tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי מיתוס רווח, צירוף זה של שלושת הצבעים – כחול, לבן ואדום – מקורו בשילוב בין צבעי סמלה של פריז (אדום וכחול) לבין צבע המלוכה (לבן).
נכונותו של מיתוס זה מוטלת בספק, שכן מאז 1789 לא היו צבעי העיר פריז עוד בשימוש.
סברה מקובלת יותר לגבי מקור צבעי דגל צרפת, שמקובלת על רוב ההיסטוריונים ואף הצרפתים שבהם, היא שהמרקיז דה לה פאייט שאל את צבעי דגל צרפת מצבעי מלחמת העצמאות של המושבות האמריקאיות – כחול, אדום ולבן.
לה פאייט, שהיה ידיד אישי של ג'ורג' וושינגטון, השתתף באופן פעיל באותה מלחמה, שהתחוללה בשנים 1775–1783 והסתיימה רשמית עם בחירתו של וושינגטון לנשיאות ארצות הברית ב-1789 – אותה שנה שבה פרצה המהפכה הצרפתית.
לאחר החזרת שושלת בית בורבון עם תבוסת נפוליאון בשנת 1815, הוחלף הדגל בדגל לבן שעליו הופיע פרח האירוס המלכותי – ה"פלר-דה-ליס", שהיה בשימוש לפני המהפכה.
אולם, לאחר מהפכת יולי 1830 ועליית המלך לואי פיליפ, המלך-אזרח, הוחזר דגל הטריקולור להיות הדגל הלאומי, וכך נשאר עד היום.
דגל אקדיה – התיישבות של צרפתים בצפון אמריקה – היה מבוסס אף הוא על דגל צרפת.
במהלך מלחמת העולם השנייה הוסיפו אנשי "צרפת החופשית", אשר התנגדו לכיבוש הנאצי, את סמל צלב לוריין בצבע אדום ברצועה המרכזית, הלבנה, של הדגל.
זאת משום שגורמים כגון צרפת של וישי השתמשו אף הם בדגל, והיה צורך להבדיל בין הגורמים המשתפים פעולה עם הגרמנים ואלו המתנגדים להם.
לאחר המלחמה, עם שחרורה של צרפת, לא היה בכך עוד צורך.
בשנת 1976, בהחלטת הנשיא ואלרי ז'יסקר ד'אסטן, הובהר הצבע הכחול הכהה שבדגל, לצבע כחול בהיר יותר, כדי שיתאים לצבעי האיחוד האירופי.
נשיא צרפת רשאי לשנות את סמלי המדינה על דעת עצמו, ללא התייעצות עם האספה הלאומית או הממשלה.
ב-2018, ללא הודעה מוקדמת, הופיע הנשיא מקרון במהלך נאום לאומה, כשדגל עם גוון כחול כהה מאחוריו.
ביום העצמאות הצרפתי, ב-13 ביולי 2020, הוחלפו גם כל דגלי הארמון.
בנובמבר 2021, דווח בדיעבד כי בשנת 2020 שונה גוון הדגל לכחול כהה.
הגוונים המדויקים לצבעי הכחול, האדום והלבן מפורטים בטבלה להלן:
הדגל שימש השראה לקשישטוף קישלובסקי ביצירת טרילוגיית הסרטים "".
דגל הרפובליקה הצ'כית זהה לדגל צ'כוסלובקיה.
הוא מכיל את שלושת צבעי הלאומיות הכלל-סלאבית: אדום-לבן-כחול שבסידורים שונים מופיעים ברוב דגלי המדינות הסלאביות: רוסיה, סרביה, קרואטיה, סלובקיה, סלובניה, יוגוסלביה.
לאחר פירוק צ'כוסלובקיה, הסכימו המדינות החדשות צ'כיה וסלובקיה לא להשתמש בסמלים הלאומיים של המדינה לשעבר, אולם לאחר שנתקלה בקשיים למצוא דגל חדש, אימצה צ'כיה את הדגל הקודם.
דגל צ'כיה, שהיה בשימוש בצ'כוסלובקיה מאז 1920, מבטא את שלושת מרכיביה: בוהמיה, סלובקיה ומוראביה.
דגל בוהמיה היה בעל שני פסים – לבן ואדום, ואליו נוסף המשולש הכחול, שהוא הצבע של מורביה וסלובקיה.
דגל צ'ילה מורכב משני פסים מקבילים מאוזנים ושווים זה לזה, העליון לבן, והתחתון אדום.
בצידו השמאלי של הפס הלבן מצויר ריבוע כחול בגובה זהה לפס הלבן.
במרכז הריבוע הכחול ישנו כוכב לבן בעל חמישה קודקודים.
על פי כללי הפרוטוקול ניתן לתלות את הדגל בצורה מאוזנת או מאונכת, אבל הכוכב חייב להיות בצד שמאל.
אדום - מסמל את דמם של הפטריוטים שלחמו לעצמאות.
לבן - מסמל את השלג בהרי האנדים.
כחול - מסמל את השמים הכחולים.
הכוכב הבודד: מדגיש את העובדה שצ'ילה היא רפובליקה בעלת ממשל מרכזי ולא פדרציה של רפובליקות.
הדגל הצ'יליאני דומה לדגל מדינת טקסס שבארצות הברית.
דגל פקיסטן הוא דגלה הלאומי של פקיסטן.
הוא עוצב על ידי מוחמד עלי ג'ינה, ואומץ עם עצמאות המדינה ב־14 באוגוסט 1947. החלק הירוק מסמל את המוסלמים, בעוד החלק הלבן מייצג את המיעוטים הלא־מוסלמיים.
הסהר מסמל קדמה; הכוכב מסמל אור וידע.
דגל פרגוואי (בספרדית: Bandera del Paraguay) הוא דגלה הלאומי של פרגוואי.
הדגל אומץ בשנת 1842. הסמלים והממדים השתנו לאורך השנים.
האזכור הרשמי הראשון של דגל פסים הוא מה-15 באוגוסט 1812 וההיסטוריה של הדגל מגיעה עד לשנת 1806, אז קראו כוחות צבאיים באסונסיון, חבושי מדים בצבעים אלה, לתמיכה בבואנוס איירס נוכח הפלישות הבריטיות לריו דה לה פלטה.
דגל פרגוואי הוא טריקולור המורכב מפסים בצבע אדום, לבן וכחול כשבמרכז הפס הלבן נמצא סמל.
הצבעים הושפעו מצבעי הטריקולור הצרפתי, שהוא סמל של שחרור - קיימת טענה כי חוסה גספר רודריגס דה פרנסיה, שהיה מעריץ של נפוליאון, הנהיג את הדגל בשל כך.
סמליות הצבעים היא עשירה מאוד בקרב הפרגוואים.
האדום מסמל פטריוטיזם, אומץ, גבורה, שוויון וצדק; הלבן מסמל טוהר, איתנות, איחוד ושלום; והכחול מסמל שלווה, אהבה, ידע, אמת וחירות.
הסמלים משני צדי הדגל שונים, דבר שמייקר מאוד את ייצור הדגל ומהווה תופעה ייחודית בין דגלי מדינות העולם.
מהצד הראשי מציג הדגל את הסמל הלאומי של פרגוואי, כוכב מחומש צהוב בתוך עטרה ירוקה שמעליה המילים "Republica del Paraguay".
כוכב מאי מסמל את תאריך העצמאות, 14 במאי 1811. בצד השני מוצג חותם האוצר של פרגוואי, אריה עם כובע חרות על עמוד.
חותם האוצר מסמל את הגנת החופש הלאומי שמסומל על ידי האריה המגן על מצנפת פריגית.
מעליו מופיע הכיתוב "Paz y Justicia", "שלום וצדק".
דגל פרו עוצב על ידי חוזה דה סן מרטין ואומץ על ידי מדינת פרו בשנת 1825. דגל פרו מופיע בשתי צורות: אזרחית ומדינית.
הדגל האזרחי, המכונה גם הדגל הלאומי, מורכב משלושה פסים אנכיים אדום, לבן, אדום.
הדגל המדיני כולל במרכזו גם את סמל פרו.
ה-7 ביוני, היום בו התקיים קרב אריקה בשנת 1880, נקבע בפרו ל"יום הדגל".
דגל פרו דומה בצבעיו לדגל הקוד הבינלאומי, המסמל את הספרה 7. ניתן להבדיל ביניהם באופן הבא: דגל פרו מלבני ואילו דגל הקוד 7, ריבועי.
דגל קובה אומץ ב-20 במאי 1902. הדגל כולל חמישה פסים אופקיים שלושה כחולים ושנים לבנים, משולש אדום צמוד לתורן ובתוכו כוכב לבן.
הדגל עוצב לראשונה בשנת 1849 בעבור תנועת השחרור אשר נאבקה לשחרורה של קובה משלטון ספרד.
הדגל הונף לתקופה קצרה בשנת 1850 אך זכה למעמד חוקי רק בשנת 1902 עם קבלת העצמאות של קובה מידי ארצות הברית.
הוא שייך למשפחת דגלי הכוכבים והפסים, הדגל מכונה "אסטרייה סוליטריה" (Estrella Solitaria), או דגל "הכוכב הבודד".
בעודו נלחם נגד הכתר הספרדי עם צבאות המורדים של ונצואלה, נרסיסו לופז עבר מעיר הולדתו קראקס להוואנה, קובה.
מעורבותו בתנועות אנטי-קולוניאליות אילצה אותו לצאת לגלות.
בשנת 1849, הוא עבר לניו יורק סיטי, ארצות הברית, שם המשיך לקדם את רעיון העצמאות של קובה.
המשורר מיגל טאורבה טולון עיצב את הדגל יחד עם לופז, בהתבסס על סיפור החזון של לופז.
אמיליה טאורבה טולון, אשתו של מיגל, תפרה את הדגל הראשון.
לופז וטולון, יחד עם חוסה אניסטו איזנגה בורל, אחיינו חוסה מריה סנצ'ז איזנגה, סירילו וילאוורדה וחואן מנואל מסיאס, הסכימו על העיצוב הסופי של דגל קובה: שני פסים לבנים, שלושה כחולים, משולש אדום, וכוכב בודד.
שלושת הפסים הכחולים מייצגים את שלושת המחוזות שלהם, קובה הייתה מחולקת באותה תקופה; הלבן מייצג את טוהר המטרה הפטריוטית; והמשולש האדום הוא סמל לכוח, התמדה, והשפעות מסוניות (משולשים הם סמלים מסוניים לשוויון ונמצאו במספר דגלים אחרים באימפריה הספרדית לשעבר).
