונה "Z".
בניין אקסון הוא השני בגובהו מבנייני מרכז רוקפלר (הגבוה בבניינים הוא בניין GE).
במבואת המבנה מצוי העתק של ציורו של פבלו פיקאסו שנוצר כתפאורה עבור הבלט "Mercure".
יצירה זו, שנעשתה ברשותו של האמן, היא העתק של היצירה המוצגת במוזיאון הלאומי לאמנות מודרנית בפריז.
שדרית היא קבוצת כוכבים גדולה בשמי הדרום, אחת מבין ארבע הקבוצות שאליהן פורקה קבוצת הכוכבים הספינה ארגו - ספינתם של הארגונאוטים (שלוש הקבוצות האחרות הן מפרש, ירכתי הספינה ומצפן).
הקבוצה נמצאת באזור של שביל החלב העשיר בצבירי כוכבים וערפיליות.
α בשדרית (קאנופוס) הוא הכוכב השני בחוזקו בשמים עם בהירות נראית מדרגה 0.7-.
זהו ענק צהוב-לבן במרחק של כ-313 שנות אור.
בשל בהירותו הגדולה ומכיוון שהוא נמצא בקצה הצפוני של הקבוצה, ניתן לראותו מישראל בלילות חשוכים ונקיים במיוחד בתקופה המתאימה בשנה.
β בשדרית (מיאפלסידוס) הוא הכוכב השני בבהירותו בקבוצה מדרגה 1.7. זהו כוכב כחול-לבן במרחק של כ-110 שנות אור.
ε בשדרית (אוויור) הוא ענק צהוב במרחק של מעל 600 שנות אור ובהירותו הנראית היא מדרגה 1.9.
ι בשדרית (אספידיסקה) הוא על-ענק לבן במרחק של מעל 750 שנות אור ובהירותו הנראית היא מדרגה 2.26.
η בשדרית הוא ככל הנראה אחד הכוכבים המאסיביים ביותר שידועים כיום.
מאסתו היא מעל 100 מאסות שמש והוא כוכב לא יציב ביותר.
בשנת 1843 בהירותו הנראית הגיעה לדרגה 1- ועברה את בהירותו של קאנופוס אך לאחר מכן בהירותו ירדה וכיום היא משתנה בין דרגות 6 ו-7. מאחר שהכוכב נמצא במרחק של מעל 7,000 שנות אור הוא הכוכב החזק ביותר שמוכר כיום - הוא פולט פי מיליון קרינה מאשר השמש.
רוב האסטרונומים מעריכים שהכוכב יהפוך לסופר נובה במהלך 10,000 השנים הקרובות.
HD 93129A אחד הכוכבים הבוהקים בגלקסיית שביל החלב.
V602 בשדרית הוא אחד הכוכבים הגדולים הידועים
EV בשדרית הוא אחד הכוכבים הגדולים הידועים
LHS 288 ישנו כוכב לכת חוץ שמשי בעל מסה זהה לזו של צדק אשר מקיף את הכוכב.
IC 2602 הוא צביר פתוח במרחק של כ-445 שנות אור שמקיף את הכוכב θ בשדרית ודומה לפליאדות.
קוטרו כמעלת קשת והוא כולל כשישה כוכבים שניתן לראות ללא ציוד עזר ומאות נוספים שניתן לראות במשקפת או בטלסקופ.
NGC 2516 הוא צביר פתוח הכולל מעל 100 כוכבים בבהירות מדרגות 5 וחלשים יותר הניתנים לצפייה בטלסקופ.
NGC 3372, הקרוי גם ערפילית שדרית, היא ערפילית גדולה הניתנת לצפייה ללא ציוד עזר שמקיפה את האזור של η בשדרית ומכילה כוכבים רבים הניתנים לצפייה במשקפת.
ככל הנראה מקור הערפילית היא התפרצות של הכוכב η בשדרית בה השתחררו ענני גז ואבק.
שדרן רדיו הוא אדם המציג ומגיש תוכניות רדיו.
שדרן רדיו עשוי לדון בנושאים שונים כמו פוליטיקה, ספורט, מוזיקה ותרבות פופולרית.
רוב תוכניות הרדיו מוגשות על ידי שדרן קבוע המגיש מונולוגים ומנהל שיחות עם מאזינים שמתקשרים לתוכנית.
השדרן עשוי גם לספק מידע על חדשות, מזג האוויר ותחבורה.
בניגוד לקריין רדיו, שדרן רדיו לאו דווקא מקריא חומר מוכן מראש שנכתב על ידי אחרים.
בניגוד ל-DJ העובד ברדיו, קיימים שדרנים שכלל לא משמיעים מוזיקה בתוכניותיהם.
חלק משדרני הרדיו נחשבים לכוכבי תקשורת ועוברים מתחנה אחת לאחרת ומקבלים שכר גבוה עבור תוכניותיהם, שלעיתים משודרות במספר תחנות בו זמנית (בעיקר במדינות בהן קיימת מדיניות שוק חופשי ברדיו כמו ארצות הברית וקנדה).
עם זאת, משכורתם של מרבית השדרנים בדרך כלל אינה גבוהה.
בישראל עוסקים במקצוע רק מעטים, מרביתם בתחנות הרדיו הממלכתיות והאזוריות.
קיימים כ-20 מעסיקים מוכרים בתחום זה (אם כי קיימים לצידם מספר מעסיקים לא-חוקיים, ברדיו הפיראטי.
המעסיקים המוכרים הם כאן, תאגיד השידור וגלי צה"ל, כמו גם תחנות הרדיו האזורי והמגזרי).
בארצות הברית רוב תוכניות הרדיו עוסקות בפוליטיקה, חלקן בתרבות פופולרית (כמו תוכניתו של הווארד סטרן), ואחרות בספורט.
עד 1987 חויבו שדרני הרדיו על ידי הוועדה הפדרלית לתקשורת של ארצות הברית (FCC) להקדיש זמן הוגן להשמעת תגובות מן הצד הנגדי לדעותיהם אלא אם אלו נייטרליות.
לאחר ביטול מדיניות זו פרחו תוכניות הרדיו, ושדרני הרדיו התחלקו לפי שתי המפלגות העיקריות: שמרנים (התומכים לרוב במפלגה הרפובליקנית) וליברלים (התומכים לרוב במפלגה הדמוקרטית).
סקר מ-2004 מצא ש-17% מהציבור האמריקני מאזינים לתוכניות רדיו, רובם גברים שמרנים.
שדרני הרדיו מהווים תחליף לרשתות הטלוויזיה העיקריות ואמצעי בידור ברכב לנהגים.
בשנות ה-90 הוביל ראש לימבו את שידורי הרדיו השמרניים תוך הצלחה מסחרית.
בין שדרני הרדיו הבולטים כיום נמנים ראש לימבו, ביל אוריילי, מייקל סאבג', שון האנטי, גלן בק, ולורה שלזינגר (הידועה כד"ר לורה).
שדרני הרדיו השמרניים ידועים בכוחם לגיוס התנגדות ציבורית לחקיקה ליברלית כמו העלאת מסים ומתן זכויות למהגרים.
שדרת הכוכבים היא אתר המוקדש לכוכבי הקולנוע ההונג קונגי הממוקמת לחוף נמל ויקטוריה בקצהו הדרומי של צים שא צוי בחצי האי קאולון למול האי הונג קונג שבהונג קונג.
בשנת 1982 יזמה חברת ניו וורלד דוולופמנט (New World Development Co.
Ltd) הקמת טיילת בסמוך למרכז ניו וורלד שבצים שא צוי מזרח.
בשנת 2003 השקיעה החברה 40 מיליון דולר הונג קונגי, בשיתוף עם מועצת התיירות של הונג קונג ובתמיכת ממשלת הונג קונג לשיקום הטיילת והפיכתה לשדרת הכוכבים, בדומה לשדרת הכוכבים שבהוליווד.
טקס חנוכת השדרה נערך ב-27 באפריל 2004 והשדרה נפתחה לציבור ב-28 באפריל 2004.
השדרה ממוקמת על קו החוף של צים שא צוי, בסמוך למוזיאון הונג קונג לאמנות, מוזיאון החלל של הונג קונג, ומרכז התרבות של הונג קונג, מזרחית לטיילת צים שא צוי ומגדל השעון.
הגישה לשדרה מתבצעת דרך גן סאלסברי.
בכניסה לגנים פסל בגובה 4.5 מטרים בדמות הפרס הניתן בטקס פרסי הקולנוע של הונג קונג.
אורכה של הטיילת 440 מטרים.
