tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
דבר המלך על הבחירות למועצה המחוקקת של פלשתינה (א"י) משנת 1922 - קבע את מועד הבחירות למועצה המחוקקת ב-1923 ואת סדריהן.
דבר המלך במועצה על המקומות הקדושים משנת 1924 - קבע כי לבתי המשפט לא תהיה סמכות שיפוט בשאלות הנוגעות למקומות הקדושים, וכי זו תימסר לנציב העליון.
דבר המלך על חוק הקופירייט 1911, הטלתו על פלשתינה (א"י) 1924 - החיל את חוק זכויות יוצרים הבריטי משנת 1911 על שטחי המנדט.
דבר המלך במועצה על מטבעות פלשתינה (א"י) משנת 1927 - קבע כי ההילך החוקי בשטחי המנדט יהיה הלירה הארץ ישראלית
דבר המלך על הטיס (מושבות, ארצות חסות וארצות מנדט) משנת 1927 ודבר המלך על הטיס במושבות, משנת 1937, קובעים הסדרים שונים הנוגעים לטיס.
דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) (הכותל המערבי), משנת 1931 - בעקבות פעולת ועדת הכותל המערבי משנת 1930 הסדיר דבר המלך הסדרים שונים הנוגעים לכותל המערבי שעיקרם בעלות הווקף המוסלמי בכותל, אך מתן גישה ליהודים לתפילה בו.
דבר המלך במועצה על ארץ ישראל (הגנה) - מהשנים 1931, 1936 ו-1937 - הסמכת הנציב העליון להתקין תקנות, לפי שיקול דעתו הבלתי מוגבל, לשם הבטחת ביטחון הציבור ודיכוי התקוממויות.
מכוח חוק זה נקבעו ב-1945 תקנות ההגנה (שעת חירום).
דבר המלך במועצה על ארץ ישראל (ביטולים) משנת 1948 - ביטול כלל חקיקת המנדט, ובכלל זה דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, ערב סיום המנדט.
דבר חקיקה זה לא פורסם בארץ ישראל, ונקבע כי בשל כך אינו תקף.
שינויים והתפתחויות עם הקמת מדינת ישראל
קליטת דבר המלך במשפט הישראלי
ב-29 באפריל 1948 חוקק הפרלמנט הבריטי חוק (Palestine Act 1948) המבטל את כל החקיקה הבריטית בארץ ישראל בעת סיום המנדט (בחצות הלילה שבין 14 ל-15 במאי 1948).
החלפת סעיפי דבר המלך בחקיקה ישראלית מקורית
במהלך השנים ביטלה חקיקה ישראלית מקורית את רוב סימני דבר המלך שעמדו בתוקף בשעה שקמה מדינת ישראל.
הסדרים ישראליים מקוריים החליפו את החקיקה המנדטורית, וכללו סעיפים המבטלים את סימני דבר המלך הנוגעים לעניין זה.
כך אירע בחוק נכסי המדינה, חוקים הנוגעים לענייני המעמד האישי כגון חוק הירושה, חוק אימוץ ילדים, וחוק בית המשפט לענייני משפחה, עניינים הנוגעים לבתי המשפט ואופן פעולתם הוסדרו בחוק בתי המשפט וחוק ההוצאה לפועל.
בשנת 1984 נחקק חוק לביטול דינים שנושנו.
החוק ביטל רבים מסעיפי דבר המלך, וזאת רטרואקטיבית, לרוב מיום הקמת המדינה.
כן נקבע כי דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) (הכותל המערבי) משנת 1931 אין לו ולא היה לו מעולם כל תוקף.
בשנת 2018 נחקק חוק יסוד: ישראל - מדינת הלאום של העם היהודי ובו נקבע כי עברית היא השפה הרשמית היחידה במדינת ישראל, אך לערבית "מעמד מיוחד".
בכך יש משום סתירה לאמור בסימן 82 לדבר המלך במועצה, אך הסימן לא בוטל.
כיום ההסדרים החוקיים העיקריים המוסדרים בדבר המלך נוגעים למעמדן וסוגיהן של העדות הדתיות המוכרות, ולפעולת בתי הדין של עדות אלו.
עם זאת, ברור היה כי יש צורך להתערבות בחקיקה שכן כנסת ישראל שהייתה הארגון היציג של היישוב היהודי בזמן המנדט, לא המשיכה להתקיים לאחר שקמה המדינה, בדומה לגופים אחרים כגון הוועד הלאומי או אספת הנבחרים.
כן נוספו שלוש עדות דתיות לרשימה המופיעה בדבר המלך, והן העדה הדרוזית בשנת 1957, הכנסייה האפיסקופלית בירושלים והמזרח התיכון בשנת 1970, ועדת הבהאים בשנת 1971.
במהלך השנים חלו שינויים מרחיקי לכת ברשימת ענייני המעמד האישי, על פי חקיקת הכנסת ופסיקת בתי המשפט.
כיום רשימת "ענייני המעמד האישי" בסימן 51 צומצמה מאוד והיא כוללת "נישואין או גיטין, מזונות, כלכלה, אפוטרופסות, כשרות יוחסין של קטינים, איסור השימוש ברכוש של אנשים הפסולים לפי החוק, והנהלת נכסי אנשים נעדרים."
סימן 46 - הקשר למשפט האנגלי
סימן 46 לדבר המלך קבע:
הסימן הותיר את המשפט העות'מאני בתוקפו, כפי שהיה ביום שבו הצטרפה האימפריה העות'מאנית למלחמת העולם הראשונה, 1 בנובמבר 1914. חקיקה עות'מאנית מאוחרת יותר שנראה כי יש צורך בה, אומצה בחקיקה מנדטורית.
כך, למשל, חוק המשפחה העות'מאני משנת 1917 אומץ בפקודת חוק המשפחה המושלמי משנת 1919. כן איפשר הסימן חקיקת דברי מלך ופקודות מנדטוריים חדשים.
קביעת הסימן כי בכל מקום שבו אין הסדר חוקי ברור ינהגו לפי כללי המשפט המקובל ודיני היושר (עיקרי הצדק) של המשפט האנגלי, שימשה בשנים שלאחר מכן להזרמת עיקרי התקדימים של המשפט האנגלי אל משפט ארץ ישראל המנדטורית.
לאחר שקמה מדינת ישראל נותר סימן 46 כ"צינור" דרכו ניתן היה ליישם את עיקרי המשפט המקובל ודיני היושר במשפט הישראלי.
שאיפתו של המשפט הישראלי לעצמאות הלכה וצימצמה את תחולת הסימן.
עוד בשנת 1955 קבע השופט שניאור זלמן חשין בפסק דין כוכבי נ' בקר כי
כמו כן בחוקים שהתקבלו על ידי הכנסת הופיעו סעיפי "עצמאות החוק" ששללו את תחולת סימן 46 בעניינים בהם דן חוק זה, וכך ניתקו ענפים משפטיים שלמים מתלותם במשפט האנגלי.
בשנת 1978 העלתה ממשלת ישראל את הצעת חוק יסודות המשפט בה הציעה כי סימן 46 יבוטל, מבלי לפגוע בכוחן של הלכות מן המשפט האנגלי שהתקבלו כחלק ממשפט מדינת ישראל לפני הביטול.
בהצעת החוק נטען כי אין בכך שינוי מהותי במשפט הנוהג במדינה, שכן זה מכבר אין בתי המשפט רואים בתקדימי המשפט האנגלי מקור מחייב, אלא "חומר מדריך ומאיר בלבד".
כן הבהירה הצעת החוק כי החוקים העות'מאניים המועטים שנותרו בתוקף יישארו בתוקפם גם לאחר ביטול הסימן, שכן המקור לתחולתם אינו סימן 46 אלא הוראת סעיף 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט.
בשנת 1980 התקבל חוק יסודות המשפט, וסימן 46 בוטל.
בשנת 1984 התקבל החוק לביטול דינים שנושנו.
החוק ביטל שני חוקים עות'מאניים, וכן מספר פקודות וחוקים שהתיישנו, וקבע כי לדבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) (הכותל המערבי) אין, ולא היה תוקף.
אך עיקר החוק התייחס לביטול מסיבי של סעיפים מדבר המלך.
הוראות הפרשנות בסימנים 2 ו-3 לחוק בוטלו, פרט להגדרת עדה דתית בסימן 2, זאת בשל חקיקת חוק הפרשנות בשנת 1981.
בוטלו סימנים 4–8 שעסקו בסמכויות הנציב העליון כרשות מבצעת.
בוטל סימן 10 שהקים את "המועצה המבצעת".
בוטל סימן 11 (1) שעסק בסמכויות הנציב העליון לחלק את המדינה לנפות ולקבוע את גבולותיהן.
בוטל סימן 16 שהתייחס לסמכות החנינה, וזאת בשל כך שהעניין הוסדר בחוק יסוד: נשיא המדינה.
בוטלו סימנים 16א–16ה שעסקו בנושאים שונים כגון סיווג הקרקעות העות'מאני או זכויות מים.
בוטל סימן 17 שהעניק לנציב העליון סמכויות חקיקה.
