tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הידועות מכולן הן הדבוראים הטפילים המכונים "צרעות טפיליות" וכוללים 61 משפחות שונות.
לרבים מהם יש איבר הטלה הדומה לצינור מחודד.
על-משפחה כלצידים (Chalcidoidea) – בה 19 משפחות
למרות שהדבוראים הם הנפוצים ביותר בין חרקים אלה, ישנם עוד 6 סדרות של חרקים פרזיטואידים:
מרושתי-כנף (Neuroptera) – בהם כמה ממיני הטרפרגליים
הסוג Aleochara ממשפחת הקצרחפיתיים וחלק מהרצניתיים
זבובאים (Diptera) – בהם הזריזבוביים, הבומביליים, הכדוראשיים (Pipunculidae), הגדול-ראשיים (Conopidae) וחלק מהשחמטניים
שעירי כנף (Trichoptera) – בה משפחת השעירניתיים
פְּרָזוֹן הוא מושב בצפון ישראל, בחבל תענך דרומית לעפולה, הסמוך ליישובים מרכז יעל, מיטב ואביטל, ושייך למועצה אזורית הגלבוע.
היישוב הוקם בשנת 1953 (תשי"ג) על ידי עולים מכורדיסטן (כורדים יהודים), והיה היישוב השני שהוקם בחבל תענך לאחר אביטל.
שם היישוב לקוח מפסוק בשירת דבורה: .
לפי רש"י ומפרשים נוספים, "פְרָזוֹן" פירושו "יושבים ללא חומה ובריח", או "כפריים" – ביטוי לשאיפת המייסדים ליישב את האזור ביישובים כפריים פתוחים ובטוחים.
פרזון נוסד בשנת 1953 על ידי עולים יהודים מכורדיסטן, שעלו לישראל בראשית שנות ה־50. רבים מהם שהו תחילה במעברת מגידו לפני שעברו להתיישב במושב.
בסך הכול התארגנו כ־60 משפחות לגרעין המייסד של פרזון.
פרזון, יחד עם אביטל ומיטב (שהוקם ב־1954), הרכיב את "גוש יעל" – קבוצה של מושבים בחבל תענך שנוסדו על ידי עולים כורדים.
בשנים הבאות הוקמו באזור מושבים נוספים על ידי עולים ממרוקו, תוניסיה, איראן וארצות נוספות, אך פרזון שמר על צביון כורדי מובהק.
כמו יישובי עולים רבים בשנות ה־50, תושבי פרזון התמודדו בתחילת הדרך עם קשיים בתשתיות ובתנאי מחיה: הם התגוררו בצריפים ובאוהלים, המים הובאו לראשונה מקיבוץ סמוך עד שהותקנו ברזים משותפים, וחשמל לא היה זמין בתחילת הדרך.
מדיניות משרד החקלאות בראשות משה דיין בשנות ה־50 התמקדה בעידוד גידולי שדה באזור, ופחות בענף הבקר לחלב, אך התושבים התעקשו להחזיק פרות לשם פרנסה נוספת.
פרזון שוכן במחוז הצפון, בתחומי מועצה אזורית הגלבוע.
הוא נמצא בחבל תענך – אשכול של יישובים חקלאיים מדרום לעפולה באזור עמק יזרעאל.
ממערב ליישוב זורם (בעונת החורף) נחל גלבוע, והסביבה מאופיינת באדמות פוריות של העמק.
פרזון נמצא כ־7 ק"מ דרומית לעפולה וכ־30 ק"מ דרום־מערבית לים הכנרת.
אוכלוסיית היישוב יהודית ברובה, בדומה לשאר היישובים היהודיים באזור; כפרים ערביים סמוכים הם סנדלה ומוקייבלה, המרוחקים כ־3 ק"מ מדרום.
האוכלוסייה בפרזון השתנתה לאורך השנים.
בטבלה שלהלן מופיעים נתוני אוכלוסייה מדגמים שונים (לפי פרסומי הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה):
החקלאות היוותה את עמוד השדרה הכלכלי של פרזון מאז הקמתו.
עם הגעתם קיבלו המשפחות הכורדיות הקצאת נחלות, כלי עבודה בסיסיים ובהמות עבודה מהסוכנות היהודית.
בשנים הראשונות התבססה החקלאות בעיקר על גידולי שדה וירקות – כגון אבטיחים, בצל, שום וסלק סוכר – כאשר מדריכים ממשלתיים העניקו לחקלאים הדרכה בשיטות חדשות.
שתי משפחות חלקו לעיתים סוס אחד ומחרשה מעץ, והובילו תוצרת בעגלות רתומות לסוסים לשווקים בעפולה, שהייתה אז עיירה קטנה.
ענף החלב התפתח אף הוא: למרות הסתייגות ראשונית של משרד החקלאות, משפחות רבות החזיקו פרות לחלב.
בתחילה חלבו ביד, אך עם כניסת החשמל החלו להופיע מכונות חליבה, ועדרי הבקר הורחבו.
בשנות ה־70–80 פעלו עשרות רפתות משפחתיות.
בשנת 2005 פעלו עדיין 27 משקים חלביים פעילים בפרזון, אולם מספרם הצטמצם בעקבות רפורמות כלל־ארציות בענף החלב; באמצע העשור השני של המאה ה־21 נותרו פחות מעשר רפתות פעילות, אך בעלות עדרים גדולים יותר לשם כדאיות כלכלית.
בנוסף לענפי השדה והחלב, תושבי פרזון עסקו גם בענפי לול – עופות לביצים ולעיתים לבשר – כחלק מהרחבת מקורות ההכנסה.
הביצים והתוצר החקלאי שווקו באמצעות חנות קואופרטיבית ששירתה את יישובי חבל תענך.
המושב פועל כמושב עובדים: לכל משפחה משק עצמאי, אך קיימים מנגנוני שיתוף בקנייה ובשיווק התוצרת.
במשך שנים פעלו בפרזון אגודה שיתופית לרכישת תשומות חקלאיות ושירותי מכונאות משותפים דרך המועצה האזורית.
בית אריזה אזורי ותחנת קירור לחלב הופעלו במשותף עם מושבי גוש יעל בראשית הדרך.
חקלאי פרזון מאוגדים בגופים ארציים דוגמת התאחדות מגדלי הבקר בישראל ותנובה, המקנים שירותים וטרינריים, הדרכות מקצועיות וערוצי שיווק קבועים.
לדת יש מקום מרכזי בחיי הקהילה.
פרזון הוא יישוב יהודי בעל צביון מסורתי; אינו חרדי או משויך לתנועה דתית מסוימת, אך המסורת נשמרת במידה רבה.
בית הכנסת המרכזי עומד בלב היישוב ומשמש מוקד לתפילות ולכינוסים.
מאחורי בית הכנסת מצויה לעיתים גם לשכת קהילה קטנה, בה מתקיימים אירועים, הרצאות, אספות והחגיגות של בר/בת מצווה וחתונות.
המייסדים שהגיעו מכורדיסטן הביאו עמם מנהגים ייחודיים – מנגינות תפילה מסורתיות, מאכלי חג ומנהגים תרבותיים שונים.
בית הכנסת נוהג לפי נוסח עדות המזרח (ספרדי/מזרחי), כמקובל בקרב יהודי כורדיסטן.
חגיגות מיוחדות כמו מימונה אומצו מהאזור, ולעיתים מתקיימות חגיגות אזוריות של סהרנה – חג טבע מסורתי של יהודי כורדיסטן לאחר פסח – שבהן משתתפות גם משפחות מפרזון.
תוואי היישוב כולל רשת רחובות סלולים המקשרים בין המשקים המשפחתיים, כאשר בית הכנסת ומבני הציבור ניצבים במרכז.
לפרזון גישה מכביש 675 ודרכי גישה מקומיות.
שירותי תחבורה ציבורית פועלים באזור: קו 49 של חברת סופרבוס עובר בפרזון וביישובים סמוכים, ומקשר את היישוב למרכז עפולה ולתחנת הרכבת עפולה מספר פעמים ביום.
שירותים רפואיים מתקדמים ניתנים בעיקר במרכז הרפואי העמק שבעפולה.
למרות גודלו המצומצם של היישוב, אחד מבניו הבולטים הוא כדורגלן יונתן לוי, שגדל במושב והחל את דרכו בקבוצת הנוער הפועל אסי גלבוע.
פרזיה (שם מדעי: Freesia) הוא סוג במשפחת האירוסיים בו 14 עד 16 מינים.
הפרזיה הוא צמח נוי רב שנתי רב צבעים, בעל ריח בושם חזק ובעל פקעת ומוצאו באפריקה ובעיקר בדרום אפריקה.
גובה גבעול הצמח מגיע ל-30 סנטימטרים וכולל הפרח הוא מגיע ל-40 סנטימטרים.
לכל פקעת שני גבעולים וקצה עליון דמוי שיבולת ממנו יוצאת הפריחה.
בכל פקעת 10 עד 15 פרחים במגוון צבעים כמו צהוב, כתום, אדום, סגול, ורוד ולבן.
הפריחה בסוף החורף ובאביב ממרץ עד מאי והיא נמשכת כ-4–5 שבועות.
חלק מהפקעות שורדות את הקיץ ומצמיחות עלים ופרחים בעונה הבאה.
פרח אדום היא להקה ישראלית המתמחה בסגנון מוזיקת הרבטיקו היוונית.
סגנון המוזיקה רבטיקו נוצר בסוף המאה ה-19 באסיה הקטנה בסמירני, איזמיר של היום והמשיך להתפתח בפיראוס, אתונה וסלוניקי.
להקת "פרח אדום" רואה עצמה כממשיכת דרכן של הזמרת היהודיה רוזה אשכנזיאשר הייתה מגדולות זמרות יוון (נפטרה ב-1980) והזמרת היהודיה סטלה חסקיל (1918–1954), וכן את דרכם של יהודי סלוניקי בעיקר צדיק וגאזוז, אשר נהגו לשיר את שירי הרבטיקו בשפת הלדינו.
תומר כץ, סולן הלהקה ומנהלה המוזיקלי, כתב טקסטים בעברית למנגינות רבטיקו ויצר שירים ולחנים עבריים חדשים ומקוריים בסגנון זה.
כמו כן השתתף תומר בסרט הדוקומנטרי על הזמרת היהודיה רוזה אשכנזי "קנרית מתוקה שלי" של הבמאי רועי שר
הלהקה משתפת פעולה עם אומנים יוונים, ביניהם המשורר הידוע מנוליס רסוליסהזמרת סופיה פפזוגלו ושני נגני הבוזוקי המובילים ביוון מנוליס קרנתיניס וניקוס תאתאסופולוס, וזכתה לביקורות נלהבות בארץ וכן ביוון.