לופז השתמש באותו דגל בשנת 1850 כדי לבצע את ניסיון ההפיכה שלו לשחרור קובה משלטון ספרד, שהסתיים בכישלון והוצאתו של לופז להורג.
העיירה החופית קארדנס הייתה העיר הראשונה שראתה את דגל הכוכב הבודד מונף ב-19 במאי 1850, בעת כיבוש העיר על ידי המורדים הקובנים.
שנה לאחר תחילת מלחמת עשר השנים, האספה המכוננת הראשונה של הרפובליקה של קובה התכנסה תחת נשק בגואימרו, מחוז קמגוואי.
הדיון התמקד בשני דגלים בעלי סמליות רבה, הדמחגואה - שהיה דומה מאוד לדגל צ'ילה - שנוצר על ידי קרלוס מנואל דה ספדס כדי לפתוח במלחמת העצמאות, ודגל הכוכב הבודד של לופז.
האחרון נבחר מכיוון שלופז עשה את הצעד הראשון לחירות קובה.
דגל הדמחגואה לא נזרק, אלא הוצב בישיבות בית הנבחרים ונשמר כחלק מהאוצר הלאומי.
דגל קולומביה (בספרדית: Bandera Nacional de la República de Colombia, הדגל הלאומי של הרפובליקה של קולומביה) הוא דגלה הלאומי של קולומביה אשר משמש, לצד המנון המדינה וסמלה כסמל הלאומי.
הדגל מורכב מטריקולור של הצבעים צהוב, כחול, ואדום, המסודרים בפסים אופקיים.
שטחו של הפס הצהוב תופס את חצי הדגל העליון, בעוד הפס האדום והפס הכחול, השווים זה לזה בגודלם, תופסים ביחד את שטח המחצית התחתונה של הדגל.
הדגל הקולומביאני מבוסס על דגל תנועת המאבק נגד השלטון הספרדי בדרום אמריקה שהונהגה על ידי פרנסיסקו דה מירנדה וסימון בוליבר.
הדגל הפך לדגלה של רפובליקת קולומביה הגדולה, ולאחר שאקוודור וונצואלה פרשו ממנה ב-1830, השתמשו באותו הדגל, בשינויים קלים, כל אחת משלוש המדינות החדשות.
הדגל הנוכחי אומץ על ידי קולומביה רשמית ב-26 בנובמבר 1861.
הצבע הצהוב מסמל את הזהב שבמדינה, הכחול מסמל את הנהרות, הים והשמיים, והאדום מסמל את הדם של התושבים שנלחמו על עצמאותם.
דגל הרפובליקה של צ'אד (צרפתית: Drapeau du Tchad, ערבית: علم تشاد) הוא טריקולור אנכי המורכב מהצבעים (משמאל לימין) כחול, צהוב ואדום.
הדגל כמעט זהה לדגל רומניה (הצבע הכחול בדגל צ'אד יותר כהה מהצבע הכחול בדגל רומניה) ודומה לדגל אנדורה, אולם אין שום קשר היסטורי בין הדגלים.
צבעי הדגל משלבים את צבעי דגל צרפת עם צבעים פאן-אפריקאים.
הדגל אושר בחוק מספר 59/13 שהועבר ב-11 ביוני 1959, למעלה משנה לפני הכרזת העצמאות ב-1960. הדגל אומץ ואושרר רשמית בסעיף 8 של חוקת צ'אד שנחתמה ב-16 באפריל 1962, בסעיף זה הוגדר גם כי הצבע הכחול יהיה הצבע הצמוד לתורן עליו יונף הדגל.
דגל צ'אד הוא דגל תלת-פסי אנכי (טריקולור) בצבעי כחול, צהוב ואדום ביחס רוחב/גובה של 2:3. רוחבם של הפסים זהה, וכל אחד מהם רוחבו 1/3 מרוחב הדגל.
בחירת הצבעים נועדה לשלב את צבעיו של דגל צרפת ואת הצבעים הכלל-אפריקאיים.
כחול - מסמל תקווה ואת השמיים, כמו גם את ימת צ'אד, גוף המים הגדול במדינה.
צהוב - מסמל את השמש ואת המדבר ובפרט את מדבר הסהרה שמכסה את מרבית שטחה של המדינה.
אדום - מסמל את שפיכות הדמים שאיפשרה את הכרזת העצמאות של הרפובליקה.
דגלה של צ'אד בעל דמיון רב למספר דגלי טריקולור של מדינות אירופאיות - רומניה, מולדובה ואנדורה.
הדגל כמעט זהה לדגל רומניה למעט הגוון הכחול שכהה יותר בדגל של צ'אד.
נסיכות אנדורה, שדגלה מבוסס על מבנה הטריקולור הצרפתי וצבעיו, משלב את צבעי בית המלוכה הספרדי, אדום וצהוב, בעל דמיון רב אך מקרי לדגל צ'אד.
דגל פלאו אומץ רשמית ב-1 בינואר 1981 עת שהאיים קיבלו עצמאותם מאת ארגון הנאמנות של האומות המאוחדות.
עיצובו של הדגל מתבסס על עיצוב דגל יפן ודגל בנגלדש.
בדומה לדגלי מדינות איים אחרות באזור מרכז האוקיינוס השקט, צבעי הדגל מסמלים את מיקום המדינה.
הכחול מסמל את האוקיינוס השקט והצהוב את מיקום האי במרכזו.
בשונה מדגלי יפן ובנגלדש, העיגול, המצוי בהסטה מסוימת לכיוון הניצב ממרכז הדגל, מסמל את הירח ולא את השמש.
דגל פפואה גינאה החדשה אומץ רשמית ב-1 ביולי 1971. במשולש התחתון מופיע קבוצת הכוכבים הצלב הדרומי על רקע שחור; במשולש העליון מופיעה צללית של ציפור גן עדן בצבע צהוב על רקע אדום.
מעצבת הדגל הייתה סוזן קריקה, תלמידת בית ספר תיכון בת 15, אשר זכתה בתחרות לאומית שנערכה לקביעת עיצוב הדגל.
אדום ושחור היו באופן מסורתי צבעים שבטיים של שבטי פפואה.
שחור, לבן ואדום היו צבעי דגל האימפריה הגרמנית ששלטה באי קודם לשנת 1918. ציפור גן העדן מסמלת את האי ומופיעה גם על סמל פפואה גינאה החדשה.
דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע השחור (אחרי דגל לוב) – 48.1% ממנו צבועים בשחור.
דגל פנמה אומץ ב-20 בדצמבר 1903 ואושר זמנית על ידי האספה המכוננת בשנת 1904. הדגל אושר רשמית רק בשנת 1925.
הצרפתי פיליפ-ג'אן בונאו-וארילה היה הראשון שעיצב דגל עבור פנמה.
הדגל התבסס על דגל ארצות הברית, כאשר במקום פסים אדומים ולבנים, בחר בונאו-וארילה בפסים אדומים וצהובים על מנת לסמל את הקשר בין פנמה לספרד וקולומביה שבדגליהם צבעים אלה.
וארילה החליף את הכוכבים בקנטון הדגל (הרביע העליון הקרוב לניצב) בשתי שמשות מחוברות המסמלות את יבשת צפון אמריקה ויבשת דרום אמריקה המתחברות בפנמה.
מועצת המהפכה של פנמה דחתה את ההצעה מאחר שוארילה היה תושב זר, והעדיפה את הצעת מאריה אוסה דה אמאדור - דגל פנמה כיום.
הכחול והאדום מסמלים את המפלגות הקונסרבטיבית והליברלית בהתאמה.
הכוכב הכחול מסמל את הטוהר והיושר.
הכוכב האדום מסמל את הרשויות והחוק במדינה.
דגל פרובינציית קוויבק, המכונה גם "זרוּע השושנים" , אומץ רשמית על ידי ממשלת הפרובינציה בראשות מוריס דולסי.
דגל קוויבק היה דגל הפרובינציה הראשון, אשר אומץ באופן רשמי בקנדה.
הוא הונף לראשונה ב-21 בינואר 1948 מעל בניין הפרלמנט בקוויבק סיטי.
יום הדגל של קוויבק, 21 בינואר, משמש כתזכורת ליום ההנפה בכל שנה (למרות שבכמה מקרים הוא נחגג במאי).
מקורו של דגל קוויבק בצלב הלבן שהופיע על הדגלים המלכותיים של צרפת ובפרח האירוס (fleur-de-lis), ואשר נישא עם ידי המיליציות הצרפתיות - קנדיות, בראשות הגנרל לואי ג'וזף דה מונטקאל אשר ניצח בקרב טיקונדרוגה שבמדינת ניו יורק.
בניגוד לאמונה המקובלת פרח השושן הצחור הלבן, אינו לקוח מסמל צרפת אשר היה פרח אירוס מוזהב ולא לבן - אלא מדובר בסמל של מרים הבתולה (הלבן מסמל את התמימות שלה).
יחסי הדגל הרשמיים הם 2:3 (אורך מול גובה), אך ניתן לראות לעיתים את הדגל בתצורת 1:2 על מנת שיוכל להשתוות ליחסיו של דגל קנדה, כאשר הדגלים מונפים יחדיו.
החוק הנוגע לדגל ולסמלי קוויבק קובע כי "בכל המקרים, לדגל קוויבק ישנה קדימות על פני כל דגל או סמל אחר".
ככל הנראה לשון החוק כללה את דגל קנדה, אשר תחת החוק הפדרלי מקבל קדימות על פני דגל הפרובינציה, כאשר הם מונפים יחדיו.
בדרך כלל מחלוקת זו נעקפת באמצעות הנפתו של דגל הפרובינציה לבדו, בעיקר מעל בניינים רשמיים.
רצונם של הצרפתים הקנדיים בפרובינציה לדגל נפרד היה רצון עז וישן.
ודגלים שונים היו בשימוש תדיר לאורך ההיסטוריה כדגלים אשר ייחדו אותם, ביניהם הטריקולור הירוק-לבן-אדום של הפרטי פטריוט אשר הפך לדגל אגודת סנט ג'ון בפטיסט והטריקולור הצרפתי.
הגרסה הראשונית של הדגל זרוע השושנים המודרני נוצרה על ידי אלפג' פיליאטרו, כומר מקומי בסאן ז'ו שבקוויבק, הדגל נקרא בשם קריליון (Carillon).