בוטלו סימנים 35–37 שהחילו חיקוקים בריטיים בארץ ישראל מכוח חוק השיפוט בארצות נכר.
בוטלו סימנים 53 (1) ו-(2) העוסקים בסמכויות בית הדין הרבני, נושא שהוסדר בחוק שיפוט בתי דין רבניים (נישואין וגירושין) ב-1953.
בוטלו סימנים שונים העוסקים בענייני המעמד האישי של תושבי חוץ.
בוטל סימן 67 שהתייחס לסמכויות הקונסולים.
בוטלו סימנים 68–72 שעסקו בסמכויות גירוש אסירים.
בוטל סימן 85 שעסק בהגשת עצומות על אי מילוי הוראות כתב המנדט.
בוטלו סימנים 86–90 שעסקו בתחולה הטריטוריאלית ובסמכויות הכתר.
בוטלה התוספת הראשונה שעסקה בביטול הוראות ומנשרים מתקופת הממשל הצבאי שקדם למנדט.
לאחר קבלת החוק נותרו מדבר המלך רק הסעיפים הבאים -
סימנים 1–3 הכוללים דברי פרשנות.
סימן 9 העוסק בחותם המדינה.
סימן 11 הקובע כי בסכסוך על גבולות בין מחוזות שונים תכריע הממשלה.
סימנים 14 ו-15 העוסקים במינויים ופיטורים בשירות הציבורי.
סימן 45 המאפשר לשר המשפטים להקים בתי דין שבטיים
סימנים 51–65 העוסקים בסמכויות בתי הדין הדתיים ומעמד העדות הדתיות.
סימן 82 העוסק בשפות הרשמיות במדינה.
סימן 83 העוסק בחופש המצפון ובחופש הפולחן, ובמעמד העדות הדתיות.
סימן 82 - שפות רשמיות
על פי סימן 82 לדבר המלך, שכותרתו "שפות רשמיות" - "כל הפקודות, המודעות הרשמיות והטפסים הרשמיים של הממשלה וכל המודעות הרשמיות של רשויות מקומיות ועיריות בתחומים שייקבעו עפ"י צו מאת הממשלה יפורסמו באנגלית ובערבית ובעברית.
בהתחשב עם כל תקנות שתתקין הממשלה אפשר להשתמש בשלוש השפות במשרדי הממשלה ובבתי המשפט.
אם תהא כל סתירה בין הנוסח האנגלי של כל פקודה או מודעה רשמית או טופס רשמי לבין הנוסח הערבי או העברי שלהם, הולכין אחר הנוסח האנגלי." מכאן ניתן היה להבין כי בשטחי המנדט שלוש שפות רשמיות, עברית וערבית שלהן מעמד זהה, ואנגלית שהיא בעלת עדיפות מסוימת.
כאשר קמה המדינה נקלט דבר המלך מכוח סעיף 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט אך בה בעת ביטל סעיף 15(ב) לפקודה את החובה להשתמש בשפה האנגלית.
"השפות הרשמיות" נותרו עברית וערבית.
בג"ץ, מפי הנשיא אהרן ברק הבהיר מהי משמעותו של מעמד זה ביחס לשפה הערבית - "אין לומר כי לסימן 82 לדבר המלך במועצה אין כל חשיבות לפתרונה של הבעיה נושא העתירה.
סימן זה קובע הוראה בעלת חשיבות רבה.
מכוחה נקבע כי הערבית היא שפה רשמית.
בכך ניתן לה "מעמד נעלה במיוחד".
אין דינה כדין שפות אחרות שאזרחי המדינה או תושביה דוברים אותן.
מעמדה הרשמי של שפה מקרין עצמו אל תוך גופו של המשפט הישראלי ומשפיע על פעולתו."
בשנת 2018 נחקק חוק יסוד: ישראל – מדינת הלאום של העם היהודי, שבסעיף 4 שלו נקבע: "עברית היא שפת המדינה", וכן "לשפה הערבית מעמד מיוחד במדינה".
על פי פסיקת בג"ץ, קביעה זו לא פגעה באמור בסימן 82, ועל פי דברי הנשיאה אסתר חיות - "סעיף 4 לחוק היסוד נמנע מביטולו של סימן 82 לדבר המלך והפסיקה מוסיפה להתייחס אליו כהוראה שרירה וקיימת בדין הישראלי, גם לאחר חקיקת חוק יסוד: הלאום...
יתרה מכך – סעיף 4(ג) לחוק היסוד קובע כי חוק היסוד אינו פוגע במעמד שניתן בפועל לשפה הערבית, וברי כי מעמד זה מורכב מכלל הנדבכים שהתייחסו לשפה הערבית ערב חקיקת חוק היסוד, לרבות הגדרתה כשפה רשמית בהתאם לסימן 82 לדבר המלך."
דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ היה מחזמר קומי שנכתב על ידי שאול ביבר ויורם טהרלב, כאשר הראשון כתב את טקסט המחזמר והשני את השירים, והועלה על ידי המפיק אברהם דשא בבימויו של שייקה אופיר בשנת 1968, במסגרת "התיאטרון העממי".
המחזמר מתאר את מלחמת ששת הימים כקומדיה מטורפת, ומבוסס בחלקו על התוכנית "למה יו-יו" של להקת גייסות השריון.
שם ההצגה, "דבר מצחיק קרה לי בדרך לסואץ" הוא פרפרזה על שם המחזמר המצליח מ-1962, "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום".
בהפקה השתתפו גדי יגיל, דבורה דותן, ציפי שביט, חיים בנאי ופופיק ארנון.
כל אחד מהם ייצג טיפוס ישראלי.
גדי יגיל ה"מסחאי" (בן מושבה בגליל, טיפוס חסר-בינה שהומצא על ידי ביבר ואופיר) שזוכה בצל"ש עקב שורה של בלבולים וחוסר הבנה, בנאי המזרחי, דותן הרס"רית וכדומה.
למרות הכתרתה כ"הצגה המצחיקה ביותר אחרי הגשש החיוור", ההפקה ירדה מן הבמה עד מהרה עקב מכתב שנשלח ממשפחה שכולה אל פשנל ובו נכתב שעבור המשפחה המלחמה לא הייתה אירוע משעשע כלל וכלל משום שהבן נהרג בה.
דבר מצחיק קרה בדרך לפורום הוא מחזמר מאת סטיבן סונדהיים (להיטים), ברט שבלוב ולארי גלברט, שהועלה לראשונה בברודוויי ב-1962. בשנת 1966 הופק על פי המחזמר סרט קולנוע בבימויו של ריצ'רד לסטר.
המחזמר מהווה עיבוד של פארסות מימי רומא העתיקה, בעיקר על סמך מחזותיו של פלאוטוס.
בסיס העלילה, המסתבכת והולכת, הוא סיפורו של עבד בשם סודלוס, המסייע לבעליו (צעיר בשם הירו) להשיג נערה בתולה (פיליה), שנמכרה כבר למפקד הצבא (מילס גלוריוסוס) עבור 500 מטבעות, וקונה בכך את חירותו.
המחזה כולל קטעי סלפסטיק, חילופי-זהויות ומסכות לצד ביקורת חברתית.
שם המחזה "דבר מצחיק קרה לי בדרך לפורום" (כך תורגם לעברית, באנגלית: "A Funny Thing Happened on the Way to the Forum") הוא פרפרזה על השורה הפותחת של הקומיקאים במופעי הוודוויל: "דבר מצחיק קרה לי בדרך לכאן...".
המחזה זכה בפרס טוני למחזמר ולטקסט.
המחזמר עלה לראשונה בתיאטרון אלווין בניו יורק ב-8 במאי 1962 והפך את השחקן זירו מוסטל לכוכב (הוא אף זכה בפרס טוני על תפקידו וגילם את דמותו גם בסרט הקולנוע), המחזמר הציג בברודוויי עד 29 באוגוסט 1964. ב-3 באוקטובר 1963 עלה המחזה בתיאטרון סטראנד בלונדון עם פרנקי האווארד בתפקיד הראשי.
המחזמר שב והועלה על במות ברודוויי ב-1972 ובין 1996 ל-1998 בכיכובו של נייתן ליין בתפקיד הראשי (ומאוחר יותר החליפה אותו וופי גולדברג)
בישראל הועלה המחזמר בתיאטרון הקאמרי ב-1994 בשם "דבר מצחיק קרה", בתרגום דן אלמגור ובבימויו של מיכאל גורביץ' בכיכובם של אלינור אהרון, ארז בן הרוש, רובי מוסקוביץ' ואחרים.
ב-2014 ביים עמרי ניצן גרסה אחרת, בתרגום של אלי ביז'אווי, בכיכובם של שלמה בראבא, רמי ברוך, איתי טיראן, גדי יגיל, רונה-לי שמעון ואחרים.
דֶבֶֿר הבקר הוא מחלה נגיפית ומגפתית במעלי גֵרה, בעיקר בקר ותאו, המאופיינת בכיבים ובנמק של אפיתל הפה וריריות מערכת העיכול, שלשול חריף ושיעורי תמותה גבוהים מאוד.
