tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הטוענים לרוב מתארים אסונות בקנה מידה גדול המשתרעים על פני כדור הארץ כולו, כגון שיטפונות, רעידות אדמה, התפרצויות געש, עליית קרקעית הים ושקיעת אדמה מתחת לים וכן הלאה.
המאמינים בתיאוריה לא מסכימים על התנאים שעשויים להוביל להסטת הקטבים, בדומה לתיאוריות חסרות בסיס אחרות.
נעשה שימוש במודל של מבנה כדור הארץ, שבו הקרום המוצק מופרד מהליבה על ידי שכבת חומר במצב נוזלי או חצי נוזלי.
מצוין כי חלוקה לא אחידה של האדמה והשינוי בכמות הקרח באזורי הקוטב גורמים לחוסר איזון בקרום, ויוצרים כוחות אינרציאליים הנוטים "לארכב" את הקרום ביחס לליבת כדור הארץ.
השפעה דומה יכולה להיגרם מכוחות כוח המשיכה והגאות המתעוררים כאשר כדור הארץ מתקרב לגופי שמים מסיביים.
ההשפעה של כוחות אלה יכולה להוביל לשינוי קרום כדור הארץ ביחס לשכבות הבסיסיות.
מטבע הדברים, שינוי מהיר במיקום הקרום יוביל להפרעות משמעותיות בהידרוספרה ובאטמוספירה (הנגרמת על ידי אינרציה רגילה), שעלולה להוביל לסופות הוריקן, שיטפונות וצונאמי ענק.
בנוסף, עצם התנועה של שכבות מסוימות על פני כדור הארץ ביחס לאחרים תגרום להתעצמות הפעילות הוולקנית ורעידות אדמה נרחבות.
על פי תיאוריות שונות, ייקח בין מספר שעות לכמה אלפי שנים, להופעת שינוי במיקום הקטבים ביחס לפני כדור הארץ בכמה אלפי קילומטרים ואף יותר.
השערה זו נדונה כמעט תמיד לא רק ביחס לכדור הארץ, אלא גם לכוכבי לכת אחרים במערכת השמש.
ביחס לכדור הארץ משתמשים בהשערת שינוי קטבים על מנת להסביר את היעלמותן של תרבויות פרה-היסטוריות מפותחות מאוד, וכן מספר תופעות אחרות.
הקטבים הגאוגרפיים של כדור הארץ הם נקודות על פני כדור הארץ בהן השטח חוצה את ציר הסיבוב שלו.
השערת שינוי הקטבים מתארת שינויים במצב של הקטבים הללו ביחס לשטח הבסיס, תופעה הנבדלת בשינויים בכיוון הקטבים ביחס לשינויים במישור הנגרמים מנקיפה.
אין לבלבל את השערת הסטת הקטבים עם טקטוניקת הלוחות, תיאוריה גאולוגית מקובלת לפיה פני כדור הארץ מורכבים מלוחות מוצקים הנעקרים בזרימת האסתנוספירה הכמו-נוזלית הבסיסית, וכתוצאה מכך נגרמת היסחפות יבשתית.
התוצאה של טקטוניקת הלוחות תהיה שינוי איטי במיקומן של היבשות ובהתאם, הקטבים, ההפרדה ההדרגתית או ההידבקות של יבשות והופעתן של יבשות חדשות לאורך מיליוני שנים, אשר כתוצאה מכך משנה את פני כדור הארץ.
אין להתבלבל בין השערת שינוי הציר לבין היפוך השדה המגנטי של כדור הארץ.
בעבר התרחשו היפוכים של השדה המגנטי של כדור הארץ, שמשמעותו למעשה "החלפה" של הקטבים המגנטיים הצפוניים והדרומיים, דבר שאושר על ידי תוצאות רבות של מחקרים גאולוגיים.
תיאוריה זו נחשבת מוכחת בקהילה המדעית, בניגוד להשערה של שינוי הקטבים, שהראיות אודותיו נחשבות לא מספיקות או שגויות.
בספרות הפופולרית מתארות לרוב השערות המצביעות על שינוי קטבים מאוד מהיר.
היסחפות איטית של הקוטב תביא לשינויים עדינים בלבד, בעוד שתזוזה מהירה נראית דרמטית בהרבה, מכיוון שהיא כוללת שינויים דרמטיים בגאוגרפיה והרס מאסיבי עקב רעידות אדמה וצונאמי.
התייחסויות לאפשרות של עקירה של ציר כדור הארץ ניתן למצוא במאמר "Chronologie historique des Mexicains" משנת 1872 צ'ארלס אטיין בראסייר דה בורבורג, מומחה ספרות באמריקה הפרה-קולומביאנית, שפירש כמה מיתוסים של האינדיאנים של מקסיקו כראיה לארבע תקופות של אסונות עולמיים שהתרחשו לכאורה מאז 10.5 אלף שנה לפני הספירה.
בשנת 1948 העלה מהנדס החשמל יו בראון השערה נוספת.
הוא טען כי הצטברות קרח בקטבים גורמת ל"התהפכות ציר כדור הארץ", החוזר על עצמו במרווחים בסדר גודל של שבעת אלפים שנים.
בשנת 1950, בעבודתו "התנגשות העולמות", טען עמנואל וליקובסקי, שהתבסס על פרשנותו למקורות היסטוריים, כי בשל מספר השפעות קוסמיות, טבע הציר של כדור הארץ השתנה באופן קיצוני בסביבות 1450 לפני הספירה ואז חזר למצבו המקורי.
שינויים אלה גרמו לרעידות אדמה ולצונאמי, שהובילו לחלוקת ים סוף.
מאוחר יותר, עקב ההתקרבות למאדים, התרחש לכאורה שינוי בשנים 776 ל־687 לפני הספירה.
ציר כדור הארץ שוב פנה לראשונה ל-10 מעלות ואז חזר אחורה.
פרשנויותיו נדחו על ידי הקהילה המדעית והטיעון הופרך.
צ'ארלס הפגוד הוא אולי התומך המוקדם המוכר ביותר בהשערת שינוי קטבי כדור הארץ.
בספריו "הקרום המשתנה של כדור הארץ" (1958) (כולל הקדמה מאת אלברט איינשטיין) ו"נתיב הקוטב" (1970), הפגוד, המבוסס על המודל הקודם של אדמר, הציע כי הצטברות קרח בקטבים גורמת לחוסר איזון המוני בקרום כדור הארץ.
בהתבסס על מחקריו שלו, הציע הפגוד כי התזוזות בקטבים יחולו על פני כ-5,000 שנה כל אחת, וביניהן תקופות של 20-30,000 שנה בהן הקטבים אינם זזים.
על פי הפגוד, הנקודות האחרונות של מיקומו של הקוטב הצפוני: מפרץ ההדסון (60 ,N, 73 ,W), באוקיינוס האטלנטי בין איסלנד לנורווגיה (72˚N, 10˚E), יוקון (63 ,N, 135 ,W).
עם זאת, כבר בספר "נתיב הקוטב" הודה הפגוד כי החישובים של איינשטיין, שמראים שמשקלו של הקרח הקוטבי אינו מספיק כדי לעקור את הקרום.
במקום זאת, הפגוד הציע כי הגורם לתנועה בקטבים הוא כוחות פנימיים, שמקורותיהם ממוקמים מתחת לפני האדמה.
הפגוד פנה לספרן הקנדי רנד פלם-אטו כדי לעזור במציאת ראיות מדעיות להשערתו ולהמשך התפתחותה.
פלם-אטו פרסם את ממצאיו בשנת 1995 ב-When the Sky Fell, שנכתב יחד על ידי אשתו.
בשנת 1974 הציע המהנדס והחוקר פלביו ברביירו כי שינוי קטבים מתרחש אחת ל-11 אלף שנים והוא משתקף במיתולוגיה כמו מות אטלנטיס ויבשת מו.
לדעתו, הגורם לאסונות היה התנגשות כדור הארץ עם שביט, ויש לחפש את אטלנטיס שנעלמה מתחת לשכבת הקרח באנטארקטיקה.
הנושא משך מחברים רבים שהציעו הסברים ותחזיות משלהם, רובן קשורות לנבואותיו של המיסטיקן אדגר קייס, ולכן חסרות חשיבות מבחינה מדעית.
בשנת 1970–1980, הכתבת (1912-2001) פרסמה סדרת ספרים, שלא הוצגה כסיפורת, ובה פירשה את נבואותיו של אדגר קייס וקשרה את השינויים הגאוגרפיים והאקלימיים הגלובליים שניבא האחרון עם שינוי הקוטב.
בשנת 1997 פרסם ריצ'רד נון את הספר 5/5/2000, ICE: The Ultimate Disaster, בו ניבא אסון שהיה אמור להתרחש ב-5 במאי 2000 עקב שינוי בכיפת הקוטב של אנטארקטיקה שנגרמה מהתגברות פעילות השמש.
בולס הציע כי השפעת הכבידה המשולבת של השמש והירח תוביל להופעת כוח הפועל על קרום כדור הארץ בזווית חדה, מה שמוביל ליצירת "אזור פלסטיק" במעטפת, המאפשר לקרום להשתנות ביחס לשכבות הנמוכות יותר.
כסיבה לשינוי בקוטב, כמו בהשערות המוקדמות של מחברים אחרים, כוחות צנטריפוגלים הפועלים על מסות הקרח בקטבים הם שמובילים לתזוזה שלהם ביחס לקו המשווה.
כפי שהראה איינשטיין, הפגוד העריך מאוד את ההשפעה של שינוי התפלגות המסה על פני כדור הארץ.
חישובים מראים ששינוי בהתפלגות המסה הן על פני השטח והן במעטפת, באופן עקרוני, יכולים להוביל לשינוי במיקום הקטבים הגאוגרפיים, אך אין שום סיבה להאמין שקצב השינויים הללו יכול להיות גבוה בצורה קטסטרופלית.
אין מחקרים שהוכרו על ידי הקהילה המדעית שיאשרו את העובדה ששינוי קטבים מהיר יכול להתרחש במיקום ציר הסיבוב של כדור הארץ.
נקבע כי מיקום הקטבים בתקופות זמן שונות היה שונה ומשונה, אך קצב השינוי הזה היה בסדר גודל של מעלה 1 ° למיליון שנים או פחות (בעוד שלפי הפגוד, בתקופת השינוי במיקום הקטבים, קצב השינוי הזה הוא עד 40 מעלות בחמשת אלפים שנה, וזה שווה ערך ל-1 ° ל-125 שנים).
