tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מרבית התיירים לריביירה מאיה מגיעים דרך נמל התעופה הבינלאומי קנקון, בערך צפונית לפלאיה דל כרמן.
ריביירה 6 הוא מעון קיץ ממלכתי, שהפך תחת שלטון פוטין ומדבדב לאחד מבתי המגורים הרשמיים של ראש ממשלת הפדרציה הרוסית.
הוא ממוקם רק 2 ק"מ ממרכז העיר סוצ'י.
כאשר ראש הממשלה נעדר ממנו, הוא מופעל על ידי שירות האבטחה הפדרלי.
ריביירה 6 סמוכה לפארק ריביירה בעיר.
מתחילה, בית המגורים היה ממוקם בבניין דו קומתי ליד הים, שנבנה בשנות ה-30. באותה תקופה שימש המגורים לקיום אירועים הקשורים למדיניות החוץ והפנים של ברית המועצות.
ב-16 במאי 2009 נערכה במקום פגישה בין ראש ממשלת טורקיה ארדואן לראש ממשלת רוסיה פוטין.
עד שנת 2012 מדבדב מעולם לא שהה במעון זה.
בשנת 2012, לאחר ניצחונו של ולדימיר פוטין בבחירות לנשיאות בפדרציה הרוסית, ביצע ראש הממשלה מדבדב שיפוצים נרחבים בבית המגורים והמעבר של מדבדב לכאן התעכב עד לסתיו.
השיפוץ הסתיים באוגוסט 2013 ומדבדב עבר לכאן ב-8 באוגוסט 2013.
כעת "ריביירה 6" מוקפת בגדר גדולה, ובחוף העיר "ריביירה" ישנם קציני שירות האבטחה הפדרלי שלטענת תושבים מקומיים רבים מפריעים לשימוש בחוף העירוני.
ריביירה סקרה (בגליסית: Ribeira Sacra) הוא אזור גאוגרפי בדרום גליסיה הכולל את גדותיהם של הנהרות קבה (Cabe), סיל ומיניו.
האזור שוכן בדרום מחוז לוגו וצפון מחוז אורנסה.
מונפורטה דה למוס משמשת כבירתו הבלתי רשמית של האזור והיא גם העיר הגדולה באוכלוסייתה באזור זה.
בשנת 2019 הגיש משרד התרבות הספרדי את מועמדותו של האזור להכרזתו כאתר מורשת עולמית של אונסק"ו והיא נידונה בכינוס ה-45 של ועדת המורשת העולמית, בשנת 2022, אך לא התקבלה.
משמעותו המילולית של שם האזור היא "גדת הנהר הקדושה" וזאת, ככל הנראה כאזכור למנזרים הרבים אשר שכנו על גדות הנהרות באזור.
עדות כתובה ראשונה לשמו של האזור נמצאה במסמך מ-21 באוגוסט 1124, במנזר במונטדרמו (Montederramo) שבמחוז אורנסה.
שמו של האזור החל להיות נפוץ לאחר שהוזכר בכתבי ההיסטוריון הספרדי אנטוניו דה יפס (1552–1618).
קניון נהר סיל, המשמש גבול טבעי בין מחוז לוגו למחוז אורנסה, הוא אחד המאפיינים הבולטים של האזור.
על גדות הקניון מערכת אקולוגית עשירה ונופים מרהיבים.
במקום הוקמו מצפורים המשמשים לתצפית על הנוף.
חלק ניכר משטחי ריביירה סקרה הוכרזו שטחי Natura 2000, אזורים להגנת הטבע בתחום האיחוד האירופי.
18 מבני מנזרים עדיין עומדים על תילם באזור הריביירה סקרה ומשמשים אתרי תיירות, אחד הבולטים שבהם הוא מנזר סנטו אסטבו (Mosteiro de Santo Estevo de Ribas de Sil) על גדתו הדרומית של קניון נהר סיל.
חלק ממבנה המנזר הוכשר כמלון יוקרה ברשת Paradores de Turismo de España.
היינות המיוצרים בריביירה סקרה זכו להגנת כינוי מקור ומהווים חלק מן המטבח הגליסיאני ומופקים בעיקר מענבי מנסיה (Mencía).
הכרמים באזור מרוכזים על הגדות התלולות של הנהרות והגפנים גדלות בטרסות אבן.
הגישה הקשה לכרמים היקנו לייננות בריביירה סקרה מעמד של "ייננות הרואית" (Heroic Viticulture).
אזור זה נודע ביינותיו עוד בתקופה הרומית והמסורת באזור מספרת כי יין אמנדי מריביירה סקרה הובא לארמונו של יוליוס קיסר ברומא.
אזור ריביירה סקרה נודע בזכות שבילי ההליכה המסומנים הרבים בו.
שביל ההליכה הבולט הוא דרך סנטיאגו החורפית (Camino de Invierno).
עולי הרגל לסנטיאגו, המבקשים להימנע מחציית רכסי ההרים המושלגים בגבולה של גליסיה, סוטים מן "הדרך הצרפתית" בפונפרדה, חוצים את קניון נהר הסיל בדרכם למונפורטה דה למוס ומשם לסנטיאגו דה קומפוסטלה, במסלול שאורכו 275 ק"מ.
שביל זה הוכר רשמית כאחד מנתיבי העלייה לרגל, לצורך קבלת "קומפוסטלה", בשנת 2016.
ריביאן R1T היא מכונית חשמלית בינונית, במרכב טנדר בעלת חמישה מקומות ישיבה, שמיוצרת על ידי ריביאן משנת 2021. היא הוצגה בתערוכת הרכב של לוס אנג'לס בנובמבר 2018.
הריביאן R1T הוא הטנדר החשמלי הראשון בעולם, מבלבד שהוא גם הרכב הראשון של ריביאן, בעוד פורד F-150 לייטנינג, שברולט סילברדו EV וטסלה סייברטראק הם מתחריו הרשמיים, אך מיועדים לייצור משנת 2022 ה-R1T מיוצר כבר מספטמבר 2021.
הרכב נחשף לראשונה במאי 2018 תחת השם ריביאן A1T, אך עם הצגתו שינתה את שמו לריביאן R1T.
ריביאן הצהירה כי בכוונתה להתחיל את ייצור הטנדר בשנת 2020, אך הייצור נדחה מספר פעמים בעיקר בשל מחסור בשבבים במפעלים ובבדיקות שטח שהתעכבו, עד לספטמבר 2021.
מפרט הרכב כולל 4 גרסאות שונות; 2 גרסאות של שני מנועים חשמליים, גרסת שלושה מנועים חשמליים וגרסת ארבעה מנועים חשמליים.
טעינה מהירה של הדגם אפשרית עד להספק של 225 קילוואט, טעינה כזו מאפשרת הוספה של כ-225 ק"מ לטווח הנסיעה בזמן של 20 דקות.
ריבית אפס (ZLB) או גבול תחתון נומינלי אפס (ZNLB) היא בעיה מאקרו-כלכלית המתרחשת כאשר הריבית הנומינלית לטווח הקצר היא אפס או קרובה לאפס, הגורמת למלכודת נזילות ומגבילה את יכולתו של הבנק המרכזי להמריץ צמיחה כלכלית.
החסם של ריבית 0 (ZLB) הוא שהחזקת כסף מזומן מבטיחה ריבית נומינלית של 0. במצב זה, בנקים מרכזיים לא יכולים לעודד הוצאות על ידי הורדת ריבית, כי אנשים יעדיפו להחזיק במזומן במקום להפקידו בבנק.
מיילס קימבל הציע שכלכלה מודרנית שנשענת באופן מלא על כסף אלקטרוני או מגדירה כסף אלקטרוני כיחידת החשבון יכולה לחסל את ה-ZLB.
אף על פי כן, גם ללא אמצעים כאלה, מספר בנקים מרכזיים מסוגלים להוריד את הריבית מתחת לאפס; לדוגמה, הבנק הלאומי הצ'כי מעריך שהגבול התחתון של הריבית שלו הוא מתחת ל-1%.
הבנקים המרכזים של הכלכלות המערביות בעולם כמעט ולא הורידו ריביות מתחת למינוס אחוז.
בעיית ה-ZLB הפכה למשמעותית עם הניסיון של יפן במהלך שנות ה-90, ולאחרונה עם משבר הסאב-פריים.
האמונה שהמדיניות המוניטרית במסגרת ה-ZLB הייתה יעילה בקידום צמיחת הכלכלה זכתה לביקורת בין היתר על ידי פול קרוגמן, גוטי אגרטסון ומייקל וודפורד.
מילטון פרידמן, לעומת זאת, טען כי ריבית נומינלית אפסית אינה מהווה בעיה למדיניות המוניטרית.
לדברי פרידמן, בנק מרכזי יכול להגדיל את הבסיס המוניטרי גם אם הריבית תיעלם.
הבנק המרכזי רק צריך להמשיך לקנות אג"ח.
פרידמן גם טבע את המונח 'פיזור כסף ממסוקים' כדי להמחיש כיצד בנקים מרכזיים יכולים תמיד לייצר הוצאות ואינפלציה.
פרידמן השתמש בדוגמה של מסוק שטס מעל עיירה ומפיל שטרות דולרים מהשמיים, שמשקי בית אספו אז בחלקים שווים לחלוטין.
כלכלנים טענו שגרסאות של רעיון זה בעולם האמיתי יעבדו בסף האפס התחתון.
בדרך כלל, צעדי 'פיזור כסף ממסוקים' פורשו ככרוכות בבנק המרכזי המממן ישירות את הגירעון התקציבי.
הכלכלן וילם בייטר טען כי צעדי 'פיזור כסף ממסוקים' תמיד יכולים להעלות את הביקוש והאינפלציה.
בעקבות המאמצים החוזרים ונשנים של הבנק המרכזי האירופי להחיות את כלכלת גוש האירו ולעמוד ביעד האינפלציה שלו, מספר כלכלנים לקחו פרשנות מילולית יותר של המשל של פרידמן והציעו שהבנק המרכזי האירופי יעביר מזומנים ישירות למשקי הבית.
בפועל, משלו של פרידמן התקיים הלכה למעשה בתקופת מגפת הקורונה (2020-2022).
ממשלות בארצות רבות ובישראל פעלו בשיטה זו וחילקו מענקי מזומן לאזרחים באופן רוחבי.
ריבית צל היא שיעור ריבית בחלק מהמודלים הפיננסיים.
היא משמשת למדידת הכלכלה כאשר הריבית הנומינלית מתקרבת לריבית אפס.
מושג זה הוטבע על ידי פישר בלאק במאמרו, "ריביות כאופציות".