המחלה אינה מידבקת לאדם, אך נזקיה הקשים לבקר גרמו בעבר לרעב ולתמותה בקרב חברות רועים.
בשנת 2011, בעקבות השלמת מבצע ביעור עולמי שנמשך עשרות שנים, הוכרזה מחלת דבר הבקר, רשמית, על ידי ארגון החקלאות והמזון של האו"ם (FAO) והארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE), במשותף, כמוכחדת מעל פני האדמה.
המונח "דֶבֶר" מתייחס, כללית, למחלה מגפתית ממיתה, כהגדרתו של הרופא היווני גאלנוס מפרגמון (129–200 לסה"נ): "מחלה הפוגעת בחולים רבים באותו זמן ובאותו מקום, קרויה מגפה (epidemon, אפידמיה); אם היא גורמת גם לתמותה רבה – תיקרא דֶבֶר" (λοιμός ,loimos ביוונית, ובאנגלית – plague).
בניגוד לכיתוב בתחריט ההולנדי מהמאה ה-18, המזהה את דֶבֶר הבקר כחמישית במכות מצרים, סבורים החוקרים כיום כי המכה החמישית לא הייתה דֶבֶר הבקר, מכיוון שעם בעלי-החיים שנפגעו ממנה, על פי ספר שמות, נמנו גם סוסים, חמורים וגמלים, שאינם נדבקים ואינם חולים בדֶבֶר הבקר.
נגיף דֶבֶר הבקר משתייך לנגיפי רנ"א, משפחת Paramyxoviridae, סוג Morbillivirus.
לאותו סוג משתייכים נגיפי חצבת האדם (Measles), חצבת הכלב (Distemper; השם הבלתי-מדויק הוא "כלבלבת"), דֶבֶר הצאן (Peste des petits ruminants, PPR) וכן מספר נגיפים הגורמים למחלות ביונקים ימיים.
אף כי כל הנגיפים שנמנו דומים מאוד זה לזה במבנם המולקולרי, כל אחד מהם גורם לתחלואה רק במין בעל-חיים הייחודי לו (היחיד בקבוצה זו המדביק אדם הוא נגיף החצבת).
עם זאת כל אחד מהם מַקנה חסינות, כאשר מזריקים אותו כתרכיב לכל אחד ממיני בעלי החיים הללו, גם כנגד הנגיפים האחרים שנמנו לעיל.
מחלת דֶבֶר הבקר מידבקת במגע ישיר של בעל-חיים חולה עם בעלי-חיים בלתי מחוסנים.
הנגיף מופרש מהחולה הן באוויר הננשף והן באמצעות הפרשות הגוף – נזלת, רוק, חלב, צואה ושתן.
אין פונדקאי ביניים ואין נשאים לתקופות ממושכות.
בשל נזקיה העצומים תוארה מחלת דֶבֶר הבקר יותר מכל מחלת בעלי-חיים אחרת גם בתקופות קדומות; תיאורי המחלה הראשונים מתוארכים למאה הרביעית.
מוצאהּ המשוער הוא במרכז אסיה, ומשם הגיעה מערבה לאירופה, בעיקר במהלך מסעות צבא, כגון פלישת המונגולים.
התפרצויות דבר הבקר היו קשורות כמעט תמיד למצבי אי-שקט מדיני ולתנודת אוכלוסיות אדם ועימם עדרי הבקר.
במאה השמונה-עשרה הגיעו נזקי המחלה במרכז אירופה ובארצות השפלה לשיאם: בשנים 1711–1769 הגיע שיעור התמותה של בקר באירופה עד לשיאים של 10,000 ראשי בקר ליום.
זו הייתה הסיבה העיקרית להקמתם של בתי הספר הראשונים לרפואה וטרינרית בתחילת המאה ה-18 (שני הראשונים – בצרפת).
במחצית המאה ה-19 חדרה המחלה לראשונה לאנגליה וגרמה לנזקים עצומים באיים הבריטים, אך עד סוף המאה בוערה המחלה מאירופה באמצעות צעדי בידוד והשמדת בקר נגוע, או חשוד כנגוע.
המחלה חזרה לאירופה בשנת 1920, כאשר משלוח בקר מהודו שנמצא במעבר בנמל אנטוורפן הדביק בקר מקומי, והמחלה התפשטה בבלגיה.
התפרצות זו, שבוערה באמצעים דרסטיים, החרידה את יתר ארצות אירופה וגרמה להתארגנות כלל-אירופית למניעת מקרים דומים בעתיד ולהקמתו של הארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE) בשנת 1924. התפרצות אחרונה ובודדת באירופה ארעה ב-1949 בגן החיות של רומא.
בשנים שלאחר מכן נמשכה התפשטות המחלה באפריקה ובאסיה תוך חדירתה לעיתים למזרח הקרוב.
מיזם ביעור באזורים אלה, בעיקר באמצעות חיסון המוני, הביא בסופו של דָּבָר להכחדת המחלה מעל פני האדמה.
כאמור, ביוני 2011 אישרו ארגון המזון והחקלאות של האו"ם (FAO) והארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE) שמחלת דבר הבקר הודברה כליל.
המקורות הזמינים הראשונים לגבי המחלה בארץ בעת החדשה מתארים התפרצויות במושבה ראשון לציון ב-1884 ובמקווה ישראל ב-1885. התפרצויות נוספות אירעו בשנים 1904, 1905, 1913, 1915, 1926 ו-1927. ההתפרצות הנרחבת של 1926–1927 החלה במחוזות של טבריה, שכם ורמלה ונקשרה לנוכחות המחלה באזור דמשק.
בשנת 1970, כאשר דֶבֶר הבקר פשט בכל הארצות השכנות, חוסן כל הבקר בארץ בעוד מועד, והמחלה פסחה על ישראל.
בשבוע הראשון של שנת 1983, בעקבות חדירתה ללבנון בשנת 1982, הגיחה המחלה שוב.
היא התגלתה בעדר בקר לבשר סמוך לגבול לבנון והתפשטה – באמצעות הובלת בקר בלתי מבוקרת וללא היתר – לשמונה עדרי בקר נוספים שרעו בצפון הארץ ולעדר נוסף בגדה המערבית.
ביעור המחלה – על ידי השמדה, הגבלת תנועת בעלי-חיים וחיסון מקיף – הושלם עד אוגוסט 1983. חיסון בקר הופסק ב-1989. בצאן נמשך חיסון בתרכיב דֶבֶר בקר לצורך הגנה מפני מחלת דֶבֶר הצאן, אך השימוש בתרכיב המבוסס על נגיף דבר הבקר הופסק ב-2006, ומאז מבוצע חיסון הצאן בתרכיב דֶבֶר צאן הומולוגי.
עם השלמת סקר סרולוגי מקיף ב-2009 הוכרזה ישראל על ידי הארגון העולמי לבריאות בעלי-חיים (OIE) כחופשייה מנגיף דבר הבקר.
כאמור, ב־2011 הכריזו ארגון המזון העולמי ו-OIE על ביעור דבר הבקר מהעולם.
שימוש חלוצי בנסיוב כנגד דֶבֶר הבקר שיוצר באיסטנבול נעשה על ידי ד"ר יוסף שם-טוב בשנת 1904 בעדרי הסולטאן בארץ ישראל וכן בבקר במושבות היהודיות ובכפרים הערביים.
דבר ברור הוא סיפור מדע בדיוני קצרצר מאת אייזק אסימוב.
הסיפור פורסם בשנת 1977 במגזין Isaac Asimov's Science Fiction Magazine , ותורגם לעברית במגזין 'קוסמוס:המבחר של אסימוב' גיליון 3.
אנשי צוות של חללית עורכים תחרות בין שתי חיות מחמד: תולעת ירוקה ואבנית, שמעולם לא נראתה זזה.
בסוף התחרות מתברר שאבניות יכולות לשמוע מחשבות ולנוע במרחב-זמן.
דבר העובדים בארץ ישראל, שנקרא קודם לכן דבר ראשון, הוא אתר חדשות ופובליציסטיקה בבעלות ובהוצאה לאור של הסתדרות העובדים הכללית החדשה.
האתר נקרא על שמו של עיתון ההסתדרות "דבר" אשר נסגר בשנת 1996, ובימיו האחרונים נקרא "דבר ראשון".
השקפות האתר הן סוציאליסטיות וציוניות.
האתר החל לפעול ביוני 2016, נסגר למספר שבועות באפריל 2019 ועלה לאוויר בשמו החדש ב-1 במאי 2019.
האתר מבקר תכופות את תפיסת העולם הנאו-ליברלית, ומעודד מדיניות כלכלית-חברתית סוציאל-דמוקרטית של מדינת רווחה.
בסיקור באתר מושם דגש על התאגדויות אנושיות בכלל, ועל התאגדויות עובדים בפרט ועל סוגיות הנוגעות בזכויות עובדים.
כאתר בבעלות ארגון עובדים, ביקש האתר להוות חלופה תקשורתית שאינה נשלטת על ידי בעלי הון.
בין תחומי הסיקור של האתר: כלכלה, עבודה, רווחה, בריאות, תשתיות, חינוך, ביטחון, חדשות חוץ, ספורט - בדגש על ספורט נשים ונכים ועוד.
