tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
העיר נקראת אחר ויליאם בינגהם, איש עשיר מפילדלפיה שקנה 10,000 דונם מהאדמה באזור בשנת 1786. ב-1834, לאחר גדילה חקלאותית משמעותית, נוסדה העיירה בינגהמטון.
תעלת צ'נאנגו, שהושלמה בשנת 1837 חיברה את העיירה אל תעלת אירי והיוותה תנופה ראשונית להתפתחות התעשייתית באזור.
בשנת 1849, הגדילה הואצה עם השלמת מסלולי הרכבת שחיברו את בינגהמטון עם ניו יורק.
בשנת 1867, נוסדה בינגהמטון כעיר.
עקב מספר בתים מפוארים שנבנו באזור, זכתה העיר לכינוי The Parlor City (עיר האירוח).
בסוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20, מהגרים רבים עברו לאזור, שם מצאו שפע של עבודות.
במשך שנות השמונים של המאה ה-19, בינגהמטון הפכה להיות מייצרת הסיגרים השנייה בגודלה בארצות הברית.
בשנת 1913, 31 נספו בשרפה בחברת ביגוד, דבר שהוביל למספר רב של רפורמות בנוגע למדיניות האש במדינת ניו יורק.
במהלך מלחמת העולם השנייה, גדילת העיר המשיכה כאשר IBM, שנוסדה באזור העיר התגלתה כמובילה טכנולוגית גלובלית.
חברות ייצור גדולות נוספות שפעלו באזור כללו את Ansco וג'נרל אלקטריק.
עד לסיום המלחמה הקרה, באזור לא חוו מעולם נפילה כלכלית, הנפילה התרחשה עקב סגירת יצרניות נשק.
באמצע שנות החמישים של המאה ה-20, אוכלוסיית העיר הגיעה לכ-85,000 תושבים.
לאחר המלחמה, התפתחות האזורים הפרבריים הובילה לירידה באוכלוסיית בינגהמטון וגדילה משמעותית באוכלוסיית העיירות הסובבות את האזור.
במאמץ להחזיר את העיר להיות אטרקטיבית וגדולה, בשנות ה-60 וה-70 נעשתה התחדשות עירונית בעיר ומבנים רבים נהרסו במהלך תקופה זו.
הפרויקטים לחדש את העיר כשלו ולא הצליחו לבלום את רוב ההפסדים.
אף על פי שהתוכנית לא הצליחה במטרתה העיקרית, העיר התבססה כמרכז התרבותי והממשלתי באזור.
כאשר המלחמה הקרה הגיעה לסיומה בשנת 1991 עם קריסת ברית המועצות, תעשיות הנשק שפעלו באזור העיר החלו לקרטע וכתוצאה מכך התרחשו פיטורים נרחבים ומפעלים רבים נסגרו.
התופעה בלטה ב-IBM, שסגרה את המחלקה העוסקת במערכות פדרליות ופיטרה את אלפי עובדיה.
הכלכלה המקומית נכנסה למיתון כבד ועבודות הייצור צנחו ב-64% מ-1990 עד 2013.
ב-3 באפריל 2009, אירע ירי המוני במבנה שירותי ההגירה שבעיר על ידי חמוש שהרג 13 אנשים.
במאה ה-21, העיר ניסתה לגוון את הבסיס הכלכלי שלה במטרה להמריץ את תהליך ההתחדשות.
הכלכלה המקומית החלה אט אט להתרכז בשירותי בריאות.
דגש עיקרי הונח על אוניברסיטת בינגהמטון, שעבורו נבנה קמפוס בשנת 2007 ובנוסף נבנו מספר מתחמי דיור עבור סטודנטים.
על פי לשכת מפקד האוכלוסין של ארצות הברית, שטחה הכולל של העיר הוא 28.9 קמ"ר, מתוכם 27.2 קמ"ר אדמה ו-1.7 קמ"ר מים.
בינגהמטון ממוקמת בנקודת המפגש בין שני הנהרות באמצע עמק ארוך אך צר יחסית.
החלק הצפוני של נהר ססקואנה עובר דרומית לעיר.
במרכז העיר, נהר צ'נאנגו מתמזג עם נהר ססקואנה מצפון.
עונות החורף בבינגהמטון הם קרים ומושלגים ועונות הקיץ הם חמים ולחים.
עונות הקיץ בעיר מאופיינים בחום ממוזג.
בממוצע, רק ב-2.6 ימים בשנה הטמפרטורות בעיר עוברות C° 32. הטמפרטורה הגבוהה ביותר שנמדדה באזור מאז החלו המדידות היא C° 37 ב-16 ביולי 1988. עונות החורף בעיר קצת פחות מתונים, עם 5.8 ימים בממוצע בשנה מתחת ל-F° 0 (שווה ל C° 18−).
הטמפרטורה הקרה ביותר שנמדדה בעיר הייתה C° 29− ב-15 בינואר 1957.
בממוצע, בינגהמטון מקבלת כ-162 ימים גשומים בשנה, 212 ימים מעוננים בשנה (העיר השביעית בארצות הברית) ו-214 ס"מ של שלג בממוצע בשנה.
על פי מפקד האוכלוסין של ארצות הברית לשנת 2010, אוכלוסיית בינגהמטון מנתה 47,376 תושבים, 21,150 משקי בית, ו-9,986 משפחות בעיר.
צפיפות האוכלוסייה הייתה 1,743.9 נפש לקמ"ר.
היו בעיר 23,842 יחידות דיור בצפיפות ממוצעת של 877.6 דירות לקמ"ר.
לבינגהמטון יש שתי ערים תאומות.
"בין שקיעה ובין זריחה" הוא האלבום השלישי של המוזיקאי הישראלי איתמר רוטשילד, אשר יצא בפברואר 2015.
איתמר רוטשילד הלחין וכתב את כל שירי האלבום, למעט שיר הנושא אותו כתב והלחין המוזיקאי נעם רותם שגם הפיק מוזיקלית את האלבום וחתום עם העיבודים.
ההיכרות בין רוטשילד ורותם החלה בעקבות הופעה בה השתתפו השניים, שבהמשכה החל לצמוח האלבום עליו עבדו במשך שנתיים.
השיר הראשון עליו עבדו השניים היה "דרך".
הפקת האלבום התבצעה הודות למימון המונים דרך אתר הדסטארט, באמצעותו הצליח רוטשילד לגייס למעלה מ-40 אלף שקלים, ששולמו על ידי 245 תומכים.
איתמר רוטשילד: שירה, גיטרות, פסנתר
נעם רותם: גיטרות, סינטי, דגימות, כלי הקשה, תופים, אורגן, קולות
בינאלי יילדירים (בטורקית: Binali Yıldırım; נולד ב-20 בדצמבר 1955) הוא פוליטיקאי טורקי.
כיהן כראש ממשלת טורקיה, האחרון שכיהן במשרה זו, לפני המעבר למשטר נשיאותי ב-9 ביולי 2018.
יילדירים נולד ברפאהייה שבאנטוליה ב-20 בדצמבר 1955.
ב-22 במאי 2016 מונה לראש ממשלת טורקיה במקום אהמט דבוטאולו, שהתפטר מתפקידו ב-5 במאי 2016. קודם לכן כיהן במשך מספר שנים כשר התחבורה והתקשורת של טורקיה.
בליל 15 ביולי 2016 אירע ניסיון הפיכה צבאית בטורקיה, שנכשל.
יילדירים הצהיר בבוקר ה-16 ביולי 2016 באמצעי התקשורת ש"המצב תחת שליטה" וקרא לניסיון ההפיכה "כתם שחור על הדמוקרטיה של טורקיה".
לאחר שנשיא טורקיה ארדואן הצליח לאשר במשאל עם את התיקונים שיזם לחוקת טורקיה, אשר המרכזי שבהם קבע שמשרת ראש הממשלה תבוטל והמדינה תעבור למשטר נשיאותי, הסתיימה כהונתו של יילדירים ב-9 ביולי 2018. שלושה ימים אחר כך נכנס לתפקידו החדש כיושב ראש האספה הלאומית הגדולה, הפרלמנט של טורקיה.
ב-2019 התמודד יילדירים על ראשות עיריית איסטנבול כנציג מפלגת הצדק והפיתוח שבשלטון.
לאחר שהפסיד למועמד מפלגת העם הרפובליקאית אקרם אימאמאולו בפער דחוק בסבב הבחירות הראשון ב-31 במרץ, הורה בית המשפט על עריכת בחירות חוזרות עקב אי-סדרים.
גם בבחירות החוזרות ניצח אימאמאולו, עם 53% מהקולות מול 45% ליילדירים.
הוא דובר טורקית, אנגלית וצרפתית.
בין שתי ערים הוא סרט טלוויזיה אמריקאי דרמה היסטורית בבימויו של גודארד.
הסרט מבוסס על הרומן באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס המתרחש בתקופת המהפכה הצרפתית.
בסרט מככב כריס סרנדון בתפקיד כפול של שני גברים המאוהבים באותה אישה.
גיבור הרומן הוא עורך הדין לונדוני צעיר (כריס סרנדון) המקריב את חייו למען האישה שהוא אוהב בפריז בתקופת שלטון הטרור.
כריס סרנדון – צ'ארלס דארני / סידני קרטון
אליס קריגה – לוסי מנט
פיטר קושינג – ד"ר אלכסנדר מנט
קנת' מור – ג'רוויס לורי
בארי מורס – מרקיז סן אוורמונד
פלורה רובסון – מיס פרוס
בילי וייטלו – מאדאם תרז דפארז'
נייג'ל הות'ורן – סי ג'יי סטריבר
נורמן ג'ונס – ארנסט דפארז'
ג'ורג' איניס – ג'רי קראנצ'ר
דייוויד סושה – ג'ון ברסאד
בין שתי ערים הוא סרט דרמה בריטי משנת 1958 המבוסס על הרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס.
את הסרט ביים ראלף תומאס ומככבים בו דירק בוגרד ודורתי טוטין.
סידני קרטון, עורך דין אנגלי שתיין, מגלה שצ'ארלס דארני, עליו הגן במשפט בעבר, הוא אריסטוקרט צרפתי המנסה להימלט מהמהפכה הצרפתית.
בעוד הוא מקנא באיש על אהבתה של לוסי מנט, הוא נחוש בדעתו לעזור לו להימלט מהוצאה להורג בגיליוטינה.
