tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במקביל הציע הקיסר ליונה בוגלה, כנציג הקהילה, את הפניית "מיזם הפיתוח החקלאי סתתי-חומרה" אשר באזור ארמצ'הו, בין היישובים חומרה עבדארפי ואברה ג'רה, שבמחוז בגמדר לביתא ישראל.
ההצעה אומצה על ידי האגודה לרווחת הפלאשים וזו החלה במשא ומתן עם ממשלת אתיופיה בנושא.
יחד עם מימון של הסוכנות האמריקנית לפיתוח בינלאומי ומהארגונים שהרכיבו את האגודה, לרבות יק"א, הוצאה התוכנית לפועל.
בתחילה, עם ראשית ההתיישבות במקום, התברר כי האזור הוא במחלוקת בין אתיופיה לסודאן, והמתיישבים היו למטרות של צבא סודאן, לאחר מכן יושמה התוכנית באזור אחר של המיזם שלא היה במחלקות.
בשל העובדה שיהודי באתיופיה היו נתונים תחת הנהגתו של ליקה כהנת ברהן ברוך, פנה יונה בוגלה לקס הגדול, כדי שיברך ויקרא לעם להגר לחבל חומרה.
קס ברהן התנגד בתוקף לרעיון, הן משום שחבל הארץ לא התאים לאורח החיים של היהודים והן בשל העובדה שבאזור היו נפוצות מחלות הקדחת והמלריה.
עם זאת, מאוחר יותר מכל הבחין בסכנה הטמונה בהתיישבות בסמוך לגבול עם סודאן.
בזכות סירובו של הקס הראשי נמנע אסון גדול.
התוכנית באה לסופה עם פרוץ מלחמת האזרחים במדינה, כאשר הפך האזור למרכז הפעילות של ארגוני מורדים, בעיקר האיחוד הדמוקרטי האתיופי הפרו-מלוכני, שגרמו למתיישבים לנטוש את המקום.
התוכנית החד-תחומית לתלמידים מצטיינים ע"ש עדי לאוטמן היא תוכנית לסטודנטים מצטיינים, המאפשרת להשלים תואר ראשון בזמן קצר ולהמשיך למסלול ישיר לתואר שני או שלישי מאוניברסיטת תל אביב.
לתוכנית החד תחומית מתקבלים מדי שנה עשרת הנרשמים לאוניברסיטה בעלי הסכם הגבוה ביותר.
התוכנית מיועדת לתלמידים מצטיינים המעוניינים להתמחות בתחום ידע אחד ספציפי.
ראש התוכנית כיום הוא הפרופסור יורם דגן.
בעבר עמדו בראש התוכנית פרופסור עדינה ברימן, פרופסור אליה ליבוביץ ופרופסור עוזי קלדור.
התוכנית קרויה מאז 1995 על שמו של תלמיד התוכנית עדי לאוטמן, ששם קץ לחייו בשנת 1994. לאוטמן היה בנו של התעשיין וחתן פרס ישראל דב לאוטמן.
משך התוכנית 3 או 4 שנים.
התלמידים בתוכנית נדרשים ללמוד תוכנית לימודים רגילה לתואר ראשון.
אולם מאפשרים לתלמידים לסיים את התואר הראשון בזמן קצר יותר מן המקובל ולהמשיך לתואר מתקדם.
כמו כן התלמידים בתוכנית יכולים להירשם לכל קורס מכל פקולטה ללא תנאי קדם.
התוכנית מעודדת את התלמידים להשתלב במחקר בתחום לימודיהם בעזרתו של מנחה אישי הנמנה עם אנשי הסגל האקדמי של האוניברסיטה.
לתוכנית החד תחומית מתקבלים מדי שנה עשרת הנרשמים לאוניברסיטה בעלי הסכם הגבוה ביותר (שקלול של פסיכומטרי עם ממוצע תעודת בגרות).
עם בוגרי התוכנית נמנים המדענים ואנשי האקדמיה אהוד גזית, רונן פרי, ליאור רוקח, ערן בוכבינדר, ואלון קלמנט וכן המשנה ליועץ המשפטי לממשלה, רועי שיינדורף.
התוכנית ללימודי נשים ומגדר באוניברסיטת תל אביב כוללת מסלולי לימודי רב תחומיים לתואר ראשון ותואר שני.
היא נוסדה בשנת 2001 מתוך פעילות הפורום ללימודי נשים ומגדר, בסיוע המועצה הלאומית של נשים יהודיות NCJW.
הקורס האקדמאי הראשון והיחיד שהתקיים באוניברסיטת תל אביב ניתן במסגרת לימודי חוץ של אוניברסיטת תל אביב בסוף שנות ה-70 על ידי דפנה יזרעאלי, אריאלה פרידמן וניצה ליבאי.
קורס זה היה הבסיס הראשוני לספר המחקרי הראשון שהופיע בעברית בשם "נשים במילכוד" (1982).
לקראת סוף שנת 1985 פרופ' דונה שלאלה, שהייתה ממקימות תוכנית לימודי נשים ומגדר במכללת האנטר בעיר ניו יורק, הגיעה לביקור בישראל כאורחת רשמית של המרכז לתרבות אמריקאית.
היא נפגשה עם פרופ' רינה שפירא וד"ר דלילה אמיר ועודדה אותן להקים את הפורום ללימודי נשים ומגדר, שהיווה את הבסיס להקמת התוכנית ללימודי מגדר.
משנת 1986 ערך הפורום מפגשים אחת לחודש, שבהם הוצגו מחקרים העוסקים בנשים.
המפגשים התקיימו באוניברסיטת תל אביב כסדרת הרצאות שבתחילתה ריכזה סביבה חוקרות מתוך הקמפוס ובהמשך נפתחה לקהל הרחב.
מפגשים אלו זכו להיענות רבה בקרב הסגל האקדמי והן בקרב סטודנטיות וסטודנטים באוניברסיטה.
המפגשים יצרו רשת נשים בתוך הקמפוס שהובילה למיסוד לימודי נשים ומגדר.
בין מובילות הפורום בראשית דרכו היו ד"ר דלילה אמיר, שהייתה מתאמת הפורום למעלה מעשור שנים, פרופ' רינה שפירא, פרופ' אריאלה פרידמן ופרופ' חנה הרצוג .
לקראת סוף שנות ה-80 התוכנית ל-BA כללי הציעה את יחידת הקורסים הראשונה בנושא נשים ומגדר.
בשנת 1988 מספר הקורסים העוסקים בנושא באוניברסיטת תל אביב עמד על כ-50, קורסים אלו הוצעו במסגרת חוגים שונים ולא כתוכנית לימודים נפרדת.
בתחילת שנות ה-90 נוספה חטיבה ללימוד ההבדלים בין המינים בפקולטה למדעי החברה.
יחידות אלה היו הגרעין לתוכנית ללימודי נשים ומגדר.
בשנת 1998 המועצה הלאומית של נשים יהודיות NCJW חיפשה פרויקט לתמיכה באוניברסיטת תל אביב.
החוזה שנחתם בין הארגון לאוניברסיטה הבטיח את מקומה של התוכנית ללימודי נשים ומגדר כתוכנית לימודים בינתחומית העומדת בפני עצמה ומענק לפורום לצורך הרחבה של פעילותו.
אישור התוכנית נעשה בעת כהונתה של פרופ' נילי כהן כרקטור אוניברסיטת תל אביב.
התוכנית הוקמה בשנת 1999 כתוכנית לתואר ראשון בשיתוף פעולה בין שלוש פקולטות (רוח, חברה, אמנויות) ואליהן הצטרפה כעבור שנה גם הפקולטה למשפטים.
התוכנית הוקמה לאחר קבלת מענק מ-NCJW, ושם הארגון הונצח בשם התוכנית של התואר הראשון.
בשנת 2001 התמסדה התוכנית ללימודי נשים מגדר כתוכנית בינתחומית עצמאית בתוך הפקולטה למדעי הרוח בראשות פרופ' חנה נווה.
באותה שנה נרשמו כ-50 סטודנטיות וסטודנטים לתואר ראשון בתוכנית.
בדצמבר 2007 אושרה במועצה להשכלה גבוהה תוכנית לתואר שני בלימודי מגדר, המשלבת ידע אקדמי עם כלים להטמעת חשיבה מגדרית.
לימודי נשים ומגדר הוא תחום מחקר חדש יחסית בעולם האקדמי, הוא הוצג לראשונה בארצות הברית בשנות ה-70 של המאה ה-20, כהמשך לפעילות לתנועת הנשים שהחלה לתפוס תאוצה בשנות ה-60'.
המחקר הפמיניסטי בוחן כיצד מין מצטלב עם זהויות נוספות כמו גזע, דת, מעמד, מוצא אתני, יכולת, ונטייה מינית וקשור לתחומי מחקר רבים כגון מדעי החברה, משפט, לימודי תרבות ורוח, היסטוריה ואומנויות.
בהמשך נכנס המחקר גם לתחום הרפואה, בניסיון להבדיל בין הצרכים הרפואיים של נשים וגברים ואף טרנסקסואלים.
המחקר הפמיניסטי עוסק בהבחנה בין מין למגדר, ובהשפעה שיש לסוגיית המגדר על הסדר החברתי- פוליטי, מנקודת מוצא לפיה ההבדלים בין נשים וגברים אינם רק ביולוגים ומקורם במבנים חברתיים, תרבותיים ופוליטיים.
תוכנית הלימודים באוניברסיטת תל אביב
התוכנית מציעה מסלולים לתואר ראשון, תואר שני ודוקטורט.
זוהי התוכנית האוניברסיטאית הראשונה והיחידה בישראל המציעה תואר ראשון בתחום.
מסלולי הלימוד ההם רב- תחומיים, הכוללים קורסים במדעי הרוח, מדעי החברה, אומנויות ומשפט.
הלימודים עוסקים במקומן, כוחן ותפקידן של נשים בחברה, ייצוג נשים בתרבויות שונות, היחסים בין המינים ועתידן של זהויות מגדריות ותאוריות קוויריות.
התוכנית מלווה את הסטודנטים גם לאחר סיום הלימודים.
התוכנית מציעה מספר פעילויות מחוץ למסגרת הקורסים האקדמיים.
"קולנו עצמיותנו" - מרחב שבו הסטודנטיות יכולות לעבד את הרגשות, התלבטויות, כעסים וקשיים נוספים שאיתן הן מתמודדות כאשר הן מנסות לגשר בין תפיסת עולם פמיניסטית ובין חיי היומיום אשר לעיתים יכולים להתנגש עם הגישות הפמיניסטיות השונות.
