tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2020 התקבלה החלטה במשרדי האנרגיה והגנת הסביבה כי לא יוענקו רישיונות חדשים לחיפוש ולהפקה של פצלי שמן במעמקים (In-Situ) וכן לא בכרייה על פני הקרקע.
באשר לשני הרישיונות שהוענקו טרם ההחלטה, במישור רותם ובאורון, סוכם כי תוכניות אלו ייבחנו לאור קריטריונים סביבתיים שייקבע המשרד להגנת הסביבה.
התנגדות לניסוי פצלי שמן תת-קרקעי בחבל עדולם
החל משנת 2010 נוהל מאבק ציבורי-משפטי-תכנוני עיקש לביטול ניסוי פצלי השמן של חברת IEI - תושבים רבים המתגוררים בסמוך לאזור המיועד לניסוי בחבל עדולם פעלו יחד עם ארגונים סביבתיים, בדגש על אדם טבע ודין בכנסת, בבית המשפט העליון, במוסדות התכנון ובתקשורת.
באוגוסט 2014 פורסם כי המשרד להגנת הסביבה מתנגד לניסוי הפקת נפט מפצלי שמן בשפלה.
בסופו של דבר, המאבק הציבורי הצליח וב-3 בספטמבר 2014, ועדת התכנון של מחוז ירושלים החליטה על ביטול הניסוי.
גיאולוגיה של פצלי שמן בישראל
עשרות תופעות של פצלי שמן התגלו עד היום בישראל, רובן ככולן בתת-הקרקע; בכמה מהן (נבי מוסא, עין-בוקק, אורון) יש גם חשיפה חלקית לפני השטח.
המרבצים הראשונים שנחקרו היו אלה של נבי-מוסא (שם נעשה בעבר שימוש במסלע העשיר בחומר אורגני למטרות אנרגטיות, ביתיות) ועין-בוקק (בשנות ה-1950).
מידע ראשוני אודות מרבית התופעות של פצלי השמן הידועות כיום התקבל מקידוחים שנערכו למטרות שונות (בעיקר קידוחים למים, נפט ופוספט).
בשנות ה-1980 נערכו סקרים ייעודיים לפצלי שמן באתרים שונים בנגב.
על פי הנתונים שנאספו עד היום, ניתן להעריך כי תופעות של פצלי שמן משתרעות (בתת הקרקע) על פני יותר מ-%15 משטחה של מדינת ישראל וכמותם (עתודות גיאולוגיות, אפשריות) גדולה מ-300 מיליארד טונות של סלע.
לפי דוח שפרסם המכון הגיאולוגי בשנת 2009, לעתודות פצלי השמן בישראל עשויה להיות משמעות כלכלית רבה מאוד, אפילו אסטרטגית, אם מתרגמים אותן לערכים של תוצרים אנרגטיים.
ניצולם כיום בארץ מצומצם מאוד (תחנת הכוח ההדגמתית במישור רותם) ביחס לפוטנציאל המוצג כאן.
שיטות ניצול מתקדמות, כולל מיצוי הדלק הנוזלי, גזיפיקציה והשבחה של החומר עם פסולת פלסטיק העשירה במימנים עשויות לקדם את הפיתוח הכלכלי.
הסמיכות של פצלי השמן בחתך (במיוחד בנגב הצפוני) לשכבות הכלכליות של הפוספטים עשויה להתבטא בניצול משולב.
רוב הסלעים בישראל המכונים "פצלי שמן" שונים במהותם מפצלי השמן הנמצאים בשימוש בשאר העולם, ולכן היכולת לעשות בהם שימוש שיהיה כלכלי ואפקטיבי מוטלת בספק.
תכולת החומר האורגני בפצלי השמן הישראליים (קרוגן) נמוכה.
לכן, תפוקת הנפט הצפויה מהם היא נמוכה ומצריכה השקעה רבה של אנרגיה, אשר מערערת את הכדאיות הכלכלית בעיבודם.
הבדל נוסף בפצלי השמן הישראליים הם תכולת הגופרית הגבוהה שבהם בהשוואה לפצלי שמן מהעולם.
לכן תוך התחשבות באיכות הפצלים, תנאי האקלים המקומיים וחוסר הניסיון והידע להתמודדות עם הפסולת, עיבוד פצלי שמן בישראל עשויים ליצור מפגעים בטיחותיים, בריאותיים וסביבתיים חמורים.
עמדת המשרד להגנת הסביבה, כפי שפורסמה בשנת 2024, היא כי ישנה סתירה בין תמיכה בכריית פצלי שמן לבין מדיניות הממשלה לצמצום השימוש בדלקים מזהמים.
כריית פצלי שמן אינה כדאית כלכלית מבחינת השימוש במשאב הקרקע, ועומדת בניגוד להמלצות ארגונים בין-לאומיים מובילים כגון ה-OECD, הבנק העולמי, קרן המטבע הבין-לאומית וסוכנות האנרגיה הבין-לאומית.
בירדן ובסוריה השכנות מצויים מרבצים גדולים של פצלי שמן אשר לחלקם יש תכונות דומות לאלה של פצלי השמן בישראל.
פציעת מאמץ חוזרני היא פציעה הנגרמת לגוף בשל מאמץ ממושך או חוזר ונשנה, על פי רוב, בתנוחה או בתנאים שאינם מומלצים על ידי רופאים ואנשי מקצועות פארא רפואיים.
תסמונת מנהרת שורש כף היד – דלקת הנגרמת בשל הקלדה תכופה על מקלדת מחשב בתנוחות לא מומלצות.
מניעת דלקת זו אפשרית בעזרת מקלדות חלופיות למניעת פציעות הקלדה.
הרצועה הצולבת הקדמית - היא אחת מארבע הרצועות העיקריות של הברך.
הצולבת הקדמית נאחזת בחלק האחורי-צדי של המשטח המפרקי של עצם הירך ובחלק הקדמי-תיכון של המשטח המפרקי של השוקה.
מבחינה ביומכנית, הרצועה נותנת לברך יציבות קדמית, הרצועה לא מאפשרת לשוקה להחליק קדימה ביחס לעצם הירך.
הרצועה היא פנים סינוביאלית, כלומר היא ממוקמת בתוך קופסית מפרק הברך.
קיימות שתי רצועות צולבות, אחורית וקדמית, אשר מצליבות אחת את השנייה בתוך המפרק.
פציעה ברצועה הצולבת, קרע חלקי או מלא, היא אחת הנפוצות ביותר בקרב ספורטאים.
פציעה ברצועה הצולבת נפוצה מאוד בעיקר אצל אתלטים וספורטאים שונים.
הקרע של הרצועה נגרם בגלל סיבוב חד ופתאומי של הברך, מה שמלווה בהרגשה של כאב חד ורעש נקישה.
סיבה נוספת לקרע של הרצועה היא יישור יתר של הברך.
לאחר הפציעה מפרק הברך מתמלא נוזלים ודם כתוצאה מהקרע, מה שמוביל לאי נוחות וכאב.
כמו כן חשים הפצועים בתחושת "בריחת ברך" וחוסר יציבות.
הפציעה נפוצה בעיקר אצל ספורטאים מתחומי הכדורגל, הכדורסל, הכדוריד, הפוטבול והסקי.
הפגיעה מאובחנת בבדיקה גופנית וניתן לוודא את קיומה בעזרת דימות תהודה מגנטית (MRI).
בפציעה ברצועה הצולבת הקדמית אפשר לטפל בצורה כירורגית או שמרנית.
אם במהלך הפציעה לא נגרם נזק לסחוס והברך עומדת במעמסים של פעולות יום-יומיות אז אפשר לוותר על ניתוח.
עם זאת הפצוע לא יוכל לשוב ולעסוק בספורט תחרותי ופעולות שכוללות שינוי כיוון וקפיצות.
על המטופל לבצע טיפול פיזיותרפי כדי לחזק את השרירים התומכים בברך (ובכך להפחית את העומס משם), וכמו כן להשתמש בעזרים כמו מגן ברך.
כל אלו יעזרו להחזיר את הפצוע לפעילות יומית נורמלית בתוך חודש, ולהחזיר את טווח התנועה המלא לברך.
אם הברך מגלה אי יציבות ופוגעת בחיי היום יום של הפצוע, נשקלת האופציה של ניתוח לשחזור הרצועה הצולבת.
ספורטאים רבים מבצעים את הניתוח על מנת לחזור לפעילות אותה ביצעו טרם הפציעה.
המלצה לניתוח יכולה להיות גם אם יש פגיעה של המיניסקוסים והסחוס.
את הניתוח מבצעים על ידי שיטות ארטרוסקופיות.
את הרצועה החדשה לוקחים מגיד הפיקה של המטופל, או מגיד שנתרם לבנק האיברים.
מקובל להגיע לניתוח כשהברך בטווח תנועה מלא, ועם טיפול פיזיותרפי מקדים.
בנוסף לכך, לאחר הניתוח על המטופל לבצע שיקום פיזיותרפי ארוך ואינטנסיבי.
היכולת לחזור לפעילות מלאה לאחר הניתוח מוערכת בין 6 ל-9 חודשים.
פצילוּת היא תכונה של חומר הגורמת לו להתפצל לאורך מישורי חולשה ישרים ומוגדרים, הנובעים מהיערכות האטומים או הגבישים המרכיבים אותו.
התפצלות החומר נובעת מפעולה חיצונית כגון חדירה לתוכו, או כתוצאה מלחץ המופעל לאורך ובמקביל למישורי החולשה – בניגוד לשברים הנובעים מלחץ המופעל בניצב למישורים אלה.
בגאולוגיה פצילות היא מונח המתאר מצב שבו מינרלים או סלעים נוטים להתפצל לאורך מישורי חולשה במבנה כתוצאה משבירה או לחץ.
קיים שוני בין סוגי הפצילות והגורמים להם במינרלים ובסלעים.
גם התחומים הדיסציפלינריים הדנים בנושא שונים: פצילות במינרלים היא בתחום המינרלוגיה, בעוד שפצילות בסלעים היא בתחום הפטרולוגיה והגאולוגיה המבנית, ולכן יש הנוטים להפריד לחלוטין בין שני הסוגים.
במינרלוגיה, פצילות היא הנטייה של חומרים גבישיים להתבקע לאורך מישורים במבנה הגבישי של מינרל.
מישורים אלו מייצגים מישורים בעלי אנרגיית פני שטח מינימלית בגביש, והם תוצאה של קשרים כימיים מועדפים בסידור הקבוע של אטומים ויונים הבונים אותו.
