tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חמל נפטר בביתו שבמעיין ברוך ב-14 באוקטובר 2022 שבוע לפני יום הולדתו ה-96, והובא למנוחות בבית העלמין של הקיבוץ.
עד למותו המשיך ללמוד כשלושה ימים בשבוע ב"בית ותיקי הגליל" שבתל-חי.
מוניווה (בבורמזית: မုံရွာမြို့) היא עיר במיאנמר.
העיר נמצאת כ-72 ק"מ מסאגאינג, בירת המחוז וכ-270 ק"מ מנייפידאו, בירת מיאנמר.
כמות המשקעים הממוצעת היא 903 מילימטרים בשנה.
חודש ספטמבר הוא החודש שיש בו הכי הרבה גשם (234 מ"מ גשם), וחודש ינואר הוא החודש שיש בו הכי פחות גשם (1 מ"מ גשם).
העיר נמצאת ליד כביש 71 וכביש קאיופה.
מוני מארק (בהולנדית: Mony Marc) היא זמרת בלגית.
בשנת 1956, מארק נבחרה על ידי רשות השידור הבלגית (RTBF) לייצג בלגיה באירוויזיון 1956 ביחד עם הזמר הבלגי, פוד לקלרק.
ב-24 במאי 1956, מארק הופיעה על בימת האירוויזיון עם השיר "Messieurs les noyés de la Seine".
מארק הופיעה עשירית בסדר ההופעות, לפני גרמניה ואחרי הזוכה, שווייץ.
מיקומה הסופי של מארק לא ידוע היות שמארגני התחרות הכריזו על הזוכה בלבד.
מוני דמיוני היא סדרת אנימציה מונפשת קנדית לילדים משנת 2011. הסדרה נוצרה על ידי ברנדון ג'יימס סקוט והופקה על ידי פרנק פלקונה ומרי ברדין.
הסדרה שודרה לראשונה בערוץ .Family Jr ב-22 בספטמבר 2011. בישראל הסדרה שודרה לראשונה בדיבוב לעברית החל משנת 2011 עד שנת 2014 בערוץ הופ!.
הסדרה היא בת 3 עונות ו-78 פרקים באורך 12 דקות.
שיר הפתיחה של הסדרה בעברית בוצע על ידי ניסו שליו.
הסדרה עוסקת בילד בשם מוני, המפליג בזמן בכל פרק לתקופה שונה וביחד עם חבריו אורלי וקפיצי חווה הרפתקאות שונות.
במאי הדיבוב בעברית היו אפרת קרצמן (בין השנים 2011–2012) וגדי לוי (משנת 2014) ומפיקי הדיבוב היו אסנת סדן וגלי נשר (משנת 2014).
שם הדמותמדבב/ת בעבריתמוני (2011–2012)לני קפלןמוני (2014)נדב ירושלמיאורליאורלי תגרקפיציניסו שליואמא (2011–2012)מונה מוראמא (2014)תמי ברקאבא / דמויות שונותגלעד קלטרדמויות שונותאמנון וולףדמויות שונותמולי שולמן
מונטריי ג'ק או עם צ'דר צהוב (צ'דר-ג'ק).
פלפל ג'ק הוא וריאציה עם פלפלי צ'ילי ועשבי תיבול.
ג'ק דריי היא גבינה קשה יותר עם זמן יישון ארוך יותר.
בצורתה המוקדמת, מונטריי ג'ק נוצרה על ידי כמרים פרנציסקנים מהמאה ה-18 ממונטריי, אלטה קליפורניה.
דייוויד ג'קס איש עסקים מקליפורניה מכר את הגבינה באופן מסחרי.
הוא ייצר גבינה לבנה קלה שהפכה לכינוי שם "הגבינה של ג'קס" ובסופו של דבר "מונטריי ג'ק".
חוואים אחרים באזור ייצרו גם כן את הגבינה, ביניהם אנדרו מולרה, שבנה פעילות חלב מוצלחת בביג סור ושמונטריי ג'ק נחשבה שם במיוחד.
אף על פי שרוב הסוגים הרכים יותר שנמצאים בסופרמרקטים אמריקאים מיושנים חודש אחד בלבד, "ג'ק יבש" הוא סוג קשה יותר המיושן עד חצי שנה.
הגבינה משמשת בדרך כלל כגבינה מומסת פנימית לבוריטוס בסגנון קליפורניה, אך גם לבוריטוס בסגנון מקסיקני ("שעועית וגבינה").
יש לו טעם עדין ואיכות התכה טובה עבור כמה מנות פסטה.
ג'ק יבש נוצרה במקרה בשנת 1915, כאשר הסיטונאי של סן פרנסיסקו שכח מספר עיגולים של ג'ק טרי שאחסן.
מלחמת העולם הראשונה התגברה ומשלוחי גבינה קשה מאירופה נקטעו, הוא גילה מחדש את העיגולים, שהתיישנו למוצר שלקוחותיו מצאו כתחליף טוב לגבינות קשות קלאסיות כמו פרמזן.
פלפל ג'ק היא נגזרת של מונטריי ג'ק בטעם פלפל צ'ילי חריפים, פלפלים ועשבי תיבול.
טעם נוסף מושך מבחינה חזותית נוצר על ידי ג'ק עם קולבי או גבינת צ'דר צהובה.
בגלל תכולתו הנמוכה של טירמין, תרכובת אורגנית הנחשבת כקשורה לכאבי ראש, מומלצת מונטריי ג'ק כאחת הגבינות הבודדות שבטוח לאכול במיגרנה.
מונטריי , היא קומונה בפרברים המזרחיים של פריז, צרפת.
הקומונה ממוקמת 6.6 ק"מ ממרכז פריז, במחוז סן-סן-דני ובמטרופולין של פריז רבתי.
עם אוכלוסייה של 111,367 נכון לשנת 2020, מונטריי היא הפרוור השלישי בגודלו של פריז אחרי בולון-ביאנקור וסן-דני.
היא ממוקמת צפונית ליער ונסן (הרובע השנים-עשר של פריז), על הגבול עם מחוז עמק המארן.
השם מונטריי (Montreuil) תועד לראשונה בצו מלכותי משנת 722 בשם Monasteriolum, שפירושו "מנזר קטן" בלטינית של ימי הביניים.
היישוב מונטריי התחיל כקבוצת בתים שנבנו סביב מנזר קטן.
בתקופת שלטונם של לואי ה-14 ולואי ה-16 "חומות האפרסק" שסיפקו לחצר המלוכה את הפירות היו ממוקמים במונטריי.
מאוחר יותר היה זה גם ביתם של האחים לומייר וז'ורז' מלייס שסדנאותיהם היו ממוקמות במונטריי התחתית.
ב-1 בינואר 1860, העיר פריז הורחבה על ידי סיפוח קומונות שכנות.
באותה הזדמנות פורקה קומונת שרון וחולקה בין פריז, מונטריי ובאניולה .
מונטריי קיבלה חלק קטן משטחה של שרון.
מונטריי התחתית (המחבר יחד את בתי המלאכה הישנים (גובל בסן-מנדה ), שוק הפשפשים (הגובל בפריז).
בניין העירייה (הקניונים, הצלב של שאו, בית העירייה וכנסיית פטרוס הקדוש וסנט פול).
לה נואו (פארק גוילנדס, העיר דו ואל, רובספייר, על גבול באניולה),
לה בל אייר (שיכון ז'אן מולן, פארק דה בומונט, העיר בל אייר, העיר גרנד פצ'ר),
לה בויאר (כל הצפון של מונטריי כולל פארק מונטריי ופארק דה בומונט, הגובל עם רומינוויל, נויסי לה סה, רוסני-סוס-בויה ו-פונטנאי-סוס-בואה).
עיטורים (קרמיקה וציורי קיר) בבית הספר הממלכתי "וולטר" מאת מוריס בויטל (1954).
ציורי קיר רבים של אמנות רחוב על כמה ממבני העיר, כמו המחווה לפרנץ פנון, פסיכיאטר ופילוסוף צרפתי מהמחלקה הצרפתית מעבר לים של מרטיניק (שדרת תאופיל סואור).
"בזמן הרמוניה", ציור פוינטיליסטי של הצייר הצרפתי המפורסם מהמאה ה-19, פול סיניאק, בבית העירייה.
פוליפטיקון (אמיילים), בכניסה לקתדרלה של מעון הסטודנטים של ז'ורז' מלייס מאת גיום בוטאצי.
למונטריי יש אקלים אוקיאני (סיווג האקלים בשיטת קפן – Cfb).
הטמפרטורה השנתית הממוצעת במונטריי היא 12 מעלות צלזיוס.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת היא 669.9 מ"מ כשמאי הוא החודש הגשום ביותר.
הטמפרטורות הגבוהות ביותר בממוצע הן ביולי, בסביבות 20.2°C, והנמוכות ביותר בינואר, בסביבות 4.6°C.
הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנרשמה אי פעם במונטריי הייתה 40.0°C ב-25 ביולי 2019 וב-12 באוגוסט 2003; הטמפרטורה הקרה ביותר שתועדה אי פעם הייתה 17.7°C− (0.1°F) ב-17 בינואר 1985.
מקור: בית הספר ללימודים גבוהים במדעי החברה (EHESS) ו-INSEE (1968–2017)
העיר מונטריי מכונה לעיתים קרובות "העיר המאלית השנייה אחרי במקו", או לפעמים "מאלי-סוס-בואה" או "במקו-סור-סיין", גם אם הנהר סֵן אינו חוצה את העיר.
למונטריי אכן יש אוכלוסייה מאלית חשובה מאוד: יותר מ-2,000 תושבים על פי ה-INSEE בשנת 1999, בין 6,000 ל-10,000 איש על פי העירייה, אשר מעריכה כי במונטריי יש את הקהילה המאלית הגדולה ביותר בצרפת.
10% מהאוכלוסייה היא מאלית או בעלת מוצא מאלי.
ראש עיריית מונטריי, פטריס בסאק, הוא חבר המפלגה הקומוניסטית של צרפת, שנבחר בסיבוב השני של הבחירות המוניציפליות של 2014, והביס את ראש העיר הקומוניסטי לשעבר ז'אן-פייר ברארד בסיבוב שני.
הוא נבחר מחדש בסיבוב הראשון של בחירות 2020 עם 51.34% מהקולות, אם כי עם 33.67% השתתפות (ירידה מ-53.11% בבחירות 2014) עקב משבר COVID-19 (שגרם לעיכוב של הסיבוב השני גם בערים אחרות בצרפת).