הדגל דומה לדגל המודרני אולם בעיצוב זה הפרחים פונים פנימה וצבעם היה זהב.
עיצוב זה מתבסס על דגל קודם שבמרכזו הייתה דמות מרים הבתולה.
הדגל הונף לראשונה ב-26 בספטמבר 1902, גרסה נוספת של הדגל עם הלב הקדוש במרכזו הופיע גם כן אך גרסה זו נזנחה לאחר מלחמת העולם השנייה במסגרת המסע לאימוצו של דגל חדש לפרובינציה ודגל קריליון הונפו באופן לא רשמי.
בשנת 1947 רנה שאלול, חבר האספה המחוקקת העצמאי דרש להעביר את נס קנדה האדום הלא פופולרי ולהחליף את הנס הכחול של קוויבק (אשר גם הוא היה לא פופולרי ולא היה בשימוש כמעט בכלל) בדגל פרובינציאלי חדש.
ב-21 בינואר 1948 נבחר הדגל החדש (הנוכחי) והונף באותו היום על בניין הפרלמנט (ככל הנראה למעשה הדגל שהונף היה באחת מהגרסאות המוקדמות דלעיל, מאחר שהצורה הסופית של הדגל לא הייתה מוכנה קודם ל-2 בפברואר).
דגל צ'צ'ניה הוא דגלה הרשמי של הרפובליקה האוטונומית צ'צ'ניה.
צורת דגל זה היא מלבן ביחס צלעות של 2:3, אותו היחס כמו של צורת דגל רוסיה.
הדגל מורכב משלושה מלבנים אופקיים; ירוק, המסמל את האסלאם, לבן ואדום.
לצידם ישנה רצועה לבנה שמכילה את הקישוט הלאומי, עיצוב של ארבע צורות מגילה מוזהבות.
דגל מדינת פלורידה מורכב מצלב אלכסוני אדום על רקע לבן, ועליו, במרכז הדגל מצוי סמל מדינת פלורידה.
עיצוב זה אושר במשאל שנערך בשנת 1900.
בין השנים 1868–1900 היה דגל המדינה מורכב מסמל המדינה על רקע לבן.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-19 הציע מושל המדינה פרנסיס פלמינג כי יתווסף צלב אדום אלכסוני על מנת שהדגל לא יראה כדגל לבן כאשר הדגל תלוי ואין רוח (וכך לא רואים את סמל המדינה שבמרכזו - אלא רק את הצבע הלבן).
יש הסוברים שהצלב האדום מזכיר את הצלב הכחול של דגל הקרב של הקונפדרציה, אולם אין ראיות לסברה זו.
דגל המדינה בעת ששלטה בה ספרד כלל דגל עם צלב מוטה אדום על רקע לבן.
דגל צלב נורדי, צלב נורדי, או צלב סקנדינבי הוא תבנית לדגל, בדרך כלל של אחת המדינות הסקנדינביות משם הגיע.
כל המדינות הנורדיות אימצו דגל בתבנית זו.
הצלב מסמל את הנצרות וקצהו המרוחק מהצד המונף ארוך יותר.
הדגל הראשון עם העיצוב היה דגל דנמרק, אחריו אימצו אותו שוודיה, נורווגיה, פינלנד, איסלנד וחלק ממחוזותיהם אימצו אותו כהשראה לדגלם.
דגל נורווגיה היה דגל הצלב הנורדי הראשון עם שלושה צבעים.
אף על פי שהדגלים חולקים את אותה הצורה, לכל אחד מהם היסטוריה וסמליות שונה.
דגלים לאומיים של המדינות הנורדיות
דגלי צלב נורדי של מחוזות אוטונומיים במדינות הנורדיות
דגלי צלב נורדי נוספים במדינות הנורדיות
דגלי צלב נורדי ממדינות לא נורדיות
דגל צפון אירלנד אינו דגל רשמי מאז שנת 1972, ולמעשה אין דגל רשמי עצמאי לצפון אירלנד, ונעשה שימוש בדגלים רבים ושונים.
דגל אלסטר היה השם הרשמי של הדגל הרשמי של צפון אירלנד בעבר.
דגל זה כלל את צלב ג'ורג' הקדוש שבמרכזו יד אדומה על כוכב לבן בן שש פינות ומעליו כתר המסמל את הקשר לבית המלוכה הבריטי.
דגל זה משמש כיום דה פקטו דגל צפון אירלנד (יש להבדילו מדגל פרובינציית אלסטר).
בשנת 1924 הוענקה לממשלת צפון אירלנד מכוח צו מלכותי הזכות להניף דגל או להשתמש בסמל.
בשנת 1953 מומשה זכות זו לרגל הכתרת המלכה אליזבת השנייה.
בשנה זו הכריזה ממשלת צפון אירלנד על הדגל כדגל רשמי.
הפסיק להיות הדגל הרשמי של המדינה עם פירוק הפרלמנט של צפון אירלנד על ידי ממשלת בריטניה בשנת 1972.
הדגל מבוסס על הדגל העתיק של פרובינציית אלסטר.
דגל זה שונה מדגל צפון אירלנד בכיוון האגודל.
בדגל צפון אירלנד האגודל פתוח בעוד שבדגל אלסטר הוא צמוד ליד.
מקורו של ההבדל - בניסיון להבדיל בין ששת המחוזות של צפון אירלנד לעומת תשעת המחוזות של פרובינציית אלסטר.
הרקע הצהוב של דגל אלסטר הפך, עם קביעת הדגל כדגל צפון אירלנד, ללבן - במטרה להידמות לדגל אנגליה.
הכתר מסמל את הקשר לבית המלוכה הבריטי.
ישנה מחלוקת באשר למשמעות הסמל - יש האומרים שזהו מגן דוד ומקשרים את הדגל לבית דוד, ואחרים אומרים שששת הקצוות מסמלים את ששת המחוזות של צפון אירלנד.
כיום נעשה שימוש בדגל רק על ידי היוניוניסטים התומכים בהמשך הקשר עם בריטניה, אולם הדגל, כמו גם היוניון ג'ק אינו מוצג על בנייני הממשל (בהתאם להסכם בלפסט משנת 1998- כאשר במקרים מיוחדים (כמו יום ההולדת הרשמי של המלכה) מונף היוניון ג'ק.
אף שהועלו הצעות שונות להחלפת הדגל מעת לעת, הצעות אלה זוכות לתמיכה ציבורית מועטה ביותר, מאחר שרוב היוניוניסטים וה"נאמנים לכתר" אינם רוצים לפגוע בקשרי צפון אירלנד עם בריטניה ועם בית המלוכה הבריטי.
במקביל, הלאומנים ותומכי האיחוד עם רפובליקת אירלנד לא רואים כל צורך בדגל חדש ומעדיפים את השימש בדגל אירלנד.
מסיבות אלה נוצרת למעשה הסכמה בין הפלגים השונים בפוליטיקה הצפון אירלנדית נגד קביעת דגל חדש.
דגל קווינסלנד הוא הדגל הרשמי של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה.
הדגל עוצב על ידי ויליאם המאנט (William Hemmant), מזכיר המושבה ומנהל אוצר המושבה בשנת 1876, ואומץ על ידי ממשלת המושבה באותה שנה.
הדגל הוא נס כחול שבמרכזו עיגול לבן שעליו צלב מלטה ובמרכזו כתר קיסרי.
הדגל הראשון של קווינסלנד אומץ בשנת 1870 דגל זה היה נס כחול בריטי שעליו פרופיל המלכה ויקטוריה על עיגול כחול וסביבה המילה "Queensland" באותיות מוזהבות על קלף לבן.
בשנת 1876 אימצה המדינה דגל אחר - מאחר שהיה קושי עם ציור הדגל הקודם.
במקום פרופיל המלכה הוחלט להציב על עיגול כחול את הכתר הקיסרי של המלכה.
הכתר הוחלף עם עלייתו של אדוארד השביעי לשלטון, בכתר בית טיודור, וגווני צלב מלטה שבראש הכתר שונו מכחול לתכלת.
הכתר הנוכחי שמצוי בסמל משנת 1953 מתבסס על כתר אדוארד הקדוש.
הכתר הקיסרי הוחלף בכתר המלכותי לבקשת המלכה אליזבת השנייה.
דגל מדינת פנסילבניה מציג את סמל פנסילבניה באמצע רקע כחול ומוקף מימין ומשמאל בשני סוסים, מלמעלה על ידי עיטם לבן-ראש ומלמטה בענף של תירס וענף זית.
העיטם לבן-הראש, מסמל את האומה החדשה המתהווה בפנסילבניה.
מתחת לסמל המוקף נמצא סרט עליו רשום המוטו של פנסילבניה: "מוסריות, חרות ועצמאות".
הדגל הוכר באופן רשמי בשנת 1799. במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית נשאו חיילים מפנסילבניה דגל שדמה לדגל האמריקאי, אולם במקום הכוכבים בפינה השמאלית העליונה היה סמל פנסילבניה.
דגל הרפובליקה הטורקית של צפון קפריסין אומץ ב-7 במרץ 1984. הדגל מהווה למעשה היפוך צבעיו של דגל טורקיה - סהר וכוכב אדומים על רקע לבן, בתוספת שני פסים אדומים מאוזנים בראשו ובתחתיתו.
דגל צבא הגנה לישראל הוא הדגל הרשמי של צבא הגנה לישראל.
הדגל נמסר לצה"ל בשנת תשי"א, 1951 על ידי הנשיא חיים ויצמן.
אורך הדגל 220 סנטימטר ורוחבו 160 סנטימטר.
רקע הדגל בצבע תכלת, ובקנטון הדגל נמצא דגל ישראל באורך 110 סנטימטר וברוחב 80 סנטימטר.
בפינה הימנית התחתונה של הדגל נמצא סמל צבא הגנה לישראל באורך 70 סנטימטר וברוחב 68 סנטימטר, וכן בשולי הדגל ישנם גדילים ברוחב 8 סנטימטר.
בטקס הדלקת המשואות מועבר דגל צה"ל למשמרת לאחת מיחידות צה"ל, על ידי היחידה ששמרה עליהם בשנה הקודמת.
חוליות הדגלנים (פלוגות הדגל) נכנסות בליווי קצבי של מתופפי תזמורת צה"ל, ומסתדרות כאשר דגלני היחידה שמקבלת והיחידה שמוסרת את הדגלים נערכות זו מול זו.
