tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הצמח גאופיטים בעלי בצל עם קליפות חומות או לעיתים רחוקות בעלי קנה שורש (למשל במיני אגפנתוס).
העלים פשוטים, מסורגים (alternate) סדורים על הגבעול בשתי שורות (distichous) ולעיתים רחוקות בצורה לולינית (spiral).
העלים דמוי סרגל או רצועה מרוכזים בבסיס הגבעול.
התפרחות הם סוככיים (תפרחת אשכול אשר עוקצי פרחיה יוצאים מנקודה אחת של הציר) הנישאים על עמוד תפרחת שלאורכו אין עלים (scape).
בבסיס סוכך התפרחת מצוי מתחל קרומי או ירקרק השומר על הפרחים בהיותם ניצנים והוא קמל או נחבא בזמן הפריחה.
הפרחים בעלי שישה עלי עטיף כותרתיים מסודרים בשני דּוּרִים, בדרך כלל עלי העטיף דומים האחד לשני בצורתם וצבעם.
הפרחים בעלי שחלה תחתית (לא בסוג שום שכיום נכלל במשפחה) ושישה אבקנים (לעומת משפחת האיריסיים שלפרח שלהם יש רק שלושה אבקנים).
וכן, עמוד שחלה יחיד שבראשו צלקת כדורית או מחולקת לשלוש אונות.
הפרי הוא הלקט (capsule), דהיינו, הוא על פי רוב פרי יבש בן מגורה אחת או יותר, שמכיל זרעים מרובים, מתפתח משני עלי שחלה מאוחים או יותר, ונפתח עם הבשלתו כדי לשחרר את זרעיו על ידי קשוות.
הפתיחה היא פְּתִיחָה חוֹצַת מְגוּרָה (loculicidal) - בדרך כלל הסדק מתחיל מהקודקוד כלפי מטה ומשם הוא נמשך לאורך תפר הגב של כל עלה שחלה.
הזרעים בעלי קליפה המכוסה קליפת הזרעים עם קרום פיטומלן (חומר פחמני שחור, לא פעיל, עשיר בפחמן וחסר חנקן).
בעבר מוינו הנרקיסיים תחת סדרת השושנאים, כאשר ההפרדה היחידה בינם לבין משפחת השושניים הגדולה הייתה במיקום השחלה.
מערכות מיון מודרניות כגון APG ביצעו בדיקות גנטיות וקבעו שני מיונים אפשריים לנרקיסיים: האחד הוא איחוד עם משפחת השומיים (הכוללת את השום והבצל) והשני הוא כמשפחה נפרדת.
כיום, הסוג שום נכלל במשפחת הנרקסיים.
בשני המקרים, נמצאים הנרקיסיים תחת סדרת האספרגאים.
הסוג כחלית (Ixiolirion) פוצל ממשפחת הנרקיסיים ונחשב למשפחה נפרדת - כחליתיים (Ixioliriaceae Nakai).
משפחה זו מונה סוג אחד בישראל ובעולם ובה 5 מינים.
אחד גדל בישראל והוא כחלית ההרים.
מין זה נבדל מהמינים של הנרקיסיים בפקעת עטופה ולא בבצל, בגבעול עלוותי ולא בעמוד תפרחת חסר עלים ובהיעדר אלקלואידים ברקמותיו.
משפחת הנרקיסיים נפוצה בעיקר באזורים טרופיים (pantropical), אך היא פחות שכיחה בטרופיים של אסיה ובאוסטרליה.
המשפחה מחולקת לשלוש תת-משפחות: Allioideae, Amaryllidoideae Agapanthoideae משפחות אלו נבדלות במבנה הפרחים, מאפייני הכימיה ובתי הגידול שלהן.
מאפיינים: פרחים קטנים, שחלה עילית, וכימיה אליוצאית (alliaceous), המתבטאת בריח המזכיר שום או בצל.
תפוצה: מרבית המינים נפוצים באזורים ים-תיכוניים או ממוזגים חמים.
שלושה סוגים נפוצים גם באזורים טרופיים:
טולבגיה (Tulbaghia): כ-26 מינים הנמצאים בעשביות בדרום אפריקה.
Nothoscordum: כ-20 מינים הנפוצים בדרום ובמרכז אמריקה ולעיתים כעשבים.
Allium: כ-700 מינים הנפוצים במגוון אזורי אקלים.
כימיה מבוססת אלקלואידים, ללא ריח.
תפוצה: תת-המשפחה הטרופית ביותר במשפחה.
ריכוז מגוון רב במיוחד בדרום אפריקה ובדרום אמריקה.
אזורים סמוכים למים או בתוך מים (Crinum).
מאפיינים: צמחים בעלי קני שורש (rhizomatous).
פרחים גדולים בצבע כחול או לבן.
כימיה מבוססת סאפונינים, ללא ריח.
תפוצה: סוג יחיד: Agapanthus (אגפנתוס), הכולל תשעה מינים, הנפוץ בדרום אפריקה.
משפחת הנרקיסיים מגוונת מאוד ומותאמת למגוון בתי גידול, החל מאזורים טרופיים ולחים ועד לאזורים צחיחים והרריים.
תת-המשפחה Amaryllidoideae היא המרכיב הטרופי ביותר, בעוד Allioideae נפוצה בעיקר באזורים ים-תיכוניים וממוזגים.
Agapanthoideae מוגבלת בעיקר לדרום אפריקה, עם קני שורש ושחלה עילית ובתי גידול ייחודיים.
מבין עשרות הנרקיסיים, בולטים הסוגים הבאים, המגודלים כצמחי נוי:
אגפנתוס - שושנת הנילוס (Agapanthus) - ראו ערך מורחב.
אמריליס (Amaryllis) - מוצאו מפרובינציות הכף בדרום אפריקה.
חבצלת (Pancratium) - ראו ערך מורחב.
נרקיס (Narcissus) - ראו ערך מורחב.
חלמונית (Sternbergia) - ראו ערך מורחב.
בארץ ישראל צומחים רק שישה סוגים של נרקיסיים:
& Kit) הסוג מונה 8 מהם שלושה מינים בישראל : חלמונית זעירה, חלמונית גדולה חלמונית צהובה היא צמח נוי שאינו גדל בבר.
נרקיס (.Narcissus L) - הסוג מונה 74 מהם 2 מינים בישראל: נרקיס מצוי ונרקיס סתווי.
ex L) - הסוג מונה 24 מהם 2 מינים בישראל: חבצלת החוף וחבצלת הנגב.
בת-חבצלת (.Vagaria Herb) - הסוג מונה 2 מינים ומהם אחד בישראל: בת-חבצלת קטנת פרחים.
אחישום (Nothoscordum × borbonicum Kunth) - הסוג מונה 89 מינים, רק אחד מהם, שמוצאו מצפון מזרח ארגנטינה - אחישום מצוי - עשב רע הפורח בין סוף מרץ עד סוף ספטמבר, בעיקר בקיץ, בגינות נוי, עציצים ואדניות.
לפי דעה אחרת שמו המדעי Nothoscordum gracile, דהיינו אחישום עדין.
נרקיס ניירי (מכונה גם נרקיס מלבין; שם מדעי: Narcissus papyraceus) הוא מין של צמח בסוג נרקיס, גאופיט בעל פקעת.
הוא מין רב-שנתי עז ריח, הצומח בר במערב אגן הים התיכון.
הנרקיס המלבין פורח בחודשים דצמבר וינואר, ופעמים רבות במדינות נוצריות משווק בחג המולד.
יחסית לגאופיטים אחרים, קל מאוד לגדלו באגרטל ביתי ולאלצו לפרוח מוקדם.
אחת הבעיות בגידול נרקיס ניירי בגינה הוא חלוקת הבצל לכמה בצלים קטנים יותר אשר אינם פורחים.
לאחר שנה שנתיים עם דישון הם יפרחו.
כשאר הנרקיסים, לפרחים שישה עלי כותרת.
עלי הכותרת לבנים, העטרה שטוחה וקטנה יחסית, וצבעה לבן.
פרח הנרקיס מתפתח מתוך מתחל (spathe) שהוא המשך של העלה, ובוקע ממנו כשהוא שלם בקבוצה של כחמישה עד שבעה פרחים (לעיתים נדירות יותר, עד 12 פרחים), הפרושים במעגל ומאוחים בבסיסם.
העטרה מכילה שלושה אבקנים צהובים בולטים בתצורת משולש.
נרקיס ניירי אינו נחשב כמין מקומי בארץ ישראל, אך מגודל בה כצמח נוי.
ניתן למצאו גם כפליט תרבות המשתקע באזורי עזובה, לצד הדרכים ובגנים ציבוריים.
נרקיס ניירי הוא אחד מהמינים המופיעים בגן הבוטני של האוניברסיטה העברית בגבעת רם.
בחלקת הים התיכון הוא גדל עם עוד שנים של נרקיס מצוי.
בביולוגיה מולקולרית, נַשָּׂא או וֶקְטוֹר הוא אמצעי להעברת DNA זר לתא אחר.
הנשא הוא מקטע של DNA המתכונן לשאת עליו גנים שונים, על פי הצורך, ומשמש בהנדסה גנטית כדי להעביר תכונות מסוימות לאורגניזם כלשהו, לבודד או להרבות DNA בתא המטרה.
שני סוגי הנשאים הנפוצים ביותר הם פלסמידים ונגיפים.
קיימים נשאי ביטוי (expression vectors) שמטרתם לגרום לתא המטרה לבטא גן זר.
נשאי ביטוי כוללים לרוב רצף פרומוטור, שמניע את ביטוי הגן הזר.
נשאים פשוטים יותר הנקראים נשאי שעתוק (transcription vector) מיועדים לאפשר שעתוק של גן זר, אך לא לתרגמו: הם יכולים להיות מועתקים בתא המטרה, אך לא להתבטא, בניגוד לנשאי ביטוי.
החדרת וקטור אל תא המטרה נקראת טרנספקציה, ובהחדרה של וקטור נגיפי נעשה שימוש במושג ספציפי טרנסדוקציה.
נרקיס היא משפחת גופנים שעיצב המעצב הגרפי צבי נרקיס.
בשנות ה-50 של המאה ה-20 פורסמו בישראל מספר גופנים עבריים חדשים לדפוס והם קורן, דוד, הדסה והצבי.
כל אחד פותח על ידי מעצב אחר.
עם זאת לא הייתה בנמצא משפחת גופנים המכילה וריאציות שונות של אותה האות עבור שימושים שונים, כפי שהיה קיים בלועזית, (לכותרות, לטקסט ארוך, לטקסט רציף ארוך, לטקסט מודגש, לעיתון ולספר וכדומה).