בראשיתה ניצבים תשעה עמודים אדומים ועליהם תיאור של ההיסטוריה הקולנועית של הונג קונג.
לאורכה של השדרה טבועים לוחות ועליהן תביעת יד וחתימת של כוכבי הקולנוע ההונג קונגי.
מהשדרה נשקף נוף של האי הונג קונג והיא מהווה אתר תיירות פופולרי בשל כך.
בשעות הערב השדרה מהווה אתר צפייה בתצוגת סימפוניה של אורות.
שדרת הקוסמונאוטים (רוסית: Аллея Космонавтов) היאשדרת זיכרון רחבת ידיים לזכר כל הקוסמונאוטים בתקופת ברית המועצות באתר ההנצחה המרכזי לזכר אנשי החלל הרוסי במוסקבה.
השדרה הוקמה בשנת 1972 והיא מובילה אל אנדרטת כובשי החלל ואל מוזיאון החלל הרוסי.
השדרה משמשת להולכי רגל בלבד והיא מחברת את מוזיאון ואת האנדרטה אל תחנת הרכבת התחתית של מרכז התערוכה של כל רוסיה.
השדרה בנויה בצורת סמטה בתוך פארק המלווה אנדרטאות אבן הגדולות של דמויות חשובות בתוכנית החלל הסובייטית.
בסופה של השדרה ניצב פסל ענק של קונסטנטין ציולקובסקי היושב לרגלי האנדרטה.
שדרת העצמאות היא אחת מן השדרות המרכזיות בעיר וושינגטון, בירת ארצות הברית.
השדרה מתמשכת ממזרח למערב לאורך כשישה קילומטרים בדרומה של וושינגטון, בצמוד לפאתה הדרומית של שדרת המול.
הקצה המזרחי של השדרה נמצא מדרום-מזרח לבניין הקפיטול ואילו הקצה המערבי שלה נח בקרבת גדת נהר הפוטומק.
חלקה המערבי של השדרה מפוצל לשני נתיבים חד-סטריים, שהדרומי שבהם חולף בגשר על פני אגן הגאות בפארק הפוטומק המערבי.
לאורך השדרה, שנקראה במקור "רחוב B דרום", שוכנים רבים מן המוסדות הממלכתיים ואתרי התיירות של וושינגטון, ובזכותם היא מושכת אליה תנועת תיירים ערה בסופי שבוע.
עם אתרים אלו נמנים (ממזרח למערב):
בנייני המשרדים של בית הנבחרים של ארצות הברית
משרדי מחלקת החינוך של ארצות הברית, מחלקת הבריאות ושירותי האנוש של ארצות הברית, מחלקת החקלאות של ארצות הברית ומחלקת האנרגיה של ארצות הברית
שדרת אטלנטיק היא שדרה חשובה ברובעי ברוקלין וקווינס של העיר ניו יורק.
היא משתרעת מאזור החוף של ברוקלין לאורך האיסט ריבר ועד לג'מייקה, קווינס.
שדרת אטלנטיק מקבילה לרחוב פולטון במרבית מסלולה בברוקלין, שם היא משמשת כגבול בין השכונות פרוספקט הייטס ופורט גרין ובין דפורד-סטייווסאנט וקראון הייטס.
הכביש של שדרת אטלנטיק הוא הכביש היחידי לתנועת משאיות בין מערב למזרח ברחבי ברוקלין, וממלא את מקומם של הכבישים המהירים Bushwick Expressway (I-78) ו-Cross Brooklyn Expressway (I-878).
מגדל ווילמסבורג סיווינגס בנק (Williamsburgh Savings Bank Tower) - מגדל בן 37 קומות (156 מ') ובראשו שעון.
המגדל נבנה בשנת 1929, וכיום משמש בין השאר כקניון ומגדל משרדים.
ברקליס סנטר - מרכז תרבות וספורט, נבנה במהלך העשור השני של המאה ה-21. משמש (נכון ל-2015) כמגרש הביתי של קבוצת הכדורסל ברוקלין נטס ושל קבוצת ה-NHL ניו יורק איילנדרס.
טרמינל הנוסעים אטלנטיק אווניו - אחד מגדול טרמינלי הנוסעים בניו יורק רבתי.
בין השאר עוברות ועוצרות בו קווי הרכבת התחתית של ניו יורק: 2, 3, 4, 5 ו-B, D, N, Q, R, קו הרכבת ללונג איילנד ועוד.
שדרת המצעדים אנזא"ק (שמה באנגלית: ANZAC Parade) היא שדרה טקסית בעיר קנברה, בירת אוסטרליה.
ניצבות בה אנדרטאות לאומיות רבות והיא משמשת אתר לטקסי זיכרון ממלכתיים.
שם השדרה ניתן לה לכבוד חיל המשלוח האוסטרלי-ניו זילנדי (ANZAC), שלחם במסגרת צבאות מדינות ההסכמה במלחמת העולם הראשונה באירופה, בגליפולי ובמזרח התיכון.
השדרה מצויה מצפון לאגם בארלי גריפין שבמרכזה של קנברה, ומשתרעת לכיוון צפון-מזרח.
הקצה הדרומי של השדרה נח בקרבת חוף האגם, ואילו הקצה הצפוני נמצא לרגלי מבנה אנדרטת המלחמה של אוסטרליה.
קו ראייה ישיר מתמשך לאורך תוואי השדרה בין מבנה אנדרטת המלחמה לבין בניין הפרלמנט של אוסטרליה, הניצב כארבעה קילומטרים מדרום-מערב לה, מעבר לאגם.
אורך השדרה הוא 1,200 מטרים ורוחבה כ-50 מטרים.
בכל אחד שני צידיה משתרעת שלישיית נתיבים חד-סטרית, ואילו במרכזה מצוי נתיב מצעדים מצופה אבן כתומה ולאורכו ערוגות צמחייה.
בשולי שני צידי השדרה נטועים טורי עצי אקליפטוס.
ביום אנזא"ק ובימי חג ומועד אחרים משמשת השדרה כמו גם הרחובות המקבילים לה כזירה לצעדת חיילי הכוחות המזוינים של אוסטרליה ושל ותיקי המלחמה שלה.
השדרה היא אתר הנצחה לאומי.
לאורך שוליה ממזרח וממערב ניצב מספר רב של אנדרטאות צבאיות ולאומיות אוסטרליות:
האנדרטאות הוצבו בשדרה בהדרגה: האנדרטה הראשונה (אנדרטת הרוכבים) נחנכה בה ב-1968 והאנדרטה האחרונה שהוצבה בשדרה (אנדרטת אוסטרליה-ניו זילנד) נחנכה ב-2001.
לצד כל אנדרטה הוצבו לאחר בנייתה שלטים וכתובות לתיאורה.
בנוסף הוצב לימים ליד כולן שילוט בתבנית אחידה, היוצר קו מקשר בין כל האנדרטאות.
ביום אנזא"ק 2006 הודיעה ממשלת אוסטרליה על הכללת השדרה ואנדרטת המלחמה של אוסטרליה שבראשה ברשימת אתרי המורשת הלאומית של המדינה.
מדרום לשדרה ובמרחק קצר ממנה, על שפת האגם, ניצבת אנדרטה נוספת, לזכר אנשי שירותי החירום של אוסטרליה שנספו במילוי תפקידם.
שדרן ספורט הוא אדם המתאר את המתרחש, במסגרת שידור תחרות ספורט, לאוזניו של המאזין או הצופה בטלוויזיה או ברדיו.
בטלוויזיה מופיע השדרן לעיתים בתחילתה ובסופה של התחרות, אך במהלך התחרות עצמה רק קולו נשמע ברקע כשהתמונה המשודרת היא שידור התחרות.
על פי רוב, לצד שדרן הספורט ישב פרשן שתפקידו להעניק ניתוח מקצועי לתחרות הספורט, אך גם להעניק לשדרן רגעי אתנחתא במהלך השידור.
אולם, השדרן הוא הדמות הבכירה והדומיננטית בשידור התחרות: רשות הדיבור נתונה לו לאורך רוב השידור, והוא האחראי להעניק אותה למשתתפים נוספים בשידור אם ישנם כאלה, כמו הפרשן או שדרן הקווים.
כמו כן, בשידורי טלוויזיה, מעביר לעיתים השדרן בקשות או הנחיות לבמאי, בעיקר בנוגע להילוכים חוזרים.
לשדרן השפעה רבה על אופי השידור, והוא עושה זאת באמצעות צורת ההתנסחות, משלב הדיבור, עוצמתו והאינטונציה שלו בהתאם למתרחש בתחרות.