הדגלנים הראשיים מתייצבים זה מול זה, הדגלים נפרסים ומועברים תוך תקיעת תרועה של חצוצרה.
ביום העצמאות בשנת ה'תשס"ח 2008 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד המרכז לחיל הים.
ביום העצמאות בשנת ה'תשס"ט 2009 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לפיקוד הצפון.
ביום העצמאות בשנת ה'תש"ע 2010 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הצפון לאגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"א 2011 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה למפקדת זרוע היבשה.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ב 2012 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי מפקדת זרוע היבשה לפיקוד העורף.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ג 2013 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד העורף לחיל האוויר.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ד 2014 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל האוויר לאגף כח האדם.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ה 2015 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף כח האדם לאגף המודיעין.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ו 2016 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף המודיעין לאגף התקשוב.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ז 2017 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף התקשוב לפיקוד המרכז.
ביום העצמאות בשנת ה'תשע"ח 2018 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד המרכז לפיקוד הדרום.
ביום העצמאות בשנת התשע"ט 2019 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הדרום לחיל הים.
ביום העצמאות בשנת ה'תש"ף 2020 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לפיקוד הצפון.
ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"א 2021 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד הצפון לזרוע היבשה.
ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ב 2022 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי זרוע היבשה לפיקוד העורף.
ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ג 2023 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי פיקוד העורף לחיל האוויר.
ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ד 2024 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל האוויר לאגף כח האדם.
ביום העצמאות בשנת ה'תשפ"ה 2025 הועברו דגל צה"ל ודגל ישראל מידי אגף כח האדם לאגף המודיעין.
בטקס המשואות שנערך לאחר מלחמת ששת הימים קיבל חיל האוויר, שהצטיין במלחמה את דגל צה"ל ודגל ישראל.
בטקס המשואות שנערך לאחר מלחמת המפרץ קיבל פיקוד העורף את הדגלים.
ביום העצמאות בשנת ה'תשנ"ח 1998, יובל למדינת ישראל, הועברו באופן סמלי דגל צה"ל ודגל ישראל מידי חיל הים לכלל החילות והפיקודים.
דגל צבאי או דגל מלחמה הוא גרסה של הדגל הלאומי המיועדת לשימושם של הכוחות המזוינים של אותה מדינה.
הדגל הצבאי הוא המקבילה היבשתית לדגל הימי והשימוש בו מקביל להנפת דגל לאומי בידי כוחות הצבא.
תחת הפירוש הצר ביותר של המונח "דגל צבאי" רק מספר קטן של מדינות מחזיקות בו ומניפות אותו במקומו של הדגל הלאומי או הדגל המדיני.
סימונו הווקסילולוגי של הדגל הצבאי הוא .
הדגל הצבאי של בוליביההדגל הצבאי של ברוניידגל צבא השחרור העממי של סיןדגל צבא הרפובליקה הסיניתדגל צבא הונגריהדגל כוחות ההגנה העצמית של יפןדגל צבא פורטוגלדגל הצבא הבריטי <small>(ביחסי אורך/גובה 3:5)
(כלל הדגלים תחת סעיף זה מסומנים בסימון (
דגלים צבאיים בשימוש כיום אשר משמשים גם כדגל צבאי ימי
דגל צבא פינלנד והצי הפינידגל צבא פרו והצי הפרואנידגל צבא שוודיה והצי השוודידגל צבא סרביה והצי הסרבי
(כלל הדגלים תחת סעיף זה מסומנים בסימון )
הדגל המדיני והצבאי של דנמרק דגל השירות של הרשויות הפדרליות של גרמניה דגל המדינה והצבא האיסלנדי דגל המדינה והצבא הנורווגי דגל הפיליפינים בשעת מלחמה (הדגל הלאומי מונף בצורה הפוכה)
(כלל הדגלים תחת סימול )
דגל צי הסוחר הישראלי הוא דגלה הימי האזרחי של ישראל.
זהו דגל רשמי המונף על כלי שיט אזרחיים הרשומים בישראל (צי הסוחר הישראלי).
הדגל הוא דגל תכלת כהה עם סגלגל לבן קרוב לתורן ובתוכו מגן דוד כחול.
הדגל אושר ב-21 במאי 1948. מעמדו הרשמי של דגל הצי המסחרי מעוגן ב"חוק הספנות (כלי שיט), תש"ך-1960" אשר המשיך את "פקודת אניות (לאומיות ודגל), תש"ח-1948".
הפקודה והחוק ציינו את שיוכו הלאומי של כלי השיט המניף את הדגל כישראלית וכמו כן את חובת ההנפה של הדגל בכניסה וביציאה מנמלי ישראל ומנמלים זרים או על פי דרישת כלי שיט של חיל הים הישראלי או משטרת ישראל.
על פי התוספת לחוק הספנות:
דגל צי הסוחר של פלשתינה תחת המנדט הבריטי
אוניות שהיו רשומות בנמלים זרים הניפו דגלי מדינת נמל הבית שלהן, גם אם היו בבעלות חברות עבריות הרשומות בפלשתינה-א"י.
אכיפתה של התקנה החלה ככל הנראה רק עם רישומה של האונייה הר כרמל שהייתה בבעלות חברה עברית בשם לויד ימי ארץ ישראלי, בחודש מאי 1935.
עיצובו של דגל צי הסוחר המנדטורי היה נס אדום (דגל אדום עם דגל הממלכה המאוחדת בקנטון) מוטבע בעיגול לבן עם הכיתוב PALESTINE.
ביום ה-15 במאי 1948, עם סיומו של המנדט והקמת מדינת ישראל, בוטל הדגל בידי האדמירליות הבריטית.
לבקשת הסוכנות היהודית הסכימה האדמירלות שאניות ישראליות הנמצאות בלב ים ימשיכו לשאת את הנס האדום עד הגעתן לנמל הבית שלהן.
בהמשך חזרה בה האדמירלות מהסכמתה בכל הנוגע לאניות המשייטות בימים מרוחקים ונמצאות מרחק שבועות רבים מחופי ישראל, והודיעה שאניות אלה אינן זכאיות עוד להגנת הצי המלכותי הבריטי, שכן רישומן הבריטי אינו בתוקף עוד.
הספינה הראשונה אשר החליפה את הדגל הבריטי בזה הישראלי הייתה האנייה קדמה אשר עגנה בנמל מרסיי ביום הכרזת העצמאות, למרות שהייתה רשומה תחת דגל בריטי.
עקב מחלוקת בין רב החובל של הספינה לבין צוותה, הפליגה הספינה לחופי ישראל תחת דגל צי הסוחר הישראלי אולם נכנסה בשעריו תחת הדגל הבריטי עד לרישומה המחודש בישראל.
דגל צלב בורגונדיה (ספרדית: Cruz de Borgoña) הוא דגל עליו משורטט סאלטייר משונן בצבע אדום בדרך כלל על רקע לבן.
הדגל הונף בידי ספרד מתחילתה של המאה ה-16 ועד לתחילת המאה ה-18 כדגל ימי, עד שנת 1843 כדגל קרב יבשתי ועדיין מוסיף להופיע בדגליהן, תגיהן וסמליהן של יחידות צבא ספרד עד היום כמו גם על סמלי בית המלוכה הספרדי.
הצלב מייצג את הצלב עליו נצלב אנדראס הקדוש.
הצלב הופיע על אדמת ספרד בשנת 1503 לערך כאשר נישא בידי משמר ראשו של פיליפה הראשון דוכס בורגונדיה בבואו לספרד כבעלה של חואנה מקסטיליה לציון בית האצולה של אמו מארי מבורגונדיה.
מקורותיו של הצלב נמצאים בתחילת המאה ה-15 עת דוכס בורגונדיה, טוען לכתר צרפת, תמך באנגליה בעת מלחמת מאה השנים.
מתקופתו של המלך קרלוס הראשון הופיע הצלב על רקעים בצבעים שונים אך התיאור הרשמי היה שדה לבן.
תחת שלטונו של פיליפה החמישי ועד לבחירתו של הדגל האדום-צהוב-אדום בשנת 1785 בידי המלך קרלוס השלישי, שימש דגל הצלב כדגלון חרטום לצד דגל לבן המוטען בשלט האצולה של ספרד.
בשנת 1785 החליט קרלוס השלישי לשנות את צבעי הדגלים עקב הדמיון הרב בינו לבין צלב פטריק הקדוש והבלבול שנוצר מכך בציי המלחמה.
במרוצת המלחמות הקרליסטיות (משנת 1833 ועד הדחתה של איזבלה השנייה בשנת 1868) אומץ הדגל בידי הקרליסטיים - תומכי קרלוס מריה איסידרו, אחיו של פרננדו השביעי אשר טען לכתר הספרדי והיה היורש החוקי על פי החוק הסאלי (שבוטל על ידי פרננדו).
במהלך התקופה הקולוניאלית הספרדית ביבשת אמריקה שימש הדגל כדגל מלכות המשנה של ספרד החדשה או "דגל עבר הים" (ספרדית: "Bandera de Ultramar") וכיום הוא נחשב כדגל היסטורי ברבות מהמדינות אשר היוו חלק ממלכויות המשנה.
דגל צבא בריטניה הוא דגלו הרשמי הלא טקסי של הצבא הבריטי.
הדגל הוא דגל אדום המוטען בציצה של שלט האצולה המלכותי: אריה מוכתר העומד על כתר אדוארד הקדוש.
מאחורי הציצה מוצלבות שתי חרבות.
שלא כמו לצי המלכותי וחיל האוויר המלכותי המניפים גרסאות לדגל הלאומי (הנס הלבן ונס חיל האוויר המלכותי בהתאמה) לצבא הבריטי אין גרסה משלו של הדגל הלאומי.
תחת זאת, בעצרות ואירועים שבהם יש צורך להניף דגל בשם הצבא, מונף הדגל הלא-רשמי האדום ובטקסים רשמיים, כטקסי אזכרה או מצעדים, יונף דגל הממלכה המאוחדת בגרסה מעט שונה - יחס אורך/גובה של 3:5 (במקום 1:2).
דגל קאופנס או דגל השלישית ממרילנד הוא גרסה מוקדמת של דגל ארצות הברית אשר על פי המסורת הונפה בקרב קאופנס במלחמת העצמאות של ארצות הברית.