לפיכך לקח על עצמו המעצב הגרפי צבי נרקיס לעצב משפחה רבת-גופנים שתכיל סוגי אות שונים שיוכלו לחיות זה בצד זה ללא צרימה (בין אות רגילה למודגשת למשל, בין כותרת לגוף הטקסט וכו').
ב-1958 סיים נרקיס את עיצוב האות הראשונה: נרקיס בלוק תוך מספר שנים עוצבו עוד שש סדרות אות "בלוק".
שלוש לטקסט רציף: מודגש, חצי מודגש וצר חצי מודגש והשאר עבור כותרות.
כל אותיות נרקיס בלוק בנויות מצורות גאומטריות פשוטות (ריבוע, עיגול ומשולש), בדגש על קריאות גבוהה ובהשפעת אותיות עבריות עתיקות שנמצאו חקוקות באבן או משובצות בפסיפסים בארץ ישראל.
נרקיס בלוק היא בעלת קריאות גבוהה גם בגודל כתב זעיר ולכן הפכה להיות פופולרית בטפסים ממשלתיים ואחרים.
כמו כן משמשת אות ה"בלוק" בפרסומות, עלונים ומגזינים.
עיצוב סדרת האותיות להדפסת ספרים הושפע מכתבי יד ספרדיים.
בשנת 1965 נרכשה הסדרה על ידי חברת לינוטייפ למכונות סדר הדפוס שלה כאות העברית החדשה ונקראת מאז נרקיס-ליינוטייפ.
ב־1968 יצא לאור הספר הראשון שסודר באות נרקיס, "מלאכת המשכן" מאת משה לוין.
בעיקר התחבבה האות להדפסת ספרי ילדים.
צבי נרקיס המשיך בפיתוח סדרות גופנים עבור צרכים שונים כגון הצורך לשלב מספר גופנים באותו עמוד (לצורך הפרדה בין טקסט לציטוט, שילוב הוראות ותוכן, הערות שוליים ועוד).
כך פותחו נרקיס תם (על בסיסו פותח גופן אריאל בעברית), נרקיס חדש, נרקיסים, ונרקיס חן.
עבור כל אחד פותח גופן מלא של כ־120 תווים ובתוכם אותיות, אותיות דגושות, ניקוד מלא, ספרות, סמני פיסוק דק ולכל גופן פותחו מספר סוגי אות: ספר, בינוני, שמן, צר וכדומה.
גופנים נוספים בסדרה: נרקיס שולמית, נרקיס רותי, נרקיס יאיר, נרקיס אסף, נרקיס שמעון, נרקיס טקסט, נרקיס קלאסי ונרקיס גזית.
עד לשנת 2019, הופצו הגופנים על ידי חברת מסטרפונט.
החל משנת 2019, מופצים הגופנים על ידי חברת פונטף, במהדורות חדשות.
נשא הוא חלבון המצוי בתא, שתפקידו להעביר מומסים שונים, שאינם יכולים לעבור בפעפוע (כיוון שהמסה המולקולרית שלהם גדולה מדי או מכיוון שקרום התא ההידרופובי לא מאפשר זאת) מצד אחד של הממברנה לצד השני.
שטף המולקולות אל תוך התא
ישנם מספר גורמים המשפיעים על שטף המולקולות על ידי נשאים:
רוויה של אתרי הקישור - תלוי בריכוז המולקולות ובאפיניות (יכולת הנשא לקשור את המולקולות).
בניגוד לדיפוזיה, בה המגבלה היא בריכוזים גבוהים מאוד, מעבר על ידי נשא מוגבל, ויכולות לעבור רק מעט מאוד מולקולות בכל פעם.
יחס הנשאים לשטח הממברנה - ככל שיש יותר נשאים, כך יגדל השטף משום שיש יותר חלבונים שפעילים במעבר.
קצב השינוי הקונפורמטיבי של החלבונים - על מנת להעביר את המולקולות, מבנה הנשא משתנה.
ככל שהתהליך מהר יותר, כך השטף גדול יותר.
קצב המעבר של מולקולות שעוברות דרך נשאים, גבוה יותר דרך הנשא מאשר בדיפוזיה רגילה.
כל נשא ספציפי למולקולה מסוימת (בניגוד לתעלות שהן פחות ספציפיות).
ניתן לעכב נשא על ידי חומרים חיצוניים המוזרקים למערכת - קיימים מעכבים שפועלים על ידי תחרות עם חומרים דומים מבחינה מבנית, או עם חומרים שאינם דומים.
ניתן להשתמש בנשאים גם על מנת להעביר חומרים נגד מפל הריכוזים.
קינטיקה של נשאים דומה לקינטיקה של אנזימים, אך בניגוד לאנזימים, נשאים צריכים להיות פנויים בצד מסוים של הממברנה.
מחלקים את הנשאים לשתי קבוצות עיקריות לפי דרך פעולתם:
פעפוע מסויע - מעבירים את המומס מריכוז גבוה לריכוז נמוך (במורד מפל הריכוזים).
ההעברה אינה צורכת אנרגיה (ATP), אלא מונעת מהפרשי הריכוזים.
הובלה פעילה - נשאים היכולים להעביר את המומס מהריכוז הנמוך לגבוה, בניגוד למפל הריכוזים.
נשאים בהובלה פעילה מתחלקים גם הם לשתי קבוצות:
הובלה פעילה ראשונית - משאבות המעבירות חומר כנגד מפל הריכוזים, תוך שימוש באנרגיה.
קיים צימוד ישיר בין ההעברה להידרוליזה של ATP.
הובלה פעילה שניונית - משאבות המשתמשות בכוח המניע של מפל הריכוזים של חומר מסוים על מנת להעביר מומס שני, כנגד מפל הריכוזים שלו.
נַרְקוֹקוֹרידוֹ (בספרדית: Narcocorrido, פירוש: "שיר סמים" או "בלדת סמים") הוא סגנון מוזיקה מקסיקנית.
שירי הנרקוקורידו התפתחו מסגנונות מקומיים מסורתיים כמו המריאצ'י, והפכו להיות פופולריים עם הגידול בסחר בסמים במדינה, בעיקר במדינות הצפוניות של מקסיקו ולאורך הגבול עם ארצות הברית, ומהווים כיום חלק מהתרבות הסובבת סביב הסחר בסמים.
הנושא העיקרי של שירי הנרקוקורידו הוא מעלליהם של מבריחי סמים וסוחרי סמים, אשר מתוארים כגיבורים עממיים שנלחמים ברשויות החוק למען העם.
הטקסטים לרוב מתייחסים למקרים ספציפיים וכוללים תאריכים ומקומות אמיתיים.
שירים אלו נוטים להציג בחיוב ואף להלל פשעים כמו רצח, סחיטה, הברחת סמים, עינויים והגירה בלתי חוקית.
חלק מהשירים גם מבטאים מחאה נגד שחיתות הממשלה.
בשל החשש שהשירים מעודדים צעירים לראות עבריינים כמודלים לחיקוי, ובמסגרת המלחמה בסחר בסמים במקסיקו, הועלו בשנים האחרונות מספר הצעות לחוקים שיאסרו הפצה והשמעה של נרקוקורידוס במספר מדינות במקסיקו.
תאורטיקנים כגון אוטו קרנברג ואריך פרום תיארו הפרעה זו כסוג קיצוני של הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
יש המנגידים אותו לסוג קיצוני אחר של ההפרעה, נרקיסיזם פגיע (המשלב הפרעה נרקיסיסטית עם הפרעת אישיות נמנעת, מופנמות ונטייה לדיכאון).
סיווג זה לא מוזכר במדריכי האבחנות הפסיכיאטריים הרשמיים, כגון ICD או DSM.
כתסמונת היפותטית וניסיונית, יש המכלילים בנרקיסיזם ממאיר גם היבטים של פרנויה.
אדם הלוקה בסוג זה של נרקיסיזם מאופיין במניפולטיביות, חיפוש כוח ושליטה בהקשר הבין-אישי, חשיבות עצמית קיצונית, דעתנות עקשנית, היעדר חרטה וחשיבה לטווח רחוק, חוסר שקט ואנרגטיות קיצונית, ובמקרים קיצוניים ליקוי בשיפוט המציאות.
הטיפול המקובל בדומה להפרעת אישיות נרקיסיסטית, הוא פסיכותרפיה, או טיפול קוגניטיבי-התנהגותי המיועד להפחתת הרצידיביזם.
לרוב המטופלים מבטאים התנגדות משמעותית בתחילת הטיפול (כגון ניסיונות לשלוט במטפל או לפגוע בו), בין השאר בשל החשש לאיבוד תחושת הכוח והשליטה, ובשל הקושי בהתמודדות עם הרעיון שמישהו חיצוני יכול לסייע להם, ולכן הפרעה זו קשה לטיפול בהשוואה להפרעות נפשיות אחרות.
אוטו קרנברג טוען כי יש להחשיב נרקיסיזם ממאיר כחלק מהספקטרום של נרקיסיזם פתולוגי, שלדעתו נע בין הקצה החמור ביותר שהוא פסיכופתיה, באמצע נמצא נרקיסיזם ממאיר, ובקצה הנמוך נמצאת הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
על פי קרנברג, ניתן להבחין בין נרקיסיזם ממאיר לבין פסיכופתיה בגלל יכולתו של הנרקיסיסט הממאיר להפנים ולהעריץ מאפיינים אגרסיביים וסדיסטיים, מה שמוביל להתנהגות התוקפנית של מטופלים אלה.
לדברי קרנברג, העמדה הפרנואידית של הפסיכופת אינה מאפשרת לו או לה להפנים אפילו את ערכי "התוקפן", בעוד שאדם עם נרקיסיזם ממאיר יכול לפתח הזדהות מסוימת עם דמויות אידיאליות חזקות אחרות כחלק מ"כנופיה" מגובשת ...
המאפשרת לו להפנים לפחות ערכים מסוימים של נאמנות ויחסי אובייקט טובים.
קרנברג כתב כי "חלקם עשויים להפגין התנהגות אנטי-חברתית תוך שימוש ברציונליזציה – למשל, כמנהיגים של כנופיות או ארגוני טרור...
לפיכך, נרקיסיזם ממאיר הוא צורה פחות פתולוגית של פסיכופתיה.
רשימת הפסיכופתיה המעודכנת של רוברט ד' הייר מדגישה מספר תכונות דומות, וכן נמצא במספר יחסית גדול של מחקרים, כי הפריטים מגורם 1 מתואמים באופן משמעותי עם הפרעת אישיות נרקיסיסטית.