שדרן הספורט יהיה לרוב נייטרלי ויתאים את דבריו והאופן שבו הם נאמרים לביצועי הספורטאי או הקבוצה, אולם בתחרויות שבהן מתמודדים ספורטאי או קבוצה שעמם השדרן מזדהה, כמו ספורטאי יחיד, קבוצה או נבחרת לאומית המייצגים את מדינתו או קבוצה שאותה הוא אוהד, הוא עלול לחטוא בחוסר אובייקטיביות או בהפגנת פטריוטיות.
עם זאת, לעיתים כלל לא יצופה מהשדרן לנקוט בגישה נייטרלית, כתלות בקהל הצופים או המאזינים.
לצד מהלכים בולטים שנצרבו בתודעתם של אוהדי הספורט, כמו שערים שהובקעו או סלים שנקלעו, זכור בדרך כלל גם האופן שבו תוארו על ידי צוות שידור הספורט, בעיקר כשמדובר בתיאורים נלהבים ומלאי רגש.
תפקיד שדרן הספורט אינו דורש רישיון או לימודי תעודה, אולם במדיות השונות ניתנת עדיפות לאנשים בעלי רקע וידע בתחום הספורט, ובישראל מתקיימים מאז שנות התשעים קורסים ייעודיים לשדרני ספורט.
תקשורת הספורט נוהגת לפרסם באופן תקופתי דירוג של שדרני הספורט לפי איכות השידור שהפגינו בפרק זמן זה.
השדרנים נמדדים בדרך כלל על פי בקיאותם כפי שבאה לידי ביטוי בשידור, דיוק בפרטים ומידת העניין שהם מעוררים בקרב הצופים.
שדרת אלרוב ממילא הוא מתחם מסחר ובילוי סמוך לעיר העתיקה של ירושלים.
המתחם נפתח בירושלים ב-2007 על ידי קבוצת אל-רוב (ישראל) בבעלות איש העסקים אלפרד אקירוב.
המתחם שוכן בשכונת ממילא ההיסטורית, בסמיכות לשער יפו ומגדל דוד.
הוא כולל קניון הבנוי כרחוב להולכי רגל הממוקם בתווך בין שני טורי מבנים.
אורך השדרה כ-400 מטרים והיא מתמשכת לאורך נתיבו של רחוב ממילא ההיסטורי, במקביל לרחוב יצחק קריב, מצומת הרחובות דוד המלך, שלמה המלך ואגרון ועד לרחבת שער יפו.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התעוררו מחשבות לגבי שיקום ופיתוח של שכונות הגבול ממילא ומוסררה, נוכח העליבות והנחשלות בשכונות אלו.
ממילא הוגדרה כאזור שיקום בעדיפות ראשונה, ובראשית שנת 1971 הוקמה "חברת קרתא" כדי לחדש את האזור.
עד לשנת 1988 פינתה חברת קרתא מהשכונה כ-700 משפחות, מוסדות ובתי עסק והעבירו אותם, חלקם תחת מחאות, לשכונות אחרות בעיר כדוגמת בקעה או נווה יעקב.
המתחם חולק לארבעה אזורי תכנון: אזור מסחרי במדרחוב ממילא, הכולל חניון גדול, שדרה ופארק בעמק, אזור מגורים בשיפולים הדרומיים של המתחם, ואזור מלונות לאורך רחוב המלך דוד.
ויכוחים רבים שנתגלעו בין חברת לאדברוק וחברת קרתא הביאו ליציאתה של חברת לאדברוק מההסכם.
את הזכויות להמשך הבנייה קנתה חברת "אלרוב" של היזם אלפרד אקירוב, אך התנגדויות רבות כנגד הפרויקט עיכבו את המשך הוצאתו לפועל.
חלקו המסחרי של המתחם היה תקוע בשלבי אמצע בנייה במשך שנים רבות, ללא התקדמות, ורק בשנת 2006 נתחדשו העבודות בו ובמלון הנוסף שתוכנן לצידו (מלון ממילא).
באותו זמן החלו גם העבודות לשחזור ולהקמה מחדש של בית שטרן, שפורק בתחילת העבודות לפני שנים רבות, וחלקיו נשמרו.
במהלך שנת 2008 נפתח, בהדרגה, חלקה המערבי של השדרה כהמשך הקניון.
ב-2013 סוכל פיגוע טרור של חמאס שתוכנן להתבצע בראש השנה בקניון ממילא על ידי שני עובדי ניקיון ערבים ממזרח ירושלים העובדים במתחם.
שדרות ממילא הפך לאחד ממוקדי הקניות המרכזיים בעיר, ובו חנויות של מותגים בין-לאומיים בזכות סגנונו הייחודי וסמיכות למרכז העיר והעיר העתיקה.
מרבית בתי העסק במתחם שוכנים משני צידי השדרה עצמה, אך יש בו גם בניין קניון שבו מספר חנויות פנימיות.
שטחי המסחר בו מושכרים ב-40 עד 80 דולר למטר מרובע לכ-140 עסקים, ובכללם מותגים בינלאומיים, לצד רשתות מקומיות ובתי קפה.
בשדרות מוצגת תערוכת פסלים ומתקיימים בהן לעיתים אירועי תרבות.
שדרת הוושינגטוניות בשדה אליהו - היא שדרת דקלים מסוג וושינגטוניה חסונה לאורך כביש הגישה לשדה אליהו ולטירת צבי שבעמק בית שאן.
השדרה נשתלה על ידי קבוצת חקלאים טמפלרים שהתיישבה בעמק בית שאן, בתחילת המאה ה-20, ועיבדה את אדמות העמק.
בהמשך נמכרו האדמות לקק"ל ועליהן התיישבו מקימי טירת צבי ושדה אליהו.
השדרה הוכרזה כאתר מורשת והיא מפארת את כביש הגישה ליישוב.
מסוף המאה ה-19 ועד תחילת המאה ה-20 הגיעו הטמפלרים לארץ והתיישבו במספר מושבות.
כ-10 משפחות התיישבו בעמק בית שאן והקימו בתי מגורים וחוות חקלאיות.
הם הקימו את בתיהם לאורך הדרך המשמשת היום ככביש גישה לטירת צבי.
המתיישבים נטעו עצי וושינגטוניה משני צידי דרך זו.
עם השנים עזבו חלק מהטמפלרים את האזור.
ב-1937, כשהוקם היישוב טירת צבי, עדיין עמדו 3 מבנים והתגוררו במקום שתי משפחות טמפלריות:
בית קופ - בו התגוררו ארווין קופ, אשתו לואיזה ושלוש בנותיהן.
הבית בן שלוש הקומות (כולל מרתף) נבנה מלבני בוץ שיצרו קירות עבים ששמרו על הקרירות בבית גם בימים חמים.
קופ עסק בגידול זיתים, הדרים וגידולי שדה תוך שימוש בטכנולוגיות מודרניות.
בנוסף התקין טחנת קמח מוטורית ששימשה אותו ואת היישובים בסביבה.
בית וילנד - בו התגורר רודולף וילנד ומשפחתו.
גם משפחה זו עסקה בחקלאות.
הבית, בן שתי קומות, נקרא "הבית האדום" בגלל גג הרעפים האדום.
המשפחה התקינה תעלת בטון להובלת מים למשק.
בני המשפחה וילנד היו אלו ששתלו את שדרת הוושינגטוניות.
בית קיבלר שניצב מערבית לבית האדום ננטש ושימש את מייסדי קיבוץ שדה אליהו בתחילת דרכם.
ב-1938 מכרו שתי המשפחות את הקרקעות לקק"ל ונטשו את המקום.
כנראה שמשפחת רודולף וילנד עברה למושבה שרונה עד לגירוש הטמפלרים מהארץ בתחילת מלחמת העולם השנייה.
קורט וילנד (בנו של רודולף) שהתגייס לצבא הגרמני היה מעורב במבצע אטלס להרעלת מקורות המים בראש העין.
בית וילנד נהרס ב-1942 מחשש שישמש כמקום מסתור למסתננים.
רעפיו שימשו לכיסוי בית הכנסת של קיבוץ שדה אליהו.
במקום בו עמד הבית נמצאת חורשת פיקוסים (שגם היא ניטעה על ידי המשפחה) ושלטים שמציינים את היסטוריה של המקום.
גם תעלות הבטון עדיין מוליכות מים.
בית קופ ההרוס נעלם כמעט כולו בסבך הצמחייה ורק מספר קירות שבורים מציין את המקום.
חלק מהסבך כולל כרם זיתים שנטע בעל הבית ארווין קופ.
מבית קיבלר לא נשאר זכר.