הבסיס שעומד מאחורי מפגשים אלו הוא ההבנה שהאישי הוא פוליטי, עיקרון שעומד במרכז תפישת העולם הפמיניסטית.
מפגשים אלו פתוחים עבור לסטודנטים של התוכנית בלבד ללא נוכחות של סגל אקדמאי.
"מרחב משלנו" - מארח הרצאות שונות בנושאים פמיניסטיים מגדריים על ידי אורחות מחוץ לאוניברסיטה, מרצות מהסגל האוניברסיטאי וסטודנטים.
"מגדר חוצה גבולות" - כנס שנתי שמטרתו היא יצירת קהילת חוקרות וחוקרים מכל קשת המחקר האקדמאי העוסקות בסוגיות של מגדר, פמיניזם ותאוריה קווירית.
הכנס מהווה במה ראשונית לשיח רב-תחומי.
התוכנית החדשה הוא אלבום האולפן השני והאחרון של שלישיית גשר הירקון, שיצא בשנת 1966.
זמן קצר לאחר יציאת האלבום "אהבה ראשונה" עזב יהורם גאון את הלהקה ובמקומו הצטרף ישראל גוריון.
האלבום נערך בידי חיים חפר ובדומה לאלבום הראשון שולבו בו שירים מקוריים ומתורגמים.
בין השירים הופיע השיר "העיר באפור" שנכתב במיוחד עבור הלהקה על ידי נעמי שמר בעת ששהתה בפריז, שמר כתבה עוד שני שירים שהופיעו באלבום ("לכבודך", "ג'ורג'יה, אלבמה").
האלבום כלל 4 שירים שנכתבו על ידי חיים חפר ואת השיר "סימן שאתה צעיר" שנכתב על ידי יוסי גמזו.
יצחק גרציאני היה מנצח הלהקה בהקלטת כל השירים.
זמן קצר לאחר יציאת האלבום התפרקה הלהקה וחבריה המשיכו בהצלחה בקריירות סולו וכצמד ("הדודאים").
ברפואה, הַתְוָיָה (בלועזית: אִינְדִיקַצְיָה), או הוֹרָיָה, היא מצב או גורם שבגינו מוצדק לתת לחולה טיפול רפואי, לבצע בו הליך רפואי או לערוך לו בדיקה רפואית, כל זאת לצורך הטבה במצבו.
למשל, ישנה הצדקה לתת אנטיביוטיקה לחולה עם זיהום חיידקי חמור.
התוויה רפואית היא מוחלטת כאשר ההצדקה למתן הטיפול, לביצוע ההליך או לעריכת הבדיקה אינה מותנית בתנאים נוספים.
התוויה יחסית משמעה שהטיפול עשוי לשפר את מצבו של החולה, אולם ישנם שיקולים אשר יכולים להשפיע על ההחלטה למתן הטיפול.
עבור כל טיפול, למשל תרופות, קיים בכל מדינה גוף מפקח הקובע מהן ההתוויות עבור מתן הטיפול, ואלה רשומות הן בקובץ רישום התרופה והן בעלון לצרכן.
בארצות הברית הפיקוח על התוויות הטיפולים נמצא בידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי, ובישראל אחראי לכך משרד הבריאות.
כתוצאה מההבדלים בין רשויות הפיקוח השונות, ייתכן מצב שבו טיפול יאושר עבור התוויה מסוימת במדינה אחת ולא באחרת.
בנוסף, שימוש בתרופה שלא לפי התוויה (off-label) איננו אסור, אלא במקרים שהוא מפר הנחיות אתיות או תקנות בטיחות הקשורות בתרופה.
שימוש כזה נפוץ בתרופות ניסיוניות או בשימושים ניסיוניים לתרופות קיימות.
מחקר שהתפרסם בשנת 2016 מצא כי שימוש בתרופות שלא לפי התוויה מגביר את הסיכון להתפתחות תופעות לוואי כתוצאה מהן.
בדומה להתוויה, הַתְוָיַת נֶגֶד (קוֹנְטְרָה-אִינְדִיקַצְיָה), או הוֹרָיַת נֶגֶד, היא מצב או גורם השולל הצדקה למתן טיפול רפואי, ביצוע הליך רפואי או עריכת בדיקה רפואית, כל זאת מחשש שמא ייגרם למטופל נזק מכך.
בפועל, בהתקיים התוויית נגד חל איסור על מתן אותו טיפול רפואי.
התוויית נגד גם היא עשויה להיות מוחלטת או יחסית.
אם התוויית הנגד היא מוחלטת, אין אף מצב סביר שבו ניתן להמליץ על הטיפול, בשל החשש לסיבוכים חמורים הנובעים מהטיפול, ואף למוות.
למשל, קיימת התוויית נגד למתן אספירין לילדים ובני נוער החולים במחלה נגיפית, מחשש שמא יפתחו תסמונת ריי.
אם התוויית הנגד היא יחסית, הטיפול נחשב כמגביר סיכון לסיבוכים, אלא שייתכנו מצבים שבהם הצורך בטיפול עולה על הנזק הצפוי ממנו, או שקיימות דרכים להפחית את הסיכון, על אף הטיפול.
למשל, ישנה התוויית נגד יחסית לבדיקות רנטגן בזמן היריון, אך לעיתים ימליץ רופא בכל זאת לערוך את הבדיקה, לשם אבחון וטיפול במחלה קשה, כמו שחפת.
התווך הבלתי רווי הוא אזור בתת-הקרקע שנמצא בין פני הקרקע למי התהום.
העובי של התווך הבלתי רווי יכול להשתנות בין עשרות ומאות מטרים באזורים צחיחים, או כלל לא להיות קיים כאשר מי התהום מגיעים לפני השטח, למשל כאשר הם מכוסים בביצות או באגמים.
תנועת המים בתווך הבלתי רווי היא על פי רוב אנכית כלפי מטה ואילו כשהמים מגיעים למי התהום התנועה שלהם היא בעיקר בכיוון האופקי.
תת הקרקע היא סביבה נקבובית המכילה מטריצה מוצקה של חלקיקי קרקע ונקבובים בחללים שביניהם.
תווך בלתי רווי יכול להתפתח בשכבות קרקע או בשכבות סלע.
אחת הדרכים לסיווג תת-הקרקע היא לפי אחוז המילוי של הנקבובים במים – האזור בו הנקבובים מלאים במים מכונה האזור הרווי והוא האזור בו נמצאים מי התהום.
האזור בו הנקבובים מכילים גם מים וגם אוויר הוא התווך הבלתי רווי.
החלק היחסי של נפח הנקבובים המכיל מים מוגדר כדרגת הרוויה.
באזור התווך הבלתי רווי, עומד הלחץ של המים מוגדר כבעל ערך שלילי והוא מכונה על פי רוב העומד המטריצי (באנגלית matric head).
עומד זה נובע בין היתר מהכוחות הקפילריים המתפתחים בין המים, האוויר והמוצק.
אחת הדרכים להפריד בין התווך הרווי לתווך הבלתי רווי היא שבתווך הרווי עומד הלחץ חיובי.
ככל שגודל הנקבובים קטן יותר, הכוחות הקפילריים המתפתחים חזקים יותר, ולכן יכולה להיווצר מעל אקוויפרים פריאטים שכבה רוויה במים, אשר עומד הלחץ בה שלילי.
שכבה זו מכונה האזור הקפילרי וממוקמת בין התווך הבלתי רווי ומי התהום ועובייה משתנה בהתאם לגודל הנקבובים.
התווך הבלתי רווי אמנם לא מכיל כמות גדולה של מים, אך להבנה של התהליכים המתרחשים בו יש חשיבות גדולה בתחומים רבים, ביניהם השקיה, הזנת הצומח, גידולים חקלאיים והסעת מזהמים בקרקע.
אירועי זיהום שמתרחשים על-פני הקרקע צריכים לעבור בתווך הבלתי רווי לפני הגעתם למי התהום.
קצב ההתקדמות של מים ומומסים מפני הקרקע ועד למי התהום תלוי תלות חזקה בדרגת הרוויה של התווך הבלתי רווי.
למשל, באקוויפר החוף של ישראל, קצב החידור יכול להשתנות בתלות בדרגת הרוויה בין שעות ספורות לעשרות שנים.
המים והנוטריינטים שנאגרים בתווך הבלתי רווי קריטיים בחשיבותם לביוספירה.
תחומי המחקר שעוסקים בתווך הבלתי רווי מכונים פיזיקה של הקרקע ומכניקת קרקע.
ניתן להתייחס לתווך הבלתי רווי ולעיסוק בו כחוליה המקשרת בין תחום ההידרולוגיה העילית ותחום ההידרולוגיה של מי תהום.
תנועת מים בתווך הבלתי רווי מתוארת במודלים מתמטיים על ידי חוק דרסי ומשוואת ריצ'רדס.
מאמרים שמתפרסמים בעיתון המדעי Vadose Zone Journal מוקדשים כולם לתהליכים המתרחשים בתווך הבלתי רווי.
התוכנית הוקמה בשנת 2011 בראשות טל דרור וביוזמת התאחדות הסטודנטים הארצית במטרה להיאבק בגילויי האנטישמיות במרחב האינטרנטי.
במרוצת השנים השתתפו במסגרתה מאות סטודנטים ממוסדות לימוד ברחבי הארץ.
התוכנית נסגרה בשנת 2018. ראש התוכנית האחרון היה תומר אלדובי, כיום מנכ"ל התנועה למאבק באנטישמיות ברשת.
במסגרת שיתופי הפעולה של התוכנית עם ארגונים שונים, השתתפו נציגיה דרך קבע בוועדות בכנסת ובכנסים ברחבי העולם.
בשנת 2018 השתתף ראש התוכנית תומר אלדובי בפאנל מיוחד בכנס הבינלאומי למאבק באנטישמיות שנערך בישראל בהובלת משרד החוץ ומשרד התפוצות.
בתוכנית השתתפו מדי שנה עשרות סטודנטים שניטרו תכנים אנטישמיים ברשתות החברתיות הפופולריות המרכזיות והפעילות ביותר בעולם ב-10 שפות שונות, כגון פייסבוק, אינסטגרם, יוטיוב, טוויטר.
