tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באפריל 2013, העלתה מופע סטנד-אפ חדש שכלל שורה של דמויות וחיקויים.
בנאי פעילה פוליטית ומזוהה עם המאבק למען זכויות בעלי חיים ומשויכת לשמאל הפוליטי.
לקראת הבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 הצטרפה למפלגת הירוקים וכיהנה מטעמה כחברת מועצת עיריית תל אביב-יפו במשך קדנציה אחת.
בנאי מרצה בכנסים שונים הנוגעים בנושא, מופיעה בתשדירים ומגיעה לאירועים ולאסיפות הקשורות בעניין.
בבחירות 2013 למועצת העיר תל אביב-יפו היא הוצבה במקום ה-18 הסמלי והאחרון ברשימת "תנועת מהפך ירוק בת"א - לתת לחיות התנועה הירוקה".
בריאיון בעת מבצע צוק איתן התייחסה בנאי לסבל בשני הצדדים, הישראלי והערבי.
היא אמרה שהיא מתביישת בעם ישראל, "שרובו מתלהם וגס רוח", ואמרה שאיננה מסוגלת לומר "תנו לצה"ל לנצח".
על אמירה זו נמתחה ביקורת, ובנאי פוטרה מתפקידה כפרזנטורית של חברת מנו ספנות.
לאחר מכן חזרה בה בנאי, הוציאה מכתב תגובה בו כתבה כי חלק מדבריה לא הובנו כראוי והוצאו מהקשרם, הגדירה את חמאס כארגון טרור והצדיקה את המבצע הצבאי.
בנאי הייתה פעילה ב והשתתפה בהפגנות במעון ראש הממשלה.
במהלך המחאה פרסמו בנאי ולאה לב צעצוע מין בדמותו של ראש הממשלה דאז בנימין נתניהו וספגו על כך ביקורת.
בנאי גם טענה כי מצביעי הליכוד "לוקים בעיוורון מוחלט".
בפברואר 2021, הייתה בין קבוצה של עותרים לבג"ץ, בדרישה שהיועץ המשפטי לממשלה יחקור את מובילי הקמפיין "שמאלנים בוגדים".
בנאי היא אחותם של הזמרים מאיר בנאי, אביתר בנאי ואפרת בנאי.
בגיל 16 החלה בנאי להזדהות מינית כלסבית, כפי שסיפרה על כך לארז טל בתוכנית "מה באמת קרה שם?", לאחר שאחיה מאיר תפס אותה מתנשקת עם חברה בחדרה, והוא הלשין עליה להוריהם שהתקשו לקבל זאת, ועקב כך היא לא יצאה מהארון לבקשת הוריה.
לקראת סוף שנות ה-90 בנאי הייתה בת זוגה של קורין אלאל.
בשנת 2003 ילדה את בנה אמיר.
בשנת 2008 גילתה בריאיון לעיתון ידיעות תל אביב כי אביו של הילד הוא העיתונאי אהרן ברנע, שלא הגיב על הידיעה.
בריאיון לירחון "את" שהתקיים שנה לאחר מכן, סיפרה בנאי שברנע מתכחש לקשר עם אמיר.
בשנת 2008, בהיותה במערכת יחסים זוגית עם בת זוג בשם קרין, אימצה בנאי את בתה השנייה, מיקה.
בנאי יצאה מהארון מבחינה רשמית ב-27 בדצמבר 2011.
ביולי 2017 החלה בזוגיות עם השחקנית בת חן סבג, ובמאי 2019 פורסם שהן נפרדו.
לאחר מכן, הייתה בזוגיות, במשך כחצי שנה, עם השפית שיראל ברגר.
מ-2021 בנאי בזוגיות עם עדי כהן.
השתיים נפרדו לתקופה קצרה באוקטובר 2024, וחזרו לקשר במרץ 2025.
אורנה בן דור (נולדה ב-12 בדצמבר 1954) היא במאית קולנוע וטלוויזיה ישראלית.
יוצרת תוכניות המציאות התיעודית "מעושרות" ו"פריפריה אימפריה".
בן דור היא בוגרת החוג לקולנוע וטלוויזיה באוניברסיטת תל אביב.
סרט הגמר שלה, "תמונת מצב", זכה לפרס ביכורים בשנת 1982 והוקרן בערוץ הראשון באותה שנה.
בתחילת דרכה המקצועית ביימה שתי דוקו דרמות על שתי נשים מרכזיות בהיסטוריה הארצישראלית, מניה שוחט ושרה אהרנסון.
שני הסרטים שודרו בערוץ הראשון.
הסרט "יומן מסע" המגולל את סיפורה של מניה שוחט זכה בפרס הסרט התיעודי של המכון הישראלי לקולנוע ב-1986. הוא גם שודר בטלוויזיה האוסטרלית בערוץ הציבורי, והוקרן במספר פסטיבלים בעולם, ביניהם פסטיבל שיקגו ופסטיבל סידני.
בן דור ביימה ארבעה סרטים בנושא ניצולי השואה והדור השני לשואה, שזכו לתשומת לב בינלאומית רבה.
ב-1988 ביימה את הסרט הדוקומנטרי "בגלל המלחמה ההיא" שעסק במוזיקאים יהודה פוליקר ויעקב גלעד והוריהם ניצולי השואה.
הסרט זכה לשבחים ולפרסים חשובים, בהם פרס הביקורת הישראלי, פרס הביקורת בפסטיבל ברלין ופרס ראשון בפסטיבל לנינגרד.
הסרט הוקרן בבתי קולנוע בישראל ובגרמניה בהצלחה רבה, וכן בניו יורק, סן פרנסיסקו ולוס אנג'לס בארצות הברית, ושודר ברשתות טלוויזיה אחדות בישראל וברחבי העולם, בהן ה-BBC הבריטי, הערוץ הציבורי באוסטרליה והערוץ הציבורי בארצות הברית.
באותה שנה יצרה בן דור את הסרט "שבר ענן", שעסק באופן שבו קיבלו את ניצולי השואה בישראל בשנותיה הראשונות.
ב-1989 הייתה בין צוות מייסדי בית הספר סם שפיגל לקולנוע ולטלוויזיה, ושימשה בו כמורה לבימוי במשך כ-16 שנים.
ב-1991 ביימה בן-דור את הדרמה התיעודית הטלוויזיונית "שרה", על שרה אהרנסון.
בהוראת מנכ"ל הטלוויזיה, יוסף בראל, נמחקו מתוך הסרט 40 שניות של תמונות סטילס שתיעדו את רצח העם הארמני.
בעקבות האשמתה על ידי עיתונאים, על כך שהסכימה למחוק את התמונות, הבטיחה בן-דור שתכין בעתיד סרט שיעסוק בשאלה הארמנית.
ב-1993 יצרה את דרמת הטלוויזיה "שואה טובה" לפי סיפור של גבריאל דגן.
ב-1995 ביימה את סרט הקולנוע "ארץ חדשה", שהביא את סיפורם של שני ילדים ניצולי שואה בשנותיה הראשונות של המדינה.
הסרט זכה בפרס הקהל בפסטיבל מונפלייה ובפרס ראשון בפסטיבל כלכותה, והשתתף בפסטיבלים רבים בעולם.
הסרט הוקרן בערוץ ארטה, ויצא להקרנה מסחרית בצרפת.
בשנה זו זכתה בן דור בפרס שר החינוך ליוצרי קולנוע בישראל.
בשנים 1994–1999 הקימה ושימשה כמנהלת הראשונה של הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
במסגרת התפקיד סייעה בן דור להפיק עשרות סרטים מצליחים כגון: "בית שאן: סרט מלחמה" של דורון צברי ורינו צרור, "באבא לובה" של ג'ולי שלז ו"איך הפסקתי לפחד והתחלתי לאהוב את אריאל שרון" של אבי מוגרבי.
בשנים 1997–1998 הגישה וערכה את התוכנית "מבט נשי", שעסקה בנושאים פמיניסטיים שעל סדר היום הישראלי.
התוכנית הופקה על ידי הטלוויזיה החינוכית ושודרה בערוץ 2. בשנת 1999 הנחתה בערוץ 2 את התוכנית היומית "עם הרוח" ששודרה לזמן קצר, אשר בה אירחה שחקנים ואורחים.
בשנת 2000 השתתפה במכרז לערוץ 10 כחלק מקבוצת תום תקשורת, וביימה כתבות לאולפן שישי בערוץ 2.
בשנים 2001–2007 ניהלה בן דור את המחלקה הדוקומנטרית באולפני הרצליה.
במסגרת התפקיד יצרה בן דור תוכניות טלוויזיה דוקומנטריות רבות.
היא ערכה וביימה את תוכנית התרבות "דו"ח אינטימי" בערוץ 2; את סדרת התחקיר על מיניות בישראל, "סקס ישראלי", בערוץ 8, שהייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית; ואת "בלונד: סדרה עם שורשים" (2006) בערוץ 8, על ההיסטוריה ומשמעויותיו התרבותיות ואף הפוליטיות של השיער הזהוב.
בשנת 2003 כתבה וביימה את הסרט "אחד אלמנה פעמיים שכול" לערוץ 2, שהוקרן בפסטיבלים שונים בעולם.
ב-2005 כיהנה כמנהלת תחום התעודה בקבוצת התקשורת "כאן", שהתמודדה במכרז ערוץ 2, אך הקבוצה לא זכתה במכרז ופורקה ב-2007.
בשנת 2007 שודרה בערוץ 10 "אשם במותו", סדרה בת 3 פרקים בהגשת בן דור על תאונות צבאיות.
הסדרה קיבלה ביקורת חריפה על בן דור, בין היתר מצד רשויות צה"ל.
למרות הדרישה לצנזרו, הסרט שודר לבסוף כמתוכנן.
הסדרה הופקה בתמיכת קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס האקדמיה הישראלית לטלוויזיה.
ביולי 2007 יצא סרטה של בן דור, "אמא, לא הרגתי את הבת שלך", המביא את סיפורם של בני הזוג ליאור ויובל, טרנסג'נדר F2M (מנקבה לזכר).
הסרט הופק בהשקעה של ערוץ 10 והקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הקולנוע הבינלאומי בירושלים, והיה מועמד לפרס וולג'ין בתחרות הסרטים הדוקומנטריים.
זכה בציון לשבח בפסטיבל סרטי נשים ברחובות באותה שנה.
הוא הוקרן בשורה של הקרנות מסחריות ובסינמטקים בחיפה, תל אביב, ירושלים ושדרות, ושודר בערוץ 10 באפריל 2008. הסרט מוקרן עד היום ברחבי העולם בפסטיבלים ובכינוסים הומו-לסביים.