העיר מחולקת לשני קנטונים: קנטון מונטריי-1 וקנטון מונטריי-2.
המשרד הראשי של חברת משחקי הווידאו יוביסופט נמצא במונטריי.
משרד אייר פראנס פריז (של אייר פראנס-KLM ) נמצא במונטריי.
שירותי החינוך של המחוז מופעלים מתוך הבניין האדמיניסטרטיבי Opale B.
למונטריי יש שמונה מכללות, שלושה בתי ספר תיכוניים, שני בתי ספר תיכוניים טכנולוגיים, והמכון הטכנולוגי של אוניברסיטת פריז.
מונטריי היא עיר תאומה לקוטבוס, ברנדנבורג, גרמניה ועוד כמה עיירות וערים באפריקה, אסיה ואירופה.
פריסילה רנה המילטון , הידועה בשם הבמה מוני לונג (Muni Long), היא זמרת-יוצרת אמריקאית.
בשמה המקורי, הוציאה את אלבום האולפן הראשון שלה, Jukebox, בדצמבר 2009 בהוצאת קפיטול רקורדס.
לאחר מכן היא הקדישה את העשור הבא בכתיבת שירים לאמנים אחרים, כולל הלהיטים "California King Bed" לריהאנה, "Worth It" לפיפת' הרמוני, "Love So Soft" לקלי קלרקסון, "Imagine" לאריאנה גרנדה, "Gang Bang" למדונה ו-"Timber" לפיטבול בהשתתפות קשה.
בשנת 2018, לאחר שכתבה מספר להיטים היא הוציאה באופן עצמאי את אלבום האולפן השני שלה, Colored ביוני באותה שנה, במסגרתו הקליטה שירים בסגנון אמריקנה וקאנטרי.
לאחר שאימצה את שם הבמה מוני לונג, היא זכתה להצלחה נוספת עם הסינגל שלה "Hrs and Hrs" משנת 2022, שדורג ב-20 העליונים במצעד הבילבורד הוט 100; חוזה הקלטות עם דאף ג'אם נחתם בהמשך לכך.
השיר גם זכה בפרס גראמי בקטגוריית "ביצוע ה-R&B הטוב ביותר", ונכלל באלבומה השלישי (2022).
היא קיבלה שלוש מועמדויות נוספות לפרס גראמי במהלך הקריירה שלה, כולל "תגלית השנה", "שיר ה-R&B הטוב ביותר" ("Hrs & Hrs"), ומועמדות בקטגוריית "אלבום השנה" בעקבות עבודתה על (2021) של .
בין היתר, עבדה עם הזמרת-יוצרת האמריקאית מדונה על "Gang Bang" ו-"Love Spent" שנכללו ב-.
בשנת 2023, הוציאה את הסינגל "Made for Me".
לונג הוציאה את אלבומה הרביעי Revenge באוגוסט 2024.
מוניב סאבא הוא ראש המועצה המקומית עספיא.
נולד לזידאן ועד'יה וגדל בעספיא.
למד בבית ספר יסודי עספיא ובבית ספר תיכון אורט רונסון.
בשנת 1992 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בחטיבת גולני.
לאחר מכן התגייס לשירות קבע במשטרה ליחידת משמר הגבול במשך 13 שנים במהלכם הקים פלגה חדשה ושירת במגוון תפקידים עד למפקד פלגה.
בשנת 2008 חזר שוב לצבא ושירת במשך כעשור בחיל מודיעין, במהלך השירות זכה בשני עיטורי אומץ וצל"ש מפקד האוגדה ממפקד אוגדת איו"ש גדי איזנקוט על פעילותו, בשנת 2019 השתחרר מצה"ל בדרגת רב-סרן.
בשנת 2020 החל לעבוד במשרד ראש הממשלה כפרויקטור.
בבחירות ב-2024 התמודד לראשות המועצה מול שלושה מועמדים ח'יר כיוף, ראיד מנסור ובהיג' מנסור וניצח את ראש המועצה המכהן בהיג' מנסור עם 41.51% לעומת 39.51% למנסור.
סאבא בעל תואר ראשון ושני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הוא נשוי לרובא ואב לארבעה.
מוניו פילינגר היה שחקן טניס שולחן יהודי-אוסטרי, בעל 4 מדליות באליפויות עולם בטניס שולחן, מהן 2 כסף ו-2 ארד.
פילינגר התאמן במועדון הספורט של הכח וינה ומכבי וינה.
באליפות העולם הראשונה שנערכה בלונדון, אנגליה בתחילת דצמבר אותה שנה הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליית כסף בטורניר הקבוצתי ביחד עם פאול פלוסמן ואדוארד פרוידנהיים, אחרי הונגריה ולפני אנגליה והודו.
שתי מדליות ארד בטורניר האישי, אחרי היהודים מהונגריה רולנד יעקובי וזולטאן מכלוביץ' ובטורניר זוגות ביחד עם פאול פלוסמן אחרי שני זוגות מהונגריה.
באליפות העולם שנערכה בסטוקהולם שוודיה בשנת 1928 הוא זכה במדליית כסף בטורניר הקבוצתי ביחד עם פאול פלוסמן, אלפרד ליבסטר ורוברט תום, אחרי הונגריה ולפני אנגליה.
בטורניר זוגות גברים הוא הגיע לשלב רבע הגמר.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט הונגריה בשנת 1929 הוא השתתף אך לא זכה באף מדליה.
בטורניר לזוגות גברים הוא הגיע לשלב שמינית הגמר.
מוניטריזם היא אסכולה כלכלית נאו-קלאסית בכלכלה המודרנית המבכרת שימוש במדיניות מוניטרית כאמצעי לוויסות הביקוש המצרפי ושוללת התערבות פיסקלית ישירה של הממשלה בכלכלה.
בעוד שהכלכלן הנאו-קיינסיאני מאמין ביכולתה של מדיניות פיסקלית להשפיע על התוצר ורמת האבטלה ורואה בהוצאות הממשלה כלי מקרו-כלכלי חשוב, הכלכלן המוניטריסט רואה בהתערבות ממשלתית כזו תופעה מזיקה שאין ביכולתה לגרום לתוצאות המיוחלות, משום שהגידול בביקוש לכסף והאינפלציה יבטלו את השפעותיה.
במקום התערבות פיסקלית, דוגלת הכלכלה המוניטריסטית בפיקוח הדוק על היצע הכסף מצדו של הבנק המרכזי על מנת להשיג יציבות מחירים, וכתוצאה ממנה שגשוג כלכלי.
שורשיה של התאוריה בשתי אסכולות כמעט סותרות: הגישה אל הכסף של הכלכלנים הקלאסיים בני המאה ה-19, כדוד ריקרדו, ולעומתה התאוריה הקיינסיאנית של הכסף, המתייחסת לשוק הכסף בדגש על צד הביקוש שמניע את הכלכלה.
אבי המוניטריזם המודרני הוא הכלכלן האמריקאי רב ההשפעה מילטון פרידמן.
ב-1963 הוציאו פרידמן והכלכלנית אנה שוורץ את ספרם "ההיסטוריה המוניטרית של ארצות הברית 1867-1960", סקירה של גלי הגאות והשפל הכלכליים של כמאה שנים מנקודת מבט מוניטריסטית התולה אותם בעודפי או חוסרי היצע בשוק הכסף בהתאמה.
מוניטריסט אחר הוא נגיד הבנק הפדרלי לשעבר פול וולקר.
מוניטריזם הפך להיות פופולרי בראשית שנות השבעים כאשר הכלכלה הקיינסיאנית כשלה בניסיון להסביר כיצד ייתכן מצב של סטגפלציה, אינפלציה המלווה במיתון ובאבטלה.
נשיא ארצות הברית ג'ימי קרטר מינה את פול וולקר לנגיד הבנק הפדרלי וזה הטיל מגבלות משמעותיות על היצע הכסף והשיג יציבות מחירים, גם אם במחיר של מיתון חריף.
מאז ראשית שנות התשעים חל פיחות מסוים במידת הקבלה של התאוריה בקרב כלכלנים וקובעי מדיניות ברחבי העולם, אם כי היא עדיין גורם מוביל בארצות רבות, בעיקר בקרב הבנקים המרכזיים.
"אסכולת שיקגו" הוא כינוי לקבוצה של כלכלנים מהזרם הניאוקלאסי שמקורה באוניברסיטת שיקגו.
האסכולה דוחה את הכלכלה הקיינסיאנית ומקדמת על פניה את המונטריזם.
באמצע שנות ה-70 אנשי האסכולה פנו לקדם את הכלכלה הניאוקלאסית המבוססת על ציפיות רציונליות.
כלכלנים בולטים הנמנים עם אנשי האסכולה הם: ג'ורג' סטיגלר, מילטון פרידמן, גארי בקר ויוג'ין פאמה.
מוניטין הוא הרושם הכללי שנוצר על אדם, בעיני אנשים אחרים, והוא החלק המוכר יותר מהתדמית.
המוניטין נובעים כתוצאה ישירה מהתנהלותו של אדם והם מתוארים בקווים כלליים ותמציתיים – לפלוני יש מוניטין של נדבן, לפלונית יש מוניטין של קשוחה ולשלישי יש מוניטין של מאהב מוצלח.
המוניטין אינם בהכרח שיקוף נכון של המציאות, והם יכולים להישען גם על שמועות ורכילויות.
מוניטין מייחסים גם לחברה עסקית וגם לציבור מוגדר, למדינה, או תופעות אשר כולם יצרו לעצמם מוניטין עקב פעילותם.
מוניטין יכול להיות חיובי או שלילי.
קשה לבנות מוניטין טוב, אך קל לאבד אותו, כדברי בנג'מין פרנקלין: "דרושים מעשים טובים רבים כדי לזכות במוניטין טוב, אך די במעשה רע אחד כדי לאבד אותו".
המילה מוניטין מקורה בתקופה ההלניסטית בה התפשט השימוש המסחרי במטבעות.
מוניטין מתבסס על המילה "מוֹנֶטָה" (Moneta), תוארה של האלה יונו מונטה, המגינה על הכספים והרכוש של האימפריה הרומית.
על כל מטבעות הקיסרים הרומיים, החל מוויטליוס וכלה בקונסטנטינוס הגדול, הוטבעה מונטה, ומכאן הפך שמה לשם נרדף למטבע.