ניתוח הראיות אינו תומך בהשערת הפגוד בנוגע לתזוזה מהירה של שכבות כדור הארץ.
במהירות כזו, מן הסתם, במהלך קיומו של האדם כמין ביולוגי, תזוזת הקטבים לא יכולה להוביל לשינויים ניכרים בסביבה (השפעות אקלימיות מסחף היבשת ניכרות הרבה יותר).
בנוסף, הנתונים הזמינים מראים שבמהלך 130 מיליון השנים האחרונות (כלומר מאז ימי הזוהר של הדינוזאורים, כאשר יונקים מהמינים המודרניים עדיין לא היו), הקטבים הגאוגרפיים האמיתיים נעו לא יותר מ-5 °.
יש מחקרים שלפיהם בתקופות קדומות יותר, לפני כ-810 עד 790 מיליון שנה, בתקופת יבשת העל רודיניה, עדיין היו יכולים להתקיים שני שלבים מהירים יחסית (בקנה מידה גאולוגי); בכל אחד מהם ציר הסיבוב של כדור הארץ הסתובב בכ-55 ° (התואם למהירות הממוצעת של תנועת הקטבים פחות ממעלה אחת ל-180 אלף שנים).
אין הוכחות פיזיות לכך ששינוי הקטבים התרחש מהר יותר בהיסטוריה של כדור הארץ.
שיני-ים או חפרנים (שם מדעי: Scaphopoda, מכונים גם "שנהבים") היא מחלקה המונה כ-900 מינים של רכיכות שוכנות אוקיינוסים.
רוב שיני-הים חיים על קרקעית הים, בקרקע חולית או קרקע בוצית עד לעומק של 4,500 מטר.
אורכם של שיני-הים 4 מילימטרים עד 25 סנטימטרים (רוב המינים קטנים ואורכם 2 עד 5 סנטימטרים) והם בעלי קונכייה צינורית.
שיני-הים ניזונים בעיקר מפיטופלנקטון וזואופלנקטון אותם הם לוכדים בעזרת זרועות הציד שלהם שדומות לזרועות הציד של התמנונאים והדיונונאים.
שיני-הים חסרי לב וכלי דם.
הבטן ומערכת העיכול נמצאים בחלק האמצעי של הגוף.
המאובנים העתיקים ביותר של שיני-הים הם מתקופת הדבון.
הנקבה מטילה ביצים ומהם בוקעים פגיות חופשיות שהופכות בהמשך לפגיות מסוג וליגר שדומות מאוד לבוגרים.
שיני-הים נחשבו בעבר כקרובי המשפחה של מחלקת הצדפות (Bivalvia) אך כיום מרבית המדענים חושבים ששיני-הים הם קרובי המשפחה של מחלקת הסילוניות (Cephalopoda).
"שינויי מזג האוויר" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי שלמה ארצי ועובד על ידי דדי שלזינגר ויאיר שרגאי.
השיר יצא כחלק מהאלבום "דרכים" בשנת 1979.
השיר נכתב בחדר בית מלון בניו יורק כשארצי לא יכול היה לצאת להופעה בעקבות כמות שלג רבה שהצטברה, דבר שבא לידי ביטוי בשיר במוטיב מזג האוויר והשפעתו על המחשבה.
כמו כן, השיר מתאר תקופה של שינוי ובחינת החלטות קודמות, דבר אשר תואם את אופי אלבום "דרכים" אשר השיר הוא חלק ממנו.
לאחר צאתו נטען כי הולחן על פי היצירה האלקטרונית האינסטרומנטלית "Mirage" של האמן ז'אן לוק פונטי, ובהמשך אף ניתן קרדיט לזה האחרון על השיר.
בשנת 2008 השיר חודש על ידי יעקב לשצ'ינסקי לאלבומו "סיום מפואר בלחיצת כפתור".
בשנת 2023 התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד והמפיק המוזיקלי פטריק סבג הוציאו גרסת כיסוי לשיר בשיתוף פעולה עם בניה ברבי.
גרסת התזמורת האנדלוסית הישראלית אשדוד, פטריק סבג ובניה ברבי
השדה המגנטי של כדור הארץ נתון לשינויים מתמידים, שינויים אלו יכולים להשפיע על המתרחש על פני כדור הארץ וניתן לבחון את השינויים בשיטות מחקר שונות
אחת התכונות הפיזיקליות המאפיינות את כוכב הלכת ארץ היא השדה המגנטי שלו.
לשדה המגנטי יש מגוון השפעות על המתרחש על פני כדור הארץ, כגון הגנה מפני קרינה קוסמית וסיוע לבעלי חיים בניווט.
השדה המגנטי דומה לשדה של מגנט דו קוטבי אשר קוטב אחד שלו באנטארקטיקה והקוטב השני שלו באוקיינוס הקרח הצפוני.
כיצד מתרחשים השינויים בשדה המגנטי
הקטבים המגנטיים נמצאים בתנועה מתמדת כך שנוצרים שינויים בשדה המגנטי.
הידע המדעי על אופן התפתחותו של השדה המגנטי ועל השינויים הנוצרים בו אינו רב, השתנות השדה המגנטי של כדור הארץ הוגדרה על ידי אלברט איינשטיין כאחת מחמש התעלומות הגדולות בפיזיקה, אך קיימות דרכים שונות לחקור את היחלשות השדה המגנטי ומדידות הנערכות במאה הנשים האחרונות מצביעות על היחלשותו של השדה.
פלאומגנטיזם הוא תחום לימוד בגאולוגיה העוסק בחקר עברו של השדה המגנטי של כדור הארץ כפי שנשמר במינרלים מגנטיים לאורך זמן.
המחקרים הביאו לפריצת דרך במחקר הארכאולוגי שכן היא מביאה לכאורה לשיטת תיארוך חדשה היכולה להגיע לדיוק ברמה של יום בודד, להבדיל משיטת התיארוך שהייתה מקובלת עד כה באמצעות פחמן 14 שרמת הדיוק בה נמוכה משמעותית.
שמות רחובות בהם שוכנות נציגויות דיפלומטיות שונו מתוך הבעת מסר למדינה השולחת.
בדרך כלל שינוי שמות נעשה על ידי העירייה המקומית, ואינו תלוי בממשל, אך בקונגרס האמריקאי הועלו מספר הצעות לשינוי שם הרחוב בו שוכנת שגרירות סין בוושינגטון, שלא עברו.
הרחוב בבירת אלבניה, טירנה, בו שכנו השגרירויות הזרות של רוסיה, אוקראינה, סרביה וקוסובו שונה ל"רחוב אוקראינה החופשית" (Rruga Ukraina e Lirë) ב-7 במרץ 2022, בעקבות לפלישת רוסיה לאוקראינה.
בשנת 1981, שדרת צ'רצ'יל הסמוכה לשגרירות בריטניה בטהרן שונתה לשדרת בובי סנדס כדי להנציח פוליטיקאי צפון-אירי וחבר בצבא האירי הרפובליקני הזמני שמת בשביתת רעב ב-1981 בזמן כלוא.
איראן – שינתה את שם הרחוב בו שכנה שגרירות ישראל בטהראן, טרם המהפכה האסלאמית-איראנית בשלהי שנות ה-70 – לרחוב פלסטין (איראן).
בתחילת שנות ה-80 שינתה איראן את שם הרחוב שבו מוקמה שגרירות מצרים בטהראן לשם המתנקש שרצח את נשיא מצרים אנואר סאדאת, ח'אלד אסלאמבולי שהיה מפעילי הג'יהאד האסלאמי-המצרי.
הדבר קרה בעקבות ניתוק היחסים הדיפלומטיים בין איראן לבין מצרים – אם כי עם חידושם של יחסי איראן-מצרים, שונה שם הרחוב שנית ל"רחוב האינתיפאדה הפלסטינית".
בשנת 1986 שינתה עיריית גלאזגו שבסקוטלנד את שם הרחוב הצמוד לקונסוליה הדרום-אפריקאית לרחוב נלסון מנדלה כהכרה בפעיל נגד האפרטהייד שנכלא באותה עת על ידי ממשלת דרום-אפריקה.
בפברואר 2023 החליטה מועצת עיריית וסטמינסטר שבאנגליה לציין את יום השנה הראשון לפלישת רוסיה לאוקראינה על ידי שינוי שם קטע ברחוב בייזווטר ל"רחוב קייב" (על שם בירת אוקראינה); הקטע נמצא במרחק קצר משגרירות רוסיה.
במהלך שנות ה-80, שונה שם הגוש מול מעונו של שגריר ברית המועצות בוושינגטון די.
לכיכר אנדריי סחרוב כסוג של מחאה נגד המעצר והמעצר של סחרוב ב-1980.
בשנת 2018 שינתה מועצת העיר וושינגטון די.סי.
את שמו של הרחוב בו שוכנת שגרירות רוסיה לרחוב בוריס נמצוב על שם מבקר של ממשלת רוסיה שנרצח בשנת 2015.
בשנת 2021, מועצת העיר וושינגטון די.
שינתה את שמו של הרחוב מחוץ לשגרירות ערב הסעודית על שם ג'מאל ח'אשוקג'י.
נכון ל-2018, מעל ל-30 ערים בגואטמלה קראו לרחובות ולכיכרות בהם בשם המחווה "ירושלים בירת ישראל".
לאחר פלישת רוסיה לאוקראינה, ב-10 במרץ 2022 שינתה מועצת העיר ריגה את שמו של קטע של אנטונייאס איילה, שבו נמצאת השגרירות הרוסית, לרחוב עצמאות אוקראינה.
בשנת 2018, מועצת עיריית אנקרה שינתה פעמיים את כתובת הרחוב של הבניין החדש של שגרירות ארצות הברית באנקרה, תחילה ל"רחוב ענף זית" בפברואר, ולאחר מכן ל"שדרת מלקולם אקס" באוקטובר.
הכביש ללא שם בו ממוקמת שגרירות רוסיה בווילנה, קיבל את השם רחוב גיבורי אוקראינה בתחילת מרץ 2022 בתגובה לפלישת רוסיה לאוקראינה.
מצרים שינתה את שם הרחוב בו שוכנת שגרירות ישראל בקהיר לרחוב מוחמד א-דורה.
רובע פרוגנר בעיר הבירה הנורווגית אוסלו הצביע ב-8 במרץ 2022 לשנות את הכתובת הרשמית של שגרירות רוסיה ל"כיכר אוקראינה", בתגובה נגד פלישה הרוסית לאוקראינה.
בשנת 1948 החלו היחסים הדיפלומטיים בין ארצות הברית לערב הסעודית, כשהנציגות הדיפלומטית האמריקנית הראשונה בסעודיה הייתה ממוקמת בעיר הבירה הסעודית, ג'דה.