בשנים 2007–2008 ניהלה את המחלקה הדוקומנטרית בערוץ 10.
בקיץ 2008 שודרה בערוץ 10 סדרה שיצרה בן דור עם פרופסור רפי קרסו על הסכנות הבריאותיות שבאורח החיים העכשווי – "מה הורג אותנו".
הפרק הראשון של הסדרה, "חיסון גורלי", עסק בנושא החיסונים, תופעות הלוואי שלהם והסכנות שטמונות בהם, לעיתים.
לאחר השידור ספגה התכנית ביקורת חריפה ממשרד הבריאות על כך שהציגה את החיסונים כמסוכנים ואחראים לתופעות קשות, ללא הצגת ראיות מספיקות וללא ביסוס רשמי מקצועי.
ב-2009 יצרה את הסרט "אמא תגידי", העוסק ביחסי הבמאית עם אמה, שהוקרן בפסטיבל "דוקאביב".
הסרט שודר גם ביס דוקו ובערוץ 10 בקיץ 2009, והופק בעזרת קרן מקור, בבימויים של בן דור ועמי טיר.
במאי 2009 הצטרפה כשותפה לחברת התוכן וההפקות של נועה מימן "אדד ווליו", והיא מנהלת את המחלקה הדוקומנטרית בחברה.
השותפות פורקה לאחר שנה וחצי עקב חילוקי דעות בין השתיים.
את מימן פגשה בעבודה על סרטה האישי של מימן "אוי מאמא", סרט המספר את סיפור השואה של סבתה ואם אביה של מימן, פירה רפופורט מימן.
בשנת 2009–2010 יצרה בן דור בהפקת מימן את "כשהכאב גדול מנשוא", סדרה בת 3 פרקים העוסקת באובדנות, ששודרה בערוץ 8 במאי 2010, והוקרנה בפסטיבל דוקאביב של אותה שנה.
כמו כן כתבה וביימה את הסרט "השיבה הביתה", ששודר בערוץ 10, המתאר מסע לחיפוש זהות של שלושה ילדי מהגרי עבודה אשר נולדו בישראל ויצאו לבדוק את השורשים שהותירו הוריהם בארצות המוצא.
ביולי 2010 הייתה חברה בצוות השיפוט של פסטיבל הקולנוע ירושלים בתחום הדוקומנטרי.
במהלך 2010 יצרה בן דור יחד בהפקת חברת Added Value סדרת סרטי תחקיר בנושאי בריאות עבור ערוץ 10, וכן סדרה קומית בהנחיית אביעד קיסוס, "המסע לארץ הציצים".
בחצי השנה האחרונה של 2011 ובתחילת 2012 שודרה הסדרה "מעושרות" אשר יצרה וביימה בהפקת mytv; הסדרה זכתה לרייטינג גבוה ולהיקף חשיפה גדול בתקשורת.
הסדרה עוסקת ב-6 נשים עשירות והתנהלותן אל מול כסף וסמלי סטטוס.
הסדרה שהייתה משעשעת וביקורתית הפכה לאייקון תרבותי.
בשנת 2016 שודרה בערוץ 10 הסדרה "דיני נפשות", אותה יצרה כתבה וביימה בן דור, שעסקה בפרקליטות ובמערכת המשפט הישראלית.
הסדרה חשפה פרשות שחיתות, עינוי דין ועיוות דין בתוך מערכת המשפט.
היא יצרה סערה ציבורית עצומה, וזכתה לביקורות חיוביות לצד שאלות על מידת הדיוק וחוסר האובייקטיביות של הסדרה.
בתגובה לסדרה אמר פרקליט המדינה שי ניצן: "שלושת פרקי הסדרה הראשונים כללו השמצות קשות נגד הפרקליטות, הן בכל הנוגע לתיקים ספציפיים והן בצורה של טענות כלליות וסיסמאות חסרות שחר, שהופרחו לחלל האוויר, לרבות בידי עבריינים מורשעים וגם שר שהורשע והוא בגדר עבריין מורשע.
מדובר באסופת סילופים ועיוותים המשווקים לציבור בצורת תחקיר טלוויזיוני, שבמהלכו אבד כל קשר בין הסדרה לבין האמת והעובדות".
ניצן הוסיף כי "שפל — בעיניי אולי חסר תקדים — שכלי תקשורת מרכזי בישראל איפשר שידורה של סדרה מעין זו".
בשנת 2016 עלתה לשידור סדרה נוספת בבימויה של בן דור שעסקה במורי בתי הספר התיכוניים בישראל.
הסדרה ניסתה להביא לידיעת הצופים את מורכבות העבודה בהוראה ואת חוסר הנכונות של המדינה לתגמל את המורים כראוי.
במאי 2018 החלה להיות משודרת בערוץ רשת הסדרה שיצרה "הזדמנות אחרונה לאהבה".
בשנת 2020 עלתה לשידור בכאן 11 הסדרה בבימויה של בן דור "מתחילים מאפס", במסגרתה משתתפים נפרדים למשך שבועיים מכל החפצים בביתם.
בשנת 2020 כתבה תסריט לסדרת דרמה על המאפיה היהודית בדרום אמריקה שפעלה בתחילת המאה העשרים, ועל רחל ליברמן, האישה שהצליחה להפיל את ארגון הפשע אחרי שנים של ניצול מיני ונפשי.
הסדרה, שנמכרה לחברת "ענני תקשורת", טרם הופקה.
בשנת 2021 יצרה בן דור את הסדרה "פריפריה אימפריה", ששודרה בערוצי יס וב"רשת".
הסדרה הופקה על ידי אנדמול שיין ישראל ו-NMC יונייטד אנטרטיינמנט.
הסדרה הביאה את סיפורן של שש נשים מן הפריפריה, אשר בנו קריירה מפוארת בתחום האופנה והיופי, והפכו לחבורה מלוכדת, ססגונית ומשעשעת.
שש הנשים הפכו השראה לנערות בפריפריה שחולמות בגדול ולא נכנעות לדעות הקדומות ולסטראוטיפים שהסביבה הגדירה אותן דרכה.
הסדרה נבחרה בין חמש תוכניות הטלוויזיה בתחום הדוקו ראליטי בתחרות פרסי הטלוויזיה 2022. העונה השנייה של הסדרה עלתה בערוצי יס ב-2023. בעונה זו מחפשות הגיבורות את השורשים האותנטיים והמשפחתיים שלהן במרוקו, משם עלו בני משפחותיהן בשנות החמישים, מסע מטלטל שממנו הן חוזרות מחוברות ומודעות יותר לסיפור המשפחתי והחברתי שלהן.
בשנת 2022, בן דור נכנסה לבית האח הגדול בעקבות האירוע של הצדעה במועל יד, על מנת להרצות לדיירי הבית על מה שעברו הוריה בשואה.
לבן דור בן ובת מנישואיה הראשונים לקובי ניב.
בן דור בזוגיות עם שימי גת.
אורנה אנג'ל (נולדה ב-29 ביולי 1962) היא אדריכלית, פעילה פוליטית ופעילה סביבתית ישראלית.
יו"ר "התאחדות האדריכלים ובוני הערים בישראל" החל מספטמבר 2022. שימשה כיועצת של ראש הממשלה אהוד ברק.
מחזיקה בשיא הכהונה הקצרה בתולדות הכנסת כשבשנת 2006 כיהנה, במשך שבעה ימים בלבד, כחברת כנסת מטעם מפלגת העבודה.
בנוסף שימשה מנכ"לית אוצר מפעלי ים, החברה המנהלת את מתחם נמל תל אביב.
אנג'ל נולדה בירושלים, בתם של דוד ורוזה גרינשטיין.
את שירותה הצבאי עשתה כשרטטת בסיירת מטכ"ל, ולאחר מכן סיימה לימודי תואר ראשון בעיצוב סביבתי בבצלאל ולימודי תואר שני באדריכלות בטכניון.
שימשה כסגנית מתכנן מחוז ירושלים במשרד הפנים ועמדה בראש משרד פרטי עד כניסתה לפוליטיקה.
בשנת 1999 הוזמנה על ידי אהוד ברק לעמוד בראש עמותת "ברק לראשות הממשלה".
לאחר בחירתו מונתה ליועצת בכירה במשרד ראש הממשלה.
במסגרת התפקיד הייתה אחראית בפועל על הרשות למלחמה בסמים, הרשות למעמד האישה והלשכות האזוריות של משרד ראש הממשלה.
היא התפטרה מלשכת ראש הממשלה לקראת הבחירות המיוחדות לראשות הממשלה בשנת 2001.
היא התמודדה ברשימת מפלגת העבודה לכנסת ה-16 ומוקמה במקום ה-29. לאחר התפטרותה של ח"כ סופה לנדבר, אנג'ל נכנסה במקומה לכנסת ב-8 בפברואר 2006. כעבור שבעה ימים בחרה להתפטר בשל ניגוד עניינים בהיותה מנכ"ל חברה ממשלתית.
אנג'ל היא הח"כ שכיהן בכנסת בתקופה הקצרה ביותר, למשך שבעה ימים (לתקופה קצרה, שברה רות וסרמן-לנדה את שיאה, בשלהי הכנסת ה-23, אך בהמשך חזרה לנדה לכנסת ועל כן אנג'ל "שומרת" על השיא).
בבחירות לכנסת ה-17 מוקמה במקום בלתי ריאלי ברשימת העבודה.
בתקופה בה קודמה בניית מתחם הולילנד שימשה אנג'ל כסגנית מתכנן מחוז ירושלים, ולאחר מכן העידה במשפט מטעם מדינת ישראל.
בשנים 2001–2007 שימשה אנג'ל מנכ"לית החברה הממשלתית-עירונית "אוצר מפעלי ים", המנהלת את נמל תל אביב.
בתפקידה זה יזמה את שיפוץ ההאנגרים על הרציף ואת ריצוף שטח הנמל בדֶק.
ב-15 בספטמבר 2007 מונתה לסמנכ"לית תכנון וקיימות בחברת "שיכון ובינוי", שבשליטת שרי אריסון.
ובשנת 2011 נאלצה לעזוב את תפקידה ומונתה לדירקטורית בתעשייה האווירית.
כמו כן משמשת כדירקטורית בחברת שפע ימים.
בשנת 2014 הייתה בין מקימי מפלגת "כולנו", בראשות משה כחלון, ובשנת 2018 בין מקימי מפלגת "אחי ישראלי", בראשה עמדה עדינה בר-שלום.
לאחר כמה חודשים עזבה אנג'ל את המפלגה.
