tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שביל אברהם או נתיב אברהם הוא מסלול המבוסס על המסע הקדום של אברהם ברחבי המזרח הקדום.
השביל נוסד בשנת 2007 כדרך עולי רגל על מנת לחקות את הנתיב ההיסטורי של אברהם, בין מקום הולדתו באור כשדים, שלפי אחת הדעות הייתה אורפה, לבין יעדו הסופי במדבר הנגב.
לפי ההשערה המקובלת, אברהם חי בתקופת הברונזה.
הוא נדד עם משפחתו ועדריו ברחבי הסהר הפורה, חצי האי ערב ועמק הנילוס.
סיפורו השפיע על קהילות רבות, כולל כורדים, מוסלמים, יהודים, נוצרים, עלווים, בדואים, פלאחים, שומרונים ועוד.
יוזמת שביל אברהם שואפת לבנות על נרטיב זה של קשר משותף עם המסורת העשירה של האזור שכוללת נדודים ואירוח.
המסלול העתיק שוחזר בשנת 2007 על ידי יוזמת נתיב אברהם, ארגון ללא מטרות רווח שבסיסו בקיימברידג' (מסצ'וסטס) עם רשת עולמית של שותפים.
ויליאם אורי (William Ury), מנהל משא ומתן ומחבר הספר סיכום חיובי, סייע בהקמת הפרויקט בתוכנית למשא ומתן של אוניברסיטת הרווארד.
הרצאת ה-TED של אורי מדברת על ראשית השביל והחזון שמאחורי היוזמה.
אורי אומר שלכל תרבות יש סיפור מוצא, וכי סיפור המקור של המזרח התיכון עוסק באופן שבו אדם ומשפחתו הלכו במזרח התיכון לפני כארבעת אלפים שנה.
יוזמת נתיב אברהם נתמכת על ידי ארגון התיירות העולמי של האו"ם, ברית הציוויליזציות של האו"ם ושותפים בינלאומיים אחרים.
היוזמה היא ארגון ללא מטרות רווח, שאינו דתי או פוליטי, שתפקידו לתמוך בשותפים מקומיים בפיתוח נתיב אברהם כ:
זרז לפיתוח חברתי-כלכלי ותיירות בת קיימא.
מקום מפגש וחיבור בין אנשים מהמזרח התיכון לאנשים ברחבי העולם.
מרחב יצירתי לסיפורים המדגישים את התרבות, המורשת והאירוח הייחודיים של האזור.
סקירה כללית של המסלול הנוכחי
שביט מזל (נולד ב-29 בנובמבר 2001) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת החלוץ בהפועל פתח תקווה.
מזל התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הילדים של הפועל אשקלון ובגיל 11 הצטרף לקבוצת הילדים בהפועל תל אביב.
ב-14 ביוני 2020 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת בהפסד 4-0 להפועל חיפה.
בפברואר הושאל להפועל כפר שלם מהליגה הלאומית.
ב-12 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה בתיקו 0-0 נגד סקציה נס ציונה.
ב-11 באפריל 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בליגה הלאומית בהפסד 2-1 למ.ס.
ב-29 באפריל הבקיע צמד בניצחון 3-4 נגד הפועל אום אל-פחם.
בקיץ חזר להפועל תל אביב ורשם במדיה 13 הופעות.
ב-2 במאי 2023 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה בהפסד 3-1 במסגרת חצי גמר גביע המדינה למכבי נתניה.
מזל המשיך לשחק באשדוד גם בעונה שלאחר מכן, אולם בקדנציה זו מיעט לשחק.
ב-28 בדצמבר 2023 חזר לליגה הלאומית בבני יהודה.
בבני יהודה הבקיע 10 שערים בחצי עונה, מתוכם רביעייה במחזור האחרון בניצחון 1-6 נגד הפועל אום אל-פחם, שלא עזר לבני יהודה לחזור לליגת העל בסיום העונה.
את עונת 2024/2025 התחיל כשחקן בני יהודה וב-21 בינואר 2025 הושאל להפועל רמת גן.
שביל GR20 הוא שביל הליכה הארוך ביותר בקורסיקה.
אורכו מאה ושמונים קילומטר ונחשב כאחד הטרקים הקשים בעולם.
השביל חוצה את קורסיקה לאורך רכס ההרים המרכזי שלה מים אל ים (Mare a Mare), מאופיין בעליות וירידות חדות בחלקן יש שרשראות מתכת לעזרה.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התחילו לסמן את תוואי השביל, והוא נקרא דרך ההרים (Fra li Monti).
הרעיון לסמן את השביל היה של אדריכל וחובב טבע ז'אן לואיזו (Jean Loiseau), שפרסם בשנות ה-50 של המאה ה-20 ספר מסלולים ושבילים רבים בהרי קורסיקה שלאחר מכן היו בהמשך חלק משביל GR20. מטרתו של ז'אן לואיזו הייתה לשמר את התרבות ההררית המסורתית של קורסיקה.
השביל עובר באזורים שיש להם משמעות היסטורית, כפרים ששמרו על המבנה המסורתי בהרים, מסורות שבטיות, נדידת עדרים עונתית ופסטיבלים מסורתיים בני מאות שנים עדיין מתקיימים שם.
במשך הזמן ה־GR20 נהיה סמל קורסיקה.
כמעט לכל אורכו השביל עובר על קו הרכס הקורסיקאי.
הנוף ההררי בקורסיקה עשוי בעיקר מסלע גרניט קשה שנשבר בזוויות חדות.
השביל מתפתל בשיפועים לא קלים להליכה בין סלעים ומעברי הרים חשופים לרוח ולקור.
בחלקים מהדרך יש שרשראות מתכת שהותקנו לעזרת המטיילים.
השביל מסומן לכל אורכו בפס אדום ופס לבן.
לאורך הדרך יש שמונה-עשר מקומות המאפשרים להקים אוהלים ובקתות Refuge, כמקומות לינה.
התחלה: מקלנזנה (Calenzana) עד רפיוג'י די או פיודו (Refuge d'Ortu di u Piobbu)
השביל מתחיל ליד העיירה קלנזנה שנמצאת למרגלות רכס הררי שנקרא Massif du Monte Cinto, שהוא חלק מההר הגבוה ביותר בקורסיקה, בגובה 1,937 מטר.
לרכס עולים בעליה חדה עד הבקתה רפיוג'י די או פיודו מהצד המערבי רואים את הים ומהצד המזרחי את רכסי הגרניט.
מרפיוג'י די או פיודו (Refuge de Carrozzu) עד רפיוג'י דה קרוזו (Ortu di u Piobbu)
השביל עובר בתוך נוף של צוקי גרניט ורכסים משוננים, שני מעברי הרים גבוהים בגובה 1,945 מטר, ועליות וירידות תלולות.
במעבר הרים בוקה אינומינטה (Bocca Innominata) יש תצפיות פנורמיות אל הנופים למטה.
משם השביל יורד ירידה חדה אל רפיוג'י דה קרוזו.
מקרוזו (Carrozzu) עד האוט אסקו (Haut Asco)
השביל עובר על גשר תלוי שנקרא "גשר הספסימטה" (Spasimata Slabs), מעל נהר האסקו (Rivière d'Asco), שאליו מגיעים זרמי נחלים מההרים.
מהגשר יש עלייה חדה אל מעבר הרים בוקה די א מורוולה (Bocca di a Muvrella) לגובה של 1,422 מטר.
זהו אחד מהקטעים הקשים, אזור הררי תלול וההליכה מסתמכת על סימוני אבנים.
מהאוט אסקו (Haut Asco) עד רפיוג'י ד טיגהייטו (Refuge de Tighiettu)
השביל עובר בתוך עמק Asco וככל שעולים הנוף נהיה חשוף וסלעי, ויש בו שיפועים חדים ובולדרים, גושי סלע ענקיים.
השביל מטפס אל הנקודה הגבוהה ביותר במסלול פונטה דה אבוליס (Pointe des Éboulis), מעבר הרים בגובה של 1,670 מטר, ונקודת תצפית על רכס ההרים הגבוה ביותר בקורסיקה.
מרפיוג'י דה טיגהייטו (Tighiettu) עד קסטל ד ורגיו (Castel de Vergio)
השביל יורד מהסלעים החשופים אל מרחבים פתוחים, יערות ועמקים רחבים.
עובר דרך יערות אורן גבוהים באזור ולדו ניילו (Valdu Niellu).
זהו יער בן מאות שנים ובו עצי אורן עתיקים (Laricio), כהים ובגובה של 50 מטר.
השביל עובר בתוך עמקים ירוקים, ליד נחלים ומפלים קטנים.
ב"קסטל ד ורגיו" יש מספר בקתות, קמפינג, מיני-מרקט, נקודת מים וקליטה סלולרית.
השביל עולה בעלייה מתונה למעבר הרים בוקה א-רטה (Bocca a Reta), שם יש תצפית על כל האזור, בקתות רועים קורסיקאיות מסורתיות, ולידן חיות משק רועות בחופשיות.
השביל עולה עוד אל רמה גבוהה יותר ועובר ליד אגם נינו (Lac de Nino) האגם השני בגודלו בקורסיקה, בגובה של 1,700 מטר, מוקף ביצות ירוקות ונחלים קטנים.
ממנגאו (Manganu) אל רפיוג'י דה פטרה פיאנה (Refuge de Petra Piana)
השביל ממשיך לעלות לגובה באזור סלעי וחשוף ללא צמחייה, עובר בתוך רכסים גבוהים, צוקים חדים ומעברים צרים.
מגיע למעבר הרים בשם בוקה עלא פורטה Bocca alle Porte.
זהו מעבר הרים צר בגובה של 2,220 מ', על קו הרכס.
משני צדדיו של מעבר ההרים יש צוקים תלולים וביניהם שני אגמים קרחוניים שמקורם בקרחון קדום והם קפואים שמונה חודשים בשנה והם נראים מלמעלה כמו קערות בצבע טורקיז.
האגם הקפוא הראשון שלידו עולה השביל הוא אגם מלו (Lac de Melo), וכדי לעבור את הקטעים תלולים צריך להשתמש בסולמות ושרשראות מתכת.
השביל ממשיך לעלות ומגיע אל האגם קפיטלו (Lac de Capitello), שנמצא גבוה יותר.
מרפיוג'י דה פטרה פיאנה (Petra Piana) אל ויזבונה (Vizzavona Anglia)
השביל בקטע הזה ארוך וקשה.