בעת העתיקה הטבעת מטבעות הייתה סימן היכר לשליטים חשובים ומכאן בא הביטוי המופיע במקורות תלמודיים "יצא לו מוניטין", שליט שמטבעותיו היו סחירים וידועים.
ברבות השנים הלך והתרחב השימוש במילה גם לתיאור רשמים אחרים בתדמיתו של אדם, כמו תכונות אופי.
בתיאורים כאלה נכללים גם רשמים שליליים.
כך למשל יכול אדם שיהיו לו מוניטין מפוקפקים בהיותו קשור עם גורמי פשע.
לפי קביעת האקדמיה ללשון העברית, השם מוניטין, שנקלט בעברית בלשון חז"ל, יכול לשמש הן בלשון יחיד ('יָצָא לו מוניטין') הן בלשון רבים ('יָצְאוּ לו מוניטין').
עסק מסחרי יוצר לעצמו מוניטין בדרך התנהלותו.
חברה המתנהלת ביעילות יוצרת מוניטין חיובי.
או אם מוצריה נמכרים בכמויות גדולות והיא מספקת שרות יעיל ללקוחותיה – צוברת לעצמה מוניטין חיוביים.
מאידך, חברה כושלת שמזלזלת בלקוחותיה צוברת לעצמה מוניטין שליליים.
עוולה אזרחית מוכרת בדיני נזיקין היא "גנבת עין", והיא עוסקת בשימוש שנעשה במוניטין המסחריים של אדם אחר או של חברה אחרת כדי להטעות את הציבור.
השופט אליעזר ריבלין כתב שהגדרתו המדויקת של המושג מוניטין אינה פשוטה והיא נדונה באריכות בספרות ובפסיקה.
נפסק כי מוניטין הוא "תדמיתו החיובית של המוצר בעיני הציבור, אשר הודות לה קיים שוק של לקוחות בכוח, אשר מעוניינים ברכישתו".
מושג ניהול המוניטין הרשתי מתייחס לניטור מידע אודות חברה או אדם פרטי, טיפול בתוכן מזיק והגברת הנראות של תוכן חיובי.
עיקר הפעילות בתחום נעשית בעזרת ניהול וטיוב תוצאות במנועי חיפוש.
חברות המתמחות בתחום ניהול המוניטין ברשת עושות שימוש בשיטות מגוונות הכוללות שיפור תיוג ואופטימיזציה של החיפוש עבור חומרים המתפרסמים על ידי הלקוח, פרסום באתרים מובילים, הסרת תוכן המכיל דיבה אודות הלקוח ופרסום אקטיבי של מידע מועיל וחיובי אודות הלקוח.
ניהול המוניטין ברשת מעורר דיונים העוסקים במוסריות התחום, בו מטושטש מיקום הגבול בין המותר לאסור.
חברת Google מפתחת ומפעילת מנוע החיפוש המוביל, אינה מתייחסת לניהול מוניטין ברשת כדבר שגוי מיסודו אולם נוקטת בפעולות נגד מי שמנסה לשנות תוצאות חיפוש בעזרת שיטות מניפולטיביות וכיפוף הכללים.
ישנן טענות הגורסות כי ניהול מוניטין בלתי מוסרי עלול להיות מזיק לחברה כשלעצמו, במידה והוא מתגלה.
אולם ישנה הסכמה בקרב מומחים כי ניהול מוניטין מוסרי ברשת מוצדק כאשר מידע שלילי ומזיק מתפרסם בפלטפורמות בהן לא ניתן לדרוש הסרת תוכן מוטעה.
כמו כל נכס או רכוש שיש לאדם או לחברה מסחרית, גם המוניטין נחשבים כנכס שיכול להיות בעל ערך כספי.
בהיות המוניטין גורמים המסייעים לרווחיות החברה ולפרסומה בעיני לקוחותיה, ניתן לקבוע להם ערך כספי לצורך מכירת העסק.
במקרה זה המוניטין של העסק יכולים להיות קשורים ישירות בגורמים מסוימים בו, כמו: מנהל בכיר, או צוות עובדים.
בסופו של דבר, המוניטין החשבונאיים הופכים להיות בעל ערך רק ברגע מימושו, היינו: כאשר מישהו מוכן לשלם עבורם סכום כסף.
מכירת מוניטין הנוצרים כתוצאה ממכירת עסק, כרוכה בתשלום מיסים.
קביעת הערך של המוניטין היא פרק חשוב בחשבונאות, ואף כי קשה לאמוד אותם במדויק, ישנן נוסחאות אחדות המסייעות לקביעתם.
מוניטין היה ירחון ישראלי שיצא לאור בין השנים 1978 עד 1993, עסק במגוון נושאים ונחשב חדשני בתקופתו.
במשך כתשעה חודשים (בין יולי 1989 לפברואר 1990) יצא לאור בשם "מוניטין-פנטהאוז", כגרסה ישראלית של המגזין הארוטי האמריקאי "פנטהאוז".
"מוניטין" נוסד ב-1978 על ידי קבוצת אנשי עסקים שכללה את רפי ותדי שאולי, שוקי בן פורת, מיכאל אלבין, דוד מושביץ, יורם מושקט וחיים בר און.
עורכו הראשון של הירחון היה אדם ברוך, והוא התווה את המדיניות התוכנית והצורנית.
הגיליון הראשון יצא לאור בספטמבר 1978.
ב-1980 יצחק לייבוביץ (מבעלי קבוצת "חיים לייבוביץ ובניו", בנו של התעשיין חיים לייבוביץ ואבי אשתו של בר-און) רכש את החזקות שאר השותפים יחד עם מיכאל אלבין.
אדם ברוך גם החזיק באותה עת 5% מהמניות.
תחת העורך אדם ברוך, ואחר כך תחת העורך רון מיברג זכה הירחון להצלחה ומכר כ-60,000 גליונות מדי חודש, אך אחר כך ירדה תפוצתו.
חיים בר און מונה למנכ"ל "מוניטין", שהפכה לקבוצת תקשורת בשם "מוניטין עיתונות בע"מ", שהוציא לאור גם את השבועון הכלכלי "כספים" (בשנים 1980–1990); את השבועון "אנשים" (1981–1983) בעריכת רינו צרור; ושבועון הנוער "חמצן" (1984–1986), בעריכת שמוליק שם-טוב.
בשנת 1984 רכשה קבוצת "מוניטין" את "גלובס", אז עיתון למשקיעי בורסה, שגיליונו מנה 8 עמודים בלבד.
בינואר 1985, רכשה קבוצת "מוניטין עיתונות", גם 50% מהבעלות של העיתון היומי "חדשות", תמורת השקעה של 3.9 מיליון דולר.
לאחר מותו של מיכאל אלבין, באוגוסט 1985, ירשה אשתו גליה אלבין את מניותיו בקבוצה.
גליה אלבין נקלעה לסכסוך כספי עם שאר בעלי המניות על כספים שהיה חייב מיכאל אלבין, ביולי 1988 זכתה בתביעה.
באפריל 1989 רכשה את מלוא הבעלות על הירחון "מוניטין" משאר השותפים בקבוצת "מוניטין עיתונות", יצרה שותפות עם אורי הופמקלר ואיציק ליכטנפלד שקיבלו זיכיון להפקת גרסה ישראלית של המגזין הארוטי האמריקאי "פנטהאוז".
אורי הופמקלר עבד כמאייר ב"מוניטין", עבר לניו יורק ועבד כמאייר ב"פנטהאוז".
הגיליון הראשון, שנשא את השם "מוניטין-פנטהאוז", יצא לאור ב-28 ביולי 1989 והודפס ב-30,000 עותקים.
מייסד "פנטהאוז", בוב גוצ'יונה, הגיע לישראל לכבוד אירועי השקת הירחון, כולל מסיבת השקה מפוארת עם ידוענים, אנשי עסקים ופוליטיקאים.
העורך הראשון של "מוניטין-פנטהאוז" היה נחום דוניצה, אך הוא פוטר על ידי אלבין לאחר הפקת שלושה גליונות בלבד, עקב חילוקי דעות על תוכן הירחון.
הסיבה העיקרית הייתה פרסום כתבה על ארגון "מדינת יהודה" והעומד בראשו, מיכאל בן חורין.
לכתבה התלווה פוטומונטאז', של הצלם מיכה קירשנר שתיאר את בן חורין בועל אריה מצויר.
בן-חורין הגיש קובלנה פלילית נגד הירחון, אך הפסיד בתביעה.
בערעור שהוגש לבית המשפט המחוזי זכה בן חורין.
בעקבות הכתבה הוצת בית הדפוס "גרפוליט" של קבוצת ידיעות אחרונות, בה הודפס הירחון.
אחר כך אלמוני טלפן למערכת העיתון ולקח אחריות על ההצתה מטעם הארגון.
במקומו של דוניצה מונה נתן זהבי, שהחתים את אלבין על הסכם שלא תתערב בתוכן הירחון.
זהבי נקט בקו עריכה סנסציוני ולוחמני, כולל ריאיון עם "הרבי מלובביץ" מנחם מנדל שניאורסון שעורר סערה בעדה החרדית.
במרץ 1990, לאחר תשעה חודשים בלבד, פירקה אלבין את השותפות עם "פנטהאוז" והמשיכה להוציא את הירחון בשם "מוניטין".
"פנטהאוז" פנה לבית המשפט וביקש צו-מניעה נגד הירחון, בשל הפרת תנאי הזיכיון לאי-תחרות, אך בית המשפט אישר לה להמשיך להוציא את "מוניטין".
ביוני הודיעה על הפסקת הפקת העיתון לאחר שפעל בהפסד, וחוסר שביעות הרצון שלה מקו העריכה הסנסציוני של נתן זהבי, בעוד שהיא ביקשה להפיק מגזין "לייף סטייל" קליל.
אלבין מכרה את העיתון לעמוס לביא (ששימש מנכ"ל הירחון) וגיורא שמיס (שהיה עורך העיתון).
באפריל 1991 רכשו בני הזוג דיאנה וגיורא שמיס את מלוא הבעלות על הירחון, חודש אחר כך מחצית הבעלות נרכשה על ידי יהודית קמחי.
אך גם הם לא הצליחו להפעיל אותו ברווח, והוא נסגר זמן קצר אחר כך.
"מוניטין" יצא לאור כמגזין חדשני בתקופתו.
הוא הודפס על נייר כרומו צבעוני והקפיד על אסתטיות בעיצוב הגרפי ושימוש בולט בתמונות ובאיורים, גם על חשבון הטקסט.