ציונים גבוהים בכלי האבחון של הייר נקשרים באופן חיובי ועקבי למדדים של אימפולסיביות, מקיאווליזם, התנהגות אנטי-חברתית מתמשכת, ונקשרים באופן שלילי למדדים שונים של חיברות, אמפתיה, ושיתוף פעולה.
נרקיס מלך הביצה הוא ספר ילדים עברי שכתב לוין קיפניס.
הסיפור פורסם לראשונה, בכמה גרסאות, בשנות ה-30 של המאה העשרים.
הוא מיועד לילדים בגיל הגן ובראשית קריאה.
הספר עובד למחזה פעמים מספר, ובהפקתו הנוכחית מציג בתיאטרון גושן, בעיבוד ובימוי של רענן ניסים פררה ומשה בן שושן ובהשתתפות השחקנים: פז פרל, לירן קנטרוביץ, דניאל מייזלר, טלי ביק, נעמה ברויטמן, גל שלום כהן, תמר רסאבי ואורי שילה.
הסיפור מתרחש בביצה מלוכלכת ובה חי המלך הצפרדע.
בכל שנה נערך קונצרט לכבוד המלך.
המלך מתכונן להגיע לביצה, אך לפתע אינו מרגיש טוב, ואף רופא מצליח לאבחן את מחלתו.
צפרדינון מאשים את חבריו הצפרדעים במחלתו של המלך, מפני שהזהיר אותם מפני מגפת הלכלוך.
הצפרדעים מגרשים את צפרדינון מהביצה ואומרים לו לחפש ביצה אחרת.
צפרדינון נפרד מחברתו צפרדעונת ויוצא למסע נדודים.
במסעו, פוגש צפרדינון חברים, נתקל בקשיים ומבין שרק אם פרח יבוא אל הביצה, המלך יירפא.
צפרדינון יוצא למסע חיפוש אחר פרח שיבוא לביצה.
פרחים רבים מסרבים, אך לבסוף צפרדינון מוצא את הנרקיס שמסכים לבוא אל הביצה.
המלך נרפא בזכות הנרקיס ומכתיר אותו למלך הביצה.
מסר הסיפור הוא שנתינת עזרה לזולת מתוך רצון טוב, ולא מתוך אינטרס אישי, יכולה להיות מוערכת.
בסיפור, הצפרדעים מחפשים פרח שיבוא לרפא את מלכם, פרחים רבים סירבו אך הנרקיס הסכים לבוא לביצה, מתוך רצון טוב, ועל זאת הוכתר למלך הביצה.
נרקידיים (שם מדעי: Narkidae) היא משפחת דגי סחוס מסדרת החשמלנאים שבקבוצת הבטאים, הדגים השטוחים.
הם חיים במעמקי האוקיינוס מתחת 300 מטרים לצד מדפי היבשה של האזור האינדו-פסיפי.
כמה מהמינים חיים גם במים מתוקים אליהם חדרו.
דגים אלה הם דגי חשמל שטוחים בעלי גוף באורך 8 עד 46 סנטימטר, והם בעלי סנפירי חזה מעוגלים ופיות המצויות בתחתית הגוף.
הם חסרי עור או שיניים והחוטם שלהם שטוח.
עיניהם מצויות בחריצים בפלג גופם העליון והם בעלי סנפירים קצרים.
צבעים בהיר בצבע צהוב-חום עד לבן, ולעיתים יש עליהם כתמים.
בני המשפחה שוכבים על קרקעית הים החולית ומחפשים בעיקר תולעים הקבורות בחול, אותם הם הורגים עם איברי החשמל שלהם.
נרקינידיים (שם מדעי: Narcinidae) היא משפחת דגי סחוס ימיים מסדרת החשמלנאים בתוכה ישנם ארבעה סוגים ושלושים מינים.
בני משפחה זו דומים לנרקידיים אך קטנים יותר.
הם בעלי סנפירי חזה גדולים ושטוחים ובעלי זנבות ארוכים אך דקים.
בדומה לשאר החשמלנאים הם יכולים לשחרר גלי חשמל כדי להמם טרף או להרתיע אויבים.
הם חיים במים מלוחים חמימים לאורך כל האוקיינוסים, בעיקר סביב חוליות, קרקעית בוצית, שוניות אלמוגים ובקרבת לגונות, חופים וגם במדפי היבשה עד עומק 1,071 מטר.
בני המשפחה קטנים יחסית באורך 15-66 סנטימטר והם בעלי ראשים גדולים בעלי חוטם מעוגל, בו הם משתמשים לחפירה, ועיניים קטנות, פיות קטנים בעלי כיסויים קטנים סמוך לפתחם.
הם בעלי 2 אונות גבוהות בתחילת הזנב.
מינים אלה משריצי צאצאים חיים.
צבעם שחור, לבן, צהבהב, חום או חום-אפרפר ולעיתים קרובות הוא מכוסה בכתמים דמויי עיניים.
הכתמים והצבעים משמשים בעיקר להסוואתם.
הם ניזונים ממיני דגי גרם ורכיכות שהם מהממים בשוק קטלני.
עם זאת על אנשים השוק נמוך מכדי לפגוע באופן חזק והוא חלש בהרבה מחשמלם של מיני החשמלן הגדולים.
Narcine - בו 21 מינים
נרתיקנית (שם מדעי: Sabella) היא סוג של תולעת ימית מסדרת הנרתיקניות , הנמנית עם מחלקת הרב-זיפיות שבמערכת התולעים הטבעתיות.
סוג זה של התולעת הנרתיקנית מונה כ-90 מיני תולעים.
הנרתיקניות הן תולעים החיות בתוך נרתיק שהפרישו מגופן.
מבנה הנרתיק והחומרים המרכיבים אותו שונים, יש נרתיקניות כגון הסרפולה המפרישות נרתיק גירני קשה ומפותל הדבוק לסלעים בקרבת החוף.
מינים אחרים מפרישים ריר דביק ומדביקים אליו שברי קונכיות וגרגרי חול.
בים סוף יש נרתיקניות הבונות את נרתיקיהן בתוך אלמוגים והאלמוגים הגדלים יוצרים חומת אבן סביב הנרתיק.
הנרתיק הקבוע משמש לתולעת מקום מחסה ומגן עליה מפני טורפים ומפגעים שונים.
בהופיע אויב מתכווצת הנרתיקנית בתוך נרתיקה ונעלמת מעין רואה.
עם חלוף הסכנה היא מציצה החוצה ופורשת מפתח הנרתיק בחניני ראש הנראים כמשפך נוצות.
משפך הנוצות הזה בנוי מבחניני התולעת, ממחושיה ומזיפים שונים.
בחניני הראש הללו משמשים את הנרתיקנית לנשימה, בו מצויים איברי החוש שלה, ובעיקר משמש הוא לציד, ביוצרו מעין רשת עדינה שבה נתפסים פלנקטון ופירורי חומר אורגני.
נרקיס ראובן־נגר (נולדה ב-8 באוגוסט 1981, ח' באב ה'תשמ"א) המוכרת בשמה הפרטי נרקיס, היא זמרת־יוצרת ישראלית.
נרקיס נולדה באשקלון וגדלה בבית שאותו היא מגדירה "דתי מסורתי".
כשהייתה בת חמש עברה המשפחה לנצר חזני בגוש קטיף, עד להתנתקות בקיץ 2005. אביה, משה, עסק בחקלאות ואימה, אביבית – גננת.
היא למדה בבית הספר התיכון גבעת ושינגטון ולאחר מכן שירתה בצה"ל כתומכת לחימה בפלוגת חיל קשר בחטיבת גבעתי.
כשהייתה בת 18 החלה לנגן בגיטרה.
לאחר הפינוי מגוש קטיף, עברה נרקיס להתגורר בתל אביב, למדה משחק בסל"ה וניהלה אורח חיים חילוני.
בתקופה זו עבדה על אלבום באנגלית.
בשנת 2008 הקליטה אותו, אך לבסוף החליטה לגנוז אותו.
לאחר טיולים שעשתה בברזיל ובהודו חזרה בתשובה ועברה להתגורר בצפת.
לתקופה מסוימת הפסיקה לעסוק במוזיקה, וגם לא האזינה למוזיקה כלל.
לדבריה, בעקבות חזרתה בתשובה ביקשה וקיבלה היתר מהרב שלה להופיע בפני קהל הכולל גברים, למרות האיסור ההלכתי של קול באישה ערווה (את שמו של הרב, מאחת החסידויות שמקום מושבן בצפת, לא מסרה).
כיום נרקיס מופיעה בפני קהל מעורב ושרה לצד גברים.
את הבחירה להופיע מול קהל מעורב היא מסבירה: "המוזיקה שלי נועדה לגעת בכל האנשים, לא רק בנשים.
בשיריה נרקיס משתמשת בלשון כתובים ומקורות, נוטה לפיוט ומרבה להשתמש בדימויים מן הטבע.
בשנת 2017 יצא אלבום הבכורה שלה, "בוא נדבר אמת".
שירי האלבום משלבים כתיבה לירית עם רוק מגוון, ומתארים מנעד רחב של תחושות.
השיר הראשון באלבום, "עצה", הוא השיר הראשון שכתבה נרקיס בחייה, ובו מתואר מסע בחיפוש אחר תשובות.
בספטמבר 2017 יצא השיר "שדות".
באוקטובר 2018 יצא השיר "ממה אתה בורח" בהשתתפות נצ'י נצ'.
בשיר סימפלה את קולה של סבתה.
ביולי 2019 יצא השיר "כל מה שקורה".
באותה שנה שיר שלה נכלל באלבום של נאור דנין כהופעת אורח.
ב-2019 ביצעה את השיר "עם סבי" שהלחינה ענת מלמוד לפרויקט אי במערבולת: שרות זלדה.
בשנת 2020, הוציאה את הסינגל "משה", מתוך אלבומה השני, בדואט עם מירי מסיקה, שהגיע למקום ה-7 במצעד השבועי של חברת מדיה פורסט.
באוקטובר 2020, יצא לאור אלבומה השני, "עולם חדש".
בשנת 2021 הופיעה בטקס הדלקת המשואות לרגל חגיגות יום העצמאות ה־73 למדינת ישראל.
במאי של אותה שנה הוציאה את הסינגל "הולכת איתך", שהיה הסינגל הראשון מתוך אלבומה השלישי.
על "הולכת איתך" אמרה נרקיס: "השיר החדש הזה מסמל דרך חדשה בחיי, דרך מרגשת ומאתגרת.
יצאתי מגבולות המוכר שלי, יצרתי מוזיקה בשיתוף עם אנשים אחרים".