ב-4 בנובמבר 2012 להקת "פרח אדום" ובראשה תומר כץ ארגנו את סמינר הרבטיקו הראשון מסוגו בישראל, בו התארח נגן הבוזוקי היווני אדוניס חראלומבופולוס, מטובי נגני הבוזוקי ביוון.
הסמינר התקיים בבית הקהילה היוונית בירושלים.
מאז מתקיים הסמינר מדי שנה בהדרכת המוזיקאים החשובים ביותר ביוון, כולל Dimitris Mystakidis, Evgenios Voulgaris.
באוקטובר 2013 אירחה להקת "פרח אדום" את המוזיקאית היווניה ת'יאודורה את'נסיו למופע ראשון מסוגו בישראל, שהוקדש לשיריה של הזמרת היהודיה סטלה חסקיל.
באוגוסט 2016 להקת "פרח אדום" אירחה למופע משותף את אחת הזמרות הגדולות ביוון, הזמרת מריו.
בינואר 2016 להקת "פרח אדום" העלתה מופע חדש "יוון והקשר הישראלי", בו הלהקה משתפת פעולה עם האומנים הוותיקים דקלון ויהודה קיסר.
הלהקה הוציאה עד כה את האלבומים "פרח אדום בהופעה", "אש של אהבה" וכן D.V.D של הופעה חיה "בבית הקונפדרציה".
תומר כץ - בוזוקי, עוד, בגלמה, ניהול מוזיקלי, לחנים וטקסטים
רעות-רבקה שאבי, ענבל דדון - שירה
אוראל תמוז, נימרוד עצמון - גיטרה
גבריאל פיסק, עומר להב - כלי הקשה
פרח הוא איבר הרבייה בצמחים מכוסי-זרע ומשמש לרבייה זוויגית.
הפרחים הם עצמם איברי רבייה זכריים או נקביים המייצרים תאי רבייה ומאפשרים מפגש תאי רבייה זכריים עם תאי רבייה נקביים, ליצירת זרעים.
אצל רוב הצמחים בעלי הפרחים, רבייה זוויגית היא הדרך העיקרית להתרבות, תוך יצירת צירופים גנטיים חדשים.
הזרעים הם האמצעי העיקרי להפצת צאצאים פוטנציאליים על פני שטח רחב, תוך צמצום התחרות בינם ובין צמח האם ומאפשרים הרחבת שטח המחיה של המין.
פרחים מושכים אליהם בעלי-חיים המשמשים כגורמי האבקה.
משיכת המאביקים נעשית על ידי שילוב של גירוי המזוהה ממרחק (על ידי צבע, ריח או צורה), ותגמול – לרוב בצורת מזון, כגון צוף או אבקה, היוצר התניה חיובית עבור הביקורים הבאים.
(המספרים מתייחסים לציור מס' 1)
עוקץ (1) (pedicel) – מחבר בין הפרח לגבעול.
מצעית (receptacle) – בסיס הפרח, עליו ערוכים איברי הפרח.
עטיף (perianth) – עלי עטיף – העלים העוטפים את חלקיו המיניים של הפרח.
מבחינים בין עטיף פשוט לבין עטיף כפול.
עטיף כפול מורכב משני סוגי עלים; העלים החיצוניים על-פי רוב ירוקים, ומכונים גביע (2) (calyx) או עלי גביע (sepals); העלים הפנימיים על-פי רוב צבעוניים, ומכונים כותרת (3) (corolla) או עלי כותרת (petals), ותפקידם העיקרי הוא למשוך מאביקים אל הפרח על ידי ריח, טעם או צבע עז.
עטיף פשוט מכיל רק סוג אחד של עלים – ירוקים או חסרי צבע (עטיף גביעוני) או צבעוניים (עטיף כותרתי).
אבקן (4) (stamen) – איבר הרבייה הזכרי בפרח.
מאבק (anther) – איבר הבנוי מלשכות, ובתוכן שקי האבקה (pollen sacs).
זיר (filament) – איבר מוארך, הנושא את המאבק ומגביה אותו מעל מצעית הפרח.
עלי (5) (pistil) – איבר הרבייה הנקבי בפרח.
העלי מורכב מעַלֶה שחלה (carpel) אחד או מספר עלים, וקיימים בו החלקים הבאים:
שחלה (ovary) – איבר חלול, בתוכו נמצאות הביציות (ovules).
עמוד עלי (style) – עמוד חלול העולה מן השחלה, דרכו נכנסים תאי המין הזכריים אל השחלה.
צלקת (stigma) – מקום מורחב בראש עמוד העלי, לעיתים דביק, משמש לקליטת תאי המין הזכריים.
לא בכל פרח ישנם כל החלקים האלה: פרחים מואבקי רוח, חסרים לעיתים קרובות את עלי הכותרת; פרחים רבים הם חד-מיניים, כלומר בעלי עלי בלבד, או אבקנים בלבד; ישנם גם פרחים מנוונים, בהם אין כלל אברי מין.
פרח שיש לו עלי גביע, עלי כותרת, אבקנים ועלי, נקרא "פרח מושלם".
צורת הפרח משמשת כאמצעי חשוב להגדרת השייכות המשפחתית של הצמח.
בטבע נמצא התאמה בין הפרח לאמצעי ההאבקה שלו.
הדוגמה המובהקת היא פרח הדגניים.
מאחר שבמשפחה זו ההאבקה מתבצעת על ידי הרוח, אין בה עלי כותרת צבעוניים, ואין פרחים מפיצי ריח.
הפרחים מתחלקים בצורתם לשני סוגים עיקריים:
פרחים נכונים, הם פרחים בעלי שני צירי סימטריה (סימטריה רדיאלית) לפחות; פרחים בלתי-נכונים, הם פרחים בעלי ציר סימטריה אחד בלבד (סימטריה דו-צדדית).
מלבד הפרחים הפשוטים, בעלי הכותרות הסימטריות, הבנויות מעלי כותרת נפרדים וברורים, יש עוד צורות רבות ומורכבות של פרחים.
הצורות הידועות של כותרות הפרחים הן:
פרחי צלחת – פרחים המורכבים מעלי כותרת גדולים וצבעוניים הערוכים בצורה מישורית היקפית סביב מרכז הפרח הכולל את איברי המין.
פרחים אלה לרוב די שטוחים.
דוגמאות: כלנית מצויה, נורית אסיה ומרגנית השדה.
פרחים לשוניים – פרחים בהם עלה כותרת אחד, משונן לעיתים בקצהו.
תחתיתו מגולגלת בדרך כלל, ובתוכה נמצאים האבקנים או עמוד העלי.
פרח לשוני מצוי בעיקר בדורים חיצוניים בפרחים ממשפחת המורכבים, אך מצוי גם במינים אחרים כמו ממשפחת השפתניים.
פרחים צינוריים – פרחים בהם עלי הכותרת מאוחים בבסיסם, ורק בסוף הפרח הם הופכים לעלי כותרת נפרדים, בתצורה המזכירה משפך.
לעיתים צינור הכותרת ארוך, והעלים המתפצלים קצרים, לעיתים הצינור קצר ביותר וכמעט אינו מורגש.
פרחים צינוריים מאפיינים את סדרת הצינוראים, אך מצויים מאוד גם במשפחות אחרות, ביניהן במשפחת המורכבים.
פרחים שפתניים – נקראים לעיתים גם פרחים פעורים, הם פרחים צינוריים, בהם עלי הכותרת לא שווים בגודלם ובצורתם, אלא נראים כמו שפתיים.
השפה התחתונה קעורה, והשפה העליונה המכסה אותה קמורה.
השפתיים פתוחות בדרך כלל, כדי לאפשר למאביקים (בעיקר דבורים) להיכנס.
פרחים אלו נפוצים במשפחת השפתניים.
– הם פרחים הבנויים מחמישה עלי כותרת נפרדים.
פרחים אלו נפוצים במשפחת הפרפרניים.
פרחי סחלב – פרחי הסחלב בנויים מעלי כותרת נפרדים, הערוכים בשני דורים בני שלושה עלים כל אחד.
המייחד אותם, הוא אחד העלים בדור הפנימי, שגודלו, צורתו וצבעיו שונים משאר העלים.
גודלו מגיע עד ל-10 ס"מ במינים מסוימים, צבעיו עזים במיוחד, וצורותיו מגוונות מאוד.
צורה זו מושכת מאביקים, על ידי הידמות לחרק אחר.
צורת משיכה זו חשובה לפרחים חסרי תכונות המושכות מאביקים המצוייות בפרחים אחרים, כגון צוף או מחסה.
בעיקר ידועה הדבורנית, המזכירה דבוראי.
לעיתים קרובות נוחתים עליה זכרים של דבוראים, החושבים שלפניהם נקבה בת סוגם, ואגב כך מאביקים את הפרח.
פרחי אירוס – פרחי האירוס מגוונים בצורתם, מהם נכונים, מהם אינם נכונים.
הדור החיצוני של עלי הכותרת גדול יותר, עליו עולים מעלה, והדור הפנימי קטן יותר בדרך כלל, עליו נופלים.
בפרחים הבלתי נכונים, יוצר עמוד העלי צלקת כותרתית – העמוד עם הצלקת מורחבים ובעלי צבע כשל הכותרת.
לפרח דו מיני יש אבקנים ועלי.
לפרח חד מיני יש רק אבקנים או רק עלי.
בצמח עם פרחים חד מיניים, שני סוגי הפרחים יכולים להופיע על אותו פרט, ואז הצמח נקרא חד-ביתי.
כאשר הפרחים עם העלי נמצאים על פרטים שונים מאלה הנושאים פרחים עם אבקנים, הצמח נקרא דו-ביתי.
הפריית הפרחים נעשית על ידי האבקה – העברת אבקת הפרחים לצלקת.
ישנם פרחים המואבקים על ידי הרוח, יש שעל ידי מים, ויש שעל ידי בעלי חיים.
פרחים מסוימים מואבקים מפרחים בצמחים אחרים השייכים לאותו מין וזו נקראת האבקה זרה והיא הנפוצה ביותר.
בצמחים אחרים, הפרחים מואבקים מפרחים אחרים באותו הצמח, ויש שמואבקים מהאבקנים שלהם עצמם.
צורה זו של האבקה נקראת האבקה עצמית.
חלק מהצמחים מכילים רק פרח בודד.