שדרת הוושינגטוניות עדיין מפארת את אזור בריכות הדגים שממזרח לקיבוץ שדה אליהו ואורכה כ-2 ק"מ.
על גזעי העצים ניתלו קינים של תנשמות במסגרת מלחמה ביולוגית להדברת מזיקים.
שדרת הערבולים של פון קרמן היא מושג במכניקת הזורמים לתיאור דפוס חוזר של מערבולות המתרחשת כאשר זורם כגון מים או אוויר חולף על פני גוף קהה במהירות מסוימת, כתלות בגודל ובצורת הגוף.
בתופעה זו נוצרות שורות של מערבולות מכל צד (עם כיוונים מנוגדים) ובכך משתנה חלוקת הלחץ.
מערבולות אלו גורמות לכוחות מתחלפים לצידי הגליל וגורמים לו לרטוט.
אם התדירות מגיע לתדירות הטבעית של הגוף מתקבלת תהודה.
זוהי תופעה של תבנית חוזרת של מערבולות הנגרמות על ידי הפרדת זרימה של נוזל באמצעות גוף השקוע בנוזל.
הפרדות זרימה מתרחשת כאשר שכבת הגבול מתקדמת בכיוון הפוך לגרדיאנט הלחצים.
מקור התופעה הוא בצמיגות הנוזל והתופעה תלויה במספר ריינולדס של הזורם וכן בעובי הגוף החשוף לזורם.
טווח מס' ריינולדס בו תתקבל התופעה ישתנה כתלות בגודל והצורה של הגוף היוצר את ההפרעה וצמיגות הנוזל (עבור גליל עגול ).
התופעה הוסברה לראשונה על ידי המהנדס תיאודור פון קרמן ( Theodore von Kármán) בשנת 1912.
זרימה סביב גופים קהים במספרי ריינולדס גדולים מספיק גורמים ליצירת מערבולות בצורה מחזורית – זוהי תופעת שדרת הערבולים של פון קרמן.
ניתן לחזות בתופעה זו מאחורי קווי טלפון – הנשמעים כמו צלילים צורמים של רוח, מאחורי בניינים, ארובות וגופים קהים נוספים.
ניתן גם לחזות בהיווצרות מערבולות אחרי גופים הרחוקים מלהיות גליליים, למשל ליד הרים או ספינות.
תכונה אופיינית של שדרת הערבולים היא הדמיון הגאומטרי שלה, שהוא כמעט בלתי תלוי בגוף הקהה היוצר אותה.
מאפיין זה רומז לנו שצריך להיות קשר אנליטי בין מספר ריינולדס למספר סטרוהאל ומקדם הגרר.
כאשר מספר ריינולדס מתאר את תנאי השפה עם הגוף ומספר סטרוהאל ומקדם הגרר מתארים את פרמטרי הערבולים.
את תדירות המערבולות הנוצרות נקבל ממספר סטרוהאל.
Re – מספר ריינולדס (Reynolds number) זהו מספר חסר מימד המראה את היחס בין כוחות האינרציה לכוחות הצמיגות, אשר עוזר לחזות תבניות זרימה במצבים שונים.
זהו מספר חסר מימד המתאר תנועת גופים מתנדנדים (רוטטים).
d – קוטר הגליל (או אורך אופייני עבור גופים אחרים)
קשר נפוץ בין מספר סטרוהאל, מקדם הגרר ומספר ריינולדס אשר התקבל משימור מסה, שימור מומנטום ושיקולי אנרגיה.
קשר זה נכון עבור מספרי ריינולדס
שימוש נפוץ לתופעה זו הוא מד ספיקה
אחת הדרכים לקבלת קשר בין מספר ריינולדס למספר סטרוהאל היא באמצעות מד ספיקה.
מכשיר זה התגלה כמבטיח במדידת ספיקה של גזים ונוזלים מאז הצגתו בסוף שנות ה-60. עקרון המדידה של המתקן מבוסס על תופעת שדרת המערבולות של פון קרמן, שבה תדירות המערבולת פרופורציונלית למהירות הזורם הממוצעת.
במצב זה ישנו הפרש לחצים בין הקירות, אשר נגרם עקב תנודות הזורם ונפילת לחץ הנגרמת מהמערבולות.
באמצעות גוף התונד מהפרש לחצים זה ניתן לחלץ את תדירות המערבולת וכך לחשב את הספיקה בצינור.
שדרן קווים הוא חבר בצוות השידור של תחרויות ספורט שתפקידו לדווח על המתרחש בקרבת ספסלי הקבוצות המתחרות, בענפי ספורט מסוימים, ובקרבת הצוות המקצועי והמאמנים במהלך המשחק.
בענפי ספורט נוספים מוצב שדרן הקווים קרוב יותר לתחרות עצמה ומספק נקודת מבט קרובה יותר למתרחש.
מספרן של הנשים הממלאות תפקיד זה גבוה ביחס למספרן הכולל במשרות אחרות בתקשורת הספורט.
שדרן הקווים בענפי הספורט הפופולריים
שדרן הקווים בשידורי ענפי הספורט הפופולריים, הכדורגל והכדורסל, מצטרף לצוות השידור ברוב המשחקים המשודרים בטלוויזיה ולעיתים גם למשחקים המשודרים ברדיו.
לצוות שידור עשוי להצטרף שדרן קווים אחד המסקר את ספסלי שתי הקבוצות או שני שדרנים, אחד לכל קבוצה.
שדרן הקווים משתלב בשידור כבר מפתיחתו כשתפקידו העיקרי להעביר סקירה קצרה על אשר נעשה בקבוצה מאז משחקה האחרון ועל הכנותיה לקראת המשחק המשודר ולהגיש את הרכבי הקבוצות.
מרגע פתיחת המשחק נמצא שדרן הקווים סמוך לספסלי הקבוצות ומדווח, ביוזמתו או לבקשת שדרן המשחק, על תגובות הצוות המקצועי של הקבוצה או ספסל המחליפים לאירועים בולטים במשחק, על הוראות שהעביר המאמן לשחקניו במהלך המשחק (בכדורסל, גם במהלך פסק זמן) או במחציתו בחדר ההלבשה ועל אירועים חריגים נוספים.
בדיווחים שבמהלך המשחק שדרן הקווים אינו מצולם וקולו נשמע על רקע שידור המשחק.
בתום המשחק ובשידורים מסוימים גם במחציתו מראיין שדרן הקווים בקצרה נציג מהקבוצות, שחקן או מאמן.
עבודתו של שדרן הקווים אינה מסתכמת בדיווח קצר וענייני בלבד, למשל על ההרכב, על חילופים או על תוספת זמן, אלא נדרשת ממנו עבודה עיתונאית לכל דבר: מצופה ממנו לזהות מקרים חריגים הראויים לדיווח, חילופי דברים פיקנטיים שעשויים לעניין את הצופה או המאזין ולשאול שאלות מאתגרות בראיונות שהוא עורך.
על כן, עליו להיות מעורה בנעשה בקבוצה שאותה הוא מסקר מעבר לפרטי המידע הבסיסיים על סגל השחקנים והצוות המקצועי.
הראיונות שעורך שדרן הקווים לאחר המשחק עשויים להיות מלאי אמוציות בשל סמיכותם לתום ההתמודדות ושאלותיהם עשויות לעורר כעס בקרב המרואיינים.
על כן, קורה לא אחת שהמרואיין עונה בבוטות או בסרקזם, או אף עוזב את הריאיון לפני שהסתיים.
תפקיד שדרן הקווים מהווה פעמים רבות "מקפצה" לתפקיד כתב או שדרן ראשי, ולעיתים ממלאים אותו כתפקיד נוסף כתבים פעילים.
עם עיתונאי הספורט הישראלים שמילאו תפקיד זה בראשית הקריירה נמנים בין היתר שרון פרי שמונתה למגישת התוכנית "שירים ושערים" שני עשורים לאחר שמילאה בה את תפקיד שדרנית הקווים, שרון דוידוביץ' אופירה אסייג, לילך סונין, אורלי אלקלעי, מיכל גרונדלנד, ציון נאנוס וגאולה אבן.
על פי חוקת הכדורגל טרם עידן ה-VAR, החלטתו של שופט המשחק היא הקובעת גם אם טעה ואסור לו להיעזר בצילומי הטלוויזיה.
למרות זאת, במספר מקרים ניצלו גורמים מטעם אחת הקבוצות או אחד מחברי צוות השיפוט את המידע המצוי בידיו של שדרן הקווים, המעורב בשידור המשחק ומוזן באמצעות אוזניות במידע המתקבל מהילוכים חוזרים, כדי להפוך את החלטת השופט על פיה.