השביל עובר על קו רכס צר וגבוה, עובר במעברי הרים צרים, וירידות חדות וחלקות.
השביל יורד בירידה ארוכה וחלקה של שעתיים המחייבת לפעמים הליכה על ארבע.
השביל עובר בתוך יער אורנים ועצי אשור, עובר ליד מפלונים ובריכות טבעיות (Cascade des Anglai), שש מאות מטר לאורך נחל אגנונה (Agnone).
המקום קיבל את התואר: גן עדן במים (Randonnées aquatiques), אזור מהיפים בקורסיקה.
המים בצבע טורקיז ליד סלעי גרניט מלוטשים.
ויזבונה הוא כפר הררי שנמצא למרגלות ההר מונטה דה אורו בגובה של 2,386 מטר.
השביל עובר על קו רכס גבוה, במסלול הררי קשה בין מדרונות חלקים, צמחייה דלילה, סלעי גרניט חדים, קטעים קצרים וחשופים לרוח קרה.
"הליכה על עמוד השדרה של האי" נקרא האזור.
בדרך היה קטע ישן של המסלול שהוסט, והוא מוביל למעבר הרים פונטה ביאנקה (Ponta Bianka) לנקודת תצפית בגובה של 1,954 מטר.
מרפיוג'י דה אסינאו (Asinau) / א מטלזה אל באוולה (Bavella)
בדרך לבאוולה השביל עובר ליד ליד רכס הרים שנקרא מחטי באוולה, אלה צוקי גרניט גבוהים וחדים, בצבע אדום בהיר.
העלייה אליהם קשה ומחייבת שימוש בשרשראות.
לאחר מכן השביל ממשיך במסלול הנקרא "שביל מרפסת" (Sentier en balcon), שביל שטוח וישר ללא עליות וירידות, אבל לפעמים צר מאוד ומתחתיו קניון עמוק.
סוף השביל: מבוולה (Bavella) עד קונקה (Conca)
השביל עובר כעשרים קילומטר בתוך יערות האורנים ולאחר כן ירידה קלה, מופיעים קו החוף ונופים פתוחים לים עד קונקה.
זהו כפר קטן על גבעה ומתחתיו מפרץ קטן עם סירות.
שביל הֶחלב היא הגלקסיה שבה נמצאת מערכת השמש ובה כדור הארץ.
קוטר הגלקסיה כ-100,000 שנות אור, עוביה כ-1,000 שנות אור, ועל פי הערכות שונות היא מכילה בין 100 מיליארד ל-400 מיליארד כוכבים דוגמת השמש.
כוכבי הגלקסיה סובבים את מרכזה במהירות הקרובה ל-220 קילומטרים בשנייה.
כל הכוכבים הנראים מכדור הארץ בשמי הלילה ללא טלסקופ, כ-6,000 באזורים ללא זיהום אור, שייכים לשביל החלב.
קצה הגלקסיה אינו מוגדר באופן חד, אלא מוגדר על ידי ריכוז הולך ויורד של כוכבים.
ישנן עוד מאות מיליארדי גלקסיות ביקום.
הגלקסיות הקרובות ביותר לשביל החלב הן אנדרומדה והמשולש שהן חלק מקבוצת הגלקסיות הנקראת הקבוצה המקומית.
תאוריות שונות לגבי מהות שביל החלב עלו כבר בעת העתיקה.
הראשונים ששיערו ששביל החלב מורכב ממספר עצום של כוכבים היה ככל הנראה הפילוסופים היוונים אנכסגורס ודמוקריטוס.
לעומתם אריסטו הניח ששביל החלב הוא תופעה אטמוספירית.
האסטרונומים המוסלמים בימי הביניים חזרו ואימצו את ההשקפה שמדובר באוסף עצום של כוכבים.
הראשון שהוכיח שה"שביל" הלבן אינו אלא אוסף של מספר עצום של כוכבים היה גלילאו גליליי, באמצעות אחד מהטלסקופים הראשונים שייצר.
האסטרונום הבריטי תומאס רייט היה הראשון שהניח במאה ה-18 ששביל החלב הוא בצורת דיסק ושמערכת השמש היא חלק ממנו.
ויליאם הרשל הוכיח שצורת שביל החלב היא מעין עדשה, העבה יותר במרכז.
אדווין האבל היה הראשון שהוכיח, בשנת 1924, ששביל החלב איננה הגלקסיה היחידה ביקום.
כדי להמחיש את גודלה של הגלקסיה: אילו כווצה מערכת השמש לגודלו של מטבע, כי אז קוטר הגלקסיה, מכווץ באותו יחס, היה כרוחבה של יבשת אמריקה הצפונית.
כלומר, מסע בין-כוכבי בתוך שביל החלב, ולו רק בין המערכות הקרובות ביותר, יימשך בטכנולוגיה הנוכחית עשרות אלפי שנים.
צורת הדיסקה של שביל החלב גורמת לכך שכוכבים מרוחקים נראים צפופים, כך שנקודות האור שלהם מצטרפות לפס של אור חיוור, שניתן לראותו בעין מכל אזור חשוך די הצורך.
הגלקסיה כולה נעה ביחס למערכת הייחוס של קרינת הרקע הקוסמית במהירות של כ-600 ק"מ בשנייה.
גילה מוערך ב-13.2 מיליארד שנה, כלומר היא נוצרה כ-600 מיליון שנה בלבד לאחר המפץ הגדול.
הכוכבים בגלקסיה מקיפים את מרכזה במהירות משיקית של כ-220 ק"מ בשנייה, ללא תלות במיקומם.
עובדה זו סותרת לכאורה את חוקי הכבידה, ועל כן מניחים שרוב המסה של הגלקסיה היא כזאת שאיננה פולטת או בולעת קרינה אלקטרומגנטית, כלומר על פי ההבנה ב, זהו חומר אפל.
במרכז שביל החלב מצוי חור שחור על-מסיבי שמסתו כמה עשרות מיליוני מסות השמש (בדומה למרכזן של רוב הגלקסיות הספירליות והאליפטיות), אשר סביבו סובבים כל הכוכבים בגלקסיה.
השערה זו מתבססת על העובדה שבאזור מרכז הגלקסיה נמדדו כוחות כבידה חזקים, אולם לא נצפה באזור הזה גרם שמיים בעל מסה גדולה מספיק כדי להוות מקור לכוחות אלה.
החור השחור נמצא בתוך קשת A*, שהוא מקור של קרינת גלי רדיו.
אזורים חשוכים בשביל החלב, דוגמת ערפילית שק הפחם, הם ענני אבק בין-כוכבי שמסתירים את אור הכוכבים.
גלקסיית שביל החלב בולטת בייחוד באזור קבוצת כוכבים קשת - בכיוון זה נמצא מרכז הגלקסיה.
מחקר שפורסם ב־22 במרץ 2024 מעלה את האפשרות כי שתי קבוצות כוכבים מובחנות בתוך גלקסיית שביל החלב הנקראות שיווה ושאקטי, שנוצרו לפני 12–13 מיליארד שנים, לא נוצרו בתוך הגלקסיה אלא "היגרו" אליה ממקום אחר והשתלבו בה.
החוקרים התבססו על מידע שהושג על ידי טלסקופ החלל גאיה.
מערכת השמש שבה אנו נמצאים מצויה במרחק כ-26,000 שנות אור ממרכז הגלקסיה, בערך במחצית הדרך בין המרכז לבין שולי הגלקסיה, על ה"זרוע" המורכבת מגז, אבק וכוכבים, הקרויה זרוע אוריון.
ביחס לממד הצר של הגלקסיה, השמש נמצאת קרוב למישור של הדיסקה.
עובדה זו גורמת לכך ששביל החלב, כפי שהוא נראה בשמים, חוצה את כיפת השמים השלמה לשתי כיפות זהות בקירוב.
זמן ההקפה של השמש את מרכז הגלקסיה הוא כ-200 מיליון שנה.
גלקסיית שביל החלב נמנית עם קבוצת הגלקסיות הספירליות, בגלל צורתה הספירלית, והיא כוללת מספר זרועות.
זרוע אוריון (Orion Arm), שבה נמצאת מערכת השמש.
זרוע סרגל (Norma Arm) שהיא הזרוע הפנימית ביותר.
לשביל החלב כ-20 גלקסיות לווייניות המקיפות אותו, רובן באותו מישור הקפה הניצב למישור הגלקסיה.
בין גלקסיות הלוויין המקיפות את שביל החלב במישור זה נמצאות שתי גלקסיות הלוויין הגדולות ענן מגלן הגדול וענן מגלן הקטן, וכן מספר גלקסיות ננסיות: הגלקסיה הננסית הדובה הקטנה, הגלקסיה הננסית אריה II, הגלקסיה הננסית דרקון, הגלקסיה הננסית תנור, הגלקסיה הננסית סקסטנט והגלקסיה הננסית שדרית.
גם הגלקסיה הננסית פסל מקיפה את שביל החלב באותו מישור, אך כיוון התנועה שלה הפוך לכיוון של שאר גלקסיות הלוויין שבמישור זה.
גלקסיית הלוויין הקרובה ביותר לשביל החלב, הגלקסיה האליפסואידית הננסית קשת, וגלקסיית הלוויין הרחוקה ביותר משביל החלב, הגלקסיה הננסית אריה I, לא נמצאות במישור זה.
גלקסיית שביל החלב היא חלק מקבוצת גלקסיות המכונה "הקבוצה המקומית", שבה נכללת גם גלקסיית אנדרומדה.
קבוצה זו היא אחת מאלפי קבוצות וצבירים בצביר-על הבתולה.
בעוד כ-4 מיליארד שנה עתידות גלקסיית אנדרומדה וגלקסיית שביל החלב להיפגש אחת בשנייה , ובתהליך שייקח כשני מיליארד שנה נוספות יתמזגו שתיהן לגלקסיה אחת בעלת ליבה אחת.
מכיוון שאנו צופים בגלקסיה מתוכה, היא נראית בלילות חשוכים ונקיים כמעין שביל לבנבן ומעורפל, ומכאן התקבל שמהּ (דרך היוונית): בימי הביניים כונתה "בקעה חלבית" או "בקעה לַבְנוּנִית", ובהמשך "הנתיב החלבי", וכיום "שביל החלב".
במקורות יהודיים קדומים מצוין השם "נהר די-נור" (מארמית: נהר של אש).
שביל ישראל הוא מסלול הטיול הרגלי (טרק) הארוך בישראל.