דירק בוגרד – סידני קרטון
דורותי טוטין – לוסי מנט
פול גורס – צ'ארלס דארני (את קולו מדבב טים טרנר - ללא קרדיט)
מארי ורסיני – מארי גאבל
ססיל פארקר – ג'רביס לורי
סטיבן מארי – ד"ר מנט
אתנה סיילר – מיס פרוס
אלפי באס – ג'רי קרנצ'ר
רוזלי קרצ'לי – מאדאם דפארז'
כריסטופר לי – המרקיז סן אוורמונד
ליאו מק'קרן – תובע באולד ביילי
דונלד פלזנס – ג'ון ברסד
הבמאי ראלף תומאס התעקש לצלם את הסרט בשחור לבן, לדבריו "הספר נכתב בשחור ולבן, ולכן הסרט צריך להיות שחור לבן".
הוא הושפע מהסרט הצרפתי "Casque d'Or" שמתרחש באותה תקופה.
לאחר מכן אמר תומאס שזו הייתה טעות, ושהצלחתו המסחרית של הסרט הייתה גדולה יותר אם היה בצבע.
הפקת הסרט הייתה היקרה ביותר בבריטניה באותה שנה.
צילומי הסרט נערכו בעמק הלואר בצרפת, כי היה זה המקום היחיד ללא עמודי טלגרף.
כמה אלפי חיילים אמריקאים שהיו מוצבים באורליאן שימשו כניצבים.
בין שתי ערים הוא סרט קולנוע משנת 1935 המבוסס על הרומן ההיסטורי "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס המתרחש בלונדון ובפריז.
בסרט מככבים רונלד קולמן בדמות סידני קרטון, דונלד וודס ואליזבת אלן.
בין השחקנים בתפקידי משנה מופיעים בסרט רג'ינלד אוון, בזיל רת'בון, קלוד גילינגווטר, עדנה מיי אוליבר ובלאנש יורקה.
את הסרט ביים ג'ק קונווי, ואת התסריט כתבו ו.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר ולפרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר.
העלילה מתרחשת בתקופת המהפכה הצרפתית ועוסקת בשני גברים הדומים זה לזה ושמאוהבים באותה אישה.
בערב המהפכה הצרפתית נודע ללוסי מנט, שאביה לא מת כפי שחשבה, אלא היה אסיר בבסטיליה במשך שנים רבות, עד שלבסוף שוחרר.
היא נוסעת לפריז כדי להביא את אביה לביתה שבאנגליה.
האב, ד"ר מנט, היה בהשגחת חברו ארנס דפארז' ואשתו תרז.
דעתו של הזקן השתבשה בשנות הסבל הארוכות, אבל בעקבות טיפולה המסור של לוסי הוא מצליח להשתקם ולחזור לעצמו.
בהפלגה בתעלת למאנש פוגשת לוסי את צ'ארלס דארניי, אציל צרפתי אשר בניגוד לדודו חסר הרחמים, המרקיז סן אוורמונד, הוא תומך במאבקם של ההמונים המדוכאים.
דודו של דארניי מנסה להפליל אותו ולהאשימו בבגידה, אבל עורך הדין סידני קרטון (רונלד קולמן) מצליח להציל אותו.
קרטון שותה עם ברסד, עד התביעה העיקרי, ומערים עליו כך שיודה שהוא שיקר בעדותו.
כשברסד נקרא להעיד במשפט, הוא נחרד לגלות שקרטון הוא אחד הסנגורים, ואומר שייתכן שטעה בעדותו.
לוסי שהייתה נוכחת בבית המשפט מודה לקרטון.
הוא מתאהב בה אבל מבין שאהבתו היא חסרת תוחלת.
לוסי מתחתנת עם דארניי ונולדת להם בת.
בינתיים משתלט על צרפת שלטון הטרור.
האזרחים הצרפתים הסובלים פורקים את זעמם על האצילים, ומרשיעים אותם בהמוניהם להוצאה להורג בגיליוטינה.
דארניי נקרא לשוב לצרפת לעזרת משרתו הנאמן, וכשהוא מגיע לפריז הוא נעצר.
ד"ר מאנט מבקש רחמים על חתנו, אבל מאדאם דפארז' המחפשת נקמה מכל בני משפחת אוורמונד, אשמים או לא, משכנעת את בית הדין לחרוץ את דינו למוות.
כעדות היא מביאה מכתב שכתב ד"ר מאנט בכלא שבו הוא חושף את אשמתו של המרקיז דה סן אוורמונד, דודו של דארניי, ומוקיע את כל בני המשפחה.
קרטון מנסה לנחם את בני המשפחה, אבל הוא מבין שכעת כולם בסכנה.
הוא מספר ללורי שמאדאם דפארז' לא תעצור עד שלא תשיג את הנקמה לה היא שואפת.
הוא שם לב לגיליוטינה המיניאטורית שקיבלה בתה של לוסי בחנות היין של דפארז', ומעלה תוכנית נועזת כדי לעצור אותה.
ראשית הוא משכנע את לוסי ובני לווייתה לעזוב מיד את פריז ומבטיח להציל את דארניי.
אחר כך הוא מתעמת עם מכר ותיק שלו, ברסד, שהוא בעל השפעה בממשל הצרפתי, ויכול לעזור לקרטון לבקר את דארניי בכלא.
בתחילה ברסד מסרב לשתף פעולה, אבל קרטון סוחט אותו באיום שיגלה שהוא (ברסד) היה מרגל של המרקיז אוורמונד.
כשהוא מגיע לתאו של דארניי הוא מורה לו לכתוב מכתב, ותוך כדי כך הוא מסמם אותו.
קרטון תופס את מקומו של דארניי, מיסים לכתוב את המכתב ללוסי, ותוחב אותו לכיס מעילו של דארניי.
ברסד ואחד השומרים מוליכים את דארניי חסר ההכרה אל מחוץ לכלא, והוא חוזר ומתאחד עם משפחתו.
רצונה של מאדאם דפארז' בנקמה לא ידעה שובע.
היא הולכת לחפש את לוסי ובתה ומגלה שהם כבר ברחו יחד עם ד"ר מנט.
היא מתעמתת עם מיס פרוס (עדנה מיי אוליבר), בת לווייתה הנאמנה של לוסי, שמונעת ממנה לצאת ולרדוף אחריהם.
במאבק בין שתיהן מאדאם דפארז' נהרגת, ומיס פרוס יוצאת בריצה מהבית.
בינתיים רק תופרת צעירה הנידונה למוות מבחינה בהחלפה בין קרטון לדארניי, אבל שומרת על שתיקה.
היא מתנחמת בחברתו של קרטון כשהם נלקחים אל מקום ההוצאה להורג.
כשהמצלמה מתרוממת ממש לפני שנופל להב הגיליוטינה נשמע קולו של קרטון "מעשה זה שאני עושה הוא טוב הרבה יותר ממה שעשיתי מעודי; אני הולך לקראת מנוחה טובה הרבה יותר מאשר ידעתי מעודי".
רונלד קולמן – סידני קרטון.
אליזבת אלן – לוסי מנט
עדנה מיי אוליבר – מיס פרוס
בזיל רת'בון – מרקיז דה סן אוורמונד
בלאנש יורקה – מאדאם תרז דפארז'
דונלד וודס – צ'ארלס דארניי
קלוד גילינגווטר – ג'רוויס לורי
לוסיל לה ורן – הנקמה
מיצ'ל לואיס – ארנס דפארז'
טולי מרשל – חוטב עצים
פיי צ'לדקוט – הילדה לוסי דארניי
בילי ביוואן – ג'רי קרנצ'ר
אילי מאליון – גברת קרנצ'ר
דונלד היינס – ג'רי קרנצ'ר הבן
קלייב – שופט באולד ביילי
רוברט ווריק – שופט בבית הדין בפריז
טום ריקטס – טלסון הבן
אנדרה סנוולד כתב ב-26 בדצמבר 1935 בניו יורק טיימס "אחרי שנתנו לנו את הסרט "דייוויד קופרפילד" מביא לנו מטרו-גולדן-מאייר קסם דיקנסיאני נוסף בהפקה של "בין שתי ערים" ...
במשך יותר משעתיים נדחסים אל המסך קסם והתלהבות, לא חוסך דבר מסיפורם של האנגלים שניקלעו בין הדם והטרור של המהפכה הצרפתית ...
רונלד קולמן מציג את כישרונו בתפקיד סידני קרטון, ולצדו שחקנים מצוינים במיטבם".
בשנת 2003 הייתה הדמות של מרקיז סן אוורמונד מועמדת לרשימת "מאה שנים...
מאה גיבורים ונבלים" של מכון הסרטים האמריקאי.
בין שתי ערים הוא סרט אילם אמריקני משנת 1917 מסוגת הדרמה היסטורית בבימויו של פרנק לויד, ובכיכובם של ויליאם פרנאם, ג'ול כרמן וצ'ארלס קלארי.
הסרט מבוסס על הרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס.
בתקופת המהפכה הצרפתית עורך דין בריטי מציל באומץ לב אציל צרפתי שנדון למוות, והולך במקומו לגיליוטינה.
ויליאם פרנאם – צ'ארלס דארניי / סידני קרטון
ג'ול כרמן – לוסי מנט
צ'ארלס קלרי – מרקיז סן אוורמונד
הרשל מאייל – ז'אק דפארג'
רוזיטה מרסטיני – מאדאם תרז דפארג'
ג'וזף סוויקרד – ד"ר אלכסנדר מנט
ראלף לואיס – רוג'ר קליי
מארק רובינס – ג'רוויס לורי
וילארד לואיס – מר סי ג'יי סטרייבר
הארי דה ויר – גספרד
בין שתי ערים הוא סרט אילם משנת 1911 בבימויו של ויליאם ג'יי המפרי.
הסרט מבוסס על הרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור ב-1859.
לפי היסטוריון הקולנוע אנתוני סלייד הסרט היה מחולק לשלושה סלילים של 30 דקות בסך הכל.
טלמדג' שיחקה בתפקיד קטן בדמות התופרת מימי שמלווה את סידני קרטון אל הגיליוטינה, אבל אותו מוציאים להורג לפניה, והמוות שלה לא מוצג בסרט.
הופעת הבכורה של השחקנית לידיה יאמנס טיטוס הייתה בסרט זה.
בינאריות מגדרית היא סיווג של מין ושל מגדר לשתי קטגוריות מנוגדות ומשלימות, הגבר והאישה.