שדרת האקליפטוסים בבוסתן הגליל היא שדרת אקליפטוסים משני צידי דרך ביישוב בוסתן הגליל שבצפון ישראל, הכלולה ברשימת אתרי המורשת של המועצה לשימור אתרים.
השדרה נמצאת תחת אחריותה של הקרן הקיימת לישראל.
שדרת האקליפטוסים הובילה בימי המנדט הבריטי למחנה בריטי שנקרא מחנה "סידני סמית" (Sidney Smith Barracks), על שמו של האדמירל ויליאם סידני סמית.
ב-14 ביולי 1941, נחתם במחנה הסכם כניעת כוחות וישי הצרפתיים שישבו בסוריה ובלבנון לכוחות הבריטים ובעלי בריתם, הסכם הידוע בשם "הסכם שביתת הנשק של סאנט-ג'יין (עכו)" (Armistice of Saint Jean d`Acre).
עם בנייתו של היישוב בוסתן הגליל על שטח המחנה, החלו במאמץ משותף ביישוב לשמר את השדרה.
באוקטובר 2012 נכרתו 14 עצים בשדרה, לאור בניית רכבת באזור.
שִדְרנית (שם מדעי: Spondylus) היא הסוג היחיד במשפחה שדרניתיים (Spondylidae) במחלקת הצדפות במערכת הרכיכות.
באנגלית מכונים המינים מסוג זה "צדפות קוצניות" (spiny oysters).
הסוג שדרנית כולל מינים רבים ויש שונות גדולה בצורה.
הם אינם קשורים קשר הדוק לצדפות אמיתיות (משפחת Ostreidae); עם זאת, הם אכן חולקים מאפיינים מסוימים, כגון הצמדות לסלעים במילוט במקום לצרף את עצמם על ידי .
שתי הקשוות שלהם מחוברות עם סוג של ציר המכונה כדור ושקע, ולא עם ציר של שיניים משתלבות כפי שמקובל בסוגי הצדפות האחרים.
הם עדיין שומרים על שרידי ה"אוזניים" (auricles, דשי קונכייה משולשים) הקדמיות והאחוריות לאורך קו הציר, מאפיין אופייני של צדפות ממשפחת המסרקיים (Pectinidae), אך לא של צדפות ממשפחת האוסטריאיים (Ostreidae).
כפי שקורה בכל מיני הצדפות ממשפחת המסרקיים יש למיני השדרנית עיניים רבות סביב קצות הגלימה שלהם, ויש להם מערכות עצבים מפותחות יחסית.
הגנגליונים העצביים שלהם מרוכזים באזור הקרביים, עם אונות אופטיות ברות זיהוי המחוברות לעיניים.
הסוג שדרנית הופיע עידן המזוזואיקון, וידוע מהמאובנים משכבות קסיאן (Cassian beds) שבאיטליה מתור הטריאס (לפני 235–232 מיליון שנה) ואילך.
ניתן למצוא מאובנים של רכיכות אלה בשכבות ימיות מאובנות בכל רחבי העולם.
לדוגמה, הם נמצאים בסלעי הקרטיקון בתצורת פורט וורת' (Fort Worth Formation) בטקסס, ובתצורת נהר טרנט (Trent River Formation) בוונקובר, כמו גם באזורים אחרים באמריקה הצפונית.
השדרניות חיות בכל רחבי העולם באזורים ממוזגים וחמים.
הבוגרים חיים כשהם מודבקים למצעים קשים, מאפיין שהם חולקים, באבולוציה מתכנסת, עם צדפות ממשפחת האוסטריאיים וצדפות ממשפחת Chamidae.
כמו האחרונות, הם מוגנים על ידי קוצים ושכבת (בעלי חיים החיים על אחר בלי להזיק לו), וכמו הראשונות הם יכולים לייצר פנינים.
סוג המצע בו הם משתמשים תלוי במין: רבים נקשרים רק לאלמוגים, והמגוון הגדול ביותר של המינים נמצא בשוניות האלמוגים הטרופיות; אחרים, (במיוחד S.
Spinosus), לעומת זאת, מסתגלים בקלות למבנים מעשה ידי אדם והפכו למינים פולשים חשובים.
אחרים עדיין נמצאים לעיתים קרובות מחוברים לקונכיות אחרות, השכיחות ביותר שייכות לסוג פטישון (Malleus).
לחופי הים התיכון בישראל אפשר למצוא את המינים שדרנית מצויה (Spondylus gaederopus), שדרנית גוסוני (Spondylus gussonii O.
Costa, 1830) ומינים נוספים שעברו מים סוף.
בים סוף אפשר למצוא לפחות חמישה מינים של שדרנית.
עדויות ארכאולוגיות מצביעות על כך שאנשים באירופה הנאוליתית סחרו בקונכיות של שדרנית מצויה (S.
Gaederopus) כדי לייצר צמידים וקישוטים אחרים לאורך כל התקופה הנאוליתית.
נראה כי תקופת השימוש העיקרית הייתה בסביבות 5350 עד 4200 לפני הספירה.
הקונכיות נלקטו מהים האגאי, אך הועברו הרחק למרכז היבשת.
בתרבויות ו, קונכיות שדרניות מהים האגאי עובדו לצמידים ואבזמי חגורות.
עם הזמן השתנו סגנונות כאשר בתקופה הנאוליתית התיכונה העדיפו חרוזים גדולים בדרך כלל בצורת חבית ובתקופה הנאוליתית העליונה העדיפו חרוזים קטנים יותר ושטוחים בצורת דיסק.
ממצאים משמעותיים של תכשיטים העשויים מקונכיות של שדרניות התגלו ב בווארנה בבולגריה.
נראה כי השימוש בשדרניות כחפצי ערך בקברים במהלך תקופה הנאוליתית העליונה היה מוגבל לנשים וילדים.
Crassisquama שבית הגידול שלו נמצא מול חופי קולומביה ואקוודור היה חשוב לעמים בהרי האנדים עוד מהתקופה הפרה-קולומביאנית, והקונכייה שלו שימשה גם כמנחה לאלת האדמה פצ'אמאמה וגם כמטבע.
למעשה, בדומה לאירופה, גם קונכיות השדרנית הגיעו למרחוק, שכן עמים אקוודוריים טרום השלטון הספרדי סחרו בהן עם עמים צפונה עד מקסיקו של ימינו ועד דרום האנדים המרכזיים.
אנשי התרבות מוצ'ה בפרו העתיקה התייחסו לים ולבעלי החיים כקדושים; הם השתמשו בקונכיות של שדרניות בדתם ותיארו את השדרנית בדמויות המכוירות על סירי החרס שלהם.
שדרניות נלקטו גם ממפרץ קליפורניה ושימשו בסחר חליפין עם שבטים דרך מקסיקו ודרום-מערב ארצות הברית של ימינו.
גם כיום ישנם אספנים של קונכית שדרניות, וקיים עבורן שוק מסחרי.
בנוסף, לעיתים מוסיפים מינים מסוימים (במיוחד S.
Americanus) באקווריומים של מים מלוחים.
את הקונכיות של המין S.
Limbatus נהגו לכתוש להכנת מלט באמריקה המרכזית, מה שהיווה מקור לשם הנרדף המאוחר יותר S.
כמה מינים ים תיכוניים אכילים, ובמיוחד S.
Gaederopus, נאכלים בדרך כלל בסרדיניה.
מינים טרופיים, לעומת זאת, נוטים לצבור רעלנים ביולוגים מהסוג סקסיטוקסין (Decarbamoylsaxitoxin).
בסאטורנליה מתאר מקרוביוס ארוחת ערב בשנת 63 לפנה"ס בה היו שתי מנות של שדרניות.
הטקסונומיה של משפחת השדרניתיים עברה שינויים רבים, בעיקר בשל העובדה שהזיהוי היה מבוסס באופן מסורתי על הקונכייה בלבד, והיא יכולה להשתנות מאוד באותו מין.
בנוסף, בעוד שחלק מהמינים של מים רדודים שכיחים ביותר, ידוע לפחות על שני מינים ממים עמוקים מדגימה אחת, ואילו מין שלישי (S.
gravis) התגלה מחדש רק לאחר 77 שנים.
לפחות למין שכיח אחר (S.
regius) יש קונכייה אחרת כאשר הוא גדל במים עמוקים.
שדרק בונד היה פוליטיקאי אמריקאי מאילינוי, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל אילינוי הראשון, מכינונה של אילינוי כמדינה בארצות הברית ב-1818 ועד 1822. קודם לכן, בשנים 1812–1813 הוא היה נציג טריטוריית אילינוי בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שדרק בונד נולד בפרדריק, פרובינציית מרילנד.