שער ריבית הצל נובע מהתובנה של פישר בלאק שמטבע הוא אופציה.
אם למישהו יש כסף, האדם יכול לפעול בשתי דרכים:
לא לעשות בו שימוש ואז יש לו כסף מחר
לפיכך, כאשר הלוואות יחזירו פחות כסף ממה שהושאל בתחילה, המשקיעים יבחרו "לממש את האופציה" ולא להלוות את כספם.
לפיכך, הריבית הנומינלית לטווח קצר תמיד גדולה או שווה לאפס.
במודל של בלאק, ריבית הצל הנומינלי לטווח קצר הוא מה שהשיעור הנומינלי לטווח הקצר היה, אם היה מותר לו לרדת מתחת לריבית אפס.
כאשר שיעור הצל הנומינלי לטווח קצר חיובי, הריבית הנומינלית לטווח הקצר שווה לשיעור הצל.
אבל כאשר שיעור הצל לטווח קצר שלילי - כמו בזמן דפלציה או מיתון רע עם אינפלציה נמוכה - הריבית הנומינלית לטווח הקצר תתפצל ויישאר מעל האפס.
במודל של בלאק, גם כאשר הריבית הנומינלית לטווח קצר נשארת קרובה לאפס, הריבית הנומינלית לטווח ארוך יכולה להיות הרבה מעל האפס.
הסיבה לכך היא שהריבית הנומינלית מתנהגת כמו אופציות ויש סיכוי מסוים ששיעור הצל לטווח קצר יהפוך חיובי בעתיד.
יש גם שיעור ריאלי של צל.
שיעור הצל הריאלי לטווח קצר שווה לשיעור הצל הנומינלי לטווח קצר בניכוי האינפלציה הצפויה.
פישר בלאק פרסם את מאמרו ב-1995 והזכיר שהפעם האחרונה שבה ארצות הברית חוותה ריבית אפס (נכון כמובן ל-1995) הייתה השפל הגדול.
מודלים של שיעורי צל זכו להתעניינות מחודשת עם המשבר הפיננסי של 2007–2008 כאשר שיעורי הריבית צנחו לכמעט אפס ואפילו, מתחת לאפס במקרים מסוימים.
במונחים מאקרו כלכליים עכשוויים, המושג, ריבית הצל, מתייחס לסביבה מוניטרית מרחיבה בתקופה של ריבית אפס.
בתקופה כזו, כאשר הבנקים המרכזיים מפעילים צעדי הרחבה נוספים כגון הרחבה כמותית (QE-Quantitative Easing), הסביבה המוניטרית היא בעצם מרחיבה יותר מאשר משתמע מהריבית הנקובה בלבד, וניתן לחשב לאיזו ריבית נומינלית מקבילה הסביבה המוניטרית.
ריבית זו, מכונה ריבית הצל.
בשל אפקט האופציה, לא ניתן לצפות בשיעור הצל לטווח קצר ישירות בשוק.
כלכלנים משתמשים במודלים כדי להסיק את ערך שיעור הצל מהשפעתו על שיעורי הריבית לטווח ארוך יותר בעקומת התשואה.
הערך של שיעור צל לטווח קצר תלוי בהנחות לגבי תנועת הריבית, כך שמודלים שונים עשויים לחשב עבורה ערכים שונים.
מודלים סטנדרטיים של מבנה מונחים דינמיים של גאוס אינם שוללים ריביות נומינליות שליליות - פגם בולט עם תשואות קרובות לאפס במדינות רבות.
במודלים חלופיים של ריבית צל, הלוקחים בחשבון את האי-ליניאריות בגבול התחתון האפס, נעשה שימוש לעיתים רחוקות, זאת בגלל העומס החישובי הקיצוני של ביצוע הערכתם.
עם זאת, על ידי הערכת אופציית הרכש על תשואות צל שליליות, ניתן לספק הערכות של מודל תלת גורמי של שיעורי צל, לדוגמה, של תשואות יפניות.
החוקרים כריסטיאנסן ורודבוש (ב- 2015) הציגו במחקרם כי התשואות האחרונות של משרד האוצר האמריקאי הוגבלו במידה מסוימת על ידי ריבית האפס (ZLB) על שיעורי הריבית הנומינליים.
לכן, הם השוו את הביצועים של מודל מבנה מונח דינמי גאוסי סטנדרטי (DTSM), שמתעלם מה-ZLB, ל-DTSM בשיעור שינוי ריבית הצל, הלוקח בחשבון את ה-ZLB.
הם מצאו כי קרוב לריבית האפס נצפו ירידות בולטות בדיוק התחזית של המודל הסטנדרטי, בעוד שמודל שיעור ריבית הצל מצליח להציג תחזית מדויקת יותר.
עם זאת, פרמיות תשואה לטווח של 10 שנים דומות באופן כללי בשני דגמי התחזית.
החוקרים וו ו-זאנג (ב-2019) מציעים מסגרת סבירה וקוהרנטית שלוקחת בחשבון הן מדיניות מוניטרית קונבנציונלית והן לא-קונבנציונלית עם שיעור הצל של הבנק המרכזי האמריקאי (Federal Reserve) של קרנות.
מבחינה אמפירית, החוקרים מתעדים את הדמיון של שיעור הצל למדד התנאים הפיננסיים הכולל, ריביות פרטיות שונות, מאזן הפד וחוק טיילור.
באופן תאורטי, הם מראים כי ההשפעה של מדיניות לא קונבנציונלית, כגון הרחבה כמותית (Quantitative Easing) ומוסדות מלווים, על הכלכלה, זהה לזו של ריבית צל שלילית, מה שהופך את שיעור הריבית הזה לנתון סיכום שימושי עבור פוליסות אלו.
המודל שמציגים וו ו-זאנג מייצר את התוצאה התואמת לנתונים: זעזוע אספקה שלילי הוא תמיד מצמם.
מחקרם מהווה תמיכה במודל הקיינסיאני החדש מהפיכה למודל לא קביל במצב של ריבית אפס.
רזנד וריסטיניאמי (ב-2023) מציעים שיעור ריבית הצל ללא מגבלה תחתית, המודד את העמדה הכוללת של המדיניות המוניטרית בכל סביבת מדיניות, לפני ובמהלך תקופת ריבית האפס, כמו גם בסביבה הנוכחית "נורמלית חדשה", שבה הפכה מדיניות מוניטרית לא שגרתית להיות יותר סטנדרטית.
באמצעות נתוני עקומת תשואות יומית הם מעריכים את שיעורי ריבית הצל עבור ארצות הברית, שוודיה, גוש האירו ובריטניה, ומתעדים שהם יורדים (עולים) ככל שהמדיניות המוניטרית הופכת למרחיבה יותר (או מצומצמת), בעקבות הכרזות על הפחתת ריבית (או העלאתה).
הם מציגים שני יישומים עבור ריבית הצל:
פירוק תגובות שער ריבית הצל להודעות על מדיניות מוניטרית להפתעות מדיניות מוניטרית קונבנציונלית וכן למדיניות לא שגרתית, החוקרים מתרגמים את המעבר של כל סוג של מדיניות, לשערי החליפין.
החוקרים מוצאים ששערי החליפין מגיבים יותר למדיניות מוניטרית קונבנציונלית מאשר למדיניות מוניטרית לא שגרתית.
ניסויי תחזיות של "מה היה קורה אילו...".
נמצא כי בדיקות סטטיסטיות אלו בשני מודלים של DSGE מצביעות על כך שהאינפלציה בארצות הברית הייתה נמוכה בממוצע בכ-0.8 נקודת אחוז, ובשוודיה היא הייתה נמוכה בכ-0.33 נקודות אחוז, אלמלא נעשה שימוש במדיניות מוניטרית לא קונבנציונלית.
ריבייראו פְּרֶטוֹ (בפורטוגזית: Ribeirão Preto) היא עיר ומטרופולין הנמצאת בצפון-מזרח מדינת סאו פאולו, ברזיל.
ריבייראו פרטו היא העיר השמינית בגודלה במדינת סאו פאולו, עם שטח של 650.9 קמ"ר.
בשנת 2024, אוכלוסיית העיר הוערכה בכ-750,174 תושבים , והאזור המטרופוליני שלה כלל כ-1,178,910 תושבים.
העיר ממוקמת כ-313 ק"מ מהעיר סאו פאולו וכ-706 ק"מ מבירת ברזיל, ברזיליה.
גובהה הממוצע של העיר הוא 526.8 מטרים מעל פני הים, והטמפרטורה הממוצעת השנתית בה היא 23 מעלות צלזיוס.
הצמחייה המקורית באזור היא יער האטלנטי.
העיר נוסדה על ידי חקלאים מדרום מזרח מדינת סאו פאולו ביוני 1856. תחילה היו הגידולים המרכזיים בעיירה רעיית בקר וחקלאות לצריכה עצמית.
בשנות ה-70 של המאה ה-19 הגיעה גידול הקפה לריבייראו פרטו, ופיתוח מהיר של ענף זה הביא עושר רב לעיר, אשר הפכה בשנות ה-80 של המאה ה-19 ליצרנית הקפה הגדולה בעולם.
הקפה, שנודע גם בשם "הזהב הירוק", יצר "בהלת זהב" באזור, ומשך אליו עובדים והרפתקנים ממקומות רבים בעולם.
תהליך זה הושפע גם מבניית מסילת הרכבת מוג'יאנה, שחיברה את ריבייראו פרטו לסאו פאולו ולנמל סנטוס, ומביטול העבדות בברזיל בשנת 1888.
מהגרים שהגיעו מאירופה (בעיקר איטליה, אך גם מפורטוגל, ספרד, גרמניה) ומיפן התיישבו בחוות הקפה של ריביירו פרטו וערים שכנות.
חלק מהמהגרים, במיוחד האיטלקים, התיישבו ב"נוקלאו קולוניאל אנטוניו פראדו".
לאחר קריסת וול סטריט בשנת 1929, חלק מהמהגרים רכשו את החוות ממעסיקיהם לשעבר, שהפכו למעמד העשיר והמשפיע בעיר.
האוכלוסייה בעיר מורכבת מצאצאים של ילידים אמריקנים, אפריקאים משוחררים, איטלקים, פורטוגלים, ספרדים, יפנים, גרמנים, ומהגרים מלבנון.
קבוצות אלו התיישבו באזור לאחר ביטול העבדות, כאשר הוצעו להם קרקעות תמורת עבודה בחוות קפה.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20, הגיעו מהגרים מצפון מזרח ברזיל, מה שהוביל לגידול באוכלוסיית העיר והחמרה בעוני ובפשע.