הסטודנטים דיווחו על מאות תכנים אשר רבים מהם הוסרו מהרשת החברתית ומהמרחב המקוון בכלל – זאת, בהתאם לכללי הקהילה של רשת האינטרנט.
התכנים כללו: פוסטים, קריקטורות, סרטונים וציוצים בטוויטר, בעלי אופי אנטישמי.
התוכנית הבחינה בין סוגים שונים של תכנים אנטישמיים, ובשנת 2017 דיווחה על יותר מ-15,000 תכנים אנטישמיים שפורסמו בכלל הרשתות החברתיות, אשר היוו לדבריהם "טיפה בים".
5 באוקטובר 2012 – ערוץ 10, צינור לילה – על פתיחת התוכנית עם איציק שמולי.
24 בנובמבר 2014 – וואלה – הסרת קריקטורה אנטישמית בעקבות פיגוע טרור בירושלים.
Times of Israel – 4 בינואר 2015 – מאמר של ראש התוכנית שהופץ גם על ידי שגרירות ישראל באו"ם.
ynet – 18 בפברואר 2015 – כתבה על הסרת עמוד של חמאס.
3 במאי 2015 – רדיו BBC – השתתפות והצגת נתונים.
11 במאי 2015 – ישראל היום – ראש התוכנית מדבר על פעילות התוכנית לקראת כנס הפורום הגלובלי למאבק באנטישמיות.
25 ביוני 2015 – צינור לילה, ערוץ 10 – ממצאים על הסתה פלסטינית
1 באפריל 2016 – וואלה – על הווירוס שתקף את התוכנית.
Brandies Center – 28 בינואר 2016 – נוכחות אדולף היטלר באינטרנט.
4 ביולי 2016 – מאקו – הסתה ברשת החברתית "אינסטגרם".
ynet – 17 בנובמבר 2016 – עלייה באנטישמיות דוגמת פוקימון גו.
ערוץ 7 – התפשטות האנטישמיות בעולם.
Bandeirantes Porto Alegre – ראיון על אנטישמיות ברשת בשפה הפורטוגזית.
I24 news – ראיון בנושא מרין לה פן.
הצטרפות מכללת עמק יזרעאל לתוכנית.
ישראל היום – רשתות חברתיות ברוסית.
הפורום הגלובלי למאבק באנטישמיות, ירושלים.
הכנס הבינלאומי הראשון על אנטישמיות ברשת בישראל בשיתוף INACH.
כנס של ארגון מוניטור האקדמיה הישראלית בנושא BDS ואנטישמיות.
כנס ביטחוני של ארגון OSCE בקוסובו.
הפורום הבינלאומי למאבק בפשעי שנאה ברשת INACH, הולנד.
התוכנית הלאומית למצוינות באנגלית (תלמ"א) קמה בשנת 2014 כתוכנית לימודים לחודשי הקיץ, שמטרתה לאפשר לתלמידים מאוכלוסיות שונות לשפר את ידיעותיהם בשפה האנגלית.
עם השנים, נוספו לתלמ"א תוכניות נוספות ובהן קהילות מחנכים ומחנכות הפועלות משך כל שנת הלימודים באזורי הפריפריה הישראלית, תוכנית למורים-עולים, תוכנית הוראת אנגלית למבוגרים מהמגזר החרדי המבקשים להשתלב בשוק העבודה הישראלי ותוכנית לימודי אנגלית לילדים במגזר החרדי הפועלת בתוך מוסדות תלמודי-תורה.
תוכנית הקיץ החלה כפיילוט משותף לממשלת ישראל, רשויות מקומיות וקרנות פילתרופיות, ופעלה בכל בתי הספר היסודיים שבנצרת-עילית ומגדל-העמק.
כיום תלמ"א פועלת בכ-30 רשויות מקומיות ומשרתת את כלל המגזרים בחברה הישראלית.
בשנת 2013 הודיע משרד החינוך על כוונתו להציג רעיון חדש בישראל – הפעלת בתי ספר של החופש הגדול לתלמידי בתי ספר יסודיים שמטרתה: יצירת חוויית למידה משמעותית לילדים ממעמד חברתי כלכלי נמוך.
התוכנית תפעל במשך שלושה שבועות בחודש יולי, "החודש ה-11" לשנת הלימודים.
בשנת 2014 החלה "תלמ"א" לפעול במסגרת "בתי הספר של החופש הגדול" כתוצאה משיתוף פעולה בין משרד החינוך, מספר ראשי ערים ושתי קרנות פילנתרופיות:
קרן שוסטרמן ישראל שנוסדה בשנת 2006 שמה לה כחזון את חיזוק הקהילות היהודיות והעמקת הקשר והמחויבות לישראל בעיקר על ידי עזרה לילדים ממשפחות בעלות הכנסה נמוכה.
קרן שטיינהרדט אשר נוסדה בשנת 1994 שמה לה למטרה לתמוך במיזמים למען ילדים ונוער בסיכון ומצוקה, באמצעות יוזמות חינוכיות ותרבותיות לכל היהודים תוך שימת דגש על מי שנמצאים בשוליים.
אלון פוטרמן מונה למנכ"ל והפרויקט החל לפעול בקיץ 2014 כפיילוט בשתי ערים והשתתפו בו כ־2,000 תלמידים.
פוטרמן שימש בתפקיד עד שנת 2022, אז מונה למנכ"ל קרן היסוד.
חיזוק תחושת הביטחון, המסוגלות העצמית והידע בשפה האנגלית תוך מתן אפשרות של שוויון הזדמנויות לכל תלמיד.
יצירת חוויית לימודים ייחודית לתלמידים על ידי מתן ביטוי לכישוריהם, הפעלת חושיהם ועיסוק בנושאים מחיי היומיום שלהם.
הרחבת מאגר המורים הפוטנציאלים להוראת אנגלית על ידי התנסותם של המורים בשיטות לימוד מתקדמות להוראת שפה זרה.
העמקת הקשר בין המורים מחוץ לישראל לבין מדינת ישראל והחברה הישראלית.
"תלמ"א" היא תוכנית תלת שכבתית המיועדת לתלמידים בוגרי כיתות ג'–ה'.
התוכנית לכיתה ג' כוללת הקניית וחיזוק אוצר מילים בסיסי בנושאי מספרים, צבעים, משפחה וגוף.
בכיתה ד' נלמדים טקסטים קצרים בדרגת קושי קלה, תוך מתן דגש על אותיות, צלילים והכרת תצורות מילים.
בכיתה ה' הטקסטים ארוכים ומורכבים יותר והם מייצגים סוגות ספרותיות שונות כגון סיפורים קצרים, מחזות, בדיחות, מתכונים ועוד.
פרויקט "תלמ"א" פועל מאז הקמתו, מדי קיץ במשך שלושה שבועות החל מהתאריך 1 ביולי בבתי ספר השייכים לחינוך הממלכתי, לחינוך הממלכתי הדתי ולחינוך הממלכתי דובר הערבית.
בכל כיתה המונה 28 תלמידים (לפי הנחיות משרד החינוך), מלמדים שני מורים את השפה האנגלית: מורה לאנגלית מישראל ומורה דובר אנגלית מקנדה, אוסטרליה אנגליה או ארצות הברית.
בכל בית ספר ישנו רכז מוביל שאחראי על הפעלת התוכנית.
התוכנית פועלת בשיתוף פעולה עם הפיקוח על האנגלית במשרד החינוך, ראשי עיריות, מנהלי אגפי חינוך ומנהלי בתי הספר.
המורים הישראלים המשתתפים בתוכנית הם מורים מוסמכים לאנגלית וחלקם מורים מ"חותם" (Teach First Israel), תוכנית מנהיגות חינוכית חברתית המאמינה בשוויון הזדמנויות בחינוך בישראל.
המורים מארצות הברית הם מחנכים מתוכנית "Teach for America" שעברו הכשרה מיוחדת בהוראת האנגלית ובעבודה עם אוכלוסיות במקומות שונים בעולם
בחלקו הראשון של היום, מתנהלים השיעורים על-פי הגישה המסורתית באמצעות הוראה פרונטלית.
החלק השני של יום הפעילות כולל לימודים חווייתיים באמצעות התנסויות ופרויקטים כיתתיים ובית ספריים.
התלמידים חווים מגוון פעילויות בשפה האנגלית, לדוגמה: שירים, מופעי קסמים, בישול, סדנאות שפת סימנים, בדיחות ועוד.
בשנת 2018 השתתפו בפרויקט יישובים ברחבי הארץ שמוינו למסלולים על ידי "תלמ"א":
המסלול המקורי: נצרת עילית, מגדל העמק, מועצה אזורית עמק יזרעאל, מועצה אזורית מנשה.
מסלול בלתי תלוי: ירושלים, מזרח ירושלים.
מסלול המדבר: מצפה רמון, דימונה, ירוחם רמת הנגב, אילת.
מסלול החוף: אשקלון, קריית מלאכי, אופקים, חבל יבנה, רחובות.
מסלול מחנות החיים: כפר הנוער בן שמן.
המסלול המיסטי של צפת: מועצה אזורית מרום הגליל, שני כפרים דרוזיים.
הערכת התוכנית על ידי ראמ"ה
הרשות הארצית למדידה והערכה בחינוך ביצעה שני מחקרי הערכה על "תלמ"א".
ממצאי המחקר הראשון שנערך בשנת 2015, מצביעים על כך שמטרות התוכנית הושגו ברובן.
רוב התלמידים, ההורים והמורים היו שבעי רצון מן התכנים ואופן הפעלת התוכנית והביעו נכונות להשתתף בה בעתיד.
בדרך כלל הייתה התאמה בין מתווה התוכנית ליישומה בפועל והמורים דווחו הן על שיפור ברמת האנגלית של התלמידים והן על מידת ביטחונם בשפה.
הצלחת התוכנית באה לידי ביטוי גם ביחסים הטובים שנוצרו בין התלמידים והמורים.
המורים משתי הקבוצות אף ראו בשיתוף הפעולה שנוצר ביניהם, נקודת חוזק של התוכנית.
המורים הישראליים ציינו שלמדו רבות בתחום המקצועי והמשמעתי מעמיתיהם שבאו מחו"ל.
עם זאת, עלו מספר המלצות ומסקנות ליישום:
הצורך בחיזוק מערך הסברה לקראת התוכנית.
הגדלת מידת המעורבות של מפמ"ר האנגלית בהכנת התוכנית ובשיפור איכות חוברת התרגול.