הדגל עוצב על פי תקנות הדגל משנת 1777, בדומה לדגל בטסי רוס, אשר כללו דגל עם 13 פסים אופקיים, אדומים ולבנים, וקנטון בצבע כחול שעליו 13 כוכבים לבנים.
בדומה לדגל בטסי רוס, גם כוכבי דגל זה מסודרים במעגל, אולם המעגל בדגל זה כולל 12 כוכבים, כאשר הכוכב ה-13 נמצא במרכזו.
על פי המסורת, דגל זה הונף בידי ויליאם באצ'לר מהרגימנט השלישי של מרילנד במהלך קרב קאופנס ב-17 בינואר 1781, ועיצוב 12 הכוכבים ואחד במרכזו נודע בשם "עיצוב השלישית ממרילנד".
מחקרים היסטוריים חולקים על שיוכו של הדגל לקרב הזה ממספר סיבות:
הרגימנט השלישי של מרילנד לא לחם בקרב קאופנס.
הרגימנטים האמריקאים לא הורשו להניף את דגל הפסים והכוכבים
הדגל אשר נתרם בידי משפחתו של באצ'לר לא תואם לבדים ולטכניקות התפירה של המאה ה-18 אלא יותר לאלה של סוף המאה ה-19.
עיצוב השלישית ממרלינד הוסיף להיות פופולרי גם כאשר נוספו כוכבים נוספים לדגל.
הצעה לעיצוב דגל לאומי ודגלון חרטום בעלי 15 כוכבים נחתמה בידי תומאס ג'פרסון בשנת 1808, והיא כללה עיצוב של 14 כוכבים במעגל ואחד במרכז.
דגל הפרובינציה בואנוס איירס הוא דגלה של הפרובינציה הארגנטינית בואנוס איירס.
עיצובו הוא ביקולור אופקי בצבעי כחול וירוק המופרד בקו אדום דק.
במרכז הדגל מופיעים אלמנטים של שמש מאי, גלגל שיניים, פרח החמניה ועלי דפנה.
הדגל אומץ לאחר שעוצב בידי סטודנט וזכה בתחרות עיצוב פרובינציונלית.
הצבע הירוק מסמל את השדות הירוקים של הפרובינציה; הצבע הכחול מיוחס לנחליה, לים, לחופים ולשמיים הכחולים; הצבע האדום מייצג את הפדרליזם; הצבע הצהוב מיוחס לתפוקה ולפוריות; עלי הדפנה מייצגים את התפארת של הפרובינציה; גלגל השיניים מייצג את כושר היצור והחמניה מייצגת את החקלאות.
"דגל צהוב מעל כנסיית נוטרדם" (1991) הוא שמו של הדפס מאת הצייר הישראלי אסף בן צבי.
ההדפס "דגל צהוב מעל כנסיית נוטרדם" הודפס בשנת 1991 בסדנת ההדפס ירושלים במהדורה של 8 עותקים.
העבודה מתארת דגל על תורן ולצידו כיפה, המצוירים בקו דק, עשוי בטכניקה של שעווה רכה, על רקע מרחב ריק בצבע חום-צהבהב, מעין ענן אבק, שנוצר בטכניקה של אקווטינטה.
בן צבי מבטל את הפרספקטיבה ואת קו האופק, הממוקם מחוץ ליצירה, לטובת הדגשה של מרחב השמיים.
שמו של ההדפס מזהה אותו עם המתחם הצרפתי בירושלים, שעליו מונף דגל הוותיקן.
יורם ורטה קשר בין מבנה "נוטרדם דה פראנס" לבין תחושת לימיניאליות, שמקורה בביקורים באזור לפני מלחמת ששת הימים, אז היה זה אזור חיץ בין ישראל לירדן.
דגל ציון תל אביב הייתה קבוצת כדורגל מהעיר תל אביב בתקופת המנדט הבריטי בארץ ישראל, שהוקמה בשנת 1933 והמשיכה לשחק גם לאחר קום מדינת ישראל, עד להתפרקותה ב-1955.
הקבוצה הוקמה על ידי עולים חדשים יהודים מיוון וטורקיה שהשתכנו בשכונת פלורנטין בתל אביב.
בסיום עונת 1940 סיימה הקבוצה במקום הראשון בליגה ב' במחוז שומרון (שהייתה למעשה ליגת המשנה לליגה הארצית תחת המנדט הבריטי בארץ ישראל) ועלתה לליגה הראשונה לאחר משחקי מבחן מול אלופות המחוזות המקבילים, הפועל חדרה והפועל ראשון לציון.
בעקבות מחלוקת בין מרכזי הפועל ומכבי הליגה בעונה לאחר מכן בוטלה, והקבוצה שיחקה בליגה הבכירה רק בעונת 1941/1942, וסיימה את העונה הראשונה והיחידה שלה בליגה הבכירה במקום האחרון עם 7 נקודות בלבד מתוך 26 משחקים.
במסגרת הגביע הארצישראלי הגיעה הקבוצה לחצי הגמר ב-1941 והפסידה להפועל תל אביב 2-0, מה שהיה להישג השיא של הקבוצה.
לאחר הקמת מדינת ישראל והליגה הבכירה בישראל, הקבוצה שיחקה בליגה המיוחדת של עונת 1949/1950, סיימה במקום השביעי בבית תל אביב, וירדה לליגה השלישית דאז, ליגה ג'.
הקבוצה בילתה את שארית זמנה בליגות הנמוכות, עד לפירוקה בסוף עונת 1954/1955 בליגה ג' (בעונתה האחרונה סיימה במקום השביעי בליגת מרכז).
דגל קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית (CPLP), המכונה גם דגל הלוסופוניה, מייצג את הארגון הבין ממשלתי לידידות בין מדינות דוברות פורטוגזית, מדינות בהן פורטוגזית היא השפה הרשמית.
במדינות קהילת המדינות הדוברות פורטוגזית מתגוררים למעלה מ-270 מיליון אנשים ברחבי העולם.
ה-CPLP הוקם בשנת 1996 עם שבע מדינות: פורטוגל, ברזיל, מושבה לשעבר בדרום אמריקה וחמש מושבות לשעבר באפריקה: אנגולה, כף ורדה, גינאה ביסאו, מוזמביק, סאו טומה ופרינסיפה.
מזרח טימור הצטרפה לקהילה בשנת 2002 לאחר שהאזור קבל עצמאות מאינדונזיה; גינאה המשוונית הצטרפה בשנת 2014. סנגל ומאוריציוס חברים משקיפים.
הדגל מסמל את איחוד המדינות דוברות הפורטוגזית: הוא מכיל מעגל כחול המחולק לשמונה גלים שווים (מספרם של חברי ה-CPLP) המייצגים את הים (שהוא הקשר העיקרי בין המדינות); במרכזו ישנו עיגול כחול קטן המייצג את האיחוד.
דגל פרוסיה היה הדגל שייצג את מדינת פרוסיה, והיווה את אחד מסמליה, החל מהמאה ה-15 ועד לאחר מלחמת העולם הראשונה.
לאורך השנים הדגל הופיע בגרסאות שונות, כאשר המוטיב המרכזי בו היה נשר ויזיגותי שצבע גופו שחור, ומקורו וגפיו התחתונות בצבע זהוב.
מקורה של מדינת פרוסיה בארצות הנפרדות של מרקיזות ברנדנבורג ושל דוכסות פרוסיה.
מרקיזות ברנדנבורג התפתחה מהמרקיזות הצפונית מימי הביניים של האימפריה הרומית הקדושה, ועברה לבית הוהנצולרן בשנת 1415. דוכסות פרוסיה הוקמה בשנת 1525 כאשר אלברכט מברנדנבורג-אנסבך, חבר בענף הצעיר של בית הוהנצולרן, חילן את מדינת המסדר הטווטוני של המסדר הטווטוני כפייף פולני.
יוהאן זיגיסמונד, הנסיך הבוחר מברנדנבורג, ירש את דוכסות פרוסיה בשנת 1617, ובכך איחד את ברנדנבורג ופרוסיה תחת שליט אחד באיחוד אישי; מדינת הבוחר נודעה בשם ברנדנבורג-פרוסיה.
ממלכת פרוסיה הוקמה כאשר פרידריך השלישי, הנסיך הבוחר מברנדנבורג קיבל את התואר פרידריך הראשון, מלך בפרוסיה, ב-18 בינואר 1701.
שלטונו המלוכני של בית הוהנצולרן בפרוסיה נפסק בשנת 1918 לאחר נפילת הקיסרות הגרמנית בעקבות מלחמת העולם הראשונה; הממלכה נהפכה במקום זאת למדינת פרוסיה החופשית.
מועצת הפיקוח של בעלות הברית קבעה את ביטולה הרשמי של מדינת פרוסיה בשנת 1947 בעקבות מלחמת העולם השנייה.
דגל הסוחר הפרוסי היה במקור דגל שחור-לבן-שחור פשוט שהונפק ב-22 במאי 1818, אך זה הוחלף ב-12 במרץ 1823 בדגל חדש.
הדגל החדש (3: 5) חולק לשחור, לבן ושחור (1: 4: 1), וכלל בפס הלבן את הנשר עם כדור כחול הכרוך בזהב ושרביט המסתיים בנשר אחר.
על החזה של הנשר נרשמו ראשי התיבות השזורים FR, שמשמעותן Fridericus Rex.
ציר הנשר נמצא בשתי חמישיות מאורכו הכולל של הדגל.
דגל המלחמה הפרוסי (3: 5), שאומץ ב-28 בנובמבר 1816, כלל במקור זנב בליעה שהיווה חמישית מהאורך הכולל; לאחר מכן הזנב ננטש.
בשתי חמישיות מהדגל נראה הנשר הפרוסי (שני שלישים מגובה הדגל).
בקנטון הוצב צלב הברזל (שליש מגובה הדגל).
צלב הברזל הוכרז באופן רשמי בשנת 1813 במהלך המלחמות הנפוליאוניות כעיטור גבורה לחיילים.
העיטור חודש במלחמת צרפת–פרוסיה בשנת 1870 ובמלחמת העולם הראשונה.
העיטור הופיע גם בקנטון דגל המלחמה של הקיסרות הגרמנית.
הנס המלכותי של פרוסיה הראה את צלב הברזל טעון במגן ובכתר של זרועות המדינה הקטנה המוקף בצווארון מסדר העיט השחור.
על להבי הצלב נמצא המוטו Gott mit uns.
בין הזרועות היו נשרים פרוסיים לאורך הקצוות וכתר מלכותי בקאררה עמם, וכולם על רקע סגול או אדום.