למרות זאת, רבים מהם תרמו לכלכלה המקומית בעבודה בשדות קני הסוכר ובפרדסים.
נכון להערכת IBGE לשנת 2020, אוכלוסיית ריבייראו פרטו מונה כ-711,825 תושבים.
האזור האורבני הכולל של העיר מכיל כ-34 עיריות ומונה כ-1.4 מיליון תושבים.
קבוצה אתנית אָחוּז לבנים 63.6% פרדו-ברזילאי 27.4% אפרו-ברזילאים 8.0% אסייאתים 0.8% שבטים ילידים בברזיל 0.1%
ריביאן אוטומוטיב , שידועה בשמה ריביאן, היא חברה אמריקאית לייצור רכבים חשמליים מסוג SUV שהוקמה בשנת 2009. ריביאן מייצרת רכבי שטח ספורטיביים (SUV) חשמליים, טנדרים חשמליים, וטנדר משלוחים חשמלי, הריביאן EDV.
ריביאן החלה לשלוח את רכבי ריביאן R1T בסוף 2021. החברה תכננה להקים רשת טעינה חשמלית לכלי רכב חשמליים ייחודית בארצות הברית ובקנדה עד סוף 2023.
מטה החברה ממוקם באירוויין, קליפורניה, עם מפעל ייצור בנורמל, אילינוי, ומתקנים נוספים בפאלו אלטו, קליפורניה; קרסון, קליפורניה; פלימות', מישיגן; ברנבי, קולומביה הבריטית; ויטמן, אריזונה; ווקינג, אנגליה; ובלגרד, סרביה.
ריביאן מתכננת להקים מפעל נוסף בשווי 5 מיליארד דולר בסושיאל סירקל, ג'ורג'יה.
החברה גייסה מעל 13.5 מיליארד דולר במימון לאחר הנפקה ראשונה לציבור בנובמבר 2021.
החברה הוקמה ברוקלדג', פלורידה בשנת 2009 בשם מיינסטרים מוטורס על ידי רוברט "אר ג'יי" סקרינג'י.
לאחר ששמה שונה ל-Avera Automotive או Avera Motors, ולבסוף לריביאן אוטומוטיב ב-2011 (משחק מילים על נהר אינדיאן בפלורידה, שם גדל סקרינג'י), החברה החלה להתמקד בכלי רכב אוטונומיים וכלי רכב חשמליים.
דגם המכונית הראשון של ריביאן תוכנן להיות מכונית ספורט.
רכב זה, שכונה R1, נבנה כאב-טיפוס בתצורת מנוע אמצעי היברידי מסוג קופה לשוק האמריקאי, בעיצובו של פיטר סטיבנס.
עם זאת, הפרויקט הוקפא בסוף 2011 כשריביאן חיפשה להתחיל מחדש את עסקיה במטרה להשפיע יותר על תעשיית הרכב.
ריביאן קיבלה השקעה גדולה וצמחה משמעותית ב-2015, כשפתחה מתקני מחקר במישיגן ובאזור מפרץ סן פרנסיסקו.
זמן קצר לאחר מכן, ריביאן החלה לעבוד אך ורק על כלי רכב חשמליים אוטונומיים, בניסיון לבנות רשת של מוצרים קשורים.
היא גם החלה לכוון את אבות-הטיפוס שלה לשוקי "שיתוף נסיעות ומכוניות ללא נהג".
עד ספטמבר 2016, ריביאן ניהלה משא ומתן לרכישת מפעל ייצור ששימש בעבר את מיצובישי מוטורס בנורמל, אילינוי.
בינואר 2017, ריביאן רכשה את המפעל ותכולתו תמורת 16 מיליון דולר, כאשר המפעל הפך למפעל הייצור הראשי של החברה בצפון אמריקה.
רכישת המפעל כמעט מוכן לייצור במקום בניית מפעל חדש הושוותה לרכישת מפעל NUMMI של טסלה בקליפורניה.
בדצמבר 2017, ריביאן חשפה את שני המוצרים הראשונים שלה: טנדר חשמלי לחמישה נוסעים ו-SUV חשמלי לשבעה נוסעים, שכונו באופן זמני A1T ו-A1C, בהתאמה.
בנובמבר 2018, הטנדר וה-SUV שונו שמם ל-R1T ו-R1S, בהתאמה, ונחשפו ב־LA Auto Show.
שני הכלי רכב תוארו כמתאימים לשטח ובעלי יכולות חצי-אוטונומיות, והחברה הציגה תוכנית לדור הבא של דגמים שיהיו אוטונומיים לחלוטין.
בתחילת 2018, ריביאן העסיקה 250 עובדים.
עד פברואר 2019, החברה העסיקה 750 עובדים במתקנים במישיגן, אילינוי, קליפורניה ובריטניה.
בנובמבר 2020, ריביאן העסיקה מעל 3,000 עובדים.
תוך שנה נוספת, מספר העובדים כמעט שולש, ובנובמבר 2021, ריביאן דיווחה על מעל 9,000 עובדים.
משלוח הדגמים הראשונים, הנפקה והתרחבות (2021–2023)
בסוף 2020, ריביאן תכננה להתחיל במשלוחי ה-R1T ביוני 2021. תאריך יוני 2021 נדחה לאוגוסט.
עד אוגוסט, משלוחי הכלי רכב נדחו שוב, בין היתר בשל מחסור עולמי בשבבים.
בספטמבר 2021, ריביאן הפכה ליצרנית הרכב הראשונה שהביאה טנדר חשמלי מלא לשוק הצרכני, כשהקדימה חברות מובילות כמו GM, פורד וטסלה.
באוקטובר 2021, ריביאן החלה במשלוחי ה-R1T ללקוחות.
ב-10 בנובמבר 2021, ריביאן הפכה לחברה ציבורית באמצעות הנפקה ראשונה לציבור.
153מיליון מניות נמכרו במחיר הנפקה ראשוני של 78 דולר למניה, מה שהעריך את שווי החברה ב-66.5 מיליארד דולר.
המניות החלו להיסחר בנאסד"ק תחת הסימול "RIVN".
ביום המסחר הראשון, המניה נסגרה במחיר של 100.73 דולר למניה, מה שהעריך את החברה בכמעט 100 מיליארד דולר.
ב-19 בנובמבר 2021, פורד וריביאן הודיעו כי שתי יצרניות הרכב כבר לא מתכננות לפתח יחד רכב חשמלי.
פורד הודיעה כי תשמור על 12 אחוז ממניות ריביאן, שהגיעו לשווי של מעל 10 מיליארד דולר לאחר ההנפקה.
פורד מכרה כ-90 אחוז ממניותיה בריביאן תמורת 3 מיליארד דולר עד סוף 2022, עלייה מההשקעה הראשונית של 1.2 מיליארד דולר.
בדצמבר 2021, במקביל להתחלת משלוחי ה-R1S SUV, המנהל התפעולי הראשי של ריביאן, רוד קופס, פרש ויצא לגמלאות מהחברה כשהיא החלה להגביר את ייצור הכלי רכב שלה.
ב-1 במרץ 2022, ריביאן הודיעה על העלאות מחירים של 17% עבור ה-R1T ו-20% עבור ה-R1S, תוך ציון מחסור במוליכים למחצה ועלויות גבוהות יותר עבור רכיבים אחרים.
היו תגובות מיידיות מצד לקוחות שהזמינו מראש, שכן העלאת המחיר השפיעה גם על הזמנותיהם הקודמות.
ריביאן התנצלה מאוחר יותר על העלאות המחיר הרטרואקטיביות והצהירה כי המחיר שהוגדר במקור יכובד עבור כל מי שהזמין ריביאן לפני הודעת התמחור ב-1 במרץ.
ב-14 במרץ 2022, ריביאן הודיעה כי החברה שכרה את פרנק קליין כסמנכ"ל תפעול.
קליין החל בתפקידו ב-1 ביוני 2022.
במרץ 2022, ריביאן נכללה ברשימת 100 החברות המשפיעות ביותר של מגזין TIME לשנת 2022. ב-27 ביולי 2022, ריביאן הודיעה כי תפחית את כוח האדם שלה ב-6% בתגובה לאינפלציה גבוהה, עליית ריבית ועלייה במחירי החלקים.
באוגוסט 2022, דיווחים רגולטוריים חשפו כי המשקיע ג'ורג' סורוס מכר מניות של החברה בשווי של כ-8.5 מיליון דולר.
הסיבה למכירה זו אינה ידועה בוודאות; ייתכן שהיא משקפת את הסנטימנט הכללי של הקרן או עשויה להיות אסטרטגיית מימוש הפסדי מס לאיזון רווחי הון אחרים.
במקביל, הקרן רכשה מניות בטסלה, חברת כלי רכב חשמליים אוטונומיים ויצרנית הסייברטרק, ובפורד, יצרנית ה־F-150 לייטנינג.
בספטמבר 2022, ריביאן חתמה על מזכר הבנות עם קבוצת מרצדס-בנץ להקמת מיזם משותף להשקעה ותפעול מפעל באירופה, לייצור טנדרים חשמליים מסחריים גדולים שיתחילו בייצור בעוד מספר שנים.
המפעל יכלול קו ייצור משותף לייצור עיצוב שונה עבור כל חברה.
הניו יורק טיימס תיאר את המהלך כ"דוגמה נדירה לשיתוף פעולה בין יצרנית רכב מסורתית למתחרה חדשה" וציין כי הניסיון הרב של מרצדס בייצור עשוי לסייע לריביאן להתגבר על בעיות הייצור שלה.
ריביאן אמרה כי השותפות המתוכננת לא תתקדם עם תוכנית זו בדצמבר 2022, אך ציינה כי שיתופי פעולה עתידיים עשויים עדיין להיות אפשריים.
לאחר שהחברה קיבלה שבע דיווחים על ברגים רופפים שלא גרמו לפציעות, באוקטובר 2022, ריביאן הוציאה ריקול מרצון של 13,000 כלי רכב.
בינואר 2023, הוול סטריט ג'ורנל דיווח כי החברה חוותה עזיבה של מספר בכירים בחודשים האחרונים, כולל חלק מהוותיקים ביותר שלה, בתקופה שתוארה כ"תקופה מאתגרת עבור ריביאן".
ב-20 ביוני 2023, ריביאן הודיעה כי תשלב את תקן הטעינה לכלי רכב חשמליים של טסלה, NACS, במשאיות ה-R1T וב-SUV ה-R1S ב-2025, וכן בפלטפורמת ה-R2 הקרובה.
כבר ברבעון השני של 2024, בעלי ריביאן עשויים להשתמש במתאמים כדי להתחבר לרשת סופרצ'רג'ר של טסלה.