תכנון דיפרנציאלי של תוכני התוכנית לא רק לפי כיתות הלימוד, אלא גם לפי הרמה האישית של התלמידים.
מינוי אדם שיהיה אחראי לארגון ההתנהלות הלוגיסטית.
מן המחקר השני של ראמ"ה שנערך בשנת 2017 עלו המסקנות וההמלצות הבאות:
התוכנית היא בעלת פוטנציאל חיובי לחולל שינוי בתחום הוראת האנגלית.
מרבית המשתתפים תיארו "חוויית למידה שונה ומיוחדת המביאה רעננות ותחושת התחדשות בלימוד השפה".
המורים והתלמידים חשו כי הרוויחו בהיבטים שונים מהשתתפותם בתוכנית.
כן ציינו שנוצר קשר ישיר ומשמעותי בין הצוות לתלמידים.
הרוב סבורים כי מדובר בתוכנית איכותית המבטאת שינוי תפיסתי בסיסי ביחס להוראת האנגלית.
השילוב בין למידה חווייתית לצד תהליך הקניית השפה באופן פרונטלי נתפס כחיובי מאוד.
נקודת חוזק נוספת היא שילוב המורים האמריקאיים בתוכנית.
המורים הביעו את רצונם לשוב ולהשתתף בתוכנית גם בעתיד.
עם זאת, 62% מן המורים דגלו בהכנסת שינויים לתוכנית בהיבטים שונים.
התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל פועלת בשיתוף עם ארבע קופות החולים, על מנת להעריך את איכות הטיפול הרפואי בקהילה, שינויים החלים בו לאורך השנים, ופערים באיכות הטיפול בין קבוצות אוכלוסייה שונות.
קהל היעד למידע זה הוא קובעי המדיניות והציבור.
ראשיתה של התוכנית בשנת 2000 כפרויקט מחקר של צוות חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון ובמימון המכון הלאומי לחקר שירותי הבריאות ומדיניות הבריאות.
הפרויקט זכה לשיתוף פעולה של ארבע קופות-החולים, משרד הבריאות וההסתדרות הרפואית והאיגודים המקצועיים שלה.
לאור הצלחתו בגיבוש מערכת מדדי איכות לרפואת הקהילה, אומץ הפרויקט על ידי משרד הבריאות והפך בשנת 2004 לתוכנית לאומית קבועה שפועלת בהובלת המכון הלאומי ובמימונה של מועצת הבריאות.
במאי 2010 התחלפה מינהלת התוכנית, והביצוע הופקד בידי צוות מביה"ס לבריאות הציבור של האוניברסיטה העברית בירושלים והדסה.
מטרת התוכנית היא לקיים מדידה מתמשכת ודינמית של איכות שירותי המניעה, האבחון, הריפוי והשיקום הניתנים בקהילה, ובתוך כך לספק מידע לקובעי המדיניות ולציבור בנושא איכות הטיפול הרפואי הניתן על ידי קופות החולים.
כל זאת, במטרה לשפר ולהיטיב את השירות הרפואי הניתן לתושבי ישראל.
להגשמת יעד זה, התוכנית מפרסמת מדי שנה את תוצאות מדדי האיכות לטיפול הרפואי הניתן בקהילה ברמה הארצית.
מעקב זה מאפשר הערכה של איכות הטיפול לאורך השנים, וכן זיהוי מוקדים הדורשים התערבות ושיפור.
זאת הן בתחום מערכות המידע ואיסוף הנתונים, והן בתחום שירותי הבריאות.
הערכת איכות הטיפול בישראל מתבצעת גם באמצעות השוואות בינלאומיות.
מדדי התוכנית נבחרים בקפידה, תוך התבססות על הניסיון והספרות הבינלאומיים, תוך התייעצות עם צוותי מומחים קליניים, ובקונצנזוס בין נציגי קופות החולים.
חישובם עובר תהליכי בקרה פנימיים וחיצוניים קפדניים.
הנתונים המוצגים מבוססים על מידע המצוי בידי ארבע קופות החולים הפועלות בישראל.
קופות החולים מעבירות את הנתונים למינהלת התוכנית, במסגרת השתתפותן הפעילה הוולונטרית בתוכנית מדדי האיכות.
הנתונים שהועברו מהקופות למנהלת הם אגרגטיביים, ולפיכך אנונימיים לחלוטין ואינם כוללים פרטים מזהים כלשהם.
העברת הנתונים בצורה זו מאפשרת שמירה קפדנית על עיקרון החיסיון הרפואי.
איסוף המידע מתבסס על מאגרי הנתונים הממוחשבים של קופות החולים ומאפשר בחינה וניטור של המדדים השונים על פי קבוצת גיל, מין ומצב חברתי-כלכלי.
התוכנית מבוססת על נתוני כלל אוכלוסיית המבוטחים בארבע קופות החולים, שהם כלל התושבים במדינת ישראל, למעט חיילים ואסירים.
כמו כן, לא נכללים מבוטחים אשר לא השלימו בשנת המדד שנת חברות מלאה באותה קופה, לרבות מי שנפטרו או נולדו במהלך השנה, אלה שעברו בין הקופות באותה שנה, וכן מבוטחים השוהים מחוץ לישראל מעל שנתיים.
עבור כלל המדדים, הנתונים מוצגים לכלל האוכלוסייה הרלוונטית על פי שנה, מין, גיל ומצב חברתי-כלכלי.
מצב חברתי-כלכלי נקבע על סמך האשכול אליו משויך האזור הסטטיסטי של כתובת המגורים.
לאחר מפקדי אוכלוסין, הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה (למ"ס) מחלקת את אזורי המגורים לאזורים גאוגרפים סטטיסטים (אג"סים) המקבלים ציון כלכלי-חברתי (אשכולות בעלי ציון בטווח 1–20).
כל ארבע קופות החולים בישראל כוללות את נתוני חברת פוינטס ברשומותיהם.
המידע אודות משתנה זה מועבר לתוכנית (בסולם של 1–10) כחלק מהמידע האגרגטיבי עבור כל מדד ומדד.
שיעורי המדדים המוצגים בתוכנית מבוססים על נתוני כלל האוכלוסייה ולא על מדגם, ולפיכך הנתונים אינם כרוכים בטעות דגימה.
אולם, ייתכנו מקורות אחרים לטעויות בנתונים.
שיטת הפקת הנתונים שנבנתה, הכוללת מערך מבדקים מקיף ותיקוף הממצאים תוך כדי שימוש במקורות מידע שונים, הומלצה בדו"ח שיצא על ידי ה-AHRQ .
גישה זו נועדה להקטין את הטעויות השונות, ובכלל זה את השונות בין הקופות ביחס לתיעוד וקידוד מאפייני המבוטחים, והביאה בוודאי להקטנת הטעויות, אך לא העלימה אותן לחלוטין.
לפיכך, ראוי להתייחס בזהירות לשינויים קלים בנתונים בין קבוצות או בין שנים שונות.
ארגון הבריאות העולמי מגדיר "קידום בריאות" כתהליך שנועד לאפשר לאנשים להגביר את השליטה על הבריאות שלהם ועל גורמי ההשפעה על הבריאות, וכך לשפר את בריאותם.
במסגרת התוכנית הלאומית למדדי איכות לרפואת הקהילה בישראל נמדדים תחת תחום זה שני נושאים:
תיעוד מצב העישון בתיק הרפואי וסטטוס העישון
תיעוד תקופתי של מדידות משקל וגובה וכן שיעורי ההימצאות של תת-משקל, עודף משקל והשמנת-יתר במבוגרים, בהתאם לאינדקס מסת הגוף (BMI).
תחום זה כולל מדדים העוסקים בסיקור מוקדם לסרטן השד, לסרטן המעי הגס, ולסרטן צוואר הרחם.
מדובר במחלות ממאירות הנושאות נטל גבוה של תחלואה ותמותה.
ביצוע של סיקור מוקדם למחלות אלו באוכלוסייה מפחית את התמותה מהן.
מה הופך מחלות אלו מתאימות לסיקור?
קיימת תקופה ארוכה בה המחלה איננה סימפטומטית אך ניתנת לגילוי באמצעות בדיקה מתאימה: בדיקת ממוגרפיה עבור סרטן השד, בדיקת דם סמוי בצואה או קולונוסקופיה עבור סרטן המעי הגס, ובדיקת פאפ לגילוי מוקדם של סרטן צוואר הרחם.
קיים טיפול המשנה את המהלך הטבעי של המחלה ומונע תמותה מן המחלה.
בנוסף, בדיקות הסיקור כלולות בסל הבריאות עבור כלל האוכלוסייה (למעט קולונוסקופיה, שכלולה בסל רק בתנאים מסוימים).
במסגרת התוכנית נמדדים שני נושאים הקשורים בבריאות ילדים ובני נוער באוכלוסייה הכללית:
ביצוע בדיקת המוגלובין בתינוקות ושיעור ההימצאות של אנמיה בתינוקות (גילאי 9 עד 19 חודשים)
תיעוד מדידות משקל וגובה בילדים בני 5–6 ובבני 14–18, וכן שיעורי ההימצאות של רזון, עודף משקל והשמנת-יתר בילדים בני 5–6 בהתאם לאחוזון מסת הגוף (BMI) המותאם לגיל ולמין הילד.
מדדים נוספים במסגרת התוכנית עוסקים בטיפול בילדים הסובלים מאסתמה (תחת התחום "מחלות נשימתיות") ובילדים עם סוכרת מסוג 1 (תחת תחום "סוכרת").
בגיל המבוגר קיימת שכיחות גבוהה של מחלות כרוניות וסיכון מוגבר לתחלואה חריפה, ובהתאם שימוש מוגבר בתרופות ובשירותי בריאות בכלל.
במסגרת התוכנית נמדדים מספר תחומים המכוונים לגיל המבוגר:
ניטור משקל הגוף- תחום זה כולל את המדדים הבאים: תיעוד רכיבי BMI, שיעור הקשישים שחוו ירידה משמעותית במשקל, ושיעורי ההימצאות של תת-משקל ושל השמנת-יתר.
ירידה משמעותית ובלתי מכוונת במשקל בגיל המבוגר היא לעיתים קרובות אחד הסימנים הראשונים להתפתחות מחלה.
מכאן החשיבות הרבה לניטור משקל הגוף בקשישים.
שימוש בתרופות ממשפחת הבנזודיאזפינים- מדובר בתרופות מרגיעות ומשרות שינה.