כל אלה היקנו לו ממד יוקרתי והוא נחשב ירחון אליטיסטי.
"מוניטין" עסק במגוון רחב של נושאים ומלבד נושאי אקטואליה הקדיש מקום נרחב ומובלט גם לתכנים כמו אדריכלות, אופנה, מוזיקה, אוכל ותרבות פנאי.
כתיבה ישירה ולוחמנית עם נטייה לשערוריות.
כך למשל הכותרת לכתבה שעסקה בחוג מקורבי אריק שרון הייתה: "הפשע המאורגן".
ריאיון עם המשוררת יונה וולך בהיותה על ערש דווי נשא את הכותרת "ראיון מיטה".
כתיבה בסגנון המוכר כ"ניו-ג'ורנליזם" שהתפתח בעיקר על ידי אדם ברוך ורון מיברג.
שימוש ישיר ובוטה בתמונות ומלל הקשורים למין.
כך למשל צולמו השחקניות אורלי זילברשץ וענת עצמון כשהן יחד באמבטיה, משוחחות בחופשיות על נושאים שנחשבו בגדר טאבו.
עם כותביו הקבועים נמנו: ירון לונדון, דן בן אמוץ, נחום ברנע, יעקב רוטבליט, מאיר שלו, רינו צרור, יורם קניוק, יונה וולך, אמנון אברמוביץ', דודו הלוי, מבקר הקולנוע, הכלכלן אמיר גבע, דוד שליט, הפסיכולוג דוד רודי, דני דותן ואחרים.
המעצב הגרפי של העיתון היה יקי מולכו, ובין הצלמים והמאיירים שהשתתפו בו היו אורי הופמקלר וגלס דור המאיירים, והצלם מיכה קירשנר.
אדם ברוך הביא ל"מוניטין" את מקורות ההשראה שלו, המגזינים האמריקאים כגון "אסקווייר", "ניו יורק מגזין" ו"רולינג סטון".
סגנונו של ברוך במוניטין השפיע על דור העיתונאים שלאחר מלחמת יום כיפור שהפנה עורף לכתיבה המפלגתית המגויסת ופנה לעיצוב שפה אישית וכתיבה אינדיבידואליסטית ("אני" במקום "אנחנו").
לדברי עוז אלמוג, חוקר החברה והתרבות בישראל :.
מוניטין בחשבונאות הוא סך הנכסים הלא מזוהים (ששולם תמורתו).
נכס לא מזוהה הוא נכס שאינו נובע מזכות חוזית או חוקית ואינו ניתן להפרדה.
שווי המוניטין החשבונאי הוא ההפרש שבין השווי הנומינלי לבין הסכום ששולם בעדו.
בניגוד למוניטין בכלכלה המוניטין בחשבונאות לא קיים כל עוד לא שולם בעדו סכום כלשהו.
כך, לדוגמה, ייתכן מצב בו חברת תוכנה מחזיקה בבעלותה נכסים מוחשיים (כמו מחשבים שולחניים, שרתים, ציוד משרדי וכדומה), בערך כולל של מיליון ש"ח, בעוד שסך ערך השוק שלה (הכולל, בין היתר, סמלים, שמות מסחריים, הון אינטלקטואלי וכיוצא בזה, מעבר לנכסים המוחשיים) נאמד בעשרה מיליון ש"ח.
אדם הרוכש את החברה ישלם, לפיכך, עשרה מיליון ש"ח עבור סך נכסי החברה, שמתוכם ניתן מיליון בלבד עבור נכסים מוחשיים והיתר עבור נכסים רוחניים, דהיינו - המוניטין.
למוניטין ניתן ערך פיננסי כאשר חברה נמכרת במחיר הגבוה מסך ערך נכסיה המוחשיים.
ההפרש שבין מחיר המכירה לערך סך הנכסים הוא בהגדרה המוניטין של החברה שנמכרה.
על החברה הרוכשת להכיר במוניטין כנכס בדוחות הכספיים שלה ולהציג אותה בשורה נפרדת במאזן, בהתאם לשיטה החשבונאית הנוהגת עבור הפעולה של רכישת חברה.
בעבר, עמדה בפני הפירמות בחירה בין שתי שיטות חשבונאיות אפשריות לרישום פעולת צירוף עסקים: השיטה החשבונאית עבור רכישה, כפי שהוסבר לעיל, ואיחוד עניין.
שיטת איחוד עניין משלבת את ערך הספרים של הנכסים וההתחייבויות של שתי הפירמות, במטרה ליצור מאזן חדש.
בצורה זו, לא ניתן היה להבחין בין החברה הרוכשת לבין החברה הנרכשת.
שיטה זו גם לא רשמה את מחיר הרכישה ששילמה החברה בעסקה זו.
פרסומה של 141 FAS אסר את השימוש בשיטה זו.
מאז ה-1 בינואר 2005 הוחל, בנוסף, איסור להשתמש בשיטה זו תחת כללי הוועדה לתקנים בינלאומיים בחשבונאות (IASC).
בעבר, שוערך ערך המוניטין של חברה על סמך קביעת ערך התחלתי והפחתת סכום בכל שנה על פני תקופה בת 40 שנה לכל היותר (כמובן, בהנחה שלא התרחשו אירועים מיוחדים המחייבים בחינה מחודשת של ערך הבסיס).
כיום, לעומת זאת, נדרשות החברות לאמוד את הערך ההוגן של המוניטין על-פי שימוש בערך הנוכחי של תזרים מזומנים עתידי, ולהשוותו לערך הספרים (לרבות ערך הנכסים והמוניטין, פחות ההתחייבויות).
אם הערך ההוגן המתקבל קטן מהערך הרשום בספרים, יש להפחית את ערך המוניטין כך שהערך ההוגן יהיה שווה לערך הספרים.
ההפסד בהפחתה מדווח בשורה נפרדת בהצהרת ההכנסה, וערך המוניטין המותאם החדש מדווח בדוח המאזן.
יצוין כי "פרמיית שליטה" (סכום הגבוה מהשווי ההוגן המשולם לשם השגת השליטה) היא גם מוניטין.
הקניין הרוחני, באופן כללי, מהווה חלק מהמוניטין.
פועל יוצא מכך הוא, שאחד הנכסים החשובים ביותר בחברות מבוססות-ידע אינו מופיע בדוחות המאזנים הרשמיים שלהן.
בחברות מסוג זה, הקניין הרוחני הוא הגורם העיקרי המניב רווח, ולא המבנים או המזומנים המצויים ברשותן.
כתוצאה מכך, עלולים דוחותיהן המאזניים שלהן ליצור אומדנים מטעים, המרתיעים משקיעים שאינם מודעים לערכן האמיתי.
אולם, למטבע זו יש שני צדדים - קשה לאמוד נכס בלתי מוחשי מלכתחילה, והערכת יתר של הידע, המהווה חלק מהמוניטין, עלולה להוביל לקריסה טוטלית של ענפים שלמים, כפי שאירע, למשל, בבועת הדוט קום.
כאשר חברה מצויה במצוקה, תחת איום של חדלות פירעון, נוהגים המשקיעים לנכות את המוניטין מכל החישובים לגבי השקעה אפשרית, מכיוון שסביר להניח ששווי המוניטין לא יבוא לידי ביטוי במכירה חוזרת.
מונינג היא פעולה של חשיפת הישבן בפומבי על ידי הסרת החלק האחורי של המכנסיים והתחתונים.
במספר תרבויות חשיפת הישבן נעשה על מנת להביע מחאה או סתם לשם הנאה.
זאת משום שהיא נחשבת כפעולה גסה ומעליבה וכן מכיוון שישנו טאבו בנוגע לישבן.
המילה Moon (ירח) הייתה מטפורה מקובלת לישבן מאז 1743, והפועל to moon התייחס לחשיפה לאור (הירח) מאז 1601, הרבה לפני גל חשיפת הישבנים בקרב סטודנטים בארצות הברית בסוף שנות השישים ואילך.
לפני שקיבלה מילת הסלנג "מונינג" את משמעותה הנוכחית, הייתה משמעותה "שוטטות בטלה" או "תשוקה רומנטית".
יוספוס פלביוס מתאר בספרו תולדות מלחמת היהודים עם הרומאים אירוע מימי הנציב קומאנוס בו חייל רומי חשף ישבנו בפני הקהל בבית המקדש ואף השמיע קול נפיחה, הדבר גרם לשרשרת אירועים שהחלה בהתפרעות ההמונים, בעקבותיה הגיע צבא רב להיכל אשר הביא לבריחת היהודים מהר הבית ולרמיסתם ומותם של עשרות אלפי יהודים.
באוגוסט 2004 חשף השחקן עופר שכטר את ישבנו מול עשרות אלפי נערים וילדים באירועי אקזיט סיטי.
בעקבות זאת זומן שכטר לחקירה משטרתית, לאחר שד"ר יצחק קדמן, מנכ"ל המועצה לשלום הילד, הגיש תלונה בנושא.
באירוויזיון 2017 אזרח אוקראיני בשם ויטלי סדוויק, התפרץ לבמה עטוף בדגל אוסטרליה, וחשף את ישבנו מול המצלמה.
סדוויק נתפס על ידי המאבטחים והועבר למעצר.
מוניק ויטיג הייתה סופרת צרפתייה, תאורטיקנית, פרופסורית לספרות צרפתית וללימודי נשים באוניברסיטת אריזונה.
הוגה פמיניסטית שהטילה ספק בהגדרות החברתיות המקובלות לגבר ואישה וערערה בטבעיות של קטגוריות אלו.
היא פרצה לתודעה בינלאומית כסופרת עם צאת ספרה הראשון "L'Opoponax", ותרומתה האקדמית קובצה באסופת המאמרים "The Straight Mind".
ויטיג פיתחה את הבסיס הרעיוני לתאוריות לסביות פמיניסטיות ותאוריות קוויריות.
ויטיג נולדה ב-15 ביולי 1935 בדנמארי (Dannemarie) שבמחוז או-רן, בחבל אלזס שבצרפת.
היא החלה את דרכה האקדמית בעבודות הגהה זוטרות.
במקביל, כתבה דרמות לשידור ברדיו והחלה להשתתף במחאות פמיניסטיות.
פריצתה לסצנת הספרות בצרפת הייתה ב-1964, עם פרסום הרומן הראשון שלה, L'opopnax.