בשנת 2015 השתתפה כחברת פאנל בתוכנית האקטואליה "הפטריוטים" בערוץ 20. נכון ל-2018 משמשת גם כיו"ר ועדת ביקורת של המוסד לביטוח לאומי במסגרת מועצת הביטוח הלאומי ה-15. ייעצה למועצה אזורית עמק חפר, להתנחלות קרני שומרון ולעיר חיפה.
כתבות על התנהלותו העסקית והפיננסית הבעייתית של בעלה לשעבר שרון בר קושרות לכאורה את אורנה אנג'ל וקשריה הפוליטיים והחברתיים לעסקיו של בר כמי ששימשה עבורו מקדמת מוניטין.
אורנה הכירה את בעלה הראשון ירון אנג'ל, מנכ"ל מאפיות אנג'ל, במהלך שירותם הצבאי, ולזוג שלושה ילדים.
לאנג'ל שני ילדים נוספים מנישואיה השניים לשרון בר, אותו הכירה בשנת 2005 בעת שניהלה את מתחם הנמל והתגרשה ממנו בשנת 2019. אנג'ל חלתה בסרטן השד והבריאה.
בעבר התגוררה בשכונת אבו תור בירושלים וכיום מתגוררת בכרם בן שמן.
אורנג' הוא כפר ופרוור של העיר קליבלנד שבאוהיו בארצות הברית.
הכפר משתרע על פני 9.8 קילומטרים רבועים, ואוכלוסייתו מונה 2,235 תושבים.
הכפר הוקם בשנת 1815 על ידי סרנוס בומט, כחלק מההתיישבות ממערב לקונטיקט שהחלה באותה תקופה.
הוא הוכר כיישוב קבע (Township) בשנת 1820, ונקרא "העיירה אורנג'".
השם אורנג' נבחר על ידי המתיישבים שהגיעו למקום מהעיירה אורנג' שבקונטיקט.
באותה שנה התגוררו ביישוב כ-300 תושבים.
בשנת 1850 נוסדו בעיירה מנסרת עצים ומפעל לייצור גבינה.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 החלו היזמים אוריס ומנטיס ואן סוורינגן לרכוש אדמות חקלאיות ולהפוך את היישוב ליישוב עירוני.
בעקבות הגידול במספר התושבים הוחלט לפצל את הכפר למספר יישובים נפרדים, המהווים יחידה מנהלית אחת לצרכים שונים כגון חינוך ובריאות.
מאוחר יותר חולק הכפר לחמישה כפרים נפרדים: אורנג' (הפך לכפר ב-1929), האנטינג ואלי, גבעות מורלנד, וודמיר ופפר פייק.
אוֹרֶנבּוּרג , עיר ברוסיה בדרום הרי אורל השוכנת 1,478 ק"מ דרום־מזרחית למוסקבה ובסמוך לגבול עם קזחסטן.
נמצאת על נהר אורל ליד שפך הנהר סקמרקה אליו.
העיר הראשונה בשם זה נוסדה ב-1735, במקום שנמצאת היום עיר אורסק.
העיר המודרנית נוסדה ב-30 באפריל 1743 ונקראה על שם הנהר אורל מ-5 באוקטובר 1773 עד 23 במרץ 1774 העיר עמדה במצור של צבאו של ימליאן פוגצ'וב, מנהיג מרד האיכרים נגד הקיסרית יקתרינה השנייה.
מ-1920 עד 1925 - בירת הרפובליקה האוטונומית הקירגיזית, לימים הרפובליקה הקזחית.
בין 1938 ל-1957 נקראה צ'קאלוב על שם חלוץ הטיס הסובייטי ואלרי צ'קאלוב.
בתקופת מלחמת העולם השנייה הועברו לעיר בתי חרושת רבים מהחלק האירופאי של ברית המועצות ואחר כך נשארו בה, דבר שעזר באופן משמעותי להתפתחות הכלכלית של העיר.
אורנבורג שימשה כעיר בעלת חשיבות רבה מבחינה תחבורתית כבר בתחילת המאה ה-20 לאחר שנבנתה מסילת רכבת אורנבורג-טשקנט וסמרה- זלאטואוסט.
נמל תעופה של אורנבורג הוא נמל תעופה אזרחי הנמצא 25 ק"מ מזרחית לעיר.
בשנת 1992 הוא קיבל מעמד בינלאומי.
חברת התעופה אורנאייר מנצלת את הנמל כנמל הבית שלה.
כמו כן בנמל זה ממוקמים משרדי חברה "איקאר".
נהר אורנג' או גַרְיֵיפּ (Gariep), הוא הנהר הארוך ביותר בדרום אפריקה.
בני הנאמה, שהם הראשונים שהגיעו לנהר, קראו לו "נוּ גַרְיֵיפּ".
את השם "אורנג'" נתן לו הקולונל הבריטי רוברט גורדון, לכבוד בית אורנג' ההולנדי.
מאז תום שלטון האפרטהייד בדרום אפריקה מבכרים השלטונות את השם המקורי, גרייפ, אך השם אורנג' עודו מקובל, בעיקר בהתייחסויות בינלאומית לנהר.
בלסוטו, שהנהר זורם גם בתחומה, הוא מכונה סֵנקוּ.
הנהר מתחיל את דרכו בהרי דראקנסברג, סמוך לגבול דרום-אפריקה-לסוטו, במרחק של כ-193 ק"מ מערבה לאוקיינוס ההודי וברום 3,000 מטרים.
חלקים אלה של הנהר קופאים לעיתים.
משם זורם הנהר מערבה לעבר סכר גרייפ (הגדול ביותר בדרום אפריקה) ואחריו אל סכר ונדרקלוף.
קטע זה של הנהר זורם באזור הררי.
מערבה מסכר ונדרקלוף פני השטח הם מישוריים יותר, והנהר מנוצל אינטנסיבית להשקיה.
בהמשך, דרומה מקימברלי, מתלכד הנהר עם יובלו העיקרי, נהר ואל.
הוא זורם הלאה דרך האזורים הצחיחים של דרום הקלהארי, מהווה את הגבול בין דרום אפריקה לנמיביה ונשפך אל האוקיינוס האטלנטי במפרץ אלכסנדר.
בקטע הסמוך לשפך, שאורכו כ-33 ק"מ, לא ניתן כמעט לשוט עקב אשדות ומחסומי חול.
עוצמת הזרימה ושטח אגן הניקוז
עוצמת הזרימה בנהר יורדת חדות בחודשי החורף היבשים.
כמות המשקעים בסביבת מוצא הנהר היא כ-2,000 מילימטרים בשנה.
ככל שהנהר מתקדם מערבה יורדת כמות הגשם (עד 50 מילימטרים בלבד בקטע המערבי) ומתגברת ההתאיידות.
בקיץ, לעומת זאת, הנהר זורם בעוצמה, המקשה על ביצוע פרויקטים הנדסיים עליו.
שטח אגן הניקוז של הנהר הוא כ-977 אלף קמ"ר, בשטחי דרום אפריקה, לסוטו, ונמיביה.
שני פרויקטים גדולים לניצול מי הנהר יצאו לפועל.
האחד, פרויקט נהר אורנג' (ORP - Orange river project) בוצע בשיא ימי האפרטהייד, בתקופת ממשלתו של הנדריק פרוורד.
במסגרת הפרויקט הוקם סכר גרייפ (שנקרא בעת בנייתו סכר הנדריק פרוורד) ומי הנהר פוצלו לשניים - חלקם זרם בנהר אורנג' אל סכר ונדרקלוף, ונוצל בשני הסכרים על ידי תחנות כוח הידרואלקטריות.
חלק אחר הוזרם בתעלה אל פרובינציית הכף המזרחית, שם שימשו המים להשקיית אזורים צחיחים.
כך הושגו שלוש מטרות - ייצוב הזרימה בנהר, פתרון בעיית המחסור במים בכף המזרחי וייצור חשמל.
אבו אל-מוזפר מוחי א-דין מוחמד אורנגזב, הידוע בעיקר כאורנגזב (اورنگزیب) או עאלם-גיר (عالمگیر – כובש העולם) (3 בנובמבר 1618 – 3 במרץ 1707) היה המלך המוגולי הגדול האחרון.
שלט מ-1658 עד 1707. שלטונו הוחל על רוב תת-היבשת ההודית.
אורנגזב היה בנם השלישי (והילד השישי) של שאה ג'האן ומומתאז מהאל.
בגיל 15 הוכיח את אומץ ליבו כאשר התייצב מול פיל משתולל; בזכות מפגן אומץ זה העניק לו אביו את התואר בהאדור , כלומר "אמיץ".
בסוף 1634 קיבל את הפיקוד הצבאי הראשון בקרב שהתרחש ליד העיר בונדלה נגד שליט אורצ'ה .
ב-1636 מינה אותו אביו כמשנה למלך, האחראי על הדקאן (במקביל למינויים של אחיו כמשנים למלך בטריטוריות אחרות), בכך באה אל קיצה סולטנות אחמדנגר העצמאית.
ב-1637 השתלט על הנסיכות הקטנה של בגלנה .
ב-1645 מונה כמושל גוג'ראט וב-1647 מינה שאה ג'האן את בנו הצעיר, מוראד בח'ש, להיות מושל גוג'ראט ושלח את אורנגזב להיות מושל בלך ולהגן עליה מפני תקיפות האוזבקים והטורקמנים.
המשימה הייתה קשה מדי ושאה ג'האן ויתר על חלק מהשטח על מנת להגיע להסדר עם האוזבקים.
אורנגזב נשלח להיות מושל אזור מולטאן ואזור סינד.
אחרי שנכשל בכבוש מחדש של קנדהאר, הוחלף על ידי דארא, אחיו הבכור, ונשלח ב-1654 חזרה לדקאן כמושל.
הדקאן הוא אזור עני יחסית לסינד ולאורנגזב נגרמו הפסדים כספיים כתוצאה ממעבר זה.
ב-6 בספטמבר 1657 התדרדרה בריאותו של שאה ג'האן כך שכבר לא היה יכול לתפקד כשליט, והתחיל סכסוך ירושה בין ארבעת בניו, שכל אחד מהם נשא משרה חשובה בממלכה.
ארבעת הבנים שנותרו בחיים באותה תקופה, לפי סדר הולדתם, היו: דארא שיקוא שהיה המושל של להור ופנג'אב, שוג'אע שהיה מושל בנגל, אורנגזב שהיה מושל הדקאן, ומוראד בח'ש שהיה שליט גוג'ראט.
הבן הבכור, דארא שיקוא, שהיה מפקד הצבא בפועל, ראש מנהל החצר והבן המועדף על ידי שאה ג'האן, לקח על עצמו את תפקיד העוצר (ממלא מקום המלך).