לאור עדויות מדאיגות על הנזקים הקשורים בשימוש מופרז או בשימוש בתכשירים שאינם מתאימים לגיל המבוגר, פיתח ארגון ה-OECD מדדים לניטור השימוש בתרופות אלו.
תוכנית המדדים לרפואת הקהילה בישראל אימצה את הגדרות הארגון ואף מדווחת על המצב בארץ לטובת מעקב והשוואות בינלאומיות.
תחום זה כולל מדדים העוסקים בשתי מחלות נפוצות ובעלות השלכות כבדות על איכות החיים ועל ההוצאות הקשורות לבריאות: אסתמה וחסמת הריאות (COPD- chronic obstructive pulmonary disease):
אסתמה מתמשכת - שימוש קבוע בתרופות למניעה (ולא רק שימוש בתרופות להקלה בזמן התקף) הוכח כיעיל במניעה של סיבוכי המחלה ובשיפור התסמינים.
בהתאם, נוסח מדד הבוחן את שיעור העמידה ביעד המומלץ, המוגדר כך שלפחות 50% מהטיפול התרופתי הוא טיפול מניעתי.
כמו כן, נמדד שיעור חולי האסתמה המתמשכת שקיבלו חיסון נגד שפעת עונתית.
חסמת הריאות (COPD) - היא מחלה נפוצה וניתנת למניעה.
לעיתים קרובות אנשים שסובלים מהמחלה אינם מאובחנים.
האבחנה וקביעת שלב המחלה מבוצעות באמצעות בדיקת ספירומטריה.
בתוכנית המדדים נכללים ביצוע בדיקת ספירומטריה בחולי COPD ובאוכלוסייה בסיכון גבוה ל-COPD, וכן תיעוד תוצאות הבדיקה בתיק הרפואי (כך שיתאפשר המשך מעקב וטיפול מתאים).
תחום מחלות לב וכלי-דם במסגרת התוכנית כולל ביצוע מדידות לחץ דם, וכן מדידה ואיזון של רמות הכולסטרול באוכלוסייה הבוגרת (מניעה ראשונית).
שני אלה מהווים גורמי סיכון שכיחים, ניתנים לאיזון באמצעות שינויים באורח החיים ו/ או טיפול תרופתי, ובעלי השלכות משמעותיות על הבריאות כאשר אינם מאוזנים.
בנוסף, נמדדים גם איזון כולסטרול והשימוש בתרופות להורדת כולסטרול בחולי לב לאחר התערבות פולשנית (צנתור טיפולי או ניתוח מעקפים).
סוכרת מסוג 2 היא מחלה מטבולית ממנה סובלים כ-10% מהמבוגרים בישראל.
כאשר מחלת הסוכרת איננה מאוזנת, היא עלולה להוביל לפגיעה באיברי מטרה (בפרט בתפקוד הכליות, בעיניים ובכפות הרגליים).
במסגרת התוכנית נמדדים שיעור ההמצאות של סוכרת, ביצוע בדיקת המוגלובין A1c ושיעור חולי הסוכרת המאוזנים.
כמו כן, נבחן ניטור סיבוכי הסוכרת: ביצוע תקופתי של בדיקת עיניים בחולי סוכרת, וכן בדיקות תקופתיות להערכת תפקוד הכליות וטיפול במקרה של פגיעה כלייתית.
לבסוף, נכללים גם מדדים העוסקים בתחלואה נלווית שכיחה לסוכרת: לחץ דם, רמות כולסטרול, ומשקל הגוף.
חוסר איזון בפרמטרים אלה שכיח יותר בחולי סוכרת מאשר בשאר האוכלוסייה, ומהווה גורם סיכון משמעותי לתחלואה לבבית ולתמותה, ומכאן החשיבות הרבה של ניטור ואיזון גורמים אלו.
שימוש בלתי מושכל באנטיביוטיקה שכיח ובעל השלכות חמורות, ובראשן התפתחות עמידות בקרב חיידקים.
זיהומים עמידים לטיפול אנטיביוטי הם מקור חשוב ועולה לתחלואה ולתמותה.
בכך הם מהווים נטל כלכלי משמעותי וסכנה מוחשית לבריאות הציבור.
אף על פי שבאופן מסורתי הושם דגש על שימוש מושכל באנטיביוטיקה בבתי החולים, 80-95% מנפח התרופות האנטיביוטיות נרשם בקהילה.
לאור חשיבותו של התחום, הוטמעו בתוכנית הלאומית למדדי איכות ברפואת הקהילה בישראל שני מדדי איכות המתייחסים להיקף השימוש באנטיביוטיקה בקהילה.
הגדרות המדדים אומצו מה-OECD על מנת לאפשר השוואות בינלאומיות.
נמדדים נפח השימוש הכולל בתכשירי אנטיביוטיקה סיסטמיים ברפואת הקהילה, ופרופורציית השימוש באנטיביוטיקה קו-שני מכלל תכשירי האנטיביוטיקה.
תחום בריאות הנפש כולל מדד העוסק ברצף הטיפול ובוחן ביצוע מעקב רפואי בקהילה לאחר שחרור מאשפוז פסיכיאטרי.
שיפור רצף הטיפול תורם להפחתת סיבוכים ולשיפור ההיענות להמשך הטיפול גם בתחום בריאות הנפש.
בנוסף, נכללים מספר מדדים העוסקים בניטור תחלואה גופנית בקרב אנשים המתמודדים עם מחלת נפש קשה (סכיזופרניה או הפרעה בי-פולרית).
מחלות לב וכלי דם שכיחות יותר בקרב אנשים עם מחלת נפש קשה בהשוואה לשכיחותן באוכלוסייה הכללית, ומכאן חשיבות הניטור.
נמדדים: שיעור ההמצאות של סוכרת, ביצוע בדיקת המוגלובין A1c ואיזון סוכרת, וכן ניטור משקל הגוף ושיעור השמנת היתר.
התוודעות יוסף לאחיו הוא אירוע מקראי, שמובא בפרשת ויגש, שבספר בראשית ().
לאחר מכירת יוסף, הסיפור של יוסף עם אשת פוטיפר, ישיבתו בבית הסוהר בעקבות כך, חלום שר המשקים ושר האופים ופתרון יוסף, שחרורו בעקבות חלומות פרעה על ידי המלצת שר המשקים ומינויו למשנה לפרעה מלך מצרים, יוסף אגר במצרים אוצרות מזון רבים בשנות השובע בשביל שנות הרעב.
כשהגיעו שנות הרעב לאחר שכלו שבע שנות השובע שהיו בארץ מצרים, פרעה שלח את אנשי מצרים ליוסף בדרישה שיעשו כל מה שיוסף יאמר להם, , וכשהגיעו אליו הוא מכר להם את האוכל בכסף.
לאחר שיעקב שלח את בניו לקנות אוכל במצרים, יוסף התנכר להם ודרש שיביאו את בנימין, כשהביאו יוסף נתן להם אוכל והורה למשרתו להחביא את הגביע שלו בשק של בנימין.
כשיצאו ממצרים שלח את משרתו לרדוף אחריהם, כשהמשרת מצא את הגביע בשק של בנימין הוא החזיר אותם למצרים.
יוסף סירב להעניש את כולם "חלילה לי מעשות זאת האיש אשר נמצא הגביע בידו הוא יהיה לי עבד ואתם עלו לשלום אל אביכם".
יהודה דיבר עם יוסף קשות על כך שהוא ערב להחזיר את בנימין "עבדך ערב את הנער מעם אבי לאמור אם לא אביאנו אליך וחטאתי לאבי כל הימים", והציע שהוא ימלא את מקומו "ועתה ישב נא עבדך תחת הנער (בנימין) עבד לאדני, והנער (בנימין) יעל עם אחיו".
בשלב זה יוסף כבר לא התאפק והוציא את כל אנשי המשמר מחדרו כדי שאחיו לא יתביישו בהודעו להם, "ולא יכל יוסף להתאפק לכל הנצבים עליו ויקרא הוציאו כל איש מעלי, ולא עמד איש אתו בהתודע יוסף אל אחיו".
לאחר שהוציא את כל האנשים יוסף פרץ בבכי "ויתן את קלו בבכי וישמעו מצרים וישמע בית פרעה", ואמר לאחיו שהוא יוסף ושאל אם אביו חי "ויאמר יוסף אל אחיו אני יוסף העוד אבי חי?
ולא יכלו אחיו לענות אתו כי נבהלו מפניו".
וביקש מאחיו שישכנעו את אביו לבוא למצרים "והגדתם לאבי את כל כבודי במצרים ואת כל אשר ראיתם ומהרתם והורדתם את אבי הנה".
אחר כך נישק לכל אחיו ודיבר איתם (בהתחלה הם לא דברו כי התביישו ממנו) "וינשק לכל אחיו ויבך עליהם ואחרי כן דברו אחיו אתו".
פרעה שמע שבאו אחי יוסף ואהב את העניין "והקל נשמע בית פרעה לאמר באו אחי יוסף וייטב בעיני פרעה ובעיני עבדיו" כי היה הדבר להם לחרפה שימשול בהם איש נכרי, עבד, מבית האסורים יצא למלוך, ועתה בבוא אליו אחים נכבדים ונודע כי הוא הגון להתיצב לפני מלכים שמחו כולם בדבר.
יוסף ביקש מאחיו "אל תרגזו בדרך" לא לריב בדרך על דבר מכירתו, להתווכח זה עם זה ולומר: על ידך נמכר, אתה ספרת לשון הרע עליו וגרמת לנו לשנאתו.
כשהגיעו ליעקב אמרו לו "עוד יוסף חי וכי הוא משל בכל ארץ מצרים", יעקב לא האמין להם בהתחלה "ויפג לבו כי לא האמין להם".
כשיעקב ראה מה שיוסף שלח ממצרים, והעגלות ששלח היו סימן מיוסף שזה באמת הוא כי כשפרש ממנו עסק בפרשת עגלה ערופה, הוא הפנים את העניין ואמר שהוא צריך ללכת לראותו "עוד יוסף בני חי, אלך ואראנו בטרם אמות".
לאחר מכן יעקב ירד למצרים.
התוכנית המאוישת המסחרית היא תוכנית חלל מאוישת של נאס"א בשיתוף חברות האווירונאוטיקה בואינג ו-SpaceX.
ייעוד התוכנית הוא לשאת אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבין-לאומית (ISS) ולסייע בהחלפת צוותי התחנה.