אחרים הם מרובי פרחים ובחלקם הפרחים מסודרים בתפרחת, שהיא קבוצה של פרחים המסודרים על גבעול או מערכת גבעולים.
תפרחת מסוימת – בה הציר הראשי מפסיק את צמיחתו לאחר שמופיע הפרח הראשון.
הפרח העליון על הציר הראשי הוא הפרח הבוגר ביותר והפרחים הצעירים יותר מופיעים מתחתיו, לא על הציר הראשי אלא על ענפים הצומחים מתחת לפרח הראשון.
סוגי התפרחות העיקריות השייכות לסידור זה הן:
רב בדית – מתחת לפרח העליון צומחים מספר ענפים (בדים) נושאי פרחים.
דו בדית – מתחת לפרח העליון צומחים שני ענפים נושאי פרחים.
חד בדית – מתחת לפרח העליון צומח רק ענף אחד, הנושא פרח אחד בלבד.
מתחתיו צומח ענף נוסף, המסתיים גם הוא בפרח בודד וכך הלאה.
תפרחת בלתי מסוימת – בה הציר הראשי ממשיך להתארך גם אחרי תחילת הפריחה וצמיחת פרחים מבסיסו כלפי הקצה העליון.
אשכול – כל הפרחים נישאים על עוקצים היוצאים מהציר הראשי של התפרחת.
שיבולת – ציר התפרחת מאורך וכל הפרחים יוצאים מהציר, ללא עוקצים (פרחים יושבים).
סוכך – הציר הראשי של התפרחת קצר מאוד וכל הפרחים יוצאים ממפרק אחד.
הם נישאים על עוקצים ומסתיימים כולם במישור אחד.
קרקפת – הציר הראשי של התפרחת פחוס או בעל צורת דיסק ועליו יושבים בצפיפות כל הפרחים.
קיימים גם צירופים שונים, מורכבים יותר.
לכך קיימת סיבה אבולוציונית: צבעיהם של הפרחים גורמים לחרקים ולציפורים להימשך אליהם.
האדם רואה בעיקר את צבעוניות הפרחים בחלק הספקטרום הנראה של האור (הצבעים שבני אדם רואים).
המאביקים (בדרך כלל חרקים),רואים בעיקר בתחום האולטרה סגול.
בפרחים רבים יש סימונים בעלי בליעה בתחום האולטרה סגול של תוואי הכניסה לאזור ההאבקה, וכך החרקים המאביקים מוצאים בקלות את דרכם אל הצוף או האבקה.
כמו כן מסוגלים החרקים השונים להבחין רק במספר צבעים מצומצם.
לפיכך, בצמחים שגדלים באזור בו המאביקים מסוגלים להבחין בעיקר בצבע האדום הייתה עדיפות לצמחים בעלי פרחים אדומים, אשר מאפשרים זיהוי מהיר על ידי המאביקים וסיכוי גבוה להפריה ויצירת זרעים.
בארץ ישראל נפוצים בעיקר פרחים בצבע צהוב, פרחים בצבע ורוד ופרחים בצבע לבן.
המגוון העצום בצורות הפרחים ובצבעיהם הותאם במהלך האבולוציה, דרך הברירה הטבעית, באופן ספציפי לחרקים ולציפורים מסוימים.
לדוגמה, פרחים שגדלים במקומות שקיימים בהם בעיקר חרקים גדולים או ציפורים, למשל, התקיימה בהם ברירה טבעית לפרחים גדולים יותר, אשר המאביקים נכנסים לתוכם בקלות.
בצמחים בעלי פרחים קטנים, שאינם בולטים למרחק, נמצא פרטים רבים מאותו המין, הגדלים בקרבה אחד למשנהו.
כך נוצר משטח צבעוני המושך מאביקים.
צבעיהם וצורתם של הפרחים היו בין הנושאים הראשונים שנחקרו על ידי מדע האבולוציה עם התפתחותו במאה ה-19, זאת בשל נגישותם של הפרחים וההבדלים הברורים במראה שלהם.
מזה דורות רבים, הפרחים היוו נושא חביב על אמנים.
הסיבות לכך מרובות: הזמינות, הצבעים, הצורות, השתקפויות האור וכן השלבים השונים בחיי הפרח, מהיותו ניצן ועד נבילתו.
הציירים השתמשו בפרחים ובעצים כרקע לציוריהם, וגם כמאגר סמלים, בעיקר בימי הביניים, באמנות הדתית הנוצרית.
כבר במצרים העתיקה, פרח הלוטוס סימל את השמש, הבריאה והלידה מחדש והוא הופיע בפריטים אמנותיים שונים מאותה תקופה.
בימי הביניים, חוץ מסמלים דתיים, הפרחים הופיעו בשטיחי קיר ופריטי טקסטיל שונים, בארמונותות ובכנסיות.
ברנסאנס האיטלקי, האמנים שילבו פרחים ביצירות בנושאים מיתולוגיים.
בתמונת פרימוורה של בוטיצ'לי, בוטנאים זיהו קרוב ל-200 סוגי פרחים שונים.
בתקופה מקבילה, בארצות השפלה (בעיקר הולנד), הציירים התמחו בציורי טבע דומם.
בציורים אלה שולבו פרחים מעונות שונות ויבשות שונות, עם פריטים נוספים, להעברת מסרים פילוסופיים על טבע האדם.
האמנים הללו הקפידו מאוד על הדיוק הבוטני בציוריהם.שילוב הפרחים באמנות המשיך גם בתקופות מאוחרות יותר, עד ימינו, תוך התייחסויות שונות.
נמצא פרחים בצילום אמנותי וגם בצורות אמנות עתידניות, כמו אצל , אשר שלח זר פרחים ועץ בונסאי לסטרטוספרה, בגובה 90,000 רגל.
פרזידנט (נשיא), או אסהול (Asshole) הוא משחק קלפים.
למשחק גרסאות שונות, אולם המשותף לכולן הוא מכניקת ה"מעמדות" של המשחק: במשחק זה אין מנצח סופי.
תחת זאת, המשחק מחולק לסיבובים ולכל סיבוב יש מנצח הנקרא "פרזידנט" (ומכאן שמו של המשחק).
השחקן האחרון שנשאר עם קלפים בידו נחשב לאסהול (asshole).
מקור המשחק מסין, והוא הופץ במערב בשנות ה־80 של המאה ה־20.
מטרת המשחק היא להניח את כל הקלפים כמה שיותר מוקדם.
בסופו של כל סיבוב משחק כל שחקן מקבל תואר בהתאם לסדר השלמת המטרה:
פרזידנט (President) - המנצח של סיבוב זה, שנפטר ראשון מכל הקלפים שבידו.
וייס פרזידנט (סגן פרזידנט) (Vice-President) - השחקן שהגיע מקום שני.
התואר קיים במקרה שיש 4 שחקנים או יותר.
מידל (אמצע, Middle) - השחקן האמצעי (מקום שני במשחק של שלושה שחקנים, מקום שלישי במשחק של חמישה שחקנים וכו'...).
התואר קיים כשיש כמות של יותר מ-4 שחקנים (במשחק של 5 משתפים יש מידל אחד; במשחק של 6 משתתפים יש שני מידלים).
וייס אסהול (סגן אסהול) (Vice-Asshole) - השחקן שהגיע מקום אחד לפני אחרון.
אסהול (Asshole) - השחקן האחרון שנשאר עם קלפים בידו.
חלוקת התארים הסטנדרטית מתאימה למשחק של 6-4 שחקנים, אם כי ניתן לקיים גרסאות גם בכמויות שונות.
בדרך כלל נחשב המשחק ככזה שמתאים לכמות של 4 עד 7 שחקנים.
לרוב משחקים את המשחק באופן הבא:
משחקים עם חפיסת קלפים אחת מלאה.
גרסאות שונות משלבות ג'וקרים במשחק ואחרות לא.
אם הם משולבים, הג'וקר יכול להיחשב כל קלף לבחירת השחקן.
מחלקים את כל הקלפים בצורה שווה בין השחקנים (לעיתים חלק מהשחקנים מקבלים קלף אחד יותר מחבריהם, אולם זה לרוב חסר חשיבות).
לשחקנים אסור להסתכל בקלפים של המשתתפים האחרים.
השחקן המחזיק בקלף 3 תלתן הוא המתחיל (אין חובה לשחק במהלך הראשון את ה־3 תילתן).
הוא יכול לשיקול דעתו להתחיל בהנחת קלף אחד, או בהנחת זוג/שלישייה/רביעייה של קלפים תואמים (למשל, שלישיית נסיך).
כשמשחקים עם שתי חפיסות יתחיל השחקן המחזיק בקלף 3 תלתן - גב אדום.
לאחר שהשחקן הראשון שם קלף (או קלפים) באופן גלוי, התור עובר לשחקן הבא (עם כיוון השעון), והוא חייב לשים את אותו מספר קלפים, כך שיש בהם ערך זהה או גבוה יותר מזה שבראש הערימה.
לדוגמה, אם השחקן הראשון שם זוג שערכו 8, השחקן הבא מחויב לשים זוג שערכו שווה או עולה על 8. כלומר, הוא אינו יכול לשים זוג שערכו 4, אך גם אינו לשחק קלף בודד, לא משנה מה מספרו.
אם הגיע תורו של שחקן ואין לו קלפים לשים, או שהוא לא רוצה לשים (לדוגמה, בראש הערימה זוג מלכה ויש לו שלישיית מלך, אבל הוא לא רוצה "לפרק" אותה), יש בידו שתי אפשרויות:
לשים קלף שערכו 2 (נקרא שורף / חותך / מקפל), ו"לשרוף" את הערימה המונחת, ואז הוא יתחיל ערימה חדשה (באילו קלפים שהוא רוצה).
השחקן ישים תמיד קלף 2 יחיד, גם במצב שבערימה שמים זוגות או שלישיות.
לומר "אין לי" (פס / Pass) והמשחק ממשיך רגיל לשחקן הבא בתור.
אם הסיבוב חוזר לאותו שחקן שבחר לדלג, הוא יכול להחליט שנית אם לדלג או לא.
אם שחקן שם קלפים, והגיע תורו שוב מכיוון שכל השחקנים האחרים דילגו על תורם (כלומר, הקלף העליון בערימה הוא הקלף שהוא שם בתורו הקודם), הערימה "תישרף", והוא יתחיל ערימה חדשה.
כאשר בערימה ארבעה קלפים בעלי אותו הערך (אם שמים רביעייה, או זוג על זוג מאותו ערך, או ארבעה יחידים אחד על השני מאותו הערך, ובחלק מהגרסאות אם משלימים שלישייה בעזרת קלף יחיד) הערימה נשרפת.