השיר זכה לתואר שיר השנה בטקס פרסי אקו"ם לשנת 2021/22.
בינואר 2022 הוציאה את סינגל "אחד למיליון" בדואט עם ליאור נרקיס.
ב-1 במרץ 2022, ביצעה נרקיס עם איתי לוי את השיר "עכשיו התור לאהבה" של עוזי חיטמן, השיר הוקלט לציון 100 שנה ליום ההולדת של יצחק רבין.
באותו החודש, הוציאה את הסינגל "בלילות".
ב-12 ביוני 2022 הוציאה את הסינגל "מלכה".
באוגוסט 2022 השתתפה באלבום "לפנים", האלבום השלישי של הזמר והמפיק עטר מיינר, בשיר "הלאה" שכתבו, הלחינו וביצעו יחד.
ב־18 באוקטובר 2022, הוציאה את הסינגל "תלך ישר".
ב-2 בינואר 2023 הוציאה את הסינגל "אין לנו סוף".
במאי 2023 היא התחרתה בעונה השנייה של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12 והודחה רביעית מהתוכנית.
לאחר שביולי הוכרז כי נרקיס תופיע בפרויקט "שירת נשים" יחד עם הזמרות עדן בן זקן, נסרין קדרי ואודיה, ב-3 בספטמבר יצא הסינגל "תהמר עליי" מתוך הפרויקט.
הסינגל הגיע למקום הרביעי במצעד השבועי של מדיה פורסט ולמקום ה-81 במצעד ההיטליטס.
ב-5 בנובמבר 2023 הוציאה את הסינגל "הבלדה למחכות", שבהמשך נכלל באלבום "תשובה?" שיצא ב-26 במרץ 2024. השיר "הכל לטובה" מתוך האלבום הגיע למקום השני במצעד הישראלי השבועי של מדיה פורסט.
ב-9 ביולי 2024 הוציאה שיר בשם "מגדלור".
ב-12 בנובמבר, נרקיס השיקה סינגל בשם "אותך".
ב-2 במרץ 2025 הוציאה את הסינגל "רעבה".
ב-3 בספטמבר הוציאה את הסינגל "לעלות".
ב־20 באוקטובר, נרקיס הוציאה את המיני־אלבום "פרדס".
נרקיס גרושה ואם לשני בנים.
נרקיס שחור הוא סרט דרמה בריטי בצבעי טכניקולור משנת 1947 בהפקתם ובבימוי של צמד "הקשתים" (כך נקראת חברת ההפקות שלהם באנגלית: The Archers): אמריק פרסבורגר ומייקל פאוול שגם כתבו את התסריט שמבוסס על הרומן "הנרקיס השחור" של רומר גודן (1939).
בתפקידים הראשיים - דבורה קר, סאבו, קתלין ביירון, פלורה רובסון ודייוויד פאראר.
העלילה היא על חמש נזירות אנגליקניות שנשלחות למקום מבודד בהימלאייה כדי להקים שם בית ספר לילדי המקום והבעיות הקורות שם על רקע רומנטי-ארוטי.
הצילומים נערכו בבריטניה ואירלנד והעיצוב של נופי ההימלייה על גבי ציורים ענקיים שנותנים תחושה של הרים ועמקים זיכו את הסרט ב-פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע.
ב-2020 הופקה מיני סדרה "נרקיס שחור" בטלוויזיה שצולמה בנפאל ובה השתתפה דיאנה ריג (סרטה האחרון).
"נרקיס שחור" הוא שם של בושם צרפתי שפותח ב-1911 ומופיע במהלך העלילה ("Narcisse Noir") ואחד ממרכיביו הוא נרקיס.
הסרט היה להצלחה גדולה בארצות הברית כמו גם בבריטניה.
דבורה קר זכתה בפרס המבקרים של העיר ניו יורק כשחקנית השנה.
חמש נזירות ממנזר בקולקטה נשלחות להקים כנסייה, בית ספר ומרפאה בארמון מופו במקום גבוה ומרוחק בהרי ההימלאיה.
הנזירה הבכירה היא האחות קלודה (דבורה קר) ואתה האחיות פליפה (פלורה רובסון) בריוני (ג'ודית פרס) האני (ג'ני לירד) ורות (קתלין ביירון).
הן נשלחות לשם בהזמנת הראג'ה המקומי (אסמונד נייט) המכונה "הגנרל".
הארמון היה לפנים הרמון נשים של מהראג'ה ועל הקירות יש ציורים ארוטיים.
במקום גרה אישה בשם אנגו איה (מיי האלאט).
מטעם הגנרל מנהל את המקום מר דין (דייוויד פאראר) שגר בעמק למטה.
האחות בריוני ממונה על המרפאה, האחות רות על בית הספר והאחות פליפה על הגן בו היא מגדלת ירקות במקום פרחים.
כאשר רות נותנת לתינוק שחלה תרופה והוא מת, מחרימים הילדים את המקום.
מר דין הוא גבר נאה והופעתו מעוררת רגשות ותשוקות אסורות.
קלודה מורה להסיר את הציורים האירוטים אבל נתקפת במחשבות על עברה.
היא הייתה מאורסת באירלנד ועמדה להתחתן אבל בן זוגה עזב אותה והיא נותרה לבד והפכה לנזירה.
האחות רות נמשכת לדין וכועסת על קלודה שגם לדעתה נמשכת אליו.
דין מביא למקום נערה בשם קנצ'י (ג'ין סימונס) כדי שתועסק על ידי הנזירות.
למקום מגיע הגנרל הצעיר (סאבו) שמבקש ללמוד אצל האחיות וקלודה מקבלת אותו בחוסר ברירה.
הוא אוחז במטפחת גדולה טבולה בבושם "נרקיס שחור".
איה תופסת את קנצ'י בגניבה ומלקה אותה אך הגנרל הצעיר מתאהב בה ולוקח אותה משם.
התאהבותה של רות במר דין גורמת להחלטתה לעזוב את המסדר.
היא מחליפה את בגדיה ומתייפה והולכת לביתו של דין.
הוא לא מקבל אותה כאישה ומורה לה לחזור לארמון.
רות חוזרת ומאשימה את קלודה במצבה.
היא מוצאת את קלודה מפעילה את הפעמון ומנסה להפיל אותה לתהום.
מתחולל מאבק בין שתיהן שבסופו צונחת רות אל מותה.
קלודה מבקשת לעבור למנזר אחר ובעקבותיה שאר האחיות והמקום ננטש שוב.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדבורה קרהאחות קולדהנזירה ראשיתסאבוהגנרל הצעירבנו של הגנרלפלורה רובסוןהאחות פיליפהנזירהג'ין סימונסקנצ'ידייוויד פארארמר דיןמנהל המנזרקתלין ביירוןהאחות רותנזירהג'ני לירדהאחות האנינזירהג'ודית פרסהאחות בריונינזירהמיי האלאטאנגו איהדיירת במנזראסמונד נייטהגנרל הזקן
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - צבע - ג'ק קרדיף
פרס אוסקר לעיצוב ההפקה הטוב ביותר - צבע - אלפרד יונג
פרס גלובוס הזהב לצילום הטוב ביותר - ג'ק קרדיף
פרס מבקרי הקולנוע של ניו יורק לשחקנית הטובה ביותר - דבורה קר (זוכה), קתלין ביירון (מועמדת)
נרקיסיזם במקום העבודה הוא מושג, המתייחס לדפוסי ההתנהגות של אנשים בעלי קווי אישיות נרקיסיסטיים במסגרות ארגוניות מקצועיות, ולהשפעה שיש לדפוסים אלו על הארגון, עובדיו ומנהליו.
משום שאישיות נרקיסיסטית מופעלת פעמים רבות על ידי צורך עז בכוח וביוקרה, ישאפו בעלי אישיות נרקיסיסטית לתפקידים של סמכות ומנהיגות וייקחו אותם על עצמם ללא כל היסוס.
ואכן, מחקרים רבים מעידים כי ניתן למצוא בשכיחות גבוהה אנשים עם מאפיינים אלה בתפקידי מנהיגות בכירה.
לטענת קרנברג, יש חמש תכונות שהן חיוניות למנהיג: מידה של נרקיסיזם בריא; אינטליגנציה גבוהה; יושר אישי; יכולת לבסס ולשמור על יחסי אובייקט טובים; ומידה של חשדנות מוצדקת, בניגוד לתמימות.
המשמעות של "להיות מנהל" לפי קרנברג, היא להיות ראשון, לרצות להשפיע, להוביל ולממש חזון.
מנהלים מבקשים להשתמש בסביבתם כדי לקדם את מטרותיהם האישיות והמקצועיות, הגלויות והסמויות, כשהעבודה מספקת לעוסקים בה אתגרים וגם תגמולים, מסייעת בקידום מטרות אלה.
על-כן, מציע קטס דה-וריז (1985) כי יש לראות ב"כמות מסוימת של התנהגות נרקיסיסטית כחשובה להצלחה ארגונית...
כמות בינונית תורמת לביצוע אפקטיבי של הארגון...
איכות תיאטרלית של המנהיג, ביטחון עצמי ומכוונות למטרה יכולים להיות מדבקים...
אולם במצבים שבהם יש למנהיג הפרעת אישיות נרקיסיסטית, אישיותו מתאפיינת בחשיבות עצמית גרנדיוזיות ובתחושה של מיוחדות; בקיומן של פנטזיות על הצלחה אינסופית, שהוא חש כי הוא זכאי לה; בדרישה להערצה ולתשומת לב מתמידים; בתחושת אלטעות של אומניפוטנטיות ושל חסינות; באדישות בתגובה לביקורת או לחלופין בתחושת כעס, נחיתות, רגשות בושה והשפלה.
נרקיסיזם פתולוגי הוא אחת משלוש התכונות של "השילוש האפל", כאשר האחרות הן פסיכופתיה ומקיאווליזם.
המושג "השילוש האפל" נטבע לראשונה על ידי הפסיכולוג דלרוי ל' פאולהוס.
שלוש התכונות נבדלות אחת מהשנייה, אם כי ראיות אמפיריות מראות שהן חופפות במידה מסוימת.
שלוש התכונות קשורות לסגנון בינאישי קשוח ומניפולטיבי.
נרקיסיסטים מאופיינים לרוב בביצועים טובים בראיונות עבודה; והם מקבלים דירוגי שכר טובים יותר ממראיינים מאשר אנשים שאינם נרקיסיסטים.
זה אולי בגלל שראיונות הם אחד הסיטואציות החברתיות הבודדות שבהן התנהגויות נרקיסיסטיות, כמו התפארות, יוצרות רושם חיובי; עם זאת, הופעות חיוביות של נרקיסיסטים הן לרוב קצרות טווח.
התנהגויות קשורות אחרות של נרקיסיסטים, כמו שאיפה לסטטוס חברתי, כוללות המצאות בוטות והגזמה במהלך תהליך הריאיון.
ההתרשמות הראשונית של המראיינים מהמועמדים הנרקיסיסטים נוצרת בעיקר על סמך רמזים ואותות חברתיים, מה שהופך אותם לרגישים להטיות.
זאת משום שנרקיסיסטים מיומנים יותר בניהול הרושם של אחרים, המוביל לרושם ראשוני חיובי יותר.
בפגישה ראשונה עם נרקיסיסטים אנשים לעיתים קרובות מעריכים אותם כנעימים, מוכשרים, מוחצנים, מבדרים ומסתגלים היטב לסביבה.
נרקיסיסטים נוטים גם להתלבש באופן מרשים, להציג הבעות פנים ידידותיות יותר ולהפגין שפת גוף בטוחה יותר.
בעוד שאנשים נרקיסיסטים עשויים לדרג בצורה טובה יותר את ביצועי העבודה שלהם, מחקרים רבים מראים כי נרקיסיזם אינו קשור בדרך כלל לביצועים בעבודה.
השפעה על דחק, היעדרות ותחלופת הצוות
אנשים שעובדים עם נרקיסיסט או נמצאים באינטראקציה איתו נוטים לדווח על רמה גבוהה יותר של דחק.
ישנן מספר סיבות לכך ואחת החשובות שבהן היא הקשר בין נרקיסיזם לתוקפנות.
תוקפנות מתווכת את הקשר שבין נרקיסיזם לבין התנהגות שאינה פרודוקטיבית לארגון (counterproductive work behavior).
מעשים אגרסיביים יכולים להעלות את רמת המתח של עובדים אחרים, דבר שבתורו מגביר את שיעורי ההיעדרות ואת תחלופת העובדים.
חפיפה עם בריונות במקום העבודה
בשנת 2007 החוקרים קתרין מאטיס ובריאן שפיצברג מאוניברסיטת קליפורניה בסן דייגו, גילו שנרקיסיזם נמצא במתאם עם בריונות.
המחקר העלה גם כי נרקיסיסטים הם בעלי מוטיבציה גבוהה להתנהגות ביריונית, וכי במידה מסוימת הם נותרים עם תחושות סיפוק לאחר שאירוע בריוני התרחש.
למרות העובדה שנרקיסיסטים רבים ימנעו מעבודה, הם יכולים להיות להוטים לגנוב את עבודתם של אחרים.
בהתאם לתכונות אחרות מהשילוש האפל, נרקיסיסטים רבים יתמרנו אחרים ואת סביבתם כדי שיוכלו לנכס לעצמם אחריות על הישגי החברה, שהיה להם מעט מאד קשר אליהם, או כמעט שום קשר.
מחקר שנערך בשנת 2017, ובחן תכונות מהשילוש האפל בקרב מי שמכהנים בתפקידי מנהיגות והשפעתם על רמת הדיכאון של העובדים מצא כי בריאות הנפש והיציבות של העובדים הושפעו לרעה מבריונות (והתנהגויות נרקיססיטיות מסוימות) במקום העבודה.
נרקיסיסטים מעדיפים ארגונים היררכיים מכיוון שהם מאמינים שהם יעלו לדרגות גבוהות ויקצרו מעמד וכוח.
הם מתעניינים במיוחד בתפקידים של סמכות ומנהיגותיות ועשויים להיות טובים יותר בהשגתם.
נרקיסיסטים פחות מתעניינים בהיררכיות בהן יש מעט הזדמנויות להתקדמות אישית.
הנרקיסיסט הטיפוסי עוסק יותר בשבחים, וברושם שהוא משאיר על אחרים, מאשר בעבודה המועילה לכל "בעלי העניין" בארגון.
מבחינת התפקוד הפנימי של ארגונים, נרקיסיסטים עלולים להזיק במיוחד, או לא מתאימים, למשרות הדורשות שיקול דעת והערכה עצמית כנה, שיתוף פעולה משמעותי עם צוותים, ו/או משוב של 360 מעלות.
לפי אלן דאונס (1997), נרקיסיזם ארגוני מתרחש כאשר נרקיסיסט הופך למנכ"ל, או משיג תפקיד מנהיגותי אחר בצוות ההנהלה הבכירה, ואוסף סביבו צוות של אנשים הנוטים ליחסי תלות שיתופית כדי לתמוך בהתנהגות הנרקיסיסטית שלו.
נרקיסיסטים מתיימרים לנאמנות לחברה, אך הם מחויבים אך ורק לסדר היום שלהם; לפיכך, החלטות ארגוניות מבוססות על האינטרסים של הנרקיסיסט עצמו ולא על האינטרסים של הארגון בכללותו, של בעלי העניין השונים, או הסביבה בה פועל הארגון.
כתוצאה מכך, סוג מסוים של מנהיג כריזמטי יכול לנהל חברה מצליחה כלכלית על פי עקרונות לא בריאים לחלוטין (לפחות לזמן מה).
נוויל סימינגטון הציע כי אחת הדרכים להבדיל בין ארגון טוב-מספיק (good-enough) לארגון פתולוגי היא באמצעות יכולתו להדיר דמויות נרקיסיסטיות ממשרות מפתח.
למנהל הנרקיסיסטי יש שני מקורות עיקריים לאספקה נרקיסיסטית: דברים קונקרטיים (סמלי סטטוס כמו מכוניות יוקרה, גאדג'טים או נוף משרדי) ואנשים (חנופה, תשומת לב מצד עמיתים וכפופים).
חברי צוות עלולים למצוא שהצעות יומיומית של תמיכה הופכות אותם במהירות למקורות אספקה קבועים (enabling), אלא אם כן יקפידו על הצבת גבולות.
הצורך של המנהל הנרקיסיסטי להגן על רשתות אספקה כאלה עלול למנוע ממנו מלקבל החלטות בצורה אובייקטיבית, ולהניעו לתכנן אסטרטגיות ארוכות טווח על פי מידת הרווח שישאו אישית בעבורו, יותר מאשר בעבור כלל הארגון.
נֶרֶשׁ הייתה עיר מפורסמת בבבל בתקופת התלמוד והגאונים, ובה התקיימה בדור החמישי לאמוראים "ישיבת נרש" שהייתה המשך רציף לישיבת סורא.
העיר הייתה סמוכה לסורא, באזור העיר אל-חלה (עיראק) של ימינו.
קיימים אזכורים רבים בתלמוד המלמדים על העיר, אנשים ומסחרה.
אמוראים מפורסמים שפעלו בעיר הם רב פפא, מילידי העיר וראש הישיבה שהתקיימה בה, ורב הונא בריה דרב יהושע.
העיר הייתה סמוכה לעיר סורא, דרומית-מזרחית לה, במרחק של כ-24 קילומטר, באזור העיר אל-חלה (עיראק) של ימינו.
העיר שכנה בתחתית ההר, על שפת הנהר (נהר נרש, שהיה תעלה עמוקה שנמשכה מנהר פרת).
את הנהר חצה גשר קורה ללא גדר בצדיו.
סביבות העיר היו גדלים קנה, סוף ואגמון, שנתנו תנאי מחיה וסביבה עבור אריות ששוטטו באזור.
לעיתים הם היו אף נראים בתוך שטח העיר בלילות.
מסיבה זו התיר רב אידי בר אבין לנשות נרש לטבול לנידתן ביום השמיני שאחר שבעה נקיים ולא בלילה שלפניו.
אופי העיר היה כפרי, עם שדות פזורים.
בעוד שהעיר שכנה על שפת הנהר בתחתית ההר, חלקה התרומם ועלה במעלה ההר.
השוק של נרש היה ממוקם על צלע ההר.
גם היישוב הסמוך "בי בירי", וכן היישוב הסמוך לו "ורדינא", היו ממוקמים על צלעי הרים, וביניהם עליות ומורדות קשים.
רב הונא בריה דרב יהושע טען כי אותן עליות ומורדות שבין בי בירי לנרש התישו אותו והזקינו אותו בטרם עת.
בעיר הייתה תעשיית טקסטיל שכללה לבד קשה שהיה עשוי משעטנז, ונקרא על שם העיר ("נמטא גמדא דנרש": לבד קשה של נרש).
לבדים אלו מותרים בלבישה, מחמת שקשים הם ואינם מחממים.
ייתכן שבתעשיית הטקסטיל שבעיר נכלל גם ייצור בגד זול במיוחד שנקרא "צרדא", והיה עשוי מבד קנבוס.
יהודי העיר עסקו גם בחקלאות, ומהם שהחזיקו בשדות רבים.
הקרקעות בסביבה היו נוחות לזריעה.
בין גידולי השדות בנרש, ידוע על אספסת ששימשה כמזון לבהמות, וכן מטעי תמרים שהפיקו מהם גם שיכר תמרים.
בין מגדלי התמרים לשיכר, היה רב פפא שהתעשר מתעשייה זו.
לעומת זאת, בשונה מנהרדעא, פומבדיתא ומחוזא הצפוניים, בכל היישובים הדרומיים יותר - כמו סורא ומתא מחסיא, וכן נרש - לא היו כרמים רבים, והיין היה פחות מצוי.
מסחר היין שבעיר היה מתוצרת ערים אחרות.
בעיר התקיים גם מסחר בדונג דבורים.
אוכלוסיית העיר הכילה תושבים גויים ויהודים.
מתושביה הגויים מוזכרים בתלמוד מספר שופטי ערכאות: הורמיז, אבודרנא, בר שובתאי, בר קידרא, באטי ונקים אונא.
בעיר הייתה גם קבוצה של גויים משבט ערבי, ה"טייעי".
על אחד מהם ידוע שהיה רופא, ואחד נוסף מוזכר בתלמוד בשמו: אגרדמיס, שייתכן שהיה חלפן כספים.
בעיר הייתה גם קבוצה של ארמים, וכן קבוצה של שומרונים.
היישוב היהודי בנרש היה קיים כבר בראשית ימי האמוראים, בתקופתו של רב ותלמידיו.
יהודי העיר היו כפופים להנהגת סורא הסמוכה.
רב פפא אמר על בני עירו נרש שכולם בה רשעים, מגדול ועד קטן, וראויים הם לנידוי.
רב גידל מסר בשם רב כי בני העיר הם גנבים, והתבטא כי אם , כלומר: בדוק אם לא נגנבה אחת מהשיניים בתוך כדי הנשיקה.
אנשי העיר היו ירודים מבחינה מוסרית, רעים ועושקי דלים, והיו רגילים להלוות לעניי העיר בריבית קצוצה, וזאת בשונה מאנשי סורא הסמוכה שנהגו כלפי העניים בעין יפה יותר ונתנו להם למשכן את שדותיהם באופן שמקל על הפירעון ("משכנתא דסורא").
בין תושבי העיר המפורסמים שהוזכרו בתלמוד ובספרי הגאונים:
רב הונא בריה דרב יהושע
רב נהילאי (הילאי) הלוי מנרש, הגאון השישי בישיבת סורא (בין השנים ד'תנ"ד (694) - ד'תע"ב (712))
זיגוד תמה על כך, ושאל את רב פפא "טוביה חטא, וזיגוד ?!", דבר שהפך לפתגם תלמודי.
בימי רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע התגוררה בעיר אישה זקנה שראתה בצעירותה את רב נחמן (בן הדור השני והשלישי לאמוראים), והאריכה ימים עד לימיהם (הדור החמישי לאמוראים).
בעיר פעלה ישיבה ("ישיבת נרש") שהוקמה על ידי רב פפא ורב הונא בריה דרב יהושע, והייתה מרכז תורני חשוב בבבל בדור החמישי לאמוראים, לאחר פטירת רבא.
בין תלמידי הישיבה היו מתלמידיו המאוחרים של רבא בישיבת סורא.
רב פפא שימש כראש ישיבה, ורב הונא בריה דרב יהושע שימש כראש לבני כלה, וסייע לו בניהול הישיבה.
הישיבה מנתה מאות רבות של תלמידים (מתוכם 200 תלמידים, שהיו מיעוט קטן מסך התלמידים, היו קבועים בישיבה וארוחותיהם סופקו על ידי רב פפא).
הישיבה התקיימה במשך 19 שנה, עד פטירת רב פפא.
לאחר מותו של רב פפא הועברה פעילות הישיבה למתא מחסיא, פרבר של העיר סורא, שהיו סמוכים לנרש.
בראשות הישיבה עם העברתה עמד רב אשי.
ישיבת נרש הייתה למעשה חוליית המשך ברצף הארוך של ישיבת סורא
נרקיסוס (נולד במאה ה-2 לספירה) היה אתלט רומי, ככל הנראה מתאבק, מהמאה ה-2 לספירה.
הוא רצח את הקיסר הרומי קומודוס בשנת 192 לספירה.
נרקיסוס הועסק כשותף להיאבקות ומאמן כושר אישי לקומודוס על מנת להכשיר אותו להופעותיו המפנקות בקולוסיאום כגלדיאטור.
בשנת 192 לספירה, כמה סנאטורים, בראשות הפרפקט הפרטוריאני קווינטוס אמיליוס לאטוס , גייסו את נרקיסוס לרצוח את הקיסר לאחר ניסיון כושל קודם של הקושרים.
ב-31 בדצמבר 192, פילגשו של קומודוס והקושרת מרקיה הרעילו את היין של קומודוס.
ההרעלה נכשלה, אז נרקיסוס נכנס לחדר המיטה של קומודוס.
קומודוס היה כביכול בקהות חושים לאחר שמרקיה הרעילה אותו ונרקיס המשיך לחנוק את אדונו באמבטיה שלו או, לפי הרודיאנוס, במיטתו.
נרקיס מת בהוצאה להורג במהלך סדרת מלחמות האזרחים לאחר מותו של קומודוס.
בספר הנבואה האפלה מאת ריק ריירדן, מסופר שנרקיסוס היה בעצם אפולו.
נרתיק אקדח הוא אביזר המשמש לנשיאת אקדח בצורה בטוחה, נוחה וזמינה לשימוש מהיר במקרה הצורך.
נרתיקים לאקדחים מיוצרים ממגוון חומרים, כגון עור, ניילון, פלסטיק ומתכות, וכל אחד מהם מתאים לצרכים ולתנאים שונים.
נלבש מחוץ למכנסיים, בדרך כלל על החגורה.
מאפשר גישה מהירה ונוחה לאקדח.
מתאים לשימוש יום-יומי ולנשיאת אקדחים בצורה גלויה.
נלבש בתוך המכנסיים, על החגורה.
מספק הסתרה טובה יותר של האקדח.
נפוץ בקרב אנשים המעדיפים לשאת אקדח בצורה מוסתרת.
נלבש בחזית הגוף (בקרבת הרוכסן).
מאפשר שליפה מהירה מאוד, במיוחד בישיבה או בתנועה.
נחשב לנוח עבור חלק מהמשתמשים, אך דורש התאמה אישית ונרתיק עם הגנה טובה על ההדק בשל מיקום הנשיאה.
נלבש על הכתף ומתחבר לאזור החזה.
מאפשר גישה קלה לאקדח בזמן ישיבה או נהיגה.
מתאים לאנשי ביטחון ולמי שמעדיף לשאת אקדח בצורה פחות גלויה.
נלבש על הקרסול, מתחת למכנסיים.
מספק גישה נסתרת אך פחות נוחה ומהירה.
נלבש על הירך ומתחבר לחגורה ולרגל.
מתאים לשימושים טקטיים ולמי שזקוק לנשיאת אקדח במיקום נגיש.
נועד להסתרה מוחלטת של האקדח.
עשוי להיראות כחלק מלבוש רגיל כגון תיק, חגורה או כיס.
מכיוון שנרתיקים עשויים לרוב מחומרים קשיחים אך עמידים, יש מספר חומרים נפוצים:
עור - החומר המסורתי, בעל מראה אטרקטיבי.
ניילון - קשיח, עמיד בפני שחיקה, עבה מספיק להגנה.
פלסטיק (כגון Kydex) - פופולרי בזכות מחיר נמוך ועמידות גבוהה.
מתכת - בשימוש בעיקר על ידי כוחות הביטחון, מציע קשיחות מרבית והגנה גבוהה, אך לרוב כבד יותר ופחות נוח לנשיאה יומיומית.
נרתיקים לאקדחים משמשים מגוון רחב של אנשים, כולל:
אנשי ביטחון: שוטרים, חיילים, יחידות ביטחוניות.
אזרחים פרטיים: בעלי רישיון לנשיאת נשק.
נשיאה על הגוף: נרתיקים המתחברים ישירות לגוף באמצעות חגורה או רצועה, כגון נרתיקי OWB, IWB ו - AIWB.
אפשרויות נשיאה על הגוף כוללות:
נשיאה על המותן: מתאים לנרתיקים חיצוניים ופנימיים, מאפשר גישה מהירה ונוחה.
נשיאה על הכתף: מאפשרת חלוקת משקל נוחה יותר ומתאימה לאקדחים גדולים יותר.
נשיאה על הקרסול: מתאימה לאקדחים קטנים ולמצבים בהם יש צורך בהסתרה מקסימלית.
נשיאה על הירך: מתאימה לנשיאה טקטית ולמי שזקוק לנגישות מהירה לאקדח.
נשיאה בתוך בגד: נרתיקים הנסתרים בתוך חלקי לבוש, כגון כיסים מיוחדים או נרתיקים מוסתרים בחגורות.
נשיאה בתיק: נרתיקים המיועדים לנשיאה בתוך תיקים רגילים או תיקים מיוחדים לאקדחים, המאפשרים גישה מהירה ונוחה.
כאשר בוחרים נרתיק לאקדח, חשוב לקחת בחשבון את הפרמטרים הבאים:
מידת האקדח: הנרתיק צריך להתאים בצורה מדויקת לגודל ולצורת האקדח.
נוחות נשיאה: הנרתיק צריך להיות נוח לשימוש יום-יומי ולא לגרום לאי-נוחות.
גישה מהירה: הנרתיק צריך לאפשר שליפה מהירה ונוחה של האקדח במידת הצורך.
בטיחות: הנרתיק צריך להיות בטוח לשימוש ולמנוע אפשרות לשליפה לא רצויה.
נרתיקים לאקדחים דורשים לעיתים תחזוקה שוטפת כדי לשמור על תקינותם ועל האקדח שבתוכם.
נרתיקי עור יש לשמן מעת לעת כדי למנוע ייבוש והתכווצות, ונרתיקים מבד או ניילון ניתן לנקות עם סבון ומים חמים.
חשוב לוודא שהנרתיק יבש לגמרי לפני החזרת האקדח לתוכו.
נרקיסוס (Narcissus) הוא ציור שמן על קנבס מאת קאראווג'ו, שנוצר בין השנים 1597 ל־1599. מידות היצירה הן 113.3 על 94 ס"מ, והיא שמורה כיום בגלריה הלאומית האיטלקית לאמנות עתיקה שברומא.
הציור מתאר את המיתוס הקלאסי של נרקיסוס, על פי גרסתו של אובידיוס ביצירה "מטמורפוזות", והוא נחשב לחריג ביצירתו של קאראווג'ו, משום שמיתולוגיה הייתה נושא נדיר עבורו.
סיפורו של נרקיסוס, כפי שהוא מופיע ביצירה מטמורפוזות מאת אובידיוס, עוסק בעלם יפה תואר אשר דחה את אהבתה של הנימפה אכו, שנענשה בידי האלה הרה ביכולתה לבטא את עצמה.
בעקבות דחייתה, האלה נמסיס גרמה לנרקיסוס להתאהב בבבואתו המשתקפת במים.
הוא לא הצליח להתנתק ממנה, וכך קמל ומצא את מותו.
במקום מותו צמח פרח הקרוי נרקיס.
הסיפור שימש במשך הדורות כאלגוריה על סכנות האהבה העצמית והיעדר חמלה כלפי הזולת, וממנו נגזר גם המונח הפסיכולוגי "נרקיסיזם".
הציור נרקיסוס מאופיין בקומפוזיציה יוצאת דופן אשר מדמה קלף משחק: המחצית התחתונה של הקנבס מהווה השתקפות כמעט סימטרית של המחצית העליונה, כאילו סובב האמן את הדמות ב־180 מעלות ליצירת בבואה מדויקת.
תכנון זה מתאים לסיפורו של נרקיסוס, שנשבה אחר השתקפותו במים.
הדמות מתוארת ישובה, כפופה קדימה, כשהיא מביטה בבבואתה – תנוחה אשר מדגישה את ההתמסרות המוחלטת לאותו דימוי.
נקודת המוקד הקומפוזיציונית היא ברכו החשופה של נרקיסוס, המוארת באור דרמטי ומושכת את עין הצופה.
שרווליו הנפוחים של בגדו מודרכים באופן שמוביל את מבט הצופה כלפי מטה, לעבר ידו של נרקיסוס השקועה במים - תנועה חסרת תכלית של מגע עם בבואתו חסרת החומר.
שפתיו הפשוקות מרמזות על שיאו של כיסופיו, רגע של הבנה כי האובייקט הנחשק אינו ניתן להשגה.
הציור שולט באור וצל בטכניקת טנבריזם: הדמות המרכזית מוארת באור חד, המבליט את פרטיה האנטומיים ותחושת הנוכחות הפיזית, בעוד שהרקע שרוי כמעט באפלה מוחלטת.
ההעמקה בצללים מדגישה את תחושת הריחוק, ההתכנסות וההתנתקות של נרקיסוס מהעולם שסביבו.
האווירה הסגורה, החסרה כל דמות נוספת, מבליטה את בידודו של נרקיסוס ואת מעגליות ההשתקפות - תבנית צורנית אשר מדגישה את ההסתכלות האינסופית פנימה.
המבנה הקומפוזיציוני הספירלי, שבו דמותו של נרקיסוס ובבואתה נסובות סביב ברכו המוארת, מזכיר אפקט דומה ביצירה ההמרה של פאולוס הקדוש מאת קאראווג'ו, שבה המוקד החזותי מתרכז בפרט פשוט - פרסת הסוס - המשמש כציר סביבו נבנית הדרמה כולה.
הציור נרקיסוס כולל שורת מוטיבים סמליים המשקפים את נושאי המיתוס ואת משמעותו הפסיכולוגית.
ההשתקפות במים, המופיעה כחלק בלתי נפרד מהקומפוזיציה, פועלת כסמל מובהק לאהבה עצמית ולהשליה.
דמותו של נרקיסוס אינה מבחינה בין המציאות לבין הדימוי - היא מתאהבת בדיוקנה, אהבה שאין לה מושא ממשי.
הבריכה עצמה מסמלת התבוננות פנימית, אולם בהקשר זה היא גם מלכודת: מוקד של יופי מפתה שהופך למקום כליה.
האפלה הסובבת את הדמות מעצימה את תחושת הבידוד, ומרמזת על הסתגרות פנימית עד כדי התנתקות מהעולם החיצוני.
הניגוד החריף שבין גופו המואר של נרקיסוס לבין הצללים העוטפים אותו מדגיש את הפער בין מודעות עצמית לבין עיוורון רגשי.
תנוחת הגוף – כפופה, שוקעת – מדמה תהליך של התכנסות הולכת וגדלה אל תוך העצמי.
הבעת פניו, השקועה בהתבוננות בבבואתו, מבטאת את עוצמת הכמיהה ואת חוסר היכולת להשתחרר מקסמה של דמותו המשתקפת.
היעדרה של דמות אֶכוֹ מחזקת את מוטיב הסגירות המוחלטת, ויוצרת הדהוד חזותי ורעיוני של עולם ללא תקשורת, שבו היחיד כלוא בתוך הדימוי של עצמו.
במאמרו של אביגדור פוסק מובאת פרשנות אלגורית לציור, המתארת את דמותו של נרקיסוס כביטוי לפיצול פנימי בין שכבות שונות של העצמי.
הדמות העליונה מייצגת את ה"אני" המודע, האגו, השואף לאחוז ולשלוט בעולם המוחשי, ואילו דמות ההשתקפות מייצגת את הצל - התת מודע, הצדדים המוכחשים והסמויים בנפש האדם.
האובססיה של נרקיסוס כלפי בבואתו משקפת לא רק אהבה עצמית גרידא, אלא ניסיון כושל להכיל את המורכבות הפנימית, ניסיון שאינו מגיע להבשלה משום שהדימוי שבו הוא מתאהב הוא חסר ממשות.
התוצאה היא קריסה פנימית - קמילה נפשית ואף גופנית - משום שהאדם אינו מסוגל לשלב בין חלקיו.
הקומפוזיציה ההפוכה, המדמה קלף משחק, מדגישה את האשליה והחזרתיות: מעגל אינסופי שבו הדמות משקיפה אך אינה משיגה, שואפת אך אינה נוגעת.
לדעת פוסעק, קאראווג'ו יצר כאן לא רק תיאור מיתולוגי אלא אמירה פסיכולוגית עמוקה על טבע האדם, והציור נושא אזהרה כפולה - מפני ההיבריס ומפני הדחקה של הצדדים האפלים שבנפש.
נרקיסוס הוא ציור שמן על לוח עץ אגוז שנעשה בסביבות שנת 1500 בידי צייר איטלקי אנונימי המזוהה כתלמידו או חסידו של ג'ובאני אנטוניו בולטראפיו, אחד מתלמידיו המוכשרים של לאונרדו דה וינצ'י.
היצירה שייכת כיום לאוסף הקבוע של הגלריה הלאומית בלונדון ונרכשה בשנת 1910 במסגרת עיזבונו של ג'ורג' סולטינג.
הציור מתאר את נרקיסוס מן המיתולוגיה היוונית, צעיר יפה תואר שהתאהב בבבואתו הנשקפת ממימי אגם ביער.
הוא נראה בלבוש אלגנטי עכשווי, כשזר עלים מעטר את ראשו והוא מביט בהשתקפותו באגן מים שקט.
ייחודה של היצירה הוא בתיאור הדמות בבגדים בני התקופה, בשונה מן הייצוגים השכיחים שבהם נרקיסוס מופיע כצייד קלאסי או כעלם עירום.
היצירה מצוירת על לוח אגוז קטן, שלדעת החוקרים ייתכן שנחתך בשלושת צדדיו התחתונים.
ניתוח טכני חשף כי מיקומו של הראש שונה במהלך הציור: הושאר שטח רחב יותר לעורף, והפרופיל הוטה מעט כדי להנמיך את מבטו של נרקיסוס אל פני המים.
גרסה נוספת של הסצנה, שבה הנוף שונה מעט והאגן המוגבה נעדר, שמורה בגלריה אופיצי שבפירנצה.
שתיהן יוחסו בעבר לבולטראפיו עצמו, אך איכותן נחשבת נמוכה מיצירותיו הידועות.
שתיהן ככל הנראה צוירו בידי אותו אמן, אשר הושפע ישירות מסגנונו של בולטראפיו.
דיוקנו של נרקיסוס מזכיר רישומים של פרופילים אידיאליים של עלם שיער גולש וזר עלים, הידועים מן האוספים בלובר ובמקומות נוספים.
דימויים פיוטיים אלה משקפים את תרבות החצר של מילאנו בשנות ה־1490, ואולי מתייחסים למקור קדום מאת לאונרדו דה וינצ'י.
היצירה נרכשה על ידי האספן הבריטי ג'ורג' סולטינג, ונכנסה לאוסף הגלריה הלאומית בלונדון עם תרומתו בשנת 1910 במסגרת עיזבון סולטינג.
נרקיסוס הוא ציור שמן על בד משנת 1881 מאת הצייר ההונגרי דיולה בנצור.
היצירה מתבססת על סיפורם של נרקיסוס ואכו מתוך מטמורפוזות מאת אובידיוס, ומציגה את רגע הפיכתו של נרקיסוס לפרח לאחר שהתאהב בבבואתו.
הציור מתאר את נרקיסוס, צעיר יפה תואר מן המיתולוגיה היוונית, הנוטה קדימה ברגע של ריכוז והתפעמות.
הוא עירום למחצה, ועל מתניו כרוך בד בלוי.
גופו הארוך והמעוקל מואר באור דרמטי הבוקע מתוך הרקע החשוך ומדגיש את תנועת הקשת של הזרועות, הכתפיים והגו.
פניו מעודנות, לחייו סמוקות ועיניו חצי עצומות במבט חולמני.
האור נוחת על עצם הבריח – הנקודה המרכזית בקומפוזיציה – ומכוון את המבט אל הקיר השחור שמאחוריו נסתר מקור ההתבוננות.
בנצור בחר שלא להציג את המים או את בבואתו של נרקיסוס, אלא להתמקד ברגע של התמסרות מהופנטת למראהו, כשהדמות נתונה כולה במתח שבין תשוקה לרוחניות.
ביצירות רבות המתארות את נרקיסוס הוא מתואר בדרך כלל שוכב או כורע ליד פלג מים ומתבונן בבבואתו, בנצור מציג אותו זקוף, בתנוחה המזכירה רקדן בלט, הבעת פניו מרוממת והוא טובל את זרועו השמאלית באגן מים שמוקף בקיר.
הסצנה ממחישה את רגע המעבר בין אנושיות לטבע, כאשר אש התשוקה ממיסה את הדמות ויוצרת את הטרנספורמציה הסמלית.
בנצור מעניק למיתוס אופי רגשי דרמטי ומרומז, המדגיש את הקשר שבין אהבה עצמית לגורל אנושי.
הציור הושווה לייצוגים אחרים של דמות נרקיסוס באמנות האירופית, ובהם ציורו של קאראווג'ו משנים 1597–1599, נרקיסוס, השמור בגלריה הלאומית לאמנות עתיקה ברומא, וציורו של סלבדור דאלי משנת 1937, מטמורפוזה של נרקיסוס, השמור בטייט מודרן בלונדון.
שתי היצירות מציגות את בריכת המים וההשתקפות כדימוי מרכזי, בניגוד לגישתו של בנצור שבחר להתמקד בדמות עצמה ולוותר על הצגת הבבואה.
נשואים פלוס הייתה סדרת קומדיית מצבים סאטירית אמריקאית פופולרית, שבמרכזה משפחה וולגרית וכושלת.
משפחת באנדי היא משפחה אמריקנית לא מתפקדת, עלובה, ענייה אך בזבזנית, קלת דעת, קסנופובית, מניפולטיבית, אלימה ובעלת מזל ביש, המתגוררת בעיר שיקגו שבמדינת אילינוי.
זוהי התוכנית הראשונה ששודרה בפריים טיים ברשת FOX האמריקנית.
הסדרה שודרה במשך 11 עונות, מ-5 באפריל 1987 ועד ל-9 ביוני 1997 ונחשבת כקומדיית המצבים (הלא מצוירת) הארוכה ביותר של רשת FOX, וכאחת מסדרות הקאלט המצליחות בעולם.
הסדרה שודרה בכ-37 מדינות ברחבי העולם ולה גרסאות בשפות שונות.
בישראל, הסדרה האמריקאית שודרה החל משנת 1992 בערוץ 3, אשר שידר גם את עונותיה האחרונות.
בהמשך שודרה הסדרה במלואה גם בערוץ הילדים ברצועת "6+".
מאוחר יותר שודרה הסדרה במלואה בערוץ ביפ, ומשנת 2011 היא שודרה בשידורים חוזרים בערוץ yes Comedy.
כיום היא משודרת בערוץ הקומדיות הקלאסיות ובספריית הערוץ.
וכדי לבדל את עצמה מהמשפחות האמריקניות הטיפוסיות והנחמדות שהוצגו אז בטלוויזיה, התכנית אף נקראה לפני עלייתה לאוויר "לא משפחת קוסבי".
שיר הפתיחה של הסדרה הוא "Love and Marriage" ("אהבה ונישואים") של פרנק סינטרה.
לרוב בכותרות הסיום מתנגנת גרסה אינסטרומנטלית לשיר זה (שהיא בעצם חלק מביצועו המקורי של סינטרה).
בתחילת דרכה זכתה "נשואים פלוס" לביקורות שליליות.
היא נחשבה כקומדיה ברמה נמוכה שהתבססה רק על "הומור שירותים" ועל הערות מיניות.
כמו כן טענו מבקרים שהתוכנית היא בעלת דמויות חד-ממדיות שאינן אלא פרודיה על דמויות מוכרות.
חרף זאת, הצופים חיבבו את התוכנית במהרה, אולי משום שלמרות הביקורות, היא עסקה בנושא שלא יוצג בטלוויזיה האמריקנית.
הרעיון של זוג נשוי לא באושר ולא בעושר, שחיי שני השותפים לו הם כישלון גמור, טרם נראה עד אז, והסדרה ביססה עצמה על לעג לייצוג המשפחה האמריקנית הטיפוסית הנחמדה.
מרכיב חשוב נוסף בתוכנית, ומה שייתכן שגם עזר להישרדותה, היה שבסופו של דבר כל בני משפחת באנדי היו באים זה לעזרת זה ונשארו ביחד למרות כל הקשיים.
בסופו של דבר ההומור בתוכנית והמשחק בה השתכללו בעיני המבקרים, שאף שיבחו אותה על כך שהציגה ביקורת חברתית בנושאים שנויים במחלוקת כמו גזענות, זכויות נשים ומתירנות מינית בצורה שהייתה נגישה לכל צופה.
באופן כללי, התוכנית ידועה בהומור שנון, קיצוני, ציני, ואף גס.
כל אלו הופכים אותה לתוכנית הנגישה לכל צופה בעוד היא מערבת נושאים יומיומיים בצורה קומית.
הסדרה זכתה למעריצים רבים וידועה כאחת מסדרות הקאלט המצליחות בעולם.
התוכנית אף הייתה מועמדת לפרסים רבים, כולל פרסי אמי וגלובוס הזהב, אולם לא זכתה בהם.
בישראל הסדרה זכתה לפופולריות רבה, כאשר שודרה בשנים הראשונות של הטלוויזיה בכבלים.
בעקבות ההצלחה, בפברואר 1996 ביקרו בישראל דייוויד פאוסטינו (באד) וכריסטינה אפלגייט (קלי), והתארחו במספר תוכניות טלוויזיה.
הסדרה הסתיימה לאחר 11 שנים ללא סוף דרמטי מפני שפוקס וסוני חשבו שייתכן והסדרה תחודש; מאחורי הקלעים היו ריבים בלתי פוסקים בין אד אוניל לאמנדה בירס שהחלו לאחר השנה השלישית, במהלך אחד מהם איים עליה אוניל שידבר עם ההפקה וידרוש את פיטוריה מכיוון שאינו מסוגל לעבוד לצדה.
בעקבות ההצלחה האדירה של הסדרה, הופקו לה גרסאות מקומיות גם בארגנטינה, ברזיל, צ'ילה, קולומביה, קרואטיה, הונגריה, פולין, רוסיה, ספרד, אנגליה וישראל.
אל באנדי (אד אוניל): דמות האב במשפחת באנדי.
התנוחה המוכרת שלו היא בישיבה על הספה עם יד אחת בתוך מכנסיו.
הוא היה כוכב הפוטבול של התיכון על שם "פולק" והיה מיועד למלגת אתלטיקה, עד שפגש את פגי.
לאחר מכן הוא שבר את רגלו, איבד את המלגה והחל לעבוד בעבודה שתלווה אותו כל חייו – מוכר נעליים ב"חנות הנעליים של גארי".
שנאתו לאשתו, סירובו החוזר ונשנה לקיים עימה יחסי מין (מלבד ביום העובדים האמריקאי), הזמן הרב שהוא מבלה בשירותים וזיכרונותיו מימי הזוהר שלו בתיכון ("ארבעה טאצ'דאונים במשחק אחד!") מהווים מוטיב חוזר ומקור להומור ברבים מפרקי התוכנית.
אף על פי שנראה שהוא לא אוהב את אשתו (הוא אף חוזר לחיים כדי לנקום בה כשהוא רואה שהיא שמחה בלעדיו), במהלך הסדרה הראו שוב ושוב כמה הוא אוהב את משפחתו ואף מסתיר תמונה שלה בחוברת פורנו ברכב.
הוא נוהג להתקלח ולהחליף בגדים תחתונים לעיתים רחוקות מאוד, לפי הסדרה אחת לחודש.
ניתן להריח את הסירחון העז מכפות רגליו ממרחק רב, עד כדי כך שאם הוא חולץ את נעליו ומסיר את גרביו ציפור שחגה באזור יכולה למות מהריח.
כמו כן, אם הוא טובל את רגליו באגם כל הדגים שבו מתים מיד.
סירחון כפות רגליו שלו אפילו עילף חייל משמר של ארמון המלכה באנגליה.
בבעלותו מכונית דודג' שאותה קנה עוד בימיו בתיכון, והיא מהווה מוטיב חשוב בהומור הסדרה גם כן מאחר שכולם מחשיבים אותה כטרנטה.
אל מתעב נשים שמנות (וכמעט כל הלקוחות שלו בחנות הן נשים שמנות) ובכל יום כשהוא חוזר מהעבודה הוא מספר באופן אחר על כמה ש"לקוחת היום" הייתה שמנה.
מלבד חדר השירותים, המקומות האהובים עליו הוא "חדר הנענועים" - מועדון חשפנות שאותו הוא פוקד בקביעות ומעורב בקטטות אלימות עם שאר הגברים בו ומועדון הבאולינג, בו הוא חבר.
אף על פי שאל חי כמפסידן הוא יכול לנהל חיים של "ווינר".
באחד מהפרקים הוא נהפך לגבר הסקסי ביותר בשכונה וכל הנשים מתחילות לחזר אחריו.
בנוסף הוא עבד זמן מה כחשפן בבר עד שג'פרסון לקח את העבודה והנשים כבר לא התלהבו מאל יותר.
הוא מתחיל להזניח את עצמו כי הוא מבין שהוא נשוי עם ילדים והוא לא רוצה לפגוע במשפחתו.
למעשה, הוא אוהב את פגי ומשפחתו אך מסתייג מאוד מהפגנת רגש זה.
בנוסף, אף על פי שעברו כעשרים שנה מאז היותו תלמיד תיכון, אל הצליח לשמור על הכושר הגופני שלו ועדיין מסוגל לשחק פוטבול ולנצח יריבים בתחרויות ובמכות.
אל נוהג להכות את הבחורים שקלי מביאה הביתה.
היא אינה אוהבת את ההרגל הזה אולם ביום ההולדת שלה, כשבן-זוגה ישב בקולנוע עם מישהי אחרת, קלי הורתה לאביה "לכסח" אותו.
מרגרט "פגי" וונקר-באנדי (קייטי סגל): אשתו של אל ואם המשפחה.
היא במקור ממחוז "וונקר" (מאונן באנגלית), ויסקונסין, שבו, לדברי אל, "כולם קרובי משפחה".
עבור אל, היא הסיבה לכישלונו בחיים.
היא אם עצלה ולא אכפתית, שעושה מעט מאוד בגידול ילדיה, ומתעלמת מצורכי משפחתה.
היא מבזבזת את כל הכסף המועט שאל מרוויח ומסרבת למצוא עבודה בעצמה (פגי עבדה זמן מועט מאוד כמוכרת בחנות שעונים, כאשת מכירות של מוצרי קוסמטיקה וכטבחית ברשת מזון מהיר, אולם התפטרה מפני שהיא שונאת לעבוד).
את הכסף שהיא מבזבזת, היא מוציאה על בגדים ועל מוצרים מערוץ הקניות, במקום על דברים חיוניים כמו אוכל.
אם היא קונה אוכל, יהיו אלה בדרך כלל ממתקי שוקולד בשם "בון בון", שאותם היא אוכלת בזמן צפייה אדוקה בתוכניות הטלוויזיה החביבות עליה, תוכניות האירוח של פיל דונהיו ואופרה וינפרי, תוך כדי שהיא משלבת את רגליה ומקפיצה את הרגל העליונה מעלה ומטה.
פג מנסה רבות לשכנע את אל לקיים איתה יחסי מין, או כפי שהיא הצהירה פעם "אני לא מחבבת אותך.
אני רק רוצה לעשות איתך סקס".
פג לא סיימה את לימודיה התיכוניים, ואין זה מפתיע באיזה מקצוע היא נכשלה - כלכלת הבית.
היא לקחה שיעורי השלמה כדי לקבל תעודת בגרות ורימתה את בתה קלי כדי שתצליח לעבור את הבחינה.
טיפשותה של קלי גרמה לה לראות בהכנת ג'לי משימה קשה מאוד.
בדומה לאל, היא הולכת למועדוני חשפנות לנשים ומוכרת כ"האדמונית הפרועה".
הרכוש החשוב לה ביותר בחייה הוא הספה שלה.
היא כל כך קשורה לספה עדי כדי כך שכאשר הספה נשרפה והיא הייתה בחופשה מחוץ לבית, היא צלצלה הביתה מפני שהרגישה גל חום בישבנה.
היא עקרת בית נוראית שלא מנקה, לא מבשלת, לא מגהצת, לא מאבקת, לא דואגת לשום דבר בבית ויותר מכך - לא מתביישת להצהיר או להודות בכך.
מאמן כושר מקצועי בשם ג'ים ג'ופיטר שחי לפי אורח החיים שלה שבוע בודד, מת מיד לאחר מכן מסתימת עורקים.
אין לה ולו טיפה קטנה של כבוד עצמי, והיא מוכנה לשקר, לרמוס ולעשות הכול כדי להשיג את מבוקשה.
היא מצטרפת לבדיחות של קלי על באד ולהפך, ומרבה לעשות צחוק על חשבונו של אל.