מסלולו, לאורך כל מדינת ישראל, מתחיל בהר החרמון בצפון ומסתיים קרוב לבית ספר שדה אילת, על חוף מפרץ אילת, ואורכו נכון לשנת 2025, לאחר השינויים שבוצעו בו במהלך השנים, הוא 1,088 קילומטרים (לפי אתר החברה להגנת הטבע).
שביל ישראל הוא גולת הכותרת ברשת סימון השבילים הארצית שיזמה ויצרה החברה להגנת הטבע, המסמנת וממפה מסלולי טיול בישראל, על ידי הוועדה לשבילי ישראל.
בינואר 2016 החלה חברת גוגל להציג גם את שביל ישראל כחלק משירות "StreetView".
השביל נחנך בפסח התשנ"ה, אפריל 1995, לאחר כ-16 שנות עבודה ודיונים על התוואי.
הרעיון הועלה בראשית שנות השמונים על ידי אברהם תמיר, שהתרשם משביל האפלצ'ים בארצות הברית.
את הרעיון העביר תמיר לאורי דביר שתכנן וביצע.
בתכנונו הושם דגש על מתן ייצוג לכל נופי ואזורי הארץ, וכן על מעבר באתרים חשובים לכל הדתות.
השביל מהווה מעין שלד לשאר שבילי הטיול בארץ שרבים מהם יוצאים ממנו.
בשונה מסימון השבילים הנפוץ בארץ, פס צבעוני בין שני פסים לבנים, מסומן שביל ישראל באמצעות שלושה פסים מקבילים במדורג: לבן, כחול וכתום.
למעט כמה מאות מטרים באזור לטרון, שביל ישראל נמצא בתחומי הקו הירוק.
בשנת 2003 הוסט חלק מתוואי השביל באזור השרון משפלת ההר לכיוון הים.
הסיבות העיקריות להסטה זו הן התפתחות כביש חוצה ישראל (כביש מספר 6) שדרס קטעים מהשביל, הימנעות מסיכון ההולכים לאורך קו התפר והרצון להוסיף נופי ערים וחוף ים.
שינויים מהותיים נוספים נעשו בשביל באזור הנגב, משום שהתוואי הקודם כלל קטעים ארוכים לאורך כביש 40 לשם הימנעות מכניסה לשטחי האש הרבים משני עבריו.
ב-15 באוקטובר 2019 הוארך השביל בכ-50 קילומטר דרך מדבר יהודה, מצדה וים המלח במקום מעבר דרך מצד תמר במטרה להכליל אותם בתוואי השביל.
שביל ישראל נבחר כאחד מ-20 מסלולי ההליכה הטובים ביותר על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק, ותואר על ידי צוות השופטים כמשלב טבע, היסטוריה, מורשת ותרבות עם "נופים תנ"כיים בקנה מידה גדול וכן נופים מחיי היום-יום של הישראלים המודרניים".
בשנת 2021 בוטל המקטע הראשון של השביל וההתחלה עברה מקיבוץ דן לכפר גלעדי.
השינוי נעשה כדי להימנע מהליכה מסוכנת על כבישים.
בשנת 2023 שביל ישראל התארך בכ-38 קילומטרים – והוא מתחיל כיום באנדרטת חטיבת גולני שבהר חרמון.
ישנן חלוקות שונות של השביל למקטעים.
על פי הסימון של הוועדה לסימון שבילים של החברה להגנת הטבע, האורך הכולל של השביל הוא 1,088 קילומטרים.
החברה חילקה את שביל ישראל ל-56 מקטעים.
השיקולים העיקריים בבחירת נקודות ההתחלה והסיום של המקטעים הם: נגישות בכלי רכב או בתחבורה ציבורית, או (באזורים שבהם אין גישה לכלי רכב רכים) - מיקום הנקודות בחניוני-לילה כך שההפרעה לבעלי החיים (שרובם פעילים בלילות) תהיה מינימלית.
אתר "טיולי" של חברת למטייל מחלק את שביל ישראל ל-46 מקטעים.
בספר האדום החלוקה היא ל-51 מקטעים ולצידה חלוקה ל-103 מקטעים קצרים.
ב"ארץ הצבי" החלוקה היא ל-62 מקטעים.
ניתן ללכת על פי אתר Shvil Net אשר במפותיו החלוקה היא ל-51 מקטעים של הליכה יומית.
אתר "מפה", ואתר Shvilist מחלקים את השביל ל-44 מקטעים שחלקם של יותר מיום הליכה אחד.
הליכה לאורך כביש 40 בשל שטחי האש משני צדי הכביש במקטע זה.
מסלול שביל ישראל (מצפון לדרום)
מכללת תל חי, בית הקברות כפר גלעדי - תל חי,
נחל ציפורי (טחנות עליל, עין יבקע וטחנת הנזירים),
נחל חדרה ופארק נחל חדרה,
רכס הכורכר ת"א, צפון ת"א,
השביל נגמר מול חוף אלמוג.
צעידה לאורך כל השביל ברציפות אורכת בין חודש לחודשיים, תלוי בקצב ההליכה.
הצועדים עושים זאת בדרך כלל בחודשים פברואר מרץ ואפריל מדרום לצפון, ובאוקטובר נובמבר ודצמבר מצפון לדרום.
המטרה היא בעיקר להימנע מגשמים כבדים בחודשי החורף שיכולים להתפתח לשיטפונות בזק מסוכנים במדבריות, ומעומסי החום שיש בקטעים נרחבים של השביל מאפריל עד אוקטובר.
השביל מיועד להולכי רגל, אך על רקע התפתחות התחום ושדרוג מתאים של המפות, החלו מטיילים רבים לעבור קטעים מהשביל באופניים וברכב שטח.
קבוצות מטיילים מתארגנות לכיסוי השביל בקטעים מצטברים.
הקבוצות נפגשות אחת לתקופה ומשלבות הליכה וסעודות משותפות.
הליכה בקבוצה מאפשרת את השארת המכוניות בסוף המסלול ועקב כך, הליכה בקטעים ארוכים יותר.
כמו כן כמה מוסדות חינוך בעיקר מכינות צועדים את השביל.
יש הצועדים את השביל בקטעים - השביל נפרס למקטעים, כאשר כל מקטע נצעד בנפרד, למשל ביום אחד של הליכה.
מיטיבי לכת במיוחד יכולים לסיים את ההליכה בכ־46 ימים, ומיטיבי לכת בכ־62-65 ימים.
ישנן קבוצות הצועדות בשביל ישראל למען מטרה חברתית או סביבתית.
לדוגמה: בשנת 2004 התפרסם סיפורו של ניר צורן, חולה במחלת ALS (ניוון שרירים), שיצא למסע לאורך קטעים מן השביל למען העלאת המודעות למחלה.
בכלי התקשורת התפרסם מסעם של חברי קבוצת אב"י ("אפשר ביחד"), בראשותם של יוסי ורעיה אפנר, שבנם, אבי אפנר, נהרג באסון המסוקים, בשיתוף עם ארגון צו פיוס, המדרשה באורנים וארגונים נוספים.
אלה, עורכים מדי שנה מסע בשביל ישראל לזכר חללי אסון המסוקים וחללי מערכות ישראל ונפגעי הטרור.
לאורך המסע משולבים קטעי מורשת וקטעי זיכרון, ורבים מצטרפים למסע השלם או למקטעים שונים.
הצועד הידוע הראשון של השביל, טרם חניכתו הרשמית, היה יריב יערי שיצא ב־5 באפריל 1994 והשלים את המסלול המקוצר בזמנו תוך 21 יום.
הקבוצה הראשונה שצעדה את השביל רשמית לכל אורכו הורכבה משישה נערים מקיבוץ בארי ומחנכם דני גספר (שמאז עבר את השביל עוד 7 פעמים עם קבוצות שונות), אשר צעדו בקיץ 1994 במשך 20 יום כהכנה לקראת גיוסם לצה"ל.
מייקל ורדיאן, רץ אולטרה מרתון מארצות הברית, סיים ב־22 במרץ 2019 את שביל ישראל לאחר 10 יום, 16 שעות ו־36 דקות ובכך הפך לאדם שסיים את השביל בפרק הזמן הקצר ביותר.
תופעה ייחודית שמתפתחת עם עליית הפופולריות של השביל, היא של "מלאכי השביל".
כינוי זה מתייחס לאנשים לאורך השביל המציעים להולכים בו סיוע כגון הטמנות מים במדבר, אירוח לקפה, רשות להשתמש בחצר להקמת אוהל, אספקת מקום לינה עם מיטות ומקלחת וכדומה.
מרבית ה"מלאכים" אינם דורשים תמורה בעבור השירות אותו הם מספקים, או גובים תשלום סמלי.
קיימות רשימות של "מלאכי שביל", בהן מצטיידים לעיתים המטיילים בשביל לקראת יציאתם.
פעמים רבות מטיילים מחליפים ביניהם מידע על "מלאכים" (בייחוד כשמטיילים ההולכים בכיוונים מנוגדים נפגשים).
ספריית השביל היא מיזם קריאה של רשות הטבע והגנים, המרכז האקדמי שלם ו'נפגשים בשביל ישראל' שפועל החל מאוגוסט 2015. המיזם נועד להעשיר את חוויית ההליכה ולתרום ערך מוסף למטיילים.
הספרים מאוחסנים בארגזים הצבועים בצבעי סימון השביל, מפוזרים ב-16 נקודות לאורכו.
והמטיילים נוטלים ומחזירים ספרים מהארגזים השונים לאורך התקדמותם בשביל.
סימון שביל ישראל מורכב משלושה פסים אנכיים - לבן מימין, כחול באמצע וכתום משמאל.
כשהשביל הוצג לראשונה באתר של החברה להגנת הטבע, לא יוחסה שם משמעות לצבעיו.
עם הזמן התקבל בציבור שהצבע הלבן מסמל את החרמון, הכחול את הים והכתום את המדבר, וכיום ההסבר הזה מופיע גם באתר החברה להגנת הטבע.
סימון השביל הוא מדורג: כשהפס הלבן גבוה יותר, פירוש הדבר שכיוון ההליכה הוא צפונה (לעבר החרמון); ואילו כשהפס הכתום גבוה יותר - המטייל עומד כשפניו לשביל ההולך דרומה (לעבר המדבר והנגב).
סימון שביל ישראל עשוי להופיע לצד סימון שבילים רגיל (אדום, כחול, שחור או ירוק).
לעיתים שביל ישראל חופף גם עם שבילים נושאיים אחרים, ובמקרה זה מתלווה לסימון שביל ישראל נקודה סגולה או כתומה.