מי ש"השלים" לארבע, הוא ה"שורף", ומתחיל ערימה חדשה.
כאשר שחקן מסיים את כל קלפיו, וכל מי שנותר במשחק דילג על תורו.
השחקן הבא אחריו בסבב יתחיל ערמה חדשה.
בחלק מהגרסאות ישר אחרי ששחקן מסיים את קלפיו, הערמה "נשרפת" והשחקן הבא יתחיל ערמה חדשה.
לאחר תום הסיבוב, השחקן הראשון שסיים את כל קלפיו הופך ל"פרזידנט" של הסיבוב הבא.
מי שסיים את הקלפים אחריו יהיה "וייס פריזדנט", לאחר מכן "מידל" וכן הלאה.
לאחר כל סיבוב מתחלפים התארים ויהיה "פרזידנט" חדש, "וייס פרזידנט" חדש, וכו'.
החל מהסבב השני של המשחק, בכל תחילת סבב:
הפרזידנט לוקח את שני קלפים החזקים ביותר מהאסהול, והאסהול חייב לתת לו אותם.
אם הג'וקרים משתתפים במשחק, הם נחשבים לקלפים החזקים ביותר, ולאחר מכן 2, ואז אס, מלך, מלכה, וכן הלאה.
הפרזידנט מביא לאסהול שני קלפים לבחירתו.
באותו האופן סגן הפרזידנט וסגן האסהול מבצעים ההחלפה עם קלף יחיד.
מידל (אם קיים במשחק) לא לוקח ולא מקבל.
בחלק מהגרסאות השחקנים מחליפים מקומות ישיבה בהתאם ל"מעמד" שלהם.
בחלק מהגרסאות האסהול הוא זה שתפקידו לערבב ולחלק את הקלפים.
בדומה למשחקי קלפים רבים, אין למשחק זה סט חוקים יחיד, והוא משתנה רבות ממקום למקום.
לעיתים נכנסים למשחק חוקים השואבים השראה ממשחקי קלפים אחרים.
הנה מספר חוקים אפשריים שניתן לשלב במשחק:
ישנן גרסאות בהן משחקים עם 2 הג'וקרים.
שחקן שבבעלותו ג'וקר יכול לבחור את שוויו במהלך המשחק.
בחלק מהגרסאות לא ניתן להשתמש בג'וקר בתור קלף שורף (קלף שערכו 2).
יש גרסאות שאם נשארת עם הקלף 8 אתה הופך אוטומטית לאסהול.
אם בראש הערימה מונח קלף יחיד בעל ערך כלשהו, ושחקן הניח קלף בעל ערך זהה לזה שבראש הערימה - אז ידלגו על תורו של השחקן הבא במעגל (אם במשחק נותרו 2 שחקנים, אז השחקן שהניח את הקלף יקבל תור נוסף).
כאשר קלפים אחרונים (או הקלף האחרון) בידו של שחקן הם 2 ו/או ג'וקרים, שחקן זה יקבל את תארו כרגיל והוא יכול "להוריש" את קלפים אלו לאיזה שחקן או שחקנים שירצה.
אופציה המכונה "הורדות", ובה אם הונחו שלושה קלפים בסדר עולה (יחידים, זוגות או שלישיות), כל שחקן מחויב להוריד קלף (אם הקלפים היו יחידים - קלף אחד, אם הקלפים היו זוגות - שני קלפים, אם הקלפים היו שלישיות - שלושה קלפים).
אסור לשחקן להוריד את כל הקלפים בהורדה אם לא יישארו לו קלפים ביד, זאת אומרת שאם לשחקן נשארו שני קלפים והוא צריך להוריד שלושה, הוא יוריד אחד בלבד.
כאשר שחקן כלשהו מנצח, הסיבוב מפסיק, והתארים מחולקים ע"פ מספר הקלפים שנותרו לכל אחד בידו (פחות קלפים אומר תואר יותר נחשב).
יש מקומות בהם 3 תלתן תמיד מתחיל את המשחק (ולא רק בסיבוב הראשון).
יש גרסאות שבמקרה של שישה שחקנים או יותר, ישתתפו בכל סיבוב חמישה שחקנים.
בסוף כל סיבוב האסהול יצא מהמשחק ושחקן נוסף יחליף את האסהול בסיבוב החדש (כאסהול או כמידל).
בגרסאות אחרות, כאשר משחקים 6 שחקנים ומעלה, הפרזידנט ייקח 3 קלפים מהאסהול, ובהתאמה סגן הפרזידנט ייקח 2 מסגן האסהול.
לפי גרסאות אלו, אין 2 מידלים, אלא מקום 3 נהיה סגן שני לפרזידנט, וכן מקום 3 מהסוף נהיה סגן שני לאסהול.
פרזנטור (המונח שקבעה האקדמיה ללשון העברית: "יַצְגָן") הוא ידוען המשתמש בפרסומו כדי להשתתף במסעי פרסום של תאגיד תמורת תשלום.
להבדיל מדוגמן, שעיסוקו העיקרי הוא השתתפות בפרסומות, לפרזנטור עיסוק עיקרי אחר, זה שהקנה לו את פרסומו.
המילה "פרזנטור" נוספה לאוצר המילים של דוברי השפה העברית בעשור הראשון של המאה ה-21. אף שהמונח לקוח מאוצר המילים האנגלי, במדינות דוברות אנגלית המינוח המקובל לתפקיד הוא celebrity endorser ואילו המילה presentor משמשת במשמעויות אחרות.
כיוון שהפרזנטורים הם ידוענים שחייהם האישיים חשופים באמצעי התקשורת, הרי גם פעילותם כפרזונטורים זוכה לחשיפה כזו, במדורי התוכן של אמצעי התקשורת (כגון צהובונים וכתבי עת) ולא רק בפרסומות.
בחלק מהמקרים הפרזנטורים הם אנשי תקשורת בעצמם, מצב המעורר ביקורת, עקב הסתירה העלולה להיווצר בין מחויבותו של הפרזנטור כאיש תקשורת ובין מחויבותו כפרזנטור.
ישנם תאגידים המעסיקים את אותם פרזנטורים לתקופות ממושכות עד שהם מזוהים איתם.
פִּרְזוּל סוסים היא אומנות הטיפול בטלפי הסוסים ובכלל זאת התאמת ואיזון פרסות (מנעלים) לרגל הסוס.
מפרזלים משלבים את אומנותו של הנפח (בשל הטיפול והעיצוב של המתכת) עם ידע בפיזיולוגיה ובאנטומיה של הסוס ובבעיות הבריאותיות השונות שסוסים עלולים לפתח ברגליהם (למשל למיניטיס, דלקת העלעלים).
תפקידם של המפרזלים אינו מסתכם בהתאמת הפרסה, אלא הם אחראים גם על טיפול בבעיות בריאות ובפציעות.
בעבר, טיפלו מפרזלים גם בחיות משק אחרות, אך כיום עיקר הטיפול הוא בסוסים.
פרזול הוא מקצוע עתיק ביותר.
בחפירות ארכאולוגיות שנערכו במצד עתרת נמצאו שלדי סוסים ובהמות רכיבה אחרות מן התקופה הצלבנית, אשר פרסותיהם נלקחו מהם.
הממצאים העלו כי סוסים ופרדות פורזלו יותר מחמורים.
לפני המהפכה התעשייתית היו מקצועות הנפחות והפרזול מקצוע אחד שכלל גם את הטיפול בפרסות הסוסים וגם בייצור או תיקון כלי ברזל.
כיום, קיימת התמקצעות של מקצוע הפרזול והמפרזלים מתמקדים רק בטיפול בפרסות הסוסים.
קיימים גם תחומים שהשתייכו בעבר לתחום פעילותם של המפרזלים, אך כיום מטפל בהם וטרינר, כמו הטיפול בשיני הסוס.
עיקר עבודת הפרזול היא בחיטוב הטלפיים והתאמת פרסות.
כל טלף צריך להיות מותאם לזווית הנוחה ביותר לסוס לעמידה על הקרקע.
לעיתים, אם הסוס עובד רבות במשטחים קשים, או אם הוא עובר שינויים בטלפיו, יש צורך להתאים לו פרסות.
פְרֶזְנוֹ היא העיר השישית בגודלה בקליפורניה, ארצות הברית.
בשנת 2020 הוערכה אוכלוסיית העיר בכ-542,107 תושבים, והיא העיר ה-34 בגודלה בארצות הברית.
פרזנו היא בירת מחוז פרזנו.
היא ממוקמת כ-320 ק"מ צפונית ללוס אנג'לס, ו-274 ק"מ דרומית לסקרמנטו.
העיר היא חלק מהאזור המטרופוליטני הגדול הכולל את הערים פרזנו וקלוביס.
אגד הערים שוכן במרכז העמק המרכזי של קליפורניה ומונה מעל מיליון נפש.
מחוז פרזנו נוסד ב-1856. הוא נקרא על שם עצי המילה הרבים שהיו נטועים בשטחו, בעיקר לאורך גדותיו של הנהר סן חואקין.
עץ זה נקרא בספרדית "Fresno".
המחוז כלל בתחילה חלקים גדולים שאינם נכללים בו כיום: חלק מהמחוזות טולארי, סן בניטו, קינגס ואיניו, והמחוזות מדרה ומונו.
העיר החשובה במחוז הייתה בתחילה העיר מילרטון, אך עקב הצפות חוזרות ונשנות של הסן חואקין, חיפשו חלק מתושביה מקום חילופי לקבוע בו את דירתם.
בשנת 1872 בנתה חברת הרכבת סנטרל פסיפיק (Central Pacific Railroad) תחנת רכבת חדשה, מספר קילומטרים דרומית למילרטון.
התחנה נועדה לשמש את הקו הדרומי של הרכבת.
במהרה נפתחה חנות גדולה בסמוך לתחנה, אחריה נוספו חנויות נוספות ונוסדה "עיירת תחנת פרזנו", שקוצרה אחר כך לפרזנו.
תושבים רבים ממילרטון הזדרזו לעבור לפרזנו, עקב הנוחיות שבקרבה למסילת הברזל, ועקב החשש מהצפות הנהר.
שנתיים לאחר מכן החליטו תושבי המחוז לשנות את בירת המחוז ממילרטון לפרזנו, ומילרטון הפכה לעיירה מערבית שכוחת אל.
ב-1944, עם בנייתו של סכר פריאנט, הוצפה מילרטון כליל.
כיום היא קבורה תחת אגם מילרטון ואך בשנות בצורת ניתן לצפות בשרידיה.