האתר על פי רוב נוקט עמדה תומכת כלפי הסתדרות העובדים הכללית.
עורכו הראשי של האתר הוא טל כספין.
מנכ"לית החברה היא שרית פרידמן.
עם כותביו הבולטים נמנים בין היתר ניצן צבי כהן ודוד טברסקי.
מרבית הכתבים באתר הם פעילי התנועה החינוכית דרור-ישראל, שעברו הכשרה עיתונאית.
אתר 'דבר ראשון' עלה לאוויר ב-7 ביוני 2016, לאחר קרוב לשנה של הכנות והכשרת קבוצת הכתבים.
האתר העיד על עצמו עם הקמתו כי ערכיו הם שאיפה לצדק חברתי ולשוויון, ואמונה בציונות ובמדינת ישראל כמדינה יהודית ודמוקרטית.
עם זאת האתר מבקש להביא לידי ביטוי מנעד של השקפות עולם, ולהיות מחויב לכללי האתיקה העיתונאית.
מיום הקמתו ועד תחילת שנת 2018 היה יניב כרמל העורך הראשי באתר.
החל מ-1 בינואר 2018 נכנס לתפקיד שי ניב.
במהלך הבחירות בהסתדרות ב-2017, נמתחה עליו ביקורת בטענה כי הביע תמיכה ביו"ר המכהן אבי ניסנקורן בהתמודדותו מול שלי יחימוביץ' על תפקיד היו"ר.
ב-8 באפריל 2019, יום לפני הבחירות לכנסת ה-21, נסגר אתר "דבר ראשון" בהוראת יושב ראש ההסתדרות, ארנון בר-דוד.
עורך האתר שי ניב התפטר, ורמז כי הסרת האתר מהאוויר נגרמה בעקבות כתבות ביקורתיות שפרסם כנגד משה כחלון.
ב-1 במאי 2019, כשלושה שבועות לאחר סגירת האתר, הוא נפתח מחדש באותו URL, ועם מרבית צוות הכותבים הקודם תוך שינוי שמו ל"דבר העובדים בארץ ישראל" והחלפת העורך הראשי.
האתר תיאר את השינוי שעבר:
באוקטובר 2019 השיק האתר גם מהדורה אנגלית תחת השם Davar - workers society and economy in israel (דבר - עובדים, חברה וכלכלה בישראל), ובינואר 2020 השיק מהדורה ערבית תחת השם دڤر - صوت العمال في إسرائيل (דבר - קול העובדים בישראל).
עוד הושק בסוף ינואר 2020 גם מגזין מודפס רבעוני מבית דבר העובדים.
בדצמבר 2020 נכנס האתר לרשימת מאה האתרים הנצפים בישראל, בהתאם למדד אלכסה.
בפברואר 2021 השיק האתר עיצוב חדש לעמוד הבית שלו, במסגרתו הוחזר סמליל האתר לצבעי השחור לבן שאפיינו את עיתון דבר המודפס בעבר.
המבנה החדש של האתר, שעוצב על ידי חברת RGB-Media, הפך את דף הבית לדינמי ומודולרי יותר, כך שיציג יותר כתבות בהתאם ל'מתחמי הסיקור' הנוגעים לנושאי הליבה השונים של האתר, תוך מתן הדגשה רבה יותר לכתבות המגזין.
דבר דעביד לטעמא או מילתא דעבידא לטעמא (דבר העשוי לטעם) הוא שם לקטגוריה הלכתית מתוך הדברים שאינם בטלים הכוללת מאכלים שביכולת טעמם להיות מורגש גם כאשר יש בתערובת כמות מאכל היתר הגדולה ביותר מפי שישים מכמות המאכל האסור.
כאשר מאכלים כגון אלו אסורים מצד עצמם, לא חל עליהם כלל ביטול ברוב מפני שהם ניכרים על ידי נתינת טעם.
כאשר המאכל הנותן טעם אסור באיסור תורה, נחלקו האם תוקף האיסור מהתורה או מדברי חכמים:
הש"ך הביא דברי האיסור והיתר הטוען שכיון שיש ששים היתר כנגד האיסור, האיסור מתבטל מדאורייתא ולכן תוקף איסור דבר דעביד לטעמא הוא מדרבנן בלבד.
כך פסקו גם חוות דעת, אבי העזרי וחכמת אדם.
רבי עקיבא איגר הביא את דברי הר"ן הטוען שכל זמן שטעם האיסור מורגש, התערובת אסורה מדאורייתא (בגלל הכלל שטעם כעיקר).
כך פסקו גם פרי חדש, כרתי ופליתי ויד יהודה.
מוסכם שגם כאשר המאכל הנותן טעם אסור מדברי חכמים, האיסור אינו בטל (וחומרת האיסור כאיסור מדברי חכמים).
הט"ז כתב שדווקא תבלין חזק במיוחד המורגש ביותר, נחשב לדבר שאינו בטל בששים.
כך כתב גם ערוך השולחן.
לכן יין למשל בטל בששים, ולעומת זאת מלח, שום, ופלפל חריף אשר נותנים טעם ביותר מפי ששים אינם בטלים.
בדברי הרמ"א מפורש שרק כאשר המאכל אסור מחמת עצמו חל עליו הדין של דבר דעביד לטעמא.
על מאכל שנאסר מבליעת איסור לא חל דין זה והוא בטל בשישים גם אם טעם המאכל (שהוא היתר מטבעו) מורגש (אלא אם ניתן להרגיש גם את טעם האיסור הבלוע).
הטעם לכך הוא שבמקום שאין האיסור יכול לילך שם, אין הנאסר אוסר יותר מן האוסרו.
הש"ך מביא שהאיסור חל דווקא בתערובת כזו שהאיסור אינה מאותו מין של ההיתר (מין בשאינו מינו), אבל בתערובת של מין במינו (מב"מ) האיסור בטל בששים, מפני שטעמו אינו ניכר.
דין דבר דעביר לטעמא חל כאשר לאיסור יש יכולת לתת טעם בתערובת לבדו (גם אם יש מאכל היתר שמחזק את טעמו).
לעומת זאת, אם אין באיסור יכולת לתת טעם לבדו בתערובת והוא אכן נותן טעם בסיוע מאכל היתר אחר, האיסור בטל בששים, אפילו אם גם בהיתר אין יכולת לתת טעם לבדו.
טעימת גוי על מנת להתיר את התערובת
הש"ך, חוות דעת, חכמת אדם ועוד כתבו שבדבר דעביד לטעמא, אם יש בהיתר פי ששים (ויש ספק אם יש טעם מורגש מהתבלין האסור), סומכים על טעימת גוי אפילו באיסור תורה, מפני שדווקא במקרים בהם אין כמות של פי ששים כנגד האיסור לא נהגו להסתמך על טעימת גוי.
דבר הבלוטות , הידוע גם בכינוי המוות השחור, הוא אחת משלוש התת-צורות של דבר השכיחות באדם.
דבר מתחלק לשלושה סוגים בהתאם לצורת ההידבקות: דבר הבלוטות, דבר ריאתי (פנאומוני), דבר ספטי (דם).
דבר הבלוטות הוא תוצאה של חדירה דרך העור של חיידק Yersinia pestis המועבר לרוב על ידי פרעושים המתקיימים כטפילים על החולדות שמסוגלים לקפוץ על בני אדם או חשיפה לנוזלי הגוף של חייה נגועה שמתה.
מחלת דבר הבלוטות היא אחת המחלות המסוכנות ביותר שמביאה לתמותה ב- 30%-90% מקרים כאשר אינה מטופלת, וגם בעת מתן טיפול מתאים התמותה עומדת על 10%.
התסמין הידוע ביותר של דבר הבלוטות נגרם כתוצאה ממגע חיידקי בקשרי הלימפה שנראה כבליטות תת-עוריות כואבות המכונות גם בועות או "בובונים".
דבר הבלוטות מתחיל להתפתח עם חדירתו של חיידק מתחת לעור (בדרך כלל החדירה מתבצעת דרך עקיצה של פרעוש מחולדה או במקרי מגפה ההתפשטות עוברת גם דרך פרעושים שעוברים מאדם חולה).
תקופה אינקובטיבית של החיידק בדרך כלל כ-5-6 ימים, ובמקרים נדירים של מערכת חיסון עמידה עד 12 יום.
לאחר שהועברו דרך עקיצת פרעוש נגוע, חיידקי Yersinia pestis מתמקמים בקשרי לימפה מודלקים, שם הם מתחילים להתרבות.
הבועות ("בובונים") האופייניות לדבר הבלוטות מופיעות בדרך כלל בבתי השחי, באזור הירך העליון, במפשעה ובאזור הצוואר.
נפיחות בבלוטת הלימפה חלקה וכואבת המכונה בובון (הנפוצה במפשעה, אך עשויה להופיע בבתי השחי או בצוואר, לרוב בסמוך לאתר הזיהום הראשוני, עקיצות או שריטות)
כאב עלול להופיע באזור לפני הופעת הנפיחות
גנגרנה בגפיים (בהונות, אצבעות, שפתיים וקצה האף)
תסמינים נוספים כוללים נשימה כבדה, הקאות מתמשכות של דם, גפיים כואבות, שיעול וכאבים קיצוניים הנגרמים כתוצאה מריקבון או פירוק העור בזמן שהאדם עדיין חי.