סימון השבילים נעשה בידי עובדי הוועדה לשבילי ישראל.
כמו כן, הוועדה יוצרת מפות סימון שבילים מעודכנות, ומוכרת אותן לציבור המטיילים וחובבי הטבע.
שביל ישראל לא עובר ברמת הגולן, ירושלים וביהודה ושומרון.
ב-2006 נחנך "שביל ירושלים" אשר מתחבר לשביל ישראל בסטף ובעין חנדק, וכך יוצר מסלול כמעט מעגלי עם שביל ישראל.
ב-2007 נחנך "שביל הגולן" (לבן כחול ירוק) שמתחיל בחרמון ומסתיים בדרום רמת הגולן (נקודת שביל ישראל הקרובה היא באתר ירדנית).
יש מטיילים אשר מחברים את שביל הגולן לשביל ישראל דרך שמורת נחל חרמון ונחל גובתה.
ב-2009 הושלם סימונה של "דרך הבשורה" באזור הכנרת והגליל התחתון המזרחי.
השביל המתחקה אחר דרכו של ישו בצפון הארץ, חופף בחלקו לשביל ישראל.
עוד נחנך בשנה זו, ביוזמת האמן אסף קדרון בשיתוף עם מועצת יש"ע שביל ישראל הישיר יו"ש.
החלק הראשון של "שביל ישראל האלטרנטיבי" (או "הישיר"), אשר מתפצל משביל ישראל ליד בית שאן, ממשיך לאורך הבקעה והשומרון, עובר דרך ירושלים וצפוי להתחבר לשביל ישראל באזור ערד.
שביל זה לא סומן על ידי גוף רשמי לסימון שבילים, והוא מסומן בצבעים תכלת לבן ירוק.
בעקבות השרפה בכרמל שהתרחשה בדצמבר 2010 ופגעה בקטע השביל העובר בכרמל הוועדה לשבילי ישראל הציעה תוואי חלופי העובר דרך נחל אורן.
תוואי השביל המקורי דרך הר שוקף שוקם לאחר השריפה.
שביל רמות מנשה: יוצא משביל ישראל מדרום למושב עופר ועובר במרחב הביוספרי רמות מנשה בקרבת היישובים בת שלמה, עמיקם, דליה, גלעד, רמת השופט ומשמר העמק ודרך הנחלים דליה, השופט, רז ותנינים (מצפון לדרום).
נקודת המפגש הדרומית עם שביל ישראל נמצאת מצפון לבנימינה.
הליכה על השביל לוקחת כ-3 עד 4 ימים.
בשנת 2016 בית ספר שדה כפר עציון חידש את היוזמה של מעבר שביל ישראל ביו"ש תחת הכינוי "שביל ישראל המזרחי" שיעבור בשטחי יהודה, השומרון ובקעת הירדן.
ב-2017 תוואי שביל ישראל שונה ולראשונה נכנס לתחום ירושלים.
השינוי, המוסיף לשביל כ-11 ק"מ, מתחיל מנחל שורק לתוואי חדש דרך עין כרם, קריית מנחם, עין לבן ונחל רפאים (מצפון לדרום) וחוזר לתוואי המקורי בשלוחת קובי בצפון פארק בגין.
ב-2019 נוסף מקטע בן כ-50 ק"מ המשיק לים המלח, ועובר במצדה ובעין בוקק.
ב-2020 סומן מחדש שביל השרון, והוא מוצע כחלופה למטיילים בשביל ישראל - במקום הליכה בת יומיים על חופי נתניה, הרצליה ותל אביב-יפו, ניתנת האפשרות לעבור בנופי אזור השרון הכוללים יערות ואגמים.
אורך השביל כ-60 קילומטרים, הוא מתפצל משביל ישראל בסמוך לחוף מכמורת ומתחבר אליו בחזרה בפתח תקווה.
ב-2023 נוספו לשביל שני מקטעים מהחרמון לבניאס ומהבניאס לתל חי.
שביל ישראל עביר רק בחלקו לרכיבת אופניים, ואחרי שמטיילים אלתרו לעצמם נתיב, החלה הוועדה לתכנן את שביל ישראל לאופניים בשנת 2006. המקטע הראשון נפתח ב-2011 מאילת לשחרות, והוא באורך 85 ק"מ.
נכון ליולי 2020, מסומנים 400 ק"מ בין אילת לערד.
אורך השביל הכולל הוא כ-1,200 ק"מ, ובניגוד לשביל הצועדים הוא מתחיל בגולן, עובר דרך הירדן ההררי, השרון המזרחי וירושלים.
ביהדות, הדרך האמצעית, שביל הזהב או דרך האמצע הם מושגים בתורת המידות של הרמב"ם, שהושפע בתורו מהגותו של אריסטו.
הליכה באמצע המתון, ריחוק מקצוות תכונות הנפש והתנהגות בדרך האמצעית המשלבת את שני הצדדים.
לפי אריסטו והרמב"ם, ראוי שאדם ינהל את אורחות חייו בדרך זו.
שיטה זו מובאת כחלק ממכלול תפיסתו של הרמב"ם על אודות מהות הנפש בפרק הרביעי של שמונה פרקים.
תכלית ההליכה בדרך האמצעית היא להביא אושר אישי לאדם, וכן לאפשר קיום תקין ופורה של החברה.
"הדרך האמצעית" הוא השם שנתן הרמב"ם בהשפעת הפילוסוף היווני אריסטו למושגים הבאים, השגורים בפי העם כמו: שביל הזהב, דרך האמצע, דרך ישרה, דרך ביניים, דרך ארץ, דרך המלך ועוד.
אריסטו, ובעקבותיו הרמב"ם, ראו ערך חשוב בתיקונו המוסרי של האדם ובאיזון תכונות נפשו, וקבעו שהאדם צריך להגיע לאיזון בין תכונות נפשו ולהתרחק מקיצונויות אל האמצע.
לפי המיפוי של הרמב"ם, כל תכונה מתכונות האדם נמצאת על סקאלה בין שני קצוות- קצה-יתיר וקצה-חסיר - ששניהם רעים ומזיקים לאדם, מפני שהקצה-היתיר יש בו עודף, ואילו בקצה-החסיר יש חיסרון.
למשל, חמדנות וריבוי תאווה היא תכונה שבקצה ה"יתיר" ופרישות וסיגוף היא התכונה ההפוכה, בקצה ה"חסיר".
האדם צריך לשאוף להגיע לאיזון ולהיות בכל מידה ותכונה באמצעיתה, לאדם כזה קורא הרמב"ם "חכם".
הוא התנגד לתפיסה הדטרמיניסטית, וטען כי לאדם יש בחירה חופשית ויכולת לשנות את תכונותיו.
לפי דברי הרמב"ם, המטרה היא להידמות לה' ככל שניתן.
אם כן, הגדרת "הדרך האמצעית" צריכה להיות הפעלת שיקול דעת כדי לדעת מה הפעולה הנכונה ביותר לעשות כעת ולא לנהוג את אותה פעולה בכל מצב.
למשל, השילוב הנכון בין מידת האומץ ומידת הפחד או הזהירות, אינו הסתכנות אך ורק במקומות שבהם ההסתברות להתרחשות דבר רע היא פחות מ-50%, אלא שימוש נכון באומץ מתי שהוא נצרך (יכול לפעמים להגיע גם למצבים של ייהרג ואל יעבור) וזהירות מסוימת במצב שהחיים יותר חשובים מהפעולה שמתכוונים לעשות.
וזו ההליכה בדרכיו של אלוהים שעושה תמיד את המעשה הנכון ביותר לעשות באותן הנסיבות, בין אם הוא נראה כקרוב יותר לקצה זה ובין אם הוא נוטה יותר לכיוון ההפוך.
לכן, כאשר מוזכרת "הדרך האמצעית" כדרך מתונה ומאוזנת, הכוונה היא לכך שעל האדם לאתר את שתי המידות הקיצוניות בכל תחום, ולבחור בכל מצב נתון כיצד עליו לפעול וכיצד לאזן בין שני הצדדים, כדי להגיע לרמה הראויה, שהיא לאו דווקא ממוצע מתמטי, אלא 'אמצע-יחסי'.לכל אדם ולנסיבות הקיימות.
דוגמה נוספת- כאשר אדם נמצא באירוע חברתי ויש בידו שתי אפשרויות לתקשר עם סביבתו - לפטפט ללא הפסקה או לשתוק שתיקה מוחלטת - עליו לבחור בכל סיטואציה תגובה שונה למצב, לפעמים יטה קצת יותר לצד הפטפטנות וידבר עם חבריו, ולפעמים יבין שעליו לשתוק ויטה יותר לכיוון השתיקה.
וזוהי הדרך האמצעית האמיתית - שבה האדם איתר את שני הצדדים ובוחר כיצד לשלב ביניהן בצורה נכונה במצבים השונים, ועל ידי כך הוא מדמה לה'.
ביחסו של האדם לסכנות שבחיים, שתי המידות ההופכיות הן- מצד אחד, פחדנות שבה האדם נרתע מלצאת אל העולם ולפעול בו, תכונה שגורמת לו לקפוא על שמריו ולחוות מעט ממה שהעולם יכול להציע לו.
מצד שני יש את ההרפתקנות, שהיא מידה הופכית לפחדנות, בה האדם מסכן את חייו ללא כל סיבה אמיתית.
בין שתי המידות האלו יש את אומץ הלב שבו האדם לא בורח מעימותים, ומסכן את עצמו בעת צורך למטרה טובה, כמו בעת מלחמה או כאשר הוא צריך לגונן על עצמו או על קרוביו.
ביחסו של האדם לרכוש, הקמצן הוא אדם ששומר על רכושו מכל משמר, אחרים לא נהנים ממנו ולפעמים גם הוא עצמו אינו נהנה מרכושו.
הפזרן לעומת זאת, הוא אדם שנותן ללא כל חשבון מרכושו ויכול בקלות להגיע לשוקת שבורה, ואילו הנדיב הוא אדם שמוציא מכספו במידה ובמשקל לפי הצורך של מקבל הנדבה מצד אחד ולפי המתנאים לנותן הנדבה, שלא תפגע ביציבותו הכספית.
במצב רוחו של האדם, מידה קיצונית אחת היא העצבות.
אדם עצוב בדרך כלל לא ירצה לעשות כלום מרוב ייאוש ועצב.
ובצד השני יש את הליצנות שהיא עליזות יתירה שלפעמים מגיעה גם להוללות וקלות ראש ש"מרגילים את האדם לערוה".