לפני מלחמת העולם השנייה התגוררו בפרזנו עשרות אלפי אזרחים שמוצאם במדינות הציר ובמזרח הרחוק.
היו בה שכונות אתניות רבות, כגון "ליטל ארמניה", "ג'רמן טאון", "ליטל איטלי" ו"צ'יינה טאון".
במהלך המלחמה, עם החלטת הנשיא רוזוולט על כליאת היפנים בארצות הברית, נפתחו בפרזנו שני מחנות מעצר ענקיים, בהם רוכזו כ-98,000 איש, עד להעברתם למחנות מעצר קבועים.
המחנה האחד היה באתר היריד הגדול של פרזנו, והאחר היה בפיינדייל, בצפונה של פרזנו.
לאחר המלחמה החלה בעיר תנופת בינוי ופיתוח, שטחים חקלאיים הפכו לשכונות מגורים ולאזורי מסחר, שכונות ותיקות דוגמת "טאואר דיסטריקט" ("Tower District"), הפכו לאזורי בילוי ותרבות, ותושבים רבים נהרו לעיר.
פרזנו נמצאת סמוך מאוד למרכז מדינת קליפורניה.
שטחה הכולל הוא 271.4 קמ"ר, רובם המוחלט הם יבשה ורק כ-0.4% הם מים.
העיר ממוקמת בקרבה לאתרי תיירות רבים, חלקם נמנים עם הידועים בעולם.
כמאה ק"מ צפונית לה נמצא הפארק הלאומי יוסמיטי.
כמאה ק"מ מזרחית לה, שוכן הפארק הלאומי סקוויה, ובסמוך אליו נמצא הפארק הלאומי קינגס קניון.
הכבישים המובילים לפארקים אלו מכיוונה של לוס אנג'לס, עוברים דרך העיר.
האקלים השורר בעיר הוא אקלים צחיח למחצה קריר (Bsk בשיטת קפן) עם משטר גשמים ים תיכוני, עם קיצים חמים מאוד ונטולי גשמים, וחורפים קרירים גשומים מדי פעם במידה מתונה.
בחודשי החורף והאביב המוקדמים נפוצים בה ערפילי בוקר נרחבים, שנובעים כתוצאה מאוויר קריר היורד מהרי החוף של קליפורניה לעבר העמק המרכזי, ומהרי סיירה נבאדה.
הטמפרטורה המקסימלית הממוצעת בחודש יולי עומדת על 36.5 מעלות, ובחודש ינואר על 13 מעלות.
כמות המשקעים השנתית הממוצעת עומדת על 279 מילימטרים.
פרזנו היא המרכז הכלכלי של האזור הסובב אותה.
כלכלת האזור מורכבת בעיקר מייצור חקלאי.
בפרזנו מספר חממות טכנולוגיות המעודדות יזמים וחברות הזנק חדשות.
חלק מחממות אלו נוסדו באוניברסיטת המדינה של קליפורניה שבפרזנו.
רבות מהחברות שקמו בעזרתן התפרסמו אחר כך בעולם העסקים.
חלקן חובקות תחומים רבים, החל מתכנון סביבתי ועד עיצוב אופנה.
היהודים הראשונים הגיעו לעמק סן חואקין בתקופת בהלת הזהב של קליפורניה, ועסקו בעיקר ברוכלות ובמסחר קמעונאי עם איכרי האזור.
יהודים אלו לא מיהרו להתארגן ולהקים קהילה יהודית, ועסקו מעט מאוד בענייני יהדות.
הדתיים שביניהם היו נוסעים בחגים ובימים הנוראים לסן פרנסיסקו, שם היו בתי כנסת וחיים יהודיים פעילים.
רק עם תחילת המאה העשרים נוסד בפרזנו בית קברות יהודי.
קמה התאגדות מקומית של קהילת בני ברית, הוכרז על הקמת בית הכנסת בית ישראל, ונוסד בית הספר היהודי הראשון.
עם זאת, טרם היה לקהילה רב או דמות רוחנית אחרת, והיא התנהלה על ידי אנשים שלא היו בקיאים במצוות הדת כראוי.
לאחר מלחמת העולם הראשונה מונה הרב אלכסנדר סגל לרבה הראשון של הקהילה ונבנה בית הכנסת של הקהילה.
מבנה בית הכנסת היה גדול מאוד, ובשלב מסוים הכיל שתי קהילות מתפללים במקביל; האחת מסורתית יותר, והאחרת, שהקפידה על תפילות בעיקר בימים הנוראים ובימי יארצייט.
בעת מלחמת העולם השנייה, כאשר הוצבו בפרזנו חיילים יהודיים רבים, שימשו אגפי הבניין שתי קבוצות של מתפללים: מסורתיים וליברלים.
האוכלוסייה היהודית בפרזנו מנתה ב-1931 75 משפחות.
בבית הספר היהודי למדו 75 ילדים.
במשך השנים גדל בית הספר, והגיע לשיאו בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה - 275 תלמידים.
לאחר מכן דעך בית הספר, עקב הירידה בילודה בקרב המשפחות היהודיות בעיר .
כיום ישנן בעיר שלש קהילות -בית חב"ד אשר בנוסף לפעילותו בקהילה מארח יהודים מכל רחבי העולם ומספק ארוחות כשרות ושרותי דת שונים, הקהילה הרפורמית "בית ישראל" והקהילה הקונסרבטיבית "בית יעקב".
קהילות אלו מונות כמה מאות משפחות רשומות.
לפרזנו עשר ערים תאומות ברחבי העולם:
פרזנו היא העיר שבה מתרחשים אירועי סרט האימה "הסר חבר".
פרזות החברה העירונית לשיכון ירושלים בע"מ (ידועה בשם חברת פרזות או פרזות) היא חברה בת ממשלתית ישראלית שהוקמה בשנת 1961 כשותפות בין עיריית ירושלים ומדינת ישראל וכיום נמצאת בבעלות חברת עמידר.
עיסוקה העיקרי היה אכלוס וניהול יחידות דיור ציבורי וניהול בתי דיור מוגן בירושלים.
מטרת החברה הייתה להקים ולנהל דיור ציבורי ודיור מוגן לתושבי ירושלים כדי לחסל את משכנות העוני.
במהלך השנים הקימה החברה וניהלה אלפי יחידות דיור בירושלים וסביבתה.
החל משנות התשעים החלה החברה למכור את הדירות שברשותה.
אך למרות זאת צברה הפסדים תפעוליים.
לפיכך הגיעו נציגי המדינה ונציגי החברה להסדר לפיו רוב הדירות שבבעלות החברה יגדרו כ"דירות בהשקעה", בעבור כל "דירה בהשקעה" שתימכר תעביר החברה למדינה 80% מהתמורה וה־20% הנותרים יופקדו בחשבון החברה כהלוואה שהמדינה העמידה לחברה.
יתר הדירות הוגדרו כ"דירות מנהליות" - דירות בבעלות המדינה.
משנת 2000 לא מילאה החברה את חלקה בהסדר וכל הכספים בגין מכירת "דירות בהשקעה" הופקדו בחשבונה של החברה.
הפסדים תפעוליים עקב מכירת נכסי החברה
יציאת החברה במבצעי מכר דירות לתושבי ירושלים גרמו להפחתה במספר יחידות הדיור המנוהלות על ידה ולהקטנת היקף הכנסות החברה משכר דירה, אך עם זאת להגדלת יתרת המזומנים שברשות החברה עד לשיא של 134,258,000 ש"ח בסוף שנת 2007. כספים שרובם שייכים למדינה.
בנוסף, יש לעמידר 46 בתי דיור מוגן בפריסה ארצית.
חברת עמיגור מנהלת כ-13,000 יחידות דיור ציבורי בפריסה ארצית.
בסוף שנת 2009 נותרו בבעלות החברה 750 דירות.
בשל התנגדות שרים נמשכה ההצעה והחברה המשיכה לפעול.
בינואר 2012 אישרה עיריית ירושלים סופית את פירוק חברת "פרזות", ושהכסף שבקופתה יועבר לעירייה ויופנה לטובת הדיור הציבורי בעיר.
במסגרת ההחלטה מבנה תיאטרון פרגוד יהרס ויבנה במקומו בניין מגורים.
בתחילת 2015 הוציא בג"ץ צו על תנאי הדורש מעיריית ירושלים וממשלת ישראל לנמק מדוע הפירוק לא ייעשה "כך שהכספים המצויים בקופתה של המשיבה 3 והתקבלו ממכירת דירות ציבוריות יהיו לרכישת דירות לדיור הציבורי בלבד?".
בספטמבר 2017 הושלם מהלך מיזוג פרזות עם עמידר, כאשר פרזות תקלוט אליה עובדי עמידר, יחד עם רכישת 94 דירות חדשות לזכאי הדיור הציבורי - שאפשרה את המיזוג.
החלטת ועדת שרים לענייני הפרטה בעניין החברה
ב-22 בנובמבר 2015, החליטה ועדת שרים לענייני הפרטה על העברת החזקות המדינה בחברת פרזות לידי עמידר.
העברת מניות החברה הושלמה בנובמבר 2016 והחברה הפכה לחברת בת ממשלתית בבעלות עמידר.
החל מאפריל 2017 לקוחות הדיור הציבורי של "פרזות" מקבלים את השירותים ישירות מחברת עמידר.
במסגרת ההחלטה נקבע שתבוצע "השלמת רכישת הדירות בעודפי נכסיה השוטפים של פרזות (המוערכים בכ-130 מיליון ש"ח למועד החלטה זו)", כלומר שהכספים שנותרו בחברה ישמשו להגדלת המלאי של דירות ציבוריות בלבד.
אלא שראש העירייה העיר ניר ברקת יזם מהלך שהעביר חלק מהסכום לקופת העירייה.
ההחלטה על המיזוג אושרה בידי דירקטוריון עמידר בנובמבר 2023 ועל ידי דירקטוריון פרזות בדצמבר 2023, ואושרה בידי משלת ישראל בספטמבר 2024.
תיאטרון פרגוד היה מוסד תרבות רב-תחומית ותיק בירושלים, שנוסד בשנת 1969 על ידי האמן ואיש התיאטרון אריה מארק.
בשנת 1972 עבר למבנה בפינת הרחובות בצלאל וניסים בשכונת נחלאות, בו פעל מאז.
במרתף הבניין היה חלל דמוי מערה, ששימש בעבר כבור מים, כחמאם טורקי וכאורווה; בקומה מעל היו משרדי התיאטרון, ובה גם התגורר אריה מארק.
אריה שיפץ את המבנה במו ידיו במשך כשנה וחצי והפך את החלל לאולם הופעות.