לאחר המהפכה הגרמנית בין השנים 1918–1919, המדינה הפרוסית נאלצה להתאים את ההרלדריה לצורות הרפובליקניות, אולם ביצעה זאת לאט, רק ב-11 ביולי 1921 נקבע על ידי ראש הממשלה הפרוסי נשק חדש.
הנשר 'הגותי' פינה את מקומו לעוף טבעי יותר ואיבד את כל כליו ועיטוריו.
ב-16 בדצמבר 1921 קבע משרד המדינה כי הדגל הפרוסי יהיה שחור ולבן בלבד.
ב-24 בפברואר וב-23 באפריל 1922 הוציא המשרד דגל שירות דומה לדגל הלאום של המאה ה-19 - גבולות שחורים מעל ומתחת, אשר היו שישית מגובהו הכולל של הדגל, עם הנשר החדש.
בהתבסס על צבעי הדגל הפרוסי, מדי הבית של נבחרת גרמניה בכדורגל היו תמיד חולצה לבנה ומכנסיים שחורים, צבעי הדגל הפרוסי.
דגל קטר הוא דגלה הלאומי של קטר.
לדגל יחס של 11:28, היחיד שרוחבו יותר מכפול מאורכו.
הוא בצבע ערמון עם רצועה לבנה רחבה משוננת (עם תשע פינות) בצד התורן.
הצבע הלבן בדגל מסמל את השלום, ואילו צבע הערמון מסמל את הדם במלחמות שהיו נחלתה של קטר במשך שנים רבות, ובמיוחד במחציתה השנייה של המאה ה-19.
ישנה נטייה לבלבל בין הדגל של קטר ושל בחריין, אולם בדגל בחריין הצבע הוא אדום (ולא ערמון) ובקצה הרצועה האדומה קיימים חמישה קצוות משוננים (ולא תשעה), המייצגים את חמשת עמודי האסלאם.
הדגל אומץ ב-9 ביולי 1971, זמן קצר לפני שקטר קיבלה את עצמאותה מבריטניה.
דגל קנדה, המוכר בשם "עלה האֶדֶר" ("עלה המייפל", אנגלית: Maple Leaf), שהוא אחד הסמלים הקנדים המוכרים ביותר או "בעל העלה האחד" (צרפתית: l'Unifolié), הוא דגל אדום אשר במרכזו ריבוע לבן (פס קנדי), המכיל בתוכו עלה עץ אדר מעוצב בעל 11 קדקודים.
הדגל הונף לראשונה ב-15 בפברואר 1965 והחליף את דגל הממלכה המאוחדת כדגלה הלאומי של קנדה.
כיום נחוג יום הזה כיום הדגל הלאומי של קנדה.
הדגל החדש ייצג את זהותה הלאומית החדשה של קנדה ואת החלשת זיקתה הקודמת לבריטניה.
הוא נועד לאפשר הזדהות לאומית של כלל האוכלוסייה, יהיה מוצאה אשר יהיה (אנגלי, צרפתי או אחר), עם המדינה.
הדגל החדש החליף את נס קנדה האדום שהכיל בתוכו את הדגל הבריטי ואשר שימש, באופן לא רשמי, דגלה של קנדה מאז שנות ה-90 של המאה ה-19, ואושר בדבר המלך במועצה בשנת 1945 לשימוש "בכל מקום ובכל אירוע אשר בו חפצים להניף דגל קנדי ייחודי".
בשנת 1964 הקים ראש ממשלת קנדה לסטר פירסון ועדה, אשר תפקידה היה למצוא פתרון לסוגיית הדגל, ובכך הצית דיון ציבורי נוקב בנוגע להחלפתו של דגל קנדה.
מבין שלוש ההצעות אשר הוגשו לוועדה, עיצוב דגל עלה האדר של ג'ורג' סטנלי (Stanley), אשר התבסס על דגל המכללה המלכותית הצבאית של קנדה, נבחר כדגלה הלאומי של קנדה.
דגלי כוחות צבא, משרדים וגופים ממשלתיים קנדיים עוצבו מחדש תוך שימוש במוטיב עלה עץ האדר כהטענת דגל קנדה בקנטון הדגל או שימוש בעלה האדר בעיצובם.
דגל הממלכה המאוחדת (אשר נקרא בקנדה "דגל האיחוד המלכותי") הוא דגל קנדי רשמי גם כן ומשמש לשם אזכור חברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי ואת נאמנותה לכתר.
דגל הממלכה המאוחדת משמש גם בסיס לעיצובם של כמה דגלים קנדיים ובהם דגלי הפרובינציות (אונטריו, מניטובה וקולומביה הבריטית).
אורכו של הדגל הקנדי הוא פעמיים גובהו.
במרכזו של הדגל פס קנדי לבן (ריבוע אמצעי אנכי רחב בדגל תלת פסי - המונח נקרא על שם הדגל) אשר רוחבו כרוחב שני הפסים האדומים הצדדיים.
לעלה עץ האדר אשר שימש סמל המייצג את קנדה מאז המאה ה-18, יש אחד עשר קודקודים.
למספרם אין כל משמעות סמלית; הם אינם מייצגים את עשר הפרובינציות ועוד אחד לטריטוריות כפי שמסמל כוכב חבר העמים שעל דגל אוסטרליה, מספרם ועיצובם של קודקודי העלה נבחר לאחר מבחנים במנהרת רוח אשר הראו כי העיצוב הנוכחי (שבוצע בידי ז'ק סן-סיר) היה הפחות מטושטש מבין שלל העיצובים שנבדקו.
בשנת 1921 הכריז המלך ג'ורג' החמישי, מלך הממלכה המאוחדת, כי הצבעים אדום ולבן הם הצבעים הרשמיים של קנדה; האדום מתוך צלב ג'ורג' הקדוש והלבן מתוך סמל ממלכת צרפת מאז ימיו של שארל השביעי, מלך צרפת.
ראשית ההתיישבות האירופאית בצפון אמריקה
דגל האיחוד המלכותי הונף בהתיישבויות הבריטיות בנובה סקוטיה החל משנת 1621. לאחר כניעתה של צרפת החדשה לבריטים בשנות ה-60 של המאה ה-18, שימש דגל האיחוד המלכותי (אז נקרא בפשטות "דגל האיחוד" או בטעות "היוניון ג'ק") הדגל הלאומי דה יורה של קנדה, עד אימוצו של הדגל הנוכחי בשנת 1965.
איחוד הפרובינציות ויצירתה של קנדה
מעט לאחר איחוד קנדה בשנת 1867 גבר הצורך בדגלים קנדיים ייחודיים, והדגל הקנדי הראשון היה דגל המושל הכללי של קנדה – דגל הממלכה המאוחדת עם הטבעה של מגן מחולק לרבעים אשר בכל אחד מהם הופיע סמל מסמלי הפרובינציות אונטריו, קוויבק, נובה סקוטיה וניו ברנזוויק, מוקף בזר של עלי אדר.
בשנת 1870 החל השימוש הלא רשמי בנס האדום המושחת בסמל המשולב של קנדה לצבור תאוצה בים וביבשה, וזכה לכינוי נס קנדה האדום.
ככל שהתווספו פרובינציות חדשות לקונפדרציה, נוספו סמליהן לסמל המוטבע על הנס האדום.
בשנת 1892 אישרה האדמירליות הבריטית את השימוש בנס קנדה האדום בים והמגן המורכב הוחלף בסמל קנדה.
אולם הדגל הרשמי נותר דגל הממלכה המאוחדת עד שנת 1904.
עם הענקתו של נס קנדה האדום בשנת 1921 ודבר המלך במועצה משנת 1924 אישר את השימוש בנס על בנייני ממשל קנדיים ומחוץ לקנדה.
בשנת 1925 ייסד ראש ממשלת קנדה ויליאם ליון מקנזי קינג ועדה, שמטרתה הייתה עיצוב דגל לשימוש בקנדה, אך הוועדה פורקה טרם הגשת המסקנות.
על אף כישלון הוועדה בפתרון הסוגיה, נטיית הלב הציבורית בשנות ה-20 של המאה ה-20 הייתה לקראת תיקון בעיית הדגל הקנדי.
על אף העדר מעמדו הרשמי, התנוסס נס קנדה האדום על בניין הפרלמנט הקנדי.
על הדגל האדום הקנדי המקורי היה מצויר השלט ההרלדי המקורי של פרובינציות קנדה.
בשנת 1922 הוחלף שלט האצולה בשלט האצולה של קנדה.
בשנת 1924 אישרה ממשלת קנדה להשתמש בנס האדום על בנייני הממשלה, ובשנת 1945 אישר הפרלמנט את הדגל.
בשנת 1965 הוחלף הדגל בדגל קנדה הנוכחי.
במהלך מלחמת העולם השנייה שימש נס קנדה האדום הדגל הלאומי, אותו נשאו הגייסות הקנדיים אל הקרב, ובכך הפך לדגל הלאומי דה פקטו, הן בתוככי קנדה והן מחוצה לה.
ועדה משולבת של הסנאט ובית הנבחרים של קנדה מונתה ב-8 בנובמבר 1945, על מנת להמליץ על דגל לאומי אותו יש לאמץ.
עד 9 במאי 1946 הוגשו לוועדה 2,695 הצעות והוועדה מסרה את מסקנותיה, לפיהן "הדגל הלאומי של קנדה צריך להיות נס קנדה האדום עם עלה מייפל סתווי מוזהב עם מסגרת לבנה", אולם האספה המחוקקת של קוויבק הפצירה בוועדה שלא להכליל "סמלים זרים", כולל את דגל האיחוד המלכותי.
ראש הממשלה מקנזי קינג גנז את החלטות הוועדה והותיר את הנס האדום במקומו.
השפעתו על דגלי פרובינציות קנדה
שתי פרובינציות בקנדה השתמשו בנס האדום כדגלם - אונטריו ומניטובה.
עם החלפת דגל קנדה בשנת 1965 החליטו שתיהן לשמר את נס קנדה האדום בדגליהן, כדגל אונטריו וכדגל מניטובה.
החלפתו של הדגל הייתה יוזמה של המפלגה הליברלית של קנדה ושל ראש ממשלת קנדה שעמד בראשה - לסטר פירסון.
מטרת השינוי הייתה חיזוק האחדות הלאומית והזהות הקנדית.