דודו, שגם הוא נקרא שדרק בונד, לחם ברגימנט אילינוי של במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
בשל העבודה ששניהם נשאו את אותו שם, יש לעיתים נטייה להתבלבל ביניהם.
הדוד קרוי בדרך כלל שדרק בונד סניור.
בונד הצעיר למד מדודו על ארץ החוות הפורייה של טריטוריית אילינוי, והיגר ל"קרקע האמריקאית" , אזור פורה במיוחד של אגן המיסיסיפי שבדרום אילינוי.
בונד היה לחוואי באילינוי במשך כל ימי חייו.
הוא היה חבר הבונים החופשיים בלשכה של רייסטרס טאון שבמחוז בולטימור, מרילנד.
כאשר הוא עבר לאילינוי, הוא היה לחבר בלשכה של קסקסאיה שבטריטוריית אינדיאנה.
ב-1822 כאשר נוסדה הלשכה הגדולה של אילינוי, הוא היה לנשיא הגדול שלה.
כאיש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, נבחר בונד למועצת הטריטוריה של טריטוריית אילינוי.
לאחר שהטריטוריה התארגנה, הוא נבחר כנציגה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
כאשר התקבלה אילינוי כמדינה בארצות הברית, הוא נבחר כמושל אילינוי הראשון.
כמושל המדינה הראשון, הוביל בונד את המדינה החדשה שהיו לה סיכויים טובים להתפתח אך כמעט ולא היו לה תשתיות תחבורתיות או כספים בהישג יד.
בונד שם את נושא התחבורה בראש סדרי העדיפות שלו כמושל.
בשל העובדה שלרשות המדינה כמעט ולא היו מזומנים, העבירה האספה הכללית שלה חוק שבונד חתם עליו לסלול דרכים ולבנות כבישים שיופעלו באופן פרטי, הכביש שהמרכזי ביניהם היה זה שקישר את בירת המדינה הראשונה, קסקסאיה, שעל גדות המיסיסיפי, עם העיר שהייתה אז הגדולה ביותר במדינה, שוואניטאון, שעל גדות נהר אוהיו.
הכביש נסלל ובסופו של דבר הועבר לבעלותה של המדינה ככביש ראשי.
לאחר כמעט מאתיים שנה של עבודות שיפורים, כיום רובו מהווה חלק מכביש מספר 13 של אילינוי.
בונד נחל הצלחה פחותה יותר בנוגע לקידום כרייתה של תעלה שתקשר בין ימת מישיגן לבין נהר אילינוי (תעלת אילינוי ומישיגן), שנחפרה בסופו של דבר בשנות ה-40 של המאה ה-19, זמן רב לאחר שבונד סיים את כהונתו כמושל.
בונד היה טרוד במיוחד בנוגע למעשי הצתה.
החוק הפלילי של אילינוי קבע עונש מוות למציתים, כמו לנאשמים באונס או רצח.
עם זאת, הוא לא היה מודאג מלהיתפס כקשוח כלפי מבצעי פשעים.
הוא נקט בצעדים לבטל את עמוד הקלון כעונש על פשעים.
הצעד השנוי ביותר במחלוקת של בונד היה ניסיונו להטיל וטו על חוק שעבר באספה הכללית להקמת הבנק המדינתי של אילינוי כבנק ללא הון.
הבנק היה אמור להוציא שטרות כסף בהתבסס על סיכויים לצמיחה כלכלית עתידית של המדינה.
בונד ראה את הצעת החוק כבלתי ראויה וחש שלא צריכים להתקיים בנקים שיקבלו זיכיון מממשלת המדינה עד אשר המדינה תחזיק ברשותה מספיק מטבעות של כסף וזהב שיהוו כיסוי לשטרות אלו.
בנק זה הוקם בכל אופן, ועד מהרה נקלע לפשיטת רגל, בדיוק כפי שחזה בונד.
לאחר סיום כהונתו של בונד כמושל, הוא שב לחוותו בקסקסאיה.
הוא לא המשיך להיות במרכז הפוליטיקה של אילינוי, שכן האספה הכללית העבירה את בירת המדינה מקסקסאיה לוונדאליה.
הנשיא ג'יימס מונרו מינה אותו כראש משרד תיעוד הקרקעות של קסקסאיה, תפקיד חשוב במדינת הספר שהייתה זקוקה לקרקעות.
כמנהיג מקומי נכבד, סייע בונד גם לגייס את חלקם של המקומיים במימון ובניהול הבניה של בית הסוהר הראשון של המדינה באלטון.
בראשית שנות ה-30 של המאה ה-19 נבחר בונד כנשיא לשכת הבונים החופשיים בה היה חבר.
שדרק בונד נפטר כתוצאה מדלקת ריאות בחוותו שבקסקסאיה ב-12 באפריל 1832.הוא נטמן בבית הקברות אברגרין שבצ'סטר, וכיום קברו מהווה אתר זיכרון מדינתי.
ב-1817, עוד בטרם הייתה אילינוי למדינה, ועוד בחייו של בונד, נקרא על שמו מחוז באילינוי.
כבוד זה ניתן לו על שירותו כנציגה של הטריטוריה בבית הנבחרים של ארצות הברית.
על שמו קרוי גם אגם בגרינוויל.
שדרת אמריקה 1345 או בניין AllianceBernstein ובעבר בית ברלינגטון הוא מגדל בגובה 191 מטרים בן 50 קומות במידטאון מנהטן, ניו יורק.
המגדל ממוקם בשדרה השישית בין הרחובות 54 ו-55. הבניין נבנה על ידי האחים פישר ותוכנן על ידי אמרי רות' ובניו.
כאשר הושלם בשנת 1969, הבניין נקרא במקור על שם ברלינגטון תעשיות וכיום הוא נקרא על שם אליאנס-ברנשטיין.
המגדל הוא מבנה לוח ללא תבליט ב, המכונה לפעמים סגנון "ארגוני", מחופה בזכוכית כהה.
הבניין החליף את תיאטרון זיגפלד המקורי שעמד במקום.
בכיכר הקטנה שלו, היו שתי מזרקות בכל פינת רחוב בצורת ראשי שן הארי, שתוכננו על ידי האדריכל האוסטרלי רוברט וודוורד בשנת 1968. המזרקות היו בעיצוב דומה לזה של מזרקת אל-עלמיין שלו משנת 1961 בקינגס קרוס, סידני.
המזרקות הוסרו כאשר הכיכר שודרגה בשנת 2019.
בשנת 2025, חברת בלקסטון הציעה לרכוש נתח בעלות בשדרת אמריקה 1345 מהאחים פישר, וקיבלה הלוואת משכנתא בסך 850 מיליון דולר למימון הרכישה.
שיחת טלפון סלולרי ציבורית ראשונה
תחנת בסיס על גבי הבניין שימשה ב-3 באפריל 1973 את מרטין קופר כדי לבצע את שיחת הטלפון הסלולרי הניידת הראשונה בעולם בפומבי.
קופר, ממציא של מוטורולה, התקשר ליריבו ג'ואל סטנלי אנגל ממעבדות בל כדי לספר לו על ההמצאה.
אנגל שהה מעבר לרחוב במלון הילטון ניו יורק.
בסרט "ספיידרמן 3" (2007), המגדל הוא הבניין ממנו נופלת גוון סטייסי בסצנת העגור.
הוא משמש גם כבנקו בילבאו ויסקאיה ארחנטרייה (BBVA) של משרד עורכי הדין הבדיוני בסרט "מייקל קלייטון", גם הוא משנת 2007. הוא משמש כצילום היסוד של מטה החברה הבדיונית, דנדר מיפלין בתוכנית הטלוויזיה "המשרד".
המכון האמריקאי לרואי חשבון מוסמכים (AICPA)
בנקו בילבאו ויסקאיה ארחנטרייה (BBVA)
פול, וייס, ריפקינד, וורטון אנד גאריסון
שדרת הטבעת הונגריה (בהונגרית: Hungária körgyűrű) הוא כביש הטבעת השלישי של בודפשט, אחרי השדרה הקטנה (Kiskörút) והשדרה הגדולה (Nagykörút), היוצאת מהעיר הפנימית.
כיום זהו אחד הכבישים העמוסים ביותר בבירת הונגריה.
נע במעגל מצפון לדרום, ומורכב משדרת הונגריה (Hungária körút), שדרת רוברט קארוי (Róbert Károly körút), ושדרת קניבש קלמן (Könyves Kálmán körút).