כמערך חברתי, הבינאריות המגדרית מציבה גבולות ברורים אותם אין לחצות או לטשטש, באמצעות מעבר בין ביטויים מגדריים שונים או באמצעות הזדהות עם יותר או פחות מאחד מהם.
תחת המודל הבינארי, מין ביולוגי, מגדר ונטייה מינית נתפשים ומובנים כמתואמים ביניהם.
לדוגמה, כשנולד תינוק זכר, הציפייה החברתית כלפיו תכלול ציפייה לנראות ולהתנהגות הנחשבת כגברית, כמו גם למשיכה מינית הטרוסקסואלית - משיכה כלפי נשים בלבד.
גישה זו היא הדומיננטית בתרבות המערב לגבי היחס בין מין למגדר.
תפיסה זו היא גם דומיננטית במרבית ארצות האסלאם בהן שולט החוק הדתי.
הגישה הטבעית מתבססת על מספר עקרונות, כשהראשי שבהם הוא שהמערך המגדרי הוא בינארי - וכולל נשים וגברים בלבד - והשיוך המגדרי הוא על בסיס המין הביולוגי של היחיד.
גישה זו מכתיבה את התפיסה החברתית לגבי זהויות מגדריות ומערכים חברתיים מבוססי מגדר כגון משפחה.
לתפיסה החברתית הדומיננטית לגבי היחס בין מין למגדר ישנה השפעה מכרעת על זהויות חוצות מגדר כגון טרנסג'נדרים, ביג'נדרים, ג'נדרקווירים ועוד.
בתרבויות לא מערביות ידועות גישות אלטרנטיביות למגדר וגם בחברה המערבית מתפתחות גישות אחרות למגדר, המאפשרות קיום מערכים מגדריים שונים מן החלוקה הבינארית.
המונח "בינאריות מגדרית" מתאר את המערכת שבה החברה מפצלת את חבריה לתוך אחד משני סטים של תפקידי מגדר, זהויות מגדריות ומאפיינים על בסיס איברי הרבייה.
במקרה של אנשים שאינם תואמים את המערך (אינטרסקס), אכיפה של הבינאריות כוללת בדרך כלל ניתוחי התאמה עוד בשלב הינקות ועל-כן ללא הסכמת המנותח.
תפקידים מגדריים הם היבט מרכזי של הבינאריות המגדרית, המעצבים ומגבילים את חוויות החיים של האדם עליו הם מופעלים בכל הנוגע לביטוי ולמימוש עצמי, החל מבחירות אפנתיות ועד לבחירת מקצוע.
תפקידי מגדר מסורתיים ממשיכים להיות מתוחזקים על ידי התקשורת, דת, חינוך, פוליטיקה ומערכות תרבותיות וחברתיות אחרות.
ברחבי העולם, ישנם אנשים רבים על הקשת הטרנסג'נדרית ואף תרבויות שניתן להחשיב כחורגים מהבינאריות המגדרית.
בנוסף לאינטרסקס שגופם באופן טבעי אינו תואם את הציפיות החברתיות הללו, ישנם מי שכוללים או מזדהים עם מאפיינים של שני המגדרים, או להפך - מי שאינם מזדהים איתם כלל.
אלה כוללים את בעלי הנפש הכפולה של ילידי אמריקה וקאסטת ההיג'רה של הודו.
בתרבות העכשווית המערבית, ג'נדרקווירים שוברים את כללי המגדר הבינארי על ידי סירוב להזדהות באופן בלעדי עם המונחים "גבר" ו"אישה".
לטרנסקסואלים יש מקום ייחודי ביחס לבינאריות המגדרית.
במקרים מסוימים, המבע המגדרי שלהם מתיישר עם הציפיות מהמגדר בו הם בחרו, אך כאשר הם אינם מצליחים "לעבור" בתור סיסג'נדרים המחיר עלול להיות גבוה.
האקסיומות של המערך המגדרי לפי בינאריות מגדרית
הסוציולוג הרולד גרפינקל ניתח את הנושא על סמך התבוננות בנשים טרנסקסואליות.
במאמרו מ-1968 מוצג מקרה בוחן של מטופלת שהגיעה למרפאה של טרנסג'נדרים באוניברסיטת קליפורניה שבלוס אנג'לס, הציגה את עצמה כאינטרסקס וביקשה לעבור ניתוח להתאמה מגדרית לאישה.
בפועל, אישה זו לא הייתה אינטרסקס כלל אלא החלה לקחת הורמונים על דעת עצמה בגיל ההתבגרות, אשר בעקבותיהם פיתחה סממני מין נשיים ויכלה להציג עצמה כאינטרסקס.
על סמך התנהגותה האמין הצוות הרפואי שהיא אכן אינטרסקס ואיפשרו לה לבצע את הניתוח.
גרפינקל ליווה אותה במהלך הניתוח וכמה שנים אחר כך הוסיף נספח, בו היא מספרת לצוות הרפואי שבעצם לא הייתה אינטרסקס מעולם אלא רק הציגה כך את עצמה והתנהגה בהתאם.
על סמך שיחותיו עם המטופלת על חייה, כתב גרפינקל מאמר שעסק בעיקר במעבר המגדרי שלה ואיבחן את מה שהוא כינה "הגישה הטבעית למגדר", המציגה תפיסה לפיה המגדר אליו אנו משויכים הוא טבעי וראשוני.
לתפיסה זו כמה עקרונות, בין השאר שקיימים רק שני מגדרים - גברים ונשים - שמגדר הוא דבר יציב, קבוע ובלתי משתנה, שאיברי המין הם הסימנים המהותיים של המגדר, שאין יוצאים מן הכלל ושגם החלוקה המגדרית וגם ההשתייכות המגדרית הן טבעיות.
אלה בעצם האקסיומות של מערכת המגדר.
גרפינקל מראה איך התפיסה הזו מובנית חברתית באופנים שהטרנסקסואליות חושפת.
כלומר, עצם נוכחותם של סובייקטים טרנסקסואלים מערערת את כל אחת מהאקסיומות האלה.
כשגרפינקל ניסח זאת בסוף שנות ה-60 טרנסקסואליות הייתה מאוד נדירה.
גרפינקל מצביע על כך שיכולת המעבר המגדרי של טרנסקסואלים גם מתבססת על הגישה הטבעית למגדר וגם מתחזקת את הגישה הזו.
כשמנתחים את המקרה של האישה הטרנסית שתואר לעיל, היא מצליחה לעבור בכל מיני סיטואציות בעייתיות כי אנשים מניחים שאם מישהי נראית כמו אישה אז היא אישה ואף אחד לא מעלה בדעתו משהו אחר.
גרפינקל מאבחן על סמך יכולת המעבר המגדרי של אותה מטופלת כיצד זה מתאפשר - באמצעות ההבנייה החברתית של המגדר כטבעי, כמסומן על ידי איברי המין, כיציב ובלתי משתנה וכיצד כל האנשים אשר אותה אישה טרנסית באה איתם במגע מארגנים את התפיסות שלהם בהתאם להנחות היסוד האלה.
כך, מצד אחד אנשים טרנסים מערערים את הנחות היסוד של הגישה הטבעית אך גם תורמים לשימור של ההנחות האלה, על ידי ביצוע מעבר מגדרי מוצלח.
מעבר מגדרי מוצלח נחשב להיטמעות מוחלטת בקבוצה הסיסג'נדרית ומהווה קריטריון מרכזי של הצלחה בהתאמה מגדרית.
כלומר, שינוי מוצלח זה לעבור כמישהי/ו באופן טבעי.
התפיסה הזו שמעבר מגדרי מוצלח הוא חיוני להצלחת השינוי, היא תפיסה שמחזקת ומניחה שההשתייכות לקטגוריה המגדרית חייבת להתבטא בגוף ולכן היא צריכה להיות טבעית ומולדת.
הנחת בסיס נוספת היא שבמערך המגדרי של מין, מגדר ומיניות, מושא המשיכה המינית יהיה בן המין השני.
ככל שהתאמה זו בין נקבה-לאישה-למושא תשוקה גברי או בין זכר-לגבר-למושא תשוקה נשי נשמרת, הרי שמצב זה נתפס כמצב "תקין", נורמלי וטבעי.
כאשר מתגלים אנשים החורגים מן הסכימה הזאת הרי שהם יתויגו כחריגים, חולים או "טעות של הטבע", בהתאם לשיח הדומיננטי באותה תקופה.
האקסיומות של מערכת המגדר הן חיוניות לצורך שמירת הסדר החברתי, הקטלוג והזיהוי של אינדיבידואלים בחברה.
מתוך הגישה הטבעית נגזרת הנחת הבסיס שאם האינדיבידואל העומד לפני הוא אישה, הרי היא גם נקבה בהכרח והמשיכה המינית שלה תהיה לגבר ואם אינדיבידואל זה הוא גבר הרי שהוא גם בהכרח זכר ומושא המשיכה המינית תהיה אישה.
על סמך סיווגים וקביעות אלה יודעים האינדיבידואלים האחרים כיצד עליהם לנהוג.
החברה המערבית מייחסת חשיבות רבה לשיוך המגדרי הנורמטיבי של אינדיבידואלים, דהיינו, הלימה בין האיברים הגניטליים לבין המגדר המשויך לבין מושא התשוקה.
כמו כן, מייחסת חשיבות רבה להתנהגות מינית הטרונורמטיבית, הנחשבת לעילית קטגורית המיניויות.
כאשר אין הלימה הטרונורמטיבית כזו, התפיסה הטבעית גורסת כי זהו מצב פתולוגי שאינו עולה בקנה אחד עם הסדר המגדרי הטבעי הנורמלי.
השלכות השיטה על בעלי זהויות חוצות מגדר
מחקר תרבויות שונות חושף כי הגישה הטבעית למגדר איננה אוניברסלית וא-היסטורית וכי קיימות גם גישות שונות למגדר בתוך החברה המערבית עצמה.
מחקרים אלה מאפשרים לחשוף כי הגישה הטבעית איננה באמת "טבעית" וראשונית אלא היא בעצם הבנייה חברתית מטובענת (naturalized).
טרנסקסואלים, כמתואר באבחנה הרפואית, הם אנשים הסובלים מדיספוריה מגדרית, חשים סלידה מן האיברים הגניטליים שלהם וחושקים בבני המין שלהם.
בנוסף, נבדקים אלה מביעים את רצונם במעבר מגדרי מלא ובניתוח לשינוי המין הביולוגי.