עיקרו של השינוי היה החלפת סמלה של האימפריה הבריטית, המסמל את הקולוניאליזם הבריטי, בסמל קנדי מקומי, שעימו יוכלו להזדהות ביתר קלות גם קנדים ממוצא שאינו בריטי - כאשר הכוונה בעיקר לקנדים צרפתים או האומות הראשונות.
בשנת 1965 אומץ דגל עלה האדר.
עם המתנגדים לדגל החדש נמנו קבוצות מלוכניות, שתמכו בשימור הקשרים עם בריטניה, וכן הממשלות השמרניות של מניטובה ואונטריו.
לאות מחאה, אימצו האחרונות את הדגל הישן כדגלן הרשמי הפרובינציאלי.
על אף שהדגל הישן עדיין מונף על ידי קבוצות מלוכניות הרוצות לשמר את המסורות הבריטיות, מקובל הדגל החדש על רוב אוכלוסיית קנדה.
גם בקוויבק, אשר מרבית תושביה קנדים צרפתים וצאצאי מהגרים צרפתים המתנגדים לפדרליזם הקנדי אותו מסמל הדגל, דגל עלה האדר אינו מקובל, וזו מעדיפה להניף תחתיו את דגל קוויבק, המעוטר בפרח האירוס, המסמל את קוויבק ואת המסורת הצרפתית.
דיון הדגל הגדול ואימוצו של דגל עלה האדר
עד שנות ה-60 החריף הדיון הציבורי על דגל קנדי רשמי והפך למוקד מחלוקת שהתחדד בדיון הדגל הגדול של 1964. בשנת 1963 עלתה ממשלת המיעוט הליברלית של לסטר פירסון לשלטון והחליטה לאמץ דגל קנדי חדש באמצעות דיון פרלמנטרי.
התומך הפוליטי העיקרי בשינוי היה ראש הממשלה פירסון, אשר שימש מתווך במהלך "משבר סואץ" (מלחמת סיני) בשנת 1956, ועל כך זכה בפרס נובל לשלום.
פירסון הוטרד מכך שבמהלך המשבר התנגדה הממשלה המצרית לשיתוף כוחות קנדיים ככוח שמירת שלום על בסיס קיומו של דגל הממלכה המאוחדת (כדגל אחד הצדדים הניצים) על דגלה של קנדה (נס קנדה האדום).
מטרתו של פירסון הייתה ליצור דגל קנדי ייחודי ובלתי ניתן לבלבול.
המתנגד העיקרי להחלפתו של הדגל היה מנהיג האופוזיציה וראש הממשלה לשעבר ג'ון דיפנבייקר, אשר הפך את הדיון על הדגל למסע צלב אישי.
פירסון עמד בראש ממשלת מיעוט והסתכן באיבוד כוחו עקב הדיון בנושא, אך הוא ידע כי הנס האדום לא היה פופולרי בקוויבק שהיוותה בסיס ליברלי לתמיכה בו.
מעוז ההתנגדות העיקרי להחלפתו של הנס האדום היה מטבע הדברים בקנדה הבריטית, שם היה אהוד ביותר עקב זיקתו הישירה לחבר הלאומים.
ב-27 במאי העלתה ממשלת המיעוט של פירסון הצעת חוק להחלפתו של הנס האדום בעיצוב דגל "מים אל ים" (המוטו הקנדי) בעל גבולות כחולים ושלושה עלי אדר מחוברים על רקע לבן.
הצעת החוק הובילה לשבועות של דיונים חריפים בפרלמנט והעיצוב נודע כ"נס פירסון".
דיפנבאקר דרש את קיומו של משאל עם על נושא הדגל, אך פירסון הקים ועדה פרלמנטרית רב-מפלגתית של חמישה עשר חברים על מנת לבחור עיצוב חדש.
לאחר תקופה של למידה ותמרונים פוליטיים, בחרה הוועדה את העיצוב הנוכחי אשר נוצר בידי ג'ורג' אף.
סטנלי והושפע מדגל המכללה המלכותית הצבאית של קנדה השוכנת בקינגסטון, אונטריו.
הדגל זכה בתמיכה פה אחד של חברי הוועדה ב-29 באוקטובר 1964 ואושר ברוב בבית הנבחרים ב-15 בדצמבר 1964, הסנאט הוסיף את אישורו יומיים לאחר מכן.
מלכת קנדה וראש חבר העמים אליזבת השנייה, הכריזה על הדגל החדש ב-28 בינואר 1965 והוא הונף לראשונה בטקס רשמי ב-15 בפברואר 1965 על גבעת הפרלמנט באוטווה, בנוכחות נציגה של המלכה - המושל הכללי של קנדה, ראש הממשלה, חברי הקבינט וחברי בתי הפרלמנט הקנדי.
נס קנדה האדום והמגן של שלט האצולה המלכותי של קנדה הורד מן התורן בצהרי היום ודגל עלה האדר החדש הונף במקומו, לקול שירת הקהל את ההמנון הלאומי: "הו קנדה" ולאחריו ההמנון המלכותי: "אלוהים, נצור את המלכה".
דובר הסנאט מאוריציו בורגט צוטט: באופן אירוני, עץ האדר גדל רק בקוויבק, אונטריו וניו ברנזוויק.
כבר מאז אימוצו של הדגל הקנדי בשנת 1965, מימנה הממשלה הקנדית תוכניות שונות לקידום מעמדו ותדמיתו על מנת להגביר את חשיפתו של הדגל ואת רעיון הזהות הלאומית העומד מאחוריו.
מבין התוכניות הרבות בולטות בעיקר, "תוכנית הדגל הפרלמנטרית" של משרד המורשת הקנדית ותוכנית הדגל אשר לה אחראי המשרד לעבודות ציבוריות ושירותים ממשלתיים.
תוכנית הדגל הפרלמנטרית הופעלה בדצמבר 1972 בידי הקבינט, על מנת לעורר את המודעות לדגל החדש.
מטרתה של התוכנית הייתה לאפשר לחברי בית הנבחרים של קנדה להפיץ דגלי קנדה וסיכות בצורת הדגל לקהל בוחריהם.
תוכנית זו פועלת ללא הפסקה מאז שנת 1973. תוכנית הדגל של המשרד לעבודות ציבוריות היא מסירת דגלים אשר הונפו מעל גגו של מגדל השלום ומעל האגפים המערבי והמזרחי של גבעת הפרלמנט לקהל הרחב.
הדגלים נארזים בידי עובדי המשרד וניתן לקבלם ללא כל תשלום, אך ישנה רשימת המתנה לקבלת הדגלים הללו באורך של 45 שנים לדגלים אשר הונפו באגפים, ושל 59 שנה לדגל אשר הונף על גגו של מגדל השלום.
מאז 1996 מצוין התאריך 15 בפברואר כיום הדגל הלאומי של קנדה.
כסמל לחברותה של קנדה בחבר העמים הבריטי, נותר דגל האיחוד המלכותי כדגל קנדי רשמי והוא מונף באירועים מסוימים.
התקנות קובעות כי מוסדות פדרליים יניפו את דגל האיחוד המלכותי לצד דגל עלה האדר, כאשר הדבר מתאפשר תוך שימוש בתורן שני, בימים הבאים:
יום חבר העמים הבריטי - יום שני השני של חודש מרץ.
יום ויקטוריה - שהוא גם יום הולדתה הרשמי של המלכה
יום השנה לחוק וסטמינסטר - 11 בדצמבר
ניתן להניף את דגל האיחוד ביום הזיכרון הלאומי, או במהלך טקסים אשר מכבדים את השותפות הקנדית בכוחותיהם של אומות אחרות מחבר העמים בזמן מלחמה.
לדגל עלה האדר ישנה קדימות תמידית על דגל האיחוד והוא יאכלס תמיד את מיקום הכבוד.
דגל האיחוד הוא גם מרכיב בדגלי אונטריו ומניטובה בהם הוא מאכלס את הקנטון.
גרסה של הדגל מופיעה בדגל קולומביה הבריטית ודגל ניופאונדלנד ולברדור הוא גרסה מעוצבת של הדגל.
כמה מדגלי המשנים למושל קנדה עוצבו בעבר כדגל הממלכה המאוחדת עם הטבעה במרכזו של סמל הפרובינציה, אך כיום הדגל היחידי אשר שמר על עיצוב זה הוא דגל המשנה למושל של נובה סקוטיה.
הן דגל האיחוד והן נס קנדה האדום עדיין מונפים על ידי קבוצות של ותיקי מלחמות וקבוצות שונות אשר מדגישות את מורשתה הבריטית של קנדה ואת הקשר לחבר העמים הבריטי.
דגל הדואליות הקנדית הוא דגל לא רשמי שהתפתח באופן עצמאי והונף בהפגנות אשר קראו לשמירת אחדותה של קנדה וזוהו עם צד ה"לא" במשאל העם של קוויבק, 1995 (משאל העם השני בתולדותיה של קוויבק על שאלת היפרדותה של קוויבק מהפדרציה הקנדית).
העיצוב נבחר על מנת לייצג את האוכלוסייה הצרפתית על דגל עלה האדר באמצעות הוספת שני פסים כחולים על שפת השטחים האדומים, הצבע הכחול נבחר שכן זהו הצבע העיקרי בדגל קוויבק.
בקוויבק, דגל הפרובינציה (דגל כחול עם צלב לטיני לבן וארבעה פלר דה ליס) נחשב לעיתים כדגל הלאומי לצד דגל עלה האדר, וכמוהו גם דגל אקדיה באזורים האקדיים של הפרובינציות הימיות.
אין חוק קנדי אשר קובע את השימוש הנאות בדגל קנדה, אך משרד המורשת הקנדי מוציא לאור קווים מנחים כיצד יש להציג את הדגל לצד דגלים אחרים.
הקווים המנחים עוסקים בסדר הקדימויות שבהם יוצבו הדגלים הקנדיים, היכן יש להציגם, כיצד יש להציגם ומה על האזרחים לעשות על מנת לחלוק כבוד לדגל.
ההצעות, כרוכות בספר תחת הכותרת "אטיקט הדגל בקנדה" יצא לאור הן בגרסה מודפסת והן בגרסת אינטרנט.
את הדגל עצמו ניתן להניף בכל יום בבנייני הממשל הקנדי, שדות תעופה, בסיסים צבאיים ושגרירויות כמו גם על ידי אזרחים, במהלך כל שעות היום.