כבר ב-1871 פרסמה מועצת העבודות הציבוריות של בירת הונגריה מכרז בינלאומי להצעות "רעיון הפיתוח של בודפשט", העיר המאוחדת בין פשט לבין בודה שעמדה לקום (ב-1873).
האדריכל לאיוש לכנר הציע לראשונה בהצעתו את הרעיון של שדרת פשט חיצונית, שהייתה אמורה לעבור הרחק בחוץ, לאורך גבולות העיר פשט באותה תקופה.
האוכלוסייה המשולבת של פשט, בודה ואובודה באותה התקופה הייתה בסביבות שלוש מאות אלף איש, ובכל זאת התוכנית כבר הסתמכה על עיר של מיליונים, תוך מחשבה של עשרות שנים קדימה.
בישיבתה ב-2 ביוני 1872, קיבלה המועצה לעבודות ציבוריות את טיוטת המחלקה הטכנית שלה ל"שדרה חיצונית" שהייתה אמורה להקיף את העיר פשט בחצי עיגול.
הדרך, שעוצבה בדגם של מערכת שדרות הטבעות בפריז, נחשבה גם כתוואי של חומת עיר חדשה.
החיסרון העיקרי של התוכנית הייתה בזמנו בכך שהיא לא התחשבה בכביש המעבר לבודה, השדרה בתוכנית הגיעה רק אל נהר הדנובה בשני קצותיו (הצפוני והדרומי).
אף שהכביש לא נבנה כהלכה עד לחגיגות המילניום ב-1896 (אלף שנה להתיישבות המדיארים במרכז אירופה), המקום נשמר לו מלכתחילה.
כמובן, לא כולם לקחו זאת בחשבון, למשל, זו הסיבה שהקטעים הרגילים, הישרים, המתעקלים כל הדרך באותו כיוון, הקשת המעגלית הערוכה ב-Közvágóhíd נשברת.
בזמנו האחרון פשוט נבנה על התוואי המיועד, וזו הסיבה שהקטע הישר בתחנת הרכבת פרנצווארוש נאלץ להישבר בעיקול בכיוון ההפוך.
בשנת 1937, בעקבות החלטת מועצת העבודה הציבורית של הבירה, קיבלו חלקים מסוימים של הכביש הטבעתי שמות נפרדים, כך שמאז הקטע של ברובע 13, לכל אורכו של הקטע ברובע נקרא "שדרת רוברט קארוי" (Róbert Károly körút) וכך הלאה.
השם המקורי שימש רק ברובע 14.
שתי נקודות הקצה שלו היו מצפון לראש גשר פשט של גשר ארפאד של היום וראש גשר פשט של גשר ראקוצי של היום (ליתר דיוק, על גדת הדנובה כי הגשרים לא היו קיימים באותה תקופה).
ההמשך בצד של בודה נבנה במהירות, פורסם עבורו מכרז כבר ב-1903, אך חוסר המימון ולאחר מכן מלחמות העולם הראשונה והשנייה הפריעו להשלמתו, כך שגשר ארפאד הושלם רק ב-1950.
המעבר העילי מעל צומת דרך איליאי בנפליגט הושלם ב-1978. החלק הדרומי של השדרה, בפרנצווארוש, נבנה בצורתו הנוכחית רק לאחר חילופי המשטר, והוא חובר לבודה רק ב-1995 ; אז הושלם גשר ראקוצי, שבנייתו החלה ב-1992.
תחנת האוטובוס של גשר ארפאד – תחנת המטרו מרכז העיר על שם ארפאד גנץ
תיאטרון על שם אטילה יוז'ף
בניין המטה הארצי של המשטרה
מטה המוסד הלאומי להפרשות פנסיה
מרכז הבריאות MH - בית החולים המרכזי של כוחות ההגנה ההונגריים
מטה חברת הביטוח של הדואר
ארנת הספורט של בודפשט על שם לאסלו פאפ
תחנת האוטובוס Stadion - תחנת המטרו של אצטדיון על שם פרנץ פושקאש
אוניברסיטת מיקלוש זריני להגנה הלאומית
אצטדיון על שם נאנדור הידגקוטי
המטה של רכבות הונגריה (מ.א.ב)
תחנת האוטובוס Népliget – תחנת המטרו Népliget
אנדרטת הרובוטים של MNM Málenkij
שדרת התהילה של קנדה היא שדרה בטורונטו, אונטריו, קנדה, המוקירה את הישגיהם של קנדים מצטיינים במגוון תחומים.
השדרה מורכבת מסדרה של כוכבים בצורת עלי מייפל, המשובצים ב-13 מקטעי מדרכה ייעודיים ברחובות טורונטו, מול אולמות רוי תומסון הול, תיאטרון הנסיכה מוויילס והתיאטרון המלכותי אלכסנדרה ברחוב קינג, וכן ברחוב סימקו.
הקבוצה הראשונה של המונצחים הוכנסה לשדרת הכוכבים של קנדה בשנת 1998, ומאז היא כוללת 204 אישים קנדים מתחומים שונים, בהם פעילים חברתיים, מדענים, פילנתרופים, ספורטאים, מאמנים, שחקנים, במאים, תסריטאים, מפיקים, מוזיקאים, קומיקאים, קריקטוריסטים, דוגמנים ואחרים.
הרעיון להקמת שדרת הכוכבים של קנדה עלה לראשונה בשנת 1996, כאשר פיטר סומליאס (Peter Soumalias), אחד ממייסדי המיזם, הציע להקים שדרת כוכבים לכבוד אישים מפורסמים מטורונטו בפני הנהלת איגוד מחוז הבידור של טורונטו (Toronto Entertainment District Association).
הנהלת האיגוד דחתה את הרעיון, אך סומליאס, יחד עם ביל בולארד (Bill Ballard), דאסטי קול (Dusty Cohl) וגרי סלייט (Gary Slaight), המשיך לפתח את הפרויקט, ובמקום שדרה מקומית לטורונטו, ייסדו יחד את שדרת הכוכבים של קנדה, אשר תוקיר אישים קנדיים בולטים בתחומים שונים.
למרות מחסור במימון, מחקר ותוכנית מדיה, התקיים טקס ההוקרה הראשון בשנת 1998, ובו נכנסה הקבוצה הראשונה של המונצחים לשדרה.
מאז, שדרת הכוכבים של קנדה הפכה לאטרקציה תיירותית פופולרית בטורונטו, ואף זכתה להכרה כאירוע ההוקרה החשוב ביותר בקנדה.
שדרת הכוכבים של קנדה כוללת חמש קטגוריות:
מועמדויות להכללה בשדרת הכוכבים של קנדה מתקבלות מהציבור לאורך כל השנה, כאשר שיא קמפיין המועמדויות הלאומי מתקיים במהלך חודש אפריל.
בשנת 2000, לפני הנהגת מערכת ההצבעה המקוונת, התקבלו למעלה מ-30,000 מועמדויות באמצעות מכתבים, פקסים ודואר אלקטרוני.
החל משנת 2020, ניתן להגיש מועמדויות דרך האתר הרשמי של שדרת הכוכבים של קנדה, ומדי שנה מתקבלות אלפי הצעות, אשר נבחנות על ידי ועדת הבחירה לצורך קבלת ההחלטות הסופיות.
לאחר קבלת המועמדויות, הוועדה לבחירת מועמדים מנתחת את ההצעות על סמך הקריטריונים הבאים:
המועמד נולד בקנדה או בילה את שנותיו המשמעותיות או היצירתיות במדינה.
יש לו ניסיון של לפחות עשר שנים בתחום עיסוקו.
הייתה לו השפעה לאומית או בינלאומית על המורשת התרבותית של קנדה.
לאחר הערכת המועמדים על ידי ועדת הבחירה, רק מועמדים העומדים בכל הדרישות מועברים למועצת המנהלים, האחראית על בחירת הזוכים הסופיים לשדרת הכוכבים של קנדה.
חברים חדשים לשדרת הכוכבים של קנדה מוכרזים באופן שנתי במהלך טקס הסרת הלוט, שבו נחשפים הכוכבים שלהם, המעוצב בצורת עלה מייפל.
הטקס הראשון נערך בשנת 1998, אך מתוך שנים-עשר המועמדים החיים שנבחרו באותה שנה, רק ארבעה השתתפו בטקס: קארן קיין (Karen Kain), נורמן ג'ואיסון (Norman Jewison), ברברה אן סקוט (Barbara Ann Scott) וריץ' ליטל (Rich Little).