לא הייתה מסורת מוגולית של זכות אוטומטית של הבן הבכור לרשת את אביו ולכן שאר האחים לא קיבלו את מרותו וכל אחד מהם תבע לעצמו את הבכורה.
המאבק העיקרי היה אי נכונותו של אורנגזב לאפשר לאחיו הבכור לרשת את הכס.
דארא שיקוא, שעמד בראש צבא של קרוב ל-100,000 חיילים (כולל פרשים) וזכה לתמיכת האב, הובס על ידי אורנגזב בקרב סמוגר ב-30 במאי 1658. דארא שיקוא נמלט, ובסיועם של בני ברית צייד צבא חדש אולם הובס ב-14 באפריל 1659 בקרב דאורי בסמוך לאג'מר.
לאחר התבוסה נמלטו דארא ובנו סִפִּהְר (Sipihr Shikōh) לסינד, וב-10 ביוני 1659 הוסגרו לידיו של אורנגזב והוצאו להורג בדלהי.
במקביל, הבן השני, שוג'אע, הכתיר את עצמו בנובמבר 1658 כמלך וצעד בראש צבא מבנגל לכיוון אגרה.
מפלתו הראשונה של שוג'אע הייתה ב-24 בינואר 1658 בסמוך לווראנסי בקרב בהדורפור נגד צבא בפיקוד של סולימאן שיקוא, בנו של האח הבכור.
שוג'אע נסוג צפונה, שיקם את צבאו ויצא שנית דרומה.
אורנגזב ארגן צבא מאומן ופגש את צבאו של שוג'אע מחוץ לאגרה בקרב חג'ווה שם הביס אותו באופן מוחץ ב-5 בינואר 1659. שוג'אע נמלט לבנגל ועד אפריל 1660 עוד ניסה לכבוש את השלטון.
לבסוף נמלט לארקן בבורמה, שם זכה למקלט למספר חודשים אולם אחר כך הוצא להורג יחד עם בניו.
האח הצעיר מוראד בח'ש, הצהיר על עצמאות ושלח את צבאו נגד עיר הבירה באגרה כדי לקבל את כס המלכות.
הוא סייע לאורנגזב במלחמתו נגד דארא וחייליו נטלו חלק משמעותי בניצחון בקרב בהדורפור.
ב-7 ביולי 1658, כאשר היה עם אורנגזב, מוראד בח'ש סומם, נאסר והוצא להורג ב-14 בדצמבר 1661.
אף על פי ששאה ג'האן החלים לחלוטין ממחלתו, אורנגזב הצהיר על חוסר יכולת אביו למלוך, הכריז על עצמו ב-8 ביוני 1658 כמלך וכלא את שאה ג'האן במצודת אגרה.
ג'האן ארא בגום בתו הבכורה של שאה ג'האן טיפלה בו במשך 8 שנים עד שבשנת 1666, לאחר שחלה בדיזנטריה, נפטר שאה ג'האן במיטתו במצודה.
במהלך חמישים שנות שלטונו התרחבה האימפריה לגבולותיה הפיזיים המקסימליים אך גם חוותה את הסימפטומים הברורים של דעיכתה.
הבירוקרטיה גדלה לאין שיעור ופשטה בה השחיתות, וגם הצבא הענק השתרך בטקטיקות ובכלי נשק ישנים.
אורנגזב לא הצליח להחזיר את האימפריה לגדולתה.
הוא אומנם הטיל מורא, אך לא הייתה לו הכריזמה הדרושה כדי למשוך קצינים מעולים, והוא נדחף להרחיב את שלטון המוגולים על דרום אסיה ולהעלות את כוחה של האורתודוקסיה האסלאמית על ידי גישה ראקציונרית לאותם מוסלמים שנחשדו בכך שהם מתפשרים על אמונתם.
אורנגזב היה מעורב במספר מלחמות חסות – נגד הפתאנים באפגניסטן, הסולטאנים של ביג'פור וגולקונדה בדקאן, המרתים במהאראשטרה והאהומים באסאם.
מרידות איכרים ומרידות של שליטים מקומיים הפכו לדבר שבשגרה, כמו גם נטייתם של שליטים מקומיים לחזק את שליטתם על חשבון האימפריה הנחלשת.
הקשר המתהדק של ממשלתו עם האסלאם תקע טריז בין השליט ונתיניו ההינדואים.
אורנגזב אסר בניית מקדשים חדשים, הרס כמה מהקיימים והקים במקומם מסגדים, והטיל מחדש את הג'יזיה שביטל סבו.
כיוון שהיה פוריטני באופיו, הוא אסר השמעת מוזיקה בארמון, אסר על קיום טקסים, ורדף את הסיקים בפנג'אב והוציא להורג את סרמד קשאני בעוון כפירה, התנכל לקהילת בני ישראל עד שבשנת 1674 קיסר האימפריה המראטהית שיוואג'י, שלח לו מכתב חריף וביקש שיפסיק לרדוף את היהודים.
צעדים אלו גרמו לניכור כה רב עד שכבר לפני מותו החלו מאבקי כוח ברורים.
מ-1679 איבד אורנגזב שטחים שהיו בשליטתו, בעיקר לטובת המראטים.
ב-1637 נישא לנסיכה הספווית דלרס באנו בגום .
אשתו השנייה הייתה נוואב ביי והשלישית אורנגאבאדי מהאל .
בנוסף להן היו לו מספר פילגשים.
אל-סולטן אל-עזאם ואל ח'קאן אל-מוקארם חזרת אבול מוזאפר מוהי-אוד-דין מוחמד אורנגזב בהאדור אלמגיר פירסט, בדשאה גאזי, שחאנשה-א-סולטנאט-אול-הינדיה ואל-מוגליה.
אורנגזב מת בגיל 88. עם מותו התפוררה הממלכה המוגולית.
המלך המוגולי האחרון היה בהאדור שאה השני, ששלט עד 1857, כאשר הבריטים שהגיעו לאזור הדיחו אותו.
מחוז אורנבורג הוא סובייקט בפדרציה הרוסית.
העיר המרכזית במחוז היא אורנבורג.
המחוז הוקם ב-7 בדצמבר 1934, והוא גובל עם קזחסטן.
הנהר המרכזי שעובר בשטח במחוז הוא נהר האורל.
המחוז מחולק לכ-35 אזורים מבחינה אדמיניסטרטיבית.
ההתיישבות המקורית באזור הייתה של העמים הטורקים השונים.
ההתיישבות הרוסית באזור החלה במאה ה-18 אחרי העברת שליטה על השטח לאימפריה רוסית..
באותה תקופה הוקמו מבצרים על נהר יאיק, אשר היה באותה תקופה הגבול של המדינה הרוסית.
ב-1743 הוקמה העיר אורנבורג והחל פיתוח מסיבי של האזור.
עד מהרה העיר נעשתה מרכז של גוברניית אורנבורג ששטחה היה גדול בהרבה מהמחוז הנוכחי.
באותה תקופה גבול הגוברניה היה הים הכספי וימת אראל והיא כללה שטחים של קזחסטן של כיום.
בתקופה של ברית המועצות גבולות של מחוז השתנו מספר פעמים והוא אף נכלל ב"חבל וולגה התיכונה" בשנת 1928. בשנת 1934 המחוז הוקם מחדש.
בשנת 1938 שמו שונה ל"מחוז צ'קלובסק" ושמה של אורנבורג שונה בהתאם.
לעיר ומחוז הוחזרו שמות היסטוריים בשנת 1957.
בשנת 1954 בשטח המחוז נערך תרגיל צבאי תוך שימוש בנשק גרעיני.
ב-15 בפברואר 2013 התפוצץ מטאור באוויר במחוז וגרם לפציעתם של כ-1,200 תושבים בכל האזור.
הרשות המחוקקת של המחוז היא "האספה המחוקקת של מחוז אורנבורג" שכוללת 47 חברים.
בראש המחוז עומד מושל שנבחר לכהונה בת חמש שנים.
משנת 2019 מושל המחוז הוא דניס פסלר.
בשנת 2024 הוא נבחר לכהונה השנייה.
מבחינה מנהלית המחוז כולל 35 ראיונים, 12 ערים בעלי מעמד מחוזי ועיר סגורה שנמצאת בניהול חיל הטילים האסטרטגיים של רוסיה.
זאת לעומת כ-2.2 מיליון בשנת 1996. בערי המחוז מתגוררים כ-60.6% מאוכלוסיית המחוז.
בהתאם לנתוני ממפקד אוכלוסין משנת 2021 רוסים מהווים כ-74%, טאטארים כ-6.2% וקזחים כ-5.8% מכלל אוכלוסיית המחוז.
בעקבות גירוש גרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה במחוז התגוררו כ-50 אלף גרמנים, רובם עזבו את רוסיה ועתה מתגוררים במחוז רק כ-6 אלף גרמנים.
דתם של רוב תושבי המחוז היא נצרות אורתודוקסית, ואילו ישנו מיעוט מוסלמי.
מחוז אורנבורג הוא אחד ממרכזי החקלאות ברוסיה, האקלים הנוח ששורר בו מאפשר גידול של אורז, שיפון, חמניות, תפוחי אדמה, אפונה, שעועית, תירס ודלעת.
בשטח המחוז התגלו מחצבים רבים, והייצוא מהמחוז כולל דלק, גז, ברזל, נחושת, ניקל, אזבסט וכרום.
לצד מחצבים אלו המחוז מייצא גם מנועים חשמליים, רדיאטורים וחלקי מכונות שונים.
בשטח המחוז עוברות מספר מסילות ברזל.
קו אורנבורג-סמארה פועל משנת 1877.
דרך המחוז עוברים מספר כבישים בעלי חשיבות ארצית כולל R-240 אופה-אורנבורג, M5 "אוראל" מוסקבה-צ'ליאבינסק וכבישים שקושרים את הפדרציה הרוסית עם קזחסטן.
בעיר אורנבורג פועל נמל תעופה בין-לאומי.
דרך המחוז עוברת צנרת גז טבעי לייצוא גז למדינות אירופה ואוזבקיסטן.
אורנה אוסטפלד (נולדה ב-23 בדצמבר 1952) היא כדורסלנית עבר ומאמנת לשעבר של קבוצת הכדורסל אלקטרה רמת השרון מ-1987 ועד 2020.
אוסטפלד נולדה וגדלה בירושלים ולמדה בבית הספר היסודי ארלוזורוב ובגימנסיה רחביה.
הקבוצה הראשונה בה שיחקה אוסטפלד הייתה הפועל ירושלים, עמה הגיעה ב-1971 לגמר גביע המדינה, בתקופה בה שלטו בליגה הקבוצות התל אביביות.