בגלל החריגות המגדרית שלהם הם סובלים מחוסר קבלה חברתית, מצוקה ואף התנכלות.
חוסר הלימה בין המין הביולוגי לבין המגדר לפי הגישה הטבעית מפורש בחברה כמצב פתולוגי הדורש "תיקון".
בתקופות שונות, בהתאם לשיח הדומיננטי לגבי מגדר ומיניות בתקופה הרלוונטית, נהגו לתייג אנשים עם דיספוריה מגדרית בדרכים שונות ואף לנסות לבצע תיקונים באמצעות חינוך או הענשה.
עם התפתחות השיח המדיקלי כדומיננטי לגבי מין, מגדר ומיניות מן המאה ה-18 ועד היום ביצוע ה"תיקון" עבר לאחריות הממסד הרפואי, אשר הפך לסמכות הבלעדית להסברת המיניות והמגדר האנושי.
השיח הרפואי המערבי מתבסס כולו על בינאריות במגדר.
החוקרת ארלין לב חקרה את גישת הממסד הרפואי לטרנסקסואליות ומצאה כי האבחנות הפסיכיאטריות של טרנסקסואלים התבססו רובן ככולן על תפיסות רווחת.
בינאריות שעמדה בבסיס אבחנות אלה, הובילה להגדרת טרנסקסואלים כבעלי ליקוי אישי, מהותי או אישיותי, ולא השאירה אפשרות לזיהוי הבעיה בעיוות תפיסתי חברתי.
למעשה, הפסיכיאטריה בתפקידה כמאבחן המדעי השתמשה בנורמטיביות כקריטריון אבחנתי ובמסגרת אבחנות רפואיות אלה, נורמטיביות הפכה שקולה לשפיות.
התוצאה הייתה כי כל מי שהיה בעל זהות חוצת מגדר או בעל דיספוריה מגדרית, כיוון שהיה א-נורמטיבי אובחן כלא שפוי.
החוקרים פרוסר וסטור ב-1998 סקרו את ההיסטוריה של ניתוחי המין ממנה עולה כיצד בינאריות במגדר השתרשה כה עמוק בתרבות המערבית.
טרנסקסואליות התחילה להתקבע כבר בשנות ה-30 של המאה ה-20, אז נערכו הניתוחים הראשונים לשינוי מין ואז התחילה להתגבש התפיסה כי טרנסקסואליות היא בעיה שפתרונה נעוץ בפיזיולוגיה וכי שינוי פיזי הוא המרכיב העיקרי שיביא לפתרון.
באותה תקופה התגבשה פרדיגמה רפואית אשר גם הבחינה בין מין ומיניות לבין מגדר אך גם ראתה במגדר דבר קבוע ובלתי ניתן לשינוי.
כיוון שאת המגדר לא ניתן לשנות, שינוי המין הפיזיולוגי קיבל את מעמד האפשרות הטובה ביותר לפתרון מצב של חוסר התאמה מגדרי ויצירת הלימה בין המין הביולוגי למגדר בו חש האינדיבידואל.
אם כן, השיח הרפואי הדומיננטי סיווג את הטרנסקסואלים כחריגים, כסוטים, כבלתי שפויים או כחולים והשפעתו הייתה מכרעת גם בדימוי העצמי והזהותי של הטרנסקסואלים עצמם, שהרי גם טרנסקסואלים הם חלק מן החברה המערבית ואף הם מובנים חברתית לגישה הטבעית השלטת.
מתוך כך, טרנסקסואלים רבים חוו וחווים עד היום, מצוקה זהותית והפנמה של היותם חולים או סוטים ומשכך קושי בגיבוש זהות קוהרנטית.
החוקר קן פלאמר סבור, כי אנו מתנהלים על פי נרטיבים של חיים אותם אנו מספרים לעצמנו ולסביבה ובהם מסבירים כיצד הגענו למי שאנחנו ומדוע אנו עושים את מה שאנחנו עושים, באופן בו אנחנו עושים זאת.
לטענתו, "הסיפור המיני" שלנו הפך לשיח המרכזי ולנרטיב העיקרי המבנה את התנהגותנו ואת הזדהותנו הפנימית בעידן המודרני.
כך, לדוגמה, נרטיב היציאה מן הארון הלהט"בי, נרטיב הטרנסג'נדר או נרטיב קרבן האלימות המינית.
החוקרים לאנדרידג' ובארקר אף סבורים כי הסיפור המיני הפך למאפיין הזהות העיקרי, "הסיפור הגדול" של הסובייקט בעידן המודרני.
מן הנרטיבים של הטרנסקסואלים אשר נכתבו במאה ה-20 עולה כי הגישה הטבעית השפיעה הדדית הן על הדרכים ל"תיקון" הטרנסקסואלים והן על הפנמת הדרך הנכונה בה צריך הטרנסקסואל לנקוט כדי לעשות מעבר מגדרי "אמיתי".
כאשר החלו טרנסקסואלים לפנות לממסד הרפואי לצורך ניתוח לשינוי מין היה זה מתוך אמונה ששינוי גניטלי יאפשר את המעבר האמיתי ממגדר אחד לשני.
טרנסקסואלים שחשקו במעבר מגדרי מושלם אימצו לעצמם נרטיבים אשר יביאו להם את הניתוח הנכסף.
כפי שציינו מספר חוקרים, הממסד הרפואי היה מוכן לבצע ניתוח לשינוי מין רק למועמד טרנסקסואל אשר הציג את כל התסמינים והפרמטרים ה"ראויים" לטרנסקסואל "אמיתי" שסיכוייו להיטמעות מושלמת במגדר ההפוך גבוהים.
כמו כן, הראתה שפירו כי הממסד הרפואי סינן מועמדים על פי סיכוי ההצלחה של אותה מועמדת (M2F) על ידי השוואה של פרמטרים נשיים של המטופלת שנקבעו על פי קריטריונים גבריים ומנקודת מבט גברית.
אלה שהיו מעוניינים בניתוח צריכים היו להוכיח התאמה לנרטיב המתבקש.
כתוצאה מכך, האישה הטרנסית נבנתה לפי הקריטריונים המסורתיים הקשיחים של בינאריות וקונפורמיות מגדרית לאישה כמצופה ממנה על ידי הרופאים.
כתוצאה מתפיסה מדיקלית זו גם התאימו עצמם הטרנסקסואלים לחשיבה מגדרית בינארית ואפילו נטו להתנהגות סטריאוטיפית קיצונית המקובלת במגדר אליו רצו לעבור.
יחס הממסד הרפואי לטרנסקסואלים מהווה דוגמה לשילוב ההדוק בין ידע וכח במערך החברתי, כפי שתיאר הפילוסוף מישל פוקו: השיח הרפואי הוא שמייצר את הסובייקטיביות של האינדיבידואל כיוון שהממסד הרפואי הוא המחליט מי יכול לעשות את הניתוח ומי לא, מי רשאי לקבל הורמונים, מי יקבל מימון ומי לא.
כפי שמראה החוקרת ג'ודית שפירו, מתוך מצב יחסי הכח הזה נוצר מצב אצל הנשים הטרנסיות עצמן בו הן מנסות להיות יותר "נשים" מנשים מלידה.
הנשים הטרנסיות אימצו לעצמן את הנרטיבים הנשיים הסטריאוטיפים מתוך אמונה שזו הדרך הטובה ביותר לעבור מעבר מגדרי מובן.
החוקרת סנדי סטון מציינת כי בהרבה מהביוגרפיות של נשים טרנסיות מתואר סוג מאוד מסוים של נרטיב המרה (conversion) אשר גם אותו טרנסקסואלים אימצו לעצמם.
נרטיב זה מתאר מצב בו מתכווננים אל רגע מסוים אחד שבו מתבצע המעבר מקוטב מגדרי אחד לשני כמעין "מהפך".
לכאורה, אין מצב של לימינליות, אין מצב של חוסר ודאות או תהייה.
הניסיון של הממסד הרפואי למיין התנהגויות חוצות מגדר ראויות ולא ראויות הוביל למעשה לכך שלגיטימציה חברתית ניתנה רק לחלק מן האנשים בעלי אי יציבות מגדרית ואלה זכו לניתוח לשינוי מין.
אנשים שפרקטיקות החצייה המגדרית שלהם נעשו בדרכים לא נאמנות לנרטיב אותו רצו הרופאים לשמוע, היו מנועי גישה לשירותים מסוימים כולל ניתוח לשינוי מין.
מיון זה השפיע ישירות על בעלי זהויות חוצות מגדר ויצר אפליה לאלה שלא היו קונפורמים לנרטיב המתבקש ובשל כך לא זכו לקבל את השירות אליו השתוקקו.
ממחקר של הביוגרפיות והנרטיבים של טרנסקסואלים שעברו ניתוחים לשינוי מין במאה ה-20 עולה, כי אותם חוקרים וביוגרפים שתיעדו את הטרנסקסואליות שימרו את אותו הנרטיב של אינוורסיה והמרה ממגדר אחד לשני.
אולם, הבעיה העיקרית בתפיסה שמעבר מגדרי מושלם הוא חיוני להצלחת השינוי, היא כי זוהי תפיסה הפכפכה שמניחה מצד אחד שההשתייכות לקטגוריית המגדר חייבת להיות טבעית ומולדת אך גם שמעבר מגדרי מושלם בעצם אינו אפשרי.
כלומר, אישה שהיא תוצר של הרפואה לפי תפיסה זו לעולם לא תהיה טובה באותה מידה כמו אישה שכך נולדה.
אי לכך, שינוי מין הוא מסלול בעל לגיטימיות פחותה להשתייכות מגדרית.
תפיסה זו היא בעלת השפעה מכרעת על טרנסקסואלים שתמיד הרגישו כאזרחים סוג ב' במגדר שלהשתייכות אליו עשו את השינוי.
מעבר מגדרי מוחלט הוא כמעט בלתי אפשרי וגם אם הוא מצליח, אין הוא ערובה כלל לזהות קוהרנטית.
נרטיב ההמרה איננו באמת הסיפור האמיתי האותנטי של הטרנסג'נדר.
ההתאמה של הנרטיב למה שהוועדות לשינוי מין דרשו לשמוע גרמה להשתקה של כל הנרטיבים הטרנסקסואלים שלא תאמו לתיאור הקלאסי של נרטיב ההמרה או להתנהגות סטריאוטיפית הטרונורמטיבית שאותה ציפתה הוועדה הרפואית לראות.