יום לאחר ההודעה הגדולה על NACS, ב-21 ביוני, ריביאן הודיעה על רכישת Iternio, חברת מיפוי שוודית הידועה באפליקציית תכנון המסלולים הפופולרית שלה לכלי רכב חשמליים, A Better Route Planner (ABRP), ושילבה אותה במערכת הניווט ברכב.
בנוסף לשילוב באפליקציית המובייל של ריביאן, החברה אמרה כי היא מתכננת לשמור על אפליקציית ABRP כעצמאית.
באוקטובר 2023, החברה סיימה את הסכם הבלעדיות עם אמזון, מה שאפשר לריביאן לספק את כלי הרכב החשמליים למשלוחים ללקוחות מסחריים אחרים.
בדצמבר 2023, חברת התקשורת AT&T הודיעה כי תקבל משלוחי טנדרים מריביאן כחלק מתהליך ניסוי לצי שלה.
באוקטובר 2023, ריביאן הודיעה על תוכניות לפתיחת מפעל ייצור חדש בג'ורג'יה עם קיבולת ייצור שנתית של 400,000 יחידות בתחילת 2024.
התרחבות נוספת וקשיים, ושיתוף פעולה עם פולקסווגן (2024–הווה)
ב-21 בפברואר 2024, ריביאן הודיעה כי תפטר 10% מהעובדים השכירים שלה החל מ-23 בפברואר 2024.
במרץ 2024, הפרויקט לפתיחת מפעל בג'ורג'יה הושהה מסיבות פיננסיות.
הוא הופעל מחדש בנובמבר 2024 כאשר הממשל הפדרלי תחת ממשל ביידן הודיע על הלוואה של 6 מיליארד דולר למפעל.
ב-7 במרץ 2024, ריביאן חשפה את ה-R2 SUV שמתחיל מ-45,000 דולר, הרבה פחות מהדגמים הנוכחיים, ואת ה-R3, שיעלה אפילו פחות מה-R2.
ב-25 ביוני 2024, קבוצת פולקסווגן הודיעה על כוונתה להשקיע עד 5 מיליארד דולר בריביאן.
ההשקעה תתחיל עם מיליארד דולר ראשוני, עם 4 מיליארד דולר נוספים שצפויים עד 2026. מחויבות זו כוללת מיליארד דולר עבור כל אחת משנים 2025 ו-2026, ולאחר מכן 2 מיליארד דולר נוספים ב-2026 המיועדים למיזם משותף פוטנציאלי שמטרתו לפתח ארכיטקטורה חשמלית וטכנולוגיית תוכנה.
ריביאן וקבוצת פולקסווגן השיקו רשמית מיזם משותף לפיתוח פלטפורמות רכב מוגדרות תוכנה מהדור הבא, המשלבות את התוכנה של ריביאן עם יכולות הייצור והקנה המידה הגלובליות של פולקסווגן.
דווח ב-29 ביולי 2024, כי רשות התחרות הגרמנית נתנה אור ירוק לצורת המיזם המשותף של שתי החברות.
בפברואר 2025, ריביאן פתחה הזמנות לטנדר המסחרי החשמלי (ECV) לעסקים המנהלים ציים.
ביולי 2025, ריביאן הודיעה על תוכניות להקמת מטה בחוף המזרחי בבניין ג'נקשן קרוג דיסטריקט הסמוך לחגורת המזרח באטלנטה, ג'ורג'יה.
המשרד, בשטח של 45,000 רגל רבוע, אמור להיפתח בסוף 2025 עם תוכניות להכיל 500 עובדים עד סוף 2026.
שני דגמי ה-R1 תוכננו להיות מסוגלים לנסיעת שטח, עם מרווח גחון של 36 ס"מ.
בבדיקות ראשוניות נטען שהטנדר מסוגל להאיץ מ-0 ל-100 קמ"ש תוך פחות מ-3 שניות, לחצות עומק של 1.1 מ' של מים ולטפס על שיפוע של 45 מעלות.
לטנדר יש מנוע ליד כל אחד מארבעת הגלגלים, וכמו כמה מתחרים, כל גלגל יכול להיות נשלט באופן עצמאי.
על פי Engadget, "הדגמים היקרים ביותר יגיעו לטווח של כ- בטעינה אחת ויכללו מנוע חשמלי של [] שסקרינג'י טען כי ינצח מכוניות ספורט איטלקיות." ריביאן אמרה כי היא מתכננת את הכלי רכב כדי לאפשר שיתוף רכב עם התכונות האוטונומיות שלהם.
בנוסף, ריביאן הודיעה על כוונתה לייצר טנדר משלוחים חשמלי (EDV) בשלושה גדלים שונים, המסוגל לשאת 14, 20 או 25 מ"ק של חבילות.
כל שלושת ה-EDVs ישתפו את הארכיטקטורה החשמלית והרשת הבסיסית שלהם, ECUs וחבילות סוללות עם דגמי ה-R1 של ריביאן.
ריביאן R1T הוא טנדר, הכולל ארבעה מנועים חשמליים, שניים בכל סרן (קדמי ואחורי).
שני המנועים הקדמיים מפיקים 415 כ"ס, בעוד ששני המנועים האחוריים מפיקים 420 כ"ס.
התוצאה היא זמן האצה של מ-0 ל-100 קמ"ש של 3.0 שניות, כפי שטענה ריביאן.
ל-R1T טווח מוערך של עם הסוללה הקטנה ביותר, עם הסוללה הבינונית ומעל עם הסוללה הגדולה ביותר.
ניתן להתקין סוללות נוספות בארגז של ה-R1T לשיפור הטווח.
סוללות גיבוי/עזר אלו גם ניתנות לטעינה על ידי R1T אחר אם אין תשתית טעינה זמינה.
בדצמבר 2021, ה-R1T נבחר כטנדר השנה של מוטור טרנד.
באוגוסט 2022, הודיעה החברה כי תבטל את דגם הבסיס של ה-R1T, הנקרא חבילת Explore, עקב ביקוש נמוך מצד הלקוחות, ותתמקד בדגם Adventure.
החברה ציינה כי צעד זה יסייע לה "לייעל" את בעיות שרשרת האספקה שלה ולספק כמה שיותר כלי רכב.
ריביאן R1S הוא רכב שטח ספורטיבי (SUV) מבוסס על פלטפורמת ריביאן הראשונה.
בשל שימוש בשלדה חשמלית משותפת, ה-R1S תוכנן, לפי 2018, כך שיהיו לו 91 אחוזים של רכיבים משותפים עם ה-R1T.
השלדה כוללת מערכות בלימה, מתלים וקירור, עם סוללה במרכז.
פלטפורמת ה"סקייטבורד" של ריביאן היא שלדה שטוחה יחסית עם מרכז כובד נמוך, האופיינית לכלי רכב חשמליים, המאפשרת שינוי קל יחסית עבור סוגי מרכב שונים.
טנדר משלוחים חשמלי (EDV)/טנדר מסחרי חשמלי (ECV)
ריביאן חתמה על הסכם מסחרי עם המשקיעה שלה, אמזון, בפברואר 2019. עד ספטמבר 2019, חטיבת הלוגיסטיקה של אמזון הסכימה לשתף פעולה עם ריביאן לתכנן, לייצר ולרכוש 100,000 טנדרים חשמליים למשלוחים (ריביאן EDV).
התוכניות הראשוניות הצביעו על תאריך משלוח ראשון ב-2021. לפי 2019, אמזון ציפתה להפעיל עד 10,000 טנדרים חשמליים עד 2022, אך לא תכננה לקבל את כל 100,000 הטנדרים שבהסכם עד 2030. בנובמבר 2022, ריביאן הודיעה כי סיפקה 1,000 טנדרי EDV לאמזון.
שיתוף הפעולה עם ריביאן הוא חלק מתוכניתה של אמזון להפוך את צי המשלוחים שלה למופעל ב־100% אנרגיה מתחדשת עד 2030.
הטנדר מתוכנן להיבנות בשלושה גדלים, עם קיבולת של 14 מ"ק, 20 מ"ק ו-25 מ"ק של חבילות, כולם עם אותו גובה פנימי לעמידה, אך הדגם הקטן ביותר יהיה צר יותר.
כל הטנדרים ייבנו על אותה פלטפורמה, המשתפת את אותה ארכיטקטורה חשמלית ורשת, יחידת בקרת מנוע, ועיצוב חבילת סוללות עם דגמי ה-R1T/R1S של ריביאן; רובם ישתמשו ביחידת הנעה חשמלית בסיסית עם מנוע בודד המפעיל את הגלגלים הקדמיים.
הטנדר מיוצר באופן בלעדי עבור אמזון וייבנה על קו ייצור עם "תוכן תכונות נמוך" כדי לשמור על עלויות נמוכות.
הטנדר תוכנן במפורש כדי לאפשר לאמזון להפחית עלויות ולצמצם את טביעת הרגל הפחמנית שלה.
אב-טיפוס של טנדר המשלוחים החשמלי של אמזון עם טווח של נבדק בכבישים ציבוריים בתחילת 2021. הבדיקות החלו בלוס אנג'לס ובסן פרנסיסקו.
עד אפריל 2021, הבדיקות התקיימו בדנוור עם תוכניות לבדיקה ב-16 ערים בארצות הברית באזורי אקלים שונים.
בדיקות באוקלהומה ובמישיגן היו בעיצומן עד יולי 2021. אמזון תרכוש גם טנדרים חשמליים וכלי רכב תלת-גלגליים מיצרנים אחרים, כגון סטלנטיס, קבוצת מרצדס-בנץ, ומהינדרה.
הפריסה של טנדרי המשלוחים החשמליים החלה בתשע ערים בארצות הברית ביולי 2022.
במסגרת ההסכם מ-2019, ריביאן נדרשה למכור את כל הטנדרים שהיא מייצרת לאמזון.
בתחילת 2023, דווח כי אמזון הודיעה לריביאן כי היא מעוניינת לרכוש כ-10,000 טנדרים במהלך השנה.
מאחר שמספר זה היה בקצה התחתון של הטווח שסופק בעבר ליצרנית הרכב, בתגובה ביקשה ריביאן להסיר את תנאי הבלעדיות של ההסכם.
עד ינואר 2024, אמזון הסכימה לסיים את הסדר הבלעדיות, מה שאפשר לריביאן לחפש לקוחות מסחריים חדשים עבור הטנדרים.
בפברואר 2025, ריביאן פתחה הזמנות לטנדרים עבור לקוחות ציי עסקים.
הדגמים הנמכרים לציים עסקיים ממותגים כטנדרים מסחריים חשמליים (ECVs).