כאשר הגביש מתפצל לאורך מישור ביקוע כזה, הפאות החדשות שנוצרות הן מישוריות.
על פעולת הביקוע ניתן לחזור שוב ושוב תוך שימוש במישורים מקבילים.
מישורי ביקוע אלה עשויים להימצא במקביל לפאת התגבשות אפשרית בגביש, אם כי בפועל פאה כזו לא תמיד נוצרת.
לכל מינרל תכונת פצילות המאפיינת אותו, וכל הסוגים של המינרל יפגינו תמיד אותה תכונת פצילות.
מינרלים החסרים תכונה זו נשברים לרסיסים בלתי אחידים בצורתם שאינם בעלי פאות מישוריות.
המשטחים הנוצרים על-פני הגביש נקראים מישורי פצילות, והם ישרים ומקבילים ולעיתים יוצרים משטחים מדורגים או מופיעים כקווים מקבילים.
את מישורי הפצילות ניתן לראות באמצעות מיקרוסקופ וגם בעין בלתי מזוינת.
הפצילות נוצרת במקביל למישורים הקריסטלוגרפיים:
פצילות בסיסית (Basal) או פינקאודית (pinacoidal) – מתרחשת במקביל לבסיס הגביש.
כיוון זה מסומן במישור {001} של הסריג הגבישי וגם במישור {001} במקרה של גבישים הקסגונליים או מעוינים.
דוגמה לפצילות בסיסית יש בקבוצת הנציצים בהם מתקלפים קשקשים מהמינרל בשל מישורי חולשה המקבילים לבסיס, וכן בגרפיט.
פצילות קובייתית (Cubic) – מתרחשת במישורי {001} של הגביש, במקביל לפאות הקובייה עבור גבישים בעלי סימטריה קובייתית.
זה המקור לצורה הקובייתית של גבישי מלח בישול טחונים – המינרל הליט.
גם במינרל גלנה קיימת פצילות קובייתית מושלמת.
פצילות אוקטהדרלית (Octahedral) – מתרחשת על מישורי {111} של הגביש, תוך יצירת צורת תמניון (בלעז: אוקטהדרון) לגביש בעל סימטריה קובייתית.
דוגמאות לפצילות אוקטהדרלית מושלמת קיימות ביהלום ובפלואוריט.
בגבישים בעלי סימטריה נמוכה יותר יהיה מספר קטן יותר של מישורי {111}.
פצילות דודקהדרלית (Dodecahedral) – מתרחשת על מישורי {110} של הגביש, תוך יצירת צורת דודקהדרון (תריסרון) לגביש בעל סימטריה קובייתית.
בגבישים בעלי סימטריה נמוכה יותר יהיו מספר קטן יותר של מישורי {110}.
פצילות רומבוהדרלית (Rhombohedral) – מתרחשת במקביל לפאות {1011} של מעוינון (בלעז: רומבוהדרון).
בקלציט ובמינרלים פחמתיים אחרים מתקיימת פצילות רומבוהדרלית מושלמת.
פצילות פריזמטית (Prismatic) – פצילות במקביל למנסרה אנכית {110}.
בצרוסיט, בטרמוליט ובספודומן מתקיימת פצילות פריזמטית.
מינרלים בעלי תכונת פצילות עשויים להראות כיוון ביקוע אחד או כמה כיווני ביקוע: שניים, שלושה, ארבעה ואף שישה כיוונים, כאשר שברי המינרלים המתבקעים לשלושה כיוונים או יותר יוצרים גופים גאומטריים התחומים במישורי הפצילות שלהם בלבד:
בנוסף למישורי הפצילות עשויים להימצא בגבישים אלה גם מישורי שבירה או סדקים: משטחים עקמומיים ובלתי-אחידים החוצים את הגביש בכיוונים שונים.
משטחי שבירה נפוצים במינרלים חסרי פצילות דוגמת קוורץ, והם עשויים להיווצר בגבישים הנתונים ללחץ מכני.
טיב הפצילות נובע מחוזק הקשר הכימי: קשר יוני יאפשר פצילות טובה ואילו קשר קוולנטי יאפשר פצילות ברמה פחותה.
נוהגים לתאר את הפצילות במונחי איכות (עד כמה הפצילות יוצרת משטח חלק) ובמונחי קושי (עד כמה קל או קשה ליצור את הפצילות).
אם המשטח הוא חלק לחלוטין הפצילות מכונה "מושלמת", ואם המשטח מחוספס ומשונן לחלוטין נוהגים לכנות את הפצילות "גרועה".
מכיוון שמונחי האיכות הם סובייקטיביים, קיימות כמה הגדרות לטיב הפצילות, ולהלן אחת מהן:
פצילות מושלמת (perfect) – משטחי הביקוע הם חלקים, מבריקים, נרחבים ורצופים (נציץ, הליט).
פצילות בלתי מושלמת (imperfect) – ביקוע שאינו מושלם, מונח מקביל לפצילות "טובה" או "מובחנת"
פצילות טובה (good) – משטחי הביקוע ברורים וחלקים אך אינם רצופים (אמפיבול, פירוקסן).
פצילות גרועה (poor) – משטחי הביקוע מקוטעים וקטנים (אפטיט).
פצילות מובחנת (distinct) – ניתן להבחין במשטחי ביקוע.
פצילות בלתי מובחנת (indistinct) – קיימים משטחי ביקוע אולם קשה להבחין בהם.
מינרל בעל תכונת פצילות בכמה כיוונים עשוי להציג כמה איכויות פצילות, למשל מושלמת בכיוון אחד וטובה בכיוון אחר, דוגמת אורתוקלז.
את הקושי ביצירת הביקוע נוהגים לדרג לשלוש רמות:
לדוגמה, לנציצים יש פצילות מושלמת בכיוון אחד שקל לבקע, ליהלום יש פצילות מושלמת בארבעה כיוונים שקל לבקע ולספלריט יש פצילות מושלמת בשישה כיוונים שאת חלקם קל לבקע אך את האחרים - קשה.
היפרדות (Parting) היא תכונה הקיימת בחלק מהגבישים, והיא מתרחשת כאשר מינרלים נשברים לאורך מישורים של חולשה מבנית עקב לחץ חיצוני או לאורך המישורים המשותפים של גבישים תאומים.
היפרדות דומה לפצילות מבחינה חיצונית, אך מתרחשת אך ורק כתוצאה מלחץ.
דוגמאות כוללות את המגנטיט המפגין היפרדות אוקטהדרלית, קורונדום המפגין היפרדות רומבוהדרלית והמינרלים מקבוצת הפירוקסן המפגינים היפרדות בסיסית.
פצילות היא תכונה פיזיקלית המשמשת באופן מסורתי לזיהוי מינרלים, הן בדוגמיות והן בבחינה מיקרוסקופית של מינרלים וסלעים.
לדוגמה, הזוויות בין מישורי הפצילות הפריזמטית עבור מינרלים מקבוצת הפירוקסן (88°-92°) או מינרלים מקבוצת האמפיבול (56°-124°) מהוות אמצעי לאבחנה קלה בין שני סוגי קבוצות אינוסיליקטיים אלה.
לפצילות בגביש יש חשיבות טכנית בתעשיית האלקטרוניקה ובחיתוך אבני חן.
באבנים יקרות מתבצע ביקוע באמצעות מכה כשלב ראשון בתהליך העיבוד, למשל בתעשיית ליטוש היהלומים.
גבישים סינתטיים בודדים של חומרים מוליכים למחצה נמכרים בדרך כלל כפרוסות סיליקון שקל יותר לבצע בהם את פעולת הביקוע.
לחיצה של פרוסת הסיליקון על משטח רך ושריטת קצה בחרט יהלום גורמת לביקוע הפרוסה.
פצילות היא מונח בפטרולוגיה ובגאולוגיה מבנית המתאר את הנטייה של סלע להישבר לאורך מישורי חולשה מועדפים, שנגרמו על ידי התפתחות המארג המישורי של הסלע כתוצאה מעיוות.
סלעים העוברים עיוות כתוצאה מהתמרה בדרגה נמוכה עד נמוכה מאוד מפתחים לעיתים קרובות מישורים לאורכם יכול הסלע להתפצל בקלות.
לווחה, פיליט וצפחה הן דוגמאות לסלעים שבהם יש פצילות חודרנית הנגרמת בחלקה על ידי סידור מחדש של המינרלים הפילוסיליקטיים כתוצאה ממאמץ השיטוח המתגבר.
נראה כי רמת ההתפתחות של הפצילות תלויה בכמות הלחץ על הסלע, סוג הסלע וסוגי מנגנוני העיוות המעורבים בתהליך.
פצילות נחשבת למקרה מיוחד של לווחיות, למרות שחלק מהגאולוגים נוהגים להפריד בין שני המונחים ומאמצים את נקודת ההשקפה שפצילות הופכת ללווחיות ככל שדרגת ההתמרה עולה ונוצרים מינרלים חדשים.
פצילות מתפתחת היטב בסלעים הבנויים מגרגרים דקים ופחות בסלעים הבנויים מגרגרים גסים.
פצילות פשוטה מקבילה בדרך כלל למשטחי הציר של קמטים שנוצרו על ידי זרימה אחידה של המסה הסלעית.
פצילות המתפתחת בשלב מוקדם עשוי להיות בלב ההתפתחות הבאה של הקמט.
פצילות רציפה כמו זו המופיעה בלווחה או צפחה היא המרקם הטקטוני היסודי שניתן לזהות בסלעים.
פצילות גם מתפתחת בסלעים שיש בהם דרגה נמוכה של מעוות והתמרה מאשר בלווחות.
בסלעים אלה, הפצילות מתרחשת במשטחים או תפרים נחבאים המצופים לעיתים בשכבה דקה של חרסית או בחומר פחמני.
משטחי הפצילות מופרדים על ידי אזורים לא מעוותים של סלע משקע ועשויים להיות חלקים או משיקים.
פצילות חודרנית – פצילות חודרנית או רציפה קיימת בכל הסלע, לכאורה עד רמת הגרגירים הבונים את הסלע.
עם זאת, בחינה מיקרוסקופית מראה שפצילות כזו היא מקומית בטבעה, כשפרט ללוחיות פצילות ברורות הסלע אינו מעוות.
פצילות מרווחת – מתייחסת בדרך כלל למישורי פצילות ברורים שניתן לראותם בעין בלתי מזוינת.
פצילות מחורצת – בפצילות מחורצת המארג נשלט על ידי קימוט מיקרוסקופי של מארג מישורי קודם.
סוג מארג זה יכול להיות תוצאה של השקעה ראשונית או דיאגנזה, אך לרוב הוא פצילות הקשורה לעיוות קודם.