תסמינים נוספים כוללים עייפות קיצונית, בעיות במערכת העיכול, עדשים (נקודות שחורות המפוזרות בגוף), הזיות, תרדמת ומוות.
צורות אחרות של המחלה כוללות דבר ספטי וריאתי שבו החיידק מתרבה בדם ובריאות בהתאמה.
מגפת בדבר הבלוטות היא למעשה זיהום של מערכת הלימפה, הנובע בדרך כלל מנשיכה של פרעוש נגוע של עכברוש.
בנסיבות נדירות מאוד, כמו בדבר הספטי, המחלה מועברת על ידי מגע ישיר עם רקמות נגועות או חשיפה לשיעול של אדם אחר.
הפרעוש הוא טפיל בחולדות, ומחפש טרף אחר כאשר החולדה מתה.
החיידקים אינם מזיקים לפרעוש עצמו, ומאפשרים לנשא החדש להפיץ את החיידקים.
החיידקים יוצרים אגרגטים במעיים של פרעושים נגועים והדבר מביא לכך שהפרעושים מקיאים חזרה את הדם (שזה עתה מצצו) אשר הפך לנגוע לאחר הנשיכה של מכרסם או בן אדם וכך מתרחשת ההדבקה.
לאחר החדירה החיידקים מתפשטים במהירות לבלוטות הלימפה ומתרבים.
חיידק דבר הבלוטות יכול להתנגד לפגוציטוזה ואף להתרבות בפגוציטים עצמם ולהרוג אותם.
מעובדה זו נגזרת הקטלניות של המחלה.
ככל שהמחלה מתקדמת, בלוטות הלימפה עלולות להתחיל לדמם כתוצאה ולהפוך ליותר נמקניות.
במקרי קיצון, דבר הבלוטות יכול להתקדם לדבר הספטי.
כמו כן ידועים מקרים כאשר המחלה התפשטה לריאות והפכה לדבר ריאתי, במקרה הנ"ל התפשטות המחלה מתרחשת כבר דרך האוויר ודרכי הנשימה.
יש צורך בבדיקת מעבדה על מנת לאבחן את דבר הבלוטות.
אבחון מתבצע באמצעות זיהויי תרבית Y.
אישור זיהום יכול להיעשות על ידי בדיקת נסיוב שנלקחת בשלבים הראשונים ומאוחרים של הזיהום.
כדי לבדוק במהירות את האנטיגן Y.
pestis בקרב חולים, פותחו בדיקות סטיק מהירות לשימוש בשטח.
בובונים: בלוטות לימפה נפוחות האופייניות לדבר הבלוטות, ניתן לקחת מהן דגימת נוזלים בעזרת מחט.
ישנם מספר סוגי אנטיביוטיקה שימושיים נגד דבר הבלוטות.
אלה כוללים אמינוגליקוזידים כמו סטרפטומיצין וגנטמיצין, טטרציקלינים (במיוחד דוקסיציקלין), ופלורוקווינולון ציפרופלוקסצין.
התמותה הקשורה במקרים שטופלו היא בערך 1-10% לעומת תמותה של 30-90% במקרים שלא טופלו.
אנשים שעשויים להיות נגועים במגפה זקוקים לטיפול מיידי ויש לתת להם אנטיביוטיקה תוך 24 שעות מהתסמינים הראשונים למניעת תוצא קטלני.
טיפולים אחרים כוללים חמצן, נוזלים דרך הווריד ותמיכה בנשימה.
לאנשים שקיימו קשר עם כל מי שנדבק במגפה דלקתית ניתנת אנטיביוטיקה מונעת.
השימוש בסטרפטומיצין אנטיביוטי הוכח כמוצלח בצורה דרמטית כנגד דבר הבלוטות תוך 12 שעות מרגע ההדבקה'''.
חיסונים כנגד דבר הבלוטות לא נמצאו כמועילים, ברמת מניע ציבורי חשוב שלא לקיים מגע עם גופות של חיות שמתו באזורים שבהם המגפה נפוצה.
האזכור הראשון בתולדות האנושות למגפת דבר הבלוטות מופיע בהקשר לאימפריה הרומית המזרחית (האימפריה הביזנטית) "המגפה היוסטיניאנית" - כך נקראה המגפה על שמו של הקיסר יוסטיניאנוס הראשון, שנדבק אך שרד בזכות הטיפול הנרחב שקיבל.
המגפה גרמה למותם של כ־25 מיליון (פרוץ המאה ה-6) ל-50 מיליון איש (שנתיים של הישנות).
ההיסטוריון פרוקופיוס כתב, בכרך של "תולדות המלחמות", על המפגש האישי שלו עם המגפה וההשפעה האדירה שיש לה על האימפריה.
באביב 542 הגיעה המגפה לקונסטנטינופול, עברה מעיר נמל לעיר נמל והתפשטה סביב הים התיכון, בהמשך נדדה פנימה מזרחה אל אסיה הקטנה וממערב ליוון ואיטליה.
יוסטיאנוס השקיע מאמצים רבים לייבא ולייצא סחורות נדירות אל האימפריה וממנה, ובכך הביא את "מכת יוסטיאנוס", המחלה הזיהומית חדרה אל גבולות האימפריה וגם התפשטה אל תוכה, במקביל בירתו הפכה "ליצואן המוביל" של דבר הבלוטות.
פרוקופיוס, בעבודתו "היסטוריה סודית", דימה את יוסטיניאנוס לשד שיצר את המגפה בעצמו או נענש על חטאתו.
בימי הביניים המאוחרים (1340–1400) אירופה חוותה את התפרצות המחלה הקטלנית ביותר בהיסטוריה, כאשר מגפה של דבר הבלוטות, שכונתה המוות השחור, התפרצה בשנת 1347 והרגה שליש מהאוכלוסיית אירופה.
חלק מההיסטוריונים סבורים כי לאחר מכן החברה הפכה לאלימה יותר מהסיבה ששיעור התמותה ההמונית הוזיל את ערך את החיים ובכך הגביר את הלוחמה, הפשע, המרד העממי ורדיפות.
מקורו של המוות השחור היה במרכז אסיה, גל ההתפשטות הראשון הגיע אל איטליה ומשם המשיך לעבר מדינות אירופה אחרות.
ההיסטוריונים הערבים אבן אל-ורדני ואל-מקריזי האמינו כי מקורו של המוות השחור במונגוליה.
הרשומות הסיניות הראו גם הן התפרצות ענקית במונגוליה בראשית 1330. מחקר שפורסם בשנת 2002 מראה כי המגפה החלה ב-1346 באזור שכן, שם רצף המגפות נמתח מהחוף הצפון-מערבי של הים הכספי לדרום רוסיה.
המונגולים בעקבות זאת ניתקו את דרך הסחר, דרך המשי, בין סין לאירופה שעצרה את התפשטות המוות השחור ממזרח רוסיה למערב אירופה.
המגפה החלה במתקפה המונגולית בתחנת המסחר האיטלקית, "קפפה" בחצי האי קרים.
בשלהי 1346 פרצה מגפה בקרב הנצורים ומתוכם חדרה לעיירה.
כשהגיע האביב נמלטו הסוחרים האיטלקיים על ספינותיהם, כאשר הם נושאים באופן לא מודע עימם את המוות השחור.
התפשטות ראשונית של מגפה התרחשה בקרב אוכלוסיית הים השחור כאשר הגורם היה פרעושים על גבי החולדות שמועברות יחד עם מוצרים מיובאים דרך הים, בהמשך עקב נדידה מאזורים פגועים המגפה התפשטה אל עבר אירופה.
המגפה צצה בפעם השלישית באמצע המאה ה-19. כמו שתי ההתפרצויות הקודמות, גם מקורה במזרח אסיה, קרוב לוודאי במחוז יונאן בסין.
ההתפרצויות הראשוניות התרחשו במחצית השנייה של המאה ה-18. המחלה נותרה בגבולות דרום מערב סין במשך מספר שנים.
בעיר קנטון, בין ינואר 1894 ליוני המגפה הרגה 80,000 איש.
זרמי המים שהגיעו לעיר השכנה הונג קונג הפיצו את המגפה בקצב גבוה עד כדי כך שהביא לתמותה של כ-2400 איש בתוך חודשיים.
המכונה גם כמגפה המודרנית, הפנדמיה השלישית הפיצה את המחלה לערי נמל ברחבי העולם במחצית השנייה של המאה ה-19 ובתחילת המאה העשרים באמצעות דרכי שילוח ימיות.
המגפה פרצה בקרב אנשים בצ'יינה טאון בסן פרנסיסקו בין השנים 1900 עד 1904, ותושבי אוקלנד ואיסט-ביי שוב משנת 1907 עד 1909. בעת ההתפרצות של 1900–1904 בסן פרנסיסקו, הרשויות הכריזו על "חוק ההרחקה הסיני".