ה-R2 הוא רכב שטח ספורטיבי קטן יותר וזול יותר, מבוסס על פלטפורמה חדשה, שמתוכנן לצאת לשוק בתחילת 2026. הוא ייוצר במפעל חדש שריביאן בונה בג'ורג'יה (אך יתחיל בייצור ראשוני במפעל בנורמל, אילינוי).
במאי 2023, הוצג דגם חימר מוסתר של ה-R2 במהלך שיחה מוקלטת בין אר ג'יי סקרינג'י ומעצב הראשי של ריביאן, ג'ף האמוד.
כצפוי, ה-R2 נראה קטן יותר מה-R1S תוך שמירה על עיצוב מרובע; תחילת ייצור ה-R2 עדיין מתוכננת ל-2026, אך המשלוחים מתוכננים כעת ל-2026. ביוני 2023 דווח כי ה-R2 יעלה בין 40,000 ל-60,000 דולר בהשקתו, מה שיהפוך אותו לזול יותר מדגמי ה-R1, וכי גרסת טנדר של ה-R2 עשויה להיווצר לצד ה-SUV.
ה-Rivian R3 הוא רכב שטח ספורטיבי קומפקטי חשמלי עתידי.
ה-Rivian R3X הוא גרסה בעלת ביצועים גבוהים יותר של ה-R3, שתכלול מרווח גחון גבוה יותר ומערכת תלת-מנועית.
במרץ 2021, ריביאן הכריזה על תוכניות שאפתניות לפתח רשת של עמדות טעינה ציבוריות ברחבי ארצות הברית וקנדה עד סוף 2023. השימוש יהיה מוגבל לבעלי רכבי ריביאן בלבד.
בדומה למתחרה טסלה, היא מתכננת להציע שילוב של מטענים מהירים ומטעני יעד איטיים יותר, וכן למכור מטענים ביתיים.
היעד לרשת הטעינה הוא 600 אתרי Adventure Network בלעדיים לריביאן, המוכלי רכב מ-3,500 מטענים מהירים DC במקומות עם תנועה גבוהה; מהירות הטעינה הראשונית תהיה 200 קילוואט, עם יעד סופי של 300 קילוואט.
עם זאת, עד אוקטובר, לא הותקנו עדיין מטענים שכן החוזה עדיין היה בתהליך בירוקרטי בממשל המדינה, כאשר ההתקנות הראשונות צפויות בתחילת 2022. בספטמבר 2021, הותקנו מטעני Waypoint הראשונים של 11.5 קילוואט ליד מואב, יוטה.
ביולי 2021, ריביאן ומדינת טנסי הכריזו על תוכניות להתקנת מטעני Waypoint בכל 56 פארקים ממלכתיים של טנסי, ואמרו כי "ריביאן תתחיל בסקרים הנדסיים בקיץ, עם התקנה שתתחיל כבר בסתיו 2021".
האתר הראשון, פארק מדינתי רדנור לייק, נחנך ב-1 באוקטובר 2021.
ביוני 2023 דווח כי ריביאן אימצה את מערכת טעינה צפון אמריקאית עבור כלי הרכב שלה בצפון אמריקה החל משנת הדגם 2025.
מטה ריביאן ממוקם באירווין, קליפורניה, ומתמקד בהנדסה ועיצוב כלי רכב, פיתוח מערכות הנעה וסוללות, ופונקציות מסחריות.
מפעל הייצור היחיד של ריביאן בנורמל, אילינוי, מייצר רכיבי רכב, כגון חבילות סוללות.
המפעל, בשטח של 2.6 מיליון רגל רבוע (240,000 מ"ר), כולל סדנת צביעה, רובוטיקה, מכונות הטבעה וציוד ייצור אחר, כגון הזרקת פלסטיק.
מתקן ריביאן בפלימות', מישיגן, מתמקד בהנדסת רכב, אב-טיפוס, שרשרת אספקה וחשבונאות.
מתקן ריביאן בפאלו אלטו, קליפורניה, מתמקד בפיתוח תוכנה והנדסה, כולל תכונות נהיגה אוטונומית.
לחברה יש משרדים נוספים בקרסון, קליפורניה, ובווקינג, אנגליה, העוסקים בהמרת כוח חשמלי והנדסה מתקדמת, בהתאמה.
מפעל נורמל של ריביאן גדל בהתמדה לאורך השנים.
ביולי 2020, תוכניות ריביאן להוספת 576,000 רגל רבוע למתקן הייצור שלה אושרו על ידי מועצת העיר.
באוקטובר 2021, ריביאן פרסמה תוכניות להרחבת המתקן עם תוספת של 57,900 מ"ר שתיבנה בצד המערבי של המתקן הקיים, אשר אם תיבנה, תביא את גודל המתקן הכולל של ריביאן ל-360,000 מ"ר.
בדצמבר 2021, ריביאן הכריזה על תוכניות לבניית מפעל סוללות והרכבה בשווי 5 מיליארד דולר ממזרח לאטלנטה.
הבנייה מתוכננת להתחיל בקיץ 2022, עם ייצור רכב שיתחיל ב-2024, עם תוכניות לייצר עד 400,000 כלי רכב בשנה.
המפעל צפוי להעסיק 7,500 עובדים עם אפשרות לגדול ל-10,000 עובדים.
חלק מהמקומיים מתנגדים למפעל של ריביאן מסיבות כגון חששות סביבתיים ועלויות ממשלתיות, כולל הצעה של ג'ורג'יה להקצות 125 מיליון דולר לעלויות הקשורות למפעל.
בתחילת 2024, החברה הודיעה כי היא משהה את בניית המפעל בג'ורג'יה, כאשר הקרקע עבורו כבר הושטחה ב-90% לפחות.
לעת עתה, כל הכלי רכב ימשיכו להיות מיוצרים במפעל בנורמל.
התרשים שלהלן מציג את מכירות הכלי רכב החשמליים של ריביאן ברבעונים, כפי שדווח על ידי החברה במכתבים לבעלי המניות עבור השנים הפיננסיות המצוינות.
הטבלה שלהלן מציגה את סך כל הייצור המצטבר של כלי רכב, יחד עם הייצור הרבעוני הכולל והמכירות הכוללות.
ריביאן היא חברה ציבורית הנסחרת תחת הסימול RIVN בבורסת נאסד"ק.
מהשקעת ההון הראשונית של המנכ"ל סקרינג' ב-2009 ועד לסבב המימון האחרון של 2.5 מיליארד דולר ב-2021, ריביאן גייסה 10 סבבי מימון פרטיים כדי לתמוך בהשלמת פיתוח קו הכלי רכב שלה ובניית התשתית לייצור.
ב-10 בנובמבר 2021, החברה השלימה את הנפקת המניות הראשונית שלה, וגייסה 13.5 מיליארד דולר.
ב-2011, החברה הגישה טופס D, ודיווחה על חובות ואופציות בסך 250,000 דולר.
בשנה שלאחר מכן, ב-2012, החברה הגישה טופס D נוסף, ודיווחה על חובות ואופציות בסך מיליון דולר.
קרן ההשקעות מג'דה, Abdul Latif Jameel, טענה כי הייתה המשקיעה הראשונה בחברה.
בין השנים 2013 ל-2016, לא היו דיווחים או הכרזות על מימון עבור ריביאן.
המימון המצטבר נותר על 1.25 מיליון דולר.
בינואר 2017, בזמן שהחברה רכשה את מפעל מיצובישי לשעבר בנורמל, אילינוי, ריביאן קיבלה מענק של מיליון דולר והטבת מס לחמש שנים מהעיר נורמל, בתנאי שתעמוד ביעדי תעסוקה ותשקיע 40.5 מיליון דולר במשך חמש שנים.
ריביאן קיבלה גם זיכויי מס בסך 49.5 מיליון דולר מממשלת מדינת אילינוי; זיכויים אלו מותנים אף הם בעמידה ביעדי תעסוקה והשקעה של לפחות 175 מיליון דולר באתר עד 2024. Sumitomo Corporation ביצעה השקעה אסטרטגית גדולה בריביאן בדצמבר 2017. הסכום לא נחשף.
הוכרז ב-23 במאי 2018, כי ריביאן סגרה מימון חוב של 200 מיליון דולר מ־Standard Chartered Bank, והביאה את סך הכספים שגויסו ליותר מ-450 מיליון דולר.
משקיעים נוספים באותה עת כללו את המשקיעים הקיימים Abdul Latif Jameel ו-Sumitomo Corporation.
הוכרז ב-15 בפברואר 2019, כי אמזון הובילה סבב השקעה של 700 מיליון דולר בריביאן.
הסבב כלל השתתפות של בעלי מניות קיימים.
הכרזה נוספת כמה חודשים לאחר מכן, ב-24 באפריל 2019, כי Ford Motor Company השקיעה 500 מיליון דולר בשווי מוקדם של 4.5 מיליארד דולר.
ב-10 בספטמבר 2019, Cox Automotive השקיעה 350 מיליון דולר בריביאן, והביאה את סך הכספים שגויסו ב-2019 ל-1.5 מיליארד דולר.
ריביאן נותרה עצמאית, אך Cox Automotive תכננה להוסיף נציג למועצת המנהלים של ריביאן כחלק מההשקעה.
ב-19 בנובמבר 2021, פורד וריביאן הודיעו כי הן כבר לא מתכננות לפתח במשותף רכב חשמלי.
במקור, שתי החברות תכננו פיתוח משותף של רכב עבור המותג לינקולן של פורד.
הוכרז ב-19 בינואר 2021, כי ריביאן גייסה 2.65 מיליארד דולר בהובלת המשקיע הקיים T.
Abdul Latif J מחזיקה בכ-114 מיליון מניות בריביאן שנרכשו באמצעות הלוואות של 303 מיליון דולר לחברה.
בלומברג העריכה את שווי החברה בכמעט 28 מיליארד דולר.
הוכרז ב-23 ביולי 2021, כי ריביאן גייסה 2.5 מיליארד דולר בסבב שהובל על ידי קרן ההתחייבות האקלימית של אמזון, D1 Capital Partners, ופורד מוטור קומפני, לצד משקיעים קיימים T.
באוגוסט 2021, ריביאן הגישה בקשה להנפקה ראשונית, במטרה להגיע לשווי של עד 80 מיליארד דולר.
עד אז, החברה גייסה סך של כ-11 מיליארד דולר.
בנובמבר 2021, ריביאן השלימה את ההנפקה הראשונית שלה עם הכנסות נטו לחברה של 13.5 מיליארד דולר.