בהמשך עברה להפועל תל אביב ולמכבי דרום/רמת חן, עמה זכתה פעמיים בגביע המדינה, ב-1981 וב-1983. במשחק שנערך ב-17 בנובמבר 1981, ובו הביסה דרום/רמת חן את הפועל מ.א.
מגידו בתוצאה 21–221, קלעה אוסטפלד 108 נקודות, שיא שנרשם גם בספר השיאים של גינס.
ב-1987 הקימה אוסטפלד את קבוצת הכדורסל א.ס.
רמת השרון, והייתה למאמנת שלה.
הקבוצה החלה את דרכה בליגה השלישית, ובתוך שנתיים העפילה לליגה הבכירה.
כבר בעונתה הראשונה בליגה זו, העפילה הקבוצה לגמר גביע המדינה, בו הפסידה לאליצור חולון.
במהלך שנות ה-90 הייתה הקבוצה בצמרת הליגה, אך לא הצליחה לשבור את השליטה של חולון ושל אליצור רמלה בליגה.
המפנה הגיע בשנת 1999, אז זכתה הקבוצה באליפות ובגביע הראשונים בתולדותיה, ואף הגיעה להישג שיא של קבוצת כדורסל נשים ישראלית - גמר גביע רונקטי.
בראשית שנות האלפיים זכתה הקבוצה בעוד 3 אליפויות ו-4 גביעים.
בין השנים 2003 ל-2008 לא הצליחה רמת השרון לזכות באליפות, ולראשונה נמתחה ביקורת על כישוריה של אוסטפלד כמאמנת.
לאחר אובדן האליפות המפתיע ב-2005, חרף העובדה שסיימה את משחקי הליגה ללא הפסד, האשימה אוסטפלד את שחקנית הקבוצה דיאנה נולאן כי במשחק חצי גמר הפליי-אוף בו הפסידה להפועל תל אביב, "לא ביצעה עבירה שש שניות לסיום, מה שאפשר להפועל לקלוע את שלשת הניצחון".
נולאן ושחקנית נוספת, שריל פורד, התבטאו לאחר מכן בתקשורת כי "כולם יודעים שאוסטפלד לא יודעת לאמן".
פרשן הכדורסל רענן וייס הגדיר את הישגיה של אוסטפלד כמאמנת מאז 2003 כ"כישלון", בעוד אביב לביא טען כי מדובר בנסיבות שונות בכל שנה, שלא בהכרח קשורות בתפקודה של המאמנת.
לאחר שזכתה בסופו של דבר באליפות ב-2009, דחתה אוסטפלד את הביקורת שהוטחה בה לאורך השנים, וטענה כי היא שטחית.
ביוני 2020 הודיע כי בכוונתה לסיים את תפקידה במועדון רמת השרון.
מלבד תפקידה כמאמנת, אוסטפלד רואה את הקבוצה כחלק מהמאבק הפמיניסטי.
בין היתר, הובילה את המאבק להשוואת מימון הקבוצה למימון לו זוכות קבוצות ספורט הגברים ברמת השרון.
בעקבות עתירות שהוגשו נגד רשות השידור, גיבשה רשות השידור קריטריונים לשידור משחקי קבוצות כדורסל הנשים במסגרות האירופיות.
במקרה אחר, הייתה שותפה לתביעה שהגישה הנהלת הקבוצה נגד רשת שוקן, בעלת המקומון "העיר", העורך אורי שאלתיאל והכתבת עדי עוז-שפירא על הוצאת לשון הרע בכתבה שפרסמה בעיתון על הקבוצה.
העיתון חויב לשלם פיצוי בסך 300,000 ש"ח על תיאורי זימה חסרי שחר בכותרות שיש בהם לבזות את שחקניות הקבוצה.
בשנת 2005 העניק לה הוועד האולימפי הבינלאומי את תואר האישה המשפיעה ביותר בספורט הנשים האירופי.
אוסטפלד נקלעה לא אחת לעימותים עם אוהדי אליצור רמלה, ועם ראש עיריית רמלה, יואל לביא.
אוהדי רמלה נוהגים לשיר שירי נאצה נגד אוסטפלד, המתייחסים בין היתר להיותה לסבית, ובמקרה אחד, לאחר שלביא ציין כי הוא "נהנה מהשירה שלהם", התלוננה נגדו הנהלת רמת השרון במשטרה.
אוסטפלד עמדה בראש רשימת מרצ בבחירות שנערכו בשנת 2003 למועצת עיריית רמת השרון, וכיהנה בה 5 שנים, במהלכה שימשה כיו"ר ועדת המתנדבים וועדת הגמלאים במועצת העירייה.
ב-2008 החליטה שלא להתמודד לקדנציה נוספת.
אוסטפלד נבחרה להיות מונצחת ביד לאיש הספורט היהודי בסוף שנת 2008. הטקס הרשמי נערך במהלך משחקי המכביה השמונה-עשרה.
נבחרה אוסטפלד להיכל התהילה של כדורסל הנשים בישראל.
מרץ 2022 פרס מפעל חיים בספורט של משרד התרבות והספורט, מאמנת, שיוענק במסגרת חגיגות 65 שנה למכון וינגייט
שני בנים בוגרים מנישואיה הקודמים.
בנה יונתן הוא מאמן כדורסל.
היא חיה עם בת זוג שנים רבות.
מחוז אורנג' הוא מחוז בדרום קליפורניה, ארצות הברית וסנטה אנה היא מושב המחוז שלו.
אוכלוסיית המחוז נכון ל-2020 נאמדת ב-3,186,989 נפש, שלישי בקליפורניה אחרי מחוז לוס אנג'לס ומחוז סן דייגו.
המחוז מפורסם בשל התיירים הרבים הפוקדים אותו בכל שנה עקב האטרקציות הרבות הממוקמות בו, כמו פארק דיסנילנד המפורסם והחופים הרבים לאורך קו החוף.
כמו כן, מאז הסדרה המפורסמת האו.סי (O.C קיצור ל-Orange County), תיירים רבים פוקדים את המחוז על מנת לראות את מה שראו בסדרה.
המחוז נחשב בעבר למחוז השמרן ביותר בקליפורניה ואחד השמרנים בארצות הברית, שממנו עלו יוזמות כמו יוזמת בריגס.
אולם בבחירות לנשיאות ארצות הברית 2016 בחר רוב המחוז במועמדת הדמוקרטית לראשונה מאז 1936. מגמת שינוי זו נמשכה גם בבחירות האמצע בשנת 2018 ובבחירות לנשיאות ארצות הברית 2020 בניצחונות למועמדים מהמפלגה הדמוקרטית.
אורנה בורדמן (נולדה ב-1959) היא סופרת ישראלית.
בורדמן נולדה באילת למשפחה מסורתית ולמדה בבתי ספר חילוני בעיר.
שנתיים לאחר סיום שירותה הצבאי, בהם התגוררה בתל אביב, חזרה בתשובה ועברה לגור בירושלים.
על ילדותה מספרת בורדמן כי בשל ליקויי למידה, התקשתה לקרוא ספרים עד גיל שמונה עשרה שאז באופן בלתי מובן החלה לקרוא.
למרות זאת, במשך השנים בורדמן כתבה מספר רומנים.
את ספרה הראשון "בודדה במערכה" שלחה למספר הוצאות ספרים שדחו אותו כולם.
לאחר שש שנים שכתב היד שהה במגירה, בורדמן הביאה את כתב היד לבת שירות ששירתה ביישוב מגוריה כדי שתקרא אותו, וזו העבירה את הספר לבתו של מנכ"ל הוצאת ידיעות ספרים מבלי שקראה אותו - וכך הוא זכה לפרסום.
בורדמן כותבת רומנים היסטוריים המיועדים למגזר הדתי לאומי.
על ספריה זכתה בפרס הספריות הציבוריות לישראל.
היא מתגוררת במעלה חבר שם היא משמשת כבלנית וחברה בצוות חירום יישובי (צח"י).
בודדה במערכה (ידיעות ספרים, ה'תשס"ח)
היינו כחולמים (ידיעות ספרים, ה'תש"ע)
מלכה בעל כורחה (ידיעות ספרים, ה'תשע"א)
פסיעות בחול (ידיעות ספרים, ה'תשע"ג)
רואים רחוק (ידיעות ספרים, ה'תשע"ה)
מפגש עם עצמי (דברי שיר, ה'תשפ"א)
אורנג' היא עיר במדינת ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
העיר שוכנת במרחק של 254 ק"מ מערבה מבירת המדינה סידני ובגובה של 862 מטרים מעל פני הים.
אורנג' מהווה מרכז לאזור הסובב אותה.
ענפי הכלכלה העיקריים שלה הם חקלאות וכרייה.
בסמוך לעיר ניצב הר קנובולאס (Mount Canobolas) שגובהו 1,395 מטרים מעל פני הים וממנו ניתן לצפות על האזור.
בשנת 1822 הגיע למקום קפטן פרסי סימפסון והקים יישוב לנידונים בשם בלאקמנס סוואמפ (Blackman's Swamp).
בסוף אותו עשור בוצע סקר באזור וב-1829 הוקם היישוב באופן רשמי וב-1846 ניתן לו שמו על שם וילם הראשון, מלך הולנד לבית אורנז'.
תגלית הזהב הראשונה באוסטרליה נתגלתה באופיר הסמוכה ב-1851 וכתוצאה מתגלית זו החלה הבהלה לזהב באוסטרליה.
תגליות נוספות של זהב באזורים הסמוכים גרמו להפיכתה של אורנג' כמרכז לסחר בזהב.
אורנג' המשיכה לשגשג כאשר התפתחה בה החקלאות וב-1846 היא הוכרזה כמועצה מקומית.
קו הרכבת מסידני הושלם ב-1877 וב-1946 הוכרזה אורנג' כעיר.
אורנה בלונדהיים (נולדה ב-8 באוגוסט 1952) היא רופאת ילדים ישראלית מומחית לנאונאטולוגיה, כיהנה כמנהלת מרכז רפואי העמק.
בלונדהיים נולדה בישראל, בתם של רות ואוריאל גורני.
שירתה בצה"ל בחיל האוויר ולאחר מלחמת יום הכיפורים חזרה בתשובה.
ב-1979 סיימה את לימודי הרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים והתמחתה ברפואת ילדים בשערי צדק בירושלים ובבית חולים רוטשילד בחיפה.
עשתה התמחות נוספת בארצות הברית, בנאונאטולוגיה (טיפול רפואי בפגים) בבית החולים לילדים של פילדלפיה (CHOP), מהמוסדות הבולטים בתחומם בעולם.