בשנת 1973 רכשה את מבנה התיאטרון חברת פרזות, כחלק מתוכנית לשינוי פני שכונת נחלאות, שכללה הריסת בתי השכונה העתיקים ובניית שיכונים חדשים, כשהמבנה של פרגוד היה חלק ממנה.
בשנת 1975 דרשה החברה ממארק לפנות אותו אך ההריסה נמנעה בעקבות התערבותו של טדי קולק, ראש העיר דאז.
בשנת 1977 הוצא צו פינוי שגם הוא לא בוצע בגלל התערבותו של טדי קולק.
בסופו של דבר אריה מארק קיבל אישור להשתמש במבנה.
עיריית ירושלים בתקופת טדי קולק הייתה מעוניינת בהמשך הפעילות התרבותית של תיאטרון פרגוד, ואף סיפקה תמיכה תקציבית למקום במשך מספר שנים.
בשנת 2000 החליטה חברת פרזות להפעיל את צו הפינוי שהוצא לתיאטרון 23 שנה לפני כן והוקפא מאז, לפני שתחול עליו התיישנות, כדי לבנות במקומו בניין דירות.
בריאיון לעיתון מעריב אמר מנכ"ל חברת פרזות דאז אברהם סימן טוב:
בשנת 2003 פנה אריה מארק לבית המשפט העליון בבקשה לביטול הצו.
בשנת 2005 התיאטרון נסגר על פי החלטת השופטת איילה פרוקצ'יה (רע"א 1764/03).
נכון לשנת 2017 דבר לא נעשה עם מבנה התיאטרון או מבנים נוספים סמוכים בבעלות חברת פרזות.
פרזאורולופוס (שם מדעי: Parasaurolophus; משמעות שמו: "סמוך לזאורולופוס") הוא סוג דינוזאור אשר חי בתקופת הקרטיקון, ממשפחת בעלי מקור הברווז (הדרוזאוריים).
ידועים שלושה מינים של פרזאורלופוסים:
הפרזאורולופוסים היו דינוזאורים גדולים בעלי אגן דמוי עוף (אורניתיסקיה).
אורכו היה כ- ומשקלו כ-3.2 טונות.
לפרזאורולופוס הייתה כרבולת ארוכה וחלולה על הראש.
משערים כי הקולות שהשמיעו הפרזאורולופוסים שימשו אותם להעברת מסרים כדוגמת מציאת מזון ואזהרה מפני אויבים לחבריהם בעדר.
גלגלות של פרזאורולופוס מעידות שהנזר דמוי הכרבולת על ראשו של הזכר היה ארוך מזה של הנקבה.
כמו רוב ההדרוזאוריים, הם יכלו ללכת על שתי רגליהם האחוריות אך לרוב הלכו על כל ארבע גפיהם.
מאובניו של דינוזאור זה התגלו באמריקה הצפונית (קנדה וארצות הברית) ותוארו ב-1922.
הפרזאורולופוס מופיע בסרט דינוזאור, בו הוא מוצג כיצור החי בעדרים.
פרזאורולופוס צעיר וסקרני מתקרב יותר מדי לקרנוטאורוס שיוצא החוצה, אך לא טורף אותו.
פרטים של פרזאורולופוס נראים בעדרים בסדרה פארק פרהיסטורי, שם חלק מהם נטרפים בידי דיינוסוכוס ואלברטוזאורוס.
הפרזאורולופוס הוא מהדינוזאורים הבודדים שמופיעים בכל סרטי פארק היורה וגם בספר העולם האבוד.
הם מוצגים כיצורים צמחוניים החיים בעדרים לצד אוכלי עשב נוספים.
פרזאורולופוסים מופיעים בסרט האנימציה הדינוזאור הטוב.
פרזאורולופוס נקבה בשם 'פריס' מופיעה בסדרת הסרטים והמשחקים מלך הדינוזאורים, שם היא מופיעה כחלק מדינוזאורי העשב וכדינוזאור של זואי, חברת צוות ד'.
הוא מופיע גם בסדרות הפעולה פאוור ריינג'רס דינו צ'ארג' ופאוור ריינג'רס עוצמת הדינוזאור.
בנוסף הוא מופיע בסרט Sea Rex 3D ובסדרות פלאווורלד והדינוזאורים!.
"פְּרֶזִידֶנְט" , הייתה פריגטת מפרשים אמריקנית נושאת 44 תותחים ואחת משש האוניות הראשונות של הצי האמריקני לאחר הקמתו מחדש ב-1794. היא הושקה באפריל 1800, וכמו כל חמש אחיותיה הייתה גדולה, חזקה ומהירה מן הפריגטות הסטנדרטיות בנות זמנה.
את שירותה המבצעי הראשון עשתה בשלהי המלחמה הבלתי רשמית עם צרפת (1798–1800) בהגנה על ספינות סוחר אמריקניות מפני פריבטירים צרפתיים.
היא השתתפה במלחמה הברברית הראשונה נגד שודדי הים של צפון אפריקה (1801–1805), ובשנים שלאחריה (1809–1812) מילאה תפקידי סיור ואבטחת הספנות לאורך החוף המזרחי של ארצות הברית.
ב־1811 עמדה במרכזה של תקרית "לִיטְל בֶּלְט", כאשר פתחה באש על אונייה בריטית למרות ששתי המדינות לא נמצאו במצב מלחמה.
כשנתלקחה לבסוף מלחמה בין השתיים, ב־1812, הרחיקה "פרזידנט" בהפלגותיה עד התעלה האנגלית ונורווגיה, ולכדה אוניית מלחמה וספינות סוחר רבות.
בינואר 1815 נחלצה מן ההסגר שהטילה שייטת בריטית על נמל ניו יורק ויצאה לים.
מזלה לא שפר, ולאחר קרב עם הפריגטה אה"מ "אנדיימיון" נתגלתה על ידי שאר אוניות השייטת והיא נאלצה להיכנע.
"פרזידנט" צורפה לצי המלכותי בשמה המקורי, והוסיפה לשרת בו עד 1818, אז הוצאה מן השירות, פורקה ונגרטה.
פרח בר הוא ספרה השני של הסופרת והמתמטיקאית החרדית מלכה שפס משנת 1989 שיצא לאור לראשונה בשפה האנגלית, אותו כתבה תחת שם העט שלה רחל פומרנץ.
כמו רוב ספריה גם ספר זה עוסק בעולמם והשתלבותם של בעלי התשובה בציבור החרדי והוא מבוסס על מעשה שהיה.
עלילת הספר נחשבה בתקופת כתיבתו לחריגה מעט בקנה המידה של הספרות החרדית.
ברברה היא בחורה אמריקאית יהודייה ממוצעת שהגיעה לטיול בישראל, שם מתגוררת אביבה, חברה טובה שעלתה לארץ אף היא מארצות הברית ודודה אורי ודודתה ג'ולי הדתיים, להם שני ילדים, דני כרגע חייל ביחידה קרבית, הדומה לה בשיערו הג'ינג'י איתו יש לה קשר קרוב, וחיה (לשעבר קרול), דתית לאומית אידיאליסטית.
בעת ביקור בכותל הציע לה אדם זר להגיע לסמינר ללימודי יהדות כדי למלא את חוסר הידע שלה בנושאים הללו והביא לה כרטיס ביקור של בית הספר לבנות.
היא לא התכוונה להגיע לסמינר, אולם שיחה עם בן-דודה דני על נישואי תערובת והתרשמותה מהמוכנות של דודה שחזר לארץ בעקבות מלחמת ששת הימים ובן-דודה דני להקריב את חייהם למען מדינת ישראל גרמו לה לחשוב שוב על העניין, והיא מצאה את עצמה מגיעה בכל אופן לסמינר ללימודי יהדות בירושלים לדוברות אנגלית.
בסמינר הוצגה ברברה אל מול רינה, אישה צעירה בעלת תשובה אף היא, אחת מהמורות הפרטיות של הסמינר אשר איתה ועם משפחתה יצרה בהמשך קשר קרוב.
בסופו של דבר החליטה ברברה להישאר בישראל ולהמשיך את לימודיה בסמינר.
יחד עם זאת למדה להכיר את הן את התרבות הישראלית והן את התרבות החרדית, ששתיהן היו זרות לה.
תוך כדי לימודיה בסמינר התארס בן דודה דני עם חברתה הטובה אביבה, אותה הכיר דרך ברברה, אירוסין שהותירו את ברברה עם תחושה רעה משום שהיא הכירה בכך שחברתה אביבה דומיננטית הרבה יותר מדני.
כפי שציפתה, אכן הזוג נקלע לעימותים כבר בתחילה, כשדני רצה לגור בהתיישבות מחוץ לקו הירוק בעוד שאביבה, רציונלית ופרקטית העדיפה לגור בירושלים.
ברברה נקראה לפשר בין בני הזוג שקנה לבסוף דירה בעיר העתיקה בירושלים.
לאחר פחות משנה בסמינר התארסה ברברה עם חיים זילבר, בחור אמריקאי חוזר בתשובה אף הוא ובן להורים גרושים.
אירוסיה של ברברה עם חיים הפתיעו את דודיה שלא ציפו מברברה להינשא עם בחור חרדי אולם קיבלו זאת בכבוד.
בשונה מהם, אמה של ברברה קיבלה את הבשורה בצורה קשה הרבה יותר וניסתה לשכנע את ברברה לבטל את האירוסין.
גם רנדי, אחיה הצעיר לא חסך משבט לשונו.
ברברה, ששהתה בחו"ל בתקופה שלאחר האירוסין שקלה ברצינות את האופציה שאולי היא אינה מספיק דתית עבור חיים זילבר ולפיכך מוטב לבטל את השידוך.
לאחר שדני הזעיק את חיים לארצות הברית כדי להשיב את ארוסתו, יושרו ההדורים, החתונה נערכה בחו"ל ומיד לאחר מכן הם חזרו לישראל.
בעת שהם מתאקלמים בדירתם החדשה בישראל, ברברה מנסה לחפש עבודה בעזרתה של אביבה, חברתה הטובה ואשתו של בן-דודה.
ברברה מודאגת מכך שהיא עדיין לא הצליחה להרות אך חיים, בעלה, אינו מבין מדוע היא כל כך מודאגת.
באותו זמן גברת ארזי, שכנתה של אביבה המתגוררת ברובע היהודי יולדת בן הנקרא בשם רוני.
אמו של רוני אינה מעוניינת בו, ולמעשה מעט אחרי הלידה היא מתאשפזת במחלקה פסיכיאטרית.