בעוד שיעדי המחיר הראשוניים היו בטווח של 58 עד 62 דולר למניה, מחיר ההנפקה בפועל היה 78.00 דולר למניה.
ביום המסחר הראשון שלה ב-10 בנובמבר, המניה נסגרה במחיר של 100.73 דולר למניה עם שווי שוק של כמעט 100 מיליארד דולר.
בשווי זה, היא הייתה שווה יותר מג'נרל מוטורס או פורד והייתה שנייה רק לטסלה מבחינת שווי השוק של יצרניות הרכב.
החזקתו של המנכ"ל אר ג'יי סקרינג' ב-17.6 מיליון מניות הייתה שווה כ-2 מיליארד דולר.
אמזון רכשה מניות בשווי 200 מיליון דולר בהנפקה, והעלתה את חלקה הכולל בריביאן ל-22%.
קודם לכן, באוקטובר 2021, אמזון הצהירה כי היא מחזיקה ב-20% מהחברה.
מחיר המניה הגיע לשיא של 146.07 דולר ב-13 בנובמבר 2021. משם, מחיר המניה ירד באופן כמעט רציף במהלך מכירת המניות הטכנולוגיות בתחילת 2022 והגיע ל-30.68 דולר ב-26 באפריל 2022. שווי השוק בסוף אפריל 2022 ירד לכ-29 מיליארד דולר, ירידה של 79 אחוז.
בתחילת מאי 2022 מחיר המניה המשיך לרדת, ונסגר בשפל של כל הזמנים של 22.78 דולר ב-9 במאי 2022, ירידה של כמעט 85 אחוז מהשיא בנובמבר 2021.
כ-28% מהמניות מוחזקות על ידי מקורבים.
עשרת בעלי המניות המוסדיים הגדולים של ריביאן בדצמבר 2023 היו:
ב-20 בדצמבר 2018, המטפס המקצועי אלנס הונולד הכריז על שותפות עם ריביאן כשותף מותג ומשתף פעולה.
במהלך שידור חי ב-15 ביוני 2019, ריביאן הכריזה על תוכניות לשיתוף פעולה עם קרן הונולד ועמותת Casa Pueblo בפרויקט סולארי שמטרתו להקים רשת מיקרו באדחונטס, פוארטו ריקו, עיר שנפגעה קשות מהוריקן מריה ב-2017. ריביאן תכננה לעשות שימוש חוזר בחבילות סוללות משומשות מכלי הרכב שלה לפיתוח יחידות אחסון אנרגיה נייחות.
הרשת המיקרו נועדה לספק לתושבים גישה לחשמל עבור עסקים בסיסיים ותשמש מדי יום כדי להפחית את עלות האנרגיה הגבוהה בפוארטו ריקו, שהיא כפולה מהממוצע הלאומי בארצות הברית.
הפרויקט תוכנן לצאת לדרך ב-2020.
ב-2019, ריביאן שיתפה פעולה עם השחקנים אוון מקרגור וצ'ארלי בורמן כדי לספק אבטיפוס לשימוש כרכבי לוגיסטיקה ומצלמות עבור הסדרה הבריטית Long Way Up.
הם גם הקימו 240 תחנות טעינה ברמה 2 ב-140 מיקומים, לאורך המסלול מטיירה דל פואגו ללוס אנג'לס.
ריביאן משתפת פעולה עם Yakima עבור מתלים לגג (אופניים, קיאק, גלשן וכו') ואוהלי גג, ועם MAXTRAX עבור לוחות ההחלמה שלהם.
ב-2024, פולקסווגן הכריזה כי תקים מיזם משותף עם ריביאן.
ביולי 2020, טסלה תבעה את ריביאן בטענה לגניבת מידע קנייני וכן לגיוס עובדים בצורה לא חוקית.
במרץ 2021, איגוד סוחרי הרכב של אילינוי הגיש תביעה נגד ריביאן ויצרנית הרכב החשמלי לוסיד מוטורס על תוכניותיהן למכור כלי רכב חשמליים ישירות לצרכנים.
בנובמבר 2021, סגנית נשיא המכירות והשיווק לשעבר של ריביאן, לורה שוואב, הגישה תביעה נגד החברה, בטענה כי פוטרה חודש לאחר שהעלתה חששות מפני אפליה ותרבות של "מועדון בנים" בפני מחלקת משאבי האנוש של החברה.
שוואב טענה גם כי הזהירה את בכירי החברה כי כלי הרכב שלהם מתומחרים נמוך מדי ותהליך הייצור אינו עומד בתקני אבטחה.
על פי התביעה, הנושאים שהעלתה התעלמו מהם עד שגם עמיתים גברים העלו אותם לאחר מכן.
שתי תביעות שהוגשו נגד ריביאן התמקדו במעצב הראשי ג'ף האמוד.
תביעה אחרת טענה כי "הטרדה מינית, אפליה ותקיפה (...) היו חמורות, פוגעניות ביותר, משפילות ויצרו סביבת עבודה עוינת, מאיימת ולא יצרנית (...) שהפריעה ליכולתה לבצע את עבודתה" וכי ריביאן "הייתה מודעת להטרדה זו".
לפחות ארבעה עובדים תבעו את ריביאן בטענה לאפליה גזעית.
על פי בלומברג ב-2024, המפעל היחיד של ריביאן "צבר יותר הפרות בטיחות בארצות הברית שנחשבו בתחילה כ'חמורות' מאשר כל יצרנית רכב אחרת מאז תחילת השנה שעברה."
ריבינסק היא העיר השנייה בגודלה במחוז ירוסלבל, ברוסיה והיא שוכנת על גדות נהר הוולגה, במפגשו עם נהרות השקסנה (Шексна́) והצ'רמוקה (Cheremukha).
במפקד האוכלוסין של 2021, מנתה אוכלוסייתה 177,295 נפשות.
מבחינה היסטורית, ריבינסק, מרכז עיקרי לשינוע וסחר תבואה בוולגה העליונה ובמערכת נתיב המים וישני וולוצ'וק/מרינסק-טיחוין, התרחבה במהירות במאות ה-18 וה-19 וקיבלה מעמד של עיר בשנת 1777. בתקופה הסובייטית היא התפתחה למרכז הנדסי ונמל פנימי הקשור לבניית מאגר ריבינסק (Rybinsk Reservoir) והתחנה ההידרואלקטרית שנבתה בסמוך.
העיר כלולה במסלולי טיול מורחבים של טבעת הזהב של רוסיה.
בעבר, נשאה ריבינסק מספר שמות: אוסט-שקסנה (Ust-Sheksna; עד 1504), ריבניה סלובודה (Rybnaya Sloboda; עד 1777), שצ'רבקוב (Shcherbakov; 1946–1957) ואנדרופוב (Andropov; 1984–1989).
בשנת 2021 הוענק לריבינסק תואר הכבוד "עיר גבורת העבודה" (City of Labour Valour).
ריבינסק שוכנת כ-82 קילומטרים צפונית-מערבית לירוסלבל וכ-270 קילומטרים צפונית למוסקבה, בשפלת מולוגה-שקסנה (Молога–Шексна́) סמוך לנקודת היציאה של הוולגה ממאגר ריבינסק (Рыбинское водохранилище), שנוצר במקום מפגש הנהרות שקסנה והוולגה.
העיר ממוקמת בנקודה הצפונית ביותר של הוולגה, במעלה הזרם זורם הנהר לכיוון צפון-מזרח בקירוב, וביריבינסק הוא פונה לכיוון דרום-מזרח.
העיר משתרעת לאורך כ-22 קילומטרים על גדות הנהר ורוחבה מגיע לכדי 6 קילומטרים.
האזור מסמן מעבר בין יער מעורב (Mixed forest) לטייגה דרומית.
ריבינסק נוסדה על הגדה הצפונית של הוולגה בשפך נהר צ'רמוקה ומעבר לנהר עמד היישוב העתיק יותר אוסט-שקסנה בשפך נהר שקסנה, שתואר לראשונה בשנת 1071 בכרוניקה של לברנטי.
בחפירה ארכאולוגית שנערכה שם חשפו יישוב מתחילת המאה ה-11 (מעל 30 דונם) עם סחורות שיובאו מביזנטיותן ומסקנדינביות וכן אוצרות של כסף ערבי מהמאה ה-10. עד המאה ה-13 נוצר גדל היישוב לשטח של 300 דונם, עם עדויות לתעשיית נפחות, מטלורגיה, ייצור תכשיטים, קרמיקה ועיבוד עץ.
כמו כן התגלו חותמות עופרת רבות המצביעות על תפקידים אדמיניסטרטיביים בנתיב הסחר של הוולגה.
היישוב נהרס בפלישה המונגולית בשנת 1238.
במאה ה-16 והמאה ה-17, החזיקה אחוזת הכתר ריבניה סלובודה, בזכויות בלעדיות לדיג חדקן, בלוגה ושטירל בנהרות, כדי לספק קוויאר למוסקבה.
כנסיות האבן הראשונות הופיעו במאה ה-17 והמבנה העתיק ביותר ששרד בעיר המודרנית הוא כנסיית קאזאן (1697).
בשנת 1777 העניקה יקטרינה הגדולה מעמד של עיר לריבינסק (כשמו של המחוז).
הער שגשגה בצומת הדרכים מסנט פטרסבורג לים הכספי ומסיביר, דרך נהר קאמה (Kama) לים הבלטי.
מכיוון שהוולגה העליונה, מעל ריבינסק, הייתה לרוב רדודה, דוברות כבדות שהגיעו מהוולגה התיכונה והתחתונה פרקו בעיר סחורות, שהועברו בכלי שיט קטנים ליעדים במעלה הנהר ובמערכות תעלות מים בסביבה.
בריבינסק הוקמו מחסני סחורות, כמו תבואה ומלח והוקמו פונדקים.
ב-1870 הגיע לעיר קו הרכבת ריבינסק-בולוגויה (Bologoye), ווהתפתחו תעשיות, כמו: טחנות קמח, מבשלות בירה, ייצור חבלים, יציקת ברזל ולודוויג נובל, אחיו הבכור של המדען אלפרד נובל הקים בעיר מספנה.
התיעוש הפך את העיר למרכז בניית מכונות וב-1916 הוקם מפעל הרכב "רוסקי רנו" (Russkiy Renault) התפתח למפעל מנועי אוויר גדולים (לימים ODK-Saturn).
ב-1936 נבנה מעלית גרגרים ליד תחנת ריבינסק-טובארני, שהייתה מהגדולות באירופה באותה תקופה וב-1936 החלה בניית המתחם ההידרו-אלקטרי של ריבינסק כחלק מפרויקט "הוולגה הגדולה".