בשובה לישראל ב-1986 עבדה כרופאה בכירה בפגייה של בית החולים העמק ובהמשך מונתה לסגנית מנהלת בית החולים והאחראית לניהול הסיכונים.
בתחילת 2002 מונתה למנהלת בית החולים שניידר והייתה בכך לאישה הראשונה בתפקיד.
ב-2003 מונתה למנהלת מרכז רפואי העמק, האישה הראשונה המכהנת כמנהלת בית חולים כללי בישראל.
במהלך כהונתה הוקמו בבית החולים שלוש מחלקות חדשות, שתי מחלקות רפואה פנימית ומחלקת שיקום וכן יוקם בניין רב תכליתי חדש.
בנוסף הוקם מרכז למשאבי אנוש והדרכה והמרכז הרפואי היה הראשון מבתי החולים של שירותי בריאות כללית להנהיג תו תקן.
בשנת 2020 הצטרפה למועצת החירום הציבורית למשבר הקורונה והביעה ביקורת לגבי מדיניות חיסון הילדים נגד קוביד-19.
בלונדהיים מכהנת כפרופסור מחקר קליני בטכניון, שותפה בכתיבתם של כ-20 מאמרים בתחום הרפואה.
בלונדהיים נשואה לקרדיולוג דוד בלונדהיים והיא אם לארבעה ילדים.
יחד עם בן זוגה היו ממייסדי היישוב מצפה נטופה, יישוב קהילתי דתי בגליל התחתון.
אורנגאוטן סומטרי (שם מדעי: Pongo abelii) הוא אחד משלושה מיני האורנגאוטן החיים כיום.
הוא חי רק בסומטרה שבאינדונזיה, ונדיר יותר מהזן השני של אורנג אוטנג, האורנגאוטן הבורנאי.
האורנג אוטנג הסומטרי מגיע לגובה של 1.4 מטר ומשקל של 90 קילוגרם.
הנקבות קטנות יותר, ומגיעות לגובה של 90 סנטימטר ומשקל של 45 קילוגרם בלבד.
לאורנגאוטן הסומטרי פנים ארוכות וצרות יותר מלאורנג אוטנג הבורנאי, ופרוותם בגוון בהיר יותר של אדום.
האורנגאוטנים הם טפסנים מעולים ומבנה גופם מותאם לבילוי זמן רב על עצים.
ידיהם הארוכות, שמגבילות את תנועתם על הקרקע, מאפשרות להם לעבור בקלות מענף לענף.
האורנגאוטנים אינם נמרצים כמו השימפנזים, והם איטיים יותר.
לאורנגאוטנים זכרים יש כיסי שומן בלחיים, והם חזקים יותר מן הנקבות.
כמו קופי אדם אחרים, גם האורנגאוטנים מסוגלים להשתמש בכלים.
דוגמה אחת לכלי נפוץ בו האורנגאוטנים מדגימים שימוש הוא מקל ממנו הם מורידים את הענפים הקטנים והעלים, ומשתמשים בו כדי לחפור בורות באדמה בחיפוש אחר מזון, הפלת כוורות דבורים, חפירה בגזעי עצים, ועוד.
אורנג אוטנג שגדל במקלט אורנגאוטנים הצליח לדוג דגים בעזרת מקל, לאחר שראה דייגים מקומיים משתמשים במקלות דיג לשיפוד דגים.
אורנגאוטנים משתמשים במקלות גם כדי לסלק קוצים ושערות דוקרניות מפירות וצמחים אחרים לפני שהם אוכלים אותם, ומסוגלים להשתמש במקלת קצרים וחדים כמו מזלג פרימיטיבי לאכילת פירות.
האורנגאוטן הבורנאי, בניגוד לסומטרי, כמעט ולא מדגים שימוש במקל, למרות הימצאות תנאים דומים בבורנאו.
אורנגאוטנים משתמשים גם בעלים רחבים כדי להכין מיטות מאולתרות לשינה, וכדי להכין סככות להגנה מפני הגשם.
בניגוד לאורנג אוטנג הבורנאי, האורנגאוטן הסומטרי מבלה את רוב זמנו על עצים (כנראה מאחר שבסומטרה יש טורפים גדולים כגון טיגריס סומטרה), והם הרבה יותר חברתיים מקרוביהם בבורנאו.
בעוד האורנגאוטן הבורנאי נוטה להתבודד רוב הזמן, אורנגאוטנים סומטריים נוטים להתקבץ לקבוצות קטנות כדי לאכול.
למרות זאת, זכרים מבוגרים מעדיפים להימנע ממפגשים אחד עם השני.
זכרים צעירים ינסו להזדווג עם כל נקבה שהם יראו, אך לרוב הם לא יצליחו מאחר שנקבות מבוגרות מעדיפות להזדווג עם זכרים בוגרים ומגרשות את הזכרים הצעירים.
לעיתים קרובות לזכרים יש עיכוב בהתפתחות המאפיינים המיניים, כגון כיסי לחיים ושרירים מפותחים.
אורנגאוטנית ממוצעת תלד בדרך כלל פעם ב-9.3 שנים, פרק זמן ארוך יותר מכל קופי האדם האחרים.
תינוקות אורנגאוטן נצמדים לאימם במשך 3-5 שנים, וגם לאחר שהם נפרדים מאמם הם ממשיכים להיפגש איתה לעיתים.
אורנגאוטנים מסוגלים לחיות בין 50 ל 60 שנה.
הם מגיעים לבגרות מינית בערך בגיל 15, ולכל נקבה יש בדרך כלל שלושה צאצאים במהלך חייה.
תזונתו של האורנגאוטן הסומטרי מבוססת על פירות וחרקים, בניגוד לקרובו הבורנאי שתזונתו מאופיינת בעיקר בעלים וקליפות עצים.
הם לעיתים אוכלים גם ביצי ציפורים וחסרי חוליות קטנים, והם כמעט לא ניזונים מקליפות עצים בניגוד לקרובם הבורנאי.
האורנגאוטן הסומטרי אנדמי לצפון האי סומטרה.
בעבר אוכלוסייתם הייתה נפוצה יותר וניתן היה למצוא אותם גם בדרום האי.
האורנגאוטנים חיים ביערות גשם, ומעדיפים לחיות בקרבת מקורות מים.
כיום יש בטבע בסביבות 10,000 אורנגאוטנים, והמספר ממשיך לעלות כתוצאה מתוכניות מוצלחות של השבה לטבע.
האיום העיקרי על האורנגאוטנים הוא חברות מטעים שהורסות את יערות הגשם בהם האורנגאוטנים חיים.
בנוסף לכך, באזורים בהם האורנגאוטנים לא מוגנים (ולעיתים גם באזורים בהם הם מוגנים) תינוקות האורנגאוטן נחטפים מאימהותיהם (שלעיתים קרובות נרצחות על ידי הציידים) כדי לשמש כחיות מחמד בלתי חוקיות בכל מיני מקומות בעולם, בייחוד דרום מזרח אסיה ואזורי פשע בדרום אמריקה ומקסיקו.
ישנה תוכנית עולמית להצלת האורנגאוטן הסומטרי בה מעורבים מספר ארגונים בינלאומיים, גני חיות רבים, ומקלטים לאורנגאוטנים בסומטרה עצמה.
התוכנית כוללת חינוך מחדש, גיוס תרומות, הצלת אורנגאוטנים שנלקח כחיות מחמד, רביית אורנגאוטנים בגני חיות ושחרור לטבע של פרטים מגני חיות כדי לשקם את האוכלוסייה.
בישראל ישנם אורנגאוטנים סומטריים בספארי ברמת גן ואורנגאוטנים בורנאיים בחי פארק בקריית מוצקין.
אורנג' ווק טאון היא עיר הבירה של מחוז אורנג' ווק שבבליז.
זוהי העיירה הרביעית בגודלה במדינה.
אורנג' ווק טאון ממוקמת על גדותיו של הנהר ניו (New River) במרחק של 85 ק"מ מצפון לבליז סיטי ו-48 מדרום לקורוזל טאון.
בתקופת המאיה היה האזור ידוע בשם "הולפטין" (Holpatin) ובו שוכן מקדש מתרבות זו.
תרבות המאיה החלה להיות במגע עם המתיישבים האירופים בשנות השלושים של המאה ה-16, אז החלו שני הצדדים להילחם על אדמת האזור.
ב-1848 החלה נהירה מסיבית של אנשי המאיה ושל מסטיסים ממקסיקו, שנמלטו משם עקב מלחמת הקאסטות שהתחוללה בחצי האי יוקטן במהלך המחצית השנייה של המאה ה-19. גלי הגירה אלו גרמו לגידול באוכלוסיית האזור.
המסטיסים הביאו איתם מסורות שכיום נפוצות באזור.
אחד הדברים הוא גידול קנה סוכר, שבמשך השנים הפך להיות הענף הכלכלי המוביל של בליז.
כיום ממשיך הענף לשגשג באזור ואורנג' ווק טאון מכונה "עיר הסוכר" (Sugar City).
במפעל הסוכר המקומי מרוכזת כל תנובת קנה הסוכר של המדינה.
ענפי חקלאות נוספים ותיירות מהווים חלקים חשובים נוספים של כלכלת העיר.
האזור מיושב בעיקר במסטיסים, קריאולים, סינים, טאיוואנים, הודים ובני עמים אחרים מאמריקה המרכזית.
אורן שקדי (נולד ב-1978) הוא שחקן ובמאי טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
שקדי שירת בתור מדריך במגמת פיתוח הדרכה בחיל הקשר ופיקד על קורסי ייעודי לקצונה בשירותו בצה"ל.
בוגר בית הספר למשחק של סמינר הקיבוצים בשנת 2004.
שקדי זכה במלגת קרן בשנים 2001, 2003 על משחקו.
לפני היותו במאי שיחק בתפקידים קטנים בכמה סדרות וסרטים, שיחק את עמית ב"הכל דבש" (2007), נועם ב"סרוגים" (2008) ואת ניב ב"אולי הפעם" (2008).
השתתף בנוסף בכמה הצגות ביניהם, "במקל בסרגל" שהופיע בתיאטרון הקאמרי בתפקידים שונים, "מזריץ" בתפקיד לאון שהופיע בצוותא תל אביב, "הלב" הצגת ילדים שם שיחק ושר ו"הזמיר", "בן המלך והעני", "מיכאל" שהם הצגות ילדים שהופיעו בתיאטרון "גושן".
השתתף גם בכמה פרסומות ביניהם, "גולסטאר", "סלקום", "קרייזי ליין" ועוד.