המידה האמצעית היא שהאדם שמח, כלומר שהוא מרוצה ממה שיש לו ועושה את הדברים הנכונים ולא מתייאש מלתקן את מה שמקולקל.
וכך בכל התכונות האחרות אשר בנפש האדם.
אף שהרמב"ם בשמונה פרקים (פרק ד'), כותב בפירוש "שנטייתו של האדם מהענווה לצד שפלות הרוח מעט", היא דרך החסידים ונעשית "לפנים משורת הדין", בהדרכתו לציבור, הוא טוען שהגאווה והכעס הן מידות יוצאות דופן, שכל אחד צריך להתרחק מהן לגמרי, עד הקיצוניות השנייה.
במידה זו ניכרת התרחקות שלו מאריסטו, שסבר שהאדם ראוי שיכיר בערך עצמו, ואיננו צריך להיות שפל רוח.
כלומר, ביחס למידות הכעס והגאווה, עדיף להתרחק עד הקצה האחר, של הרוגע והשפלות.
אך יש שאמרו שאין כוונת הרמב"ם להגיד שצריך להתרחק עד הקיצוניות, אלא רק להגיד שבמידות האלו, דרך האמצע הרבה יותר קרובה לקצה אחד מאשר לקצה השני, אך ודאי שהשפלות והאדישות הן רעות.
גם מדברי האורחות צדיקים רואים שלדעתו, יש צורך גם בגאווה וכעס, כדי להוכיח חוטאים, למשל.
על פי אפלטון, הדרך לתיקון המידות הרעות היא לימוד פילוסופיה ומהות העולם ועל ידי הלימוד, הוא יבין בשכלו שהדרך שבה הוא הלך אינה נכונה והוא צריך להשתנות.
אך הרמב"ם קבע, שכדי שהאדם ישנה את תכונותיו, לא מספיק לחשוב שצריך להיות אחרת ואף לא ללמוד על מעלת התכונה הטובה, אלא פשוט צריך לתרגל ולהתרגל לעשות אחרת.
לפיכך יש לעסוק בעשיה מתקנת, בדומה למה שקבע רבנו בחיי אבן פקודה: "שאחרי המעשים ימשכו הלבבות" (ובדומה לזה: ספר החינוך מצווה טז').
מבחינת הרמב"ם, עשיה מתקנת היא לעשות מעשים שהם מעין התכונה שאותה רוצים לרכוש והמעשים יטביעו חותם בנפש האדם וישנו אותה להיות כפי שרצוי בעיניו.
הרמב"ם מחלק את אופן תיקון המידות של האדם לשלושה מצבים:
אדם שסטייתו מהאמצע בתכונה מסוימת קטנה והוא מודע לה - יחזור באותה תכונה לאמצעה באטיות ובהתמדה, עד שיגיע לאמצעה.
אדם שסטייתו מהאמצע בתכונה מסוימת גדולה והוא עדיין מודע לסטייה - ילך לקצה ההפוך של האמצע של התכונה, (ראה דוגמאות בהמשך), ילמד על התנהגות ההפוכה להתנהגותו, וכך יחזור לאמצע.
למשל, אדם שהוא קמצן צריך לכפות את עצמו לפזר מכספו שוב ושוב, עד שתכונת הנדיבות תקבע בנפשו ואדם פחדן צריך לעשות מעשים נועזים כמה פעמים, עד שישתחרר מהפחד וכן הלאה.
עם זאת, אדם שהוא פזרן גם כן יצטרך להתקמצן יתר על המידה על מנת להיהפך לנדיב, אך הרמב"ם מציין שהעבודה אצלו תהיה הרבה יותר קצרה.
בדומה לזה, ישנה אבחנה נוספת, והיא שלעומת ה"חכם" שנמצא ממש בדרך האמצע, ה"חסיד" הוא אדם שמטה את מידותיו מעט מאמצע התכונה, בדרך כלל לצד הנוטה יותר לכיוון הפחות טוב לאדם עצמו (פזרנות ביחס לקמצנות, נועזות ביחס לפחד או זהירות, שפלות ביחס לגאווה, אדישות ביחס לכעס ועצבנות וכדומה).
הסיבה לכך היא שרוב בני האדם נוטים יותר לצד ההפוך למידות הללו ואם אדם יקפיד להיות בדיוק באמצע, נטייתו הטבעית תחזיר אותו לאותו צד בלי שהוא ישים לב.
לכן, כדי לפתור בעיה זו, נזהרו ה"חסידים" לעשות מעשים הנוטים יותר לצד השני.
כפי הנראה, תיקון המידות, אינו דבר קל, אך אפשרי אם נוהגים בצעדים קטנים, בהתמדה ובסבלנות לאורך זמן.
הדרך האמצעית בכתבי הקודש היהודיים
אנחנו מוצאים את הדרך האמצעית בכמה מכתבי הקודש שלנו, כמו: בתנ"ך, המשנה, בתלמוד ובתוספתא.
בפירוש ר' יצחק עראמה נאמר:
רבי יהודה הנשיא, שערך וחתם את המשנה במאה השלישית אומר ():
וכן אנו מוצאים ב"אבות דרבי נתן" (מהמסכתות הקטנות שבסוף ספר זרעים, נוסח א', פרק 28 פסוק י') כתוב:
בתלמוד הירושלמי (עריכתו הסתיימה בשנת 370 לסה"נ) אנו קוראים:
על בסיס המילה "תורה" שמופיעה בפסוק זה, ניתן לקרוא לשיטה בשם "תורת הדרך האמצעית".
בתוספתא המצורפת למשנה (שנערכה אחרי המשנה במאה השלישית לסה"נ) נאמר (ספר מועד, חגיגה ב, ב):
ועוד אנו מוצאים בתוספתא (ספר האגדה, עמ' תרנא, וסג)
הדרך האמצעית - מצווה מן התורה
הרמב"ם מגדיר בספרו 'משנה תורה', ספר המדע, שהדרך האמצעית היא "דרך ה' " (פרק א, הלכה ז), ומהגדרתו זו נובעת הכללת בדרך האמצעית לכלל המצווה השמינית של 'מצוות עשה' האומרת "הציווי שנצטווינו ללכת בדרכיו" (10) (ספר המצוות להרמב"ם), בדרכי ה'.
המסקנה מהאמור לעיל היא שללכת בדרך האמצעית היא מצווה מן התורה, לפי הרמב"ם.
בתור שכזו כל יהודי, לא רק יכול ללכת בדרך זו, אלא שהוא חייב - חובה מן התורה - ללכת בה, והרמב"ם מוסיף 'בכל כוחו'.
עוד קבע הרמב"ם שמי שמידותיו לא ממוצעות, הדבר יפגום בתפיסות הרוחניות שלו, ואדם כזה לא יוכל להיות מואר באור התבונה הבהירה ולהגיע אל האמת, מפני שכל תכונת נפש שאיננה ממוצעת ומאוזנת, מהווה חיץ בינו לבין תפיסת האמת.
כך למשל, אדם גאוותן יישאר בקיבעון מחשבתי ולא יוכל להתקדם, משום שלא יהיה מוכן להודות בטעויותיו, ופחדן יפחד להגיע למסקנות נועזות ומרחיקות לכת.
הרמב"ם אף הוסיף סיבה "בריאותית" ואמר שנפש בריאה היא זו שהולכת ב"דרך האמצעית".
וכשם שמי שחולה בגופו פונה לרופא, כך גם על מי שלוקה בנפשו, והיא איננה מתוקנת, ללכת לרופא הנפש, שהוא לשיטתו הפילוסוף או החכם.
בנוסף לכך, כאשר האדם נוטה לקיצוניות במידה אחת היא עלולה להשתלט על חייו ולהפוך אותו אובססיבי לדבר, באופן שכל התכונות האחרות שלו יכנסו לצללים ולא יהיו מפותחות.
כך, אם האדם נעשה חולה עבודה, כל הצדדים האחרים בחייו, כמו משפחה וחברים, יפגעו.
וכן אם הוא נוטה לחרדות ופוביות באופן קיצוני, הוא יחשוש מכל דבר, וחלק ניכר ממחשבותיו וממרצו יופנה לעניין זה על חשבון דברים אחרים.
כך יוצא שמידה קיצונית אחת גוזלת מהאדם הרבה מאוד אנרגיה, על חשבון דברים אחרים שהיה יכול לעשות.
בכל האמור בחלק מתרי"ג המצוות ש"בין אדם לחברו", שהרמב"ם מגדיר בספרו 'מורה נבוכים' (חלק שלישי, פרק לא), בתוספת המצוות כמו: מצוות קידושין, טהרה, אכילה ושתייה וכדומה, שהרמב"ם הכליל במצוות שבין אדם למקום, כדי להדגיש את חשיבותן, הן למעשה ולהלכה מהוות את הדרך האמצעית.
ומתוך רשימת המצוות הזו, מצוות עשה הן המידות הטובות - אותן יש לעשות, ולעומתן מצוות לא תעשה - אשר מהן יש להתרחק ולא לעשות.
על פי דברי אריסטו (בספר 'אתיקה') המטרה העליונה של חיי האדם היא לחיות באושר.
על פי אריסטו, האושר הוא מצב יציב הנמשך באופן קבוע, ומשיגים אותו רק על ידי חיים שמתנהלים על פי המידות הטובות, המתבטאות בדרך האמצעית, המהווה 'סגולה טובה' להבאת האורה.
התכלית השנייה של תורת הדרך האמצעית היא לפתור בעיות בין בני אדם בדרך של שלום משא ומתן, ללא אלימות, שכן עקרון 'השוויון' הוא עקרון יסוד של הדרך האמצעית, בהיות האמצע נמצא במרחק שווה בין שני הקצוות (הקיצוניות).
מעקרון השוויון נובע עקרון 'ואהבת לרעך כמוך'.
וכשם שאדם אינו מעוניין שיעשו דברים רעים, כך הוא לא יעשה דברים רעים לחברו, ויפתור כל קונפליקט במשא ומתן וללא אלימות כל שהיא.
הדבר מתבטא גם בקונפליקטים בין עמים, כאשר גם אותם, לפי תורת הדרך האמצעית, יש לפתור רק בדיבורים טובים, ללא אלימות, טרור ומלחמות,
הרמב"ם במשנה תורה מייחס שיטה זו לחכמים הראשונים (חז"ל) ואף לאברהם אבינו.
לפי דבריו, שיטה זו היא אפילו מצווה בתורה.