מילוי מאגר ריבינסקי החל ב-1941 ונמשך עד 1947. שתיים מהטורבינות החלו לפעול כבר בסוף 1941–תחילת 1942 וסיפקו חשמל בזמן מלחמת העולם השנייה, כולל למוסקבה באמצעות כבל גיבוי תת-קרקעי.
ב-13 בספטמבר 1946 שונה שם העיר לשצ'רבקוב ובאוקטובר 1957 הוחזר לעיר השם ריבינסק.
בין 15 במרץ 1984 ל-4 במרץ 1989 שונה השם לאנדרופוב, על שם יורי אנדרופוב ואז שוב חזר השם למקור.
בעשורים שלאחר המלחמה התפתחו בעיר תחומים כמו: ייצור מכשירים, הנדסה חשמלית, אופטיקה, בניית ספינות ובניית מכונות.
הוקמו תשתיות, כולל גשר מעל הוולגה (1963) ומערכת טרוליבוסים (1976).
רפורמות שוק והמשבר בשנות ה-90 פגעו בתעשייה המקומית.
כמה מפעלים נסגרו ואחרים עברו ארגון מחדש.
בשנות 2000–2020 הופיעו מפעלים חדשים ושופצו ישנים, כמו: ODK–Gas Turbines, מפעלי כבלים ומזון) וכן התפתח תחום ה-IT התפתח, כמו: Krista.
הוצאו את הפועל תוכניות התחדשות עירונית ובין היתר שופצו כנסיות, פארקים, כיכרות ואזור תחנת הרכבת.
אלכסיי אובצ'ינין, קוסמונאוט, השתתף בטיסות לתחנת החלל הבין-לאומית והיה חבר בכמה משלחות והיה מפקד משלחת מס' 60 לתחנת החלל הבין-לאומית.
גנריך יגודה, פוליטיקאי יהודי רוסי, שר הפנים, סגן המפקד של הג.פ.או.
והמקים והמפקד של ה-NKVD, בין השנים 1934–1936.
ריג'נטס פארק הוא אחד מהפארקים המלכותיים של לונדון שבאנגליה.
הפארק נמצא בחלקו הצפוני של רובע וסטמינסטר וחלקו הדרומי של רובע קמדן.
הפארק מוקף על ידי רחוב מעגלי שנקרא "המעגל החיצוני" ובאמצע הפארק כביש מעגלי שנקרא "המעגל הפנימי".
במרכז המעגלי הפנימי של הפארק נמצאים "גני המלכה מרי".
לאורך חלקו הצפוני של הפארק נמצאת תעלת ריג'נטס, וצפונה לה גבעת פרימרוז.
בחלקו הצפון מזרחי של הפארק נמצא גן החיות של לונדון.
השטח עליו ניצב הפארק נקרא בעבר "פארק מרילבון", והשתייך לבית המלוכה מאז ימי הביניים.
עד 1811 נחכר השטח על ידי הדוכס מפורטלנד כאזור ציד.
לאחר מכן העוצר (מלך בפועל, באנגלית: ריג'נט), לעתיד - המלך ג'ורג' הרביעי, שכר את האדריכל ג'ון נאש לתכנן את הפארק.
בתחילה תכנן נאש ארמון ליורש העצר, וסביבו מספר וילות לידידיו, אולם תוכניות אלה לא יצאו אל הפועל, ובמקומן נבנה ארמון בקינגהאם.
בשטח שהתפנה הוחלט לבנות פארק פתוח לציבור, אשר נפתח בשנת 1835.
בפארק נערכו תחרויות מרוצי הכביש של אולימפיאדת לונדון.
ריג'ל או β באוריון הוא הכוכב הבהיר ביותר בקבוצת הכוכבים אוריון והוא הכוכב השביעי בבהירותו בשמים.
זהו למעשה כוכב זוגי שמרחקו ממערכת השמש הוא כ-860 שנות אור, מיקומו של הכוכב הוא בתחתית הצורה השמימית "אוריון" מתחת לערפילית אוריון.
ריגל הוא הכוכב לפיו מוגדר התקן של המחלקה הספקטרלית B8Ia.
ריג'ל A הוא על-ענק כחול, מסיווג ספקטרלי B8, הבהיר פי 44,000 מהשמש בתחום האור הנראה ופי 66,000 אם כוללים את הקרינה האולטרה סגולה הנפלטת ממנו.
גילו של הכוכב הוא כ-5 מיליון שנה והוא יצא מן הסדרה הראשית לאחר שכילה את המימן שבליבתו וכעת הוא מתיך בליבתו הליום לפחמן ולחמצן.
ריג'ל A הוא כוכב משתנה מסוג α בברבור והבהירות הנראית שלו משתנה קלות בין דרגות 0.05 ו-0.2, במחזוריות מסובכת שמורכבת ממספר גדול של מחזורי משנה שנעים בין מספר ימים לחודשיים.
אף על פי שקיבל את ציון באייר β באוריון, הוא למעשה בהיר יותר בדרך כלל מביטלג'וז שזכה לציון באייר α באוריון.
ריג'ל B, שמרחקו מהכוכב הגדול הוא 2,200 יחידות אסטרונומיות, מהווה בעצמו מערכת כפולה ספקטרוסקופית.
שני הכוכבים שייכים לסדרה הראשית, סיווג ספקטרלי B9V, הם בעלי מסות של 2.5 ו-1.9 מסות שמש וסובבים את מרכז המסה המשותף לשניהם במחזור של 9.8 ימים.
בהירותם המשותפת היא מדרגה 6.7 ולמרות שכוכבים עם בהירות כזאת ניתן לראות בדרך כלל באמצעות משקפת, גם עם טלסקופ בינוני קשה להבחין בריג'ל B בשל הבהירות הגבוהה של ריג'ל A שמאפילה עליו.
המערכת נקראת ריג'ל (מערבית: رجل, רגל), כי היא נמצאת על רגלו הימנית של אוריון.
בשנת 1831 התגלה בן הזוג העמום יותר ובשנת 1878 התגלה כי בן הזוג הוא בעצמו כפול.
באותה תקופה הוסברו השינויים המחזוריים במדידות הספקטרוסקופיות של אורו של ריג'ל כמצביעות על קיומו של כוכב רביעי (ריג'ל D) במערכת ואף הועלו טענות שכוכב זה ניתן לצפייה ישירה, אך כיום מקובל לחשוב שהמערכת כוללת שלושה כוכבים בלבד והתוצאות הספקטרוסקופיות נובעות מהיותו של ריג'ל A כוכב משתנה.
ריבת חלב (בספרדית: Dulce de leche) היא ממרח מתוק שמקורו באמריקה הלטינית, הנוצר על ידי הרתחה של סוכר וחלב.
ריבת חלב משמשת כמרכיב או תוסף בגלידות, עוגות ומיני מתיקה שונים.
מקורה של ריבת החלב הוא באזור ריו דה לה פלטה.
ריבת חלב היא מרכיב חשוב בממתקים ובקינוחים גם בארגנטינה, אורוגוואי, קולומביה, פרגוואי, צ'ילה, פרו וברזיל.
מתכון ריבת חלב מצריך ביעבוע איטי של חלב וסוכר תוך ערבוב במשך כמעט כל זמן הבישול.
במשך התהליך, המים הנמצאים בחלב מתאדים והתערובת מתעבה ומעט מתמצקת.
מסת התוצאה המוגמרת של ריבת החלב היא בדרך כלל כ-1/6 מכמות החלב ההתחלתית והתוצאה שמתקבלת היא משילוב של יצירת קרמל ותגובת מייאר המייצרים ביחד את הגוון וההשחמה של הריבה.
גרסה ביתית נוספת להכנת ריבת חלב נעשית בעזרת הרתחה של קופסת חלב מרוכז סגורה בתוך סיר מלא במים למשך 2–3 שעות (או 30–45 דקות בתוך סיר לחץ).
היא נהוגה לרוב באזורים בהם קשה להשיג ריבת חלב מוכנה.
אולם קיים סיכון בהכנה מסוג זה, מכיוון שאם קופסת החלב המרוכז מתייבשת היא עלולה להתפוצץ.
המאכל המזוהה ביותר עם ריבת חלב הוא אלפחורס, שתי עוגיות פריכות שביניהן ריבת חלב.
ריבת חלב משמשת כממתיק למוצרי מזון רבים, כמו עוגות, עוגיות, חביתיות, סוכריות וגלידה.
היא מעניקה טעם של טופי למתכוני פאי.
ארוחת בוקר ארגנטינאית טיפוסית כוללת ריבת חלב בצורת ממרח, ש"מנגבים" אותה (כמו חומוס, בישראל) עם חתיכות מאפה דמוי רוגלך הנקרא 'media luna' ('חצי ירח').
צ'ורו (מעין סופגנייה צרה וארוכה), אף הוא מאכל ארוחת בוקר ארגנטינאי אופייני, במילוי ריבת חלב.
שימוש ייחודי בישראל לריבת חלב הוא במילוי סופגניות.
קלוב אתלטיקו ריבר פלייט (בספרדית: Club Atlético River Plate) הוא מועדון ספורט מהעיר בואנוס איירס הנחשב לאחד מהמובילים בארגנטינה.
המועדון נוסד ב-25 במאי 1901, ועיקר פרסומו בשל קבוצת הכדורגל שלו המשחקת בפרימרה דיביסיון של ארגנטינה, ליגה שבה מחזיקה הקבוצה בשיא ההשתתפויות בעונותיה ובשיא הזכיות בה -38.
לזכיות באליפות ארגנטינה מתווספים שלושה עשר גביעים לאומיים ושבעה עשר גביעים בינלאומיים, כשהחשובים ביניהם הם גביע ליברטדורס - 4 פעמים - והגביע הביניבשתי.
ריבר פלייט הוא אחד משלושת המועדונים היחידים שזכו בארבעת הטורנירים הנוכחיים של CONMEBOL - הליברטדורס, הסודאמריקנה, הרקופה והסורוגה; אלו מצטרפים לגביעי העבר בהם זכה המועדון - הביניבשתי, האינטראמריקנה והסופרקופה, וגביעי ריו דה לה פלאטה העתיקים - הקאפ טיי קומפטישן וגביע אלדאו; כל אלו בינלאומיים ורשמיים.
המועדון מחזיק גם בשיא התארים הכללי בארגנטינה מאז תחילת העידן המקצועני, 69 במספר (ובתוספת העידן החובבני - 72).
הקבוצה עומדת במקום הראשון בטבלת הנקודות ההיסטורית של ליגת העל הארגנטינאית, עם כמות הניצחונות הגדולה ביותר, כמות השערים הגדולה ביותר, ספיגת השערים הנמוכה ביותר והפרש השערים הטוב ביותר.