החוק הזה נחתם במקור על ידי הנשיא ארתור צ'סטר בשנת 1882. חוק ההרחקה הסיני היה אמור להימשך עשר שנים, אך התחדש בשנת 1892 עם חוק גירי, ובעקבות כך נעשה קבוע בשנת 1902 במהלך פרוץ המגפה בצ'יינה טאון, סן פרנסיסקו.
ההתפרצות הגדולה האחרונה בארצות הברית התרחשה בלוס אנג'לס בשנת 1924, אף על פי שהמחלה עדיין קיימת במכרסמים פראיים, ויכולה להדביק בני אדם שבאים איתם במגע.
על פי נתוני ארגון הבריאות העולמי, המגפה נחשבה כפעילה עד שנת 1959, כאשר מספר הנפגעים ברחבי העולם ירד ל-200 בשנה.
בשנת 1994, התפרצות המגפה בחמישה מחוזות בהודו גרמה לכ-700 הידבקויות (מתוכם 52 מקרי מוות) והביאה להגירה גדולה של הודים שניסו להימלט מהמגפה, בגבולות הודו.
המדינות שמובילות מבחינת מספר המקרים הן הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, מדגסקר ופרו.
במשך למעלה מעשור מאז 2001, זמביה, הודו, מלאווי, אלג'יריה, סין, פרו והרפובליקה הדמוקרטית של קונגו הובילו מבחינת מספר מקרים מתועדים שעמד על למעלה מ-1,100 מקרים ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו בלבד.
החל משנת 2012, בעקבות משבר פוליטי ותנאי היגיינה ירודים, החלה מדגסקר לארח מגפות באופן סדיר.
בין 1900 ל-2015 תועדו בארצות הברית 1,036 מקרי הידבקות עם תוצאה של מוות ב-9 מקרים בשנה בממוצע.
בשנת 2015, 16 אנשים במערב ארצות הברית דווחו כחולים בדבר הבלוטות, כמו כן דווחו שני מקרים בפארק הלאומי יוסמיטי.
מקרים אלו בארצות הברית מתרחשים בדרך כלל בצפון ניו מקסיקו הכפרית, בצפון אריזונה, בדרום קולורדו, בקליפורניה, בדרום אורגון ובמערב נוואדה הרחוקה.
בנובמבר 2017 דיווח משרד הבריאות במדגסקר לארגון הבריאות העולמי על התפרצות המגפה, בה תועדו יותר מקרים ומקרי מוות מכל התפרצות אחרת שהתרחשה במדינה בעשור אחרון.
באופן יוצא דופן מרבית המקרים היו דבר ריאתי (שמתפתח בהמשך) ולא דבר הבלוטות.
ביוני 2018 תועד מקרה של ילד ראשון באיידהו שנדבק בדבר הבלוטות ב-30 השנים האחרונות.
בני זוג נפטרו במאי 2019, במונגוליה, במהלך ציד.
שני אנשים נוספים במחוז מונגוליה הפנימית, סין, טופלו בנובמבר 2019.
דבר שאינו מסוים הוא מונח תלמודי המתאר דבר שאין לו שום הגדרה ברורה כגון כמות או סימן מיוחד.
בדיני קניין, במקרה שאדם אמר "כל קרקעותי אני מוכר לך חוץ מקצת מהם" בלי לפרש חוץ ממה, או "אני מוכר לך קרקע מקרקעותי", ולא פירש איזה מהם.
בשולחן ערוך נפסק שהמקנה לחברו דבר שאינו מסוים, ואין מינו ידוע - לא קנה.
עם זאת כשעשו קניין סודר בבית דין חשוב מועיל ככל אסמכתא.
השולחן ערוך מביא מקרה שקניין כזה מועיל "אם אמר לו: חלק כך וכך בשדה פלונית, הואיל וסיים השדה, אף על פי שלא סיים החלק, נוטל אותו חלק מהפחות שבאותה שדה", כיוון שהמוכר יכול להקצות את הקרקע הפחותה כרצונו והמוציא מחברו עליו הראיה.
לגבי שבועה מבואר בתלמוד שבמקרה ש"אמר לו בית מלא מסרתי לך, וכיס מלא מסרתי לך, וזה אומר מה שהנחת אתה נוטל".
הדין הוא שלא נשבעים על דבר שאינו מסוים במידה, במשקל ובמנין.
המכילתא לומד דין זה מ מה כסף שדרכו להימנות, אף כלים שדרכם להימנות, להוציא דבר שאינו מסוים שאי אפשר למנותו.
התוספות לומד דין זה מ"כי הוא זה", דווקא מסוים.
נידון דבר שאינו מסוים לגבי תשלומי כפל בגנבה הוא לפי רש"י דבר שאין לנגנב סימן בו, לעומתו לדעת התוספות הפרוש הוא שהנגנב טען טענה לא ברורה כגון "בית מלא מסרתי לך" ולא ברור מה הכיל הבית, לדעת הרשב"א מדובר על דבר שאינו שלם.
התלמוד בבלי במסכת בבא קמא ממעט מ"שַׂלְמָה" דבר שאינו מסוים, שעליו לא משלמים תשלומי כפל.
הרמב"ם השמיט דין זה, כיוון שלשיטתו "שַׂלְמָה" נצרכת לגופה, שגם גונב שלמה חייב בכפל.
דבר מלכות הוא קובץ לימוד תורני בתפוצה שבועית הקשור לחסידות חב"ד, המרכז בתוכו שיחות קודש, מאמרי חסידות ו מאדמו"רי חב"ד, וכן שיעורים יומיים בחת"ת, רמב"ם, לוח היום יום והדף היומי.
הקובץ מופץ מדי שבוע ב-70,000 עותקים למנויים ולמוסדות, וזמין לשימוש ולהורדה ברשת האינטרנט ובאפליקציית מובייל.
בשנות השיא הודפס הקובץ ב-150,000 עותקים וחולק בתחנות רכבת ובצמתים מרכזיים בישראל.
קבצים במתכונת זו מתורגמים לשפות שונות ונדפסים מדי שבוע ברחבי העולם.
יוזם ההוצאה לאור של הקובץ הוא הרב טוביה פלס.
בעשרה בטבת ה'תשנ"א - 1991, בדברים שנשא רבי מנחם מנדל שניאורסון בפני חסידיו, התייחס
לדברי רבנים בישראל שעסקו בגנות יהודים שאינם דתיים, והסביר שעיסוק כזה אינו מקובל ואף מנוגד לדרישות היהדות.
במעמד זה הרחיב בדבר מעלתן של ישראל.
בעקבות כך, החליט הרב טוביה פלס מכפר חב"ד לפרסם את הדברים גם בישראל, והפיץ את תדפיס של השיחה שהופיעה בעיתון כפר חב"ד ובאלפי עותקים ברחבי הארץ.
מאז החל לפרסם בקביעות דברי התורה השבועיים של הרבי מלובביץ' בקובץ בשם "דבר מלכות".
לאחר מספר שבועות הורה הרבי לבוא בדברים עם הנהלת הוצאת הספרים הרשמית של חב"ד - קה"ת, כדי שהחוברת תצא באופן רשמי, עם לוגו ההוצאה ודף השער שלה.
בט"ו באייר תשנ"א חילק רבי מנחם מנדל שניאורסון לקהל בבית מדרשו חוברת 'דבר מלכות'.
הקובץ כלל שיחות מהרבי על ענייני משיח בתורת הרמב"ם.
הקובץ יצא לרגל יום השנה של אחיו, הרב ישראל אריה לייב שניאורסון.
גם לאחר פטירת הרבי המשיך הרב פלס להוציא את הקובץ במתכונת שבועית ואיגד בתוכו שיחות קודש אגרות והתוועדויות משנים קודמות, בהתאמה לקביעות לוח השנה העברי.
בשנת תשס"ה התווספו לקובץ גם שיעורי החת"ת, בשנת תשס"ו שיעורי הרמב"ם ובשנת תשס"ח הדף היומי והוא החל להיות מופץ בעשרות אלפי עותקים שחולקו חינם בכל רחבי ישראל, בעקבות הביקוש הגדול לקובץ, החל הקובץ לצאת בכמות גדולה.
בשנת 2007 התווסף לקובץ לוח זמנים שבועי ובו זמני זריחה, סוף זמן קריאת שמע, סוף זמן תפילה, שקיעה, צאת הכוכבים, כניסות ויציאות השבת בעשרות ערים ברחבי העולם.
בשלהי 2021 חולקה מהדורה מיוחדת של הקובץ באופן זמני בסופי שבוע למנויי העיתונים "מקור ראשון", "ישראל היום", "ידיעות אחרונות" ו"ג'רוזלם פוסט".
באדר תשפ"ה (מרץ 2025) התפרסם שהשובים של עומר שם טוב מסרו לו עותק של "דבר מלכות", שמצאו ברצועת עזה, ושייך לחייל צה"ל.
אחרי ששוחרר, לקח את הספר איתו, וביקש להשיב אותו לבעליו
שנים רבות איל ההון לב לבייב תורם את ההדפסה וההפצה.
לבייב מקורב לחסידות חב"ד והיה מקורב לטוביה פלס, שמו ושם משפחתו מופיעים בסוף הקובץ.