אביבה מציעה לברברה לגדל את הילד באומנה.
ברברה מסכימה ומשכנעת גם את חיים.
לימודיו של דני יוצרים מתחים בינו לבין אביבה.
בעוד שאביבה היא אישה דעתנית, שאפתנית ומשקיעה בלימודיה, דני אינו סגור על עצמו לגבי המקצוע שהוא רוצה ללמוד.
הוא נכשל בשתיים מהבחינות שלו בכלכלה ושוקל לעזוב את התואר ואביבה אינה רואה זאת בעין יפה משום שלדעתה יש לסיים את מה שמתחילים.
כמה חודשים לאחר שרוני הגיע לביתם מגיע מר ארזי ודורש לקחת את בנו חזרה.
חיים וברברה לוקחים זאת קשה מאוד.
אולם זמן קצר לאחר מכן ברברה מגלה שהיא בהריון.
הבת שנולדת נקראת בשם נעמי.
מעט לאחר הלידה מציע חיים לברברה לעבור דירה, בין השאר כדי לנסות להתאזן מהבחינה הכלכלית.
בטרם עובר הזוג לאחד היישובים בדרום, מר זילבר מגיע לביתם ומבקש שייקחו חזרה את רוני.
חיים אינו מתלהב אך לבסוף מסכים והזוג עובר יחד עם שני ילדיהם ליישוב דרומי.
אולם, ברברה אינה מתאקלמת שם והם חוזרים לירושלים.
אביבה מקבלת מלגה עבור התזה שלה.
עבור המלגה היא צריכה לעשות את המחקר בניו יורק.
דני אפילו אינו מוכן לשמוע על זה: הוא מאמין שאם הם יטוסו לארצות הברית, אפילו לשנה אחת, הם ישתקעו שם שנים.
נוסף לכך הוא מאשים את אשתו שהיא התנהגה בערמומיות.
דני המתוסכל מאשתו השתלטנית ומהעובדה שאביבה היא המפרנסת הראשית בביתם מוצא במקרה זה עילה למשבר.
הוא מכריז שאם אביבה תטוס לניו יורק הוא ייסע באותו יום לרבנות להגיש תביעת גירושין.
אביבה טסה בסופו של דבר, ודני הולך לרבנות אולם שם הוא פוגש את חברתה של אביבה אותה הוא לא סובל שאף היא ממתינה בתור בלשכה והוא נושא את רגליו ומסתלק משם.
לאחר ניסיונות גישור בין בני הזוג הכוללים את סיועם של בני הזוג זילבר כמו גם אמה של ברברה, הזוג משלים.
שפס החלה לכתוב את הספר בשנת 1985, שעה ששברה את קרסולה בתחילת הקיץ ורותקה אל הבית.
הספר נכתב שנה אחת לאחר שילד אומנה נלקח ממשפחתה בנסיבות טראומטיות מה שהיווה טריגר למוטיבציה שהובילה לכתיבת הספר.
במהלך השנה הבאה היא כתבה חלקים מהספר ורק שנתיים לאחר מכן היא חשה שכתיבת הרומן הושלמה.
הספר יצא לראשונה בשפה האנגלית, בשנת 1989. מהמהדורה הראשונה נמכרו 5,000 עותקים.
הוצאה שנייה באנגלית יצאה בשנת 2002. בעברית יצא הספר בתרגומה של רונית הופנר בשנת תשס"ד, 2004, בהוצאה עצמאית שמכרה כ-1,000 עותקים.
בהמשך יצא הספר כספר אלקטרוני ב-Jewish E-Books.
לספר יצא ספר המשך בשם פרחי קקטוס המתאר את חייהם של גיבורי הסיפור, ברברה וחיים מספר שנים מאוחר יותר, אף הוא מבוסס על מקרה שקרה במציאות.
פרזנה אסלאם היא פיזיקאית ואסטרונומית פקיסטנית.
אסלאם היא פרופסורית ומלמדת באוניברסיטת קובנטרי שבאנגליה, את מקצועות המתמטיקה, הפיזיקה והאסטרונומיה.
לפני כן עבדה כפרופסור אורחת לנושאי פיזיקה ואסטרונומיה במכון לחלל ולאסטרופיזיקה של החלל באוניברסיטת קראצ'י שבפקיסטן.
אסלאם נולדה בוואה קנטט, עיר קטנה הידועה באווירה השלווה שלה ובשיעור האוריינות הגבוה ביותר.
פרזנה אסלאם למדה במכללה להנדסה בוואה קנטט.
היא עברה לאוניברסיטת פונג'אב וקבלה את התואר הראשון שלה בפיזיקה.
לאחר מכן עברה לאסלאמאבאד בה למדה באוניברסיטת קוויד-אי-אזאם, שבו הוענק לה התואר השני (M.Sc) בפיזיקה.
בהמשך, היא קיבלה תואר שני בפיזיקת לייזר ופיזיקה קוונטית מאותו המוסד.
אסלאם נסעה לממלכה המאוחדת כדי ללמוד באוניברסיטת מנצ'סטר.
בשנת 2005 קיבלה תואר דוקטור בפיזיקה ואסטרונומיה מבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת מנצ'סטר ותואר דוקטורט נוסף בפיזיקת לייזר.
בשנת 2005, הצטרפה אסלאם לקבוצת פיזיקה תוססת "קבוצת הפיזיקה פוטון" בבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה שבו היא התמחתה בפיזיקת שני פוטונים ולייזר פוטוני.
לאחר תום לימודי התואר השני בפיזיקה, הצטרפה אסלאם לאוניברסיטת פונג'אב כמרצה, בה היא לימדה פיזיקה סטודנטים לתואר ראשון ולתואר שני.
לאחר שהצטרפה לבית הספר לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת מנצ'סטר, היא נעשתה חוקרת מובילה בתחום פולימרים מורכבים משולבים עם ננו-חלקיקים מוליכים למחצה.
זאת על מנת להשיג שיעור תגובה גבוה ויעילות עקיפה כנדרש עבור יישומי אחסון הנתונים ועיבודם.
בנוסף, אסלאם לימדה מתמטיקה לתואר ראשון ונתנה שיעורי עזר למתמטיקה ופיזיקה לסטודנטים באוניברסיטה.
יתר על כן, אסלאם הייתה מעורבת באופן פעיל בהנגשת התוכנית של אוניברסיטת מנצ'סטר, באמצעות "מלגת הוראה אוגדן" להרחבת ההשתתפות בלימודי הנדסה ומדעים.
מטרת מלגה זו הייתה לערב מדענים כמודל לחיקוי לילדים בבתי הספר הממשלתיים בממלכה המאוחדת, על מנת לעודד את הדור הצעיר ללמוד מדעים והנדסה.
בשל תרומתה, אסלאם זכתה בפרס ציון לשבח בכנס פוטון שנערך על ידי המכון לפיזיקה בגלאזגו ב-5–9 בספטמבר 2004.
פרח'ה הוא כפר פלסטיני, הממוקם בנפת סלפית, שבמרכז השומרון, כ-30 ק"מ מדרום לשכם.
לפי נתוני הלשכה הפלסטינית המרכזית לסטטיסטיקה, אוכלוסיית הכפר מנתה כ-1,336 תושבים בשנת 2007.
פרח'ה גובלת בסלפית ממזרח ומצפון, בקראוות בני זייד, ובני זייד א-שרקייה מדרום, ובכפר בורוקין ממערב.
בכפר נמצאו חרסים מתקופות שונות בעת העתיקה.
המקום יושב בידי שומרונים לפחות עד הכיבוש הערבי, וכנראה שגם במהלך שלטון בית אומיה.
הכפר לא נזכר בכתבים מהתקופה הצלבנית, אולם על-פי מיקומו ניתן להסיק שהוא היה חלק מהדומיין המלכותי של ממלכת ירושלים הלטינית.
האזור כולו נכבש בידי האיובים לאחר קרב קרני חיטין ב-1187, וטקסט איובי במסגד הכפר מתוארך לשנת 1210 לספירה.
יש המזהים את הכפר כמקום הולדתו של המלומד המוסלמי עבדאללה אל-פרח'אווי (1415).
במפקד 1922 שנערך על ידי שלטונות המנדט הבריטי, הייתה בפרח'ה אוכלוסייה של 210 מוסלמים, ומספרם גדל במפקד 1931 ל-304 מוסלמים, אשר חיו ב-54 בתים.
בשנת 1945 האוכלוסייה הייתה 280 מוסלמים, ואילו שטח הקרקע הכולל היה 5,675 דונם.
מתוך קרקעות אלו 1,753 דונם היו של מטעים ואדמות השקיה, 1,301 של גידולי דגנים, ואילו 14 דונם סווגו כשטח בנוי.
בעקבות מלחמת השחרור, ולאחר הסכמי שביתת-הנשק של 1949, עברה פרח'ה משליטה בריטית לירדנית.
לאחר מלחמת ששת הימים, עברה פרח'ה לשליטה ישראלית.
פרזאנה בארי (באורדו: فرزانہ باری) היא פמיניסטית, פעילת זכויות אדם ואקדמאית פקיסטנית, אשר שימשה כראשת מחלקת לימודי המגדר באוניברסיטת קאיד-י אעזם, באסלאמאבאד.
בעברה, שימשה פרזאנה בארי גם כמנהיגה בכירה במפלגת הפועלים העממית, והיא כותבת טור בעיתונים The Express Tribune ו-Daily Times Pakistan, העיתונים היומיים הגדולים בפקיסטן בשפה האנגלית.
בארי מקדמת חילוניות וליברליזם בפקיסטן.
היא פועלת נגד שיטת ה"ג'ירגה" (جرګه), מועצות גברים הדנות במחלוקות וסוגיות ציבוריות, אשר סמכותן פעמים רבות קודמת אפילו לחוקי המדינה, ואשר מקורה בתרבות הפתאנית אך אומצה גם על ידי קהילות אחרות.
היא פועלת למען פרשנות אסלאמית מקלה יותר בנושא זכויות נשים, ומתמקדת באופן מיוחד בנושא רצח נשים על ידי הסביבה הקרובה, אשר לפעמים מכונה "רצח על כבוד המשפחה".
ב-2014, ושוב ב-2016, קראה בארי לפתיחה מחדש של תיק "הרוקדות מקוהיסטאן", בו דווח על רציחתן ב-2012 של ארבע נערות לאחר שהופץ סרטון בו הן נראות רוקדות ומוחאת כפיים בחתונה.
בארי הייתה חלק ממשלחת בת חמישה חברים שנשלחה לאזור כדי לוודא את אמיתות האירועים.