בהנפת הדגל, יש להניפו על תורן משלו ואל לו להיות בעמדת נחיתות מכל דגל אחר, למעט (בסדר יורד) הנס המלכותי של קנדה, דגל המושל הכללי של קנדה, דגליהם האישיים של חברי משפחת המלוכה הקנדית או דגלי המשנים למושל קנדה.
דגל קנדה יונף בחצי התורן לציון תקופה של אבל.
דגל קניה (בסוואהילי: Bendera ya Kenya) הוא דגלה הלאומי של קניה.
הוא אומץ ב-12 בדצמבר 1963. הדגל מבוסס על דגל האיחוד הלאומי האפריקאי הקנייתי, כאשר לאחר קבלת עצמאותה של קניה נוסף לדגל האיחוד, במרכזו, מגן מסאי אפריקאי טיפוסי ושתי חניתות המסמלים נכונות להגן על המדינה.
צבעי הדגל הם הצבעים הכלל-אפריקאיים: השחור מסמל את צבע עורם של רוב תושבי המדינה, האדום את המאבק לעצמאות, הירוק את עושרה הטבעי של המדינה והלבן מסמל שלום.
דגל קוריאה הדרומית (בקוריאנית: 태극기 או 太極旗) או הטאגקי (Taegeukgi) הוא דגלה הלאומי של קוריאה הדרומית.
עיצובו לבן ועליו סמל טגווק בצבעי אדום (למעלה) וכחול; בפינות הדגל ישנן ארבע טריגרמות יין-יאנג בצבע שחור מתוך האי צ'ינג ("ספר השינויים").
הדגל עוצב בשנת 1882 על ידי בק יאונג-היו, שגריר קוריאה ביפן, וב-6 במרץ 1883 הכריז עליו קוג'ונג, מלך קוריאה כדגל הרשמי.
1- יאנג.)צד של הטגווקבקוריאניתפירוש000דרום מזרח곤
בפילוסופיה הסינית, שמונה הטריגרמות קשורות לחמשת היסודות: אש, מים, אדמה, עץ, ומתכת.
דגל קומורו הוא הדגל הלאומי של קומרו.
הדגל הנוכחי אומץ בשנת 2002. הסהר בדגל נשמר מהדגל הקודם, אך במקום סהר על רקע ירוק בלבד, הסהר ממוקם כעת על משולש.
לדגל נוספו ארבעה פסים כדי לסמל את ארבעת האיים מהם מורכבת המדינה: צהוב עבור מוהלי, לבן עבור מיוט (בשליטת צרפת, קומורו תובעת בעלות), אדום עבור אנג'אואן, וכחול עבור גרנד קומורו.
ארבעת הכוכבים ליד הסהר מייצגים גם הם את ארבעת האיים, והסהר מייצג את האסלאם, הדת העיקרית בקומורו.
קומורו היא מדינת איים המורכבת מ-3 איים גדולים: מוהלי, אנג'אואן, וגרנד קומורו.
בנוסף, ממשלת קומורו טוענת לריבונות על האי הצרפתי מיוט.
דגל קמבודיה אומץ מחדש בשנת 1993, לאחר שבבחירות חזרה המלוכה לשלטון.
עיצוב הדגל קיים מאז 1850 בערך, ונשאר בבסיסו ללא שינוי עם צדדים בצבע כחול ומרכז בצבע אדום וציור של אנגקור ואט במרכז.
הדגל שונה למשך כמה שנים בעת עליית הקמר רוז' לשלטון, שהשתמשו בדגל אדום שכלל גם את האנגקור ואט.
מאז שנות ה-50 של המאה ה-19 הדגל הקמבודי מציג בגאווה את תמונה הארמון המפואר באנגקור.
עם שחרור העם הקמבודי מפני שלטון האימים של פול פוט, שונה הדגל במקצת עד לשנת 1989. בשנה זו הוחלט על שינוי צבעי הרקע של הדגל וחלקו התחתון הפך כחול.
בשנת 1993 אומץ שוב הדגל משנת 1948, כאשר אדום וכחול מהווים את הצבעים הלאומיים של המדינה.
דגל קמרון בצורתו הנוכחית אומץ ב-20 במאי 1975, לאחר שקמרון הפכה למדינה מאוחדת.
לדגל הקודם של קמרון הייתה סכמת צבעים דומה, אך הוא כלל שני כוכבים.
סכמת הצבעים היא כלל-אפריקאית, ורעיון הפסים אומץ מהטריקולור של דגל צרפת.
הפס המרכזי, האדום, מסמל אחדות, והכוכב הוא "כוכב האחדות".
הצהוב מסמל את השמש, כמו גם את הסוואנות בחלק הצפוני של המדינה, בעוד שהירוק מסמל את היערות בחלק הדרומי של קמרון.
ההבדלים היחידים בין דגל קמרון לדגל סנגל הוא שהפס המרכזי הוא צהוב והכוכב הוא ירוק.
דגל קפריסין אומץ ב-16 באוגוסט 1960. הוא מציג מפה של האי, ושני ענפי זית (סמל השלום) תחתיו על רקע לבן (גם מסמל שלום).
לפני שדגל קפריסין הונהג, נעשה שימוש בדגל טורקיה ודגל יוון.
הדגל הנוכחי זכה בתחרות לעיצוב דגלים בשנת 1960. לפי החוקה, לדגל אסור לכלול את הצבעים כחול ואדום, המייצגים את השלטון הבריטי, וגם לא צלב או סהר, המייצגים את יוון וטורקיה.
כל המשתתפים בתחרות נמנעו במתכוון משימוש בארבעת האלמנטים הנ"ל, כדי לשמור על נייטרליות.
העיצוב הזוכה מבוסס על הצעתו של איזמט גוניי, צייר טורקי-קפריסאי.
העצוב נבחר על ידי מקאריוס השלישי, נשיא קפריסין, בהסכמתו של פאזיל קוצ'וק, סגן הנשיא.
על פי החוקה של קפריסין, הדגל יכול להיות מונף על ידי מוסדות המדינה, איגודים ציבוריים ותושבי המדינה.
הגופים הציבוריים ומוסדות המדינה רשאים להניף את הדגל ביחד עם דגל טורקיה ודגל יוון, גם יחד.
אזרחים פרטיים רשאים להניף את הדגל עם דגל טורקיה, דגל יוון, שניהם ביחד או כל אחד לחוד.
חרף הניסיון ליצור עיצוב נייטרלי כדי לקדם את האיחוד בין הקהילות, נעשה שימוש בדגל בעיקר על ידי הקפריסאים-יוונים.
מפת המדינה מהווה 44% מהדגל.
צבע המפה הוא נחושת (פנטון 144-C).
ענפי הזית בצבע ירוק זית (פנטון 336-C).
צבע הרקע לבן, והיחס בין האורך לרוחב הוא 3:5.
הדגלים המיוצרים בקפריסין בדרך כלל שונים מעט מהמאפיינים המקוריים, בעיקר בצבעים ובגודל המפה.
באוקטובר 2005 הודיעה הממשלה כי תנקוט צעדים ו"תתחיל מאפס", כדי להבטיח שרק דגלים בעלי המאפיינים הרשמיים ייוצרו ויונפו ברחבי המדינה.
דגל זה מכיל את הריכוז הגבוה ביותר של הצבע הלבן – 89.7% ממנו צבועים בלבן.
כחלק מתוכניתו של קופי אנאן ליישב את המחלוקת בקפריסין, האו"ם הציע דגל חדש, שיאומץ בקפריסין המאוחדת שתיבנה מחדש.
שלא כמו הדגל הרשמי הנוכחי, גרסה זו משלבת במתכוון ייצוג של יוון (כחול) ושל טורקיה (אדום), ביחד עם רצועה גדולה בצבע נחושת-צהוב, המייצגת את קפריסין.
ייתכן שכל התיישבות עתידית בקפריסין תכלול את הדגל החדש.
דגל קריית הוותיקן מורכב משני פסים אנכיים בצבע צהוב (צד התורן) ולבן, מוטען במפתחות פטרוס הקדוש מוצלבים והמצנפת האפיפיורית במרכז הפס הלבן.
יחס ממדיו חריג, והוא עומד על 1:1 ומהווה (יחד עם דגל שווייץ) את אחד משני הדגלים הלאומיים היחידים ביחס ממדים שכזה.
דגל זה מכיל את הריכוז השני בגודלו של הצבע הצהוב (אחרי דגל ברוניי) – 51.7% ממנו צבועים בצהוב.
הדגל אומץ ב-7 ביוני 1929, בשנת החתימה על ההסכמים הלטרניים בידי האפיפיור פיוס האחד עשר ואיטליה, הסכמים אשר הביאו להקמתה של מדינה עצמאית חדשה.
הדגל אשר נבחר לייצוגה נבנה על בסיס דגל מדינת האפיפיור ההיסטורית.
סמל קריית הוותיקן המוטען על הפס הלבן כולל:
מצנפת האפיפיור - כפי שהייתה תחת מינויו של פיוס האחד עשר.
מפתחות פטרוס הקדוש - זוג מפתחות המסמלים את המפתחות לשערי גן העדן שניתנו בידי ישו לפטרוס
חוט אדום המקשר בין המפתחות.
בדומה לסמל אנדורה ולדגל פורטוגל, מהווה הדגל הפרה של חוק הטינקטורות.
צבעי הצהוב (אור) והלבן (ארז'ן), המסמלים את שתי המתכות זהב וכסף, מונחים האחד ליד השני, בניגוד לכלל ההרלדי הבסיסי המוכר כחוק הטינקטורה, ולפיו "אין לשים מתכת על גבי מתכת, או צבע על גבי צבע".
דגל רואנדה אומץ ב-25 באוקטובר 2001. הדגל מורכב מהצבעים ירוק, צהוב וכחול.
בדגל הקודם של המדינה בלטה האות R שהבדילה בינו לבין דגל גינאה.
הדגל עוצב על ידי אלפונס קירימובנציו.
דגל רומניה (ברומנית: Drapelul României) הוא דגלה הרשמי של רומניה, המורכב משלושה פסים אנכיים בצבעים (טריקולור) כחול קובלט (צד התורן), צהוב כרום ואדום ורמיליון.
היחס בין האורך והרוחב הוא של 3 מול 2. הצבעים מייצגים את הצבעים המסורתיים של שתי הנסיכויות הרומניות שהרכיבו את רומניה בראשיתה – כחול וצהוב, המייצגים את נסיכות ולאכיה (מונטניה), ואדום וצהוב, המייצגים את נסיכות מולדובה.