בתוכנית נעשה שימוש בשתי חלליות; הסטארליינר של בואינג והדרגון 2 של SpaceX.
בתוכנית זו, בניגוד לתוכניות מאוישות בעבר ולראשונה בהיסטוריה, אלו הן חברות פרטיות אשר מנהלות בעצמן שיגורי טיסות חלל מסלוליות מאוישות.
חלליות הדרגון 2 משוגרות על משגר הפאלקון 9 וחוזרות לכדור הארץ בצניחה במימי האוקיינוס האטלנטי.
חלליות הסטארליינר משוגרות על משגר האטלס 5 ונוחתות על אדמת מערב ארצות הברית בעזרת מצנחים וכריות אוויר.
המשימה המבצעית הראשונה של SpaceX שוגרה ב-16 בנובמבר 2020 והמשימה המבצעית הראשונה של בואינג תוכננה לשנת 2024.
פיתוח התוכנית המאוישת המסחרית החל בשנת 2010, אז נאס"א העניקה מימון למספר חברות אווירונאוטיקה וטכנולוגיה למטרת פיתוח חלליות מאוישות שיישאו אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבין-לאומית ואשר תהליך שיגורן יופעל על ידי אותן החברות עבור נאס"א.
באמצע שנות האלפיים, לקראת סיומה של תוכנית מעבורות החלל ועם הקמת תוכנית קונסטליישן, נאס"א חיפשה אלטרנטיבה למעבורות החלל והחליטה כי החללית אוריון, בין שאר משימותיה אל הירח, תחליף בין היתר גם את מעבורות החלל בטיסות לתחנת החלל הבין-לאומית.
עם ביטול תוכנית קונסטליישן בשנת 2010 הוחלט לבסוף כי אוריון תוקצה למשימות אל החלל העמוק בלבד בעוד שעבור טיסות אל תחנת החלל הבין-לאומית ויעדים אחרים במסלול הלווייני הנמוך, יפותחו חלליות חדשות במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית.
תהליך המסחור נועד להוזיל עלויות ולעודד חברות אווירונאוטיקה לבצע טיסות אל תחנת החלל הבין-לאומית עבור נאס"א ולאפשר לסוכנות החלל האמריקאית להתמקד במשימות אל מעבר למסלול הלווייני הנמוך ואל החלל העמוק.
בספטמבר 2014 לאחר מספר שנים של תכנון ופיתוח על ידי מספר חברות, הוחלט כי בואינג ו-SpaceX הן אלו שנבחרו להטיס אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבין-לאומית.
המשימות המבצעיות הראשונות בתוכנית תוכננו להתחיל בשנת 2017, אך בעקבות עיקובים בבדיקות, בעיצוב, ובמבצעיות של החלליות והמשגרים, המשימות המבצעיות נדחו ל-2020 ו-2021. טיסת הניסוי המאוישת הראשונה של הדרגון 2 שוגרה במאי 2020 וטיסת הניסוי המאוישת של הסטארליינר תוכננה לשיגור ב-2024. לאחר טיסות הניסוי, יחלו החברות בטיסות מבצעיות.
לאחר שנים שהגישה לטיסות לחלל הייתה נחלתם של נאס"א הסיקו בסוכנות כי מעורבות של השוק החופשי ושל חברות פרטיות, תהיה חיונית לתחרות והורדת עלויות בתעשיית החלל היקרה ותאפשר לנאס"א להימנע מבירוקרטיה עם הממשל.
כבר בשנות התשעים החלה נאס"א לממן חברות שונות כחלק מתוכניות פיתוח ומחקר בתחום מסחור החלל ובשנת 2006 הקימה את תוכנית COTS במטרה לשכור חברות פרטיות שיהיו אחראיות על שיגורי מטען וציוד אל תחנת החלל הבין-לאומית.
במסגרת תוכנית קונסטליישן פותחה החללית אוריון שנועדה לשרת את נאס"א בטיסות אל הירח וכמו כן בטיסות לתחנת החלל הבין-לאומית במקום מעבורות החלל שעמדו לצאת משירות.
לאחר ביטולה של תוכנית קונסטליישן בשנת 2010 הוחלט כי אוריון תוקצה למשימות אל החלל העמוק בלבד בעוד שעבור טיסות אל תחנת החלל הבינלאומית ויעדים אחרים במסלול הלווייני הנמוך, יפותחו חלליות חדשות במסגרת התוכנית המאוישת המסחרית שהוקמה באותה השנה.
בפברואר 2010, כחלק מהשלב הראשון של המכרז לפיתוח החלליות, נאס"א התמקדה במימון חברות שונות במטרה לפתח קונספטים לחלליות וחלקים הכרחיים בשיגור כגון מערכת מילוט ומכל לחץ.
השלב השני של המכרז שהחל באפריל 2011, התמקד בהצעות שונות לחלליות מאוישות שיטיסו אסטרונאוטים של נאס"א אל תחנת החלל הבין-לאומית.
במסגרת שלב זה, מספר חברות קיבלו מימון לפיתוח החלליות שהוצעו; בלו אוריג'ין קיבלה 22 מיליון דולר, SpaceX קיבלה 75 מיליון דולר עבור פיתוח הדרגון 2, תאגיד סיירה נבאדה קיבל 80 מיליון דולר עבור פיתוח הדרים צ'ייסר ובואינג קיבלה 92.3 מיליון דולר עבור פיתוח הסטארליינר.
SpaceX בניגוד לשאר החברות החזיקה כבר אז בחללית המטען דרגון, חללית לא מאוישת שנשאה מטען אל תחנת החלל הבין-לאומית.
ב-3 באוגוסט 2012, בשלב השלישי של המכרז, הרשימה הצטמצמה לשלוש חברות אחרונות שימשיכו לקבל מימון; תאגיד סיירה נבאדה קיבל 212.5 מיליון דולר נוספים לפיתוח הדרים צ'ייסר, SpaceX קיבלה 440 מיליון דולר נוספים לפיתוח הדרגון 2 ובואינג קיבלה 460 מיליון דולר נוספים לפיתוח הסטארליינר.
התכנון בשלב השלישי היה להתחיל טיסות מאוישות אל תחנת החלל הבין-לאומית בתוך חמש שנים.
בדצמבר 2012, כחלק מהשלב הרביעי של המכרז, הוענק לכל אחת משלוש החברות בתחרות מימון נוסף בסך 10 מיליון דולר עבור פיתוח ובדיקות כדי לעמוד בדרישות הבטיחות של נאס"א לטיסות מאוישות.
ביולי 2013, בשלב החמישי והאחרון במכרז, נאס"א הסמיכה את החברות להפעיל טיסות מאוישות אל תחנת החלל הבין-לאומית.
ב-16 בספטמבר 2014 הסתיים השלב החמישי במכרז ונאס"א החליטה כי החברות שבסופו של דבר יקבלו מימון מלא לפיתוח החלליות ויטיסו אסטרונאוטים אל תחנת החלל הבין-לאומית הן SpaceX שתקבל מימון של 2.6 מיליארד דולר לפיתוח חללית הדרגון 2 ובואינג שתקבל 4.2 מיליארד דולר לפיתוח חללית הסטארליינר.
בתאגיד סיירה נבאדה, שחדל לקבל מימון על פיתוח הדרים צ'ייסר, נקטו בפעולות משפטיות נגד החלטת נאס"א, אך ללא הועיל.
בשנת 2016 החליטה נאס"א לבחור בדרים צ'ייסר עבור טיסות מטען לא מאוישות אל תחנת החלל הבין-לאומית.
בעוד שהטיסות המאוישות הראשונות כחלק מהתכנית המאוישת המסחרית תוכננו לצאת לדרך בסוף שנת 2017, חברת בואינג הודיעה במאי 2016 כי הטיסה המאוישת הראשונה שלה תידחה לשנת 2018 עקב בעיות הקשורות למשגר האטלס 5, אותו המשגר שיישגר את חללית הסטארליינר.
בדצמבר 2016 חברת SpaceX הודיעה כי גם הטיסה המאוישת הראשונה שלה תידחה לשנת 2018, עקב פיצוץ משגר הפאלקון 9 בזמן בדיקות לפני שיגור הלוויין הישראלי עמוס 6. במהלך תקופה זו, נאס"א המשיכה לשכור שירותי שיגור רוסיים כחלק מתוכנית סויוז על מנת לשגר אסטרונאוטים אמריקאים אל תחנת החלל הבין-לאומית.
באוגוסט 2018, נאס"א הודיעה על בחירת האסטרונאוטים שיחנכו את חלליות הסטארליינר והדרגון 2 בטיסות הבכורה.
חודשיים לאחר מכן, נאס"א הודיעה על דחיית טיסות הבכורה של שתי החלליות לשנת 2019. במרץ 2019, במשימת SpaceX Demo-1, שוגרה חללית דרגון 2 לא מאוישת אשר עגנה בהצלחה בתחנת החלל הבין-לאומית וחזרה לכדור הארץ שישה ימים לאחר שיגורה.
קצת יותר מחודש לאחר שיגורה, אותה החללית התפוצצה במהלך בדיקות הצתת מנועים סטטית, מה שגרם לעיכובים נוספים בדרך לטיסת בכורה מאוישת.
בדצמבר 2019, שוגרה משימת Boeing Orbital Flight Test במטרה לבחון את חללית הסטארליינר בעת עגינתה אל תחנת החלל הבין-לאומית וחזרתה לכדור הארץ.
החללית שוגרה בהצלחה אך 31 דקות אל תוך משימתה, בזמן שנכנסה למסלול סביב כדור הארץ, טעות בשעון המחשב בחללית הפעילה את המנועים מוקדם מידיי והכניסה את החללית למסלול שגוי שלא אפשר לה להגיע אל תחנת החלל הבין-לאומית.
החללית נאלצה לחזור לכדור הארץ מוקדם מידיי מבלי שהשלימה את משימתה.
בינואר 2020, ביצעה SpaceX בדיקת ביטול בעת שיגור (In-Flight Abort Test), מטרת בדיקה זו הייתה לבצע הפרדה של הדרגון ממשגר הפאלקון 9 כדקה לאחר השיגור על מנת לבחון את יכולת מערכת המילוט במקרה חירום.
הבדיקה עברה בהצלחה כאשר הדרגון השתמשה במנועי הסופר-דראקו כדי להרחיק עצמה מהמשגר אחרי תקלה מתוכננת.
החללית נחתה בהצלחה באוקיינוס האטלנטי בסמוך לחופי פלורידה.