הספר עוסק בילדות ומתאר חוויות ראשוניות של ילדים, כמו היום הראשון בבית הספר וההתאהבות הראשונה.
הרומן זכה לביקורות נלהבות גם מחוץ לצרפת, וזיכה אותה בפרס מדיסיס לשנת 1964. חמש שנים אחר כך, ב-1969, הוציאה את ספרה השני, Les Guerilleres.
הספר הלירי מתאר מלחמה אכזרית בין המינים, נשים הנלחמות בגברים בקרבות עקובים מדם.
הספר זכה לביקורות פחות נלהבות בשל סגנון הכתיבה ומהפכנותו הפוליטית.
ויטיג סיימה דוקטורט בלימודי שפה בבית הספר ללימודים גבוהים למדעי החברה בצרפת.
בנוסף, הייתה אחת מהמייסדות של התנועה לשחרור הנשים בצרפת (MLF) והשתתפה בפעילויות מחאה פמיניסטיות.
ב-26 באוגוסט 1970, יחד עם נשים רבות אחרות, היא הניחה פרחים מתחת לאנדרטת "החייל האלמוני" – פעולה סימבולית שנחשבה לאירוע מכונן בייסוד הפמיניזם הצרפתי.
ב-1971 הצטרפה לקבוצה הלסבית הראשונה בפריז, "Red Dykes", והייתה חברה בקבוצה פמיניסטית רדיקלית נוספת בשם "Revolutionary Feminist".
ספרה השלישי, Le Corps Lesbien (הגוף הזכרי הוא לסבי), פרובוקטיבי אף יותר, עוסק בלסביות הפולשות אחת לשנייה כמעשה של אהבה.
הספר ספג ביקורות קשות ויש הטוענים שהיה מהפכני מידי לתקופתו.
ב-1976 עזבה ויטיג את צרפת ועברה לארצות הברית, שם השתלבה בחוגים אקדמיים פמיניסטים, בעקבות עניין שגילתה החוקרת ג'ודית באטלר בכתביה והשקפתה.
בין השנים 1980 ל-1990 פרסמה מאמרים רבים באנגלית במגזין "Feminist Issues" שמציגים את התפישה הפוליטית המהפכנית שלה.
ב-1992 יצא לאור מקבץ מאמרים אלו ואחרים, בשם "The Straight Mind".
בהקדמת הספר כותבת ויטיג שהאסופה נחלקת לשניים.
החלק הראשון עוסק בדיון פוליטי והשני במשמעות הכתיבה.
חלוקה זו מצביעה על החיבור של ויטיג כסופרת להשקפות הפוליטיות שלה.
לטענתה פעולת הכתיבה היא פוליטית במהותה, בכך שהיא מראה כל פעם מחדש כיצד הקטגוריה "אישה" אינה טבעית אלא יצירה היסטורית שנובעת מהשקפת עולם פאלית (גברית).
סנדה זייג, בת זוגה של ויטיג, ביימה סרט המבוסס על סיפור שכתבה בשם "הנערה".
זהו סרט דרמה רומנטי בין אמנית לנערה שהוקרן לראשונה בארצות הברית בשנת 2001 וספג ביקורות שליליות.
בשנת 2003, בת 67, ויטיג עברה התקף לב קשה שגרם למותה.
ויטיג קראה לעצמה לסבית רדיקלית ופיתחה תאוריה פמיניסטית מטריאליסטית, כהמשך לפילוסופיה של סימון דה-בובואר.
תפישת עולמה באה לידי ביטוי בספרים ובמסות שכתבה.
ויטיג מציגה את ההטרוסקסואליות ככפויה ורואה את הלסביות כמאבק נגד הפטריארכיה.
היא אינה מניחה בקיומם של הבדלים מהותניים בין נשים וגברים.
היא רואה בקטגוריות מגדריות תפקידים פוליטיים, תולדה של השליטה הגברית.
ויטיג מבקרת את המרקסיזם שמנע את המאבק הפמיניסטי, וגם את התנועה הפמיניסטית שאינה מערערת על הדוגמה ההטרוסקסואלית.
השקפה זו שבאה לידי ביטוי בכתיבתה הספרותית הפכה אותה לאחת מהדמויות המרכזיות הקשורות לתאוריה קווירית.
ויטיג עומדת על הקשר החזק שבין קטגוריות המגדר להטרוסקסואליות: קטגוריות המגדר הן התנאי האידאולוגי לקיום ההטרוסקסואליות כמוסד המאפשר את ניצול הנשים.
על מנת לטעון לקשר הכרחי ובלתי נמנע בין המינים, האקסיומה של מוסד ההטרוסקסואליות, יש לייצר המינים כמובחנים זה מזה באופן טבעי ומהותי.
לטענתה, להיות גבר או אישה בתרבות שלנו פירוש בראש ובראשונה לבחור בבן המין השני, ולכן משמעות הסירוב להיות או להישאר הטרוסקסואל תמיד הייתה סירוב להיות גבר או אישה, בין במודע ובין אם לאו.
ויטיג רואה את המאבק הפמיניסטי כמאבק לביטול קטגוריות המגדר, לכן היא מייחדת גם ללסביות וגם להומוסקסואליות הגברית תפקיד מתמשך.
הסירוב להטרוסקסואליות חותר תחת הבסיס המוסדי והאידאולוגי לדיכוי נשים.
בשנת 1978, בוועדה של האגודה לשפות מודרניות שנתכנסה בניו יורק, ויטיג הציגה את חיבורה "The Straight Mind".
בסיום דבריה היא הצהירה – "לסביות אינן נשים".
דבריה אמנם התקבלו בלבביות, אך לאחר דקות ארוכות של שתיקה.
כאשר המאמר פורסם שנתיים מאוחר יותר במגזין צרפתי הופעלו עליו לחצים פוליטיים והמסר עודן.
בתוך התנועה הפמיניסטית ספגה ויטיג ביקורת קשה לצד תמיכה ופיתוח רעיוני.
הביקורת השלילית הופנתה בעיקר מתומכי הפמיניזם השמרני, שעסק בעיקר במאבק למען זכויות נשים תוך קבלת שונותן הטבעית.
ערעורה של ויטיג על קטגוריות אלו נתפשו על ידם כהרסני בכך הוא עלול למוטט את הלגיטימיות שכבר השיגו.
מנגד, חוקרות פמיניסטיות מובילות תמכו ברעיונות שלה ופיתחו אותם.
ג'ודית באטלר תומכת ברעיון כי המגדר אינו פרשנות שהתרבות מעניקה למין הביולוגי אלא מנגנון שמייצר בדיה.
כמו ויטיג, גם אדריאן ריץ' מגדירה את ההטרוסקסואליות הכפויה כמוסד הבסיסי של הדיכוי הגברי.
מוניציפל בנק בע"מ (לשעבר בנק דקסיה ישראל, נודע בעבר בשם אוצר השלטון המקומי) היה בנק במדינת ישראל שהתמקד במתן אשראי לסקטור הציבורי.
החל ממרץ 2018 ועד לסגירתו פעל הבנק ללא גרעין שליטה, ולפני כן כחברת בת של קבוצת הבנקאות והפיננסים הבלגית-צרפתית דקסיה.
מאז הקמתו בשנת 1953 שימש אוצר השלטון המקומי כצינור של ממשלת ישראל להעברת כספים לרשויות המקומיות, במסגרת פעילות זו היה מקבל העברות ופיקדונות מהממשלה, מעניק אשראי לרשויות ונהנה מהעמלות ופער הריביות.
לבנק ניתנה הזכות לקזז מהכספים שהמדינה העבירה לרשויות המקומיות, על החובות שהן חייבות לו, ועל כן היה מוסד בנקאי חריג, ללא חובות אבודים.
מניות הבנק כללו מניות יסוד שהעניקו 51% מזכויות ההצבעה באספה הכללית של החברה ומניות רגילות.
מניות היסוד התחלקו באופן שווה בין מדינת ישראל, מרכז השלטון המקומי בישראל ושותפות של בנק לאומי, בנק הפועלים ובנק דיסקונט.
קרוב ל-60% מהמניות הרגילות הוחזקו על ידי המדינה, רשויות מקומיות והבנקים ומעל 40% מהמניות הרגילות הוחזקו על ידי גורמים אחרים.
באמצע שנות ה-90 החל איש העסקים אבי רואימי לרכוש מניות של הבנק ואף קיבל לצורך כך אישור של בנק ישראל.
ב-26 ביולי 1998 החליטה ועדת השרים לענייני הפרטה על הפרטת החברה.
ב-1998 נחתם הסכם הסדרת יחסים בין המדינה לאוצר השלטון המקומי, לפיו ימשיך לשמש כסוכן החשב הכללי עד סוף 2008, כך שכל התשלומים של הממשלה לרשויות המקומיות יעברו דרכו והוא ייגבה את הכספים המגיעים מהן לממשלה.
בתחילת שנת 2001 הופרט הבנק והחזקות המדינה ושלושת הבנקים המסחריים הגדולים בו נמכרו.
ההפרטה התבצעה בהליך מכירה מחוץ לבורסה, לקבוצת דקסיה האירופאית, ששיתפה פעולה עם רואימי.
בעד חבילת המניות של המדינה והבנקים, שכללה כ-11% מהון המניות 53% מזכות ההצבעה ושני שלישים מהזכות למנות דירקטורים, שילמה דקסיה כ-71.5 מיליון ש"ח (שווי השוק של הבנק נאמד באותה עת על כ-217 מיליון ש"ח).
לאחר הפרטתו זכה הבנק ב-2005, להארכת ההסכם, ללא מכרז, למתן אשראי לרשויות מקומיות, וב-2007 חתם משרד האוצר על הסכם דומה נוסף ללא מכרז.
צעדים אלו לוו בביקורת ציבורית רבה.
ב-24 ביוני 2003, עת חגג הבנק 50 שנות פעילות, הוענק לו על ידי בנק ישראל רישיון כמוסד כספי, אשר איפשר לו לקבל פיקדונות מיחידים ומתאגידים בסכומים של מיליון שקל ומעלה, לנהל חשבונות עו"ש של רשויות מקומיות, ולתווך בעסקאות כספיות וכלכליות, בין היתר.
ב-20 במרץ 2007 שונה שם החברה מ"אוצר השלטון המקומי בע"מ" ל"דקסיה ישראל (מימון ציבורי) בע"מ".
באוגוסט 2007 התקבל מבנק ישראל אישור לפעול כתאגיד בנקאי בתחום הרשויות המקומיות ותאגידים עירוניים, ובינואר 2008 הורחב הרישיון לפעול כתאגיד בנקאי מלא.