כפי שמציינת החוקרת סטון, כל הנרטיב הטרנסי המתועד הוא בעצם פיקציה שנוצרה עבור הממסד הגברי הרפואי ואיננה אותנטית.
לכן, עמוק בתוכם, להרבה טרנסקסואלים ישנה, עד היום, בעיית הזדהות עם נרטיב המעבר המגדרי המוחלט והם חיים בדילמה.
התפתחות התאוריה הקווירית ורעיונותיה של ג'ודית באטלר מציגים גישה אחרת למגדר, המבוססת כולה על הבניה חברתית וביצועיות.
לפי הגישה הפרפורמטיבית, המגדר הוא זה שקודם למין, הוא אינו בינארי, מתקיים על רצף ואין לו כל מקור מהותני פנימי.
המגדר מתכונן כל הזמן במהלך החיים על ידי התנהגות פרפורמטיבית חזרתית יצרנית שאנו מבצעים, דבר ההופך אותנו לסובייקטים.
לא המין הביולוגי הוא שקובע את המגדר, אלא הביצוע הפרפורמטיבי שלנו, המתקיים במערכת של משמעויות.
חזרתיות זו מעניקה את הרושם שהמגדר נובע מתוך משהו טבעי, מהותני, אך למעשה, הוא חיקוי על גבי חיקוי בלבד.
זהות מגדרית אם כן היא ביצועית, מובנית מתוך התנהגויות מקובלות המזוהות עם שיוך מגדרי מסוים.
באמצעות תרבות הדראג מדגימה באטלר את הטיעון שלה, שאנו כולם חקיינים של התנהגות מגדרית.
דמות הדראג מציגה לנו באופן מוקצן מה קורה כאשר המין הביולוגי, הזהות המגדרית והביצוע המגדרי מתנגשים זה בזה ומערערים את הנחות הבסיס של הגישה הטבעית למגדר.
במצב התנגשות זה נחשפת העובדה כי כולנו למעשה חיים במערך של חיקוי מגדרי.
כאשר ההתאמה בין מין ביולוגי, מושא תשוקה וזהות מגדרית מתאימים לסכימת הגישה הטבעית, אנו סבורים שזה טבעי ולא מזהים את החיקוי הביצועי.
אולם, במקרה של הדראג, בגלל החריגה מן הנורמטיביות התבניתית, נחשף החיקוי ונחשפת העובדה כי מדובר למעשה בביצוע התנהגותי ולא מהותני.
במאמרו על תרבות ה-Leather Dykes מספק החוקר ג'ייקוב הייל דוגמה להבנייה פרפורמטיבית של מגדר ומציג כיצד משחקי תפקידים חוצי מגדר מאפשרים התנסות הן במגדר משויך אחר והן בתפקיד תרבותי אחר מזה שמצוי בו האינדיבידואל.
במאמר מתוארות נשים לסביות אשר נטלו על עצמן תפקידים מגדריים גבריים רב דוריים ואיפשרו לעצמן לשחק משחקים מיניים החורגים מן המגדר המשויך להן ואף מן המיקום המיני שלהן כבוגרות.
נטילת תפקידים זו אפשרה לנשים לשחק במשחקי מין בין דוריים הנחשבים למוקצים בחברה.
תרבות זו התאפשרה בגלל התפיסה שהמגדר המשויך לאינדיבידואל איננו דבר קבוע אלא הוא פונקציה של ביצועיות אותה ניתן לאמץ במצבים שונים.
כיוון שהביצועיות בלבד היא בעלת המשמעות כאן לצורך השיוך המגדרי הרי שלא הייתה כל חשיבות למין הביולוגי של המשתתפות.
בתרבויות מסוג זה יכול האינדיבידואל בעל הנזילות המגדרית להתנסות בתפקידי מגדר שונים ולחוות תפקוד ממשי במגדר אחר.
כפי שקרה במקרה של הייל, התנסות זו איפשרה לאינדיבידואל להגיע להחלטה שברצונו לאמץ את המגדר הגברי ולעשות שינוי מגדרי מאישה לסבית לגבר טרנס.
גישות רב תרבותיות שונות למגדר
אף על פי שבעולם המערבי וגם במרבית העולם המוסלמי אין המגדר השלישי או הרביעי נתפס כתופעה נורמטיבית, האנתרופולוגיה מכירה תרבויות רבות בהן מערכים וסיווגים מגדריים שונים ודפוסים שונים של חצייה מגדרית המערערים כולם את הנחות הבסיס של הגישה הטבעית למגדר המקובלת במערב.
הח'נית' בעומאן היא קטגוריה מגדרית של גברים (זכרים) צעירים אשר יכולים לשנות סטטוס מגדרי באופן זמני בו הם עוברים לקטגוריה של מעין מגדר שלישי בין נשים לגברים.
תרבות הח'נית' נחקרה על ידי אוני וויקן (Wikan), פרופסורית לאנתרופולוגיה מאוניברסיטת אוסלו, שבשנת 1982 פרסמה ספר על מגדר שלישי זה.
הח'נית' יכולה ליהנות מן הפריבילגיות הניתנות לגבר, כגון תנועה חופשית במרחבים גבריים, דבר שאסור לנשים בחברה מופרדת מגדרית זו.
במקביל יכולה הח'נית' להתרועע עם נשים ולבוא בחברתן במרחבים המותרים רק להן.
ההופעה המגדרית היא בלבוש מסמן ייחודי והח'נית' מקיימת יחסי מין עם גברים בתפקיד הפסיבי הנחדר.
כלומר, המאפיין המהותי לסיווג מגדרי בחברה זו הוא התפקיד המיני.
הייחוד בסטטוס מגדרי זה הוא היותו זמני ודו כיווני: ח'נית' יכולה להחליט ולחזור להיות גבר ולקבל עליה תפקידים של גבר כל עוד התפקיד המיני שלה יהיה התפקיד הדומיננטי / החודר.
המעבר המגדרי אינו בלתי הפיך או קבוע כפי שהוא נתפס בגישה הטבעית למגדר וחציה מגדרית בתרבות זו היא הרבה פחות הרת גורל.
בנוסף, אין חשיבות לאיברים הגניטליים של האינדיבידואל לצורך השיוך המגדרי אלא רק לתפקיד המיני שהוא לוקח על עצמו.
קטגוריה מגדרית זו מבוססת על תפקוד כלכלי ולא על מין ביולוגי, תפקיד מיני או יחסי אישות.
במספר שבטים שונים באפריקה מתקיים מוסד של נישואי נשים המייצר קטגוריה של female husband, בו אחת הנשים לוקחת על עצמה את תפקיד הגבר במשפחה.
באותן חברות תפקיד מוסד הנישואים הוא ליצור הסדר חברתי וכלכלי ולא לפתח יחסים בינאישיים רומנטים בין אינדיבידואלים.
הסיווג המגדרי בחברה זו מבוסס על תפקוד כלכלי במערך החברתי כאשר הגבר הוא המפרנס, ראש המשפחה והבעלים של אשתו וילדיו.
מוסד של נישואים בין נשים מאפשר למלא מקום ותפקיד של גברים ולאפשר המשך השושלת על פי חוקי השארות הספציפיים במקרה שאין אינדיבידואלים מהמין המתאים או במקרה של מוות.
לקשרי השארות, במיוחד בחברות פשוטות, יש תפקיד פוליטי וכלכלי ובחברה כגון זו חוקי השארות חשובים יותר מחלוקה מגדרית בינארית.
האלמנט המהותי בחברה זו הוא מידת הסמכות הכלכלית בהבחנה בין גבר לאישה.
כלומר, ברגע שאישה הופכת לראש משק הבית, לתפקיד של בעל ושל אב אז היא בעצם הופכת לגבר וילדי רעייתה שייכים לה.
ברגע שהיא משלמת מוהר היא הופכת לגבר ולא אמורים להיות יחסי אישות בין הנשים.
בשבטים מסוימים כמו שבט ה"ננדי", בהם ההיררכיה המגדרית חדה ולנשים אין סמכויות כלכליות כלל, מתרחשת רה-קלאסיפיקציה מוחלטת של הפימייל הזבנד כגבר.
זה מתאפשר כיוון שהתפקוד הכלכלי ויחסי השארות הם בחשיבות עליונה על פני המבנה האנטומי של האינדיבידואל או היחסים המיניים.
זוהי קטגוריה מגדרית שהתקיימה בעבר בתרבות ילידית באמריקה.
בתרבות זו אינדיבידואלים יכלו לאמץ לעצמם התנהגויות מגדריות שאינן בהלימה עם המין הביולוגי שלהם, לדוגמה גברים שסומנו על ידי התנהגויות שהוגדרו כנשיות ואימצו לעצמם לבוש, פעילויות ותפקידים חברתיים כאישה.
היחוס המגדרי הופעל והתקבל חברתית על ידי בחירתו של האינדיבידואל: ברגע שאדם בחר, הטמיע את מנהגי המגדר הנבחר, את סממני הלבוש וההתנהגות המגדריים והצהיר על עצמו.
בחברות אלה שלטה תפיסה רוחנית מהותית של האינדיבידואל כבעל גורל נתון או ייעוד אישי וכי אין להתווכח עם נטייתו ובחירתו של האינדיבידואל כדי שלא לפגוע במימוש ייעודו.
הסיווג המגדרי בתרבות זו מתמקד בתפקידי מגדר כתפקיד חברתי ופרפורמטיבי ופחות בסוגיות גופניות ונראות הגוף.
בשונה מן האקסיומה המקובלת על פי הגישה הטבעית למגדר - המגדר איננו מולד אלא נבחר על ידי האינדיבידואל על פי הרגשתו וייעודו ולכן חציה מגדרית מתאפשרת על ידי ביצוע פרקטיקות התנהגותיות בלבד.
הפרקטיקות המיניות והמין הביולוגי אינם רלוונטיים כלל לסיווג המגדרי.
קיימות קטגוריות נוספות של מגדר שלישי הידועות בעולם, לדוגמה בהודו ניתן למצוא את ההיג'רה, בחוף השנהב את ה"וובי", בניקרגואה את ה"קוחון" ועוד.
בין שתי ערים הוא סרט דרמה אילם בריטי שביים וולטר קורטני ראודן.
בסרט מככבים קלייב ברוק, אן טרוור וג'יי פישר וייט.
זהו עיבוד לרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס שיצא לאור ב-1859. בסרט המתרחש בתקופת המהפכה הצרפתית, מסופר על עורך דין בריטי אכול קנאה שמתחלף עם אריסטוקרט צרפתי שנידון למוות בגיליוטינה.