במאי 2020 שוגרה בהצלחה משימת SpaceX Demo-2, טיסת ניסוי והמשימה המאוישת הראשונה של חללית הדרגון 2. צוות המשימה, מפקד החללית דאגלס (דאג) הארלי ומפקד מבצעים משותף רוברט (בוב) בנקן, ותיקי תוכנית מעבורות החלל, שוגרו אל תחנת החלל הבין-לאומית.
בעקבות בעיות בטיסת הניסוי הלא מאוישת של הסטארליינר, טיסת הניסוי המאוישת נדחתה ליוני 2024.
בתוכנית זו נעשה שימוש בשתי חלליות; הסטארליינר של בואינג והדרגון 2 של SpaceX, במטרה לשאת אסטרונאוטים אל ומתחנת החלל הבין-לאומית.
שתי החלליות הן קפסולות אוטומטיות שניתן לשלוט בהם ידנית במקרה הצורך.
תאי הקפסולה בשתי החלליות הן בגודל של 11 מטר מעוקב והן יכולות לשאת צוותים של שבעה אסטרונאוטים, אם כי נאס"א תשלח רק ארבעה אסטרונאוטים בכל משימה, עם אפשרות לאסטרונאוט חמישי.
שתי החלליות משתמשות במערכת העגינה של נאס"א כדי לעגון בתחנת החלל הבין-לאומית ויכולות להישאר עד 210 ימים בחלל בעת עגינה.
הדרגון 2 של SpaceX ניתנת לשימוש חוזר של עד 5 טיסות.
לחללית זו שתי גרסאות; 'Crew Dragon', חללית מאוישת המיועדת לנשיאת צוות של עד שבעה אסטרונאוטים ו-'Cargo Dragon' המיועדת לנשיאת מטען ומהווה תחליף מעודכן לגרסה המקורית של חללית הדרגון.
רוחבה של הדרגון 2 הוא 3.7 מטר וגובהה 4.4 מטר.
הגרסה המאוישת של הדרגון 2 יכולה לשמש גם כחללית מטען ואספקה וניתן לעשות בה שימוש חוזר של עד חמש טיסות.
דרגון 2 יכולה להחזיק כשבוע שלם בטיסת חלל חופשית מבלי לעגון בתחנת החלל הבין-לאומית.
כל גרסה מאוישת של דרגון 2 מצוידת במערכת מילוט למקרה חירום ומכילה שמונה מנועי סופר-דראקו המספקים את הדחף למילוט מהמשגר.
תחילה מנועים אלו היו מיועדים להנחית את הדרגון 2 על האדמה בחזרתה לכדור הארץ אך בסופו של דבר תוכניות אלה ננטשו והדרגון יועדה לחזור לכדור הארץ בצניחה במימי האוקיינוס האטלנטי.
מחיר של מושב אחד בחללית נע בין 55 ל-67 מיליון דולר, זול יותר באופן משמעותי מחלליות הסויוז הרוסיות וממעבורות החלל האמריקאיות.
הסטארליינר של בואינג ניתנת לשימוש חוזר של עד 10 טיסות.
קוטרה הוא 4.6 מטר וגובהה 5.1 מטר והיא מצוידת במספר מנועים ומדחפים כדי לבצע תמרונים מסלוליים ולהאיץ עצמה בעת מילוט ממשגר במקרה חירום.
בהגעתה לחלל, יכולה החללית לשרוד עד 60 שעות בטיסה חופשית.
בניגוד לדרגון 2, סטארליינר מיועדת לחזור לכדור הארץ בצניחה על האדמה במקום באוקיינוס, בעזרת כריות אוויר כדי לרכך את עוצמת הפגיעה.
ישנם ארבעה אתרים במערב ארצות הברית המיועדים לנחיתה של הסטארליינר.
במקרה חירום בו אין אפשרות לנחות על האדמה, החללית מסוגלת גם לבצע נחיתת חירום בצניחה אל מימי האוקיינוס.
מחיר של מושב אחד בחללית נע בין 90 ל-99 מיליון דולר.
לבואינג ו-SpaceX חוזה עם נאס"א לשש משימות כל אחת לפחות, בהפרשים של חצי שנה בין משימות.
המשימה המבצעית הראשונה בתוכנית המאוישת המסחרית הייתה משימת SpaceX Crew-1, בה שוגרה חללית דרגון אל תחנת החלל הבין-לאומית ב-16 בנובמבר 2020 ונשאה ארבעה אסטרונאוטים; שלושה אמריקאים ויפני אחד.
מאחר שבתחנת החלל הייתה נוכחת כבר אסטרונאוטית אמריקאית אחת בזמן הגעתם של האסטרונאוטים, משימה זו הייתה הפעם הראשונה מאז סיום תוכנית מעבורות החלל שהאזורים האמריקאים בתחנת החלל הבין-לאומית היו מאוישים עד תום עם ארבעה אמריקאים.
משימת SpaceX Crew-2 אשר שוגרה ב-23 באפריל 2021, הייתה המשימה המאוישת הראשונה ששוגרה בעזרת שלב ממשגר משומש; היא שוגרה על גבי משגר פאלקון 9 שכבר טס בעברו ונעשה בו שימוש חוזר יחד עם חללית דרגון 2 שגם היא טסה בעבר ונעשה בה שימוש חוזר.
לאחר שמשימת Boe-CFT נתקלה בבעיות טכניות משמעותיות, נאס"א ובואינג ארגנו מחדש את התוכנית, וסטארלינר-1 תטוס כמשימת מטען ללא צוות.
השיגור מתוכנן לא לפני אפריל 2026.
התוכנית התוניסאית התשיעית הייתה מדיניות כלכלית שהופעלה על ידי ממשלת תוניסיה בין השנים 1996–2001 ומטרתה הייתה להגביל את יחסי סחר החוץ עם מדינות ערב והרחבת יחסים אלו עם מעצמות אירופאיות.
לשם יישום המדיניות נשיא תוניסיה, זין אל-עאבדין בן עלי, הקים את המשרד לשיתוף פעולה והשקעות בינלאומי ביוני 1992, ומינה את מוחמד גנוצ'י לשר בתפקיד זה.
הממשלה החלה במשא ומתן עם בלגיה על מנת להגיע להסכם סחר חופשי בין המדינות, דבר שהושג רק שלוש שנים מאוחר יותר בשנת 1995. כחלק מהמדיניות החדשה, תוניסיה החלה להשתמש בשדה הגז הטבעי מיסקר שבין חופיה שלה לבין חופיה של איטליה, תוך הסכם שיתוף פעולה בין תוניסיה לאיטליה, צרפת ובריטניה.
בשנת 1996, עם תאריך יישום התוכנית, 73% מסחר החוץ התוניסאי עבר להתקיים עם מדינות אירופה ורק 27% נותר בינה לבין מדינות צפון אפריקה.
התוכנית הייתה למעשה חלק ממספר תוכניות שנועדו לקרב את תוניסיה אל המערב בזמן שלטונו של בן עלי.
התוצאות של המהלך היו חיוביות בראי הטווח הקצר: בשנת 1999, שלוש שנים לאחר החלת המדיניות על המשק, ירדה האינפלציה ב-2.7%.
גם אחוז האבטלה הלך והתגמד: בשנת 1987, כאשר בן עלי תפס את השלטון בהפיכה צבאית, שיעור האבטלה עמד על 12%.
עם זאת, מרגע החלת התוכנית הוא צנח ובשנת 2001 התקצץ במחצית.
למהלך היו גם השפעות חברתיות.
יותר הורים נהנו מרווחה גבוהה ועל כן אחוזי ההרשמה לבתי הספר צמחה ב-9%, מ-90% בשנת 1988 ל-99% מהאוכלוסייה בשנת 2001. גם תוחלת החיים גדלה משישים ושבע שנים בשנת 1988 לשבעים ושלוש שנים בשנת 2000. עם זאת, המהלך לא הוביל את תוניסיה לצאת מהחור החיצוני שפקד אותה.
בשנת 1999 הייתה תוניסיה חייבת 11 מיליארד דולר לבנק המרכזי האירופי, זאת על אף שהוציאה בין 45% ל -50% מהתמ"ג ו-20% מרווחי הייצוא על תשלום חובות בלבד.
לבסוף הוחלט להפסיק עם מדיניות זו עקב לחצים ציבוריים על גדילת החוב וחידוש יחסים עם מדינות המזרח התיכון וצפון אפריקה.
התוכנית הטיבטית של ה-CIA הייתה פעולה חשאית אנטי-סינית, שארכה כמעט עשרים שנים שהתמקדה בטיבט וכללה "פעולות פוליטיות, תעמולה, פעולות צבאיות ומודיעיניות" על בסיס הסכמים בין הממשל האמריקאי לאנשיו של הדלאי לאמה, טנזין גיאטסו.
אף על פי שהוקצה רשמית ל-CIA, המבצע תואם עם כמה סוכנויות ממשלתיות אחרות בארצות הברית כמו מחלקת המדינה ומחלקת ההגנה.
פעולות קודמות נועדו לחזק קבוצות התנגדות טיבטיות מבודדות שונות, מה שהוביל בסופו של דבר להקמת כוח צבאי בגבול נפאל-סין המורכב מכ-2,000 אנשים.
עד פברואר 1964, העלות השנתית הצפויה עבור כל הפעולות הטיבטיות של ה-CIA הגיעה לכ-1.7 מיליון דולרים.
התוכנית הסתיימה לאחר שנשיא ארצות הברית, ריצ'רד ניקסון ביקר בסין כדי ליצור קשרים הדוקים יותר בין הסינים לאמריקאים.
הדלאי לאמה מתח ביקורת על ביקורו של ניקסון וטען כי ביקור זה הוכיח בלב שלם שארצות הברית מעולם לא בנתה תוכניות אלו על מנת לעזור לתושבי טיבט, אלא על מנת לצמצם את כוחן של הממשלות הקומוניסטיות בעולם.
בתחומי הפעולה הפוליטית והתעמולה, התכנית הטיבטית של ה-CIA נועדה להפחית את ההשפעה, היכולות וההיקף הטריטוריאלי של ממשלת סין בשטחי טיבט, מאחר שארצות הברית חששה מהמעורבות הקומוניסטית באזור זה.
כבר ב-1957 פורסם בארצות הברית דו"ח שהצביע כי קיים חשש שהסינים יגבירו את נוכחותם הפוליטית והקומוניסטית בטיבט, כאשר בתקופה זו התפשטות הקומוניזם ברחבי העולם הייתה מקור דאגה עצום לארצות הברית.