הטקס של 2007 התקיים במרכז האמנויות הממינגבירד (Hummingbird Centre) בטורונטו, וכל שבעת המועמדים שנבחרו באותה שנה השתתפו באירוע, שהונחה על ידי יוג'ין לוי (Eugene Levy).
במהלך השנים הנחו את טקס ההוקרה של שדרת הכוכבים של קנדה מספר ידוענים, בהם טריש סטרטוס (Trish Stratus), טום גרין (Tom Green), ג'אן ארדן (Jann Arden), קורט בראונינג (Kurt Browning) וקתריונה לה מיי דואן (Catriona Le May Doan).
הטקס שודר ברשת CTV עד שנת 2008. החל משנת 2009, עבר השידור לרשת Global.
הטקס הראשון ששודר ב-Global הונחה על ידי אן מארי (Anne Murray), בעוד האווי מנדל הנחה את שני הטקסים שלאחר מכן.
בשנת 2012, הנחה את הטקס פול שייפר (Paul Shaffer).
פרס סינפלקס (Cineplex Legends Award) נוסד בשנת 2008 והוא מוענק לזכאים שאינם בחיים ל"חלוצים קנדים בתחומי הקולנוע, המוזיקה, הספורט, האמנויות והחדשנות".
הפרס ממומן על ידי Cineplex Entertainment, ורשימת הזוכים הראשונה כללה את האחים נורמה שירר ודאגלס שירר(Norma & Douglas Shearer).
בנוסף לקבלת הפרס, הזוכים מקבלים כוכב בשדרת הכוכבים של קנדה כאות הוקרה על תרומתם לתרבות הקנדית.
פרס על שם אלן סלייט
פרס אלן סלייט (Allan Slaight Honour) מוענק מאז שנת 2010, ונקרא על שמו של אלן סלייט (Allan Slaight), דמות מובילה בתעשיית הרדיו הקנדית.
הפרס מוענק לאמן קנדי צעיר על "השפעה חיובית בתחום המוזיקה".
הזוכים בפרס מקבלים מענק של 10,000 דולר מקרן סלייט (Slaight Foundation), אך אינם נחשבים כחברים רשמיים בשדרת הכוכבים של קנדה.
בין זוכי הפרס לאורך השנים ניתן למנות את ניקי ינופסקי, דרייק, מלאני פיונה, קארלי ריי ג'פסן, הוויקנד, שון מנדס, ברט קיסל, שון הוק, ג'סי רייז ואלסיה קארה.
פרס החונכות המוזיקלית לאמנים צעירים של RBC
בשנת 2012, בשיתוף עם הבנק המלכותי של קנדה (RBC – Royal Bank of Canada), יצרה שדרת הכוכבים של קנדה את פרס החונכות המוזיקלית לאמנים צעירים של RBC (RBC Emerging Artist Music Mentorship Prize).
הפרס, בשווי של למעלה מ-100,000 דולר, נועד לתמוך במוזיקאים קנדים צעירים.
במסגרת התחרות, המשתתפים מגישים קטע מוזיקלי בן דקה אחת, באודיו או וידאו, ומועמדים לזכות בפרס כספי של 25,000 דולר קנדי, חונכות, סדנה יצירתית ב-ArtHaus בטורונטו, זמן אולפן ב-Metalworks Studios, והזדמנויות הופעה בפסטיבלים כמו Canadian Music Week ו-Festival du Voyageur.
פסטיבל שדרת התהילה של קנדה
פסטיבל "שדרת הכוכבים של קנדה" (Canada's Walk of Fame Festival) נוסד בשנת 2010. הפסטיבל נמשך שלושה ימים ומגיע לשיאו בטקס פרסי "שדרת הכוכבים של קנדה".
במהלך השנים, הפסטיבל כלל הופעות של מוזיקאים קנדים כמו שרה מקלכלן, סרינה ריידר, קריסטל שוואנדה, טום קוקרן ומלאני פיונה.
בנוסף למופעים מוזיקליים, הפסטיבל כלל גם הקרנות של סרטים קנדיים והופעות קומיות של אמנים מקומיים.
בשנת 1998, העיתונאית לורי בראון (Laurie Brown) מ-CBC מתחה ביקורת על שדרת הכוכבים של קנדה, וכינתה אותה "אטרקציה שנועדה רק למשוך תיירים לתיאטראות שבאזור".
בראון טענה כי השדרה מכבדת רק קנדים שהשפעתם בינלאומית, ולא מעניקה מספיק הכרה לדמויות שזוכות להכרה בעיקר בתוך קנדה.
היא הוסיפה: "אם השדרה באמת נועדה לקנדים, הייתי מצפה שתהיה לה נטייה לאומית יותר.
אבל אני בספק אם אי פעם אראה כוכב בשדרה למישהו שמוכר רק כאן בקנדה".
בספטמבר 2010, ויליאם שאטנר התייחס בחשבון הטוויטר שלו לנזק שנגרם לכוכב שלו בשדרת הכוכבים של קנדה, וצייץ: "שמעתי שהכוכב שלי בשדרת הכוכבים של קנדה נראה קצת בלוי...
אבל אז שוב, גם אני.
מעניין אם מישהו שנמצא באזור יכול להגיד לי מה מצבו ומה צריך לתקן".
משפחתו של גורדי האו התייחסה גם היא לנזק שנגרם לכוכב שלו.
ובכתבה של העיתונות הקנדית (The Canadian Press) דווח כי "מספר כוכבים של סלבריטאים בשדרה נראים מעט בלויים בקצוותיהם".
נשיא שדרת הכוכבים של קנדה ציין כי הנזק נגרם עקב מחזורי הקפאה והפשרה במהלך חורפים קנדיים, וכן בשל שימוש במפלסות שלג על מדרכות העיר.
בעקבות כך, הוכרז כי עיריית טורונטו תחליף את האריחים הפגומים של שאטנר והאו, וכי הנהלת שדרת הכוכבים שוקלת חלופה להתקנת הלוחות במיקום שלא יהיה חשוף לפגעי מזג האוויר.
זוכים בכוכב התהילה של קנדה
כוללת 204 זוכים נכון ל־2025. להלן רשימה חלקית של זוכים בכוכב התהילה של קנדה, שיש להם גם ערך בוויקיפדיה העברית, בחלוקה לקטגוריות.
(ריכוז הרשימה בוצע באמצעות Open A I Gpt 3.5)
ג'ים קארי (Jim Carrey) – שחקן קולנוע וקומיקאי, 2004.
פמלה אנדרסון (Pamela Anderson) – שחקנית ודוגמנית, 2006.
סלין דיון (Céline Dion) – זמרת בינלאומית, 1999.
לאונרד כהן (Leonard Cohen) – זמר-יוצר, משורר וסופר, 2018.
בריאן אדמס (Bryan Adams) – זמר-יוצר ומוזיקאי, 1998.
שאניה טוויין (Shania Twain) – זמרת קאנטרי, 2003.
מרגרט אטווד (Margaret Atwood) – סופרת ומשוררת, 2001.
מייק מאיירס (Mike Myers) – שחקן וקומיקאי, 2003.
מרטין שורט (Martin Short) – שחקן וקומיקאי 2000.
קיפר סאת'רלנד (Kiefer Sutherland) – שחקן קולנוע וטלוויזיה, 2005.
כריסטופר פלאמר (Christopher Plummer) – שחקן תיאטרון וקולנוע, 1998.
דונלד סאת'רלנד (Donald Sutherland) – שחקן קולנוע, 2000.
רייצ'ל מקאדמס (Rachel McAdams) – שחקנית קולנוע, 2014.
ג'ון קנדי (John Candy) – שחקן וקומיקאי, 1998.
יוג'ין לוי (Eugene Levy) – שחקן, תסריטאי ובמאי, 2006.
נורמה שירר (Norma Shearer) - שחקנית, 2008.
ניל יאנג (Neil Young) – זמר-יוצר ומוזיקאי, 2000.
אוסקר פיטרסון (Oscar Peterson) – פסנתרן ג'אז, 2013.
מייקל בובלה (Michael Bublé) – זמר פופ וג'אז, 2015.
דייוויד פוסטר (David Foster) – מלחין ומפיק מוזיקלי, 2002.
ג'וני מיטשל (Joni Mitchell) – זמרת-יוצרת ומשוררת, 2000.
קארלי ריי ג'פסן (Carly Rae Jepsen) – זמרת-יוצרת, 2013.
אליסיה קארה (Alessia Cara) – זמרת-יוצרת, 2019.
דה ויקנד (The Weeknd) – זמר ומפיק מוזיקלי, 2014.
ויין גרצקי (Wayne Gretzky) – שחקן הוקי קרח, 2002.