קלייב ברוק – סידני קרטון
אן טרוור – לוסי מנט
ג'יי פישר וייט – דוקטור אלכסנדר מנט
בין שמיים לארץ היא עמותה הפועלת לחבר בין עולם התוכן היהודי לתרבות עכשווית.
הפעילות החלה ב-2006 במסגרת עמותת הכוריאוגרפים והתפצלה לעמותה ממשיכה אשר נוסדה ב-2015. העמותה ממוקמת בירושלים ועיקר פעילותה הוא בתחומי המחול, האמנות החזותית והמוזיקה.
מייסדי העמותה הם עדינה שפירא, שלמה וילק וז'אן מארק לילינג, מקים העמותה והמנהל האמנותי הוא הכוריאוגרף רונן יצחקי.
מאז נובמבר 2021 מונה ניר וינברום למנכ"ל העמותה ומ-2022 מונו חנן אננדו מרס ואייל עוגן לניהול העמותה.
עמותת בין שמיים לארץ היא מוסד תרבות הכולל אנשי מחול, מוזיקאים, אמנים פלסטיים, משוררים, מפיקים ורבנים הפועלים ליצור יחד נרטיב חדש בתוך השיח הישראלי, על כל גווניו.
מרכז "בין שמיים לארץ" מבקש לערער על הגבולות המקובלים שבין המגזרים ומהווה הזדמנות לנקודת מפגש תרבותית בין חלקים שונים בחברה הישראלית.
הארגון עוסק ביצירת תרבות עכשווית, בעיקר בתחום המחול וכן באמנות חזותית ובמוזיקה.
פסטיבל בין שמיים לארץ הוא פסטיבל מחול ותנועה המתקיים בירושלים מדי שנה ומטרתו היא לחבר בין עולם המחול העכשווי לבין עולם ההתחדשות היהודית.
הפסטיבל מארח אומנים מהארץ ומחו"ל ומתקיים במרכזי תרבות ירושלמיים.
בית הספר למחול לגברים - "כל עצמותי תאמרנה"
בית הספר "כל עצמותי תאמרנה", הוא המוסד הראשון בישראל שבו לימודי תנועה ומחול לגברים בלבד.
בית הספר הוקם בשנת 2007. בית הספר מקיים תוכנית לימודים העוסקת בעולם התוכן של התנועה והמחול, ובמסגרתו ניתן לעשות תואר ראשון ותעודת הוראה.
במסגרת תוכנית הלימודים רוכשים התלמידים מיומנויות בתחומי אמנות התנועה והמחול.
שיעורי התנועה הם מגוונים וכוללים גאגא, מחול מודרני, בלט קלאסי ותיאטרון-מחול.
אנסמבל כע"ת - קבוצת מחול לגברים
להקת מחול מודרני של גברים דתיים.
האנסמבל מנוהל אמנותית בידי רונן יצחקי ומעלה הופעות מחול בבמות שונות בארץ ובעולם.
חברי האנסמבל פועלים על מנת לחבר בין עולם הרוח היהודי לתרבות העכשווית, ויצירותיהם מקבלות השראה מתכנים יהודיים ומבקשות להאיר אותם מחדש, תוך חיבור בין עולם חדש לעולם ישן ובין קדושה לחילון.
רקדני האנסמבל מבקשים לעורר שיח מחודש על המפגש בין זהות דתית למודרניות, ועל גוף וגבריות דרך עולם המחול והתנועה, ועל מקומם של אלה בזהות היהודית והישראלית בזמננו.
ביצירות המחול של חברי האנסמבל יש עיסוק בחקירת התפילה, במעשיות של ר' נחמן, בטיש חסידי, במתחים בין קדושה לחילון, בין עולם חסידי עתיק יומין לעולם של תרבות עכשווית.
בין עבודותיהם ניתן למנות את צלותא, רטט, גיבורים, כביש מספר 1, מארש לקבצנים, חד"פ.
פרויקט בין תחומי לאמנות חזותית
תערוכה ואירוע אמנות שנתי שפועל לחבר את השיח התרבותי וסצנת האמנות העכשווית עם עולם התוכן היהודי.
סביב התערוכה מתקיימים אירועי אמנות בתחומי מוזיקה, קולנוע, מחול ופרפורמנס.
בכל שנה עוסק הפרויקט בבירור סוגיה חדשה בזהות היהודית והישראלית דרך לימוד ודיון משותפים של אנשי אמנות מדיסציפלינות שונות.
בינג סו או בינגסו משמעות מילולית: "קינוח של פתיתי קרח", הוא קינוח קוריאני פופולרי עם תוספות מתוקות שונות, כמו למשל פירות שונים קצוצים, חלב מרוכז, סירופ פירות, ועוד.
מדובר בפתיתים קפואים ויבשים שהמרקם שלהם אוורירי מאוד ומוסיפים להם טעמים שונים, רטבים, פירות וציפויים נוספים שונים שיוצרים קינוח במראה של כמה שכבות.
פתיתי השלג הם למעשה פתיתי קרח בעל מרקם ייחודי ומתיקות עדינה, כאשר רגע לאחר יצירתם ובעודם קפואים הם מקבלים צבע וטעם מחלב ממותק או מיץ פירות.
הפתיתים מרכיבים את השכבה התחתונה ומעליהם מניחים שכבה עליונה מאפשרויות שונות שיחד מייצרים קינוח עם מרקם אוורירי.
בין התוספות האפשריות: שוקולד, תות שדה, בננה ואפילו תה ירוק.
הקינוח הקוריאני המקורי בשם פטי בינג סו מכיל אזוקי - שעועית אדומה.
מאכל זה נוצר במקור כפתיתים/שבבים של קרח בשילוב עם ממרח של שעועית אדומה (המכונה פט, 팥).
ישנם סוגים רבים של קינוח זה הקיימים בתרבות העכשווית.
כיום לרוב מדובר בקינוח המורכב מפתיתי קרח בנוסף לשניים או שלושה מרכיבים אחרים, לרוב ממרח שעועית אדומה (אזוקי), tteok (עוגת אורז קוריאנית), ואבקת אגוזים טחונים.
הצורות הראשונות של הקינוח הזה היו קיימות כבר בתקופת שושלת ג'וסון (1392–1910).
רשומות ממשלתיות מראות כי אנשים בתפקידים רשמיים חלקו ביניהם קינוח של קרח כתוש עם פירות שונים.
ידוע כי הצורות המודרניות של קינוח זה מקורן בתקופת קוריאה תחת השלטון היפני (1910–1945) אז החלה ההיכרות של העם הקוריאני עם מנה קרה המכילה ממרח שעועית אדומה.
השילוב של ממרח שעועית אדומה ופתיתי קרח הוא המצאה קוריאנית.
במהלך מלחמת קוריאה (1950–1953), השפעות זרות הובילו לתוספת של מרכיבים נוספים כגון קוקטייל (סלט) פירות, גלידה, פירות, אגוזים, דגנים שונים, סירופים, וקצפת.
בשנות ה-70 וה-80, המרכיבים הפופולריים כללו קוקטייל פירות, קצפת ודובדבנים מסוכרים.
ישנם מגוון סוגים וטעמים של בינג סו.
סוגים רבים לא בהכרח זהים לסוגים המסורתיים וחלקם אף אינם כוללים את ממרח השעועית האדומה.
מספר טעמים פופולריים הם: תה ירוק, קפה, יוגורט.
בבית תה שבקגושימה, מישהו עשה "שירוקומה", שנאמר כי שמה ניתן לה בעקבות הצורה שמקבל חלב מרוכז ממותק לבן שנמזג על מי קרח בקערה עגולה, ומעל פירות כמו שעועית אדומה מתוקה, דובדבנים ומנדרינות בחלק העליון, מה שנראה בסופו של דבר כמו פרצוף של דוב לבן.
בינג סו ניתן למצוא ברוב מסעדות המזון המהיר, בתי קפה, והמאפיות בדרום קוריאה.
פטי בינג סו הוא גם קינוח פופולרי מאוד בבתי קפה בקוריאה-טאון של ונקובר, ניו יורק, לוס אנג'לס, אטלנטה ותאילנד.
בינג היא סדרת אנימציה בריטית לילדים המשודרת בישראל בדיבוב לעברית בערוץ הופ!
ואחר מכן בערוץ לולי החל משנת 2015
הסדרה מבוססת על סדרת ספרים שנקראת "Bing Bunny" מאת טד דיוואן.
את הזכויות ליצירת הסדרה רכשה חברת Acmar Films והיא פותחה עבור CBeebies.
הסדרה הייתה מועמדת למגוון פרסים בינלאומיים וזכתה בפרס הפרה-סקול הטוב ביותר בטקס האמי הבינלאומי לילדים בשנת 2016.
בארצות הברית, הסדרה החלה את שידוריה ב-13 בספטמבר 2021 בערוץ Cartoon Network תחת רצועת השידור "Cartoonito" , עם דיבוב אמריקאי שהופק עבור הערוץ.
בינג הוא ארנב נמרץ, נלהב וסקרן.
דרך חוויות שונות ויחד עם חבריו, הוא מגלה אודות העולם בו הוא חי.
בינג לומד להתמודד ולקבל את החיים כפי שהם, לעיתים הם משמחים ומרגשים ולעיתים גם יכולים להיות מאכזבים.
בסוף כל פרק בינג מסכם במשך דקה מה ראינו, כיצד התמודד עם האתגר והאם הבעיה נפתרה.
סיכום זה מהווה נקודת חוזק חשובה בסדרה שכן היא מבהירה לילד את שראה ומאפשרת לו לעבד את העלילה והסיטואציה הרגשית לפני שממשיך הלאה לקרדיטים.
בינג (Bing): ארנב שחור, הדמות המרכזית בתוכנית.
פלופ (Flop): ארנב כתום, האפוטרופוס של בינג.
סולה (Sula): פילה חומה, חברתה של בינג.
אמה (Amma): פילה כחולה, האפוטרופוסית של סולה והמורה בבית ספר בו לומד בינג.
פנדו (Pando): פנדה לבן, חברו של בינג, ניתן לראות אותו כשהוא משחק עם חבריו בכיתה במשחקים יחף.
פאדג'ט (Padget): האפוטרופוסית של פנדו וגם מנהלת הקיוסק הקרוב לביתו של בינג, היא נוהגת בקולנועית צהובה, הזן שלה לא ידוע אולי פנדה ירוקה או דובת נמלים ירוקה או קואלה ירוקה.