ב-2013 החל הקובץ להמכר בסכום מסובסד ותפוצתו ירדה מכ-150 אלף גליונות לכ-70 אלף גליונות בשבוע, באותה שנה נפתחה חברה פרטית 'דבר מלכות בע"מ' ומאז היא מרכזת את התפעול.
עריכת הקובץ נעשית על ידי 'חזק הוצאה לאור'
לקובץ תפוצה רבה ושימוש רב, וצוטט על ידי השופט אליקים רובינשטיין בפסק דין בבג"ץ.
ב־2016, כמחווה לפלס, נקרא הרחוב בו גר בכפר חב"ד בשם "דבר מלכות".
ב-2022 עבר הקובץ מתיחת פנים ושינוי עיצוב, הכולל בין השאר מספור של העמודים - שעד אז מוספרו באותיות - במספרים.
הביטוי "דבר מלכות" מופיע במגילת אסתר: , והוא משמש בתלמוד ככינוי לענייני המלכות.
גם דבריהם של גדולי ישראל מכונים "דבר מלכות", על בסיס דברי חז"ל בתלמוד בבלי: .
יש גם נוהג לפתוח או לסיים דרשה, ספר או מכתב בציטוט מדברי הקדמונים, על פי הפתגמים "פותחין בדבר מלכות" ו"חותמין בדבר מלכות".
האדמו"ר השישי של חסידות חב"ד, רבי יוסף יצחק שניאורסון, מכנה בשם זה את דברי התורה שאמרו וכתבו קודמיו, אדמו"רי חסידות חב"ד.
בעקבות זאת נוהגים חסידי חב"ד לכנות כך את תורתו של האדמו"ר.
בשבועון כפר חב"ד נקבע מדור בתחילת העיתון שבו מובאת 'שיחה' של הרבי והמדור נקרא בשם זה.
משם לקח הרב טוביה פלס את הכינוי.
מאמר חסידות - מאת הרבי מליובאוויטש עם ביאור בדרך אפשר.
ליקוטי שיחות - לפי מחזור הלימוד השבועי.
התוועדויות - שיחות קודש שאמר הרבי בפני חסידיו.
ילקוט לוי יצחק - על התורה - ביאורים בקבלה מאת רבי לוי יצחק שניאורסון.
חומש - עם תרגום אונקלוס, פירוש רש"י ופירוש נוסף על התורה (המוחלף בכל מחזור).
תניא עם פירוש מהספר 'שיעורים בספר התניא'
היום יום - פתגמים יומיים מאת הרבי מליובאוויטש.
הלכות יומיות לעיון בשיעור הרמב"ם.
משנה תורה לרמב"ם - מחולק לשיעורים יומיים, במסגרת 'שלושה פרקים ליום', 'פרק אחד ליום' וספר המצוות עם פירוש רמב"ם לעם - מוסד הרב קוק.
נביאים וכתובים - עם פירושים.
אגרות קודש - לקט מכתבים מאת אדמו"רי חב"ד.
הדף היומי - עם ביאור של הרב עדין אבן ישראל
דברי אדמו"רי חב"ד - תורות נשיאי חסידות חב"ד.
קריאת התורה - עם חידושי תורה בפרשת השבוע.
הפטרה - עם ביאור 'שי למורא' ו'עטרת מרים'.
לוח זמני השבוע - עם זמני זריחה, סוף זמן קריאת שמע, סוף זמן תפילה, שקיעה, צאת הכוכבים, כניסות ויציאות השבת בעשרות ערים ברחבי העולם.
"דבר אל היד" (או "אמור את זה ליד" באנגלית: "Talk to the hand" או "tell it to the hand") הוא ביטוי סלנג באנגלית המזוהה עם שנות ה-90. מקורו כדרך סרקסטית לומר שאתה לא רוצה לשמוע מה האדם המדבר אומר.
לעיתים קרובות הוא מוארך לביטוי כגון "דבר אל היד, כי האוזניים אינן מקשיבות" או "דבר אל היד, כי הפנים אינן מקשיבות."
השימוש בביטוי נחשב, בעבר, כתופעה חולפת.
וכפי שייעץ סופר למספר מחברים נגד השימוש בביטוי:
לין טראס , המוכרת באמצעות ספרה רב המכר "אוכל, יורה ועוזב" , השתמשה בביטוי ככותרת לספרה "דבר אל היד: גסות הרוח הגמורה של העולם כיום", שיצא לאור ב-2006.
ב-2001, קבוצת ה-R&B הבריטית Honeyz הוציאו את הסינגל "Talk to the Hand", וב-2018 זמר הפופ הנורווגי, אלכסנדר וולמן הוציא סינגל עם שם זהה, כחלק מהשתתפות במופע הקדם-בחירות הנורווגי לאירוויזיון.
הביטוי והמחווה הוצגו באופן בולט ב"שליחות קטלנית 3: עלייתן של המכונות" (2003), שם הם שימשו את דמות המחסל בגילומו של ארנולד שוורצנגר.
ב-2006, להקת הראפ הפרודית הצרפתית פטאל בזוקה הקליטו שיר בשם "Parle à ma main" (הביטוי הצרפתי עבור "דבר אל היד") בהשתתפות ייל.
במשחק Mario Strikers Charged, בירדו מבצעת את המחווה לנסיכה פיץ' בכל פעם שהיא משתלחת בחבריה לקבוצה מפני שהיריב מבקיע שער.
דבר על מקום הימצאם הוא סרט טלוויזיה משנת 2013 בהפקת הערוץ הראשון בבימויו של יהלי ברגמן, עם יונה אליאן, לבנה פינקלשטיין ויחזקאל לזרוב בתפקידים בראשיים.
התסריט נכתב על ידי נאוה סמל שהקדישה אותו לזכר של הוריה ויש בו פרטים אוטוביוגרפיים.
הוא מספר על מציאות חייהם של בני שתי משפחות עולים חדשים, מרומניה ומיוון, בראשית ימי המדינה, כשהקשר בין שתי המשפחות סובב סביב האזנה לפינת "המדור לחיפוש קרובים" שהמשפט הידוע בה היה "כל היודע דבר על מקום הימצאם" (של הנעלמים).
בשנת 2020 עיבדה איה קפלן את הסרט להצגת תיאטרון שהועלתה בהבימה ב-2021 עם סנדרה שדה ורובי פורת-שובל בתפקידים הראשיים.
שנת 1949, תקופת הצנע והקיצוב.
שתי משפחות גרות בשיכון לעולים חדשים.
בדירה אחת גרה משפחת בוים - עולים מרומניה.
האם אנוצה (יונה אליאן), הבן ניסן (יחזקאל לזרוב) עם אשתו גיטה (הילה פלדמן) ובנם אביחי (טוני ברמן).
אב המשפחה יענק'ל עזב לארצות הברית לפני המלחמה ומאז לא נשמע ממנו דבר.
ניסן מתוסכל, נע בין עבודה לעבודה ורוצה להיות נגן ג'אז בחצוצרה כמו דיזי גילספי אבל אנוצה מכרה את החצוצרה שלו כדי לקנות מזון.
בסמוך להם גרה משפחת עולים מיוון, אם ובתה.
רבקה (לבנה פינקלשטיין) ובתה שריקה (רותם זיסמן כהן).
אנוצה מספקת לרבקה בגדים לתיקון ונותנת לה חלק מהפדיון.
לרבקה יש בבית מקלט רדיו גדול אותו הביאו מרודוס.
כל יום מתאספים כולם סביב המקלט לשמוע את הפינה של המדור לחיפוש קרובים בתקווה שמישהו מקרוביהם יימצא דרך התכנית.
החיים בשיכון מתרכזים בחנות המכולת של אברם (אבי גרייניק) המחזר אחרי שריקה אבל היא מעדיפה את הקיבוצניק יזהר (יפתח אופיר).
אנוצה רוצה להחליף את הרדיו הגדול ברדיו קטן יותר ולהתחלק בהפרש עם רבקה.
רבקה אינה מסכימה ואנוצה מתחילה לדבר אליה בהתנשאות ביידיש על "אי שיש בו יהודים".
להפתעתה, רבקה עונה לה באותה השפה.
רבקה מספרת שהן מרודוס ונשלחו משם לאושוויץ.
בעלה וכל משפחתה הושמדו שם ורק היא ושריקה שרדו ולמדו שם יידיש.
אנוצה מבינה שטעתה ומנסה בדרכים שונות להתנצל ולבקש סליחה.
לאחר שאביחי וחברו שלוימלה (אורי סטריקובסקי) מנסים לפרק את הרדיו כדי לראות איפה מסתתר גילספי, מתנדב ניסן לתקן אותו.
באחד הערבים שומעת רבקה כי ג'ק בים מניו יורק הידוע גם בשם יענק'ל בוים מחפש את אשתו אנוצה.
נוצר קשר עם האב האובד (ששי קשת) שהוא כעת זקן וכבד ראייה.