בשנת 2007 החל את דרכו כבמאי, ביים וערך הרבה משדרים וסדרות טלוויזיה/אינטרנטיות ובניהם, ביים סדרת פרסומות אינטרנטית, ביים וכתב את הסרט הקצר "אין תפקידים קטנים" (בין שחקניו אוהד קנולר, סנדרה שדה וריקי בליך) וביים כמה קליפים לשירים ביניהם, "נעים בגב" ו"איש גדול מאוד".
בשנת 2007 היה עוזר במאי בסדרה "אולי הפעם" ובשנת 2008 ביים את הדרמה היומית של HOT, "חשופים".
בשנים 2009–2010 ביים את סדרת הדוקו דרמה "גירושים נפלאים ששודרה ב-yes.
ביים את צילומי החוץ של סדרת הנוער "האי" ששודרה בערוץ הילדים ובHOT.
בשנת 2010 עבד כבמאי יומי בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי, "האח הגדול" בקשת.
בשנים 2010–2011 היה במאי ראשי בקומדיית המצבים "השועלים" לצד ירון ארזי.
בנוסף גם היה עוזר במאי בסדרות "פרשת רות", "ראש גדול", "לאהוב את אנה" ועוד.
שקדי גם ביים את כל שלוש העונות של הסדרה "אליפים" ששודרה ב־yes, ערוץ הילדים וכללה 180 פרקים.
בנוסף גם ביים שני סרטי מחול בשנים 2012–2013. בנוסף גם במאי שותף את העונה השנייה והשלישית של הסדרה "החממה".
בשנת 2014 החל לביים את סדרת הנוער של גיורא חמיצר, "שכונה" שמשודרת בניקלודיאון של HOT, ובנוסף גם שיחק תפקיד אורח בשנת 2015 בסדרה בתור ברק, המורה הפרטי של אגם.
ב־2016 החל לביים את הקומדיה "צפוף" בערוץ זום לילדי הוט בהשתתפות אלי פיניש ואת הסדרה הקומית "שוסטר ושוסטר" של היוצר ירון ארזי ביים עבור כאן חינוכית.
ב-2021 ביים את הקליפ המבוסס על תצלומים של אלכס ליבק לשיר "אין מספיק זמן" של הזמר יוחאי בלום ("יושי").
בשנת 2024 ביים את הסדרה "אף אחד לא עוזב את פאלו אלטו".
נשוי לדנה רוטנברג, רקדנית, כוריאוגרפית ויוצרת.
לזוג שני ילדים והם מתגוררים בתל אביב.
אורנה (אירנה) בלכמן, היא שחיינית עבר ישראלית, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה.
בלכמן התאמנה בקבוצת מכבי חיפה.
באוקטובר 1961 בשל מחלוקת על השתתפותו באליפות של דייוויד קרצקי, שחיין יהודי אמריקאי, פרשו שחייני הפועל מאליפות ישראל בשחייה.
באליפות עצמה זכתה בלכמן בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:32.8 דקות ומדליית כסף, במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 3:18.8 דקות, אחרי חברתה לקבוצה תמר זליג (3:18.5 דקות).
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1962] זכתה בלכמן ב-3 מדליות, 1 כסף ו-2 ארד.
בלכמן קבעה במשחה ל-400 מטר מעורב אישי שיא ישראלי חדש של 6:33.8 דקות, שיא זה נשבר על ידי אסתר צוירין מברית מכבים עתיד (6:30.2 דקות).
האורנג אוטן הבורנאי (שם מדעי: Pongo pygmaeus) הוא אחד משלושה מיני האורנגאוטן החיים כיום.
הוא חי רק בבורנאו שבאינדונזיה, ונפוץ יותר משני הזנים האחרים של אורנגאוטן, האורנג אוטן הסומטרי והאורנג אוטן הטפנולי.
כמו קופי האדם האחרים, האורנגאוטנים הבורנאים הם אינטליגנטיים ביותר ומדגימים שימוש בכלים ומאפיינים תרבותיים מקומיים במרבית אוכלוסיותיהם בטבע.
ה-DNA של אורנגאוטנים משותף ב-97% עם זה של בני אדם.
האורנגאוטן הבורנאי נתון בסכנת ההכחדה כתוצאה מכריתת יערות, הרס סביבת חייה, נטיעת מטעי דקלים, וציד.
האורנגאוטן הבורנאי והאורנג אוטן הסומטרי התפצלו אחד מהשני לפני כ-400,000 שנה, ומאז השינוי בגנום שלהם היה נמוך מאוד, עד כדי כך שהם נחשבו לתת-מינים בלבד, עד שנת 1996 הם הועלו לדרגת מינים נפרדים כשהגנום המיטוכונדריאלי שלהם מופה לראשונה.
אורנג אוטנג בורנאי צפון-מערבי (Pongo pygmaeus pygmaeus ) - נפוץ בסראוואק וצפון קאלימנטאן המערבית.
אורנג אוטנג בורנאי מרכזי (Pongo pygmaeus wurmbii) - נפוץ בקאלימנטן המרכזית ודרום קאלימנטאן המערבית.
אורנג אוטנג בורנאי צפון-מזרחי (Pongo pygmaeus morio) - נפוץ בסבה וצפון קאלימנטאן המזרחית.
ב-2014 נמצאה אוכלוסייה חדשה של 50 פרטים בקאלימנטאן הדרומית, בה לא נמצאו בעבר אורנגאוטנים, ובשנת 2017 התברר שאכן באזור הדרומי קיים מין נפרד של אורנג אוטנג המונה כ-800 פרטים - אורנג אוטן טפנולי.
האורנג אוטנג הבורנאי הוא הפרימט השלישי הכי כבד אחרי שני מיני גורילה, והיצור שוכן העצים הגדול ביותר שחי כיום.
הזכרים שוקלים בין 50 ל-100 קילוגרם, כשהממוצע הוא 75 קילוגרם, ומגיעים לגובה של 1.4 עד 1.8 מטר.
נקבות שוקלות בין 30 ל-50 קילוגרם, ולגובה של 1.2-1 מטר.
בשבי יש לאורנגאוטנים נטייה להגיע למשקל עודף והשמנת יתר, מאחר שבטבע אורח חייהם הוא ספורטיבי מאוד מאחר שהם מבלים את רוב חייהם בחיפוש אחר אוכל תוך כדי מעבר בין עצים, בעוד שבשבי בדרך כלל הם לא צריכים להתאמץ על מנת להשיג אוכל ומגיעים לעודף משקל.
יש לו זרועות ארוכות מאוד שעשויות להגיע לאורך של 1.5 מטר, ופרווה ארוכה אדומה.
לזכרים יש כיסי שומן בלחייהם שמשמשים לאגירת מזון, חיזוק קולות שהם משמיעים, וחיזור.
כפות רגליהם מעוצבות כמו ידיים ועוזרות להם בלפיתת ענפים.
אורנג אוטנג הבורנאי חי ביערות גשם רחבי עלים טרופיים וסובטרופיים בעמקים של בורנאו, ובאזורים הרריים בבורנאו עד גובה של 1500 מטר.
הם עוברים מרחקים ארוכים על מנת להגיע לעצים עם פירות טריים, עיקר התזונה שלהם.
בשנים האחרונות תחומי המחייה של האורנגאוטן הצטמצמו מאוד בגלל הריסת שטחי מחיה, כריתת יערות וציד של אורנגאוטנים, מה שיצר הרבה אוכלוסיות מבודדות, דבר שפוגע במגוון הגנטי של האורנג אוטנגים בבורנאו.
בתקופות קדומות האורנגאוטנים היו נפוצים בכל רחבי דרום-מזרח אסיה, כולל בסין ובג'אווה.
הם חיים ביערות גשם, בעיקר יערות ליד נחלים, יערות באזורי ביצות ויערות עננים.
האורנגאוטן הבורנאי הוא מתבודד יותר מקרובו הסומטרי.
אורנגאוטנים בעלי טריטוריות משיקות עלולים להיפגש לעיתים נדירות, אך רק לתקופות קצרות ובלי הרבה אינטראקציה.
אף על פי שהם לא טריטוריאליים, כשאורנגאוטנים זכרים נפגשים הם עלולים להפגין התנהגות מאיימת אחד כלפי השני.
הזכרים של האורנגאוטן הבורנאי נחשבים לקופי האדם המתבודדים ביותר מכל הקופים, והם מתיידדים אך ורק עם נקבות במטרה להזדווג.
בטבע תוחלת החיים של האורנגאוטנים היא 35–45 שנים, אך בשבי הם יכולים להגיע גם לתוחלת חיים של 60–65 שנים.
אף על פי שהאורנגאוטנים הם שוכני עצים, אורנגאוטן בורנאי נוטה להסתובב על הקרקע הרבה יתר מאשר האורנגאוטן הסומטרי.
נטייה זו להסתובב על הקרקע יכולה לנבוע מכך שבבורנאו אין טורף גדול שיכול לאיים על האורנג אוטג, בעוד בסומטרה ישנו טיגריס סומטרה, שעלול לתקוף אורנגאוטן שמסתובב על הקרקע.
תזונת האורנג אוטנג הבורנאי כוללת מעל 400 סוגי מזון שונים, כולל פיקוסים, פירות דוריאן, עלים, זרעים, ביצי ציפורים, חרקים, פרחים, דבש, ואף קליפות עצים, אף על פי שהקליפות מהוות מרכיב חשוב יותר בתזונת האורנגאוטן הסומטרי מאשר אצל האורנגאוטן הבורנאי.
הם אוכלים גם נצרים פנימיים של צמחים.
הם מקבלים את כל הנוזלים הדרושים להם מהפירות שהם אוכלים וממים שמתנקזים בחורי עצים, כך שמתאפשר להם לא להתקרב לנחלים מסוכנים על מנת לשתות.
אורנגאוטנים לעיתים אוכלים אדמה על מנת לקבל מינרלים שיעזרו לסתור השפעות של חומצות ורעלנים שיש במזון שלהם.
לעיתים נדירות מאוד הם עלולים לאכול פרימטים קטנים יותר, כגון לוריס איטי.
האורנגאוטנים נצפו משתמשים בכלים לראשונה בשנת 1994. אורנגאוטנים משתמשים בכלים, בעיקר במקלות ועלים, לשימושם רבים, כמו מקל גירוד, קרס, אמצעי ניגוב, ספוג, מאוורר, כלי איסוף (בדומה לצלחת), כלי שליפה, איזמל, פטיש, כיסוי או מגן, כרית והארכה פשוטה של היד.
הם משתמשים בעלים על מנת לנגב את צואתם.
הם אוחזים כלים באמצעות שיניהם במקום בידיהם בהרבה מן המקרים.
הם משתמשים במקלות כדי להוריד קוצים צפירות, ובאבנים על מנת לשבור אגוזים.