קוקו (Coco): ארנבת לבנה, בת דודו של בינג.
צ'ארלי (Charlie): אחיו הקטן של קוקו, הוא אוהב להציק לבינג כמו בפעם ההיא שבה בינג שיחק במכוניות בחניה אז צ'ארלי הרס לו את המשחק והפתרון היה שצ'ארלי ישחק בירקות.
מולי (Molly): דודתו של בינג והאפוטרופוסית של קוקו וצ'ארלי, מנגנת בקלרינט, סוגה לא ידוע אולי חפרפרת אדומה.
הסדרה מלמדת על דרכו של עולם ונותנת כלים להתמודדות עם מצבים לא נעימים כגון פרידה מחפץ אהוב שנשבר, למידת סבלנות, התמודדות עם פחד מרעשים חזקים ועוד.
פלופ ואמה הם לכאורה הדמויות ה"הוריות" בסדרה.
בסדרה זו אין היררכיה, אין אמא ואבא ומבנה הבית והמשפחה מעט שונה ופתוח לאינטרפרטציות.
פלופ, אמה, פאדג'ט ומולי הם היחידים בעלי קול של מבוגר, אך מבנה גופם כשל בובה קטנת ממדים.
הם השקולים והרגועים מבין הדמויות ותמיד מציעים פתרונות, אם כי מעולם לא צוין שהם ההורים או המבוגרים.
נתון זה מאפשר לילד להסיק לבד מהו תפקידם ומקומם במבנה החברתי.
בין קודש לחול הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמר-יוצר אמיר דדון והזמר שולי רנד.
השיר יצא לאור ב-22 בספטמבר 2019, דרך חברת התקליטים הליקון.
הווידאו קליפ צולם בביתו של אורי גלר ביפו עוד לפני שיפוצו ובנייתו כמוזיאון אורי גלר.
הבחירה לצלם באתר זה נבעה מייחודו של המבנה הפנימי לרבות הקשתות והאווירה שהוא משרה אותה ניתן לראות בקליפ.
השיר נכתב על ידי שחר הדר, הולחן על-ידי אמיר דדון והופק על-ידי דדון וגלעד שמואלי, והוא משלב את סגנונות הרוק והמוזיקה היהודית.
עם יציאתו נכנס אל המקום הראשון במצעד הרשמי של גלגלצ ולמקום השלישי במצעד השבועי של מדיה פורסט.
מבקר המוזיקה יוסי חרסונסקי כתב על השיר ביקורת חיובית והעניק לו ארבעה וחצי כוכבי זהב מתוך חמישה.
הווידאו קליפ המלא שיצא עבור השיר, בוים על ידי רועי ברקוביץ' והועלה לערוץ היוטיוב של אמיר דדון ב-22 בספטמבר 2019, בסמוך לצאתו כסינגל.
נכון לאפריל 2023, מונה הצפיות של הקליפ עומד על מעל 17 מיליון צפיות באתר יוטיוב.
בין קירות ביתי הוא סיבוב הופעות של ההרכב המוזיקלי הפרויקט של עידן רייכל אשר נתמך על אלבומו "בין קירות ביתי" והתקיים ברחבי ישראל, ניו יורק, לוס אנג'לס, דרום אמריקה ואפריקה.
המופע עלה ב-2009 והסתיים ב-2013. שני התקליטורים הראשונים מתוך אלבום האוסף "הביתה, הלוך חזור" כוללים הקלטות של ביצועי השירים מתוך סיבוב ההופעות.
במופעים התארחו שמעון בוסקילה ודין דין אביב.
בשנת 2008 יצא לאור האלבום השלישי של הפרויקט של עידן רייכל, "בין קירות ביתי", שכלל את הלהיטים "שאריות של החיים", "חלומות של אחרים" ו"מי נהר", שזכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו ואף הצליחו להיכנס אל העשירייה הפותחת במצעד השבועי של מדיה פורסט.
כשלושה שבועות לאחר יציאתו, זכה האלבום במעמד "אלבום זהב", ובאפריל 2009 גם למעמד פלטינה.
באותה השנה, יצא האלבום באירופה וארצות הברית על ידי חברת התקליטים קומבנצ'ה, ובעקבות כך, פתח ההרכב את סיבוב ההופעות בארצות הברית.
אסף נבו ממאקו ביקר את המופע בחיוב: "המופע הזה מציב את עידן רייכל, נכון לרגע זה, תחת התואר האמן הכי ישראלי שיש, אולי אף יותר משלמה ארצי, אותו ארצי שרייכל מקפיד לסחוב ממנו כמה וכמה טריקים של שואו עשוי כהלכה.
בשקט בשקט, בלי הרבה רעש וצלצולים שמאפיינים אמנים אחרים, הפך רייכל למאמי לאומי מוזיקלי, שמכסה קהלים רחבים ויודע להעניק להם חוויה מדהימה, שנולדה אי שם בין קירות ביתו, כי אצלו בפנים אותה חוויה בוערת ונשרפת בבטן.
שנים הם שואלים, רודפים אחרי השמש.
לא צריך לחפש רחוק מדי, השמש כבר הפציעה".
גם דודי כספי מ-ynet ביקר בחיוב את המופע: "מבלי שעבר זמן רב מאז הוציא את אלבומו, מצליח עידן רייכל להלהיב במופע הכולל רפרטואר עשיר משלושת אלבומי הפרויקט, וכן את הלהיט שהלחין לריטה בשנה שעברה, "מחכה".
המופע המינימליסטי כביכול, שמתהדר בקולות גדולים ורגעים מוזיקליים קסומים של הנגנים, משלב תאורה עדינה בצבעי אדמה נעימים ומסך אחורי עם תמונות מתחלפות לכל אחד מהשירים, והכל חם ומזמין.
בין קירות ביתו של רייכל יש מקום לפרויקט שלם ולהנאה צרופה ללא רגע דל".
בין שתי ערים היא סדרת טלוויזיה בריטית-צרפתית, ששודרה לראשונה ברשת ITV בשנת 1989. הסדרה מבוססת על הרומן "בין שתי ערים" מאת צ'ארלס דיקנס.
ג'יימס וילבי – סידני קרטון
קסבייה דלוק – צ'ארלס דארני
סרנה גורדון – לוסי מנט
ג'ון מילס – ג'רוויס לורי
ז'אן פייר אומון – ד"ר אלכסנדר מנט
אנה מאסי – מיס פרוס
קאתי קריגל – מאדאם דפארז'
אלפרד לינץ' – ג'רי קראנצ'ר
ז'ראר קליין – מסייה דפארז'
מארי בונל – נערה כפרייה
ז'יל גסטון-דרייפוס – פועל בדרכים
קלוד לה סאשה – אריסטוקרט
מישל סובור – אביו של דארני
ז'אן-מארק בורי – המרקיז סן-אברמון
מארי הילי – גברת קראנצ'ר
בינאנס היא חברה למסחר במטבעות מבוזרים המבוססת באיי קיימן.
היא נוסדה ב-2017 בידי צ'אנגפנג ג'או.
נכון ל-2021 היא בורסת הנכסים המבוזרים הגדולה ביותר בעולם עם נפח מסחר שנתי של כ-7.7 טריליון דולר ויותר מ-28 מיליון לקוחות.
בינאנס הוקמה על ידי מפתח התוכנה צ'אנגפנג זאו ב-2017 ונרשמה לראשונה כחברה בסין, אולם העבירה את משרדיה ליפן בעקבות החלטת הממשלה הסינית לאסור על סחר במטבעות מבוזרים במהלך חודש ספטמבר של אותה שנה.
בינואר 2018 הפכה לבורסת המטבעות המבוזרים הגדולה ביותר בעולם עם שווי שוק של כ-1.3 מיליארד דולר, תואר אשר נותר בידיה נכון לחודש דצמבר 2021, וזאת על אף תחרות רבה מצד בורסות מובילות נוספות כגון קוינבייס וקראקן.
במרץ הודיעה החברה על כוונתה לפתוח מטה במלטה בעקבות החלטת הרגולטורים ביפן להטיל תקנות נוקשות יותר על תחום המסחר המבוזר.
באפריל אותה שנה חתמה החברה על הסכם הבנה הדדית עם ממשלת ברמודה, וכעבור מספר חודשים חתמה על הסכם דומה עם הרשות לשירותים פיננסים של מלטה במטרה להקים פלטפורמת מסחר לנכסים דיגיטליים.
באוגוסט גייסה בינאנס יחד עם שלוש בורסות פופולריות נוספות סכום בגובה 32 מיליון דולר עבור השקת מטבע יציב, נכס דיגיטלי שמטרתו לספק שווי או ערך מוסכמים ללא התנודתיות האופיינית לביטקוין ומטבעות מבוזרים אחרים.
בינואר 2019 הכריזה בינאנס על הקמתה של בינאנס ג'רזי, ישות נפרדת שמטרתה להרחיב את השפעת החברה באירופה.
פלטפורמת המסחר שלה מציעה חלפנות של כסף פיאט למטבעות מבוזרים תוך מתן שימוש באירו ובלירה שטרלינג.
באותו החודש הודיעה בינאנס על שותפותה החדשה עם חברת התשלומים הישראלית Simplex אשר תאפשר ללקוחותיה לרכוש מטבעות מבוזרים באמצעות כרטיסי דביט או אשראי של חברות שונות, ביניהן ויזה ומאסטרקארד.
הרכישות תתבצענה תחת מדיניות האבטחה ובחיוב העמלות המקובלות של חברת Simplex, ובאותה העת היו מוגבלות לקניית ביטקוין, אתריום, לייטקוין וריפל בלבד.
ב-7 במאי חשפה בינאנס כי נפלה קורבן למתקפת האקינג רחבת היקף בה גנבו הפורצים כ-7,000 מטבעות ביטקוין אשר היו שווים באותה העת כ-40 מיליון דולר.
מנכ"ל החברה צ'אנגפנג זאו אמר בתגובה כי הפורצים "השתמשו במגוון טכניקות פריצה הכללו דיוג, וירוסים והתקפות אחרות" ובנו את דרכם "בצורה שעקפה את סידורי האבטחה הנוכחיים שלנו".
בשל כך עצרה החברה את כל פעולות ההפקדה והמשיכה מהפלטפורמה אך הרשתה להמשיך במסחר.