בעקבות זאת שונה שם החברה ב-26 במרץ 2008 ל"בנק דקסיה ישראל בע"מ".
עד 2018 קבוצת דקסיה החזיקה בכ-65% מהון המניות וכ-66% מזכויות ההצבעה, מרכז השלטון המקומי היה בעל 17% מזכויות ההצבעה, והשאר בידי הציבור.
במרץ 2018 מכרה קבוצת דקסיה את החזקותיה בחברה והבנק הפך לחברה ללא גרעין שליטה.
ב-26 בפברואר 2019 הוחלף שמו של הבנק ל"מוניציפל בנק בע"מ".
בדצמבר 2019 מוזג הבנק לתוך בנק מרכנתיל דיסקונט, שרכש את מניותיו תמורת 692 מיליון ש"ח, ובכך סיים את תפקודו כבנק עצמאי.
מונין (מצרפתית: Monin) היא חברה צרפתית המייצרת סירופים ורכזים.
לחברה, מגוון רחב של סירופים (למעלה מ-100 טעמים שונים) המופקים מפירות, ירקות, תבלינים, צמחים ופרחים.
הסירופים משמשים בעיקר בקוקטיילים ובמשקאות אלכוהולים.
ז'ורז' מונין מצרפת הקים בשנת 1912 מפעל ליין ומשקאות אלכוהולים.
החל משנת 1920 הוחל בייצור הסירופים.
בשנת 1944 ירש בנו, פול מונין, את החברה והחליט לנטוש את ייצור היין ולהתמקד בייצור סירופים ובביסוס רשת לשיווקם ברחבי צרפת.
מטה החברה נמצא בעיר בורז' בצרפת.
היא הספקית המובילה של סירופים בצרפת.
היא מייצרת גם ליקרים, רסק פירות, תרכיזים ועוד.
מרבית לקוחותיה הם מוסדות קולינריים כגון מסעדות, פאבים ומלונות.
בשנת 1996 בנו של פול מונין, אוליבייה מונין, הקים מפעל ייצור בפלורידה, שהפך את חברת מונין לאחד היצרנים המובילים בעולם של סירופים איכותיים.
מוניטור הולטר המכונה גם הולטר הוא מכשיר נישא שמבצע רישום פעילויות חשמליות שונות דרך מערכת העצבים המרכזית במשך זמן רב - 24 שעות ויותר.
לרוב משמש לניטור פעילות חשמלית של הלב (זיהוי קצב לב לא סדיר) כמו ECG אך לעיתים משמש גם כ-EEG (רישום הפעילות החשמלית במוח).
משך ההקלטה הארוך מאפשר לחשוף הפרעות קצב קשות לתיעוד כמו: הפרעות קצב שהנבדק אינו חש בהם או הפרעות קצב המתרחשות בזמן שינה או באירועים אפילפטיים המופיעים לפרקי זמן קצרים ביותר המקשים על תיעודם.
הבדיקה אינה תלויה בתחושותיו ותגובותיו של הנבדק.
המכשיר נקרא הולטר, על שם ביופיזיקאי אמריקאי בשם נורמן הולטר, ממציא המכשיר, שהמציא אותו בשנת 1949. החלו להשתמש בו כמכשיר רפואי רק בשנות ה-60 המוקדמות.
המכשיר הישן היה בנוי קלטת שמע סטנדרטית C120 שמקליטה את הנתונים במהירות 2 מ"מ לשנייה.
לאחר ההקלטה היא נותחה לאחור במהירות גדולה פי 60 כך ש-24 שעות ההקלטה נותחו ב-24 דקות.
עם ההתפתחות הטכנולוגית הוחלפה הקלטת בשבב זיכרון דיגיטלי.
הנתונים מועלים למחשב שבאופן אוטומטי מנתח את המידע, בודק את ה-א.ק.ג., מחשב נתונים סטטיסטים כמו: קצב ממוצע, קצב מרבי וקצב מינימלי של הלב; ומוצא חלקים בבדיקה שראויים לעיון נוסף על ידי טכנאי.
האלקטרודות ממוקמות על העצמות ככל האפשר על מנת למזער את השפעת פעילות השרירים.
את מכשיר ההקלטה ניתן להניח על החגורה או ללבוש אותו בעזרת רצועה.
מוניק אנג'לה איימס , ידועה בשם הבמה מוניק, היא קומיקאית ושחקנית אמריקאית, זוכת פרס גלובוס הזהב ופרס אוסקר לשחקנית המשנה הטובה ביותר על משחקה בסרט "פרשס".
מוניק החלה את קריירת המשחק בסדרה "משפחת פרקר" בתפקיד ראשי של ניקול אן "ניקי" אוגלאבי.
את תפקידה זה גילמה למשך 5 עונות מ-1999 עד 2004. מאז התפרסמה והחלה להנחות תוכניות ערב כמו "Showtime at the Apollo".
בהמשך שיחקה בסרטים הקומים: "בייבי בוי", "בנות שמנות" ו"ברוך שובך רוסקו ג'נקינס", "מופע השיער", ו"הכל כלול" לצד קווין הארט וסנופ דוג, הסרט נקטל על ידי המבקרים ונכשל בקופות.
ב-2007 תרמה את קולה לסרט "הצד הגס של הפינגווינים" של הבמאי בוב סאגט.
בשנת 2009 שיחקה בסרט "פרשס", בו גילמה את דמותה של מארי, אמה המתעללת של גיבורת הסרט פרשס ג'ונס (גבורי סידיבי).
על תפקידה קיבלה ביקורות אוהדות, וכן זכתה במספר פרסים יוקרתיים, בהם פרס האוסקר, פרס גילדת שחקני המסך, פרס גלובוס הזהב ופרס באפט"א.
מוניק היא האישה האפרו אמריקאית השש עשרה שקיבלה מועמדות לפרס האוסקר בקטגוריית שחקנית המשנה, והרביעית שזכתה.
באופן כללי, היא האדם האפרו אמריקאי השנים עשר שזכה בפרס האוסקר, והשביעי בעשור הנוכחי.
בשנת 2015 שיחקה בסרט של HBO, "סיפורה של בסי סמית" אודות חייה של בטי סמית, בתפקיד מא רייני.
על תפקידה זה הייתה מועמדת לפרס אמי לשחקנית משנה מצטיינת במיני-סדרה או סרט.
בשנת 2023 גילמה את גולדי בעונה השנייה של סדרת הפשע "BMF" ברשת Starz.
בשנת 2024 שיחקה בסרט האימה העל טבעי "הישועה" (אנ') של נטפליקס, בתור סינת'יה הנרי.
מוניק מנחה כיום את התוכנית "The Mo'Nique Show".
מוניטור עוברי הוא אמצעי רפואי טכני, המיועד להערכת דפיקות לב העובר והערכת הצירים.
המכשיר מורכב משני מתמרים שמונחים על הבטן התחתונה.
הדופק של העובר ניתן לניטור בשתי דרכים, פנימית וחיצונית.
מוניטור עוברי הוא הכינוי הרווח לניטור חיצוני שעובד על בסיס של אולטראסאונד דופלר.
לעיתים העובר או האם זזים והניטור החיצוני אינו מדויק, ואז ניתן לעשות גם ניטור פנימי (רלוונטי רק למהלך הלידה).
ניטור פנימי דורש פתיחה ופקיעה של המים, ובמהלכו ננעצת מחט זעירה בראש העובר וכן מונחת אלקטרודה על רגל האם ונמדד דופק העובר.
גם את הצירים עצמם ניתן לנטר פנימית וחיצונית: ניטור חיצוני של הצירים נעשה על ידי אחד מהטרנסדוסרים (טוקומטר) המונח על הפונדוס (חיצונית לאזור ברחם אשר מעביר את הצירים באופן המיטבי) כאשר הטוקומטר מודד את תכיפות הצירים ומשכם, אולם לא את עוצמתם.
ניטור פנימי אשר קרוי intra-uterine pressure devise הוא ניטור הרלוונטי גם הוא רק לתהליך הלידה, בו מוכנסת צינורית אשר חשה את תנועת מי השפיר כתוצאה מהתכווצות הרחם בעקבות הצירים.
מוניטור עוברי עובד על-פי אפקט דופלר (תופעת שינוי התדירות הנצפית של הגל, כתלות במרחק ובתנועה היחסית של האובייקט הנבדק למקור הגל).
מתמר מונח על בטן האישה ושולח תדר אל האובייקט הנבדק שהוא לב העובר.
הלב מחזיר גלים בתדרים שונים לפי שלבי פעילותו.
כשהלב מתכווץ ומתרוקן מדם (שלב הסיסטולה) נשלח גל בתדר מסוים חזרה אל המתמר, וכשהלב מתמלא בדם ונפחו גדל (שלב הדיאסטולה) נשלח גל בתדר גבוה יותר אל המתמר כיוון שמיקום האובייקט "קרוב" יותר אל המתמר.
כך, נשלחים גלים בתדרים שונים אל המתמר על פי המרחק בין דופן הלב למתמר, שמבטאים את שלבי הפעילות השונים של הלב, קרוב יותר-דיאסטולה, רחוק יותר-סיסטולה.
המכשיר מזהה את התדרים השונים שנשלחים אליו ומתרגם אותם לקצב הלב לפי תדירות החזרת הגלים מן הלב אל המתמר, ולעוצמת פעילות הלב לפי גובה התדר של הגל.
בנוסף, המכשיר ממיר את התדרים לרישום גרפי אותו ניתן לפענח וממנו ניתן להסיק על מצב העובר.
פענוח של מוניטור כולל התייחסות לפרמטרים הבאים:
דופק בזאלי של העובר (רמת בסיס)
קיומן של האצות (אקסלרציות) בדופק
קיומן של דה-אקסלרציות מסוגים שונים
שינויים בדופק העוברי לאורך זמן המדידה
הדף עליו מודפס המוניטור רץ בקצב של 1 ס"מ לדקה, כאשר בסיס כל מלבן הוא 30 שניות, וגובה כל מלבן מהווה 5 פעימות לדקה (bpm).
צירים או פעילות רחמית נורמלית לקראת לידה כוללת עד 5 צירים ב-10 דקות במשך מדידה של חצי שעה.
קיומם של צירים מרובים יותר מצביעים על מצב הנקרא טכיסיסטולה ומצב זה מקושר בין היתר להיפרדות שליה.