פצילות מעבר – בפצילות מעבר מתפתח המארג כך שנוצרים פסי מיחבר במקביל למישורי הפצילות, ולמעשה מבטלים את השיכוב המקורי מן ההשקעה הראשונית.
במקרים אחדים ברור שסוג זה של פצילות התפתח מחריצה שבה התרכז קוורץ בציר הקימוט ופילוסילקטים התרכזו לאורך הזרועות.
התהליך מתרחש בתמיסת לחץ כשקוורץ מתמוסס לאורך הזרועות ומושקע בצירים.
פצילות שבירה – סוג זה של פצילות מורכב משברים במרווחים קטנים, אם כי הן הטרמינולוגיה והפירוש של מבנים אלו נתונים במחלוקת.
כאשר רצף של שכבות אבן חול ואבן בוץ עובר קימוט במהלך התמרה מדרגה נמוכה עד נמוכה מאוד, נוצרת פצילות במקביל למישור צירי הקימוט, בייחוד בחלקים העשירים בחרסית של הרצף.
לרצפים מתחלפים של אבן חול ואבן בוץ שעברו קימוט יש פצילות בצורת מניפה, המתפזרת בשכבות אבן הבוץ ומתכנסת באבן החול.
ההשערה היא שהתופעה מתרחשת משום שהקימוט נשלט על ידי שבירה של שכבות אבן החול החזקות יותר, בעוד אבני הבוץ עוברות עיוות וממלאות את הסדקים שנוצרו.
קיימות שתי השערות באשר למנגנונים היוצרים פצילות בסלעים: סיבוב של גרגירי פילוסיליקטים קיימים על ידי הגברת הלחץ והתגבשות מינרלים פילוסיליקטיים חדשים המוכוונת על ידי שדה הלחץ הבולט.
נתונים מניסיונות ותצפיות נוטים לתמוך בהשערה הראשונה, אך ההשערה השנייה נותרה כתורמת אפשרית להתפתחות המארג.
פציעות של מפרק שיא הכתף והבריח הן סיבה שכיחה לכאב כתף.
שלמות המפרק ויציבותו יכולים להיפגע בדרגות חומרה שונות, החל מנקע קל או מתון ועד לפריקה מלאה עם תזוזה גדולה וכליאתה של עצם הבריח מחוץ למפרק.
המנגנון הנפוץ לפגיעה במפרק הוא חבלה ישירה לרום הכתף או נפילה על יד מושטת.
הטיפול תלוי בסוג הפגיעה ולרוב הוא שמרני לפציעות קלות וניתוחי בפציעות חמורות יותר.
פציעות מפרק שיא הכתף והבריח מהוות עשרה אחוזים מכלל פציעות הכתף.
פריקות של המפרק מהוות שנים עשר אחוזים מכלל הפריקות בכתפיים.
פציעות אלו מתרחשות לרוב בעשור השני לחיים, בעיקר בספורטאים של ספורט מגע כגון רוגבי, הוקי קרח ופוטבול אמריקאי.
בהשוואה בין גברים לנשים שיעור פציעות גבוה פי חמישה בגברים.
מנגנון הפציעה הנפוץ ביותר הוא נפילה וחבלה ישירה לרום הכתף בעת שהזרוע סמוכה לגוף.
החבלה דוחפת את עצם השכם לכיוון מטה ומרחיקה אותה מעצם הבריח בעוצמה הפוגעת במפרק שביניהן וברצועות המייצבות אותו.
נפילה על יד מושטת יכולה להפעיל כוח עקיף על המפרק, דרך עצם הזרוע, הדוחף את עצם השכם לכיוון מעלה ומרחיקה אותה מעצם הבריח.
תנועה חזקה כלפי מעלה יכולה לפגוע בשלמות המפרק אך אין ביכולתה לפגוע ברצועות חיצוניות למפרק המייצבות אותו.
מנגנוני פגיעה אפשריים נוספים הם זריקה קדימה של הגוף בעת תאונת דרכים, כאשר חגורת הבטיחות מקבעת את עצם הבריח וכן חבלה לעצם הבריח המפעילה כוח רב לכיוון מטה בעת שהזרוע רחוקה מהגוף.
אנטומיה של מפרק שיא הכתף והבריח
מפרק שיא הכתף והבריח מחבר בין עצם הבריח לעצם השכם והוא נקודת החיבור הגרמי של הגפה העליונה לשלד.
המפרק מיוצב על ידי קופסית המפרק החלשה המחוזקת על ידי רצועת שיא הכתף והבריח.
בנוסף לאלו, מיוצב המפרק על ידי רצועות חיצוניות חזקות בין עצם הבריח לזיז החרטום של עצם השכם.
שמן המשותף של רצועות אלו, הרצועה הקונית והרצועה הטרפזית, הוא רצועת החרטום והבריח.
הסיווג הנהוג לפציעות מפרק שיא הכתף והבריח הוא לשישה סוגים שתיאר רוקווד שלושת הסוגים הראשונים מתארים חומרת פגיעה הגדלה עם המספרים המונים את סוג הפגיעה ויתר הסוגים מתארים וריאציות נוספות של פריקה של המפרק.
סוג I מתאר פגיעה חלקית בשלמות קופסית המפרק.
הקופסית לא קרועה לחלוטין אלא באופן חלקי, בדומה לנקע קל או מתון.
מיקומן היחסי של עצמות המפרק נשמר ובמבט חיצוני או במישוש לא ניכר שינוי צורה במפרק.
סוג II מתאר קרע מלא של קופסית המפרק ושל רצועות שיא הכתף והבריח.
עצם הבריח מוחזקת סמוכה למקומה על ידי רצועת החרטום והבריח, אך ממוקמת מעט גבוה יותר ממקומה הנורמלי.
עצם השכם מסובבת מעט כך שהמרווח המפרקי גדל.
רצועת החרטום והבריח פגועה חלקית, בעיקר החלק הקוני.
פגיעות מסוג I ו-II אופייניות במנגנוני פגיעה של נפילה על יד מושטת או תאונת דרכים.
סוג III הוא קרע מלא של כל הרצועות המחזיקות את עצם הבריח צמודה לעצם השכם, דהיינו קופסית המפרק, רצועות שיא הכתף והבריח ורצועת החרטום והבריח.
שריר הדלתא ושריר הטרפז הנאחזים בעצמות המפרק עשויים להפגע גם הם.
הזרוע נמצאת מעט שמוטה ממקומה והקצה המרוחק של עצם הבריח בולט כלפי מעלה.
בהשוואה למפרק תקין בצד השני של הגוף, גודל הסטיה של עצם הבריח הוא 25–100 אחוזים.
אפשר לדחוף את עצם הבריח חזרה מטה למקומה אך ברגע שמוסר הלחץ החיצוני, חוזרת עצם הבריח למיקום הגבוה האבנורמלי.
סוג IV מתאר נוסף לקרע מלא של הרצועות, גם סטיה לכיוון אחורי של עצם הבריח.
עצם הבריח נלכדת בתוך סיבי שריר הטרפז ואי אפשר לדחוף אותה למקומה כמו בפגיעה מסוג III.
סוג V דומה לסוג III אך כולל התנתקות של חיבורי השרירים מעצמות המפרק.
עצם הבריח ממוקמת בסטייה גדולה יותר מעלה לעומת פגיעה מסוג III, מרחק הגדול פי 3–5 מהמרחק במפרק בצד התקין של הגוף.
סוג VI מתאר קרע מלא של הרצועות והסטה של עצם הבריח לכיוון מטה וכליאתה מתחת לזיז החרטום או מתחת לשיא הכתף.
פגיעה כזו יכולה להתרחש בעקבות חבלה חזקה על עצם הבריח לכיוון מטה בזמן שהזרוע רחוקה מהגוף.
הכוח הרב הדרוש לפגיעה כזו צפוי לחולל נזקים ברקמות סמוכות.
פגיעות מסוג IV ו-V ובמיוחד מסוג VI הן נדירות יחסית לפגיעות מסוג I, II ו-III.
פציעה של מפרק שיא הכתף והבריח מאובחנת ומסווגת בעזרת תולדות החולה, בדיקה פיזיקלית ובדיקות דימות רפואי.
נבדק פגוע יתאר את אחד ממנגנוני הפציעה האופייניים (חבלה לרום הכתף או נפילה על יד מושטת) וכאב באזור מפרק שיא הכתף והבריח.
הסתכלות ומישוש עשויים לגלות דפורמציה באזור המפרק עם הסטה של עצם הבריח לכיוונים שונים בהתאם לסוג הפגיעה.
מבחנים פיזיקליים שונים כגון הנעת הזרוע במישור אופקי לכיוון הכתף הנגדית בדרך המעמיסה על מפרק שיא הכתף והבריח, עשויים לאשש אבחנה של פגיעה במפרק.
בדיקות נוספות בעזרת מיפוי עצמות, דימות תהודה מגנטית (MRI) או בדיקה על-שמעית (US) מאפשרות גם הן אבחון של פגיעה במפרק.
אמצעי נוסף הוא הזרקת משכך כאב ישירות למפרק ומעקב אחרי שינוי בתסמינים ובסימנים שמציג הנבדק.
צילום רנטגן מאפשר לקבוע את סוג הפגיעה במפרק.
פגיעות מסוג I ו-II ולרוב גם פגיעות מסוג III מטופלות באופן שמרני.
שימוש במתלה ליד מפחית את הכאבים ומשמש במשך מספר ימים בפגיעה מסוג I ועד מספר שבועות בפגיעה מסוג III.
בנוסף למתלה, בימים הראשונים לפציעה, קירור מקומי ותרופות מסוג נוגדי דלקת שאינם סטרואידים מסייעים בהפחתת כאב, דלקת מקומית ובצקת.
בשלב שהכאבים מאפשרים תרגול שרירים ותנועות במפרק הכתף, מופעלים הללו לפי יכולת המטופלים.
בתקופה הראשונה מופעלים שרירי הכתף בצורה איזומטרית, ובהמשך מופעלים השרירים תוך כדי הנעת הכתף.
חזרה מלאה לפעילות צפויה להתרחש תוך שבועות ספורים בפציעות מסוג I ו-II, אך תוך פרק זמן ארוך יותר בספורטאים שעיסוקם כולל פעילויות מאומצות של הכתף, כגון טניסאים ושחיינים.
החלמה מפציעה מסוג III צפויה להיות ארוכה יותר מאשר בפציעות קלות יותר.
הבחירה בטיפול שמרני הדומה לטיפול בפציעות קלות לעומת טיפול ניתוחי שנויה במחלוקת.
קיימות תוצאות טובות לטיפולים שמרניים, אך ייתכן שניתוח בשלב מוקדם מתאים לספורטאים של ספורט מגע או לספורטאי עילית שעיסוקם כולל זריקה כגון מטילי כידון.
הטיפול בפגיעות מסוג IV, V, VI וכן בפגיעות מסוג III (שהטיפול השמרני בהם לא השיג תוצאות רצויות) הוא ניתוחי.
הניתוח כולל בדרך כלל חשיפה של המפרק, שחזור מיקומה של עצם הבריח וקיבועה למקומה בעזרת קיבוע פנימי.
לניתוח יכול להתלוות שחזור של רצועות המפרק בעזרת תרומה עצמית של גיד.
פצירה היא כלי שמטרתו היא שפשוף ושחיקת ציפורניים ובכך לעצבן ולמנוע התפצלותן ושבירתן.
בכלי נעשה שימוש בעיקר בטיפולי מניקור ופדיקור לאחר גזירת הציפורן שבאמצעות קוצץ ציפורניים, בתהליך השיוף מסירים תאי קרטין בולטים או מיותרים מלוחית הציפורן עד לקבלת גימור חלק.
פצירת ציפורניים משמשת בעיקר נשים אך לא רק.
אף על פי שהפצירה המודרנית הופיעה רק בסוף המאה ה-19, קיימות עדויות לשימוש בכלים בעלי קווי דמיון לפצירה המודרנית וזאת לאורך תקופות שונות בהיסטוריה.
מקרה בולט של שימוש בפצירה עוד לפני המאה ה-19 היא של מלכת צרפת, מארי אנטואנט אשר נודעה בחיבתה לכלי דמוי פצירה אשר היה עשוי מפומיס.
תפוצת השימוש בכלי גברה בקרב הנשים שהסתובבו בחצר של ארמון ורסאי.
גם נגני גיטרה משתמשים בפצירה כדי למנוע יבלות שבדרך כלל נוצרות בעקבות נגינה מרובה.
פצירות ציפורניים עשויות מחומרים שונים, כגון קריסטל, קרמיקה, מתכת, או מתכת מצופה באבן ספיר.
פצירת קרטון - לוח צר וארוך של קרטון מצופה בחלקיקי אבן שמיר חזקה, המסייעת בשחיקת הציפורן, בעוד שבסיס הקרטון מעניק לה גמישות.
פצירת זכוכית – פצירה בעלת שטח זכוכיתי חלק, שאינה גורמת לשבירה או פציעה של הציפורן כפי שפצירת מתכת עלולה לגרום.
מידת החספוס של הפצירה נמדדת על ידי מספר, שמציין את הגודל הממוצע של החלקיקים.
טווח הערכים נע בין 60 ל-240 כך שככל שהערך עולה רמת החספוס יורדת.
מידת החספוס הנפוצה לשיוף ציפורן טבעית היא 180 grit.
פצועים בראש היא סדרת טלוויזיה ישראלית מסוגת דרמת מתח פרי יצירתם של גיא עמיר וחנן סביון.
הסדרה שודרה החל מ-12 ביוני 2013 ועד לסיומה ב-17 במרץ 2016 במשך 2 עונות ו-17 פרקים (9 בראשונה ו-8 בשנייה) בחברת HOT, בערוץ הוט 3 יוצרי הסדרה הם גם השחקנים הראשיים בסדרה.
הסדרה עוקבת אחרי קורות שני חברים יוצאי יחידה מובחרת, יקי וסער, אשר מגיעים מרקעים שונים.
אירוע משמעותי בעברם מעלה אותם על מסלול התנגשות מסוכן.
הסדרה מציגה את הפשטות והבנאליות בה מתפתחים סכסוכים לכדי אירועי אלימות ופשע, ואת ההתנגשות בין לקיחת החוק בידיים ונקמה עצמאית בפושעים, לבין עשיית הצדק בדרכים החוקיות שלעיתים מתגלות כאיטיות ובלתי יעילות.
ישנו "אזכור נסתר" לסדרה הזאת בסדרת הדרמה הקודמת של הזוג, "עספור".
בפרק השני של העונה השנייה בסדרה "עספור" חנן מכנה קבוצת מתאגרפים "פצועים בראש", וגיא שואל אותו מה זה פצועים בראש.
ב-2013 נמכרה הסדרה למפיק ההוליוודי ג'רי ברוקהיימר.
לעומתו, ייסד סער ארגון מסתורי הפועל מחוץ לחוק.
הארגון לקח על עצמו להיאבק בחוסר צדק, וסער משמש כמתנקש בשירותו.
חברי הארגון סבלו כולם מתוצאות של פשעים חמורים ונוכחו באוזלת היד של הרשויות, ולכן החליטו לקחת את החוק לידיהם.
במהלך הסדרה מתברר שנטלי, חברתו של יקי שעזבה אותו לטובת סער, נרצחה במסעדה שהיא וסער עמדו לפתוח לאחר ויכוח נוקב עם סער.
יקי, שמוצא קשר בין הרצח הזה לרצח אחר שנחשד בו סער, מחליט לגלות את האמת שמאחורי מקרי הרצח ולגרום לרוצח לשלם על מעשיו גם אם זהו סער.
יקי מגלה את האמת על חבורתו של סער, אך נמנע מלנקוט פעולה נגדם כשמתברר לו שאמו השתמשה פעם בשירותיהם.
העונה מגלה מעגלי נקמה ולקיחת חוק לידיים ההולכים ומסתבכים, כאשר החבורה נחשדת בהריגת נקמה של נאנסת שהרגה את אחד האנסים, והופכת בעצמה מטרה לנקמה.
סער שיף (גיא עמיר): חברו הטוב לשעבר של יקי, הסתכסכו כתוצאה מבחירתה של נטלי, חבר ומנהיג ארגון פשע מסתורי שהקים בעצמו אשר אחראי להרוג פושעים, בעיקר רוצחים, שהתחמקו מעונש על פשעם.
מגיע ממשפחה אמידה של סוחרי נשק.
הוא המוציא לפועל העיקרי של החבורה.
בעונה 1 החל לפתח רגשות כלפי זוהר.
יעקב 'יקי' משעלי (חנן סביון): חברו הטוב לשעבר של סער.
לאחר שחרורו מהצבא, התגייס למשטרה ועלה בסולם הדרגות, אך אינו זוכה לאהדה מצד מפקדו החדש שמוליק עקב הריגת מפקדו לשעבר יצחקי.
אביו נרצח ואמו נפצעה במהלך שוד בחנות שניהלו.
הוא מתגורר עם אמו, שנותרה מרותקת לכיסא גלגלים בעקבות הפציעה, ומטפל בה.
במהלך הסדרה מתגלה לו שאמו ביקשה וקיבלה את עזרת ארגונו של סער במציאת רוצח אביו ונקמה בו, ולכן נמנע מלנקוט פעולה נגד סער וחבורתו על מנת לא לפגוע באמו.
דוגל בעשיית צדק בצורה המקובלת והחוקית של עבודה משטרתית, אך לבסוף לוקח אף הוא את החוק לידיו ומבצע רצח נקמה.
חברתו לעבודה נעמה מאוהבת בו.
בחור רגוע, חשדן, וציני לעיתים רחוקות.
בן זוגה לשעבר של נטלי.
במהלך הסדרה מפתח מערכת יחסים עם נעמה עד הירצחה.
מרגלית פיינברג/זוהר פיין (אגם רודברג): חברה בארגון שהקים סער, ושכנה של יקי.
כשאחיה הקטן מיקי השתחרר מהצבא, הביאה אותו לחגוג במועדון את מסיבת השחרור שלו.
במועדון נדקר מיקי למוות על ידי בחור בשם יורי שהטריד את זוהר מינית.
זוהר מאשימה את עצמה ברצח של מיקי ואף ניסתה לנקום את רצח אחיה, אך הרוצח גבר עליה והיא נפצעה.
ניסתה להתאבד אך סער הציל אותה ולאחר מכן נקם את מות אחיה בשמה.
במהלך הסדרה מנהלת קשר גם עם סער וגם עם יקי מה שגורם למתיחות רבה.
בעונה השנייה מתגלה כי שמה המקורי הוא מרגלית פיינברג, והיא חרדית לשעבר מבני ברק שיצאה בשאלה.
בהיותה נערה חרדית, נאנסה על ידי ידיד של אביה.
מתיידדת עם גידי ואף פוצחת במערכת יחסים התחלתית עמו, אך לבסוף הופכת מטרה לנקמתו כשמתברר שהחבורה הרגה את אחותו.
כמעט מתה בגלל גידי, אך לפי סיום העונה היא נחה בבית החולים.
בחורה צעירה, יפה, נחמדה ומתוחכמת.
יובל פרנקו (תובל שפיר): נער הנחשב לצעיר ביותר בארגון, גאון מחשבים שהתעשר במהירות בשל פיתוחים טכנולוגיים שהמציא.
מכהן כמנכ"ל והמייסד של החברה שלו "פרנקו טכנולוגיות".
משמש כאיש הטכנולוגיה של החבורה התלויה ביכולותיו הטכנולוגיות כדי לאתר את הפושעים בהם ברצונה לנקום.
אימו נרצחה לנגד עיניו במהלך שוד, ובמהלך הסדרה מגלה את זהותו של הרוצח ונוקם בו.
בעונה השנייה הוא מותקף ונעלם בעת שהיה אמור לטוס ליפן.
מתברר שנחטף על ידי גידי הזקוק ליכולותיו הטכנולוגיות.
בן 18, רגיש, חכם וציני.
הוא וזוהר בעלי יחסים קרובים, כמו אח ואחות.
מכונה כ"יובי" על ידי זוהר.
נחטף בעונה השנייה על ידי גידי.
נפצע קשה מאוד על ידי גידי אך נראה כי שרד ופונה לבית חולים.
אהוד תמיר (רמי דנון): האדם המבוגר ביותר בשורותיו של הארגון שסער הקים, שירת שנים ארוכות כחוקר בשב"כ.
מתנהג כאב לכל חברי הארגון.
בתו נרצחה בדרום אמריקה במהלך טיול.
בעונה השנייה נדקר ונפצע קשה בידי אלמוני, שלבסוף מתברר כגידי, בעת שניסה להתחקות אחרי רוצח בתו בעזרתו של יובל.
אוהב מאוד את ביתו ניצן שנרצחה.
שמעון (אריה צ'רנר) (עונה 1): חבר ועורך דין של הוריו של סער.
מסתיר סוד אפל שמתגלה במהלך הסדרה ומשנה את הכל, נורה למוות בידי יקי בסוף העונה הראשונה.
נעמה (רותם זיסמן-כהן): השותפה של יקי במשטרה, מתאהבת ביקי אך זה אינו מחזיר לה אהבה.
נרצחת בסיום העונה השנייה בידי גידי.
נוהר שיף (דר זוזובסקי): אחותו הצעירה של סער.
נערה מרדנית ומינית שאוהבת לבלות.
נאנסת בידי דן באמצעות סם אונס לאחר שפיתחה מערכת יחסים עמו.
נטלי אפשטיין (ניצן לברטובסקי) (עונה 1): בת זוגו לשעבר של יקי, בגדה ביקי עם סער והתארסה לאחרון.
נרצחה ובמהלך הסדרה מהדהדת השאלה מי רצח אותה.
בפרק האחרון של העונה הראשונה מתגלה שהרוצח שלה הוא שמעון.
ליאנה (תימור כהן) (עונה 1): מלצרית במועדון הלילה "פרגולה".
התחברה עם יובל עד שנפרדו.
נרצחה לאחר שבילתה לילה עם סער.
יקי והמשטרה מיד חושדים בסער, משום שהירייה בליאנה נורתה באותו אקדח ובאותם קליעים מכלי הנשק שהרג את נטלי.
גאולה משעלי (שושה גורן): אמו של יקי אשר נותרה מרותקת לכיסא גלגלים לאחר שנפצעה מירי באמצע שוד שבו נרצח בעלה, מתגוררת ביחד עם בנה.
ליקי מתברר שהיא נעזרה בארגונו של סער כדי למצוא את רוצח בעלה, אביו של יקי, ולנקום בו.
דוד משעלי (אברהם סלקטר): אבא של יקי, נרצח במרכולתו על ידי שמשון.
ספי (משה אשכנזי) (עונה 1): בעל בר הפרגולה, חבר של יקי וסער.
ג'ו (ערן שראל) (עונה 1) - איש עסקים אמריקאי מנסה להתחיל עם ענבר וכשהיא מסרבת הוא דורס אותה.
ענבר נעים (סיון מסט) (עונה 1) - ברמנית צעירה אשר נרצחת על ידי ג'ו לאחר שסירבה לשכב איתו.
אריה נעים (אלי גורנשטיין) (עונה 1) - אביה של ענבר.
דודי לוגסי (ישראל אטיאס) (עונה 1) - עבריין צעצוע.
ציון מוקאשי (מוריס כהן) (עונה 1) - נרקומן אשר שדד ורצח זוג שיצאו ממסעדה עובד בשטיפת רכבים.
הוצת למוות בידי החבורה של סער כנקמה על הרצח.
זיווה שיף (אודיה קורן) (עונה 1): אמם של סער ונוהר.
בעונה הראשונה מנסה לשכנע את סער להיכנס לחברה של אבא שלו.
שאול שיף (רמי ברוך) (עונה 1): אביהם של סער ונוהר.
חולה בסרטן הערמונית, מצבו הבריאותי לא טוב עקב מחלת הסרטן בה לוקה ובעקבות כך רוצה שבנו סער ינהל במקומו את העסק המשפחתי של מסחר בנשק.
זאביק (אמנון וולף) (עונה 1): עוה"ד של סער.
מייצגו בחקירותיו במשטרה מול נעמה ושמוליק.
שמשון (חי דוידוב) (עונה 1): עבריין.
רצח את אבא של יקי כנקמה על זה שהפיל אותם.
שמוליק (ליאור רז): המפקד של יקי במשטרה.
עובד עם נעמה והצמיד אותה לעבוד עם יקי.
לא אוהב את יקי מהרגע הראשון וכועס עליו על כך שהרג את יצחקי, שוטר ואחד מחבריו הטובים.
אך בחלוף הזמן מתחיל לחבב את יקי עקב יכולותיו והגילוי בדבר היותו של יצחקי מושחת.
מיקי פיין (אלון סנדלר) (עונה 1): אחיה של זוהר.
נרצח על ידי עבריין בשם יורי לאחר תגרה ביניהם בבילוי במועדון.
גידי הירש (לי בירן) (עונה 2): בחור חרדי שחזר בתשובה המתגורר בבני ברק, אביו נרצח בתחילת העונה השנייה, והחבורה מציעה לו את שירותיה, איש שיחות הנפש של זוהר שמספרת לו את כל מה שהיא עברה בילדותה.
מתברר כי אחותו, רעות צבי, נאנסה בידי דן וחבריו, ולאחר שהרגה אחד מהם התאבדה לפני שסער בא לרצוח אותה.
חושב שנרצחה בידי סער וחבורתו בהזמנת אביו של האנס ולא יודע כי היא התאבדה.
כתוצאה מכך הוא נוקם גם בדן וחבריו, גם באביו של האנס שהזמין את הרצח, וגם בחבורתו של סער.
נהרג על ידי יקי בסיום העונה השנייה, כנקמה על הריגתה של נעמה, כאשר השניים גילו על מעשיו.
בסוף העונה השנייה מתברר שהוא זה שחטף את יובל.
מור (דניאל גל) (עונה 2): שכנה של סער המנהלת עמו רומן.
כשטיילה בדרום אמריקה שלוש שנים קודם לכן התאהבה בבחור מקומי, ומתברר שכשניצן ניהלה איתו יחסים אף היא - רצחה אותה בהתקף זעם.
נרצחה בסיום העונה השנייה על ידי סער בהשלכתה מגובה כנקמה על רציחתה של ניצן.
דן בקר (גל לב) (עונה 2): אויבו של סער, בן עשירים.
בעל יאכטה עליה הוא נוהג לעשות מסיבות פרועות ולאנוס בחורות בעזרת סם אונס ולצלם את זה.
אנס בצורה זו את רעות ואת נוהר.
נרצח על ידי גידי כנקמה על אונס אחותו.
צחי קידר (בני אלדר) (עונה 2): חסר בית, סובל מהלם קרב מאז תקופת הצבא, הואשם ברצח אחד מחבריו של דן - רצח שלא ביצע - וריצה שנה בכלא, שם ספג התעללות פיזית ונפשית קשה בידי האסירים ששהו עמו, והתנקם באחד מהם בכך שהרג אותו.
רעות צבי/הירש (חן אמסלם) (עונה 2): בחורה צעירה אשר הייתה חברה של איתי וכאשר גילתה את סרטון הרצח של ניצן, צילמה אותו ורצתה ללכת למשטרה.
אך לפני שמספיקה לעשות זאת, היא מגיעה ליאכטה של דן,שם, היא מסוממת בידי דן וחבריו שלאחר מכן אונסים אותה ומותירים אותה עירומה, על ספסל על יד חוף הים ואף שולחים לה בטלפון את הסרטון המתאר את האונס, ומאיימים עליה שאם תגלה את דבר האונס, הסרטון יפורסם.
מאז היא נחושה בדעתה להפיץ את הידיעה למשטרה.
כשהיא נתקלת באחד מאונסיה היא הורגת אותו, ומתאבדת לפני שסער בא לרצוח אותה בהזמנת אביו של אופק הבחור שרצחה.
מתברר שהיא אחותו של גידי הנחוש לנקום את אונסה ואת מותה.
חואקין (אדריאנו חאובל) (עונה 2): בחור דרום אמריקאי אותו ניצן הכירה בטיול, ניהלה איתו יחסים בעת שניהל רומן עם מור.
כולם בטוחים שהוא זה שרצח את ניצן אך בסוף התברר שמור היא זאת שרצחה אותה.
ניצן תמיר (גאיה שליטא כץ) (עונה 2): בתו של אהוד שנרצחה על ידי מור בטיול לדרום אמריקה מכיוון ששכבה עם בן זוגה חואקין שלוש שנים לפני ההתרחשויות בעונה השנייה.
נורית תמיר (רובי פורת-שובל) (עונה 2): אשתו של אהוד ואמה של ניצן.
איתי עזרא (יותם קושניר) (עונה 2): ידיד של דן וחבר של רעות.
טייל עם רעות בדרום אמריקה והופיע בסרטון בו נראתה ניצן נרצחת.
כאשר אהוד הגיע לביתו נדקר, ולאחר כמה פרקים מתגלה איתי עצמו מת.
מתברר שנהרג על ידי דן בשוגג בעת מריבה, כשמתגלה לו שדן אנס את רעות בעזרת סם האונס.
הסדרה רשמה הישג ל-HOT כאשר נמכרה ב-31 באוקטובר 2013 למפיק העל ג'רי ברוקהיימר והיא תשודר ברשת הכבלים האמריקאית Cinemax - רשת האחות של HBO.
לאחר סיום כתיבת העונה השנייה, אישרה HOT עונה שלישית לסדרה אך ביטלה אותה לאחר שיוצרי הסדרה עזבו את סוכנות ADD שמפיקה את הסדרה.
הדבר נודע חודשיים לאחר תחילת צילומי העונה השנייה.
צילומי העונה השנייה הסתיימו ביולי 2015. העונה השנייה צולמה בתל אביב ובבני ברק.
פְּצָלִים הם סלעי משקע קלאסטיים דקי גרגיר, המורכבים מגרגירי טין וחרסית שמקורם מבוץ ומסלעי חרסית, הנוטה להתפצל לשכבות דקות מאוד.
פצלים הוא סלע משקע קלאסטי, הבנוי במקור מבוץ, תערובת של גרגירים זעירים של טין וחרסית.
ההרכב של הבוץ המקורי, ולכן גם של הסלע הוא של גרגירים זעירים של מינרלי חרסית עם גרגירים זעירים של מינרלים אחרים, בייחוד קוורץ וקלציט.
היחס בין מינרלי החרסית למינרלים האחרים אינו קבוע.
מינרלי חרסית הם מרכיב עיקרי בפצלים ובסלעי בוץ אחרים.
מינרלי החרסית הנפוצים בפצלים הם קאוליניט, מונטמורילוניט ואיליט.
מינרלי חרסית של פצלים משלהי השלישון הם המינרלים התופחים בשל ספיחת מים מקבוצת הסמקטיט, בעוד שבסלעים עתיקים יותר, בייחוד מתחילת הפליאוזואיקון ועד מחציתו שולטים מינרלים מקבוצת האיליט.
תהליך ההמרה של מינרלים מקבוצת הסמקטיט למינרלים מקבוצת האיליט מפיק כתוצרים משניים סיליקה, יוני נתרן, סידן, מגנזיום, ברזל ומים.
רכיבים אלו מרכיבים את המינרלים האותוגניים קוורץ, קלציט, דולומיט, אנקריט, המטיט ואלביט, כולם מינרלי קורט עד מינרלים משניים (מלבד קוורץ) בפצלים ובסלעי בוץ אחרים, ואת הסלע צור.
פצלים וסלעי בוץ מכילים כ-95% מכלל החומר האורגני שבכל סלעי המשקע.
עם זאת, החומר האורגני מהווה פחות מאחוז אחד מהמסה של פצלים ממוצעים.
פצלים שחורים, שנוצרים בסביבה דלת חמצן מכילים פחמן חופשי מחוזר יחד עם יוני ברזל (Fe+2) וגופרית (S-2).
קיומם של פיריט וסולפיד ברזל אמורפי יחד עם פחמן הם שנותנים לפצלים גוון שחור או סגול.
תכונה בולטת של סלע פצלים שאף נתנה לו את שמו היא פצילות (באנגלית fissility), היכולת להתפצל לשכבות דקות מאוד (באנגלית laminae) שעוביין פחות מסנטימטר שקצותיהן חדים, לעיתים קרובות דמויות שבבים, ובדרך כלל מקבילות למישור השיכוב שלא ניתן להבחין בו בעין.
הגורם לפצילות הוא הסידור במקביל של גרגירי מינרלי החרסית.
סלע בעל הרכב זהה, אבל שנעדר את תכונת הפצילות מכונה אבן בוץ (אם הרכב הסלע הוא בין שליש לשני שלישים גרגירי טין) או סלע חרסית (אם ההרכב מכיל פחות משליש גרגירי טין).
סלעים המכילים פחות חרסית (למעלה משני שלישים טין) שאת הגרגירים שלו לא ניתן לראות בעין, אבל ניתן לחוש בהם, מכונים אבן טין.
פצלים הוא סלע המשקע הקלאסטי הנפוץ ביותר.
פצלים מורכבים בדרך כלל מכמויות משתנות של גרגירי מינרלי חרסית וגרגירי קוורץ והצבע האופייני הוא אפור.
תוספת של כמויות משתנות של מרכיבים משניים משנה את הצבע של הסלע.
פצלים בגוון שחור או סגול הם תוצאה של נוכחות של פיריט ושל חומר פחמתי בשיעור גבוה מאחוז אחד והם נוצרים בסביבת היווצרות של תהליכי חיזור.
פצלים בגוון אדום מציינים קיומם של תחמוצות ברזל (המטיט), גוון חום מציין קיומו של הידרוקסיד הברזל (גתיט), גוון צהוב מעיד על קיומו של המינרל לימוניט וגוון ירוק מעיד על קיומם של מינרלים מקבוצת הנציצים (כלוריט, ביוטיט ואיליט).
התהליך במחזור הסלעים שיוצר את סלע הפצלים קרוי דחיסה.
החלקיקים הזעירים הבונים את הסלע יכולים להישאר מרחפים במים זמן רב אחרים שהחלקיקים הגדולים והצפופים יותר של חול שקעו.
פצלים עוברים תהליך השקעה במים עומדים או במים שזרימתם איטית מאוד באגמים, בלגונות, בדלתות, במישורי הצפה ובלב ים.
פצלים יכולים לשקוע גם במדף היבשת, במים שקטים ועמוקים יחסית.
ל"פצלים שחורים" יש גוון כהה משום שהם עשירים במיוחד בפחמן בלתי מחומצן.
פצלים שחורים נפוצים בשכבות מהפליאוזואיקון ומהמזוזואיקון והם הושקעו בסביבות חיזור עניות בחמצן, כדוגמת עמודי מים חסרי תנועה.
חלק מהפצלים השחורים מכיל שפע של מתכות כבדות דוגמת מוליבדן, אורניום, ונדיום ואבץ.
הסיבה להצטברות המתכות בפצלים השחורים נתונה במחלוקת.
יש הסוברים שהמקור הם נביעות הידרותרמיות במהלך או לאחר ההשקעה או להצטברות איטית מתוך מי הים במהלך התקופה הארוכה של ההשקעה.
מאובנים, עקבות בעלי חיים / מחילות שחפרו ואפילו גומות כתוצאה מירידת גשם נשמרים לעיתים במשטחי השיכוב של פצלים.
פצלים יכולים להכיל תצבירים של פיריט, אפטיט או מינרלים קרבונטיים.
פצלים שמופעל עליהם חום ולחץ עוברים התמרה לסלע המותמר הפציל והקשה לווחה.
עם הגידול בדרגות ההתמרה הופך הסלע לפיליט, ואז לצפחה, ולבסוף לגנייס.
לפצלים יש כמה שימושים כלכליים:
נפט וגז – פצלים שחורים מכונים גם פצלי שמן ומכילים חומר אורגני הקרוי קרוגן.
באמצעות השיטה המכונה באנגלית Fracking שבה דוחסים מים המעורבים בחול ובכימיקלים לתוך הקידוח ניתן להפיק גז ונפט מהפצלים.
יחס האנרגיה המוחזרת על אנרגיה מושקעת של פצלי שמן נמוך מאוד בהשוואה לנפט קונבנציונלי, והוא עומד על כ-1.5:1, בהשוואה ליחס של כ-20:1 בנפט קונבנציונלי, אבל עם העלייה המסחררת במחירי הנפט הפך תהליך זה לכדאי כלכלית.
שוחרי איכות הסביבה מתנגדים נמרצות לשיטה זו בטענה של פגיעה קשה בסביבה.
חרס – במקור היה שימוש בחרסית נקייה לייצור חרסים וכלי קדרות, עם ההידלדלות שחלה במקורות טבעיים, החלו להשתמש בפצלים שעברו טחינה כתחליף.
צמנט – מיוצר מחימום תערובת של אבן גיר מרוסקת ופצלים.
פצוע דכא (או דכה) וכרות שופכה הם כינויים הלכתיים לגבר שנפצע במערכת הרבייה (באשכים או באיבר המין) באופן ההופך אותו לסריס.
ישנו איסור מהתורה לאנשים אלו לשאת אישה יהודיה כשרה.
מקור האיסור מופיע בספר דברים: .
על פי התורה שבעל פה, האיסור "לבוא בקהל ה'" מתפרש במובן של איסור לשאת אשה יהודיה כשרה, ולא בצורך להיות מורחק מהציבור כמצורע.
פצוע דכא וכרות שופכה מותרים לשאת גיורת ושפחה משוחררת, וכן נתינה וספק ממזרת - אסופי ושתוקי, שאינם נחשבים 'קהל ה', אך לא עם ממזרת ודאית שאסורה מהתורה.
איסור 'פצוע דכא וכרות שפכה' לא מתקיים בעצם הנישואין עם יהודיה, אלא רק כאשר הם מקיימים יחסי אישות.
בספר החינוך הובא שיש הסבורים שאף בביאה ללא נישואין עוברים על איסור זה.
סריס שעבר ובעל בת ישראל לוקה, ככל שאר איסורי לא תעשה שהעובר עליהם חייב מלקות.
בתלמוד למדו חז"ל כי דין זה, שפצוע דכא פסול מלבוא בקהל, הוא רק כשאשכיו נפגעו בידי אדם (סריס אדם), אבל אם הפגיעה היא מום מולד (סריס חמה, ולדעות שונות גם אם המום הוא תוצאה של מחלה, ולא של פציעה) - מותר לו לשאת אשה יהודיה ('לבוא בקהל').
בטעם האיסור של פצוע דכא וכרות שופכה לבוא בקהל כתב הרמב"ם: .
כלומר, לשיטת הרמב"ם מפני שבנישואים כאלה אין אפשרות להעמיד צאצאים (פריה ורבייה), הם אסורים.
בשאלה מדוע לסריס חמה מותר להתחתן בעוד שלסריס אדם אסור, כתב בעל ספר החינוך: .
כלומר, האיסור לשאת סריס אדם נועד להרחיק ולהמאיס את מעשה הסירוס, בידיעה שלאחריו ייפסל המסורס מלבוא בקהל.
זו הסיבה שהתורה לא אסרה על סריס חמה לבוא בקהל, מכיוון שסירוסו נעשה בידי שמיים, ולא במעשה אסור.
הגדרת פצוע דכא וכרות שופכה
המשנה במסכת יבמות מבאר את כוונת הפסוק בחילוק שבין פצוע דכא לכרות שופכה:
בסיום המשנה, מודגש שכאשר נשארה חתיכה קטנה בעובי של שערה של העטרה בהיקפו של כל האיבר - אינו נחשב כרות שופכה, ורק כאשר נחתך לגמרי הרי הוא כרות שופכה.
בשולחן ערוך מבאר שישנם שלושה מקומות שאם נפגע בהם, הרי הוא פסול מלבוא בקהל:
בספרי מוזכר הבדל אחר בין פצוע דכא לכרות שופכה:
כלומר אם הוא יכול להבריא מאי-היכולת להוליד - הוא פצוע דכה, ואם לא יכול לחזור ולהבריא - הרי הוא כרות שופכה.
בנוסף כותב הספרי שההלכות אלו של פצוע דכה וכרות שופכה, נתונות להכרעה בידי רופאים שבקיאים בעניינים האלו האם יכול לחזור ולהוליד.
עם השנים נוצרו מספר הבדלים בנוסח לכתיבת ספרי התורה.
ישנם תשעה הבדלי איות בין ספרי התורה של יהודי תימן ובין ספריהם של שאר העדות, כאשר בימינו נוסח הספרים האשכנזים ונוסח בני עדות המזרח כמעט שווים.
אחד ההבדלים הידועים הוא האם לכתוב בפסוקים: "פצוע דכה" או "פצוע דכא".
נוסח בני תימן הוא "דכא" וכן היה הנוסח של בני אשכנז עד סביבות המאה ה-18. לעומתם בהרבה מספרי ספרד היה הנוסח "דכה", וכך הכריע הרמ"ה בספרו "מסורת סייג לתורה", ואחריו הלכו רבי מנחם די לונזאנו בעל "אור תורה" ורבי ידידיה שלמה רפאל נורצי בעל "מנחת שי".
במהלך מאות השנים האחרונות שינו רוב האשכנזים (למעט חסידי חב"ד) את הנוסח ל"דכה" כפי מנהג הספרדים.
בחומשים רבים עדיין מופיעה הערה המתייחסת לנוסח האשכנזי הקדום, והמציינת כי בספרי אשכנז כתוב "דכא", אליה מתייחסים הפוסקים שציינו כי על אף ההבדלים לא נאסרה עלייה של ספרדי לספר תורה אשכנזי ועלייה של אשכנזי לספר תורה ספרדי, אלא כל אחד יעלה לספר של השני בלי לחשוש.