בתגובה כנגד תמיכת ארצות הברית בישראל, שונה שם הרחוב ל"רחוב פלסטין" .
בפברואר 2020 שונה שמה של הכיכר מול שגרירות רוסיה בפראג לכיכר בוריס נמצוב (náměstí Borise Němcova) על שם מבקר של ממשלת רוסיה שנרצח ב-2015. לאחר שינוי השם, עברה השגרירות להשתמש בכתובת דואר המתייחסת לכניסה אחרת לבניין.
באפריל 2022, שונה שם חלק מהרחוב ששימש את שגרירות רוסיה בפראג לרחוב גיבורי אוקראינה (Ukrajinských hrdinů), בתגובה לפלישת רוסיה לאוקראינה.
גשר שלא היה לו שם בעבר מעל מסילת רכבת נקרא גשר סקקון (Skakunův most) על שם ויטלי סקקון.
בשנת 2022, הכיכר מול שגרירות ארצות הברית נקרא על שם הרפובליקה העממית של דונייצק, שמשתמשת בקואורדינטות הגאוגרפיות לסמן את כתובתה.
השטח מול שגרירות בריטניה, נקרא על שם הרפובליקה העממית של לוהנסק; השגרירות סירבה להשתמש בכתובת החדשה.
שִׁינְקֶן (מיפנית: 真剣, "חרב אמיתית") היא חרב קטאנה יפנית שחושלה בעידן המודרני, המיועדת בדרך כלל לאימוני איאיידו מתקדמים ולאימוני טאמשיגירי (tameshigiri – אימוני חיתוך).
בניגוד לאיאייטו (חרב מתכת רגילה ללימוד איאיידו), לשינקן להב חד והיא מחושלת בידי אחד מכ-250 נפחי החרבות הפעילים והרשומים באיגוד נפחי החרבות היפני, ומספר חובבנים הפועלים מחוץ לאיגוד.
נפחים אלו מוגבלים על-פי החוק היפני לחשל לא יותר מ-24 חרבות בשנה.
בשל הגבלה זו, יחד עם הכישורים הייחודיים והעבודה הרבה הדרושה לחישול החרב, השינקן יקרה – מחירה התחלתי עומד על כ-10,000$, וחרבות המחושלות על ידי מוקאנסה (Mukansa) או נינגן קוקוהו (Ningen Kokuho) – נפחי החרבות הטובים ביפן – עולות הרבה יותר.
שיעול הוא מנגנון רפלקס פיזיולוגי, המסייע לפנות מדרכי האוויר הגדולות בריאות הפרשות, חלקיקים, וגופים זרים אחרים.
רפלקס השיעול כולל שלושה שלבים: (1) שאיפת אוויר, (2) נשיפה כנגד גלוטיס סגור, (3) שחרור האוויר בלחץ גבוה על ידי פתיחה פתאומית של הגלוטיס.
השיעול מהווה סימפטום (תסמין) של מחלות רבות.
למרות זאת, לעיתים קרובות משתעלים אנשים גם כשאינם חולים, זאת כדי לסלק, כאמור, גופים זרים מהריאות.
לעיתים זה קורה בשעת האכילה, כשמזון חודר אל קנה הנשימה במקום אל הוושט.
לעיתים נגרם השיעול מגירוי של הסרעפת; גירוי זה יכול להיגרם על ידי חומרים חיצוניים, כגון עשן, הימצאותם של נגיפים וחיידקים במערכת הנשימה, או על ידי גורם פנימי כלשהו, כשהשיעול נועד לדחות החוצה את הגורמים המזיקים.
מחקרים מצאו כי מהירות האוויר הנפלט מהריאות בזמן שיעול נעה בין 20 ל-60 קמ"ש.
ויכולה להגיע עד כ-100 קמ"ש.
שיטה משלימה בה משתמשים בנוסף לכיסוי הפה, היות שכיסוי הפה לא עוצר את כל הטיפונות והחיידקים, הוא שינוי כיוון השיעול, שיעול כלפי מטה, גורם לחיידקים להגיע לכיוון הרצפה אזור בו סיכויי ההדבקה נמוכים יותר.
זיהומים חיידקיים או נגיפיים גורמים במקרים רבים נזק לשעריות המכסות את הדפנות הפנימיות של הריאות.
תפקידן העיקרי של השעריות הוא לפזר ולסלק את הריר אותו מפרישים תאי הריאה.
בריר נלכדים באופן שגרתי מיקרואורגניזמים וחלקיקים אחרים (כגון אבק ועשן).
כשהשעריות ניזוקות ופעולתן נפגמת, מצטבר ריר מזוהם בריאות; דבר זה מקשה על הנשימה וגורם לרפלקס השיעול.
בין המחלות הגורמות לשיעול אופייני ניתן למנות את דלקת הריאות ואת הסיסטיק פיברוזיס.
גורם נוסף לשיעול הוא הצטברות ריר (ליחה) בקנה הנשימה או בריאות.
בלשון היום-יום מתייחסים לעיתים לשעלת כאל שיעול חמור או כרוני, ללא קשר למחלה הגורמת לו; למעשה שעלת הוא שמה של מחלה ספציפית הנגרמת על ידי חיידק.
בדרך כלל מתמקד הטיפול בגורם הבסיסי לשיעול, ולא בסימפטום עצמו.
כסימפטום, דרכי הטיפול הנפוצות ביותר הן: אינהלציה או שימוש בתרופות, כאנטיהיצטמניק.
על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת ילדים, הממצאים התומכים ביעילות סירופ נגד שיעול נמוכים, ולכן בדרך כלל טיפול זה אינו הטיפול המומלץ.
שִׁינָּנוּת הוא מקצוע פארא-רפואי בתחום רפואת שיניים העוסק בהיגיינת הפה ובטיפול מונע.
מקצוע השיננות שונה ונפרד מזה של אלו העוסקים בסיוע לרופא שיניים.
בדרך-כלל חל איסור על הסייעים לבוא במגע של ממש עם הפה של המטופל, למעט לשם פעולות פשוטות, כגון שאיבת רוק.
בסמכותם של השיננית או השינן, לעומת זאת, לבצע פעולות רפואיות בפה של המטופלים.
סייעת או סייע לרופא שיניים עובדים בהכרח בצמוד אליו, ואילו שיננים מבצעים מטלתם בנפרד, לפני או אחרי טיפול השיניים.
באנגלית נקרא המקצוע Dental hygienist, בתרגום חופשי: "מטפל היגייני של השיניים".
העוסקים בשיננות מבצעים פעולות טיפול ראשוני ברפואת שיניים, ביניהם:
בחינת הנתונים הבריאותיים של המטופל.
בדיקה יסודית של השיניים, כל חלל הפה וסביבתו החיצונית.
החדרת חומר לשחרור מושהה כטיפול משלים למחלות חניכיים.
ייעוץ ראשוני במניעה ובהפסקת עישון.
ייעוץ בנושא תזונה נכונה למניעת עששת.
הסרת אבנית, כתמים ומשקעים (קשים ורכים) מעל ומתחת לחניכיים.
סיוע במניעת עששת על ידי מתן פלואוריד ואיטום חריצים בשיניים.
הסרת תחבושות לאחר ניתוחי חניכיים והורדת תפרים.
תכנון וביצוע פרויקטים בקהילה בנושא רפואת שיניים מונעת, כגון בבתי ספר ובגנים, בבתי אבות ובקרב אוכלוסיות עם צרכים מיוחדים.
סיוע בהקניית הרגלים נכונים לשמירה יומיומית על בריאות הפה והשיניים, באמצעות הדרכה אישית.
בישראל, עיסוק במקצוע השיננות כפוף לתקנות רופאי השיניים (שיננניות)- 1978. לפי החוק, העיסוק במקצוע מותר לאחר קבלת רישיון, אותו זכאים לקבל מי שעומד במצטבר בדרישות הבאות: (1) גילם עולה על 18 שנה (2) סיימו קורס שינניות ועמדו במבחן ממשלתי או בעלי דיפלומה שהוכרה על ידי משרד הבריאות.
בהתאם לחוק (ראה קישורים חיצוניים) הפעולות המותרות בישראל לביצוע על ידי שיננית כוללות:
(2) הסרת אבנית ומשקעים אחרים מהשיניים;
(3) הסרת עודפי מלט משטחים כותרתיים של שיניים;
(4) ליטוש שטחים כותרתיים של שיניים;
(5) לקיחת מיטבעים לתבניות לימוד;
(7) הסרת תפרים ותחבושות בפה;
(8) שימוש בתכשירים למניעת עששת בדרך של מריחתם בפה;
(8א) שימוש בתכשירים מתכלים לשחרור מושהה, בטיפול במחלות חניכיים, על פי מרשם חתום ביד מורשה לריפוי שיניים;
(9) שימוש בתכשירי הרדמה מקומית טופיקליים בדרך של מריחתם בפה;
(10) מתן ייעוץ, הדרכה וחינוך לבריאות השן ולגיהות הפה והשיניים;
(11) בדיקת הפה לצורך הפעולות האמורות
שינניות נדרשות, לפי חוק, לעבוד במרפאה ציבורית, או מרפאה של תאגיד או מרפאת שיניים מורשית.
איגוד השיננות הישראלי הביא לשינוי התקנות כך ששיננית תוכל לעבוד ללא נוכחות פיזית של רופא שיניים במרפאה.
הצעד הבא של האיגוד לקידום המקצוע הוא אקדמיזציה - תואר אקדמי בשיננות כמקובל במדינות אחרות בעולם.
כיום, מקצוע השיננות נלמד בארבעה מוסדות בארץ: באוניברסיטה העברית בירושלים, באוניברסיטת תל אביב, במכללה למדעי הבריאות וההתנהגות ברמת גן ובמכון ללימודי המשך בחיפה.
משך הלימודים כ-2,000 שעות לימוד.
בסיום הלימודים מתקיימים מבחנים בכתב, מבחן מעשי ומבחן בעל פה מטעם משרד הבריאות.
לאחר קבלת הרישיון ניתן לעסוק במקצוע.
תעודת המקצוע המוענקת בתום הלימודים, אינה נחשבת לתואר אקדמי.
במקצוע זה קיימת דומיננטיות כמעט מוחלטת של נשים, ולכן כמעט ולא מוּכּרת בישראל צורת הזכר של המקצוע - שִינָן.
ארגון העובדים של העוסקים בשיננוּת בישראל נקרא "איגוד השיננות הישראלי (אש"י)".