ואכן, גם בתוספתא וגם בירושלמי מובא משל לשביל העובר בין שתי דרכים- אחת של אש ואחת של שלג- שהדבר הנכון ביותר לעשות הוא להלך באמצע, כדי לא להישרף באש ולא לקפוא בשלג.
רבי יצחק עראמה אפילו מפרש על פיה את הפסוק .
הוגים נוספים שהלכו בדרך זו
ספר החינוך במצווה תרי"א מונה גם כן את מצוות "והלכת בדרכיו" ואף הוא אומר שהדרך הטובה היא דרך האמצע.
ר' עובדיה מברטנורא, בפירושו על המשנה: "איזוהי דרך ישרה שיבור לו האדם?
כל שהיא תפארת לעושיה ותפארת לו מן האדם."- .
מבנהו הכללי של ספר אורחות צדיקים מורה על כך שאין אף מידה שהיא טוב מוחלט, אלא בכל מידה יש צד טוב וצד רע.
וכך הוא כותב בהקדמה לספרו: "...יש מידה שצריך להשתמש בה ברוב המקומות, ויש מידה שצריך להשתמש בה מעט...לכן, בהיות האדם שוקל בפלס המאזנים לקח מכל מידה שעורה, לא יפחת ולא יוסיף, בזה יגיע לתכלית הטובה."- רואים שהוא אומר שמכל מידה צריך לקחת משהו.
גישה דומה אימצה האסכולה הביהביוריסטית, מאות שנים לאחר מכן.
תורת הדרך האמצעית נמצאת בעולם מזה 2,500 שנה בתרבויות רבות, בהן הסינית, הבודהיסטית, היוונית, הנוצרית והאסלאמית.
דזה-סה, נכדו של החכם קונפוציוס (551-479), חיבר את הספר 'דרך האמצע וקיומה', שתורגם לעברית בהוצאת מוסד ביאליק .
האמצע הקונפוציאני מושג דומה אולם שונה מהאמצע האריסטוטלי.
גאוטמה בודהא (563-483) שהביא את הבודהיזם לעולם, בדרשתו הראשונה המקודשת ביותר לבודהיסטים, הנקראת "הנעת גלגל הדהרמה", מיד אחרי שקיבל את 'הארתו', ובמשפטו הראשון אמר: "...
הפילוסוף היווני אריסטו (384-323) כתב על הנושא את ספרו "אתיקה", שדן באופן יסודי וסיסטמטי בשיטה.
תורתו זו של אריסטו שימשה בסיס לדרך האמצעית בנצרות מצד אחד וביהדות של הרמב"ם מהצד האחר (הספר של אריסטו תורגם לעברית והוצא לאור על ידי שוקן הוצאה לאור.
ראו גם הספר תורת הדרך האמצעית, פרק שלישי).
הקדוש הנוצרי תומאס אקווינאס (1125–1274) אימץ את תורת הדרך האמצעית של אריסטו בספרו "סומה תאולוגיקה" (חלק 2, פרק 1, שאלה 64), הרחיבה והטה אותה לכיוון הדתי-נוצרי.
בקוראן (632 לספה"נ) - הספר הקדוש ביותר של האסלאם, אנו מוצאים (בסורת אל-בקרה (פרשת הפרה), פסוק 143), שנאמר: "וג'עלנקום אומה וסאטא...", ובעברית 'עשינו אתכם אומה אמצעית...'.
מכאן התפתחה 'הואסטיה', שהיא האמצעיות באסלאם אשר מחייבת את המאמין האסלאמי ללכת בדרך האמצעית בכל ימי חייו.
תפוצת תורת הדרך האמצעית בעולם
שביל סובב כנרת הוא טרק המאפשר הליכה מסודרת וחופשית, או רכיבה על אופניים, סביב אגם הכנרת.
השביל מסומן בסימון שבילים לבן-סגול-כחול.
את השביל יזמה החברה להגנת הטבע והוא מתוחזק ומפותח על ידי רשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת.
במסגרת הקמתו בוצעו השגת אישורים למעבר השביל והמטיילים במתחמים שונים, הסרת גדרות ומכשולים אחרים, סימון, ועדכון תמ"א.
עם זאת, חלקים מהשביל מעולם לא הוכשרו, ואחרים נזנחו והתמלאו בצמחייה, או שהגישה אליהם הוגבלה.
על פי חוקי מדינת ישראל הגישה לחופי הכנרת אמורה להיות חופשית לכל, והיא פטורה מתשלום דמי כניסה.
למרות החוק, פרטים וגופים שונים השתלטו על חלקים מהחופים וגדרו אותם, והם מונעים אליהם כניסה לציבור הרחב, או שהם מתנים אותה בתשלום דמי כניסה.
במסגרת המאבק לתיקון המצב הופעל על ידי החברה להגנת הטבע ומתנדבים מהציבור הרחב, כבר בראשית 2003, פרויקט של הסרת הגדרות ויצירת "שביל סובב כנרת", שיאפשר לציבור הרחב לטייל באופן מסודר מסביב לאגן הכנרת, ובכך יעגן את זכות הציבור למעבר חופשי.
"שביל סובב כנרת" אמור להשתלב במערך מסלולי הטיולים האזוריים.
עם הקמת איגוד ערים כנרת ורשות הכנרת תפס הפיתוח של השביל תאוצה תחת ניהולם.
הבחירות לכנסת השבע עשרה סייעו, ככל הנראה, לגיוס אנשי ציבור לטובת פריצת השביל.
ב-7 במרץ 2006 חתמו נציגים מכמה מן המפלגות הגדולות (עוזי לנדאו מהליכוד, שלום שמחון מהעבודה ובני אלון מהאיחוד הלאומי-מפד"ל) על "ברית עם הכנרת" בה הם מתחייבים להעלות את הכנרת לסדר היום הציבורי בכנסת הבאה, ולהשיב את חופיה לידי הציבור, למעבר חופשי.
בטקס שנערך בחוף של מכללת אוהלו, בסמוך לכנרת, נכחו כלי תקשורת ובסופו צעדו חברי הכנסת בשביל שסומן במקום.
על שולחן הממשלה הונחה הצעת החלטה שהוגשה על ידי השרה לאיכות הסביבה דאז, יהודית נאות, אשר קוראת:
מנהל התכנון במשרד הפנים הביע נכונות לקדם הליך שינוי לתמ"א 13 לחופי הכנרת אשר יעגן סטטוטורית את העקרונות העומדים מאחורי רעיון השביל.
בשנת 2016 פורסם ש"ניתן לצעוד בכ-90% מהשביל שחובק את הכנרת ואורכו כ-53 קילומטרים" וכי ממשיכים לפעול ברשות הכנרת ואיגוד ערים כנרת לפריצת עשרה האחוזים הנוספים שישלימו את אורך השביל ל-58 קילומטרים.
המתנדבים, הכוללים קבוצות נוער מכל רחבי הארץ, כבר הכשירו קטעי שביל באורך של 35 קילומטרים מתוך סך היקפה של הכנרת שמגיע ל-60 קילומטרים, אותם סימנו אנשי הוועדה לשבילי ישראל, והם ממשיכים במאמץ שנועד להביא לשביל שיקיף את כל האגם.
בשנת 2012 הסכים קיבוץ מעגן לסלילת השביל דרך שטחו, לאחר התנגדות שנמשכה שנים, והשביל יעבור סמוך למקום בו אירע אסון מעגן.
בין הקטעים שנפתחו והמצטרפים לקטעים שהיו חופשיים למעבר נמנים:
מפרץ אמנון - כפר הנופש במפרץ אמנון היה מגודר משני צידיו והיווה צוואר בקבוק בקטע השביל מכפר נחום לשפך הירדן.
אכסניית עולי הרגל בעין שבע – על אף העובדה שהתוכניות החלות על השטח מבטיחות גישה חופשית אל החוף ולאורכו, בפועל נחסמה הגישה של הציבור לחוף.
כתוצאה מפעילות שקוימה לסימון המעברים הציבוריים החל המקום לפתוח שעריו.
חופי המועצה האזורית גולן – בתחום חופי הרחצה של המועצה האזורית גולן (למעט חוף לבנון) הוסדר וסומן המעבר הרגלי החופשי לאורך רצועת החוף.
אזור נוקייב (חלוקים וגופרה) - מוקשים שנסחפו מהמוצב הנטוש לחופי הכנרת הביאו לגידור האזור, אך אלה פונו והגדר הוסרה.
האון – מעגן – במסגרת הכשרת קטע השביל בין קיבוץ האון לקיבוץ מעגן הוסרו מספר גדרות ישנות שחסמו את המעבר לאורך רצועת החוף.
שביל ירושלים הוא נתיב הליכה ארוך שאורכו הכולל הוא 39 ק"מ.
השביל מתחיל בחניון עין חנדק, ממשיך מזרחה לכיוון ירושלים, מקיף את העיר העתיקה בירושלים וחוזר מערבה עד לסיומו בסטף.
השביל מהווה חלופה ארוכה יותר לחלק בשביל ישראל שנכנס רק לשכונות הדרום מערביות של ירושלים ולא עובר באתרים החשובים של העיר.
בשטח הבנוי בירושלים השביל משולט בסימון שבילים מיוחד בצבעים כחול-זהב-כחול.
מחוץ לעיר השביל מסומן גם בסימון שבילים רגיל, בעיקר כחול אך גם שחור וירוק.
השביל נחנך בצעדת ירושלים בחג הסוכות בשנת 2006.
שביל ירושלים מתחיל באופן רשמי בחניון עין חנדק הנובע למרגלות מושב אבן ספיר.
כשהוקם השביל, זו הייתה יציאה מנקודה על שביל ישראל; כיום, לאחר שנתיב שביל ישראל הוארך כדי שיעבור בעצמו בירושלים, השביל פוגש את שביל ישראל ליד נחל עין כרם, שעובר בין שכונת עין כרם לבין הר הרצל.
סימון שבילים בצבע כחול מוביל בדרך עפר עד לשער ובו שלט של שביל הדסה, שסומן משולט ומתוחזק על ידי מתנדבים מבית החולים הדסה עין כרם.
שביל הדסה, בעיקרו כביש עפר מוביל אל מעין מרים ברח' המעיין בעין כרם.
מעין כרם מוביל השביל לרחבת הכניסה של יד ושם.
מיד ושם לגיא בן הינום
מרחבת הכניסה למוסד יד ושם ממשיך סימון שביל ירושלים לאורך ציר שדרות הרצל עד לכיכר דניה ולאורך שכונת בית הכרם עד לגבעת רם.
תוואי השביל ממשיך לאורך רחוב קפלן, קריית הממשלה ובנק ישראל מפה מוביל השביל למוזיאון ישראל לפסל המנורה למשכן הכנסת ולגן הוורדים.
שביל החותך את גן הוורדים מוביל את המטייל אל היציאה מהגן לכוון גן סאקר וההתחנה לחקר ציפורי ירושלים - אתר טבע עירוני, מופעל על ידי החברה להגנת הטבע.
בין היתר, עוסקים במקום בטיבוע ציפורי שיר לצורכי מחקר ומעקב.
במסתור מיוחד ניתן לשבת לצפות בפעילות ציפורים.
שביל ירושלים "חותך" את גן סאקר לאורכו ומוביל אל שכונת רחביה דרך רחוב בנימין מטודלה ומשם לרחוב אלפסי ולקבר יאסון.
השביל מתפתל ברחובות השכונה ומוביל למשכן הנשיא לתיאטרון ירושלים ובצמוד אליו חורשת הירח - חורשת אורנים המשמשת כאתר נופש פעיל לתושבי העיר ומתקיימות בה פעילויות בתי ספר, חוגי טבע ותנועות נוער ומדורות ל"ג בעומר.
החורשה ניטעה בסוף המאה ה-19 לשמש כגן סביב בית החולים למצורעים הניצב בסמוך.
מחורשה זו, ממשיך השביל להתפתל על גבול השכונות טלביה והמושבה הגרמנית אל שכונת ימין משה הציורית ובה טחנת רוח העומדת בכניסה לשכונה, שהפכה למוזיאון קטן.
בסמוך לטחנת הרוח בנויה רחבת תצפית שממנה נשקף נוף של חומות העיר העתיקה.
בסמוך, מאחורי זכוכית, ניצב דגם משוחזר של מרכבתו של השר משה מונטיפיורי.
השביל ממשיך ויורד לכוון גיא בן הינום ולבנין הסינמטק.
מגיא בן - הינום לאוניברסיטה העברית
קטע זה של השביל שאורכו כ 4 קילומטר הוא המתויר ביותר ועובר במספר אתרים מקודשים לשלוש הדתות.
שביל ירושלים עובר בכביש עפר אל גיא בן הינום ואל הכפר הערבי סילְוָאן.
שביל ירושלים נמתח לאורך נחל קידרון, היורד מהר הצופים, ולאורך האפיק, ממול לחומות.
נמצאים יד אבשלום, קבר בני חזיר, קבר זכריה וקבר רבי עובדיה מברטנורה.
משם עובר השביל בסמוך לכנסיית כל העמים ובמעלה הר הזיתים הנמצא ממזרח לעיר העתיקה גובהו של הר הזיתים מאפשר תצפית המצוינת לעיר העתיקה של ירושלים ומתחם הר הבית.
השביל ממשיך לעקוב אחר הקידרון ועולה לכוון הר הצופים בעמק צורים - גן לאומי מצפון-מזרח לעיר העתיקה בירושלים, בגודל 170 דונם, עמק צורים יוצר רצועת גנים החובקת את חומות ירושלים, במטרה לשמר את מרקמו ההיסטורי של הר הזיתים ולמנוע בנייה במקום.
במקום מופעל מיזם לסינון שפכי העפר שהוצאו מהר הבית בחפירות שונות שנערכו על ידי הווקף.
העפר מסונן על ידי מתנדבים, בהנחיית ארכאולוגים מאוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף מקיימת העמותה פעילויות חינוכיות ותרבותיות לקהל הרחב, כולל התנסות עצמית בגילוי ממצאים והסברים על ממצאים ארכאולוגיים.
מנקודה זו ניתן לגשת עוד כ 50 מטר לכוון צפון-מזרח, לתצפית מרשימה על מדבר יהודה.
מגבעת התחמושת ועד היציאה מהעיר בירידה לליפתא השביל אינו מסומן.
שביל ירושלים פונה מערב ויורד בשדרות אשכול לגבעת התחמושת.
רחוב שבטי ישראל וכיכר ספרא.
התוואי ממשיך לאורך חלקו המרכזי של רחוב יפו ומתפתל באור מרכז העיר דרך כיכר ציון נחלת שבעה ורחוב קינג ג'ורג', ומשם אל רחוב אגריפס שוק מחנה יהודה ולכוון היציאה מתחומי ירושלים, דרך בנייני האומה ומתחת לגשר המיתרים של הרכבת הקלה.
ומשם לשרידי הכפר הערבי ליפתא השוכן בכניסה לעיר.
בשביל המסומן בכחול יורדים למעיין ליפתא ולתוך הכפר, ממשיכים לרדת בשביל לאפיק נחל שורק (בערבית ואדי אַ-צְרַאר) שהוא אחד הנחלים הארוכים בישראל.
השביל מתפתל לאורך האפיק לכיוון עינות תלם משם ממשיך השביל אל עמק הארזים ונחל חלילים.
כאן מגיע שביל ירושלים לקטע האחרון שלו לאחר שצייר קו מעגלי והוא חותר לכוון נקודת היציאה.
סימון השבילים הסימון הופך לשחור לקטע קצר עד הר חרת שהוא גן לאומי בניהול ובטיפול של הקרן הקיימת לישראל.
המקום נמצא לא רחוק ממחלף הראל בכביש ירושלים תל אביב, ליד מבשרת ציון ובית זית והוא חלק מהמכלול הכולל את תל צובה - הר חרת - סטף.
מקיפים עם השביל את הר חרת, ובסימון שבילים כחול ממשיך התוואי בצמוד כביש 395.
ומגיע למעגל תנועה הידוע כצומת הר איתן (צומת הסטף).
נקודה זו בה מצויות תחנות אוטובוס היא נקודת סיום אפשרית ראשונה של השביל (או נקודת התחלה) למשתמשים בתחבורה ציבורית.
נקודת סיום שנייה היא בתחנת המידע למטייל בסטף - נקודת החיבור השנייה של שביל ירושלים עם שביל ישראל.
יעקב סער, יגיל הנקין, המדריך האדום שבילים ארוכים בישראל , אשכול הוצאה לאור 2012. דאנאקוד 1141-101
איל דודסון, בשביל ירושלים: מדריך למטייל באתרי ירושלים הקדומה, ירושלים: מכון מגלי"ם, 2009
שביל ישו (לעיתים דרך הבשורה) הוא נתיב הליכה ארוך של 65 ק"מ, בגליל התחתון ובצפון הכנרת, שמתחיל בנצרת ומסתיים בכפר נחום, ומקשר בין אתרים קדושים לנצרות.
מטרתו של השביל היא לספק נתיב הליכה נוח ומסומן המקשר בין אתרים משמעותיים בחייו של ישו בצפונה של ארץ ישראל, כפי שמתוארים בבשורות על-פי מתי, לוקס ומרקוס.
יוזמי השביל מציינים אודותיו כי:
השביל חולף דרך ציפורי, משהד, כפר כנא, קרני חיטין, נבי שועייב, הר ארבל, מגדל, עין שבע והר האושר.
בחלקו חופף השביל לקטעים משביל ישראל ולשבילי הליכה אחרים.
לשביל סומנה חלופה דרומית באורך של 73 ק"מ המשלימה מסלול מעגלי, וזו חוזרת לנצרת דרך טבריה, אתר הטבילה ירדנית, הר תבור והר הקפיצה.
השביל הוא יוזמה של מעוז ינון, שהקים בתי הארחה בנצרת, ודייוויד לנדיס, תרמילאי אמריקאי, והכשרתו החלה בשנת 2007. סימונו הושלם בשנת 2009 לקראת ביקור האפיפיור בנדיקטוס השישה עשר בישראל, ומומן על ידי משרד התיירות.
למשרד התיירות היו תוכניות לסמן שביל דומה בשם "שביל הבשורה", וזה הושלם בסוף שנת 2011. עם זאת, השם "שביל הבשורה" משמש לעיתים כשם חלופי לשביל ישו.
השביל מסומן בשטח בסימון שבילים מיוחד שהוקצה לו על ידי הוועדה לשבילי ישראל - לבן-כתום-לבן, או בנקודה כתומה במקומות שהוא חופף לשביל הליכה קיים - והוא מופיע במפות סימון השבילים של החברה להגנת הטבע.
בסוף שנת 2011 פתח משרד התיירות שביל חלופי המכונה באופן רשמי "דרך הבשורה".
בדומה לשביל ישו, מתחיל גם שביל הבשורה בנצרת, אם כי לא במרכז העיר, אלא בהר הקפיצה, וגם יעדו הוא חופה הצפון-מערבי של הכנרת.
בניגוד לשביל ישו עוברת דרך הבשורה בשטחים פתוחים תוך שהיא עוקפת מקומות יישוב ומספר אתרים קדושים לנצרות.
אורכה של דרך הבשורה הוא 62 ק"מ, והיא מיועדת להולכי רגל, רוכבי אופניים ורוכבי סוסים.
הדרך הוכשרה בשיתוף עם הקרן הקיימת לישראל בעלות כוללת של 3 מיליון ש"ח.
על דרך הבשורה נמתחה ביקורת חריפה מצד גורמים שונים, בהם גם החברה להגנת הטבע, ולפיה הדרך החדשה עוקפת מקומות יישוב במקום להשתלב בהם, ושמה את הדגש על הליכה דרך יערות קק"ל.
לדברי המבקרים שביל ישו מוצלח יותר מהדרך החדשה, הן בזכות נופיו, והן בשל התאמתו לקהל היעד הנוצרי, שכן הדרך החדשה מגיעה אל הכנסייה הראשונה לאורכה, כ-2 ק"מ לפני שהיא מסתיימת בכפר נחום.
הנתונים מן השטח תומכים בביקורת שנמתחה על משרד התיירות.
דיווחים מדברים על עשרות בודדות של מטיילים בשנה בדרך הבשורה.
כך נמסר בכינוס בחודש מאי 2018 שנערך באוניברסיטת חיפה.
שביל פאולוס הקדוש הוא נתיב הליכה ארוך באורך של כ-500 ק"מ, בדרומה של טורקיה.
הנתיב מוליך מחוף הים התיכון בדרום ומסתיים צפונית-מזרחית לאגם אאירדיר (Eğirdir Gölü) בצפון.
חלקו הדרומי כולל שני מסלולים מקבילים - האחד מתחיל בפרגה, כעשרה קילומטרים מזרחית לאנטליה, והשני באספנדוס, כ-40 ק"מ מזרחית לה.