בספטמבר השיקה החברה פלטפורמת מסחר בחוזים עתידיים עם שימוש במינוף הגבוה פי 125 משוויים העצמי.
בנובמבר רכשה את החברה ההודית Wazirx העוסקת בחלפנות ביטקוין.
ב-21 בפברואר 2020, פרסמה הרשות לשירותים פיננסים של מלטה הצהרה פומבית בתגובה לדיווחי התקשורת אשר התייחסו לבינאנס כחברת מסחר "המבוססת במלטה".
ההצהרה ציינה כי בינאנס "לא הוסמכה על ידי הרשות לעסוק בתחום המטבעות המבוזרים ועל כן אינה נתונה לרגולציות ופיקוח מטעמה"; כמו כן הוסיפה כי "תתבצע הערכה האם מקיימת בינאנס פעולות כלשהן במלטה הנופלות תחת אחריות הפיקוח של הרשות".
ב-28 באוקטובר פרסם עיתון פורבס מסמכים שהודלפו המצביעים לכאורה על כך שבינאנס ובעליה צ'אנגפנג זאו הקימו מבנה תאגידי מתוחכם הנועד להתל ברגולוטורים בארצות הברית באמצעות גריפת רווח ממשקיעים אמריקאיים ללא דיווח.
בינאנס חוסמת באופן רשמי כתובות IP הנמצאות בארצות הברית, אולם לדעת המגזין, "לקוחות פוטנציאלים עשויים ללמוד כיצד להתחמק מהגבלות אלו".
במאי 2021 נמסר כי בינאנס נמצאת תחת חקירה מטעם שירות הכנסות הפנים של ארצות הברית ומחלקת המשפטים של ארצות הברית בגין האשמות של הלבנת הון ועבירות מס אחרות.
שרשרת בינאנס (Bep2) היא פלטפורמת בלוקצ'יין אשר הוקמה באפריל 2019 ועליה בנויה זירת המסחר של החברה.
היא אינה תומכת בחוזים חכמים או באפליקציות מבוזרות, אלא מהווה בסיס לעצם קיומו של שוק המסחר ותנועת הלקוחות שבו.
שרשרת חכמה בינאנס (BSC) היא פלטפורמת בלוקצ'יין אשר הוקמה בספטמבר 2020 במטרה לאפשר בנייה של חוזים חכמים וכתיבת פרויקטים ויישומים מבוזרים על גבי הרשת שלה.
היא פועלת בשילוב שיטות מערכת הוכחת סיכון ומערכת הוכחת סמכות על ידי מתן אפשרות ללקוחות להפקיד ערובה צוברת ריבית בדמות מטבעות או דולרי בינאנס, וזאת בתמורה לסיכוי להיבחר כמאמתים אשר יכולים לאשר עסקאות ולייצר בלוקים.
הסיבה העיקרית לכך שאינה עובדת על פי מערכת הוכחה עבודה בדומה לרשת האתריום, לדוגמה, היא תיעדוף מהירות הרשת על פני ביזור וביטחון.
מטבע בינאנס (BNB) הוא מטבע מבוזר הנוצר ב-2017 כיחידת תשתית עבור כלל הפעולות המבוצעות בזירת המסחר.
בראשיתו נבנה על גבי רשת אתריום (ERC-20) אולם עם השקת שרשרת בינאנס הועבר לבלוקצ'יין החדש.
דולר בינאנס (BUSD) הוא מטבע יציב הצמוד לערכו של הדולר האמריקאי אשר הושק ב-20 בספטמבר 2019 בשיתוף פעולה עם חברת פקסוס ובאישור הרשות לשירותים פיננסים של מדינת ניו יורק.
חלפנות ומסחר (Exchange): זירת המסחר הראשית הכוללת שווקים רבים של מטבעות מבוזרים, מטבעות יציבים וכסף פיאט.
שירות זה מציע המרה פשוטה בין מטבעות המבוצע בידי השרת, מסחר קלאסי ללקוחות החדשים יותר ומסחר מתקדם למקצועיים, מסחר עם מינוף (Margin) המציע ללקוחות לקבל הלוואות כנגד ההחזקות שהפקידו, ומסחר מעמית לעמית המתבצע בין הלקוחות.
נגזרים (Derivatives): שירות רכישת חוזים עתידיים מסוג פיוצ'רס (Futures) שערכם נגזר כאמור מהנכסים עליהם הם מושתים.
רווחים (Earn): אטרקציות ושירותים שונים באמצעותם ניתן להשתתף בפרויקטים חדשים או להפקיד מטבעות מבוזרים ונכסים דיגיטליים, וזאת בתמורה לצבירת ריבית או דיבידנדים.
חסכונות (Savings): שירות להפקדת מטבעות בתמורה לצבירת ריבית.
הפקדה נעולה (Locked Staking): שירות הפקדה דומה לחסכונות, אלא שניתן למשוך את ההפקדות שנעשו רק לאחר תקופה מסוימת כשתשואת הריבית היא גבוהה יותר.
מאגר השקה (Launchpool): פלטפורמה להשקת פרויקטים חדשים בה לקוחות יכולים להפקיד את מטבע הבית של החברה (BNB) בתמורה לאחוז מסך המטבעות החדשים.
כספת (BNB Vault): הפקדת מטבע הבית של החברה (BNB) לצורך פיזורו בכלל הפרויקטים הרצים באותה העת בפלטפורמה, וזאת בתמורה לצבירת ריבית בדמות מטבעות ונכסים שנקבעו מראש.
שירות פיננסי מבוזר (Decentralized Finance): השתתפות והשקעה בפרויקטים חדשים עבור תשואת ריבית גבוהה על ידי שימוש בחוזים חכמים.
בריכת נזילות (Liquid Swap): מאגר כספי המאפשר ללקוחות המשקיעים בו להצטרף לסירקולציה הכספית של הפלטפורמה ולצבור רווחים הנצברים מעמלות עסקאות ומריבית.
מעבדות (Labs): קרן סיוע המספקת תמריצים והשקעות ללקוחות המפתחים פרויקטים מבוססי בלוקצ'יין.
מחלקת המחקר (Research): גוף המסייע ללקוחות ומשקיעים על ידי מתן מידע מקצועי ומהימן, ניתוחי שוק ותובנות שונות.
אקדמיה (Academy): אזור נגיש לכל המהווה מעין מרכז לימוד וספרייה בנושאי מסחר וקריפטו.
ב-2019 הוחרמה בינאנס בארצות הברית מטעמים רגולטורים.
בתגובה הקימה החברה יחד עם משקיעיה את "בינאנס ארצות הברית", ישות נפרדת הרשומה אצל הרשות לאכיפת פשעים פיננסיים ונבנתה במתכונת המצייתת לחוקי הרגולציה המקומיים.
על אף השבחים הרבים שנזקפו לזכותה בשל ממשקה הנוח והדמיון בינה לבין שותפתה העולמית, לא מנע הדבר את חסימתה בשבע מדינות שונות.
לאחר שבינואר 2021 דרשה הרשות להתנהלות פיננסית מכל חברה העוסקת בתחום המטבעות המבוזרים להירשם אצלה בכדי לוודא ציות לחוקים למניעת הלבנת הון, ומאחר שבינאנס לא נענתה לדרישתה, הורתה הרשות לחברה ביוני אותה שנה לעצור כל פעילות פיננסית בגבולות הממלכה המאוחדת.
ב-25 ביוני 2021, הודיעה הסוכנות לשירותים פיננסיים של יפן לבינאנס כי היא אינה רשאית לבצע כל פעילות עסקית בתחומה.
אזהרה דומה ניתנה לחברה ב-23 במרץ 2018.
ב-2 ביולי 2021, הגישה ועדת המסחר של תאילנד תלונה פלילית כנגד בינאנס, "בשל ביצוע עבירות הכלולות תחת צו החירום הנוגע לפעילות עסקית בנכסים דיגיטליים", וזאת בנוסף להאשמה נוספת אשר הוגשה נגדה בגין פעילות ללא רישיון.
במרץ 2024 הגישו שלטונות ניגריה תלונה בגין העלמת מס נגד שני בכירי Binance, הם מואשמים שעודדו ספקולציות במטבע הניגרי הנאירה..
"בין שני לבבות" הוא סינגל שהוקלט על ידי הצמד המוזיקלי הישראלי אילן ואילנית.
את השיר הוציאה לאור בשנת 1970 חברת התקליטים הד ארצי, והוא נכלל כרצועה התשיעית באלבום האולפן הרביעי של הצמד, "אילן ואילנית".
"בין שני לבבות" נכתב על ידי שייקה פייקוב והולחן על ידי נורית הירש.
במרכז מילות השיר הושם דגש על מערכת יחסים רומנטית בין שני צדדים.
משכך, הדימויים בשיר כפולים ומתארים את צד הגבר ואת צד האישה: "בין שני עולמות", "שעת בין השמשות לאוהבים".
ב-16 בנובמבר 1970 נכנס השיר למצעד הפזמונים השביעי של "קול ישראל" במקום השביעי.
ב-7 בדצמבר עלה למקום הראשון, שם שהה שבוע אחד בלבד.
ב-4 בינואר 1971, לאחר שבעה שבועות צעידה רצופה, יצא מהמצעד השבועי.
בינג'ואו (בסינית: 彬州; בפין-יין: Bīnzhōu) היא נפה עירונית השייכת לנציבות העירונית שיין-יאנג במרכז מחוז שאאנשי שבמרכז הרפובליקה העממית של סין.
הנפה העירונית שוכנת בצפון-מערב הנציבות העירונית שיין-יאנג וגובלת עם מחוז גאנסו גבול שאינו רציף - הן מצפון והן מדרום-מערב.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, אוכלוסייתה מנתה 300,226 תושבים.
כאשר בינג'ואו הוקמה לראשונה בתקופת שושלת צ'ין, היא נקראה נפת צ'י.
מאוחר יותר, השם שונה לשינפינג ג'ון.
בתקופת שושלת טאנג, שם העיר שונה לבינג'ואו[מתי?], בעוד בשנת 1913, הוא שונה לנפת בין (邠县;邠縣).
בשנת 1964 שונה השם פעם נוספת, קרוב יותר לצורתו הנוכחית (彬县;彬縣).
במאי 2018, באישור מועצת המדינה, שודרגה נפת בין דאז למעמד נפה עירונית ושמו שונה לבינג'ואו.
הנפה העירונית בינג'ואו מחולקת לתת-רובע אחד, שתי עיירות ושני פלכים: