tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
היות שמוצאה של האישה הוא מצ'ילה הם מחליטים לנסוע לארץ זו במטרה למצוא אותה.
הם מגיעים לדרום אמריקה בעיצומו של מרד נגד הגנרל שמשל בה מטעם האימפריה הספרדית ולמען הקמת רפובליקה עצמאית.
הצמד, הרוזן והקצין בדימוס מעורבים בתככים ובקרבות בין המתיישבים הספרדים לבין שבטי האינדיאנים, בין המתיישבים והשבטים, ובין שבט לשבט - זהו למעשה לבו של הרומן.
הרוזן מוצא את האישה הספרדייה שעזבה אותו, אבל היא לא משיבה לו אהבה.
וכך, כאשר המאבק על עצמאות צ'ילה הסתיים והמדינה זוכה לעצמאות הם חוזרים לצרפת ללא האישה.
בדומה לרומנים אחרים של ורן, יש ברומן זה מבואות גאוגרפיים והיסטוריים על הארצות שבהם מתרחשת העלילה, עם דגש על הכרת טיבם של השבטים האינדיאנים.
נעדרים מהספר ההיבטים המדעיים, המופיעים ברומנים אחרים של ורן.
עלילת הרומן נגללת באמצעות סיפור מסגרת, בו הקצין הצרפתי, עתה בדימוס, מגיע לארצות הברית, למדינת טקסס.
במהלך מסעו הוא מוצא גופות משפחה גרמנית שנרצחה על ידי האינדיאנים.
הוא חולק להם כבוד אחרון וקובר אותם.
בתום עיסוקו בנרצחים מגיע למקום צייד אלמוני, המספר לו כי הוא נוהג לשוטט ברחבי ארצות הברית.
הוא מתיישב ליד המדורה והקצין הצרפתי מספר לו על קורותיו בעשרים השנים שקדמו לכן - עלילת הרומן.
ולנטין והרוזן, מַכּסִמִילְיְאָן קִרַנְסֶה, "אחים לחלב אם", ילידי צרפת מפליגים לצ'ילה במטרה למצוא את האישה שהרוזן התאהב בה.
במצוקתו, פונה הרוזן לעזרת הקצין בדימוס, אשר מציע לו לצאת לדרום אמריקה ולחפש את האישה, דּוֹנְיָה רוֹזֵרִיָה דִיל-וַלֶה, ספרדייה מיוחסת ועשירה.
בשנת 1835 הם מגיעים לצ'ילה, שבה שלט גנרל בּוּסְטַמנטֶה.
ביום הגיעם לבירת המדינה סנטיאגו, מוצאים להורג עשרה מראשי המורדים בכיכר העיר.
אחד מהמועמדים להוצאה להורג, דון טֹודֵאוֹ דֵי-לֵיאוֹן, שהיה בן עשרה, לא נורה משום שאשתו, דוניה מריה, שיחדה את כיתת היורים.
היא עשתה זאת על מנת לגלות היכן הסתיר את בתם המשותפת, שדונה אינה יודעת היכן היא נמצאת.
לבני הזוג די לאון היה אופי שונה : בעוד הבעל שהיה בן למשפחת רוזנים ספרדית מכובדת, עשירה בשדות ובמטעים, למד רפואה ומדעים ולחם לחופש לארצו הרי רעייתו הייתה בת איכרים וחייתה חיי הוללות ותענוגות.
הבעל ובתו עזבו את בית המשפחה, אחרי שדון טודאו נוכח לדעת כי דוניה מזניחה את הטיפול בבתם המשותפת.
מאז אשתו מחפשת את הבת.
דון טודיאו, שניצל מכיתת היורים והובל לבית אשתו, נמלט מהבית אליו הובא בידי אנשים מקבוצה המכנה את עצמה "הלבבות הנוּגּים" שהוא היה מנהיגם.
הקבוצה שמה לה למטרה להגן על העניים ועל החפים מפשע.
בדרך מנוסתם "הלבבות הנוגים" נתקלים בדוניה רוזריה, הספרדייה שעזבה את צרפת ונחטפה לבית דונה מריה.
המצילים, בדרכם עם החטופים, נתקלים בדרך בקצין וברוזן, שבמקרה הזדמנו לרחוב והם מסייעים בידם.
הרוזן הצרפתי מגלה, מבלי שידע על כך מראש, את האישה שחיפש.
אך האישה אומרת לו שיעזוב אותה והוא עושה כן.
גנרל בוסטמנטה, השומע על הקבוצה הפועלת נגדו, "הלבבות הנוגים", מחליט להתחפש ולהציע את עצמו כמועמד להיות חבר בארגון.
הוא חושש להצלחת הארגון ולהיותו גורם מרכזי במרד המאורגן נגדו.
הוא מנצל את העובדה כי חברי הקבוצה נוהגים להופיע למפגשים שלהם עם כיסוי על ראשם, וכך החברים אינם מכירים את פניהם של זולתם.
הגנרל מוזמן לאחד המפגשים בתור מועמד להצטרפות לקבוצה ומתקבל אליה.
מנהיג ה"לבבות הנוגים", הוא דון טודיאו, מגלה לנוכחים במפגש מי הוא המועמד.
הגנרל מוכה בחרב ונפצע קשה.
הצבא, שהמתין לו בסתר בחוץ, מכתר את מקום המפגש ומציל את הגנרל הפגוע.
דון טודאו, שהצרפתים עזרו בחילוצו, מציע להם לנסוע לחווה רחוקה בבעלותו ולגור שם.
הוא מבקש, כי בדרך לחווה, ייפגשו נסיך אינדיאני בשם "נמר השמש".
הוא מבקש כי ימסרו לו איגרת ובה בקשה להצטרף למרד נגד הגנרל.
הם פוגשים בדרך מנהיג אינדיאני אחר, "הארנבת הגדולה", המבטיח לסייע במרד נגד השליט.
המנהיג מציין כי: "הצרפתים עם טוב ועַם גיבור, לו מנהיג גדול -נפוליון.
בינתיים דון טודאו, שהוא ידידה של דונה רוזריה, מביא אותה למנזר על מנת שיהיה לה מחסה מאלה הרודפים אחריה.
מסתבר כי דוניה מריה סבורה כי בעלה חי עם דונה רוזריה ולא רק הנותן לה חסות.
היא מצליחה לחטוף אותה מהמנזר, כדי שלא תהיה עם בעלה שברח ושולחת אותה "רחוק מהים" ובזה מסתיים תפקידה בעלילה של האישה שברחה מפריז ואשר הצרפתים באו לדרום אמריקה.
העלילה ממשיכה בתיאור האירועים בין הספרדים לבין האינדיאנים.
ז'ול ורן מסכם כי: "כאן, באמריקה הדרומית, כולם מוכרחים לשקר ולרמות, כי אתה מוקף בשקרנים, רמאים וצבועים".
שבטי האינדיאנים נערכים לכרות ברית שלום עם הספרדים, כאשר הספרדים זוממים את חיסולם.
למעשה האינדיאנים מעמידים פנים וגם הם מתכננים, במקביל, בדיוק אותו דבר.
בינתיים פורץ המרד נגד הגנרל הספרדי וה"לבבות הנוגים" כובשים את השלטון וצ'ילה הופכת להיות מדינה עצמאית ודמוקרטית.
הסופר מסכם: "כמו ארצות הברית".
ב-6 באפריל 1944 נערך במושבה יבנאל, קרב בין חיילים בריטים ובין שני לוחמי לח"י (שנחשב ארגון טרור בעיני ממשלת המנדט), שהתבצרו באחד הבתים במושבה וסירבו להיכנע.
הקרב נגמר במותם של שני הלוחמים.
, יליד יבנאל, חזר למושבה לעבוד במשק המשפחתי לאחר שמשפחתו עזבה את המושבה.
במאי 1939 הוא הצטרף ללח"י.
בביתו נערכו אימונים בנשק וכן שימש הבית לאכסן לוחמי לח"י שנפצעו ונזקקו להחלמה.
שבתאי דרוקר (ציון), נפצע ב-1 באפריל 1944 ברגלו בהיתקלות עם שוטרים בריטים בחיפה.
הוא הועבר לביתו של מנחם לונץ ביבנאל להחלמה במחשבה שהמושבה מרוחקת מעיני הבריטים.
ב-6 באפריל 1944, בעקבות הלשנה, נכנס כוח בריטי גדול ליבנאל.
חלק מהכוח פנה מיד לבית לונץ.
הבריטים קראו לשני הלוחמים להיכנע.
כאשר לא קבלו תשובה, פתחו באש על הבית.
הלוחמים השיבו באש רפה כי רק אקדחים ורימונים היו בידם.
בהפסקה בין ירי לירי התנדבו בני המושבה לקרוא למנחם לונץ להיכנע ולהציל אותו ואת חברו אבל לא קיבלו תשובה.
הבריטים חידשו את האש וחוררו את הבניין.
לבסוף, לאחר שעה ארוכה שלא בא סימן חיים מהבית הנצור פרצו הבריטים לבית ומצאו את השניים הרוגים כשאקדחו של לונץ נתון בימינו ואצבעו על ההדק.
הדעה המקובלת היא ששניהם התאבדו כשראו שאפסה כל תקווה.
לונץ נקבר ביבנאל ודרוקר בטבריה.
בשנת 2004 נחנכה טבלת זיכרון לזכר שני הלוחמים בחזית בית לונץ.
הבית הוכרז כ"מבנה ראוי לשימור".
הקרב בין צה"ל לשריון העיראקי הוא קרב שריון שנערך ב-12 באוקטובר 1973 בשטח המובלעת הסורית, ונמשך עד בוקר המחרת.
בקרב השתתפו כוחות צה"ל במובלעת הסורית ובין חטיבת שריון עיראקית שהייתה כוח החלוץ מתוך חיל המשלוח העיראקי שהגיע לסוריה במהלך מלחמת יום הכיפורים.
בסופו של יום הקרבות הצליח צה"ל להדוף את העיראקים, אך קרבות אלה העסיקו את כוחות השריון הישראלים ובכך אפשרו התארגנות מחדש של צבא סוריה ועצירה של התקדמות צה"ל בסוריה.
כבר ב-7 באוקטובר, יומה השני של המלחמה, החליטה ממשלת עיראק, בראשות הנשיא אחמד חסן אל-בכר, לשלוח לסוריה חיל משלוח שכלל מספר טייסות קרב ואת הדיוויזיה ה-3 המשוריינת המצוידת בטנקי T-55 ו-T-54. הכוחות הוכפפו לפיקוד סורי ולא הוקמה מפקדה עיראקית.
ב-8 באוקטובר החל חיל המשלוח העיראקי בתנועה לעבר סוריה.
הוחלט שהתנועה אל חזית רמת הגולן המרוחקת תיעשה ישירות מהאתרים שבהם היו פרושים היחידות על גבי מובילי טנקים, משאיות וכלי רכב אחרים שיעשו את דרכם הלוך ושוב עד להעברת כלל הכוחות.
לאחר קרבות בלימה כבדים שקיים צה"ל בארבעת ימיה הראשונים של מלחמת יום הכיפורים פרצו ב-11 באוקטובר, יומה החמישי של המלחמה, אוגדה 36 ואוגדה 210 של צה"ל מעבר לקו הסגול אל צפון רמת הגולן הסורית תוך סיוע אינטנסיבי של חיל האוויר הישראלי וארטילריה.
אוגדה 36, בפיקוד רפאל איתן, פעלה בצפון המובלעת והצליחה לכבוש שטח בעומק של כ-10 קילומטרים עד ליישוב מזרעת בית ג'ן, וספגה פגיעות בשני טנקים בלבד.
אוגדה 210, בפיקוד דן לנר, פרצה מדרום לאוגדה 36 באזור קוניטרה, ונתקלה במערך הגנתי סורי צפוף שגרם לה אבדות רבות.
בסוף יום הלחימה הצליחה להבקיע גם אוגדה 210 לעומק של כ-10 קילומטרים לאחר שספגה 12 הרוגים, כ-50 פצועים וכ-40 טנקים פגועים, חלקם מושמדים.
ביום הקרבות התגלו סימני חולשה במערך הסורי ובמטכ"ל הישראלי הוחלט ביום המחרת להתקדם ולהרחיב את המובלעת מספר קילומטרים נוספים לכוון דמשק עד ליישובים כנכר וסעסע, תוך ניצול שחיקתו של צבא סוריה בחמשת ימי הלחימה הקודמים.
ב-12 באוקטובר המשיך צה"ל בהרחבת שטח המובלעת.
בבוקר 12 באוקטובר המשיכה אוגדה 210 להתקדם דרומה ומזרחה בתוך המובלעת.
חטיבה 679, שלא קיבלה דלק ותחמושת בלילה הקודם, נעה דרומה, כבשה עד הצהריים את כפר נסג', ונעצרה לצורך חימוש ותדלוק הטנקים.
חטיבות 179 ו-9 המשיכו צפון-מזרחה מנסג' וכבשו את תל מרעי, מתוך כוונה להמשיך לכנכר.
במהלך 12 באוקטובר התקדמה לעבר אזור הלחימה חטיבה 12 העיראקית, שהייתה החטיבה העיראקית הראשונה שהגיעה לאזור מתוך חיל המשלוח העיראקי.
החטיבה נעה בשני טורים: הטור המזרחי כלל גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן ונע צפונה לאזור נסג'.
הטור המערבי כלל שני גדודים (שריון וחי"ר) ונע לאזור תל מסחרה ותל אל-מל.
גדודי הטנקים העיראקיים כללו כ-45 טנקי T-54 כל אחד.
במטכ"ל הישראלי ידעו על הגעתם הצפויה של כוחות עיראקיים לאזור, אך המידע לא הועבר לפיקוד הצפון ולמפקד האוגדה.
בשעה שחטיבה 679 נפרסה להתארגנות באזור נסג', זוהה מדרום כוח שריון המעלה ענני אבק גדולים הנעים במהירות לכיוונם, כ־10 ק"מ מדרום להם.
היה זה הטור המזרחי של חטיבה 12 העיראקית.
מפקד אוגדה 210, דן לנר, הורה להפסיק את פעולות החימוש והתדלוק ולהיערך לקרב עם השריון המתקרב מדרום.
בשעה 15:00 לערך החל קרב שריון בין חטיבה 679 מאוגדה 210 לכוח העיראקי שכלל גדוד טנקים וגדוד חי"ר ממוכן, בטווחים של 600 עד 1,000 מטרים.
הכוח העיראקי הסתייע בירי ארטילרי.
משגבר הלחץ על חטיבה 679 הכניס אורי אור, מח"ט 679, גם את כוח נתי ללחימה, והחטיבה הצליחה לעצור את התקדמות הטור העיראקי.
מפקד האוגדה דן לנר, העריך את הכוח העיראקי הערכת יתר וחשש לגורל האוגדה.
כתוצאה מכך הורה על נסיגה כללית לכל כוחותיו.
חטיבות 179 ו-9 שכבשו את תל מרעי במאמץ רב נסוגו, וכלים רבים נתקעו באזור תל שער עקב מחסור בדלק.
חטיבה 205 הועברה לאוגדה 210 בבוקר 12 באוקטובר.
עם זיהוי הכוח העיראקי החליט דן לנר לשלוח את החטיבה לכיבוש תל מסחרה ותל אל-מל שנמצאו מדרום.
בשעה 16:00 יצאה חטיבה 205 לדרכה מכפר ג'בא דרומה.
במקביל, נע ממול לחטיבה הטור המערבי של חטיבה 12 העיראקית שנע צפונה לתל שער.
בסביבות השעה 19:00 נתקלו שני הכוחות זה בזה.
גדוד 125 מחטיבה 205 ניהל קרב מול הטנקים העיראקים באזור תל אל-מל בטווחים קצרים של כמה מאות מטרים.
הגדוד השני של החטיבה, גדוד 94 התערבב בין הטנקים העיראקים והקשר בין הפלוגות למג"ד נותק.
מאחר שלכוח העיראקי היו אמצעי ראיית לילה מצבם היה עדיף, ובקרב שהתפתח התקשה הכוחות הישראלים לזהות את טנקי העיראקים.
יוסי פלד, מפקד חטיבה 205 הורה על נסיגה חזרה צפונה לג'בא.
הנסיגה, שבוצעה תחת חיפוי ארטילריה ישראלית, לא הייתה מסודרת וטנקים מגדוד 94 שהתפצל חזרו באופן עצמאי לג'בא.
מפקד הכוח העיראקי החליט להמשיך את תנופת ההתקפה, ולמרות חוסר בקציני קישור סורים לסיוע בהתמצאות המשיך להתקדם צפונה באיטיות בחשכה.
בשעות הלילה נערכו ארבע חטיבות האוגדה במערך אוגדתי בצורת 'ח' באזור שבין צומת מעץ לתל שער באופן הבא: חטיבה 179 מדרום למעץ באגף הימני של המערך, חטיבה 679 בצומת מעץ, חטיבה 9 על הציר שמדרום לתל שער, וחטיבה 205 דרומית לתל שער, באגף השמאלי של המערך האוגדתי.
ההוראה הייתה לנצור את האש עד לכניסת העיראקים לתוך המארב.
גדוד טנקים 75 מחטיבה 7 (מאוגדה 36) נערך בעורף אוגדה 210, כקו הגנה שני.
בשעות הלילה נעצרו העיראקים להתארגנות ובשקט שהשתרר הוכנסו למובלעת מכליות דלק ותחמושת עבור הטנקים של אוגדה 210.
בשעה 03:00 לפנות בוקר חידש הכוח העיראקי את תנועתו צפונה והכוח הראשון זוהה עם עלות השחר ב-13 באוקטובר על ידי חטיבה 9, כשהוא מתקדם צפונה מכיוון תל אל-מל.
חטיבה 9 כבשה מחדש את כפר נסג' והמשיכה לכיבוש תל מרעי, בעוד חטיבה 205 (יחד עם גדוד 75 מחטיבה 7) כבשה את תל מסחרה בחיפוי של חטיבה 679. חטיבה 179 כבשה את תל אל-מל
לעיראקים הושמדו בסך הכול כ-60 טנקים במהלך היום בעוד לצה"ל היו ארבעה טנקים פגועים.
הופעת חיל המשלוח העיראקי הרענן מדרום אילצה את צה"ל לעבור למגננה, ולא אפשרה להמשיך במתקפה נגד הכוחות הסוריים הבלתי מאורגנים באזור כנכר.
תנופת המתקפה של יום הקרבות הקודם נעצרה.
כתוצאה מהצורך לבלום את מתקפת הנגד העיראקית נכבשו על ידי כוחות צה"ל שטחים מצומצמים יחסית בסוריה.
בין היתר בגלל הצורך לפנות חלק מהשטחים שנכבשו קודם לכן, כדי להיערך לבלימת השריון העיראקי.
הכוח העיראקי הוכה ונסוג, אך אילץ את חטיבות צה"ל לנהל קרב שריון נוסף ברצף במהלך הלילה ועד לבוקר 13 באוקטובר, לאחר יום הקרבות כנגד הכוחות הסוריים.
הקרב היה הראשון מבין ארבעה קרבות גדולים שבהם השתתף השריון העיראקי ונחשב על ידי העיראקים כמוצלח בהם, מאחר שבו "נלקחה" מצה"ל היוזמה ההתקפית ומאז אותו קרב לא השיג עוד צה"ל השגי כיבוש משמעותיים.
בפרק "The Best of Both Worlds" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", ארבעים ספינות חלל של צי הכוכבים, תחת פיקודו של אדמירל ג'יי.פי.
הנסון (ג'ורג' מרדוק ) מתאספות ליד וולף 359, על מנת ליירט את הבורג, הנעים בספינת חלל בצורת קובייה, אל עבר כדור הארץ.
הבורג, לאחר שהטמיעו אל תוך התודעה הקולקטיבית שלהם את קפטן ז'אן-לוק פיקארד (פטריק סטיוארט), לרבות הידע שלו בטקטיקות ובטכנולוגיות צי הכוכבים, משמיד את כוחות צי הכוכבים; על פי דיאלוג בפרק "The Drumhead" של "מסע בין כוכבים: הדור הבא", 39 ספינות הושמדו, ולמעלה מ-11,000 בני-אדם נהרגו.
בין הניצולים: בנג'מין סיסקו (אייברי ברוקס) ובנו ג'ייק (סירוק לופטון), כמו גם מספר לא ידוע של אנשי הפדרציה והאימפריה הקלינגונית - שבויים אשר הוטמעו על ידי הבורג.
לאחר ניצחונה, ספינת הבורג ממשיכה במסלולה אל עבר כדור הארץ, שם צוות האנטרפרייז-D הצליח לחלץ ולהציל את פיקארד ולעצור את הקוביה.
דמותו של השחקן בסרט האינטראקטיבי / משחק הווידאו "Star Trek: Borg" מחליף איש צוות, על סיפון ספינתו של אביה של הדמות, באירועים שהובילו לקרב וולף 359, ולשנות את ההיסטוריה על מנת למנוע מהספינה מלהיהרס שם.
לאחר חילוצו, פיקארד חווה אשמה עזה בגלל האלפים אשר הבורג הרגו או פצעו, על ידי שימוש בידע שלו.
מאבקו להתמודד עם השבי והטמעתו הוא מרכיב מרכזי בפרק "Family", פרק עונה 4 של "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
רצונו של פיקארד לנקום בבורג הוא אלמנט בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש".
קומנדר בנג'מין סיסקו משמש כקצין פיקודי בכיר על סיפון ספינת החלל סרטוגה במהלך הקרב בוולף 359. אשתו, ג'ניפר (השחקנית פלישיה מ.
בל), נהרגת במהלך הקרב, וסיסקו נושא את המשקל הרגשי של מותה במשך כ-3 שנים, עד סוף אירועי הפרק "Emissary", פרק הפיילוט של "מסע בין כוכבים: חלל עמוק 9".
הקצה היא תחנת רדיו אינטרנטית בישראל, המשדרת מוזיקה אלטרנטיבית.
גלגולה הראשון של התחנה היה בתוכנית רדיו, בעלת אותו שם, ששודרה ברצועת שידורי הלילה בגלגלצ בשנים 1999–2012.
התחנה משדרת מדי יום בלוח שידורים מורחב, ולאורך כל שעות היממה (כעשר שעות תוכן בשידור חי).
עד שנת 2021 היו אולפניה במכללת BPM בתל אביב.בשנה זו עברה התחנה לבית האוזן השלישית.
בפברואר 2025 החלה התחנה לשדר מגן העיר בשיתוף מרכז ענב לתרבות.
תחילת הדרך: הקצה כתוכנית לילה בגלגלצ
"הקצה" החלה את דרכה בינואר 1999 כתוכנית בת שעתיים בתחנת הרדיו הצבאית גלגלצ.
עורכי התוכנית היו אייל פרידמן ("קוואמי") ונדב רביד.
התוכנית שודרה במשך ארבעה ימים בשבוע, עם הסלוגן "הקצה - פסקול סוף המילניום".
התפיסה המוזיקלית הוגדרה כשילוב בין מוזיקה אלקטרונית למוזיקת רוק, ובמסגרתה אירחה התוכנית מגוון של סגנונות מוזיקליים אלטרנטיביים: פוסט-רוק, אינדי פופ, היפ הופ אלטרנטיבי, גראנג' רוקנרול, Pאנק, פוסט-פאנק, טריפ הופ, דראם נ' בייס, אינדיטרוניקה, ועוד.
התוכנית אימצה גם את מוזיקת האינדי הישראלית.
בשנת 2001 עזב נדב רביד את התוכנית, ואייל פרידמן הפך למגיש.
במאי 2006, במסגרת לוח משדרים חדש שהציגה התחנה, הפכה התוכנית לתוכנית שבועית (במקום יומית), ששודרה רק בימי ראשון בשעות 22:00 עד חצות.
כמו כן, הוחלט כי פרידמן לא ישדר מוזיקת אינדי אלטרנטיבית ישראלית, בשל היותו מוזיקאי פעיל.
אולם קהל המאזינים של התוכנית התגייס וחתם על עצומה, שקראה להחזרת התוכנית למתכונתה הקודמת.
בפברואר 2008 נענתה ההנהלה החדשה של התחנה לבקשת המאזינים, והוסיפה יום שידור אחד.
נדב רביד חזר להגיש את התוכנית ביום שנוסף.
הרקע להקמת הקצה כתחנה עצמאית
לקראת סוף שנת 2011 החליטה ההנהלה להוריד את התוכנית מלוח השידורים והתוכנית סיימה את דרכה אחרי 13 שנה בינואר 2012. העורכים והמגישים של התוכנית, נדב רביד ואייל פרידמן, שכבר חשבו על הרעיון להרחיב את התוכנית במסגרת שידורי רדיו באינטרנט, החליטו לנצל את הכורח ולממש את הרעיון.
הם גייסו שדרנים נוספים והוחלט שכל שדרן ישדר יום אחד בשבוע תוכנית רדיו באורך של שעתיים עד שלוש שעות.
תוכניתם המקורית הייתה להקים שבעה אולפנים ביתיים, בבתיהם של השדרנים; אולם העלות הגבוהה גרמה לשינוי ההחלטה ולהקמה של אולפן רדיו מקצועי אחד במתחם מכללת BPM בתל אביב.
כמו כן הוקם אולפן רדיו בביתו של יואב קוטנר.
האולפנים והתשתיות הוקמו על ידי איש הרדיו עומר סנש שצורף לתחנה כמייסד.
ב-1 באפריל 2012 החלו שידורי התחנה ביום שידורים חגיגי, ומסיבת עיתונאים.
במהלך שנת השידורים הראשונה הועברו שידורי רדיו הקצה בסינדיקציה באמצעות תדרי ה-FM, הלווין והכבלים של 88FM, תחנת קול ישראל במהלך שעות הלילה.
בהמשך הוחלט להפריד בין התחנות ולמקד את שידורי רדיו הקצה בניו מדיה בלבד.
בסוף שנת 2014 הוכרז כי רביד יתמנה למנהלה החדש של תחנת הרדיו גלגלצ.
בעקבות המינוי עזב את תוכניתו השבועית ותפקידיו הניהוליים ברדיו הקצה ולמעשה שב לתחנה המקורית בה החלה הקצה את דרכה.
מקבוצת המייסדים המקורית נותרו בשלב זה קוואמי, עומר סנש וגל השדרנים הראשון, אשר רובו ככולו נשאר וממשיך לשדר ברציפות עד היום, חרף שינויי ההנהלה.
לאורך השנים הבאות, במקביל לפעילות ברדיו הקצה, החלו חלק משדרני הקצה לשדר גם בגלגלצ.
שדרן הקצה המקורי קוואמי חזר לשדר תוכנית קבועה, נועה ארגוב משמשת כמדריכת קריינים צעירים ומגישת תוכנית אישית ועומר סנש משדר ברצועת "סוף-שבוע רגוע".
עם זאת, אופי שידוריהם בגלגלצ כיום שונה בתכלית מפעילותם במסגרת הקצה.
לעיתים ניתן לשמוע גם את נדב רביד ואת גיא חג'ג' מגישים ספיישלים בגלגלצ.
מאז 2015: הרחבת לוח השידורים ותפוצת התחנה
בתחילת שנת 2015 פתחה התחנה ברצף שידור של 24 שעות למכשירים סלולריים המציע שידורים חיים, חוזרים ושעות מוזיקליות שנערכו על ידי המגישים והצוות.
בהיעדר אפשרות של תחנות חדשות לשדר בתדר FM בישראל באופן חוקי, אנשי התחנה מבצעים מאמצים להפיץ את שידורי הרדיו באמצעים רבים ככל הניתן: הרדיו החל באותה תקופה לשדר באינדקסים של רכב חכם, ממירי טלוויזיה של ספקים ישראלים, סרגלים ואפליקציות רדיו ישראלי ועוד.
השידורים החוזרים של התחנה הונגשו להאזנה כפודקאסטים באפליקציות ובשירותי מוזיקה מובילים, כגון iTunes, Spotify ועוד.
במהלך שנת 2016 לוח השידורים התרחב מעט ונוספו לתחנה שדרנים נוספים כגון איש גלי צה"ל הוותיק דובי לנץ והמוזיקאי יהוא ירון.
בסוף שנת 2018 הקימה התחנה אתר אינטרנט חדש והרחיבה את לוח השידורים באופן משמעותי, כמעט עד כדי הכפלתו.
אולפן נוסף הוקם בבת ים שמטרתו אירוח הופעות חיות על ידי מגיש ההופעות החיות המשודרות הוותיק לאון פלדמן.
כמו כן הצטרפו לצוות תחנה עורכים מוזיקליים מרחבי עולם המוזיקה והרדיו הישראלי שדואגים לרצף המוזיקלי שבין התוכניות, בבוקר המוקדם ובלילות, ברצועה שנקראת "בקצה היום".
בשלב זה של שידורי התחנה, כמעט מחצית שעות היממה מאוישות בשדרנים המגישים תוכן חדש ומקורי (כלומר כזה שאינו מובא בשידור חוזר), אשר ברובו מוגש בשידור חי ומיעוטו ברצף מוזיקלי ערוך מראש המשודר אוטומטית ממחשב.
מנהל רצף השידורים והעורך הראשי בפועל הוא קוואמי, בסיוע כ-20 מתנדבים שזכו לכינוי הק-צוות (הלחם של "הקצה" ו-"צוות").
המנהל הטכני של התחנה מיום הקמתה הוא עומר סנש.
2018: שידורי "קול הקמפוס" במסגרת הקצה
במהלך שנת 2017 הפסיקה המכללה למנהל את שידורי התחנה התל אביבית הוותיקה רדיו קול הקמפוס, ובכך הצטמצם משמעותית היצע המוזיקה האלטרנטיבית ברדיו ה-FM הישראלי.
במסגרת השינויים של סוף שנת 2018 ברדיו הקצה, התאפשרה חזרתה לאוויר של קול הקמפוס, בדמות רצועת סוף שבוע ברדיו הקצה, לה ניתן השם "קמפוס הקצה".
הוחלט כי אנשי קול הקמפוס יגישו לאורך הרצועה רצף תוכניות עבר מהתחנה המקורית, לצד תוכניות חדשות.
כעת שידורי רדיו הקצה מפסיקים ביום שישי בשעה 15:00 ומנקודה זו ועד מוצ"ש ב-23:00 אנשי קול הקמפוס מאיישים את האולפן ומגישים שידור חי, לפי אופי קול הקמפוס המקורית.
אחרי רצועה זו, בלילה שבין שבת לראשון הקצה חוזרת לשדר, ומציעה מוזיקת מטאל מבית התוכנית מת על מטאל, שהחלה אף היא את דרכה ברדיו החינוכי.
2021: רדיו הקצה מתחיל את שידוריו מבית האוזן השלישית
ביולי 2021, פורסמה בדף הפייסבוק של התחנה ידיעה על מעבר של התחנה, לאחר 9 שנים, מהאולפן במכללת BPM לאולפן רדיו חדש בבית האוזן השלישית בתל אביב.
בתאריך 11 ביולי היה השידור הראשון של התחנה מבית האוזן השלישית.
ההיזן הראשי של השידור ("Feed") פעיל כל שעות היממה.
מקורו באולפן הראשי שנמצא בבית האוזן השלישית, אך ניתן לנתבו לחלופין גם לאולפנים ביתיים של אנשי התחנה, או למחשב ייעודי המנגן תוכניות מוקלטות מראש על פי לוח השידורים.
ניתן לנתב את השידור לקליטת תחנות אחרות בעת שיתופי פעולה (שידורי סינדיקציה), שידורי חוץ וכו'.
צליל התחנה, אופי התשדירים וחומרי הפרומו השונים מושפעים באופן מובהק מתחנות פופ מסחריות ובמובן מסוים מזכירים את אלו של תחנת המקור גלגלצ.
ברדיו הקצה כמה מגישים עיקריים המגישים בשידור חי:
אייל פרידמן ("קוואמי"), משדר מיומה הראשון של התחנה תוכנית שבועית המתמקדת במוזיקה אלטרנטיבית חדשה, בדגש על מוזיקה שחורה (ספציפית היפ הופ), אינדי-רוק, קראוטרוק, פוסט-רוק, פאנק, ועוד.
בנוסף, משדר בימי חמישי תוכנית אייטיז שבועית, "Electric Dreams".
לאון פלדמן, אוצר מוזיקה ישראלית עצמאית, המתמחה בגילוי אמנים אלטרנטיביים ישראלים.
שידר בעבר את "נפולאון" בקול הקמפוס 106FM, וכיום, משדר לסירוגין עם תוכניות ספיישל מאולפנו הביתי, שהוקם במימון הקצה.
יואב קוטנר משדר בעיקר סדרות ומרתונים מקיפים על אמנים אלטרנטיביים, ותיקים וקאנוניים.
עוזי פרויס, לשעבר עורך מוזיקלי בגלי צה"ל וגלגלצ, בכיר בחברת התקליטים הישראלית NMC.
אורי זר אביב, עיתונאי מוזיקה ודי ג'יי המגיש תוכנית אישית.
גיא חג'ג', עיתונאי ובלוגר עצמאי, בעל בלוג התרבות הוותיק "עונג שבת".
יאיר רוה, בעל בלוג הקולנוע "סינמסקופ" המגיש תוכנית על קולנוע ישראלי ובינלאומי.
ניצן פינקו, משדרת את ריוט!
שמוקדשת למוזיקה מהפכנית, פמיניסטית ואנטי גזענית מרחבי העולם.
כותבת על מוזיקה ישראלית בכלכליסט וכתבת טלוויזיה ומוזיקה בטיים אאוט.
אייל גולדמן, די ג'יי ומורה לתקלוט, אספן תקליטים ומנהל מוזיקלי של מוסדות ועסקים בתל אביב.
תומר קופר, בעל הבלוג "הרמוניה דרומית".
משדר תוכנית שבועית שמתמקדת במוזיקת אמריקנה, פולק-רוק, קאנטרי-רוק.
אלפרד כהן, משורר, משדר תוכנית שבועית שמארחת יוצרים לרגל הוצאת חומרים חדשים שלהם.
גל אפלרויט, עורך מוזיקלי לשעבר ב88FM ובכאן 88.
אבירן שפר, שדרן לשעבר ב99FM וב88FM
מני ארנון - בעל הבלוג "אוזן קשבת" בעיתון הארץ.
אמיר אשר, מבכירי שדרני המוזיקה בישראל, הגיש בצה"ל 2, גלי צה"ל וגלגלצ.
פתח, בין השאר, את השידור הראשון אי פעם בגלגלצ ומזוהה עם התוכנית "מדינה בדרך" משנות התשעים.
אמיר אגוזי, די ג'יי המשדר מגוון של סגנונות, מומחה למוזיקה אלקטרונית חדשנית.
נועה ארגוב, די ג'יי ומוזיקאית, המתמחה בג'אז ובמוזיקה ברזילאית.
הגישה בנוסף גם תוכנית אישית בגלגלצ.
כיום, משדרת תוכניות בכאן 88 וקול המוזיקה.
יהוא ירון, בסיסט, קונטרבסיסט וזמר.
הגיש תוכנית בנימה אקטואלית אקטיביסטית.
עידן גבריאל, די ג'יי ומומחה למוזיקת שנות השמונים.
שידר גם בכאן 88 ובכאן גימל.
אסף הראל, לשעבר שדרן רדיו חיפה, גלגלצ, 88FM ועוד.
כיום, מגיש תוכנית שבועית ברדיו תל אביב.
דובי לנץ, המנהל האמנותי של פסטיבל "ג'אז בים האדום", מומחה מוזיקת עולם ומגיש תוכנית הג'אז של גלי צה"ל.
שדרנים נוספים שהגיעו מגלי צה"ל, מתחנות הרדיו אזוריות ומעולם המוזיקה המקומי (דנה בלום, תומר קריב, בר פלג, תומר קופר, רות דנון, נועם ברדין, דובי שרגא, ניצן נחומזון, אילת יגיל, גיא בהיר, איל שינדלר, יבגני צ'רטקוב ועוד) מגישים ספיישלים, די ג'יי סטים, תוכניות בקשות מאזינים ועוד.
מדי שנה מקיימת התחנה מספר שידורים חגיגיים, בהם המצעד השנתי, משדר בן כ-12 שעות שמשודר מדי סוף דצמבר, בו נאספות ומשוקללות הצבעות של כמה מאות ממאזיני התחנה.
בנוסף, שידרה התחנה במהלך השנים מפסטיבל "אינדי-נגב", הנערך במצפה גבולות שבנגב.
בחלק מהשנים הועבר השידור בסינדיקציה גם לתחנת חינוכיות, ממלכתיות ומסחריות כגון רדיו תל אביב 102FM, 106FM ו-88FM.
התחנה מעבירה גם שידורי חוץ מהופעות חיות ואירועים ומארחת אמנים להופעות חיות באולפן.
כל השידורים מוקלטים וניתנים להאזנה על פי דרישה באתר, וכן כפודקאסטים בסינדיקטים הרלוונטיים.
כמו כן זמינים להשמעה ארכיונים של המוזיקה ששודרה על ידי קוואמי ורביד בתקופת "הקצה" בגלגלצ.
התחנה משדרת באופן קבוע מדי יום ולוח השידורים מתרחב בהדרגה בשיתוף גופי תוכן מסחריים ואחרים.
משודרים תכנים בנושאי תרבות, טלוויזיה (מגזין עם ירון טן-ברינק ולילך וולך, עיתונאי אתר וואלה), קולנוע (מהדורה רדיופונית משלימה לבלוג "סינמסקופ" של מבקר הקולנוע יאיר רווה), ביקורת עיתונות וחברה ("המקום הכי חם בקצה"), תוכנית מוזיקה ישראלית עצמאית באנגלית המכוונת למאזינים מהעולם ועוד.
כמו כן התחנה מפיקה תוכני וידאו נלווים בשיתוף Mako, אתר שידורי קשת, ומגזין טיים-אאוט.
בעבר הופק גם מגזין "הקצהTV" בשיתוף ערוץ 24 מבית קשת.
שידורים חוזרים מארכיון רדיו הקצה, הקצה בגלגלצ וקול הקמפוס מובאים מדי פעם בפעם במועדים שונים בהתאם לתאריכים חשובים ולהתרחשויות אקטואליות בתחום המוזיקה והתרבות.
נקודות ציון משמעותיות בתולדות התחנה
בשנת 2016, עם היוודע הידיעה על מותו של המוזיקאי פרינס, הקדישה התחנה לא פחות משלושה ימי שידור ושידרה כמעט 20 שעות לזכרו ולכבודו של פרינס.
בין השאר שידרו תוכניות מיוחדות: קוואמי, ניר ממון, לירון תאני, יוני שרוני, עפרי גופר, ניצן פינקו ושדרנים נוספים.
בשנת 2018 קיימה התחנה יום שידורים מקיף העוסק בסוגיית הפליטים בישראל, תוך נקיטת עמדה ברורה בנושא: תחת הכותרת "לא שותקים" הובעו דעות התומכות במובהק במתן סיוע ובמציאת פתרון לסוגיה מנקודת מבט הומניסטית.
בין המשתתפים במשדר נמנו רינו צרור, איתי אנגל, דפנה לוסטיג, ערן סבאג ואחרים.
חלק ממאזיני התחנה ומספר עיתונאים קבלו על עצם קיום המשדר ועל הדעות שהובעו בו, לטענתם באופן בלתי מאוזן – יום השידורים עסק בזכויות הפליטים, והתעלם כמעט לחלוטין ממצוקתם של תושבי דרום תל אביב.
מנהלי התחנה הגיבו שאכן זוהי עמדת התחנה, בתור תחנה בעלת אג'נדה חברתית, וכי תוכנית אחת שעסקה במצוקת תושבי דרום תל אביב הישראלים הספיקה על מנת לאזן בין הדעות.
בשנת 2020 יזמה התחנה, כאקט תמיכה במוזיקאים העצמאיים הישראליים, שנפגעו עקב מגפת הקורונה, את פסטיבל "אינדיזוםזום" אשר שודר ביום העצמאות, והועבר בשידור ישיר באמצעות ה-ZOOM .
במופע השתתפו בין היתר איה זהבי פייגלין, גבע אלון, עינב ג'קסון כהן, עומר מושקוביץ, זוהר גינזבורג, אלישע בנאי, סיון טלמור, עדי-קשת כהן, עומר קורן ואחרים.
בשנת 2020, לקראת יום הזיכרון לחללי ישראל ולנפגעי פעולות האיבה, יזמה התחנה (בהובלת תומר קריב, מאנשי התחנה) את הפקת אלבום האוסף "זיכרון אחר", אוסף ביצועים מחודשים של אמנים מסצנת האינדי המקומית לשירים ישראליים סביב נושא הזיכרון והשכול הישראלי.
בשנת 2022 יצא אלבום נוסף במסגרת הפרויקט, "זיכרון אחר 2".
בין האמנים המשתתפים בחלק השני, המכיל 15 ביצועים מחודשים: אבישג כהן רודריגס, ג'אזז, ג'ני פנקין, דניאל רובין וניר שלמה, יעל קופלנד, יעל קראוס ומאור אלוש.
בשנת 2022, לציון 10 שנים להקמת התחנה, קיימה התחנה יום שידורים חגיגי ומיוחד, שבמסגרתו ניתנה למאזיני ומאזינות התחנה אפשרות לתרום באמצעות תיבת פייבוקס ל"תרבות של סולידריות", גוף התנדבותי שעוזר למבקשי מקלט ופליטים, קשישים, אמהות חד הוריות ולאנשים במצוקה.
בשנת 2023, בצל מלחמת חרבות ברזל, קיימה התחנה ב-24 בדצמבר יום שידורים מיוחד ובמקום שידור של המצעד האלטרנטיבי המסורתי, שנערך מידי סוף שנה אזרחית, נערך תחת השם, "יום *לא* מצעד שנתי", יום התרמה מיוחד לגיוס כספים למשפחות החטופים והחטופות.
ליום השידורים, שנערך משעה 10:00 בבוקר ועד הלילה, הוזמנו מאזיני ומאזינות התחנה לתרום כפי יכולתם, ואף לבחור כמקובל את שיר ואלבום השנה.
עם סיום המשדר, שערך כ-12 שעות,
הוכרז על גיוס סכום של למעלה מ-23,000 ש"ח עבור משפחות החטופים, וכן על שיר ואלבום השנה, כפי שנקבעו על פי בחירת המאזינים, "חסד מקרי" ו-"עולם מופלא איפה אתה" (בהתאמה) שהוציא אביב גדג', לקראת סוף אוקטובר 2023.
ב-23 במאי 2024 קיימה התחנה יום שידורים מיוחד, לציון יום הולדתו ה-70 של איש הרדיו, יואב קוטנר.
קוטנר, המזוהה כאחד מעורכי המוזיקה המשפיעים בתולדות המוזיקה הישראלית לאורך השנים, החל לשדר ולערוך תוכנית מוזיקה אישית בתחנה מיומה הראשון.
ביום השידורים, שהחל משעה 9:00 ועד הלילה, שידרו שדרני הקצה לצד קולגות של קוטנר מהעבר ושיתפו חוויות מהזווית שלהם וסיפורים מההיכרות הפרטית שלהם על ההשפעה התרבותית של קוטנר על הטעם המוזיקלי של הקהל הישראלי.
בין המשתתפים האורחים ביום השידורים: רמי פורטיס, יזהר אשדות, יהודה עדר, רם אוריון, דני רובס, והקולגות מתחנת גלי צה"ל, שרון מולדאבי, אורלי יניב ומשה מורד ועוזי פרויס.
לתחנה אין הכנסות לבד מתרומות והשדרנים והצוות אינם מקבלים שכר.
התחנה אינה משדרת פרסומות, לבד מאזכור של קבוצת האוזן השלישית המארחת אותה.
מקימי התחנה הצהירו על כוונתם לבסס את הכנסות התחנה על פרסום מפולח, באופן ש"לא יפגום בשידור...
שלא כמו הדרך השגורה ברדיו הישראלי, שהיא: לדחוף לך לפרצוף מסר שלא קשור לשפה של השידור ושל התחנה", כדברי קוואמי.
אפשרויות נוספות למימון שנבדקות הן: מכירה של פיתוחים טכנולוגיים לשידור באינטרנט, מנויים בתשלום, ומבצעי גיוס כספים בתדירות קבועה, כפי שמקובל בחו"ל בקרב תחנות רדיו ציבוריות.
במרץ 2013, נפתח פרויקט מימון המונים באתר Start*Art להקמת האתר החדש של התחנה.
אנשי התחנה הבטיחו כי האתר החדש יכלול שיפורים וחידושים בפלטפורמה הרדיופונית-אינטרנטית.
עד תום הפרויקט נאספו מעל 107,000 ש"ח, תרומת מאזיני התחנה.
בהקשר זה, קוואמי סיפר בריאיון למגזין "גלריה" של הארץ בנובמבר 2018 כי התחנה הפסידה את רובו המכריע של הכסף בעקבות פשיטת רגל והיעלמות של החברה שנבחרה לבנות את האתר.
באותו מועד הושק אתר חדש שהוקם באמצעות צוות מתנדבים.
האתר החדש איפשר כאמור את הרחבת לוח השידורים, אולם התחנה עדיין אינה מייצרת הכנסות.
עיצוב האתר החדש מדגיש באמצעים גרפיים שונים (בהם אלמנטים היתוליים כדוגמת חתול מונפש) את ההיפר-קישור לדף התרומות שבאתר, במטרה להגביר את המודעות להיותה של התחנה כזו שתלויה בתרומות קהילת המאזינים.
כמו כן נמכרים באתר התחנה ובאירועים השונים מזכרות ממותגות ("מרצ'נדייז") כדרך נוספת לסייע במימון הפעילות.
הקצפה היא שיטת הכנת מזון המשמשת לכל אורך ההיסטוריה של הבישול, הן ליצירת מנות עיקריות, אך בעיקר ליצירת קינוחים.
בטכניקת הכנת מזון זו, מחדירים אוויר לתוך נוזל, ומשמרים את בועות האוויר במאכל, באמצעות קירורו, הקפאתו או אפייתו.
טכניקה זו משמשת ליצירת קצפת, מוס, תפיחה (סופלה), גלידה ומרנג.
בשנים האחרונות טכניקה זו משמשת במטבח המולקולרי ליצירת קצף אוורירי בטעמים שונים במטרה לאפשר לסועד לחוש בטעם תוך שהוא מרגיש בפיו מרקם שהוא לא רגיל אליו.
בשיטה זו יוצרים קצף תוך שימוש במרכיבי מזון המכילים טעם כגון מיצי פירות והקפצתם עם חומר מקציף או חומר מייצב כגון אגר או לציטין.
באמנויות הבמה, הקראה היא שלב עבודה הקיים בענפי הקולנוע, הטלוויזיה, הרדיו והתיאטרון, ובמהלכו מתבצעת קריאה מאורגנת של התסריט.
שלב הקריאה הוא אבן דרך חשובה בהפקת רוב הסרטים.
בשלב זה נמצאים כל העוסקים במלאכת הפקת הסרט.
לעיתים קרובות מדובר בפעם הראשונה בה מבוצע התסריט בצורה חיה, וזוהי גם הזדמנות להבין את הדרך בה ישחקו השחקנים את דמויותיהם ותפקידיהם.
דיאלוגים מיותרים, מצבים לא הגיוניים או קטעים משעממים יכולים להתגלות במהלך שלב הקריאה, כשהם לא התגלו במהלך כתיבת התסריט.
הקרב בביג רוק הוא סרט ספין אוף קצר אמריקאי ואירי מסוג מדע בדיוני השייך לזיכיון של "פארק היורה".
הסרט יצא ב-15 בספטמבר 2019, לאחר שיציאתו נדחתה בגלל יציאת הסרט "מהיר ועצבני: הובס ושואו".
עלילת הסרט חלה שנה לאחר אירועי "עולם היורה: נפילת הממלכה" ולפני תחילת "עולם היורה: עולם חדש".
סרט זה הוא בן שמונה דקות והוא הועלה לערוץ האמריקאי FX Networks וברשתות האינטרנט.
הסרט בוים בידי קולין טרוורו, במאי ותסריטאי של חלק מסרטי הסדרה.
עם זאת אף אחד מהשחקנים של הסדרה לא נראה בסרט זה.
הסרט צולם באחוזת פאוורסקורט ויער סקויות בדבלין שבאירלנד.
בסוף אירועי הסרט הקודם, שוחררו קבוצת דינוזאורים לחופשי בצפון קליפורניה מתוך אחוזת לוקווד - אחוזה גדולה, בה ניסו אנשי עסקים נכלוליים לארגן מכירה של דינוזאורים אך נכשלו והובילו להימלטות הדינוזאורים מהשערים.
הדבר גורם לכאוס גדול באזור ולסכנת חיים לאנושות.
הסרט מתחיל שנה לאחר מכן ומוצגים בו דניס ומריאנה, הורים במשפחה מורכבת מאוקלנד הנוסעים עם ילדיהם לחופשת קמפינג בפארק בדיוני בשם "ביג רוק", המצוי בקרבת אחוזת לוקווד בעת שהדינוזאורים בורחים החוצה.
המשפחה נחה בלילה בקרוואן גדול ורואים מהחלון יצור המתברר כנסוטוצרטופס.
נראית נקבה ובנה מתקרבים למדורה ולמנגל.
השניים מותקפים בידי אלוזאורוס רעב אך נסוטוצרטופס זכר מגיע ומרחיק אותו מהם.
אז האלוזאורוס פונה למשפחה והופך את הקרוואן.
הוא מנסה לתפוס את בני המשפחה שנמלטים ברגע האחרון מהמבנה.
האלוזאורוס מורחק בידי קשת מוצלבת שנושאת הבת קדאשה, אשר קיבלה אותה מהשכן לקמפינג גרג.
בסיום הסרט נראים בקטעי "Found Footage" חלק מההיתקלויות של שאר התושבים עם הדינוזאורים.
קומפסוגנתוסים רודפים אחרי ילדה קטנה, סטגוזאורוס מסיט מכונית מהכביש לעבר צוק, סירה שטה בשלווה לצד עדר פרזאורולופוסים הרועים על גדת נהר, מוסזאורוס טורף עמלץ לבן שתפס אריה ים ופטרנודון חוטף יונה ששוחררה בעת חתונה.
אנדרה הולנד - דניס, בעלה של מריאנה ואבי המשפחה המורכבת.
נטלי מרטינז - מריאנה, אשתו של דניס ואם המשפחה המורכבת.
מלודי הארד - קדאשה, בתו הביולוגית של דניס שלמדה לירות בקשת מורכבת מגרג.
פירסון סלבדור - מתאו, בנה הביולוגי של מריאנה.
כריס פינלייסון - גרג, שכנם של בני המשפחה ללקמפינג שמסר את קשתו לבני המשפחה.
נואה/איתן קול - ילדם הקטן של דניס ומריאנה.
אלוזאורוס - נראה פרט אחד התוקף נסוטוצרטופסים ואת בני המשפחה אך נפגע מהקשת ועוזב.
נסוטוצרטופס - נראית אם וגורה המותקפים בידי אלוזאורוס אך זכר שמגיע מציל אותם.
קומפסוגנתוס - נראית להקה הרודפת אחרי ילדה קטנה שנתנה להם מזון (בדומה לתחילת "פארק היורה: העולם האבוד").
סטגוזאורוס - נראה פרט אחד החולף על הכביש וגורם לרכב לסטות ממסלולו לתהום.
פרזאורולופוס - נראים מספר פרטים השותים יחדיו בנהר קטן.
מוסזאורוס - נראית הנקבה המקורית בעודה טורפת עמלץ לבן שצד אריה ים.
פטרנודון - נראים פרט אחד החוטף יונה ששוחררה בעת חתונה.
קטע קצרצר וחלק מקטעי ה-Found Footage שמופיעים בסוף הסרט מופיעים גם בפתיחת הסרט "עולם היורה: עולם חדש".
הקראטה קיד הבא או קראטה קיד 4 הוא סרט פעולה ואמנויות לחימה אשר יצא לאקרנים ב-9 בספטמבר 1994 והוא הרביעי בזיכיון סרטי קראטה קיד.
בסרט זה לא משתתף דניאל לרוסו, גיבור הסרטים הקודמים בגילומו של ראלף מאצ'יו, ובמקומו מר מיאגי מלמד קראטה דמות חדשה - אישה צעירה בשם ג'ולי פירס (הילרי סוונק).
הסרט נכשל והרוויח רק 15.8 מיליון דולר בקופות, אף שקיבל מספר ביקורות חיוביות.
רבים ראו בו סרט המשך מיותר.
מר מיאגי נוסע לבוסטון לטקס הוקרה לחיילים יפנים-אמריקאים שהשתתפו במלחמת העולם השנייה לצד אמריקה.
בטקס הוא פוגש בלואיזה פירס, האלמנה של מפקדו לשעבר.
הם נפגשים בביתה ושם הוא מתוודע לנכדתה, ג'ולי, אשר מאז מות הוריה בתאונת דרכים מלווה בתסכול וכעסים עם סבתה ועם בית הספר והחברה.
היא מגדלת עקב האריס פצוע בבית ספרה.
מיאגי מציע ללואיזה לגור בביתו בלוס אנג'לס ברגיעה, בעוד הוא מנסה לעזור לג'ולי עם בעיותיה.
בבית הספר היא מתיידדת עם המאבטח אריק מקגוון, אך הכללים הנוקשים ננקטים בידי הקולונל הקשוח פול דוגן.
הוא מחנך את תלמידיו לפגיעה בפורעי חוק והתלמיד האהוב עליו, נד רנדל מנסה להטריד את ג'ולי.
עם זאת ג'ולי מוכיחה למיאגי שאביה לימד אותה קראטה, כך שהיא לא חסרת אונים והיא מצליחה לבעוט בנד.
לילה אחד היא מתגנבת לכיתה לטפל בעקב וקבוצת האלפא של פול דוגן רודפת אותה.
כשנד מוצא אותה היא מפעילה אזעקת אש לשווא והמשטרה מרחיקה אותה לשבועיים מהלימודים, בעצתו של דוגן.
בזמן זה מיאגי לוקח אותה למקדש בודהיסטי ושם הנזירים מעבירים לה הרצאות על איזון, שליטה, משמעות וכבוד.
כשהיא חוזרת מחליטים להרחיק את העקב ששמו אנג'ל מהבית ספר ומיאגי מרפא אותו באמצעות רייקי ומשחרר את כנפו הפצועה.
לאחר טקס תיכון ג'ולי יוצאת עם אריק והוא מנשק אותה.
נד המקנא מנפץ את חלונות רכבו עם אלת בייסבול וקורא לו להילחם על הרציפים.
בקרב הם מציתים אחד את רכבו של השני ונפצעים קשה ואריק נמלט בידי ג'ולי ומיאגי שמגיעים.
נד מנסה לתפוס את ג'ולי אך היא בורחת ומשתמשת בטכניקות הקראטה נגדו, מפילה אותו לרצפה ואז מפנה לו את הגב.
דוגן קורא לחברי האלפא להילחם למענם, אך הם מסרבים והוא נערך לקרב מול מיאגי.
מיאגי הודף ומנצח אותו והוא נופל המום ומאוכזב על המדרכה.
הסרט מסתיים באנג'ל העקב שעף בחופשיות מעל המים.
נוריוקי מוריטה - מר מיאגי.
הילרי סוונק - ג'ולי פירס.
מייקל איירונסייד - קולונל פול דוגן.
קונסטנס טווורס - לואיזה פירס.
כריס קונרד - אריק מקגוין.
מיכאל קבאליירי - נד רנדל.
פרנק וולקר - אנג'ל העקב (דיבוב).
ארסניו טרינידאד - אב המנזר.
הקצין והקטינה הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1942 בבימויו של בילי ויילדר, עם ג'ינג'ר רוג'רס וריי מילאנד בתפקידים הראשיים.
התסריט נכתב על ידי בילי ויילדר וצ'ארלס בראקט והוא מבוסס על המחזה "קוני שבה הביתה" של אדוארד צ'יילדס קרפנטר מ-1923.
זה סרטו הראשון של בילי ויילר כבמאי בהוליווד.
העלילה היא על חילופי זהויות.
אישה מתחפשת לנערה, עם כל המצבים הקומיים הנובעים מכך.
בסרט משחקת בתפקיד קטן, לילה רוג'רס, אמה הביולוגית של ג'ינג'ר רוג'רס בתפקיד אמה בסרט.
סוזן אפלגייט (ג'ינג'ר רוג'רס) מגיעה לניו יורק מעיירה קטנה באיווה.
במשך שנה היא מחליפה עבודות רבות עד שעוברת קורס לעיסוי קרקפת.
הלקוח הראשון שלה הוא מר אוסבורן (רוברט בנצ'לי).
הוא מנסה להתחיל אתה ומטריד אותה מינית והיא בורחת ממנו ומחליטה לחזור לאיווה.
בתחנת הרכבת אין לה כסף לקניית כרטיס אבל מתברר לה שקטינים עד גיל 12 משלמים חצי כרטיס.
היא נכנסת לשירותים, מתלבשת כנערה עם צמות, מבקשת ממישהו שיתחזה לאביה ויקנה לה כרטיס כי היא בת 12 פחות שבוע.
ברכבת היא מעלה את חשדם של הכרטיסנים.
כאשר הם מבחינים בה מעשנת, הם רודפים אחריה והיא נמלטת מהם ונכנסת לתא בו נמצא גבר - מייג'ור פיליפ קירבי (ריי מילאנד).
היא מספרת לו שהיא בת 12 ושמה סו-סו והוא מסכים לשכן אותה בתאו עד הבוקר.
פיליפ הוא מדריך בכיר באקדמיה צבאית.
הוא מאורס לפמלה היל (ריטה ג'ונסון), בתו של מפקד בית הספר, קולונל היל (אדוארד פילדינג).
הרכבת מתעכבת בגלל שיטפון ופמלה נוסעת עם אביה לפגוש את פיליפ.
היא מוצאת להפתעתה את סוזן בתא של פיליפ.
פיליפ חוזר עם מגש ארוחת בוקר לסוזי ופמלה מטיחה את המגש בפניו.
הקולונל מבקש להדיח את פיליפ אבל הוא מציג בפני סגל המפקדים את סו-סו בת ה-12 וכולם נרגעים.
סו-סו נשארת כמה ימים בפנימייה וכל הקדטים מחזרים אחריה.
היא גרה עם לוסי היל (דיאנה לין) אחותה של פמלה.
לוסי מכירה מיד שסו-סו היא בוגרת אך לא מסגירה אותה כי היא שונאת את אחותה.
פיליפ רוצה לעזוב את האקדמיה הצבאית לטובת שירות בחזית אבל פמלה רוצה אותו לידה ומטרפדת את ניסיונותיו.
לפי בקשת לוסי, מתקשרת סוזן לוושינגטון די.
פמלה מגלה זאת וגם את העובדה שסוזן מבוגרת ומבקשת ממנה להסתלק במהירות כדי לא להביך את פיליפ.
סוזן חוזרת לאיווה, דוחה ניסיונות חיזור וחולמת כל הזמן על פיליפ.
פיליפ בדרכו לסן דייגו כדי להתגייס לתפקיד פעיל.
הוא מתקשר לביתה של סו-סו והיא עונה לו בשם אמה.
כשהיא רואה שאמה (לילה רוג'רס) לא תוכל לעמוד בשאלותיו של פיליפ, היא מתחזה לאמה.
פיליפ מגיע ונדהם מדמיון בין סו-סו לאמה.
הוא אומר לה כי ארוסתו פמלה בחרה להתחתן עם מישהו עשיר ויציב ממנו.
הוא מגיע לתחנת הרכבת ורואה שם אישה שמזדהה כסוזן אפלגייט הבוגרת ושניהם מתחבקים ועולים לרכבת.
שם השחקן/ית שם הדמות הערותג'ינג'ר רוג'רססוזן (סו-סו) אפלגייטריי מילאנדפיליפ קירבימייג'ורריטה ג'ונסוןפמלה הילארוסתו של פיליפדיאנה ליןלוסי הילאחותה של פמלהאדוארד פילדינגקולונל הילמפקד אקדמיה צבאיתרוברט בנצ'לימר אוסבורןאיש עסקיםלילה רוג'רסגב' אפלגייטאמה של סוזן
קרב אל עלמיין הוא סרט מלחמה משנת 1969 בבימויו של ג'ורג'יו פרוני אשר נוצר במסגרת הפקה משותפת איטלקית וצרפתית.
הקרנת הבכורה של הסרט התקיימה באיטליה ב־23 בינואר 1969.
עלילת הסרט, אשר מתרחשת במהלך קיץ 1942, מתמקדת בחוויותיהם של כוחות הצבא הגרמנים והאיטלקים בראשות מרשל השדה ארווין רומל בקרב אל-עלמיין השני בצפון אפריקה, אשר נלחמו בארמייה השמינית של הצבא הבריטי.
פרידריך סטאפורד - סגן ג'ורג'יו בוררי
ג'ורג' הילטון - סגן גרהם
מייקל רני - גנרל ברנרד לו מונטגומרי
רוברט חוסיין - מרשל השדה ארווין רומל
אנריקו מריה סלרנו - סמ"ר רס"ן קלאודיו בוררי
מרקו גוללימי - סרן הוברט
אטורה מני - קפטן איטלקי
ג'רארד הרטר - הגנרל שוורץ
הנסיכה אירה פון פירסטנברג - אוולין בייקר
ג'וזפה אדובובטי - הגנרל גאורג שטומה
מנליו בוסוני - הגנרל אטורה בסטיקו
לוצ'יאנו קטנאצ'י - סמ"ר או'הרה
נלו פזאפיני - סמל איטלקי
הקרב הוא סרט דרמה רוסי מאת אנאר עבאסוב בכיכובם של רינאל מוחמטוב ואנה איסאייבה.
הקרנת הבכורה של הסרט ברוסיה התקיימה ב-29 באוגוסט 2019.
סנקט פטרבורג, רקדן הרחוב המוכשר אנטון, נפצע במהלך קרב ריקודים בהתמודדות אישית מול יריבו בחולות הסמוכים למרכז לאחטה, כשהוא נחבט בראשו וכתוצאה מכך מאבד את שמיעתו.
הוא נאלץ ללמד ילדים חירשים לרקוד, אך מסייע להוביל אותם לניצחון תוך התמודדות עם אובדן השמיעה שלו.
סגנון "הקצוות החדים" הוא סגנון בזרם הציור המופשט, המתאפיין במעברים פתאומיים בין אזורי צבע, שכוללים לרוב צבע אחד לא משתנה.
סגנון "הקצוות החדים" הפך לנפוץ בארצות הברית בשנות ה-60. סגנון זה קשור להפשטה הגאומטרית, לאופ ארט, להפשטה הפוסט-ציורית ולציור שדות הצבע.
מאפיינים נוספים של ציור "הקצוות החדים" הם השימוש בצורות גדולות, פשוטות ולרוב גאומטריות על פני שטח רחבים ושטוחים; קווי מתאר מדויקים וחדים ושטחים נרחבים של צבע בהיר שהוכתם אל קנבס חשוף.
בתוך כך, הסגנון נבדל מההפשטה הגאומטרית, בכך שהוא דוחה קומפוזיציות בעלות אופי לירי ומתמטי.
בציורי "הקצוות החדים" מתקבלת תחושה כוללת המזכירה במידה מסוימת את אמנות שדות הצבע, אך בניגוד לסגנון זה, ציור "הקצוות החדים" נמנע מהקשרים ציוריים לצורות גאומטריות טהורות.
כמו כן, זהו ציור הנוקט שימוש בצבע נקי, בניגוד לכתמיות הסוערת המופיעה אצל אמני האקספרססיוניזם המופשט, וב"קצוות חדים" של כל כתם צבע, בניגוד לנזילות ולטפטוף, שניתן למצוא אצל ציירי הפעולה.
האמנים המרכזיים שיצרו במסגרת סגנון "הקצוות החדים" הם: אלסוורת' קלי, פרנק סטלה, ויליאם ט.
ויליאמס, סם גיליאם, קארל בנג'מין, לורסר פייטלסון, פרדריק המרסלי, ג'ון הווארד, הלן לונדברג, ג'ון מקלאוג'לין, אל הלד, אלכסנדר ליברמן, בריס מרדן, קנת' נולנד, אד ריהרדט וג'ק יונגמן.
את הכינוי "קצוות חדים" טבע בשנת 1959 הסופר, האוצר ומבקר האמנות של לוס אנג'לס טיימס, ז'ול לנגסנר, יחד עם פיטר סלז, אז פרופסור במכללות קלרמונט.
המונח הומצא על מנת לאפיין את עבודותיהם של ציירים מקליפורניה, אשר בתגובתם לגישה היותר ציורית ולמחוות של האקספרסיוניזם מופשט, אימצו ביודעין שימוש בלתי אישי בצבע, תוך הצגת אזורי צבע נרחבים עם בהירות וחדות מיוחדים על פני פני השטח של התמונה.
גישה זו לציור מופשט הפכה נפוצה בשנות השישים, וקליפורניה נחשבת למרכז היצירתי שלה.
חמשת האמנים נפגשו עם לנגסנר וסלז בביתו של פייטלסון כדי לדון בתערוכה קבוצתית שתציג ציירים מופשטים מקליפורניה, תחת אוצרותו של לנגסנר.
התערוכה "ארבעה קלאסיסיסטים מופשטים" (Four Abstract Classicists) נפתחה במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות בשנת 1959, ולאחר מכן הופיעה גם במוזיאון האמנות של מחוז לוס אנג'לס.
האמנית הלן לונדברג לא נכללה בתערוכה.
מבקר האמנות והאוצר הבריטי, לורנס אלויי, שצפה בתערוכה "ארבעה קלאסיקאים מופשטים" כאשר הוצגה באנגליה ובאירלנד, כינה אותה ""הקצוות החדים" של קליפורניה".
הוא ייחס את המושג להתפתחויות האמנותיות החדשות שזיהה בתערוכה, בהן הצמצום הצורני והשימוש במשטחי צבע אחידים, שאינם זהים לאלה הנראים במופשט הגאומטרי.
המונח נכנס לשימוש רחב יותר לאחר שאלויי השתמש בו כדי לתאר ציור מופשט גאומטרי אמריקאי עכשווי הכולל "כלכלת צורה", "מלאות צבע", "נקיון פני שטח" וסידור לא רציונלי של צורות על הקנבס.
גם בסגנונן של תנועות אחרות ומוקדמות יותר ניתן למצוא את האיכות של ה"קצוות החדים" בציור.
כך למשל, בזרם ה-Precisionism מופיעות איכויות מן הסוג הזה בעבודת האמנים.
ואכן, ניתן לזהות את סגנון ה"קצוות החדים" עם אסכולת ציור מסוימת באמנות המודרנית, אבל הוא גם משמש כמונח כללי תיאורי לאיכויות ספציפיות שיכולות להימצא בכל ציור.
הסגנון יכול להיות להשתייך הן לציור פיגורטיבי והן לציור מופשט.
סגנון "הקצוות החדים" מזכיר את עבודותיהם המוקדמות של קזימיר מאלביץ', וסילי קנדינסקי, תיאו ואן דסבורג ופיט מונדריאן.
מוריס, קנת נולנד, אד ריינהרדט, דבורה רמינגטון, ברידג'ט ריילי, לודוויג סנדר, דייוויד סימפסון, ליאון פולק סמית', ג'וליאן סטאנצ'ק, ג'פרי סטיל, פרנק סטלה, מירון סטאוט, ליאו ואלדור, ויקטור וסרלי, צ'רמיון פון וויגנד, ניל ויליאמס, ג'ון סטפן, לארי זוקס, מינו ארג'נטו וברבו אוסטליהן.
התערוכה "ארבעה קלאסיקאים מופשטים" שנפתחה במוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות בשנת 1959 והמשיכה להציג במקומות נוספים, הייתה התערוכה הראשונה שכינסה יחד את אמני הסגנון תחת כותרת משותפת.
בשנת 1964 התקיימה תערוכה גדולה שנייה לסגנון "הקצוות החדים" בגלריה פאביליון בבלבואה, קליפורניה (הגלריה ידועה גם בשם ביתן ניופורט).
את התערוכה אצר לנגסנר, בשיתוף גלריה אנקרום, גלריית אסתר רובלס, גלריית פליקס לנדאו, גלריית פארוס וגלריית המורשת של לוס אנג'לס.
התערוכה נקראה בפשטות "ציור "הקצוות החדים" של קליפורניה".
בתערוכה נכללו יצירות מאת האמנים: פירנצה ארנולד, ג'ון ברבור, לארי בל, קארל בנג'מין, ג'ון קופלנס, לורסר פייטלסון, פרדריק האמרסלי, ג'ון הארווד, הלן לונדברג, ג'ון מקלפלין ודורותי ולדמן.
בשנת 2000 אצרה טובי סי מוס תערוכה בשם "ארבעה קלאסיסיסטים מופשטים פלוס אחת" (Four Abstract Classicists Plus One) בגלריה שלה בלוס אנג'לס.
בתערוכה שוב הופיעו מקלפלין, פייטלסון, המרסלי ובנג'מין, כשהתווספה אליה גם לונדברג כחברה חמישית בחבורה המקורית של ציירי "הקצוות החדים".
בשנת 2003 הציגה גלריה לואי שטרן לאמנויות יפות תערוכה רטרוספקטיבית של לורסר ופייטלסון בשם "לורסר פייטלסון והמצאת ציור "הקצוות החדים" 1945-1965" (Lorser Feitelson and the invention of Hard-edge painting, 1945-1965).
באותה שנה הציגה גלריה NOHO MODERN את עבודותיו של ג'ון הארווד בתערוכה שכותרתה "ג'ון הרוואד: מבט חדש על ציור "הקצוות החדים", 1959-1969" (June Harwood: Hard-edge painting Revisited, 1959-1969).
בשנים 2004–2005 נערכה תערוכה נוספת של ששת אמני התנועה הללו, שהציגה 24 ציורים, ארבעה של כל אמן, בגלריה בן מאלץ במכון לאמנות ועיצוב אוטיס.
מבקר האמנות והאוצר השותף בתערוכה, דייב היקי, ביקש להדגיש את הסגנון האמנותי כמקומי, או כמעין דיאלקט אזורי של האמנות בלוס אנגלס שלאחר מלחמת העולם השנייה.
הציירים הללו הוצגו שוב בתערוכה בשם "The Birth of the Cool" ב-2008 במוזיאונים ברחבי קליפורניה ביחד עם מוצגים של עיצוב, מוזיקה וסרטים מן האמנות של אמצע המאה.
הקרב באגם צ'אנג'ין (במנדרינית: 长津湖) הוא סרט מלחמה סיני משנת 2021 בבימויו של צ'ן קאיגה, צוי הארק ודנטה לאם.
הוא נכתב על ידי לאן שיאולונג והואנג ג'יאנקסין, בהפקת יו דונג, ומככבים בו וו ג'ינג וג'קסון יי.
"הקרב באגם צ'אנגג'ין" הוא הסרט היקר ביותר שנעשה בסין עד כה, עם תקציב של 200 מיליון דולר.
סיפור הסרט הוזמן על ידי מחלקת הפרסום של המפלגה הקומוניסטית הסינית והוכרז כחלק מחגיגות 100 שנה ל.
הסרט הכניס למעלה מ-5.77462 מיליארד יואן (למעלה מ־904 מיליון דולר) בקופות, מה שהופך אותו ל-סרט הרווחי ביותר של 2021 והסרט הרווחי ביותר בהיסטוריה הסינית.
בפברואר 2022 יצא לאקרנים סרט המשך, שהרוויח למעלה מ-676 מיליון דולר בסין.
הסרט מתאר את סיפורם של חיילים סינים המביסים חיילים אמריקאים למרות הסיכויים הגדולים בקרב מאגר צ'וסין במהלך מלחמת קוריאה.
וו ג'ינג - וו צ'יאנלי, מפקד פלוגה 7.
ג'קסון יי - וו וואנלי, חייל כיתת ארטילריה של פלוגה 7, אחיו הצעיר של וו צ'יאנלי.
דואן ייהונג - טן זיוויי, מפקד הגדוד השלישי.
ג'ו יאון - מיי שנג, מדריך פוליטי של פלוגה 7.
לי צ'ן - יו קונגרונג, מנהיג כיתת האש של פלוגה 7.
הו ג'ון - ליי סוישנג, מנהיג כיתת התותחנים של פלוגה 7.
אלביס האן - פינג הוא, צלף בפלוגה 7.
ג'אנג הניו - סונג שילון, סגן מפקד צבא המתנדבים העממי, מפקד ונציב פוליטי של קבוצת ארמייה 9 של צבא השחרור העממי.
הואנג שואן - מאו אניינג, בנו של מאו דזה-דונג, מזכיר מטה צבא המתנדבים העממי.
אוהו או - יאנג גנסי, מפקד פלוגה 3 של רגימנט 172 של דיוויזיה 58 של הארמייה ה-20.
ג'יימס פילבירד - דאגלס מקארתור, מפקד הכוחות האמריקאיים.
טאנג גווצ'יאנג - מאו דזה-דונג, יו"ר המפלגה הקומוניסטית הסינית, יו"ר הוועדה המרכזית של ממשלת העם ויו"ר הוועדה הצבאית המהפכנית העממית של ממשלת העם המרכזית.
ג'ואו שיאובין - פנג דה-חואי, מפקד ונציב פוליטי של צבא המתנדבים העממי, סגן יו"ר הצבא המהפכני העממי.