שחקנים מפורסמים רבים שיחקו לאורך השנים במועדון, שגם תרם את מספר השחקנים הרב ביותר במדינה לנבחרות ארגנטינה במונדיאל.
המועדון מדורג במקום התשיעי בעולם ובמקום הראשון בדרום אמריקה בדירוג הקבוצות בכל הזמנים של הפדרציה הבינלאומית להיסטוריה וסטטיסטיקה של הכדורגל (IFFHS).
אצטדיונה הביתי של הקבוצה הוא אצטדיון אנטוניו וספוצ'יו ליברטי, הידוע בכינוי "המונומנטל" (El Monumental) והוא הגדול ביותר באמריקה הדרומית.
תכולת האצטדיון כיום היא 84,567 מקומות ישיבה.
גמר מונדיאל 1978 שבו זכתה נבחרת ארגנטינה נערך באצטדיון זה.
האצטדיון משמש בנוסף גם כאצטדיון הלאומי של ארגנטינה.
במתחם האצטדיון מפעיל המועדון, בנוסף לקבוצת הכדורגל, קבוצות בענפי ספורט רבים נוספים, ביניהם כדורסל, כדוריד, הוקי שדה, אתלטיקה, שחייה, טניס, התעמלות מכשירים, התעמלות אמנותית, כדורעף, אגרוף, כדורגל אולמות, שחמט, גלגיליות, כדורמים, קראטה, טאקוונדו, טניס שולחן, הוקי גלגיליות, קרוספיט, MMA, ברידג', ספורט נכים וענפי ספורט מקומיים כמו בוצא'ס, ססטובול ופלוטה פאלטה.
משחק הדרבי בין ריבר פלייט לבוקה ג'וניורס הוא אחד המשחקים המרתקים והטעונים בעולם הכדורגל וזכה לכינוי "הסופר קלאסיקו".
בשנת 2012 אוהדי הקבוצה שברו את שיא גינס ויצרו את הדגל הארוך בהיסטוריה באורך של 7,829 מטרים.
הקבוצה נוסדה ב-25 במאי 1901 בשכונת לה בוקה כמיזוג של שתי קבוצות, "סנטה רוסה" ו"לה רוסאלס".
הקבוצה קיבלה את שמה לאחר שאחד ממייסדיה ראה מלחים בנמל בואנוס איירס מניחים ארגזים עם הכיתוב "The River Plate" (נהר הריו דה לה פלאטה שנשפך למפרץ בואנוס איירס נקרא לעיתים באנגלית "River Plate").
בהמשך נדדה הקבוצה לשכונת פאלרמו ומאוחר יותר לשכונת נונייס בצפון העיר.
היא נרשמה למשחק בליגת המשנה וב-1908 עלתה לליגת העל, החובבנית באותה העת, לאחר משחק גמר בו ניצחה את ראסינג קלוב בתוצאה 7-0. הסופר קלאסיקו הרשמי הראשון התקיים באוגוסט 1913, לאחר שבוקה הועלתה לליגת העל במסגרת היערכות מחדש של הליגה, ותוצאת הסיום בו הייתה 2-1 לריבר.
בעידן החובבני זכתה הקבוצה בגביע הלאומי "קופה דה קומפטנסיה ג'וקיי קלוב" ובגביע הבינלאומי "טיי קאפ קומפטישן" (מול בריסטול מאורוגוואי), שני אלו ב-1914, וכן באליפות הליגה ב-1920.
עם תחילת העידן המקצועני, בראשית שנות ה-30, רכשה הקבוצה את ברנאבה פריירה מטיגרה תמורת 35,000 פסו (שיא עולם באותה העת) ואת קרלוס פאוצ'לה מספורטיבו בואנוס איירס תמורת 10,000 פסו, ובשל כך זכתה הקבוצה לכינוי "המיליונרים" (Los Millonarios).
סגנון משחקה ההתקפי והשוטף של הקבוצה בשנות ה-40 הקנו לה את הכינוי "המכונה" (La Máquina), ויש הרואים בה את המודל עליו התבססה שיטת הטוטאל פוטבול של הולנד בשנות ה-70. הרכב זה של ריבר נחשב על ידי רבים לאחת הקבוצות הטובות בהיסטוריה.
חמשת שחקני ההתקפה, חואן קרלוס מוניוס, חוסה מנואל מורנו, אדולפו פדרנרה, אנחל לברונה ופליקס לוסטו, האפילו על אלפרדו די סטפנו הצעיר, והוא שותף מעט יחסית בשנותיו הראשונות בבוגרים.
בשנים הללו זכתה ריבר בארבע אליפויות (בשנים 1941, 1942, 1945, 1947, יחד עם ארבע סגנויות ופעמיים מקום שלישי), כשבאחרונה די סטפנו מוכתר כמלך השערים של הטורניר עם 27 שערים; בשלושה גביעים לאומיים (קופה איברגורן 1941 ו-1942, וקופה אסקובר 1941) ובשלושה יבשתיים מול אלופות אורוגוואי (קופה אלדאו 1941, 1945, 1947).
בין השנים 1952 ל-1957 זכתה ריבר בחמש אליפויות מתוך שש אפשריות, בשני גביעים לאומיים (קופה איברגורן 1952 וקופה אווה פרון - פרס שנקבע מראש עבור רצף אליפויות) ובאחד יבשתי (קופה אלדאו 1955).
שנות האלפיים נפתחו גם הן בזכיות מקומיות - ארבע במספר (בשנים 2000, 2002, 2003, 2004), אך מאז האליפות בשנת 2004 ובמשך עשור חלה ירידה בהישגי הקבוצה.
תחילה, לא זכתה הקבוצה באף תואר במשך ארבע שנים.
עקב קשיים כלכליים נאלצה הקבוצה למכור מדי שנה את כוכביה.
גם מינויו של דניאל פסארלה כמאמן הקבוצה לא עזר לקבוצה להתאושש מהמשבר בו הייתה מצויה ולקראת סוף 2007 התפטר פסארלה מתפקידו.
במקומו מונה דייגו סימאונה, משחקניה הגדולים של ארגנטינה בכל הזמנים ואחד המאמנים הצעירים העולים בכדורגל הארגנטינאי.
מינויו של סימאונה השתלם והקבוצה הצליחה לזכות באליפות הקלאוסורה לשנת 2008. סימאונה שילב במהלך טורניר האליפות שחקנים צעירים כדוגמת דייגו בונאנוטה לצידם של שחקנים ותיקים שהבולט ביניהם היה אריאל אורטגה.
אך היה זה הישג בודד בשנים אלו.
בשנת 2011, לאחר שלוש שנים של תוצאות רעות בליגה הבכירה, הידרדרה הקבוצה למשחקי המבחן על הישארות בליגה הבכירה מול קבוצת בלגראנו מקורדובה.
במשחק הראשון בקורדובה ניצחה הקבוצה המקומית 2:0 והשאירה לריבר פלייט סיכוי קלוש להישרדות.
במשחק הגומלין באצטדיון המונומנטל, סיימו הקבוצות בתיקו 1:1 שקבע כי ריבר פלייט תרד לראשונה בתולדותיה לליגה השנייה בארגנטינה לאחר 110 שנות קיומה.
ביוני 2012, ניצחה ריבר פלייט את אלמירנטה בראון בתוצאה 2:0 במחזור האחרון של הליגה השנייה, ובכך העפילה למקום הראשון בליגה והבטיחה את עלייתה בחזרה לליגה הראשונה, שנה אחת בלבד לאחר שירדה לליגה השנייה.
להישגים אלו הצטרפה זכייה ברקופה סודאמריקנה בתחילת 2015, כאשר היא מנצחת את אלופת הליברטדורס, סן לורנסו.
גביע נוסף בו זכתה ב-2015 הוא הסופרקופה האירואמריקנה, גביע לא רשמי שהפגיש אותה - אלופת הסודאמריקנה המכהנת - עם זוכת הליגה האירופית, סביליה.
בעונת 2015 זכתה ריבר בגביע הליברטדורס השלישי בתולדותיה לאחר ניצחון ביתי בגמר מול טיגרס המקסיקנית בתוצאה 3-0 (0-0 במשחק הראשון).
שישה ימים לאחר מכן ניצחה הקבוצה (בתור מחזיקת הסודאמריקנה) את גמבה אוסקה (מחזיקת גביע הליגה היפנית) ביפן וזכתה בגביע סורוגה בנק, ובכך רשמה תואר רשמי שישי בתוך 15 חודשים.
בשנת 2016 זכתה הקבוצה בגביע רקופה סודאמריקנה, בשנה השנייה ברציפות, לאחר שגברה על מחזיקת גביע סודאמריקנה סנטה פה הקולומביאנית (2-1 בסיכום המפגש הכפול).
בסוף אותה שנה גברה הקבוצה על רוסאריו סנטראל בגמר גביע ארגנטינה וזכתה בו לראשונה בתולדותיה.
בסוף 2017 זכתה שוב בגביע ארגנטינה, לאחר שניצחה בגמר את אתלטיקו טוקומאן, ובמרץ 2018 זכתה במהדורת 2017 של הסופר קאפ הארגנטינאי לאחר שגברה על בוקה ג'וניורס בתוצאה 2-0.
בדצמבר 2018, שוב גברה ריבר פלייט על בוקה ג'וניורס במשחק גמר, הפעם במפגש חסר תקדים ביניהן בגמר מפעל יבשתי, גביע ליברטדורס 2018. המשחק הראשון במגרשה של בוקה הסתיים בתיקו 2-2. הגומלין נערך באצטדיון סנטיאגו ברנבאו שבמדריד, לאחר שהמשחק במונומנטל נדחה עקב תקיפת האוטובוס של שחקני בוקה.
ריבר זכתה בגביע בפעם הרביעית לאחר ניצחון 3-1 בהארכה.
הקבוצה זכתה במהלך השנים למספר כינויים, הכינוי הנפוץ בתקשורת ובקרב אוהדיה הוא "המיליונרים" (Los Millonarios).
הכינוי הודבק לקבוצה בשנות ה-30 בעקבות רכישתו של בראנבה פריירה וכן בשל היותה של הקבוצה העשירה מבין קבוצות הליגה.
בנוסף, מרבית אוהדי הקבוצה נחשבים לבני המעמד העליון, בניגוד לאוהדי בוקה ג'וניורס הנחשבים לבני מעמד הפועלים.
אוהדי קבוצות יריבות מכנים את הקבוצה בלעג "התרנגולות" (Gallinas).