בתנ"ך העתיק "כתר ששון" שמתוארך לסוף המאה ה-9 או לתחילת המאה ה-10 (אין תאריך מדויק עקב היעדר קולופון) מופיע הנוסח "דכא".
בחב"ד: האדמו"ר הזקן הורה לשנות בספרי התורה מכתיב "דכה"- ל"דכא" (שארית יהודה יו"ד סימן ט"ז, אגרות קודש הריי"צ חלק ד' עמ' תעח).
הרבי מנחם מנדל שניאורסון מלובביץ' ב"לוח היום יום" לז' אלול, מביא עדות של חותנו האדמור הריי"צ:
שספר שמואל מסופר על אמנון ותמר בני דוד המלך.
אמנון בכורו של דוד, אהב את תמר אחותו וחשק בה.
בעצת רעהו יונדב בן שמעה, העמיד פני חולה וביקש מאביו לשלוח לו את תמר, שתכין לו לביבות ותטפל בו.
תמר עשתה כבקשת דוד ובעת שהגישה לפניו את הלביבות ביקש אמנון מהמשרתים להשאירם לבד, הביא אותה אל חדרו, ואנס אותה למרות מחאתה.
בסיבת שנאה זו, אמרו חז"ל: - כלומר אמנון שנא את תמר מכיוון שהפכה אותו ל"כרות שופכה", על ידי כריכת שערה סביב איבר מינו.
הקרסול בעל יכולת תנועה מרובה וסיבובית אשר הופכת אותו לרגיש וקל לפגיעה, בעיקר כשמופעל עליו לחץ או כוח רב.
שינויי כיוון ומהירות מוסיפים סיכון לפציעה בקרסול היות שהוא מפרק צירי.
תנועות כמו הסבה של כף הרגל פנימה או סיבוב, יוצרים לחץ על הקרסול וגורמים לפציעות ונקעים.
דוגמה לפציעה כזו היא מסוג נקע גורמת לפצוע את הרצועות בצד החיצוני של הקרסול.
הפציעות עשויות להיות קלות עד מצריכות טיפול רפואי מקצועי.
על פי נוביץ' וטיילור, למרות גודלו הקטן של מפרק הקרסול, יש לו אחריות משמעותית בהעברת משקל הגוף לכל הרגל במצב סטטי או בדינאמיות.
הוא משמש כחיבור לשלושה מפרקים, שפועלים יחדיו והם: מפרק השוקה והשוקית; מפרק הערקום והשוק; מפרק הערקום והשוקית.
שלוש העצמות: השוקה, השוקית והערקום מתחברות בקרסול על ידי רצועות, גידים ושרירים ומשמשות ליצירת שלושת המפרקים הללו.
על פי עיני, נקיעת קרסול יכולה להתרחש במהלך פעילות ספורטיבית ותנועתית.
קיים סיכון מוגבר לנקעים במצבים הבאים: שרירים חלשים במפרק; נעליים לא תואמות; סביבת פעילות לא בטיחותית ויציבה; בעיות מבניות -גנטיות בכף הרגל; פציעות קודמות.
כאשר מופעל על הקרסול משקל הגוף הסיכון לפציעה עולה למשל בנחיתות או נעילת נעליים לא יציבות.
ככל שרצועות הקרסול ארוכות וגמישות יותר כך יציבות המפרק פוחתת.
התאמה בין תנועות הקרסול לשרירים המסוגלים לבצע את התנועות, בכדי שהשרירים אכן יוכלו לייצב את הקרסול בצורה הטובה ביותר מבלי לפצוע אותו.
לקרסול מערכת מייצבת סביב המפרק.
המערכת מכניסה שרירים לפעולה כשיש מתח ברצועות כדי למזער אותו ואת הסיכון לפגיעה.
במידה והמערכת המייצבת מגיבה באיטיות או לא עובדת כראוי הסיכוי לפציעת קרסול עולה.
כאבים בקרסול נגרמים גם כתוצאה ממניעים נוספים: נזק או שחיקת הסחוס בקרסול; דלקת או קרע בגיד; מתיחה או חבלה בעצב העובר באזור הקרסול; שבר בעצם מסוימת בקרסול; רגישות וגירוי לצלקת מנקע קודם.
תנועת כף הרגל בתנועה סיבובית לצד הפנימי או החיצוני עלולה לגרום לנקע בקרסול.
בדרך כלל הנקע ייווצר על ידי תנועה סיבובית פנימה של כף הרגל בה שלוש הרצועות בצד החיצוני: טלופיבולר קדמי, קלקניאופיבולר וטלופיבולר אחורי נפגעות.
שיקום לא מלא או אי שיקום כלל מפציעה קודמת משאיר חוסר יציבות וכוח בשרירים, ברצועות וברקמות סביב הקרסול, דבר העלול לגרום לפציעות נוספות.
פציעות קרסול מתחלקות למספר סוגים ולחומרות פציעה שונות:
נקע בקרסול - נזק שמתרחש בחלקים המחברים את עצמות הקרסול ממתיחה ועד לקרע משמעותי או פחות.
בדרך כלל הכוונה בנקע היא לפגיעה של רצועות הקרסול.
שלוש דרגות לחומרת הנקע שניתן להבחין בו לפי יציבות המפרק:
מתיחה או קרע מזערי של הרצועות הגורמת לנפיחות וכאב קלים יחסית.
קרע חלקי של הרצועות שיוצר שטפי דם במקום, נפיחות, כאב וחוסר יציבות ברמה בנונית.
זו פגיעה בתפקוד הקרסול המקשה על תנועה והעמסת משקל הגוף יחד עם חוסר שיווי משקל.
קרע משמעותי המלווה שטפי דם, נפיחות וכאב מרובים וגדולים.
הקרסול לא מסוגל לתפקד ולהעמיס את משקל הגוף עליו.
ישנן פעמים בהן עצם מסוימת ממפרק הקרסול או כף הרגל עלולה להישבר או גיד נפגע ונקרע.
קרע ברצועה או נקע חמור בקרסול תלווה בנפיחות ושטפי דם בחלק הלטרלי של הקרסול, לפעמים הדימום יורד לכף הרגל ומחליף צבעיו לירוק או צהוב.
באזור הפגוע תהיה חולשה וכאב במגע.
קיימות פציעות קרסול שהטיפול היחידי הוא ניתוח דוגמאות לפציעות כאלה הן: נקעים חוזרים; פגיעה בגידים ובסחוס; שברים בקרסול; קרסול או מפרקים שחוקים.
קרוב למחצית מהמקרים של פציעה בקרסול נותרות צלקות המעלות סיכון לנקעים חוזרים, שעלולים להוריד מהתפקוד האיכותי והמקסימלי של הקרסול.
קרע חלקי- קריעה של חלק מסיבים ברצועה; חלק מהרצועה עצמה או חלק מהרצועה עם עצם מרקמת החיבור.
קרע מלא: קריעה של כל הרצועה שלפעמים גם נתלשת מרקמת החיבור.
ברוב המקרים נפגעת רצועת ATFL ובחלק מועט מהמקרים גם רצועת CFL נקרעת.
"נקע גבוה"- מתרחש כתוצאה נחיתה לא נכונה על הקרסול או מתנועה סיבובית של כף הרגל לצד הפנימי.
פציעה מסוג זה כוללת חבלה או קרע ברצועת סינדסמוזיס שמחברת בין עצמות השוק והשוקית.
משמעותה של פגיעה בסינדסמוזיס תתבטא בשבר בשוקית או בקצותה הנקראת פטישון פנימי.
במידה והטיפול לא נעשה כראוי הוא עלול לגרום בהמשך לפריקת הטאלוס.
קרע בסינדסמוזיס עשוי לקרות בשילוב עם קרע ברצועה הדלטואידית כתוצאה מתנועה סיבובית החוצה של כף הרגל.
ישנן פציעות חוזרות בקרסול וכאבים גם לאחר פציעות בקרסול.
כאבים אלה מורגשים לרוב בצד החיצוני של הקרסול וייווצרו כתוצאה מנקיעה.
כאבים תמידיים בקרסול מתרחשים מגידים פגועים, משחיקה של סחוס הקרסול או מהתפרקותו וחתיכות ממנו המגבילות את התפקוד.
על פי עיני, בשלב המיידי מרגע הפציעה הטיפול יכלול את השמת הקרסול בקרח כדי להקל על המכאובים והתנפחות המקום.
תזוזה של קרסול פצוע מכאיבה, לכן ניתן לקבע את המקום בעזרת תחבושת אלסטית.
הגבהה של הקרסול הפגוע ומנוחה מכל פעילות (אפילו הליכה) יקלו וכך המקום החבול ישתקם יותר ביעילות.
לכל סוג של פציעת קרסול טיפול משלו, אך לרוב הטיפול ההתחלתי יתבצע במספר דרכים: כדורים ומשחות נגד דלקת; טיפולים פיזיותרפים; מייצב קרסול; חומרי הורמונים בהזרקה למקום החבול; במקרי צורך הגבסה וקיבוע המקום.
טיפול פיזיותרפי בדרך כלל מבצעים בשלב מוקדם כאשר פציעת הקרסול היא בדרגת חומרה גבוהה.
שיקום ופיזיותרפיה מתחילים לאחר שיש הפחתה של הכאבים והדלקתיות וכשאפשר לבצע יותר תנועות.
יש להתמיד ולעבוד קשה בשיקום בכדי למנוע פציעות חוזרות בעתיד, התנוונות וחוסר יציבות של המפרק וכדי לחזור לפעילות באופן יותר יעיל ומהיר.
על פי בכר מספר מטרות לשיקום: תנועתיות מלאה של המפרק; חיזוק השרירים באזור המפרק; תרגילים לשיפור היציבות והתחושה הכללית בקרסול; תרגילים שיתאימו לסוג הפעילות שמטופל מקיים.
על פי ברוק, טיפול כירורגי לקרסול ייעשה בדרגת חומרה שלישית של הפציעה, כאשר הטיפול הראשוני והפיזיותרפיה אינם עוזרים וקיימת עדיין אי יציבות בקרסול.
ישנם מספר סוגי ניתוחים: ארתרוסקופיה (ניתוח פולשני למפרק בעזרת כלים לטיפול באותה הפגיעה); שיחזור רצועות בקרסול ושיחזור ותיקון גידים קרועים.
על פי אורן, בעת אי יציבות כרונית ונקיעות חוזרות מטרת הניתוח היא לייצב את הקרסול באמצעות שיחזור הרצועות.