לפי נתוני האיגוד בשנת 2013 פעלו בישראל כ-1,200 שינניות, לעומת שני שיננים בלבד.
לימודי השיננות נמשכים שנתיים וכוללים לימודים עיוניים במדעי היסוד, מדעים ורפואת שיניים קלינית וקורסים מורחבים בגהות הפה, פריודונטיה, רפואת שיניים קהילתית וגילוי מוקדם של פתולוגיות בפה.
כמו כן כוללים הלימודים התנסות והכשרה מעשית והתנסות בהדרכה קהילתית.
את ההתנסות הקלינית מבצעים במסגרות שונות כגון מוסדות חינוך (גנים ובתי ספר), בתי אבות, מוסדות לאנשים עם מוגבלויות, ועוד.
ההתנסות הקלינית נערכת על אוכלוסיות קבוצות גיל מגוונות, לרבות ילדים, נוער, מבוגרים, וקשישים, בהדרכת צוות מדריכות שינניות ורופא שיניים בכיר אשר מפקחים על הסטודנטים.
כמו כן, כוללים הלימודים הקליניים התנסות בהדרכה קהילתית בתחום ההיגיינה האורלית והשמירה על בריאות הפה, העברת הרצאות בקהילה לקהלי יעד שונים בתחום בריאות הפה.
שינקַנְסֶן (ביפנית: 新幹線) היא רשת רכבות מהירות ביפן.
מאז נפתחה מסילת טוקאידו שינקנסן בשנת 1964 התפתחה הרשת, והחל מתחילת המאה ה-21 היא מחברת את רוב הערים הראשיות על האיים הונשו וקיושו ברכבות שמהירותן מגיעה ל-300 קמ"ש וזאת בסביבה הנתונה תמיד לסכנות של רעשי אדמה וסופות טייפון.
בנסיעות מבחן הגיעה השינקנסן למהירות של 443 קמ"ש לרכבת על גלגלים ו-580 קמ"ש למערך מגלב.
בכל רשת קווי השינקנסן נסעו בשנת 2003 כ-6 מיליארד נוסעים, למעלה מ-16 מיליון נוסעים מדי יום.
חברת הרכבות בעלת תנועת הנוסעים הגבוהה בעולם.
הקו טוקאידו שינקנסן (טוקיו – שין – אוסקה) הוא הקו העמוס בעולם עם תנועה של 1.16 מיליארד נוסעים בשנה.
פירושו המילולי של השם "שינקנסן" ביפנית הוא "קו ראשי חדש" ובמובנו הצר מתייחס למסילה בלבד, בעוד ששמן הרשמי של הרכבות ביפנית הוא "סופר מהירה".
עם זאת בדרך כלל מכנים גם את הרכבות עצמן בשם "שינקנסן" אפילו ביפן.
בניגוד לקווי הרכבת הישנים ברשת הלאומית של יפן, אשר פעלו על מסילות צרות (1,067 מ"מ), השינקנסן נוסעת על מסילה ברוחב תקני (1,435 מ"מ), והיא עוברת במנהרות ובגשרים כדי לחצות מכשולים, במקום להתפתל סביבם.
יפן הייתה המדינה הראשונה בעולם שבנתה מסילות מיוחדות לרכבות מהירות בלבד.
בגלל אופייה ההררי של המדינה, רשת המסילות הלאומית הישנה ביפן הייתה ברוחב צר (1,067 מ"מ), בדרך כלל התפתלה סביב מכשולי הקרקע ולכן מהירות הנסיעה עליה הייתה איטית יחסית.
בנסיבות אלה, התעורר ביפן צורך חריף יותר ברכבת מהירה מאשר בארצות שבהן היו כבר מסילות ברוחב תקני.
כאשר עלו ההצעות הראשונות לרכבת המהירה ביפן, בשנות השלושים, ניתן להן הכינוי האנגלי Bullet Train (רכבת קליע).
שם זה דבק ברכבות השינקנסן בזכות חזיתם העגולה ומחודדת של קרון הניהוג הדומה לצורתו של קליע ובזכות מהירותן.
בשנת 1940 נעשה לראשונה שימוש בשם "שינקנסן" להצעה להקים מסילה שתחבר בין טוקיו לשימונוסקי (עיר בקצה הדרום-מערבי של האי הונשו) אשר עליה ינועו קטרי קיטור וחשמל במהירות מקסימלית של 200 קמ"ש (כפליים ממהירותה של הרכבת המהירה ביותר ביפן באותם הזמנים).
במרוצת שלוש השנים הבאות החל משרד הרכבות הממשלתי בתכנון תוכנית שאפתנית להמשיך את מסילת הרכבת עד לבייג'ינג, (דרך מנהרה תת-ימית לקוריאה) ואפילו לסינגפור וכן לבנות קישור למסילת הרכבת הטרנס-סיבירית ומסילות ראשיות אחרות באסיה.
בשנת 1943 ננטשו תוכניות אלה, עם התדרדרות מצבה של יפן בזמן מלחמת העולם השנייה.
עם זאת, חלק מן העבודה על הקו החלה כבר אז ומספר מנהרות במסילת השינקנסן נחפרו כבר בתקופה ההיא.
לאחר תבוסת יפן במלחמת העולם השנייה, בשנת 1945, ננטשו תוכניות הרכבת המהירה למספר שנים.
אולם באמצע שנות החמישים, עבד קו הרכבת הראשי טוקאידו (המקשר בין טוקיו לקובה), בקיבולת נוסעים מקסימלית ומשרד הרכבות הממשלתי החליט להחיות את פרויקט השינקנסן.
בשנת 1958 ניתן אישור הממשלה לפרויקט והעבודה על המסילה בין טוקיו לאוסקה החלה בשנת 1959. המימון לעבודות בא ברובו מהלוואה שניתנה ליפן מן הבנק העולמי, בסך 80 מיליון דולר.
בשנת 1962 נפתחה בעיר אודוורה מסילה לנסיעות מבחן של הציוד הנייד.
היום מסילה זו היא חלק מן המסילה הראשית.
רכבת הטוקאידו שינקנסן נפתחה לתנועת נוסעים ב-1 באוקטובר 1964, בתזמון מושלם לאולימפיאדת טוקיו.
הרכבת הפכה להצלחה מיידית ובתוך פחות משלוש שנים, ב-13 ביולי 1967, ציינה את הנוסע ה-100 מיליון.
בשנת 1976 נסע בה הנוסע המיליארד.
לכבוד התערוכה העולמית אקספו 70' שנערכה באוסקה, החלו לפעול על הקו רכבות של 16 קרונות.
רכבות השינקנסן הראשונות נסעו במהירות של 210 קמ"ש.
מאוחר יותר הועלתה המהירות ל-220 קמ"ש.
כמה מן הרכבות הללו, עם חרטומן המזכיר בצורתו קליע, עדיין נמצאות בשימוש.
קרון ניהוג מאחת מן הרכבות המקוריות הראשונות, נמצא היום בתצוגה במוזאון הלאומי לרכבות ביורק, בריטניה.
הצלחתה הראשונית של השינקנסן הביאה להארכתו של הקו הראשון לערים הירושימה ופוקוקה, אשר הושלמה בשנת 1975.
ראש הממשלה קאיקו טנקה היה תומך נלהב בשינקנסן וממשלתו הציעה הרחבה ניכרת של הרשת באופן שתיווצרנה מסילות מהירות המקבילות לכל רשת המסילות הראשיות הישנה ביפן.
שני קווי מסילה חדשים, טוהוקו שינקנסן וג'ואטסו שינקנסן, נבנו בעקבות תוכנית זו.
עם זאת, בנייתן של מסילות מהירות רבות אחרות נדחה או בוטלה, ככל ששקעה חברת הרכבות הלאומית בחובות, שנבעו ברובם עקב ההוצאות המאמירות על בניית המסילות המהירות.
בתחילת שנות השמונים הגיעה למעשה חברת הרכבות הלאומית של יפן למצב של התמוטטות כלכלית, דבר שהוביל להפרטתה בשנת 1987.
למרות זאת, המשיך פיתוחה של רשת השינקנסן.
דגמים חדשים רבים של רכבות פותחו ונבנו, כל אחד מהם ומאפייניו הייחודיים.
היום יכולות רכבות שינקנסן להגיע דרך שגרה למהירות של 300 קמ"ש, דבר המציב אותן בין הרכבות המהירות בעולם, יחד עם משפחת רכבות ה-TGV הצרפתיות.
מאז 1970 נמצא קו המסילה צ'ואו שינקנסן, בשלבי פיתוח.
הקו מיועד לרכבת ריחוף מגנטי אשר תחבר בין טוקיו לאוסקה.
ב-2 בדצמבר 2003 שבר מערך בן שלושה קרונות של רכבת מגלב את שיא העולם במהירות לרכבות, כאשר נסע במהירות של 581 קמ"ש.
בשנת 2003 דיווחה חברת הרכבות של מרכז יפן (Central Japan Railway Company) כי שיעור הדיוק הממוצע של רכבות השינקנסן הוא איחור של 6 שניות מלוח הזמנים.
נתון זה, אשר חושב על בסיס 160 אלף נסיעות של השינקנסן, כולל בתוכו עיכובים בגלל תאונות מגורמים טבעיים ואנושיים וכן טעויות בהפעלת הרכבת.
בשנת 1997, כאשר נעשתה בדיקה דומה, הראו נתוני חברת הרכבות על איחור ממוצע של 18 שניות.
בשנת 2004 חגגה יפן 40 שנה לשינקנסן.
שנים בהן נסעו על מסילת טוקאידו לבדה, 4.16 מיליארד נוסעים.
בהתאם לנתונים באתר הרכבת היפנית הסיעה המערכת המהירה כולה למעלה משישה מיליארד נוסעים.
בכל שנות הפעלת השינקנסן לא אירע אפילו מקרה מוות אחד של נוסע כתוצאה משימוט (ירידת רכבת מן הפסים) או התנגשות בעת הפעלת רכבות השינקנסן.
השימוט היחיד בתולדות רכבות הנוסעים של השינקנסן אירע בעת רעידת האדמה שאירעה ביפן ביום 23 באוקטובר 2004. שמונה קרונות ממערך מספר 235 שנע על הג'וטסו שינקנסן נשמטו מן המסילה ליד תחנת נגוקה.
איש מבין 154 נוסעי הרכבת לא נפצע.
כדי למזער את הסכנה לנוסעים במקרי רעידות אדמה קיימת מערכת זיהוי מיוחדת העוצרת את הרכבות במהירות ברגע שהיא מאתרת רעידת אדמה.