רמת דופק בסיס של העובר (baseline fetal heart rate): דופק הבסיס של העובר נע בין 110 ל-160 באופן נורמלי.
רמות שהן מתחת ל-110 מצביעות על ברדיקרדיה ורמות מעל 160 – טכיקרדיה.
ככל שגיל ההריון גדל ממוצע הדופק יורד, כלומר עובר צעיר יציג דופק של 160 במוניטור, אולם עובר בשבוע 40 יציג דופק של 140, בגלל בשלות מאוחרת של המערכת הפרסימפתטית שאחראית על הורדת הדופק.
כאשר יש טכיקרדיה עוברית, הסיבה השכיחה ביותר תהיה מחלת חום אצל האם (נפתר במתן תרופות להורדת חום).
סיבות נוספות כוללות אמניוניטיס (זיהום של שקי ההריון), תרופות שונות שהאם נוטלת, יתר פעילות בלוטת התריס אצל האם, וסיבות שהן פחות שכיחות כגון אנמיה עוברית, אי ספיקת לב עוברית והפרעות קצב עובריות.
וריאביליות של הדופק העוברי: זהו המדד החשוב ביותר לשלילה של היפוקסיה או אצידוזיס (חמצת) של העובר.
כל עוד הדופק הוא וריאבילי ברמה מסוימת, (קיימים זיזים על פני קו הבסיס) זה מעיד על מערכת אוטונומית שמורה ולב מתפקד היטב.
רמה תקינה של וריאביליות היא בין 5–25 bpm (תזוזות בין רמת דופק הבסיס).
אקסלרציות – (או האצות) זהו מצב בו יש עליה בדופק מקו הבסיס.
החל משבוע 32 מצפים שב־20 דקות של מוניטור רציף יהיו שתי אקסלרציות של 15bpm הנמשכות 15 שניות (חצי אורך מלבן).
אם יש אקסלרציות כאמור הניטור נקרא ניטור ראקטיבי, זהו סימן טוב אשר שולל היפוקסיה אצל העובר.
אקסלרציה מתרחשת כאשר העובר זז ברחם, ולכן במהלך הלידה אין חובה לראות אקסלרציות.
אם אין אקסלרציות ניתן להשתמש ב־FAS, ואם אין תגובה של אקסלרציה, בכ־50% מהמקרים ייתכן כי העובר אצידוטי (במצב של חמצת).
דה-אקסלרציות (האטות) – יש כל מיני סוגים של האטות במוניטור.
ההאטות יכולות להיות מוקדמות, מאוחרות, ומשתנות:
האטות משתנות: זוהי ההאטה הכי שכיחה בלידה.
האטה משתנה משמעותית היא כזו היורדת לפחות מ-70bpm וליותר מדקה.
ההאטות המשתנות נגרמות כתוצאה מלחץ על חבל הטבור, במצבים בהם יש מיעוט מי שפיר, כאשר חבל הטבור מלופף סביב איבר או גפה, או כאשר הוא מאוד קצר או ארוך.
גם לחץ על הראש בשלב השני של הלידה מביא להאטה משתנה.
אחד הטיפולים המקובלים הוא הכנסת נוזל סטרילי לחלל הרחם וזה גורם לסיכוך של חבל הטבור ומונע את מתיחתו.
האטות משתנות יכולות להופיע יחד עם הצירים או ללא קשר לצירים, והן נראות כמו "כתפיים" במוניטור.
בהאטות משתנות יש ירידה חדה בדופק העוברי (לא ירידה הדרגתית).
האטות מוקדמות: זוהי האטה הדרגתית, המתחילה ומסתיימת יחד עם הציר (תמונת ראי של הצירים).
בדרך כלל האטות מוקדמות אינן עמוקות.
המנגנון נובע מלחץ על ראש העובר (ולא מהיפוקסיה).
עקב לחץ על ראש העובר יש שינוי בשטף הדם הצרברלי, המביא לגירוי צרברלי ולגירוי ווגאלי שמביא לירידה בדופק העוברי.
האטות מוקדמות במרבית המקרים לא ירדו מעבר לקו בסיס של 100–110.
האטות מאוחרות: זוהי האטה הדרגתית, שאינה מתרחשת במהלך הציר אלא 20–30 שניות לאחריו, והיא סימן לאי ספיקה שלייתית אקוטית.
סיבות לאי ספיקה כאמור יכולות להיות היפרדות שליה, צירים תכופים מאוד, שליה זקנה עם אזורים רבים שאינם פעילים, נשים עם בעיות של תרומבופיליה.
למעשה ישנה בעיה באספקת החמצן לעובר, ובמצבים כאלו מומלץ להשכיב את האישה על צד שמאל, לתת חמצן, להפסיק קבלת פיטוצין אם ניתן.
NST – ניטור העובר ללא צירים: רוצים לבחון וריאביליות, והחל משבוע 32 הופעה של שתי אקסלרציות שהן 15 על 15.
CST – ניטור בו יש כבר הופעה של צירים, בחינת התמודדות העובר עם הצירים עצמם.
OCT – ניטור כאשר אין צירים ספונטניים ורוצים לבחון את התמודדות העובר עם צירים המושרים על ידי מתן פיטוצין, כדי לשלול מצבים כגון אי ספיקה שלייתית.
תוצאה לא תקינה מראה שמעל 50% מהצירים גורמים להאטה מאוחרת.
תוצאה תקינה – אין האטות מאוחרות על ידי הצירים.
בעבר נהוג היה לסווג את המוניטור על פי reassuring (מצב העובר תקין) או nonreassuring (העובר במצוקה כלשהי הבאה לידי ביטוי במוניטור).
קבוצת NICHD הציעה טרמינולוגיה של שלוש תתי קבוצות המחליפות את המינוחים הקודמים:
מצב תקין (קטגוריה 1): דופק בזאלי בין 110–160, וריאביליות תקינה, ללא קיומן של האטות מאוחרות או משתנות, כאשר יכולות להיות האצות או האטות מוקדמות.
מצב ביניים (קטגוריה 2): כל מה שלא מופיע בקטגוריה 1 או 3, לדוגמה: ברדיקרדיה המלווה בוריאביליות, טכיקרדיה, וריאביליות נמוכה, ללא אקסלרציות לאחר ניסיון ב־FAS, האטות שהן מעל ל-2 דקות אך מתחת ל-10 דקות, האטות חוזרות מאוחרות עם וריאביליות תקינה, האטות משתנות המאופיינות בחזרה איטית לקו הבסיס.
מצב אבנורמלי (קטגוריה 3): וריאביליות ירודה, האטות חוזרות מאוחרות, האטות חוזרות משתנות, ברדיקרדיה, דפוס סינוסואידי.
מוניק האס הייתה פסנתרנית צרפתייה.
האס נולדה בפריז ולמדה ב אצל ז'וזף מורפן ולאזאר לוי.
היא סיימה בפרס ראשון בשנת 1927 והמשיכה בלימודיה אצל רודולף סרקין ורובר קאסאדסי.
האס נישאה למלחין הצרפתי-רומני מרצ'ל מיכאילוביץ', יצאה לסיורי קונצרטים ברחבי העולם וקצרה שבחים רבים על ביצועיה במוזיקה של המאה ה-20. המלחין פרנסיס פולנק, בעצמו פסנתרן מחונן, שיבח אותה במילים אלה, "מוניק האס המקסימה, שנגינתה בפסנתר מהלכת קסמים", ואנרי דיטייה תיאר אותה כ"פרשנית מהוללת למוזיקה של ראוול".
כמו רבים מן הפסנתרנים הצרפתים, שגדלו בעולם שלאחר מלחמת העולם הראשונה, בחרה מוניק האס ברפרטואר, שעקף את המלחינים הרומנטיים ושם דגש על ייצוג של מוזיקה צרפתית.
יצירות מאת פרנסואה קופרן וז'אן-פיליפ ראמו הופיעו דרך קבע בתוכניותיה, יחד עם אלה של מוצרט והיידן.
יצירותיו של שומאן היו היוצא מן הכלל הבולט להשמטת התקופה הרומנטית מן הרפרטואר שלה, אף כי גם אטיודים של שופן מצאו בו מקום.
עם זאת, מוניק האס זכורה בעיקר כמבצעת מוזיקה צרפתית של המאה ה-20. הקלטות דביסי שלה כוללות את "שנים-עשר האטיודים" שלו, השכוחים יחסית, הקלטה שזכתה ב"גראן פרי דו דיסק", ואת הפרלודים.
היא הקליטה את שני הקונצ'רטי של ראוול (את הסול מז'ור פעמיים), וכן את מכלול המוזיקה שלו לפסנתר סולו.
מוניק האס עשתה לה שם כפרשנית ליצירות בארטוק, והייתה רחוקה כחוט השערה מביצוע הבכורה של הקונצ'רטו השלישי שלו לפסנתר (הכבוד ניתן לגיירגי שאנדור, שהקדים אותה בימים ספורים).
עוד מלחין לא-צרפתי, שאת יצירותיו אהבה, היה הינדמית; יש הקלטה יקרת-ערך שלה לסוויטה שלו, "ארבעת המזגים", לפסנתר וכלי קשת.
פסנתרנים צרפתים בני דורה של האס התרחקו במשך השנים מן הטכניקה השטחית, ותכופות שברירית ובת-חלוף, שנקשרה עם מרגריט לונג (טכניקה שכונתה לא פעם סגנון ה"דיגי-דיגי-די").
האס שילבה את הניקיון והדיוק שנקשרו לאסכולה הוותיקה יותר עם גון צליל חמים, ששיקף את השפעתו של אלפרד קורטו.
גרסאותיה נטולות הרגשנות, בייחוד לדביסי וראוול, מאפשרות ראייה שונה של יצירותיהם, מציגות אותן הן כחדשניות והן כיורשי המסורת של קופרן ושל אמני הצ'מבלו מן המאה ה-18.
ניגודים מרתקים אפשר למצוא בין שתי הקלטותיה לקונצ'רטו של ראוול בסול מז'ור.
ההקלטה הראשונה, משנת 1948, שמה דגש מובהק על הקשרים של היצירה עם ניב הג'אז של שנות ה-20'.
לעומת זאת, ההקלטה המאוחרת יותר, משנת 1965, נושאת אופי "מוצרטי" הרבה יותר ומשקפת את החוב שראוול, על פי הודאתו, ראה עצמו חב למוצרט בכתיבת הקונצ'רטו הזה.