עד שלושה שבועות מהניתוח למטופל יהיה גבס במקום המנותח.
לאחר הורדת הגבס המטופל יתחיל דריכה עם תומכי קרסול וטיפול פיזיותרפי.
עד ארבעה חודשים מהניתוח המטופל יחזור לפעילות באופן מלא.
ניתוחי ארתרוסקופיה בקרסול מבצעים כשיש כאבים תמידיים ובעיות גידים וסחוס כתוצאה מבליות הסחוס והשתחררות חלקים ממנו המפריעים לתפקוד תקין.
בניתוח מוחדרת מצלמה למקום המנותח.
דרך המצלמה המנתחים מבחינים בפגעים שקרו ובחלקים המפריעים לתפקוד.
לאחר האבחנה מנפים גופים המפריעים, משחזרים ומתקנים את האזור הפגוע.
ניתן לחזור לפעילות סדירה אחרי כמה חודשים ממושכים.
שבר בקרסול שכיח מאוד והטיפול בו הוא גיבוס.
את הגבס מורידים עד כחודשיים מהגיבוס.
במידה ויש שברים יחד עם תזוזה של העצמות צריך לקיים ניתוח פתוח וממושך בו מקבעים את העצמות עם ברגים, פלטינות ומסמרים.
לאחר הניתוח למטופל גבס על הקרסול למשך חודשיים, שבסופם תהיינה מותרת דריכה על הרגל.
החזרה לפעילות סדירה רק לאחר חצי שנה.
במצב של שחיקה במפרק המלווה במכאובים והגבלה בתנועתיות יש צורך באיחוי הקרסול או בהחלפתו.
החיבור הוא "הדבקת" חלקי הקרסול.
החילוף הוא בקרסול מדומה במקום זה הפגוע בניתוח מסובך בו המטופל נמצא בהרדמה מלאה.
השיקום ארוך שבתחילתו כולל מנוחה ללא דריכה לאחר מכן טיפול פיזיותרפי.
לעיתים גם לאחר השיקום התנועה לא מלאה ולפעמים צריך לבצע שוב את הניתוח.
לסיכום, ברוק מסביר שהטיפול היעיל לפציעות קרסול הוא מניעה.
חשוב להקשיב למומחה המטפל ולתת מנוחה לקרסול לאחר הפציעה.
מטרת המנוחה להביא להבראה מלאה של המקום כדי לא לגרום לפציעות חוזרות ותמידיות.
פציעות קרסול הן מהשכיחות ביותר מבין הפציעות האורתופדיות לדעת העוסקים בתחום.
זוהי פציעה נפוצה כתוצאה מעומס מסת הגוף על הקרסול יחד עם התנועתיות המרובה שיש לו.
נקע הוא פציעת הקרסול השכיחה ביותר בצורה בה כף הרגל עושה תנועה סיבובית פנימה ופוגעת ברצועות בצד החיצוני.
על פי בכר כמעט בחצי מהמקרים של פציעה מסוג נקע, היא יכולה להפוך להיות בעיה מתמדת.
פציעת קרסול עשויה לקרות לכל אחד בייחוד אנשים העוסקים בספורט ואנשים העושים פעילות גופנית בתדירות גבוהה.
פציעות קרסול יכולות לקרות בכל הגילאים אך בעיקר בין גיל ההתבגרות לגילאי 24. נשים מעל העשור השלישי לחייהן נפצעות יותר מגברים.
על פי מטרני ניתן למנוע פציעות קרסול באופנים הבאים:
חיזוק השרירים התומכים בקרסול באמצעות אימוני כושר לסוגיהם; ציוד בטוח ותקין לפעילות; נעליים תואמות לרגליים ולפעילות; פעילות על משטחים ישרים ויציבים (סביבת פעילות בטיחותית); חבישת הקרסול או מגן קרסול במקרה הצורך; זמן מספיק להתאוששות ומנוחת הקרסול; מעקב קבוע אצל הרופא לעוסקים בספורט.
כדי למנוע פציעות קרסול חוזרות וכאבים תמידיים יש לשוב לפעילות בשלבים תוך העלאת העצימות באיטיות.
השפעת פציעת קרסול לטווח הקצר ולטווח הארוך
על פי נרווד, ההשפעה על תפקוד הקרסול תלויה בסוג הפציעה.
לפציעות יותר קשות תהיה גם השפעה לטווח הארוך ופציעות קלות השפעה לטווח הקצר.
פציעה מסוג שבר בו האדם צריך ניתוח מגבילה מאוד בחודשים הראשונים (המטופל נזקק לתומך קרסול או גבס בחודשיים הראשונים) ועד לשנה מהניתוח.
טווח התנועה לא מלא ואסור להעמיס משקל על הקרסול, למרות שניתן לחזור לפעילות סדירה לאחר ארבעה חודשים.
החלמה מלאה מהניתוח יכולה לקחת עד שנתיים.
אורן מוסיף ששבר בקרסול הוא מהשברים הנפוצים בגוף.
שבר יחד עם עצמות שנעו ממקומם מעט חייב גיבוס של המקום למשך חודשיים.
תזוזת עצמות משמעותית תכלול ניתוח ולאחר מכן גיבוס למשך חודשיים, השיקום יותר ארוך וקשה (עד חצי שנה מהניתוח).
על פי בכר, לשיקום מפציעת קרסול ערך רב.
כאשר מבצעים את השיקום בצורה נכונה תקופתו תהיה יותר יעילה ותאפשר תנועה בריאה של המפרק.
השיקום חשוב להחזרת היציבות לקרסול ומניעה של פציעה חוזרת.
לפי אורן, כאשר באופן תמידי יש פציעות חוזרות וטיפול פיזיותרפי לא עוזר, הרופא ימליץ על ניתוח שמטרתו לייצב את הקרסול.
בטווח הקצר עד שלושה שבועות מהניתוח מושם גבס וחל איסור על דריכה.
חזרה לפעילות סדירה היא רק לאחר 16 שבועות.
כאשר הסחוס בלוי משתחררים ממנו חתיכות המפריעות לתפקוד תקין של הקרסול וכאבים לא פוסקים בעיקר במאמץ.
מטפלים בבעיה זו על ידי ניתוח ארתורוסקופי שמשפיע לטווח הקצר, בו לוקחים כמה חודשים ממושכים עד לחזרה לפעילות רגילה.
ניתוח שינוי קרסול לתותבת או איחוי הוא מסובך והשיקום ארוך וקשה.
בסוף השיקום המטופל לא ירגיש כאב באזור הפגוע.
לטווח הארוך התנועה לא תהיה מלאה ובמקרים רבים הסיכויים שמטופל יצטרך לבצע ניתוח חוזר גבוהים.
לסיכום, מסביר אורן שבכל ניתוח יש סיכונים וסיכון לסיבוכים.
מספר סיבוכים שכיחים הם זיהום באזור המנותח; סיכוי של נזק לגוף באזור המנותח; סיכוי לניתוחים חוזרים ונוספים.
כף רגל וקרסול: פציעות ומחלות, אורתופדיה.
נקע בקרסול, נקע חריף בקרסול, קרע ברצועה בקרסול, (ankle sprain).
מתוך מרפאת כף רגל וקרסול.
בעיות נפוצות נקעים חוזרים של הקרסול וכאב ממושך לאחר נקע של הקרסול.top medical מרכז מומחים, נקעים חוזרים בקרסול.
מפרק הקרסול: ממעידה לעמידה- חידושים בטיפול ובמניעה.
המרכז הישראלי לרפואת הקרסול וכף הרגל.
מכון וינגייט לחינוך גופני ולספורט : עמנואל גיל.
נוביץ' מכס מ' וטיילור ב'.
מכון וינגייט, פילדלפיה: ליאה את פביגר.
שריג א', הנדל ד' ופלדברין ז'.
נקע ראשוני של קומפלקס הרצועות הלטראלי במפרק הקרסול: אבחון ודרכי טיפול.
אוניברסיטת תל אביב, הפקולטה לרפואה – מרכז רפואי ע"ש וולפסון בחולון כתב העת הישראלי לארתרוסקופיה ופגיעות ספורט אורתופדיות, 2.
פצחן (שם מדעי: Coccothraustes; מלטינית Coccos = זרע/גלעין ו-thrauo =לשבור/לרסק) הוא סוג ציפור השייכת למשפחת הפרושיים.
שמו של הפצחן כי שמו כן הוא, מפצח גרעינים וגלעינים בעזרת מקורו הגדול.
רוב מיני הפצחן מצויים באמריקה הצפונית מקנדה עד למקסיקו, אך המין פצחן מצוי נפוץ ברחבי אירופה ואסיה כולל בישראל.
רוב המינים מצויים ביערות ובחורשות כולל באזורים ממוזגים.
פצחן מצוי (שם מדעי: Coccothraustes coccothraustes) הוא מין ציפור ממשפחת הפרושיים שקיבל את שמו עקב מנהגו לפצח גרעינים וגלעינים בעזרת מקורו הגדול.
הפצחן נפוץ ביבשות צפון אפריקה (בסמוך למקור מים, במיוחד ליד הים התיכון והאוקיינוס), אירופה ואסיה, ומצוי בעיקר ביערות ובחורשות.
בישראל הם נצפים בגליל, בכרמל ובירושלים, לעיתים גם במישור החוף.
חולף נדיר בסוף נדידת הסתיו, ונצפה בעיקר כחורף.
זהו "מין מתפרץ": מספר הפרטים החורפים משתנה מאוד משנה לשנה, כאשר במרבית השנים הוא נדיר עד לא שכיח; אך מדי כמה שנים חלה התפרצות בנדידה דרומה, אז הוא עשוי להיות נפוץ ברחבי הארץ.
גופו מוצק וצווארו עבה וחזק.
המסכה והגרון שחורים, צבע הראש ערמוני, העורף אפור תכלכל ודגם הכנף בולט.
הסוככות הלבנות, יוצרות כתם לבן גדול שבולט במיוחד בתעופה.
גם קצה הזנב הלבן בולט בתעופה.
לאברות האמה של הפצחן מבנה מיוחד - קצה הנוצות משונן והן בעלות צבע מתכתי- ירוק או כחול.
לעיתים קרובות יורד לקרקע לאכול.
הוא נע לרוב בלהקות קטנות, ובתעופה משמיע קולות אופייניים - "סי-סי-סי".
לפצחן מקור חרוטי עבה ומגושם המאפשר לו לפצח גלעינים.
גם שרירי הלסת מותאמים היטב למטרה זו.