במערכים החדשים של השינקנסן, מסוג FASTECH-360 תהיה מערכת מיוחדת דמוית "אוזניים" אשר יפתחו וישמשו כבלמי-אוויר, כדי לסייע בהאטת הרכבת במהירויות גבוהות.
מערכת השינקנסן ידעה מקרה מוות בודד וכן פציעות נוסעים אשר אירעו כאשר הדלתות האוטומטיות נסגרו על נוסעים, או על חפציהם.
כדי למזער הסיכון למקרים דומים, עומדים על רציפי התחנות עובדי רכבת שכל תפקידם הוא לדאוג כי נוסעים יעלו בבטחה לרכבת והדלתות תסגרנה במלואן.
בשנות הפעלתה של הרכבת היו מקרים של נוסעים שהתאבדו בקפיצה מהרכבת, או כניסה לשטח המסילה.
כדי למנוע מקרים כאלה הותקנו במספר תחנות מחסומים מיוחדים המונעים מנוסעים להגיע אל המסילה, אולם אף אלה אינם מצליחים תמיד לסכל את רצונם של נוסעים המבקשים להתאבד.
עקב תלונות על מטרדי רעש, מתקשה השינקנסן להגביר את מהירות מערכי הרכבת.
עיקר מאמצי המחקר מתמקדים בהפחתת הרעש הנגרם מן הרכבות, במיוחד את אפקט "בום המנהרה" - קול הפיצוץ העז הנשמע כאשר רכבת נכנסת למנהרה במהירות גבוהה.
מהירות מופחתת זו תבטל את הצורך בהתקנת בולמי-אוויר ברכבות, "כנפיים" המתרוממות מן הרכבת ויוצרות התנגדות המסייעת לבלימתה.
בחודש מרץ 2004 נפתחה לתנועה מסילה שינקנסן קיושו מקגושימה ליאטסושירו.
שלוש הארכות נוספות של המסילה המהירה מתוכננות להיפתח עד 2010.
מסילת נריטה שינקנסן, אשר תוכננה לחבר את העיר טוקיו לנמל התעופה טוקיו נריטה, נכנסה לשלבי תכנון כבר בשנות השבעים והופסקה בשנת 1983 לאחר שבעלי אדמות בנתיב המסילה התנגדו להפקעת אדמותיהם.
הרכבת המהירה של נריטה תעשה שימוש בחלקים מן האדמות אשר כבר הופקעו לצורך הפרויקט.
זו תהיה רכבת שלא תגיע למהירויות של השינקנסן.
טוקאידו שינקנסן (טוקיו – שין – אוסקה)
טוהוקו שינקנסן (טוקיו – הצ'ינוהה)
ג'וטסו שינקנסן (אומידה – ניאיגטה)
הוקוריקו שינקנסן או נאגנו שינקנסן (טאקסאקי – נאגנו)
קיושו שינקנסן (האקטה - קגושימה)
שני קווים נוספים, המכונים מיני-שינקנסן, נבנו על ידי שדרוג מסילות קיימות:
יאמאגאטה שינקנסן (פוקושימה – שינג'ו)
אקיטה שינקנסן (מוריאוקה – אקיטה)
קיימות שתי מסילות אשר אינן בנויות כמסילות שינקנסן אולם קיים עליהן שירות שינקנסן:
הרכבת המהירה הטייואנית מפעילה מערכים מסדרת 700T שבנה מפעל תעשיות כבדות קוואסקי.
סין הזמינה 60 מערכי קרונועים בני שמונה קרונות המסוגלים להגיע למהירות של 200 קמ"ש ומבוססים על סדרת E2-1000, עם זמן אספקה החל מחודש מרץ 2006.
חברת היטאצ'י היפנית סיפקה את רכבות ה"ג'אוולין" בעלי טכנולוגיה של השינקנסן לשירות פרברי בדרום מזרח בריטניה לאורך הקו המהיר שנבנה לקישור לונדון עם מנהרת התעלה.
מערכי השינקנסן יכולים להיות עד לאורך של 16 קרונות.
אורכו של כל קרון 25 מטרים, כך שאורכה של רכבת יכול להגיע ל-400 מטר.
רציפי תחנות הרכבת הותאמו לרכבות אלה.
שִינְקֵן או שִינְקֵה הוא נתח משומר של בשר ירך ואחוריים של חזיר, שלעיתים גם עבר עישון.
השינקין נפוץ מאוד במדינות רבות בעולם וקיימות מספר גרסאות מיוחדות שלו, האופיניות למדינות מסויימות.
בדומה לנתחי בשר משומרים אחרים, גם השינקן מוגש לרוב פרוס וקר ומשמש בין השאר כמילוי לכריכים.
בדומה למאכלים דומים, העשויים בשר חזיר, גם השינקין איננו עומד בכללי הכשרות היהודיים והמוסלמיים
ניתן לשמר שינקן על ידי "שימור יבש" או "שימור לח".
שינקן ב"שימור יבש" משופשף בתערובת המכילה מלח וחומרים נוספים (בדרך כלל סודיום ניטראט וסודיום ניטריט).
בארצות הברית משתמשים לעיתים גם בסוכר.
לאחר מכן הבשר מיובש ומיושן.
שינקן ב"שימור לח" נכבש בתמיסת מלח, באמצעות השרייתו בה או הזרקת התמיסה.
ההפרדה בין השיטות אינה חד-משמעית כיוון שישנן שיטות המתחילות בשימור לח וממשיכות ביישון יבש.
בארצות הברית רוב השינקן בשימור לח המצוי בסופרמרקטים הוא גרסת "האם עירוני" - תמיסת המלח מוזרקת לבשר לשימור מהיר המתאים לשיווק נרחב.
השיטה המסורתית כוללת השריית הבשר בתמיסת המלח לתקופה מסוימת ולאחריה בדרך כלל עישון קל.
בשיטה זו מייצרים את "האם וילשייר" האנגלי ואת "ז'מבון דה פארי" הצרפתי.
גרסאות שינקן בשימור יבש כוללות את ה"פרושוטו קרודו" האיטלקי ואת החמון סרנו וחמון איבריקו הספרדיים.
בארצות הברית קיים "האם כפרי" שעשוי להיות מעושן או ללא עישון.
בגרמניה, "שינקן וסטפאלי" מעושן לרוב על גבי ערער.
בבלגיה קיים "ז'מבון ארדנה" מעושן, בסין - "ז'ינחואה", ובבולגריה - "אלנסקי בט".
שינקן מעובד גם למוצרים נוספים כגון קציץ בשר משומר (המכונה "ספאם").
שינקן אפוי הוא מאכל מסורתי בחג הפסחא.
רומן המתאר את ילדותו ונעוריו של צ'ארלס בוקובסקי נקרא "שיפון עם שינקן".
ספר הילדים "לא רעב ולא אוהב" מאת דוקטור סוס נקרא במקור "Green Eggs and Ham" ("ביצים ירוקות וירך חזיר").
מועדון הכדורגל שיניק ירוסלבל הוא מועדון כדורגל, שמשחק כיום בליגה הראשונה (השנייה בחשיבותה) ומייצג את העיר ירוסלבל, שבמחוז ירוסלבל, במערב רוסיה.
מועדון הכדורגל מעולם לא זכה בתואר לאומי כלשהו ולא נחשב למועדון בכיר אך הוא המייצג הבכיר של העיר בליגות הכדורגל.
הקבוצה הופיעה רק עונה אחת בליגת העל הסובייטית, עונת 1964, אז סיימה הקבוצה במקום ה-16 מתוך 17 קבוצות וירדה לליגת המשנה.
בליגה הרוסית, הקבוצה השתתפה 10 עונות והישג השיא שלה הוא מקום 4 בעונת 1997.
המועדון הוקם בשנת 1957 בעיר ירוסלבל בשם "חימקי ירוסלבל", שם ששונה בשנת 1960. כבר בשנת 1963 זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה הסובייטית והעפילה לראשונה בתולדותיה לליגה הסובייטית הבכירה, בה החזיקה מעמד רק עונה אחת לפני שהורדה לליגת המשנה.
הקבוצה נותרה כ-30 שנים בליגות המשניות בברית המועצות עד שבשנת 1992 התפרקה ברית המועצות והוקמה רוסיה ועמה גם הליגה הרוסית.
עם הקמת הליגה הרוסית, צורפה גם שיניק אליה והחזיקה בה מעמד שנתיים בהן הייתה בתחתית הטבלה וירדה לליגת המשנה הרוסית.
הקבוצה הופיעה לראשונה במפעל אירופי בגביע האינטרטוטו בעונת 1998, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טורון פאלוסאורה הפינית.
בסיבוב השלישי כבר הפסידה הקבוצה לקבוצה הספרדית החזקה ולנסיה.
בשנת 2001, זכתה הקבוצה באליפות ליגת המשנה ברוסיה וכבר בעונתה הראשונה בליגה הבכירה, סיימה במקום הרביעי בטבלה.
היכולת הטובה של הקבוצה לא הצליחה להגיע לידי ביטוי בשתי העונות שלאחר מכן ולאחר שנאבקה נגד הירידה בעונה הראשונה, בעונה השנייה כבר ירדה לליגת המשנה.
הקבוצה חזרה לאינטרטוטו בעונת 2004, אז עברה בסיבוב השני את קבוצת טפליצה הצ'כית אך הפסידה בסיבוב השלישי לקבוצת אוניאו דה לייריה הפורטוגלית.
בעונת 2017/2018 העפילה לחצי גמר הגביע הרוסי בכדורגל ובעונת 2019/2020 העפילה לשלב רבע הגמר.
בתום עונת 2020/2021 סיימה אחרונה בליגה הלאומית וירדה לליגה המקצוענית.
בעונת 2021/2022 השיגה מאזן של 17 ניצחונות, 2 הפסדים ושוויון והתמקמה בצמרת טבלת הליגה הלאומית השנייה וחזרה לליגת הכדורגל הלאומית של רוסיה בתום עונה אחת.
הקבוצה מארחת את משחקיה באצטדיון שיניק המכיל 22,990 מושבים.
בעונת 2019/2020 הקבוצה אירחה זמנית את משחקיה באצטדיון "יבולים" שבקוסטרומה, המכיל 4,200 מושבים, בזמן שיפוץ אצטדיון שיניק.
שיניק התמודדה במפעלים האירופיים של אופ"א פעמיים.
בשתי הפעמים, לאחר שעברה את הסיבוב השני, הקבוצה הייתה נחותה בסיבוב השלישי: בפעם הראשונה — מול ולנסיה הספרדית (ב־1998), בשנייה מול אוניאו דה לייריה הפורטוגזית (2004).
עונה טורניר שלב מדינה יריבה משחק בית משחק חוץ בסיכום הכולל<center>1998<center>גביע אינטרטוטו<center>סיבוב שני<center>טורון פאלוסאורה<center>3-2<center>2-0<center>5-2<center>סיבוב שלישי<center>ולנסיה<center>1-0<center>1-4<center>2-4<center>2004<center>גביע אינטרטוטו<center>סיבוב שני<center>טפליצה<center>2-0<center>2-1<center>4-1<center>סיבוב שלישי<center>אוניאו דה לייריה<center>1-4<center>1-2<center>2-6
טורניר הופעות ניצחונות תיקו הפסדים שערי זכות שערי חובה יחס שערים גביע אינטרטוטו 8 5 0 3 13 13 0 סך הכל 8 5 0 3 13 13 0
סמל המועדון הראשון כלל צמיג ובתוכו כדורגל.
בתחילה מעל הצמיג הייתה האות "Я".
הסמל סימן את השתייכות הקבוצה למפעל הצמיגים של ירוסלבל, שמימן ויזם את הקמת המועדון.
בשנות ה-90 של המאה ה-20, מומן שיניק על ידי מספר גופים מסחריים, ולפיכך שונה סמל הקבוצה לסמל העיר ירוסלבל (דוב קוטב) על רקע כדורגל.
בשנת 2000 חברת NTM-holding רכשה את הקבוצה והמועדון שוב שינה את סמלו, שנשאר רשמי עד היום כולל את סמל העיר מעל לכדורגל בצבעי ירוק-כחול.
מדי הקבוצה הראשית הם חולצות טריקו שחורות וכחולות, מכנסיים קצרים שחורים.
סוג של צבעים לבנים משמש כגיבוי.
לראשונה שחקני ירוסלבל עלתה במדים שחורים וכחולים ב־1 באפריל 2001. לפני כן, למועדון לא היו צבעים אחידים מוגדרים.
כמה דורות של אוהדים צפו בקבוצה בחולצות לבנות, אדומות, ירוקות וצהובות, גם צבעי המכנסיים הקצרים השתנו.
בשנות ה-60 של המאה ה-20 נוספו מדי הצבע של נבחרת ארגנטינה למגוון זה, בסוף שנות ה-80 הנבחרת שיחקה בחולצות שחורות ואדומות, מכנסיים קצרים שחורים.
הליגה הסובייטית הראשונה / הליגה הרוסית הראשונה
שינֶל היה כינויו של מעיל החיילים בתקופת מלחמת העולם הראשונה, מלחמת העולם השנייה, מלחמת העצמאות ועד שנות ה-70.
החיילים הראשונים שלבשו שינל כפריט תקני היו חיילי צבא נפוליאון במהלך הפלישה לרוסיה.
השינל היה מעיל ארוך, עבה, עשוי צמר, בצבע חאקי או שחור.
המעיל היה כבד ביותר, במיוחד לאחר שנספג במי גשם והתנועה בו הייתה קשה לכן הוחלף תחילה במעיל קצר ("בטלדרס"), לאחר מכן במעיל דובון ואז בסופטשל.
המעיל נלבש על ידי כל הדרגות, הן על ידי חיילים מן השורה והן על ידי מפקדים, אך מעיל המפקדים כופתר בשני טורי כפתורים, שהקנו לו מראה מכובד יותר.
בראשית ימי צה"ל היו בו שינלים משלל צבאות בהם הצבא הבריטי, הצ'כי ועוד.
בשירם של דידי מנוסי ויוחנן זראי, "כוכב הצפון" מופיעות השורות:
השינל מוזכר גם ב"שיר הוותיקים" של חיים גורי ללחן של שמואל פרשקו:
הגדרת השינל על ידי ותיק המספר על חוויות צבא משנות השישים:
מנגד, אחת מוותיקות קיבוץ שער העמקים סיפרה:
Taraxacum) הוא צמח עשבוני רב שנתי ממשפחת המורכבים המצוי ברוב האזורים הממוזגים של כדור הארץ וכן על מדשאות, מדרכות, גדות ובמקומות נוספים בהם קרקע לחה.
לשינן יש גם כמה שימושים קולינריים.
עליו הצעירים והקטנים מוספים לסלט עלים, ללא בישול.
העלים הגדולים יותר דורשים בישול קל לפני מאכל עקב טעמם המר.
העלים עשירים בוויטמין A, בוויטמין C, בסידן ובברזל.
מן הפרחים ניתן להפיק יין ודבש.
השינן ניכר בראשו הצהוב והפורח, שהופך לזרעים נושאי ציצית הנראים ככדור כסף סיבי העף ברוח ומכונה "סבא" כמו הסביון.
בארץ ישראל צומחים שני מינים קרובים, שינן עב-שורש (Taraxacum cyprium) הפורח מאוגוסט עד ינואר בעיקר בהרי יהודה ובגליל העליון, ושינן סורי (Taraxacum syriacum) הפורח בקיץ במרומי החרמון.
שִׂינִינְג (בסינית מפושטת: 西宁; בסינית מסורתית: 西寧; בפין-יין: Xīníng; מילולית: "שלום מערבי"; בטיבטית: ཟི་ལིང་།; במונגולית: ) היא נציבות עירונית, עיר הבירה והעיר המאוכלסת ביותר במחוז צ'ינגהאי שבמערב הרפובליקה העממית של סין.
העיר מקושרת ברכבת ללהסה שבטיבט וללאנג'ואו שבגאנסו.
לשינינג יש היסטוריה בת יותר מ־2,100 שנים.
עוד מימי קדם העיר שימשה כנתיב סחר מרכזי לטיבט, שכלל בעיקר עץ, צמר ומלח.
זאת בזכות מיקום העיר על דרך המשי, שהשימוש בה התרחב מאוד ב לאור מאמציהם הפוליטיים של שושלת האן שרצו לשלוט בדרך זו.
בגלל מיקומה האסטרטגי ובין ממלכות שונות, סבלה שינינג מקרבות רבים בסביבתה לאורך ההיסטוריה.
את השם "שינינג" קיבלה העיר בשנת 1104.
ב-22 במאי 1927 פגעה בעיר רעידת אדמה בדרגה 7.6 בסולם ריכטר.
הרעידה פגעה באופן קשה בעיר והביאה למותם של כ־40,000 נפשות.
בזמן מלחמת העולם השנייה העיר הייתה נתונה להפצצות יפניות.
משנת 1945 והלאה העיר עברה תהליך תיעוש ומודרניזציה.
בשנת 1959 העיר חוברה לקווי הרכבת של שאר המדינה.
הנציבות העירונית שינינג משתרעת על פני 7,596 קילומטרים רבועים בצפון-מזרח מחוז צ'ינגהאי וגובלת בנציבות העירונית ממזרח ובשתי נציבויות אוטונומיות טיבטיות - מצפון וממערב ו מדרום.
העיר שוכנת בקצה המזרחי של הרמה הטיבטית ובחלק העליון של , בגובה 2,275 מטרים מעל פני הים, כ־1,330 ק"מ דרום-מערבית לבייג'ינג בירת סין.
בשל גובהה הרב, שורר בה אקלים קר ויבש למחצה.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020, התגוררו בנציבות העירונית כ־2.468 מיליון תושבים, מתוכם כ־1.95 מיליון בחמשת הרבעים.
שינינג היא העיר הגדולה ביותר באזור הרמה הטיבטית והעיר הגדולה היחידה בצ'ינגהאי.
בעיר מתגוררות כ־37 קבוצות אתניות, אך רק קבוצות ההָאן, החְווֵי, ה וה מהווים קבוצות דומיננטיות.
בעיר אתרים בעלי חשיבות דתית לאסלאם ולבודהיזם, כגון ו.
הנציבות העירונית שינינג מחולקת לחמישה רבעים, נפה אוטונומית אחת ונפה אחת:
מפהשםבסיניתבפין-ייןאוכלוסייה (מפקד 2020)שטחצפיפותרובע צ'נגדונג城东区Chéngdōng Qū489,372113.34,319רובע צ'נגג'ונג城中区Chéngzhōng Qū325,813156.62,081רובע צ'נגשי城西区Chéngxī Qū326,86654.226,029רובע צ'נגביי城北区Chéngbĕi Qū417,701136.63,058רובע חואנגג'ונג湟中区Huángzhōng Qū395,0432,432162.4הנפה האוטונומית דאטונג של החווי והטו大通回族土族自治县Dàtōng Huízú Tŭzú Zìzhìxiàn403,3683,156127.8נפת חואנג-יו'אן湟源县Huángyuán Xiàn109,8021,54770.98
חברי הכוח נאספו מבתי הספר ללחימה בחרב באדו.
למרות שחברי השינסנגומי מהוללים כגיבורים אמיצים ונחושים בתרבות הפופולרית, היסטוריונים תיארו אותם כ"יחידת רציחות חסרת רחמים".
בשנת 1854 נאלצה יפן להיפתח למערב ולפתוח את שעריה למסחר עמו על מנת שלא להיקלע לעימות צבאי, דבר שתרם לחוסר היציבות הפוליטית במדינה.
פילוסופיה פוליטית רווחת ביפן הייתה "סונו ג'וי" שפירושה: "כבדו את הקיסר, גרשו את הברברים", ובהשראתה החלו גורמים בקיוטו, במיוחד פלג צ'ושו, להתמרד.
בתגובה, שוגונות טוקוגאווה הקימה ב-19 באוקטובר 1863 את הרושיגומי (浪士組), יחידה של 234 רונין (סמוראים ללא אדון) שנאספו מבתי הספר ללחימה בחרב באדו (טוקיו).
מפקד היחידה הרשמי היה ה"הטאמוטו", טדאטושי מצודאירה, ומנהיגה בפועל היה האצ'ירו קיוקאווה (רונין מהאן שונאי).
משימתו של הרושיגומי הייתה להגן על איאמוצ'י טוקוגאווה, השוגון ה-14 בשוגונות טוקוגאווה, במהלך מסעו החשוב לקיוטו לפגוש את הקיסר קומיי.
פגישה שכזו לא התרחשה מאז השוגון השלישי בשוגונות, איאמיצו טוקוגאווה, שביקר בקיוטו במאה ה-17. איאמוצ'י טוקוגאווה, ראש הממשלה הצבאית, הבאקופו, הוזמן לדון בדרכי היישום של הצו הקיסרי שקרא לסילוק הזרים מהמדינה.