בשל כך, ה-CIA ראה את המעורבות הסינית בטיבט כאיום.
בתזכיר מ-1950 ציין הארגון שחלק מהסיבות שמעורבות הסינית בטיבט נתפסת כאיום היא שהיא מגביר את המוטיבציה והחוזק של סין לגבש פלישה אפשרית להודו, אם לא די בכך האמריקאים טענו כי הסינים ישמשו בטיבט כיעד ממנו יתקיפו את הודו ומדינות המזרח התיכון במלחמת העולם השלישית.
בשל כך קהילת המודיעין האמריקאית הכריזה כי היא תנקוט במספר פעילות כאמצעי מניעה במקרה ותרחיש מלחמת העולם השלישית יתממש.
ה-CIA פעל לחיזוק הטיבטים כנגד המאמצים הקומוניסטים הסיניים, לשם כך תכננה ארצות הברית לתת לפעילי התנגדות טיבטים נשק ומשאבים מהמערב, ארצות הברית אף הבטיחה כי היא תקים מקלט לדלאי לאמה ולתומכיו.
האישור ואישור התוכנית לאחר מכן בוצעו על ידי הקבוצה המיוחדת של המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
התוכנית כללה מספר פעולות חשאיות הנושאות את שמות הקוד הבאים:
ST CIRCUS - שם קוד לפעולות הכשרת כוח גרילה טיבטיות באי סאיפאן, בהרי הרוקי ואף במחנה הייל שבקולורדו.
ST BARNUM - שם קוד לפעולות תובלה אווירית של סוכני ה-CIA שיספקו לטיבטים ציוד צבאי
ST BAILEY - שם קוד לקמפיין תעמולה מסווג.
השפעת היחסים בין הודו לסין על התוכנית
יחסי הודו–סין מילאו חלק חשוב בפעילות המסגרת של ה-CIA בעניין טיבט וזאת מאחר שהמיקום הגאוגרפי של טיבט (שנמצאת בין שתי המדינות) היה חשוב מבחינה אסטרטגית לארצות הברית.
ה-CIA פרסם מספר הערכות מצב אודות היחסים בין סין להודו ובמספר הזדמנויות אף פיקח על יחסים אלו, עד כדי האזנה לעיתונות ושידורי רדיו שדיווחו על התחממות או התקררות היחסים בין המדינות.
באוקטובר 1954 הוגש דו"ח על ידי אנליסטים של ה-CIA בנוגע לביקורו של ראש ממשלת הודו, ג'ווהרלל נהרו בסין ומצב היחסים בין המדינות.
בתום מלחמת הודו–סין שהתרחשה ב-1962 ה-CIA החל לפתח קשר הדוק עם שירותי המודיעין ההודים במטרה להיעזר בהם להכשיר ולספק סוכנים שיפעלו בטיבט.
סך של כ-1,735,000 דולר אמריקאי הוקדש לתוכנית הטיבטית עבור שנת 1964.
הטבלה הבאה ממחישה את עלויות התוכנית הטיבטית של ה־CIA בשנת 1964:
פריט עלות מאמצי התנגדות טיבטיים בנפאל 500,000 דולרים בתים של טיבטים בניו יורק ובז'נבה (לאורך חצי שנה) 75,000 דולרים הדרכה והכשרה 855,000 דולרים סבסוד פעילותו של הדלאי לאמה 180,000 דולרים שונות 125,000 דולרים
הדלאי לאמה ה-14, טנזין גיאטסו נתמך כלכלית באופן אישי על ידי ה-CIA בין סוף שנות ה-50 של המאה ה-20 ועד אמצע שנות ה-70 של אותה מאה וקיבל כ-180,000 דולרים מדי שנה.
חרף העובדה שכספים אלו יועדו לו באופן אישי, גיאטסו השתמש בהם בעיקר לפעילויות של הממשלה הטיבטית הגולה כגוון מימון שדלנות שמטרתה תמיכה בינלאומית בעצמאות טיבטית.
בשנת 1999 טען הדלאי לאמה כי התוכנית הטיבטית של ה־CIA הזיקה לטיבט מכיוון ששירתה בעיקר את האינטרסים האמריקניים ולדבריו "ברגע שהמדיניות האמריקאית כלפי סין תשתנה, הם יפסיקו את עזרתם ...
לאמריקאים הייתה אג'נדה שונה מהטיבטים".
חלק מהתרומות הגדולות ביותר של התוכנית הטיבטית לאינטרסים של ה-CIA באזור הגיעו על ידי העסקת הסינים בהתנגדות ומעולם לא ייצרו מרד המוני ומאורגן שמטרתו הייתה להביא לעצמאות טיבטית מבייג'ינג.
התוכנית גם הפיקה שלל מסמכים של הצבא שתפסו המורדים הטיבטים מהרשויות הסיניות, המסמכים הועברו לרשות ה-CIA ב-1961 בפעולה שכונתה "אחת ההצלחות המודיעיניות הגדולות ביותר של המלחמה הקרה".
התוכנית הנאצית להרי אורל הייתה תוכנית מרכזית של הנאצים ושל הקנצלר אדולף היטלר במלחמת העולם השנייה לביסוס הגבול המזרחי של הרייך השלישי.
מטרת התוכנית לכבוש את ההרים, הייתה מהיעדים האסטרטגים החשובים ביותר להיטלר ולההנהגה הנאצית.
הנאצים סברו כי הדבר יעזור להם להגיע לניצחון מכריע בחזית המזרחית מול ברית המועצות.
ב-1725 טען פיליפ יוהאן פון שטרהלנברג לראשונה כי הרי אורל הם חלק ממזרח אירופה.
חרף זאת, כבר מ-1850 רוב הקרטוגרפים ראו בהרי אורל ובנהר אורל שמדרום לרכס ההרים את הגבול המזרחי של אירופה ולא כחלק מאירופה עצמה.
מרבית הנאצים דחו את התפיסה שהרי האורל הם חלק מאירופה, לפחות מבחינה תרבותית, גם אם לא בהכרח במובן הגאוגרפי.
התעמולה הנאצית ואנשי המפלגה הנאצית סימנו את ברית המועצות כ"מדינה אסיאתית" והשוו את העם הרוסי לבני העם ההונים ולעיתים אף למונגולים, אותם הנאצים החשיבו כ"תת-אדם" על פי תורת הגזע.
התקשורת הגרמנית הציגה את המערכות הגרמניות במזרח כנדרשות על מנת להבטיח את הישרדות התרבות האירופית נגד אותו "איום אסייתי" על הגזע הארי.
בוועידה מרכזית שהתקיימה ב-16 ביולי 1941, שם הוצגו הצעות ורעיונות בענייני השלטון הגרמני בשטחים הכבושים של מזרח אירופה, הדגיש היטלר בפני המשתתפים (מרטין בורמן, הרמן גרינג, אלפרד רוזנברג והנס לאמרס) כי "אירופה של היום אינה אלא מונח גאוגרפי; בפועל אסיה התרחבה עד לגבולותינו".
היטלר גם הביע את אמונתו כי בעת העתיקה המושג "אירופה" היה מוגבל עד לקצהו הדרומי של חצי האי היווני, ולאחר מכן החל בלבול במשמעות המושג על ידי הגבולות המתרחבים והגדלים של האימפריה הרומית.
הוא קבע שאם גרמניה תנצח במלחמה, גבול אירופה "יגיע מזרחה עד המושבה הגרמנית הרחוקה ביותר".
בניסיון להשפיע על המדיניות הנאצית, שלח הפוליטיקאי הפשיסטי הנורווגי, וידקון קוויזלינג תזכיר לגרמנים בעניין השאלה הרוסית, בתזכיר הציע קוויזלינג הצעות בנוגע לבעיה אותה הגדיר כ"בעיה העיקרית בפוליטיקה העולמית כיום".
הוא דגל בכך שנהר הדנייפר שבאוקראינה יהיה קו החלוקה כללי בין מערב אירופה לבין רוסיה.
הוא הודה כי הדבר יהיה מלווה בחלוקת אוקראינה לשניים, אך צידק זאת בכך שהיסטורית וגאוגרפית הדבר מוצדק והכרחי.
תכנון הגבול המדיני בהרי האורל
האדריכל הראשי של גרמניה הנאצית, אלברט שפר באוטוביוגרפיה שלו, בתוככי הרייך השלישי מעיד כי הוא ראה את היטלר מהרהר על עניין כיבוש הרי אורל כבר בתחילת 1940. שר החוץ הסובייטי, ויאצ'סלב מולוטוב נסע לברלין כחלק ממגעים שמטרתם הייתה צירוף ברית המועצות למדינות הציר.
בברלין, פגש מולטוב את מנהיג גרמניה הנאצית, אדולף היטלר ושר החוץ הגרמני, יואכים פון ריבנטרופ.
עם זאת, עוד לפני קיום הפגישה נפלה החלטה אצל היטלר לתקוף את ברית המועצות באביב שלאחר הפגישה.
הוא הורה לוורמאכט להכין תוכנית צבאית להתקפת ברית המועצות, תוכנית שתהפוך מאוחר יותר למבצע ברברוסה.
היטלר הזכיר גם את הרי אורל במספר שיחות; באחת הפעמים הוא מספר כיצד אחרים שאלו אותו האם הרי אורל הם גבול מספיק מזרחי עבור גרמניה.
היטלר, אמר שהדבר אכן מספיק אך הדגיש כי המטרה העיקרית בתוכנית היא "למגר את הבולשביזם", ובמידת הצורך יבוצעו מבצעים צבאיים על מנת להבטיח זאת.
מאוחר יותר הצהיר היטלר שיוסיף סטלין יהיה מוכן להפסיד את שטחה האירופי של רוסיה אם לא יצליח "לפתור את בעיותיו" ובכך הוא עלול "להסתכן בלהפסיד את הכל".
היטלר טען כי הפלישה הגרמנית לברית המועצות תביא לנפילת האימפריה הסובייטית.
בשיחה בנובמבר 1942 עם שר החוץ הדני סקאביניוס, ריבנטרופ הצהיר כי הגרמנים מעריכים כי לאחר שהם יכבשו את החלק האירופי של המדינה, רוסיה האסיאתית תתפצל בסופו של דבר למספר "רפובליקות איכרים" קטנות שלא יזיקו לגרמניה.