שמו של הנתיב נגזר ממסעו הראשון של פאולוס הקדוש מפרגה לאנטיוכיה בפיסידיה:
הנתיב הוא נתיב ההליכה הארוך השני שסומן בטורקיה לאחר הדרך הליקית, עימה הוא נפגש בקצהו הדרומי.
תחילתו בגובה פני הים, הוא מגיע עד לגובה של 2,200 מטרים, עם חלופות המטפסות לגובה של 2,800 מטרים, ומסתיים בגובה של כ-1,200 מעל פני הים.
השביל מסומן בסימון שבילים אדום-לבן.
שביל עמי הוא טיילת לאורך הגדה המזרחית של נהר הירדן, המובילה מעמיר לשדה נחמיה וגשר יוסף.
הטיילת קרויה על שם עמי פלד, תלמיד תיכון שנהרג בשנת 1990 בתאונת דרכים כשרכב על אופניו על הגשר המחבר בין קיבוץ עמיר לקיבוץ כפר בלום.
ברצפת הבטון של הטיילת משובצים פסוקים מהתנ"ך המאזכרים את נהר הירדן.
פסוקים בהם מוזכר שם האלוהים הוסרו לבקשת חוגים דתיים.
קטע הירדן שהטיילת עוברת לאורכו משמש גם לשייט קייקים ולרפטינג, וכן פועל בו מתקן אומגה מעל לירדן, מכפר בלום אל הטיילת.
בסמוך לשביל נמצא מפגש הנחלים שניר-חצבאני, חרמון-בניאס ודן.
שביל נט היא חברת DATA וקטורי, המבצעת סקרי שטח, מיפוי והוצאה של מפות שטח טופוגרפיות ברמה ארצית.
ה DATA כולל גם מידע עירוני של כבישים, רחובות ומחלפים.
חברת שביל נט אוספת חומר מעודכן ומפורט מהשטח המביא ליצירת DATA וקטורי, מעודכן ובעל רמת מהימנות ודיוק גבוהים המוכנים לשימוש בשטח.
החברה מוציאה מפות טופוגרפיות דיגיטליות וכן מפות מודפסות.
החברה הוקמה בסוף שנת 2005 על ידי אורי בן זאב ואיתי פורת.
בתחילת דרכה החברה הוציאה רק מפות שתיארו אזורי רכיבת אופניים, אך ב-2006 שינתה את קו פעולתה והחלה מפרסמת מפות טופוגרפיות אחרות הפונות גם להולכי רגל, ג'יפאים ורוכבים על סוסים.
החברה מוציאה לאור מפות טיולים מרמת הגולן בצפון ועד הרי אילת בדרום, המפות כוללות דרכי עפר ושבילים מסומנים ולא מסומנים, סינגלים לרוכבי אופניים, נקודות עניין ואתרים ועוד.
בנוסף מוציאה החברה מפות דיגיטליות בקנה מידה 1:25,000 לאייפון, אנדרואיד, מחשבים ביתיים ומכשירי ניווט, בכיסוי ארצי.
החברה הוציאה גם מפות מיוחדות כמו ערכת הולכים בשביל ישראל, מפות לשבילים מיוחדים כמו: שביל הגולן, שביל ים לים, שביל סובב מכתש רמון ועוד.
שביל נט היא החברה היחידה בישראל ואולי גם בעולם שמסווגת את השבילים להליכה ורכיבה לפי רמות קושי.
ייחוד נוסף של המפות הוא שחלקים גדולים מהן (מפות מודפסות) וכל המפות (הדיגיטליות) מוגשים בקנה מידה גדול מזה המקובל במפות סימון השבילים של החברה להגנת הטבע.
שביל עמק המעיינות הוא נתיב הליכה ארוך (טרק), מעגלי, המקיף את כל עמק המעיינות באורך כ-145 ק"מ.
השביל סומן על ידי הוועדה לשבילי ישראל בחברה להגנת הטבע, והוא פרי יוזמת המועצה אזורית עמק המעיינות ומכינת העמק.
השביל מסומן בסימון שבילים מיוחד בצבעים: לבן-כתום-לבן, והוא נפרץ ומתוחזק בעזרתם של מתנדבים רבים.
שביל עמק המעיינות עובר במרבית אתרי הטבע, נוף, היסטוריה ומורשת של העמק וסביבותיו, במעיינות הרבים הפזורים במרחב ובסמוך לכל יישובי המועצה.
השביל עובר גם בחלקים הפחות מטוילים של הגלבוע והעמק.
ניתן לטייל בשביל ברגל ובמרבית חלקיו גם באופניים.
במקטעים רבים, השביל מתאים גם לטיולי משפחות.
המתנדבים פרצו את נתיב השביל באתי חפירה ומעדרים בידיים חשופות, וסיימו את עבודתם בסיור בשביל ובדיון לימודי-ערכי בנושאים חברתיים והיסטוריים.
מחלקת ילדים ונוער במועצה האזורית מקיימת, בשיתוף מכינת העמק, פרויקטים חינוכיים-קהילתיים רבים על השביל, כחלק מפעילות לחיזוק תחושת השייכות לאזור.
תחילת השביל בפסגת הגלבוע במצפור דובי וערן שמיר ובמצפור אבינדב (הנקודה הגבוהה בשביל – 350 מ')
ירידה מהגלבוע צפונה במתלול אבינדב, דרך נחל צביה.
הליכה בעמק לעין מודע, עין שוקק, עין חומה, נחל הקיבוצים, תל שוכה, נחל עמל קדום, גשר הקנטרה, נחל חרוד.
טיפוס לפסגות הצופות על העמק ממערב והנחלים החותרים ביניהן: רמת צבאים, נחל יששכר, רמת כוכב, מבצר כוכב הירדן, נחל תבור, תל רכש, נחל רכש, רמת סירין, חרבת סירין, עין אולם, מצפה אלות (הנקודה הצפונית בשביל), יער מנחמיה.
המשך דרומה דרך מעיינות ושדות העמק: נחל אבוקה, תל "מסיל אל ג'יזל" ליד כפר רופין, נתיב הגזלנים, בריכת אבוקה, אנדרטת קיבוץ אבוקה, עין צמד, תל צמד, שמורת תל סהרון ואתר טיבוע עופות נודדים, טירת צבי, תל שלם (הנקודה הדרומית בשביל) גדר ההפרדה.
חזרה צפונה לכיוון בית שאן דרך: עין נזם, תל תאומים, תל רחוב, המפלים הלבנים, דרך נוף העמק, בית שאן.
עמק המעיינות נמצא בלב השבר הסורי-אפריקאי בנקודת הגשר בין המדבר לאזורי אקלים לחים וגשומים, בין תרבויות של נוודים לתרבויות של יישובי קבע, ושימש משחר ההיסטוריה כגשר יבשתי נוח לתנועת בני אדם במרחבי המזרח התיכון.
ריבוי נקודות ההתיישבות העתיקות וריבוי הדרכים מעידים על השפע של התקופות הקדומות, ועושרה הארכאולוגי של בית שאן העתיקה משמש כעדות לתקופות של פאר בהתיישבות בעמק.
הטיול בשביל מזמן היכרות עם נופי העמק, חלוצי העמק ואירועים היסטוריים רבים שהתרחשו במקום.
הטיול מאפשר מגע עם צמחייה מגוונת כגון צומח גלילי, צומח ערבתי וצומח מדבר.
ניתן לראות בשביל גם מגוון בעלי חיים נדירים אשר עדיין ניתן לפגוש באופן חופשי בטבע: צבי ארץ ישראלי, דורבנים, מגוון גדול של מכרסמים, זוחלים וחרקים אחרים.
בעונת הנדידה חולפים בשמי העמק עופות נודדים רבים, אשר לעת ערב עוצרים בשדות העמק ובבריכות הדגים.
חלקים נרחבים של השביל חוצים מטעים, בוסתנים, כרמים, שדות ושטחי מרעה בלתי מעובדים.
בעשור האחרון התרחב ענף החקלאות האורגנית בעמק, והשתכללו שיטות ההדברה הביולוגית בשדות.
בעמק פזורות מאות תיבות קינון של תנשמות, ומקננים בו גם עופות דורסי לילה נוספים.
עונת הטיולים המתאימה בשביל היא בין החודשים נובמבר לאפריל.
ניתן לטייל בשביל ברגל ובאופניים.
קטעים קצרים אינם עבירים לאופניים ואז יש מעקפים נוחים עבור הרוכבים.
הטיול בחלקים המערביים של השביל כולל קטעים תלולים בדרגות קושי משתנות כולל קטע אתגרי בוואדי אל-ג'ארם.
הטיול בשביל מאפשר כניסה לשטחים שטרם עבר בהם שביל מסומן או שטחי מרעה שהונחו בהם מעברי בקר המאפשרים מעבר גדרות נוח.
לאורך השביל פזורים חניוני לילה.
שביל לנטאו הוא שביל הליכה שאורכו 70 ק"מ הממוקם באי לנטאו שבהונג קונג.
סימון השביל והסדרתו הושלמו ב-4 בדצמבר 1984. השביל מעגלי, והוא מחולק ל-12 מקטעים.
השביל מתחיל ומסתיים במוי וו שבאי.
השביל משולט מדי 500 מטרים, וכיווני ההליכה והמרחקים מסומנים בו.
שביל הונג קונג הוא שביל הליכה שנפתח בשנת 1985 ומקשר בין פסגת ויקטוריה לבין מפרץ ביג וייב שבאי הונג קונג.
אורכו של שביל ההליכה 50 קילומטרים, והוא עובר דרך חמישה פארקים באי.
המרחק בין שתי נקודות הקצה של השביל, בקו אווירי הוא 11 קילומטרים, והשביל מפותל ביותר.
שביל קוקודה הוא שביל באורך 96 קילומטרים החוצה את רכס אואן סטנלי בפפואה גינאה החדשה.
זהו שביל הטיול המפורסם ביותר בפפואה גינאה החדשה והוא ידוע כאזור קרבות ממלחמת העולם השנייה בין כוחות האימפריה היפנית לבין כוחות אוסטרלים ב-1942.
השביל מתחיל, או מסתיים, בפינת אואן שבמחוז המרכז, כחמישים קילומטרים מפורט מורסבי, וחוצה אזורים מבודדים העבירים ברגל בלבד עד לכפר קוקודה שבמחוז אורו.
הנקודה הגבוהה ביותר בשביל היא סמוך לפסגת הר בלמי וגובהה 2,190 מטרים.