לין יונגג'יאן - דנג הואה, סגן המפקד הראשון וסגן הקומיסר הפוליטי הראשון של צבא המתנדבים העממי.
וואנג וופו - ג'ו דה, מזכיר המפלגה הקומוניסטית הסינית, סגן יו"ר הוועדה המרכזית של ממשלת העם וסגן יו"ר הוועדה הצבאית המהפכנית העממית של ממשלת העם המרכזית.
ליו שא - ליו שאוקי, מזכיר במזכירות של המפלגה הקומוניסטית הסינית, סגן יו"ר הוועדה המרכזית לממשלת העם וסגן יו"ר הוועדה הצבאית המהפכנית העממית של ממשלת העם המרכזית.
ליו ג'ינג - ג'ואו אנלאי, מזכיר המזכירות של המפלגה הקומוניסטית הסינית, ראש ממשלת הרפובליקה העממית של סין, שר החוץ וסגן יו"ר הוועדה הצבאית המהפכנית העממית של ממשלת העם המרכזית.
לו צ'י - דנג שיאופינג, סגן יו"ר הוועדה המינהלית הצבאית הדרום-מערבית ונציב פוליטי של האזור הצבאי הדרום-מערבי.
הסיפור של הקרב באגם צ'אנגג'ין הוזמן על ידי מינהל הרדיו והטלוויזיה הלאומי, הוועדה הצבאית המרכזית ומחלקת הפרסום של המפלגה הקומוניסטית הסינית בבייג'ינג, חביי וליאונינג.
הסרט הופק על ידי חברת Polybona Films.
התסריט נכתב על ידי הואנג ג'יאנקסין ולאן שיאולונג, שהיה אחראי לדרמה שזכתה לשבחי הביקורת Soldiers Sortie".
בפברואר 2020 דווח כי הוצע לאנדרו לאו לביים את הסרט, אך הוא נשכר לביים את הסרט "רופאים סיניים" במקום זאת ולא היה יכול להתפנות לכך; לכן הוחלט להזמין שלושה במאים: צ'ן קאיגה, צוי הארק ודנטה לאם.
זהו אחד הסרטים היקרים ביותר שנעשו אי פעם בסין, עם תקציב הפקה של למעלה מ־200 מיליון דולר.
הצילומים החלו בבייג'ינג ב־25 באוקטובר 2020 והסתיימו ב־25 במאי 2021. שבעים אלף חיילי צבא השחרור העממי שימשו כניצבים.
סצנת העלייה למשאיות של צבא המתנדבים העממי לקוריאה הצפונית צולמה בתחנת הרכבת מיישאן בהוז'ואו, כשחלקים מהסצנות צולמו במאגר לישימן.
ב-26 ביולי 2021, המפיקים הודיעו כי הסרט מתוכנן לצאת לאקרנים ב-12 באוגוסט 2021. ב-5 באוגוסט, המפיקים הודיעו כי הסרט נדחה עקב מגפת הקורונה ברפובליקה העממית של סין.
הסרט נבחר להיות סרט הפתיחה של פסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-־11 בבייג'ינג והוצג בבכורה ב-21 בספטמבר 2021.
הסרט הוקרן הונג קונג ובמקאו ב-11 בנובמבר הוא יצא להפצה באמריקה הצפונית, בריטניה ואירלנד ב-19 בנובמבר ובאוסטרליה ב-2 בדצמבר.
סרט המשך נמצא כעת בהפקה שכנראה ייקרא Water Gate Bridge (בסינית: 水门桥; Pinyin: Shui Men Qiao).
הסרט יעסוק בתמרון שבוצע על ידי צבא המתנדבים העממי באותו קמפיין להרוס גשר ששימש את כוחות ארצות הברית כחלק מנסיגתם.
לאחר יציאת הסרט, העיתונאי הסיני לשעבר לואו צ'אנגפינג נעצר על ידי המשטרה לאחר שהוגשו דוחות משטרתיים רבים על הפוסט המקוון שלו ב־Weibo, שם טען שהחיילים שמתו במלחמה היו "טיפשים", מה שגרר ביקורת מאלפי משתמשים של הרשת החברתית.
הסרט נאסר במלזיה, מדינה שבה הפצת האידאולוגיה הקומוניסטית אינה חוקית.
בדויטשה ולה דיווחו שהסרט עורר כעס בקוריאה הדרומית, כשהציבור כינה אותו "תעמולה מלאה באי דיוקים היסטוריים".
הדיפלומט הדרום קוריאני לשעבר רה ג'ונג-יל כינה את הסרט "שטויות" ו"הלבנה" והאשים את היוצרים בניסיון לעצב מחדש את הנרטיב של האירועים ממלחמת קוריאה.
התגובה העלתה את האפשרות שהסרט לא יופץ בדרום קוריאה.
הקצעת שורשים היא פעולה בה רופא שיניים או שיננית מנקים את שורשי השן מחיידקים ומחליקים את משטחי השן.
הקצעת שורשים מבצעים במצב של מחלת חניכיים (Periodontitis) כדי לעצור את התקדמות המחלה או לשמר על המצב הקיים.
פעולת הקצעה עושים תחת הרדמה מקומית באמצעות כלים דנטליים מיוחדים.
טרם ביצוע הקצעה רופא שיניים או שיננית בודקים את עומק החניכיים (כיס חניכיים), כאשר עומק החניכיים עד 3 מ"מ, זהו מצב בריא של רקמת החניכיים, עומק חניכיים או כיס מעל 3 מ"מ מעידים על בעיה בחניכיים.
ככל שכיס החניכיים עמוק יותר, כך מחלת חניכיים פגעה להרס רב יותר של עצם הלסת.
כיסים עמוקים מעידים על ספיגת עצם, מצב שמאפיין מחלת חניכיים.
הקצעת שורשים לרוב מבוצעת במספר מפגשים, כאשר בכל מפגש מרדימים לסת אחת או רבע לסת ומבצעים החלקת שורשים.
במהלך הפעולה מסלקים אבנית תת-חניכית ורקמת חניכיים דלקתית.
פעמים רבות, לאחר פעולת ההקצעה מוחדר פריוצ'ים שכולל חומר כלורוהקסדין לחיטוי האזור ולסיוע החלמת האזור.
לאחר הקצעת שורשים מומלץ להקפיד על גהות פה נאותה וביקורת אצל רופא שיניים.
קרב בסיס אורים התרחש במסגרת הקרבות של טבח שבעה באוקטובר בבסיס אורים של מפקדת מחוז הדרום של פיקוד העורף.
בשעה 7:30 בערך, חדרו עשרה מחבלים מכוח נוח'בה של חמאס, על גבי אופנועים לבסיס אורים שליד קיבוץ אורים שבנגב המערבי באזור אופקים.
המחבלים ניסו להגיע לבסיס המודיעין הצמוד אך טעו ונכנסו לבסיס פיקוד העורף.
המחבלים פלשו לבסיס במטרה לכבוש אותו, להרוג ולחטוף חיילים.
מולם ניצבו באותה העת 13 חיילים וחיילות של פיקוד העורף ששהו בבסיס באותו הבוקר, ומפקד נוסף שהוזעק מביתו במהלך הקרב.
החיילים והחיילות בבסיס, שלא אומנו לתרחיש קרבי, התפצלו בין המיגונית לחמ"ל.
לפי אל"ם שגיא ברוך מפקד הבסיס, סביב השעה 7:40 התקשרו אליו החיילות בחמ"ל וסיפרו לו שיש מחבלים בתוך שטח המחנה.
המפקד הורה לחיילות בחמ"ל להפעיל את גדוד 414, גדוד האיסוף הקרבי של חיל הגנת הגבולות שבסיסו חלק גדר עם מחנה אורים.
במקביל, שמעו החיילים מגדוד 414 ירי של קלצ'ניקובים ופיצוץ רימונים, בבסיס הסמוך, הם העלו רחפן לאוויר ובעזרתו הבינו שמתקיימת פשיטה על בסיס פיקוד העורף הצמוד אליהם.
בין הבסיסים הפרידה גדר ברזל פשוטה.
סגן א', הסמ"פ של לוחמי האיסוף שסגרו את החג בבסיס, החליט לקצר זמן, לשבור את הגדר ולהיכנס עם כוח קטן לבסיס פיקוד העורף מאחור, תוך חתירה למגע וניסיון לאתר את המחבלים ובמקביל כוח קטן נוסף, בפיקוד מ"פ הלוחמות סרן נ', התפרס בנקודה נוספת.
מנקודה זו התפתח קרב יריות בין לוחמי ולוחמות האיסוף למחבלים.
הסמ"פ של גדוד 414 היה הראשון להיתקל במחבלים והצליח לחסל כמה מהם.
בקרב נהרגה הלוחמת, סמלת עדי גרומן, מגדוד 414.
בערך ב-8:24 בבוקר, פרצו המחבלים את דלתות החמ"ל וחדרו אליו.
רס"ם אהרן פרש נלחם בהם ונהרג וגופתו נמשכה לאחור על ידי החיילות שבפנים שסגרו אחריהן את דלת העץ האחרונה.
המפקדת התורנית, סרן אלינה פרבוסודובה, דיווחה שהמחבלים פותחים את הדלת של החמ"ל ושהיא דרכה את הנשק ומוכנה להילחם איתם.
חיילת אחרת פעלה באופן דומה עם הרובה השני שהיה בחמ"ל.
המחבלים זרקו רימון, החלו לירות.
5 מתוך 7 החיילות ששהו בחמ"ל, נהרגו.
שתי חיילות, סמ"ר סהר אטדגי וסגן עדן רם הקצינה התורנית, נפצעו התחזו למתות וניצלו.
המחבלים חיפשו דברים בחדר, נגעו במסמכים ואחר כן ירו לכל עבר במטרה לבצע וידוא הריגה.
לקראת 10:30 הגיעו לכניסה למחנה
כמה קציני לוט"ר, קצין מילואים משלדג, שלושה לוחמים מצוות משא ומתן מטכ"לי, וכמה קצינים ולוחמים נוספים.
הם המשיכו להתקדם לאחר שרוב המחבלים חוסלו על ידי לוחמי ולוחמות גדוד 414, היעד היה להגיע לחמ"ל.
משום שאבד הקשר עם החיילות שהיו בו.
שני לוחמים מכוח המשא ומתן המטכ"לי, פרצו לחמ"ל, חיסלו את המחבל שנותר בו וחילצו את שתי החיילות הפצועות.
בסביבות השעה 11:30 הגיע לבסיס חפ"ק מח"ט חטיבת דניאל (שהימ"ח שלה נמצא בבסיס) והחל בסריקות בבסיס תוך כדי שחובש החפ"ק בסיוע רופא אזרחי מתחילים לטפל בפצועים ובחללים.