ראוול: הקונצ'רטי לפסנתר, התזמורת הלאומית De l'ORTF בניצוח פול פאריי.
ראוול: יצירות לפסנתר (כרך 1) אראטו קלאסיקס - 1968
מוניצ'יפל פיטשט (ברומנית: BCM Piteşti) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר פיטשט.
בעונת 1999/00 זכתה הקבוצה זכתה הקבוצה באליפות רומניה.
ובעונת 2000/01 החלה הקבוצה להשתתף בגביע קוראץ', אך הודחה בשלב המוקדמות, כשהפסידה לקבוצת שירוקי בסיכום שני מפגשים.
בעונת 2006/07 הגיעה הקבוצה עד לגמר הפלייאוף, והפסידה את האליפות לקבוצת אססופט פלוישט.
בעונת 2011/12, הקבוצה הגיעה עד לגמר הגביע הרומני, וזכתה בו לראשונה בתולדותיה, לאחר ניצחון מול קבוצת אלבה טימישוארה 78-91. בעונת 2012/13 זכתה הקבוצה בסופרקאפ הרומני לאחר ניצחון בגמר מול האלופה אססופט פלוישט.
בעונת 2012/13 השתתפה הקבוצה ביורוצ'לנג' ולא עברה את שלב הבתים.
הקבוצה מארחת באולם הספורט טריבל המכיל 2,000 מקומות ישיבה.
מוניצ'יפל בוקרשט (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Bucureşti) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר בוקרשט, המתמודדת בליגת העל הרומנית.
המועדון הוקם בשנת 2001 על ידי הצמד טיבריו מיכאילסקו וג'יקה סוקוליוק.
בסיום עונת 2008/09 העפילה הקבוצה לליגה הבכירה.
לאחר שתי עונות של מאבקי תחתית, התמנה שחקן העבר של המועדון, חריסטו שאפרה, למאמן ראשי, עמו הגיעה הקבוצה בעונת 2011/12 עד לחצי גמר הגביע הרומני.
בנוסף לכך, סיימה את הליגה במקום השביעי והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת אלבה טימישוארה 3-2.
הקבוצה מארחת באולם הספורט CSMB המכיל 800 מקומות ישיבה בלבד.
הספונסר הראשי של הקבוצה הוא מפעל לייצור חומרי בניין "גרניטול".
מוניטו דל מונטה (שם מדעי: Dromiciops gliroides) הוא מין חית כיס קטנה ממשפחת המוניטיים (Microbiotheriidae).
מקור שמו מספרדית, ומשמעותו שמו "קוף הרים קטן".
המוניטו דל מונטה חי רק בדרום-מערב אמריקה הדרומית (צ'ילה וארגנטינה) והוא השריד האחרון של סדרת המוניטאים, והנציג היחיד של העל-סדרה יונקי כיס אוסטרליים (Australidelphia) מחוץ לאוסטרליה.
אורך וגופו של המוניטו דל מונטה הוא כ-11-12.5 סנטימטרים, והזנב באורך של כ-9 סנטימטרים.
בית הגידול שלו הוא בסבך החזרן של צ'ילה וביער הגשם ולדיוויאן טמפרטה שבדרום הרי האנדים.
המין הוא לילי, וניזון בעיקר מחרקים ובעלי חיים קטנים ומפירות.
המוניטו דל מונטה מתרבה באביב.
האם ממליטה בין 1–4 בשגר, ויש לה כיס ובו ארבע פטמות.
כאשר הוולדות גדולים מספיק ויכולים לעזוב את הכיס, הם יוצאים אל הקן שההורים בונים, או נישאים על גב האם.
הוולדות נפרדים מההורים לאחר הגמילה מחלב.
המין מגיע לבגרות מינית בגיל שנתיים.
מוניציפל קראיובה (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Craiova) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר קראיובה.
ובעבר השתתפה בליגה הבלקנית וביורופקאפ.
המועדון הוקם בשנת 2001. בסיום עונת 2002/03 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה.
לאחר עונה אחת ירדה בחזרה מהמקום האחרון לליגה השנייה ואף לליגה השלישית.
בעונת 2006/07 טיפסה לליגה השנייה ולאחר עונה אחת העפילה בחזרה לליגת העל.
לאחר מספר עונות בתחתית, סיימה הקבוצה את עונת 2012/13 במקום הרביעי והפסידה בסדרת רבע גמר הפלייאוף לקבוצת גז מתאן מדיאש 3-0. בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה בליגה הבלקנית
מאז חודש נובמבר 2012, מארחת הקבוצה בהיכל הרב תכליתי החדש פוליבלנטה המכיל 6,000 מקומות ישיבה.
מוניצ'יפל אוראדיה (ברומנית: Clubul Sportiv Municipal Oradea) היא קבוצת כדורסל רומנית מהעיר אוראדיה, המתמודדת בליגה נציונלה.
המועדון הוקם בשנת 2003. בסיום עונת 2004/05 העפילה הקבוצה לראשונה לליגה הבכירה.
לאחר שלוש עונות בתחתית, החלה להיצמד לצמרת הגבוהה.
את עונת 2012/13 סיימה הקבוצה במקום השני והפסידה בסדרת חצי גמר הפלייאוף לקבוצת אססופט פלוישט 3-1.
בעונת 2013/14 השתתפה הקבוצה לראשונה ביורוצ'לנג'.
כמו כן בליגה נציונלה הגיעה הקבוצה עד לסדרת גמר הפלייאוף והפסידה 2–3 לקבוצת אססופט פלוישט.
בגמר הגביע הרומני הפסידה לקבוצת אנרגיה רובינאר 58-55. בעונת 2015/2016 זכתה לראשונה בתולדותיה באליפות.
למועדון יש ארגון אוהדים הנקרא "Leii Roșii" (האריות האדומים), התומך גם בענפים האחרים.
הקבוצה מארחת באולם אנטוניו אלכסה בעיר, המכיל 2,000 מקומות ישיבה.
מוניטור הוא רמקול המעוצב במיוחד לצורכי הפקת סאונד כגון אולפני הקלטה, יצירת סרטים, אולפני טלוויזיה, אולפני רדיו ופרויקטים ביתיים, בהם ישנו צורך בעריכה מדויקת ביותר של אודיו.
מטרה חשובה של המוניטור, היא לאפשר לטכנאי הסאונד להעריך כיצד ישמע הקטע דרך רמקולים לא מקצועיים הנמצאים בשימוש הציבור הממוצע.
בקרב אנשי סאונד, המונח "מוניטור" מתייחס לרמקול המיועד להפיק תגובת תדר ליניארית (flat), כלומר הפאזה היא ללא דיסטורשן.
במילים אחרות, המוניטור משמיע את האודיו עם דגש מינימלי ביותר על תדרים מסוימים, תוך ניסיון לשמור ככל הניתן על תכונו הסאונד המקורי (ללא תוספת של "צבע" לסאונד, הוא נשאר "שקוף"), ולא יהיה שינוי פאזה יחסי של תדרים מסוימים באודיו – כלומר אין עיוות בסאונד.
תגובת פאזה ליניארית עוזרת לתגובת ההלם להישאר נאמנה למקור מבלי להיתקל ב"מריחה".
התייחסות נפוצה למוניטור לעיתים קרובות מכוונת לעיצוב שדה קרוב (near field).
זהו רמקול קטן מספיק כדי להישען על שולחן בסמוך למאזין, כך שרוב השמע שהמאזין שומע מגיע ישירות מהרמקול, במקום להחזיר גלי קול מהקירות והתקרה (ובכך "לתפוס" הדהוד מהחדר).
מוניטורים המשמשים אולפני הקלטות מיוצרים באופן מסיבי יותר מאשר רמקולי Hi-Fi (רמקולים באיכות גבוהה לצרכן ביתי) כיוון שצריכים להתמודד עם עוצמות קול גבוהות ופרצי קול פתאומיים שיכולים לקרות בסטודיו, כאשר מושמעים מיקסים שלא עברו מאסטרינג.
חברות שידור והקלטות, מעסיקות מהנדסי סאונד המשתמשים ברמקולים כדי להעריך את היתרונות האסתטיים של הקול, ולהתאים את האיזון על ידי ערבול סאונד ומאסטרינג, כדי להשיג את התוצאות הסופיות הרצויות.
רמקולים נדרשים גם בנקודות שונות בשרשרת עיבוד הסאונד, כדי להעניק למהנדסים את היכולת לבדוק כהלכה אם ישנם פגמים טכניים בסאונד, כגון עיוותים קוליים או רעשי רקע.
ביכולתו של טכנאי/מהנדס הסאונד ליצור מיקסים שישמעו מעולה בטווחים רבים של מוצרי שמע (החל מרמקולים באיכות גבוהה, לסטריאו ברכב, נגני CD המכונים בומבוקס, רמקולים במועדונים ואף רמקולים במחשב באיכות נמוכה).
בעוד שחברות שמרניות המתעסקות בשידור, כגון ה-BBC, מאמינות כי יש להשתמש במוניטורים באיכות הגבוהה ביותר האפשרית, אחרים טוענים כי מוניטורים צריכים להיות מאיכות טכנית ממוצעת, כדי שייצגו באופן הנאמן ביותר את הסאונד שיופק מאביזרי שמע שברשותם של הקהל המאזין.
למעשה, ברוב אולפני ההפקות המקצועיים ישנם סטים רבים של מוניטורים מטווחי איכות שונים מהשוק.
אלו כוללים רמקולים גדולים המשמשים תיאטרון וקולנוע, רמקולים Hi-Fi, רמקולים ניידים לרכב, רמקולים המצויים במחשב PC ועוד.
הגברה: מוניטורים באולפן יכולים להיות "אקטיביים" (כוללים ספק כוח פנימי כגון מגבר), או "פסיביים" (אלו דורשים ספק כוח מגביר חיצוני).
הדגמים האקטיביים הם בדרך כלל "ביי-אמפ" – כלומר הסאונד הנכנס מחולק לשני "סוגים" – תדרים גבוהים, ותדרים נמוכים.
שני אלו מוגברים על ידי מגברים נפרדים בתוך המוניטור: התדרים גבוהים עוברים לטוויטר והנמוכים לוופר .
הגברת שני תדרים (bi-amplification) נועדה לספק סאונד כללי נקי ו"מקצועי" יותר, תוך הפחתה משמעותית של עומס יתר על הרמקול.
זאת מאחר שאות הקול קל יותר לעיבוד.