הוצגו בפני הוועדה ארבע נערות, אך בארי הביעה ספק שאלה אותן הנערות מהסרטון.
אך היא הייתה בדעת מיעוט, ובית המשפט העליון סגר את התיק.
תמונות של הנערות שהוצגו למשלחת בקוהיסטאן נשלחו לכתבת רויטרס, קתרין הורלד, והיא שלחה אותן להשוואה בסוכנות עצמאית בבריטניה, אשר החזירה תשובה שאין אלה אותן הנערות.
בארי ציינה גם שתי מסיבות עיתונאים בהן מנהיגים מקומיים הודו שהנערות נהרגו.
טיעוניה חוזקו על ידי חבר הפרלמנט לשעבר, מאולנה דילדר, שמונה לסייע לוועדה, וכתב בדו"חו שאין ספק שהנערות נרצחו, והחלטת בית המשפט הייתה מוטעית.
מפקד המשטרה טען שאין לדעת אם הילדים השתתפו בהסכמה, ואילו פקיד בכיר בממשלה המקומית טען שלא הייתה כלל התעללות מינית, אלא מדובר בעלילה שמקורה בסכסוך על אדמות.
בארי כתבה על הסוגיה, התראיינה לתקשורת, והפעילה לחץ משפטי, כדי למצות את הדין עבור הילדים הנפגעים.
עם זאת, גם לאחר שמשטרה הביאה 34 תביעות נגד גברים המקושרים לנושא, חלקם זוקו, חלק מהתיקים בוטלו, ורוב אלה שנעצרו בנוגע לרשת הסחר בילדים פשוט שוחררו.
בשני המקרים שהובאו בינתיים בפני בית המשפט, אי אפשר היה להגיע להרשעה כי המשטרה פשוט סירבה לחקור או לאסוף ראיות.
ממעורבותה בחקירה, בארי טענה שהיה מדובר ברשת פשע ענפה ומאורגנת היטב.
יתרה מכן, היא טענה שהתעללות מינית בילדים היא תופעה רווחת בפקיסטן, ושאין רצון מערכתי להילחם בתופעה זו.
לאחר שנה של עבודה למעט מטרה זו מצד פעילות זכויות נשים ופעילי זכויות אדם וילדים, הסנאט הפקיסטני העביר ב-2016 לראשונה חוק האוסר פלילית תקיפה מינית נגד קטינים, פורנוגרפיה של ילדים, וסחר בילדים.
במאי 2016, היא התנגדה בחריפות להחלטת המועצה האסלאמית לפיה זה חוקי עבור בעלים להכות "מעט" את נשותיהם, וכינתה את המועצה כ"מנוונת".
באוקטובר 2016, הוציאה האספה הלאומית של פקיסטן מחוץ לחוק "רציחות על רקע כבוד", חוק למענו פעלו שנים פמיניסטיות וארגוני זכויות נשים בפקיסטן, ואשר הגיע לשיא מבחינת לחץ פוליטי אחר רציחתה של כוכבת המדיה החברתית קנדיל באלוץ' על ידי אחיה באותה השנה.
בארי הזהירה כי החוק היבש אינו מספיק כי למגר את התופעה, אפילו מבחינה משפטית, מכיוון שלשופטים יש שיקול דעת בנושא, ובפקיסטן, אין הרבה אכיפה של חוקים נגד אלימות כלפי נשים.
למשל, מספר ההרשעות על אונס במדינה הוא קרוב לאפס.
פרז'מר (ברומנית: Prejmer, בהונגרית: Prázsmár; בגרמנית: Tartlau) הוא כפר גדול (קומונה) בחלק הדרום-מזרחי של חבל טרנסילבניה שברומניה, ב"ארץ הברסה" או בגרמנית - בורצנלנד, הנמצא 18 ק"מ צפונית מזרחית לעיר בראשוב.
הכפר ידוע בזכות הכנסייה המבוצרת שנמצאת בו.
הקומונה פרזמ'ר מורכבת כיום מיישוב מרכזי ובעל אותו שם, פרז'מר, עיירה לשעבר, היישוב לונקה קלניקולוי (פרקשוואגו) - 3 ק"מ מהמרכז, ווהיישוב הקטן סטופיני פרזמ'רולוי הנמצא 4 ק"מ מהמרכז.
הכפר נחצה על ידי הנהר אולט אליו נשפך היובל ראול נגרו ("הנחל השחור" - בהונגרית: פקטיג')
ב-1211 מלך הונגריה אנדראש השני הזמין את אבירי המסדר הטבטוני להתיישב באזור פרז'מר.
כדי שיהוו מחסום לפולשים אפשריים מכיוון מעבר ההרים של בוזאו.
זו גם הפעם הראשונה שפרז'מר מוזכרת בכתובים.
אבירי המסדר הקימו במקום את מבצר טרטלאו עם הכנסייה בשנים 1212– 1213 כחלק מהתיישבותם בארץ הברסה (בורצנלנד).
האבירים הטבטוניים סולקו ב-1225 על ידי אותו המלך אנדראש השני ששב ממסע הצלב, ובמקומם באו הנזירים הציסטרציאנים.
אז התחילה להתפתח בקרבת המבצר העיירה טרטלאו או פרזמ'ר והיא הפכה ליישוב המזרחי ביותר של הסקסונים הטרנסילבנים.
במשך הדורות שלאחר מכן, תוך כדי מלחמות, נכבש הכפר, שהיה מיושב בגרמנים (סקסונים טרנסילבנים) נתינים של ממלכת הונגריה או של נסיכות טרנסילבניה, על ידי פולשים טטרים, הונגרים, עות'מאנים, קוזקים ורומנים מנסיכות מולדובה.
המבצר עצמו נכבש רק פעם אחת, בשנת 1611, על ידי נסיך טרנסילבניה גאבור באטורי.
רוב התושבים ממוצא גרמני עזבו לגרמניה לאחר מהפיכת 1989.
בשנת 1800 חיו בכפר 2300 גרמנים (סקסונים טרנסילבנים) ו-1000 רומנים.
לגבי 4.51% אין מידע על שייכתם האתנית.
לפי שייכות דתית - התושבים, נוצרים באמנותם, מתחלקים בין רוב נוצרי-אורתודוקסי (89,06%), רומיים-קתוליים (1,56%), פנטקוסטלים
הכנסייה המבוצרת של פרז'מר היא "כנסיית מפלט" (אנ') שבנייתה החלה בתחילת המאה ה-12 על ידי אבירי המסדר הטבטוני ובהמשך על ידי הסקסונים הטרנסילבנים.
היא חלק מאתר המורשת העולמית של הכפרים עם הכנסיות המבוצרות בטרנסילבניה.
הכנסייה שהייתה במקורה קתולית הפכה ללותרנית בעקבות הרפורמציה הפרוטסטנטית במאה ה-16.
הכביש הארצי DN10 עובר ליד פרז'מר.
קו רכבת מחבר את פרז'מר עם בראשוב.
פרזיטים (בקוריאנית: 기생충; בכתב לטיני: Gisaengchung) הוא סרט קולנוע דרום קוריאני משנת 2019, בבימויו של בונג ג'ון-הו.
הסרט מסוגת קומדיה שחורה ומתח.
בסרט משתתפים סונג קאנג-הו, לי סון-קיון, צ'ו יו-ג'ונג, צ'וי ווק-שיק ופארק סו-דאם.
הסרט זכה לביקורות מהללות ברחבי העולם ואף להצלחה כלכלית עם הכנסות של מעל 125 מיליון דולר.
זה סרטו השני של בונג שמייצג את המדינה בטקס, אחרי הסרט "אמא" משנת 2009.
בטקס האוסקר שנערך ב-9 בפברואר 2020 זכה הסרט בפרסי אוסקר לסרט (הזוכה הראשון בקטגוריה שאינו בשפה האנגלית), לבמאי, לתסריט המקורי ולסרט הבינלאומי הטובים ביותר.
קים קי-טאק, אשתו, צ'אנג-סוק, ושני ילדיו, קי-וו וקי-ג'ונג, גרים בדירת מרתף קטנה.
ארבעתם מובטלים וסובלים מעוני מחפיר.
מצבם הקשה מתואר בסצנת הפתיחה, כאשר קי-וו וקי-ג'ונג מחפשים ברחבי הדירה נקודה ממנה ניתן להתחבר ל-Wi-Fi דרך השכנים או דרך החנויות הסמוכות.
המשפחה עובדת בעבודות מזדמנות וניזונה מהיד לפה.
חברו של קי-וו, מינג-יואק, הוא סטודנט שמתכנן ללמוד מחוץ לקוריאה.
הוא בא להעניק למשפחה מתנה מסבו: אבן נוף גדולה, המסמלת עושר.
מינג-יואק מציע לקי-וו לעבוד במקומו כמורה לאנגלית וללמד את בתם של אנשים עשירים, משפחת פארק.
כבר מהשיעור הראשון קי-וו מתנשק ארוכות עם בתם, והקשר ביניהם מעמיק בהמשך.
כדי להתקבל לעבודה מגיש קיי-וו תעודות מזויפות המציגות אותו כסטודנט.
לאחר שהוא מקבל את המשרה, הוא מסייע לשאר בני משפחתו לקבל תפקידים שונים במשק הבית של משפחת פארק, מבלי שידעו שהם קרובי משפחה וחסרי ניסיון.
קי-ג'ונג מתחזה למורה לאמנות שמלמדת את הבן, קי-טאק מועסק כנהג של אב המשפחה לאחר הפללת הנהג הקודם במעשים מיניים בתוך הרכב, וצ'אנג-סוק מחליפה את עוזרת הבית הוותיקה, מון-גוואנג, שמפוטרת מיידית לאחר שקי-טאק העליל עליה שהיא חולת שחפת.
משפחת קים משתלבת היטב בשירות משפחת פארק, וכשהאחרונה יוצאת ליום פיקניק בחיק הטבע, עורכת משפחת קים סעודה גדולה בסלון, שנהפכת להילולת שתייה.
בשעת לילה מצלצלת לפתע מון-גוואנג (עוזרת הבית הקודמת) בדלת ומבקשת להיכנס כדי לקחת דבר-מה שהשאירה במרתף בגלל פיטוריה החפוזים.
צ'אנג-סוק מאפשרת לה להיכנס, ובמהרה מתגלה שמון-גוואנג יודעת על קיומו של מקלט סודי בבית, שבו היא מחביאה את בעלה, גיונג-סי.
הוא מבוקש על ידי נושים אכזריים, ובמשך ארבע שנים שהה במקלט וקיבל אוכל מאשתו.