אף על פי שהרושיגומי מומן על ידי ממשלת טוקוגאווה, מנהיג הקבוצה האצ'ירו קיוקאווה וחברים אחרים בה היו נאמנים לקיסר ותכננו לאסוף רונין נוספים בקיוטו כדי להפעיל כוחות שיטור בעיר נגד המורדים.
כאשר תוכניתו של קיוקאווה נחשפה בקיוטו, חברי הקבוצה אולצו לחזור לאדו.
עם זאת, שנים עשר חברי רושיגומי, בעיקר מפלג מיטו, נשארו בקיוטו והקימו את השינסנגומי.
חברי הקבוצה האחרים התפזרו וחזרו לאדו, שם הם הקימו את השינצ'וגומי (新徴組) תחת החסות של האן שונאי.
בתחילה, חברי השינסנגומי כונו "מיבורו" (壬生浪), כלומר "רונין ממיבו".
באותה העת, הכפר מיבו שמדרום-מערב לקיוטו היה המקום בו היו מוצבים חברי השינסנגומי.
השינסנגומי הונהג על ידי קאמו סריזאווה (נולד ב-1830 במחוז מינו), איסאמי קונדו (נולד ב-1834 במחוז מוסאשי, הגיע מדוג'ו קטן באדו ששמו "שיאייקאן") ונישיקי נימי.
בתחילה הוקמו שלושה פלגים, תחת סריזאווה (קבוצת מיטו), תחת קונדו (קבוצת שיאייקאן) ותחת טונוצ'י.
הקבוצה סבלה ממתחים ומאבקים פנימיים, קונדו וטונוצ'י הרגו את סריזאווה ולאחר מכן קונדו הרג את טונוצ'י על גשר יוג'ו.
סריזאווה אף הורה לחבר נוסף בקבוצה, צוגואו לסאטו, לבצע ספוקו (התאבדות טקסית) באשמת עריקה.
המאבקים הפנימיים הותירו את קונדו בעמדת המנהיג.
פלג סריזאווה: קאמו סריזאווה, נישיקי נימי, גורו היראיאמה, ג'וסוקה היראמה, קנג'י נוגוצ'י, שינגורו אראיה, מטאסאבורו סייקי.
פלג קונדו: איסאמי קונדו, סוג'י אוקיטה, סנוסוקה הראדה, טושיזו היג'יקאטה, שינפאצ'י נגאקורה, הייסוקה טודו, גנזאבורו אינואה, סאיטו האג'ימה, קייסוקה ימאנאמי.
פלג טונוצ'י: יושיו טונוצ'י, אייסבורו אבירו, צוגואו לסאטו, יוזאן נגישי.
חברי השינסנגומי שלחו לפלג אייזו, קבוצה חזקה נוספת שתמכה במשטר טוקוגאווה, מכתב בו הם ביקשו את רשותם לפעול ככוח שיטור בקיוטו.
ב- 30 בספטמבר 1865, פלג צ'ושו (מתנגדי טוקוגאווה) סולק מחצר הקיסר על ידי פלגי טוקוגאווה, אייזו וסצומה.
חברי השינסנגומי נשלחו לסייע לפלג אייזו להגן על השערים לחצר הקיסר.
ייתכן כי השם "שינסנגומי" נטבע על ידי קטאמורי מצודאירה (הדאימיו של פלג אייזו) בערך בתקופה זו.
כוחות ההתנגדות כללו את פלג מורי מהאן צ'ושו ואת פלג שימאזו מהאן סצומה.
באירוע שהתרחש בפונדק איקדאיה בקיוטו ב-1864 הכניעו שלושים חברי שינסנגומי עשרים מהפכנים מצ'ושו, ובכך מנעו ככל הנראה את שריפת קיוטו.
האירוע העניק ליחידה פרסום רב ועודד חיילים חדשים להצטרף לשורותיה.
היררכיית היחידה לאחר האירוע באיקדאיה:
מפקד (局長, קיוקוצ'ו): איסאמי קונדו, הסוקה (ראש השיטה) הרביעי של אסכולת הלחימה "טנן רישין ריו"
מפקד כללי (総長, סוצ'ו): קייסוקה ימאנאמי
סגן מפקד (副長, פוקוצ'ו): טושיזו היג'יקאטה
יועץ צבאי (参謀, סאנבו): קאשיטארו איטו
מרגלים: קאי שימאדה וסוסומו ימאזאקי
מפקדי כוחות (組長, קומיצ'ו): סוג'י אוקיטה (מורה לקנג'וטסו), צ'וגי מצובארה (מורה לג'ו ג'יטסו), סאנג'ורו טאני (מורה לסוֹג'וּטסוּ, אמנות הלחימה ביארי), שינפאצ'י נגאקורה (מורה לקנג'וטסו), קנריוסאי טקדה (מורה לאסטרטגיה צבאית), סאיטו האג'ימה (מורה לקנג'וטסו), טודו הייסוקה, גנזאבורו אינואה, מיקיסאבורו סוזוקי, סנוסוקה הראדה.
עם נסיגתו של טוקוגאווה יושינובו מקיוטו, עזבו גם חברי השינסנגומי בשקט תחת פיקוחו של הוואקדושיורי (בכיר הממשל) נאויוקי נאגאי.
הקיסר מוצוהיטו מונה לראש הממשלה החדשה ובכך הגיעו לסיומן יותר ממאה שנות שלטון של השוגונים.
בעקבות המאורע פרצה מלחמת בושין.
לאחר עזיבת קיוטו, לחמו חברי השינסנגומי בקרב טובה-פושימי.
קונדו נפגע בפושימי מכדור של רובה, אך נלחם בהמשך גם בקרב קושו-קאצונומה.
הוא נתפס בנאגריאמה, ולאחר שנכנע לכוחות ממשלת הקיסר, הוא נמצא אשם בהשתתפות בהתנקשות בריומה סקאמוטו, והוצא להורג בעריפת ראש באיטבאשי שליד טוקיו שלושה שבועות לאחר מכן.
חברי השינסנגומי לחמו להגנת אזור אייזו תחת סאיטו האג'ימה, והצטרפו לכוחות רפובליקת אזו בצפון.
מספר חברי השינסנגומי הגיע ליותר ממאה בתקופה זו, והם המשיכו להילחם למרות נפילת אדו ותבוסתו הברורה של טוקוגאווה.
לדוגמה, היג'יקאטה הוביל פשיטה נועזת אך חסרת סיכוי שמטרתה הייתה לגנוב את ספינת המלחמה הקיסרית "קוטצו".
מותו של היג'יקאטה מפצע ירייה ב-20 ביוני 1869 בהוקאידו סימל את סופו של השינסנגומי.
לפני מותו, הוא הביע בכתב את נאמנותו לשוגונות טוקוגאווה: "אף שגופי עשוי להירקב על האי אזו, רוחי מגינה על אדוניי במזרח."
עם זאת, קבוצה אחרת של שורדים תחת קזואה סומה, שהיה תחת פיקודו של נאויוקי נאגאי בבנטן-דאיבה, נכנעה בנפרד, וכמה מחבריה הבולטים כגון שינפאצ'י נגאקורה, סאיטו האג'ימה וקאי שימאדה, שרדו את המלחמה.
כמה מהחברים, כגון טייסאקו טקאגי, הפכו לדמויות חשובות ביפן.
בשיא גודלו מנה השינסנגומי כ- 300 חברים.
זו הייתה קבוצת הסמוראים הראשונה מתקופת טוקוגאווה שהתירה לאנשים שאינם ממעמד הסמוראים, כגון איכרים וסוחרים, להצטרף לשורותיה.
רבים הצטרפו מתוך רצון להיהפך לסמוראים ולהיות מעורבים בהתנהלות הפוליטית במדינה.
עם זאת, אין זה נכון שמרבית חברי השינסנגומי לא היו ממעמד הסמוראים.
מתוך 106 חברי שינסנגומי (מתוך 302 החברים בקבוצה באותו הזמן) היו 87 סמוראים, שמונה איכרים, שלושה סוחרים, שלושה רופאים, שלושה אנשי דת ושני בעלי מלאכה.
חלק מחברי הקבוצה כגון ימאנאמי, אוקיטה, האג'ימה, נגאקורה והראדה נולדו למעמד הסמוראים.
קוד ההתנהגות של השינסנגומי כלל חמישה איסורים: אסור לסטות מקוד הסמוראי (בושידו), אסור לעזוב את השינסנגומי, אסור להרוויח כסף באופן פרטי, אסור להתערב בהליכים משפטיים של אחרים ואסור להשתתף בקרבות פרטיים.
העונש בגין עבירה על כל אחד מהחוקים היה ספוקו.
בנוסף, אם מפקד היחידה נפצע אנושות בקרב, כל חברי היחידה היו צריכים להילחם ולמות עמו במקום.
אפילו בקרב בו כמות האבידות בנפש הייתה גבוהה, נאסר על היחידה להחזיר את גופות ההרוגים מלבד את גופת מפקד היחידה.
חברי השינסנגומי בלטו מאוד בקרב בשל מדיהם הייחודיים.
בהתאם להוראותיו של מנהיג השינסנגומי קאמו סריזאווה, המדים התקניים כללו האורי והקאמה מעל קימונו, עם חבל לבן הנקרא "טאסוקי" מוצלב על החזה וקשור מאחור.
מטרת הטאסוקי הייתה למנוע משרוולי הקימונו להפריע לתנועת הזרועות.
חברי השינסנגומי עטו שריון שרשראות קל מתחת לבגדיהם, חבשו קסדת ברזל קלה וענדו סרט מצח שעליו הייתה כתובה המילה "מאקוטו" שפירושה "כנות".
המאפיין הבולט ביותר של המדים היה ההאורי, שצבעו היה כחול בהיר הנקרא ביפנית "אסאגי אירו" (浅葱色) ושולי שרווליו היו מעוטרים בדוגמת "פסי הרים לבנים".
מאפיינים אלו העניקו למדי השינסנגומי מראה ייחודי שהיה שונה מאוד מהצבעים החומים, השחורים והאפורים שאפיינו את בגדי הלוחמים באותה העת.
שינייד מוירה קיוזאק היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אירית.
הופעתה הראשונה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין.
ב-1975 עברה ללונדון והצטרפה ללהקה השייקספירית המלכותית.
היא הייתה מועמדת פעמיים לפרס טוני, פעם אחת לפרס השחקנית הטובה ביותר במחזה "מהומה רבה על לא דבר" (1985) ופעם שנייה על תפקידה במחזה "רוק'נרול" מאת טום סטופארד.