הם משתמשים במקלות עם עלים בתור מחבטים נגד חרקים, ושימוש בכמה עלים רחבים בתור "מטרייה" בימים גשומים.
הם יכולים להשתמש במקלות על מנת להשיג דבש.
אחד השימושים המיוחדים בכלים של האורנגאוטן הוא ניסיונות לדוג באמצעות מקל בצורת חנית, צורת דיג ראשוני בה גם בני אדם השתמשו ועדיין משתמשים באזורים מסוימים של העולם.
זכרים ונקבות נפגשים אחד עם השני רק על מנת להזדווג.
זכרים צעירים, ללא כיסי לחיים, ינסו להזדווג עם נקבות ויצליחו בערך חצי מהפעמים.
זכרים בוגרים שיש להם כיסי לחיים ישמיעו קריאות מהעמדה שלהם לאורנגאוטניות נקבות, שמעדיפות להזדווג עם זכרים בוגרים עם כיסי לחיים.
זכרים מעדיפים להזדווג עם נקבות שכבר יש להן תינוק שנגמל, מאחר שנקבות ככאלה הן בדרך כלל פוריות.
נקבות מגיעות לבגרות מינית בגילאים בין 6 ל-11, כאשר נקבות בעלות מאגרי שומן גדולים יותר מגיעות לבגרות מנית בגיל צעיר יותר.
נקבות בדרך כלל יולדות בפעם הראשונה בגיל 14 או 15. הן פוריות עד גיל 48 בערך.
תינוקות אורנגאוטנים צריכים לינוק כל 3 או 4 שעות, ומתחילים לאכול אוכל רך מהשפתיים של אמא שלהם בגיל 4 חודשים בערך.
במשך השנה הראשונה לחייו אורנגאוטן תינוק נתלה מהבטן של אמא שלו תוך כדי שהוא לופת את הפרווה שלה.
הפעוטות נגמלים מיניקה בגיל 4, ולאחר מכן הם מתחילים לחקור את סביבתם לבד, אך תמיד בטווח ראייה של אמם.
במהלך תקופה זו, שמקבילה לגיל ההתבגרות של בני אדם, האורנגאוטנים הצעירים מחפשים אורנגאוטנים צעירים אחרים כדי להסתובב איתם ולשחק איתם.
בגני חיות אחדים אורנגאוטנים בגיל הזה התחברו עם גיבונים צעירים איתם הם חלקו את התצוגה.
מחקר מ-2011 גילה שאורנגאוטניות שהיה להן יותר מזון ילדו בגיל צעיר יותר והגיעו לבגרות מינית מוקדם יותר, וגם התקופות בין הריונו שלהן היו קצרות יותר.
מצבו של האורנגאוטן הבורנאי טוב בהרבה מזה של האורנגאוטן הסומטרי, עם 54,000 פרטים בטבע בבורנאו, לעומת 6,600 פרטים שנותרו באוכלוסיות מבודדות בסומטרה.
מצבם של האורנגאוטנים מדרדר עם הזמן וכיום הם בסכנת הכחדה בגלל הרס סביבת מחיה, ציד וסחר בבושמיט (בשר מן היער), ולכידת אורנגאוטנים צעירים בתור חיות מחמד, זאת בדרך כלל תוך רציחת אימהותיהם.
לעיתים קרובות גם נרצח הגור לאחר שהוא גדל והחזקתו בבית נעשית לא נוחה.
האורנגאוטן מוגדר בסכנת הכחדה לפי הרשימה האדומה של IUCN.
אוכלוסיית האורנגאוטנים הכוללת כיום מוערכת בכ-14% מאוכלוסיית האורנגאוטנים שהתקיימה עד לעבר הקרוב (מלפני 10,000 שנה עד אמצע המאה ה-20), וירידה חדה זו התרחשה בעשורים האחרונים כמעט אך ורק בגלל פעילויות של בני האדם כגון ציד, תעשייה ופיתוח בבורנאו ובסומטרה.
כיום התפוצה היא מוקטנת מאוד ומקוטעת באוכלוסיות מבודדות בחלקים קטנים של בורנאו.
לאחרונה הוא נעשה נדיר ביותר ואולי אף נעלם לחלוטין מהחלק הדרום-מזרחי של האי.
גם האוכלוסייה בין נהר רג'אנג במרכז סרוואק לנהר פאדאס במערב סבה הצטמצמה מאוד עד לכדי כמעט הכחדה.
בפאר הלאומי סבאנאגו יש אוכלוסייה של 6,900 אורנגאוטנים, אך סביבה זו בסיכון של הריסה למטרות פיתוח.
לפי מחקר שנערך על ידי אנתרופולוג באוניברסיטת הרווארד תוך 10 עד 20 שנים מעכשיו לא יוותרו אורנגאוטנים בטבע אם לא תהיה פעולת הצלה ושימור קיצונית.
מחקר זה נתמך גם על ידי התוכנית הסביבתית של האו"ם, שהכריזה ב-2007 שבגלל שריפות, כריתת יערות בלתי חוקית, ופיתוח מסיבי של תעשיית שמן דקלים, האורנגאוטנים בסכנת הכחדה ואם המגמה תמשיך הם ייכחדו מהעולם תוך שנים ספורות.
מחקר שנערך ב-2011 והתבסס על ראיונות עם 6,983 תושבים ב-687 כפרים בבורנאו מ-2008 ו-2009 העריך שבשנה נרצחים בין 750 ל-1800 אורנגאוטנים, לפחות עד אפריל 2008. מספרי ההרג השנתי היו גבוהים הרבה יותר ממה שחשבו קודם לכן, ואישרו שהמשך קיומו של האורנגאוטן בבורנאו הוא תחת איום גדול יותר משצפו.
המחקר אף לא כלל את האיום שמוצב לאורנגאוטנים כתוצאה מאיבוד שטחי מחיה והרחבות תעשיית שמן הדקלים.
המחקר מצא ש-73% מהאוכלוסייה שנסקרה ידעו על כך שאורנגאוטנים מוגנים לפי החוק באינדונזיה.
אף על פי שהאורנגאוטנים מוגנים בחוק האינדונזי, הממשלה האינדונזית לא עושה אלא מאמצים מינימליים (אם בכלל) לאכוף את החוק ולהעניש את העוברים עליו.
באירוע נדיר ב-2011 נתפסו ונלקחו למעצר שני גברים שרצחו לפחות 20 אורנגאוטנים ומספר של קופים חוטמניים.
הם הוכרחו לבצע את הרציחות על ידי מפקח של מטע עצי דקל מקומי על מנת להגן על היבולים שלו, כשהם קיבלו 100$ על כל אורנגאוטן ו-22$ על כל קוף.
תוכניות שימור ומרכזי הצלה ואקלום מחדש
ישנן מספר תוכניות שימור בעולם של אורנגאוטנים, ביניהן גם תוכניות שימור של איחוד גני החיות האירופי (EAZA) במסגרת התוכנית האירופית להצלת בעלי חיים בסכנת הכחדה(EEP).
בישראל הספארי ברמת גן וגן החיות בחיפה משתתפים בתוכנית שימור האורנגאוטן הסומטרי, והחי פארק בקריית מוצקין משתתף בתוכנית הצלת האורנגאוטן הבורנאי.
ישנם מספר מרכזי שימור ושיקום של אורנגאוטנים שפועלים בבורנאו.
הארגון להישרדות האורנגאוטנים הבורנאיים (BOS) יש מרכזי הצלה ושיקום בכל רחבי בורנאו, שמצילים עשרות אורנגאוטנים בשנה, ובנוסף עובדים להצלת יערות הגשם ושתילה מחדש שלהם על מנת להגן על האורנגאוטנים.
הארגון הבינלאונמי להצלת אורנגאוטנים, שהוקם על ידי דוקטור בירוטה גלדיקס, חוקרת אורנגאוטנים נודעת והמקבילה של ג'יין גודול בבורנאו (הן גם עבדו בשותפות אחת עם השנייה ועם חוקרת הגורליות דיאן פוסיי תחת הנחייתו של דוקטור לואיס ליקי), מציל ומשקם אורנגאוטנים ומכין אותם להשבה לאזורים מוגנים ביער הגשם האינדונזי.
בנוסף הוא מקדם את שימור ושיקום יערות הגשם שנותרו באינדונזיה.
ישנה תוכנית למפות את הגנום של האורנגאוטן הבורנאי.
אורנג' , לשעבר פראנס טלקום , הוא תאגיד רב-לאומי צרפתי העוסק בתקשורת.
בחברה מועסקים כ-170,000 עובדים, 105,000 מתוכם בצרפת, ולה כ-230 מיליון לקוחות ברחבי העולם.
הכנסות החברה בשנת 2012 הסתכמו ב-43.5 מיליארד אירו.
מטה החברה ממוקם ברובע החמישה-עשר של פריז.
החל משנת 2006 אורנג' הוא שם המותג העיקרי של החברה לסלולר, תקשורת קווית, אינטרנט ו-IPTV.
מקור השם הוא בשנת 1994 כאשר תאגיד האצ'יסון ומפואה רכש את השליטה על חברת מיקרוטל תקשורת הבריטית ושינה את שמה לאורנג' במהלך מיתוג מחדש.
החברה נרכשה על ידי פראנס טלקום בשנת 2000.
ב-1792, במהלך המהפכה הצרפתית, פותחה במהירות רשת תקשורת במדינה במטרה להעביר מידע ולהזהיר מפני סכנות.
הרשת הייתה רשת הטלגרף האופטי הראשונה בעולם, שפותחה על ידי קלוד שאפה.
ב-1878, לאחר המצאת הטלגרף החשמלי ולאחריו המצאת הטלפון, הקימה ממשלת צרפת את משרד הדואר והטלגרף.
שירותי הטלפוניה נוספו לאחריות המשרד כאשר הם הולאמו ב-1889.
ב-1941 הוקם מנהל הטלקומוניקציה בתוך המשרד.
ב-1944 נוצר המרכז הלאומי לחקר תקשורת במטרה לפתח את תעשיית התקשורת בצרפת.
בשנות ה-70 ניסתה צרפת לצמצם את הפערים בתחום התקשורת בהשוואה למדינות אחרות.
מרבית הקווים למנויים נסללו באותה תקופה וקשרו בין הבתים והעסקים למרכזיות.
כמו כן, הומצאו מתגים דיגיטליים, המיניטל, ה-GSM בעזרת מדענים של יצרנים צרפתיים בשיתוף המרכז הלאומי לחקר תקשורת.
עד 1988 פראנס טלקום הייתה ידועה כמנהל הטלקומוניקציה, מחלקה במשרד הדואר והטלגרף.