קיוזאק נולדה בשם ג'יין מוירה קיוזאק בדאלקי שבמחוז דבלין.
היא בתם של מרי מרגרט "מורין" קיילי והשחקן סיריל ג'יימס קיוזאק.
היא אחות של השחקניות סורקה קיוזאק וניב קיוזאק.
כמו כן היא אחות למחצה של השחקנית קתרין קיוזאק.
אביה נולד בדרום אפריקה לאב אירי ולאם אנגלייה.
הופעת הבכורה שלה הייתה בתיאטרון אבי שבדבלין.
ב-1970 כיכבה לצדו של פיטר סלרס בסרט "הופמן".
ב-1971 שיחקה בתפקיד אורח בפרק בסדרה "המשכנעים" (בכיכובם של טוני קרטיס ורוג'ר מור).
היא גילמה יורשת עשירה בשם ג'ני לינדלי שחושדת במי שטוען שהוא אחיה המת.
עוד באותה שנה הופיעה בסדרת הטלוויזיה "Quiller" בתפקיד רוז.
הופעת הבכורה שלה בברודוויי הייתה בשנת 1984 עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
היא כיכבה לצדו של דרק ג'קובי וגילמה את רוקסן במחזה "סיראנו דה ברז'ראק" מאת אדמון רוסטאן בתרגומו של אנתוני ברג'ס.
עוד שיחקה בתפקיד ביאטריס במחזה השייקספירי "מהומה רבה על לא דבר" בבימויו של טרי הנדס.
אחרי ההופעה בברודוויי הוצגו שני המחזות בסיור הופעות בארצות הברית.
ב-1992 השתתפה לצדו של בעלה ג'רמי איירונס בסרט "Waterland" עיבוד לרומן באותו שם מאת גרהם סוויפט.
אחד התפקידים הידועים ביותר של קיוזאק בתיאטרון הוא מאי או'הרה במחזה "Our Lady of Sligo" שהועלה באירלנד, בברודוויי ובהתיאטרון הלאומי.
עוד כיכבה ב-2004 במיני-סדרה של ה-BBC "צפון ודרום", עיבוד לרומן באותו שם מאת אליזבת גסקל, ובסרט הקולנוע משנת 2006 "ונדטה".
ב-1998 זכתה בפרס איבנינג סטנדרד לשחקנית הטובה ביותר ובפרס חוג מבקרי התיאטרון לשחקנית הטובה ביותר.
ב-2006 כיכבה קיוזאק בסיטקום של ה-BBC בשם "Home Again".
ב-2011 הצטרפה לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "קמלוט".
קיוזאק יחד עם שחקניות נוספות בהן פאולה דיוניסוטי, פיונה שו, ג'ולייט סטיבנסון והארייט וולטר, תרמה לספרה של קרול רוטר "Clamorous Voices: Shakespeare's Women Today".
הספר מנתח פרשנויות משחק עכשוויות של תפקידים נשיים במחזות שייקספיריים.
ב-1978 התחתנה קיוזאק עם השחקן הבריטי ג'רמי איירונס.
לבני הזוג יש שני בנים סמואל ג'יימס (יליד 1978) ומקסימילאן פול (יליד 1985).
בן נוסף אותו ילדה לפני נישואיה לאיירונס נמסר לאימוץ, הבן, ריצ'רד בויד ברט, הוא חבר פרלמנט אירי.
השניים התאחדו מאז, וקיוזאק תמכה בבנה במסעות הבחירות שלו.
יחד עם בעלה הייתה קיוזאק בין התורמים הגדולים ביותר למפלגת הלייבור הבריטית בשנת 1998.
קיוזאק היא פטרונית של "Burma Campaign UK", ארגון הפועל לקידום זכויות האדם והדמוקרטיה בבורמה.
שיניים לבנות הוא רומן מאת הסופרת הבריטית זיידי סמית', שראה אור באנגלית בשנת 2000, ובעברית בשנת 2003. הרומן עוסק בחייהם המאוחרים של שני אחים לנשק — הבנגלדשי סמאד איקבל והאנגלי ארצ'י ג'ונס — ושל משפחותיהם, בלונדון.
הספר זכה במספר פרסים, בהם פרס הבדיון על שם ג'יימס טייט בלאק בשנת 2000, פרס וויטברד לרומן הביכורים הטוב ביותר לשנת 2000, פרס ספר הביכורים של הגרדיאן, פרס ספר הביכורים של ארגון סופרי חבר העמים הבריטי, ופרס בטי טראסק.
כתב העת טיים כלל את הרומן ברשימת "מאה הרומנים הטובים ביותר בשפה האנגלית מ-1923 עד 2005"
בשנת 2002 שודר בערוץ 4 הבריטי עיבוד טלוויזיוני לרומן, בארבעה חלקים.
את הסדרה ביים ג'וליאן ג'ארולד, וכיכּבו בה אום פורי בתפקיד סמאד ופיל דייוויס בתפקיד ארצ'י.
שינסקה נקאמורה הוא מתאבק יפני המופיע בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית סמאקדאון.
לפני הופעת הבכורה שלו ברוסטר הראשי, נקאמורה היה שייך למותג הפיתוח של ה-WWE, ה-NXT, שבו הוא אחד משלושה מתאבקים (ביחד עם סמואה ג'ו ופין באלור) שזכו באליפות ה-NXT יותר מפעם אחת.
בינואר 2018, נקאמורה ניצח בקרב הרויאל ראמבל של אותה השנה.
כמו כן, נקאמורה ידוע בשל עבודתו עבור הארגון היפני New Japan Pro-Wrestling, שבו הוא שלוש פעמים אלוף במשקל כבד של IWGP, הכהונה הראשונה שלו הגיעה בגיל 23 ו-9 חודשים.
עוד הישגים שרשם בארגון הם חמש זכיות באליפות הבין יבשתית של IWGP (כשהוא גם מחזיק בכמות ההחזקות הרבה ביותר וגם בכהונה הארוכה ביותר של 313 ימים), אליפות הזוגות של IWGP ביחד עם הירושי טנהאשי, האלוף האחרון במשקל כבד של NWF ועוד.
האליפות השלישית של IWGP (פעם אחת)
אליפות במשקל כבד של IWGP (שלוש פעמים)
האליפות הבין יבשתית של IWGP (חמש פעמים)
אליפות הזוגות של IWGP (פעם אחת) - עם הירושי טנהאשי
אליפות U-30 במשקל פתוח של IWGP (פעם אחת)
הישגים במגזין ההיאבקות Nikkan Sports
קרב השנה (2009) נגד הירושי טנהאשי ב-8 בנובמבר
קרב השנה (2014) נגד קאזוצ'יקה אוקדה ב-10 באוגוסט
פרס על יכולת יוצאת מן הכלל (2003)
המתאבק הפופולרי של השנה (2016)
PWI דירג אותו במקום ה-5 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2015
הישגים במגזין ההיאבקות Tokyo Sports
ההתמודדות הטובה ביותר של השנה (2013) נגד קוטה איבושי ב-4 באוגוסט
ההתמודדות הטובה ביותר של השנה (2014) נגד קאזוצ'יקה אוקדה ב-10 באוגוסט
קרב ההיאבקות של השנה (2015) נגד קוטה איבושי ב-4 בינואר
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעם אחת) - עם סזארו
המתחרה הכללי של השנה (2016)
תוצאהמאזןיריבשיטהאירועתאריךסיבובזמןמיקוםהערות (1) 3-1 אלכסיי איגנשוב הכנעה (חניקת זרוע) K-1 MMA ROMANEX 22 במאי 2004 2 1:51 סאיטאמה, יפן (1) 2-1 אלכסיי איגנשוב ללא הכרעה K-1 PREMIUM 2003 Dynamite!!
שינסגה (בהאנגול: 신세계, בכתב לטיני: Shinsegae) היא רשת חנויות כלבו דרום קוריאנית שבסיסה בסיאול.
חנות הדגל של החברה שוכנת בבוסאן, ובשנת 2009 היא הייתה לחנות הכלבו הגדולה בעולם מבחינת שטחה, תוך כדי שהיא עוקפת את חנות הדגל של מייסיס הממוקמת במנהטן שבניו יורק.
פירוש השם שינסגה מקוריאנית הוא "עולם חדש".
בשנת 1945 שינסגה נרכשה על ידי קונצרן סמסונג הדרום קוריאני.
בשנות ה-90 של המאה ה-20 שינסגה התפצלה מסמסונג לצד חברות אחיות נוספות בקונצרן, כחלק מתהליך של ארגון מחדש.
מלבד המותג "שינסגה" הקבוצה מחזיקה גם בחברת "E-Mart", המפעילה רשת חנויות כלבו מוזלות.
שתי החברות נמצאות בתחרות באופן ישיר מול "לוטה" ורשת חנויות הכלבו של "יונדאי".
בשנת 1967 שינסגה החלה להנפיק כרטיסי אשראי, והייתה לחברת כרטיסי האשראי הראשונה בדרום קוריאה.
בשנת 2000 היא מכרה פעילות זו ל-"קורהם בנק" שמאוחר יותר נרכשה על ידי "סיטי בנק".
נכון ל-2019 שינסגה היא רשת חנויות הכלבו הגדולה ביותר בדרום קוריאה.
יושבת ראש דירקטוריון שינסגה היא לי מיונג-היי, בתו של מייסד חברת סמסונג, לי בייונג-צ'ול.
שינייד מתיוס היא שחקנית אנגלייה.
בין השנים 1996 ל-1998 למדה דרמה לבחינות A-level בקולג' סטרטפורד על האייבון.
ב-2003 סיימה את הלימודים באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה (RADA).
הופעת הבכורה שלה בטלוויזיה הייתה ב-2004 בדרמה התקופתית "הוא ידע שהוא צודק".
ב-2009 כיכבה מתיוס כמחזה "Our Class" מאת טדאוש סלובודזיאנק בתיאטרון המלכותי הלאומי, וב-2010 הופיע במחזה "Eigengrau" מאת פנלופי סקינר בתיאטרון בוש.
באוגוסט 2016 שיחקה מתיוס בתפקיד הרמיה / פיה / מיסטרס קווינס במחזה "חלום ליל קיץ", שהלחין פליקס מנדלסון-ברתולדי במופע הפרומס.
קלייר אוונס 2008 In Love with Barbara ברברה קרטלנד הצעירה 2013 מראה שחורה Black Mirror שרה בפרק "מיד אשוב" 2013 Way to Go דבי 2014 The Smoke ג'וליה טולי 2015 בתוך מס' 9 Inside No.