שתי המשפחות יושבות יחד בסוכה ויענק'ל שר את את חכי לי ואחזור ביידיש.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותיונה אליאןאנוצהפליטה מרומניהלבנה פינקלשטייןרבקהפליטה מרודוסיחזקאל לזרובניסןבנה של אנוצההילה פלדמןגיטהאשתו של ניסןרותם זיסמן כהןשריקהבתה של רבקהאבי גרייניקאברםחנווניטוני ברמןאביחיבנם של ניסן וגיטהאורי סטריקובסקימוישל'החבר של אביחייפתח אופיריזהרקיבוצניקששי קשתיענק'ל בויםבעלה של אנוצה
"דבר לא קרה" הוא שיר שנכתב והולחן על ידי דני רובס.
השיר מופיע באלבומו של רובס, "מסגרות", שיצא בשנת 1983. את העיבוד המוזיקלי לשיר עשה מתי כספי.
השיר זכה להצלחה רבה והושמע רבות ברדיו.
רובס סיפר בריאיון לרדיו על השיר:
השיר צעד במצעד הפזמונים של רשת ג' 13 שבועות, ובשיאו הגיע למקום הראשון.
באפריל 2024 אירחה חבורת זהו זה!
דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) (הכותל המערבי) הוא דבר מלך שנחקק בשנת 1931, בעקבות המלצות ועדת הכותל המערבי.
עיקרו הוא כי הבעלות בכותל היא לווקף המוסלמי, אך ליהודים תהיה אליו זכות גישה.
בשנת 1984 קבעה הכנסת בחוק לביטול דינים שנושנו כי לדבר מלך זה לא היה תוקף מעולם.
רקע היסטורי לחקיקת דבר המלך
בקיץ 1930 הקים חבר הלאומים את ועדת הכותל המערבי, בהמלצת ועדת שאו שזומנה בתגובה למאורעות תרפ"ט.
הוועדה נועדה "לקבוע את זכויותיהם ותביעותיהם של מוסלמים ויהודים בקשר לכותל המערבי", לבדוק את הגורמים לאלימות, ולמנוע הישנות מקרים דומים בעתיד.
הוועדה הגיעה לשתי מסקנות עיקריות:בהמשך הדו"ח קבע בפירוט אילו פעולות של המוסלמים והיהודים צריכות ואין להרשות.
חקיקת דבר המלך על הכותל המערבי
בעקבות מסקנות הוועדה חוקק המלך ג'ורג' החמישי את דבר המלך במועצה הנוגע לכותל המערבי.
בדבר המלך אומצו במלואן מסקנות ועדת הכותל, נקבעה בעלות הווקף המוסלמי בכותל, ברחבה הסמוכה לו, ובשכונת המוגרבים.
עם זאת אפשר דבר המלך את תפילת היהודים בכותל במגבלות רבות, ובהן אף איסור תקיעת שופר בכותל.
הפרת האיסורים נקבעה כעבירה פלילית שעונשה מאסר שישה חודשים או קנס של 50 לירה ארץ-ישראלית.
במהלך שנות ה-30 של המאה ה-20, בסיום יום הכיפורים, צעירים יהודים עברו בהתמדה על איסור השופר בכל שנה תקעו בשופר וכתוצאה מכך נעצרו והעומדו לדין, הם נקנסו בדרך כלל או נאסרו לתקופה שנעה בין שלושה לעד שישה חודשים.
ב-1930 הרב משה צבי סגל תקע והיה התוקע הראשון.
בין התוקעים בהמשך: 1938 - יעקב סיקא אהרוני, אפרים שטיינברג.
כאשר הוקמה מדינת ישראל התקבל המשפט שהיה נהוג עד קום המדינה, מכוח סעיף 11 לפקודת סדרי השלטון והמשפט "בשינויים הנובעים מהקמת המדינה ורשויותיה".
ברור היה כי המדובר בחיקוקים בריטיים שפגעו ביישוב היהודי, ולא ייקלטו במשפט המדינה, כגון האיסורים על העליה ועל רכישת אדמות (שאף בוטלו במפורש בסעיף 13 לפקודה).
ממילא לא היה הכותל המערבי בשליטת ישראל, ולפיכך לא עלתה שאלת תוקף דבר המלך על הכותל.
לאחר מלחמת ששת הימים עבר הכותל המערבי לשליטת מדינת ישראל, אך גם אז לא עלתה שאלת תוקפו של דבר המלך.
בשנת 1970 דן בג"ץ בעתירה שנגעה לתפילת יהודים על הר הבית, ובמסגרת הטיעונים המשפטיים הועלו טענות הנוגעות לתוקפו של דבר המלך על הכותל המערבי.
בשנת 1984 נחקק חוק לביטול דינים שנושנו שביטל סדרת חיקוקים עות'מאניים, פקודות ודברי מלך מנדטוריים, וחוקים אחרים שנמצא כי אין בהם צורך.
במסגרת זו נקבע בסעיף 3 לחוק כי "דבר המלך במועצה על ארץ ישראל (הכתל המערבי), 1931, אין לו ומעולם לא היה לו כל תוקף."
דבר המלך במועצה על פלשתינה (א"י) (המקומות הקדושים) הוא דבר מלך שנחקק בשנת 1924. עיקרו הוא כי לבתי המשפט לא תהיה סמכות לדיון בעניינים הנוגעים למקומות קדושים בארץ ישראל.
דבר מלך זה עודו בתוקף במדינת ישראל, אך הפסיקה צימצמה מאוד את תחולתו.
חקיקת דבר המלך על המקומות הקדושים
ב-24 ביולי 1922, קיבל חבר הלאומים את כתב המנדט, ובמסגרתו העניק לבריטניה הגדולה את השליטה בארץ ישראל.
סעיף 13 לכתב המנדט הטיל על ממשלת המנדט את האחריות לשמירת הסדר הציבורי וחופש הפולחן במקומות הקדושים, וסעיף 14 לכתב המנדט הורה על הקמת ועדה שתבדוק את התביעות והזכויות בעניין המקומות הקדושים, וכי הרכב הוועדה יובא לאישורו של חבר הלאומים קודם שתחל את פעולתה.
הרכבה של הוועדה היה נתון במחלוקת, ומספר הצעות שהעלו השלטונות הבריטים בעניין נדחו על ידי הכס הקדוש והמעצמות הקתוליות.
בשנת 1923 משכו הבריטים את ידם מהנסיון להוציא לפועל את הקמת הוועדה, ותחת זאת החליטו, כי במידת הצורך ימונה שופט בריטי אשר אינו מתגורר בארץ ישראל, אד הוק, ויחליט בנושאים שאמורים להיות מוכרעים על ידי ועדת חבר הלאומים לו הייתה קמה.
סעיף נוסף קבע כי אם מתעוררת שאלה מסוג זה היא תוכרע על ידי הנציב העליון.
בפועל לא מנתה ממשלת בריטניה שופט כאשר באו בפניה מחלוקות בעניין המקומות הקדושים, והיא מנעה מבתי הדין השונים דריסת רגל בעניין.
תחת זאת הכריעה הממשלה בעניינים שבאו לפניה בעצמה, בישמה את כללי הסטטוס קוו מקום שהיו לכך תקדימים, ובמקומות אחרים נטלה על עצמה תפקידים שהיו שנויים במחלוקת, כגון שיפוץ מבנים וניקויים.
ככל הניתן ניסו הבריטים לפשר בין העדות הנוצריות ולדחות את ביצוען של בקשות שלגביהם לא הייתה הסכמה.
סעיף זה קלט את דבר המלך על המקומות הקדושים למשפטה של מדינת ישראל.
המחוקק הישראלי הכיר בתוקפו של דבר המלך, ואף הפנה אליו בשורה של חיקוקים, כגון סעיף 70 לחוק המים משנת 1959 הקובע כי כל תוכנית להקמת מפעל מים העלולה לפגוע במקום קדוש כהגדרתו בדבר המלך, מחייבת אישור שר הדתות.
העדרה של הגדרה ברורה למונח "מקום קדוש" הביא לדיונים בבתי המשפט בשאלה זו.
כך, למשל, בשנת 1961 נטען בתביעה לפינוי דירה שמכיוון שהיא משמשת כבית כנסת, המדובר במקום קדוש ואין לבית המשפט סמכות על פי דבר המלך.
טענה זו נדחתה, ונפסק כי המקום עצמו צריך להיות קדוש, ולא רק השימוש בו..
המחוקק התכוון לייחס למושג זה משמעות גמישה, הנלמדת במידה רבה מהתייחסותה של עדה דתית מסוימת אל מקום כאל קדוש.
מכאן יש להניח גם קיומה של אפשרות, כי שינויים היסטוריים וגאוגרפיים יולידו הצרה או הרחבה של היקפו הפיזי של מקום קדוש, והכל בהתאם לתפיסה המאפיינת את העדה הדתית הנוגעת בדבר." פסיקה זו אושרה לאחר מכן על ידי בית המשפט העליון.
בשנת 1967, לאחר שישראל קיבלה את השליטה על האגן הקדוש בירושלים בעקבות מלחמת ששת הימים ובכך שלטה במקומות הקדושים ביותר ליהדות, לנצרות ולאסלאם, נחקק חוק השמירה על המקומות הקדושים שקבע איסורים פליליים על פגיעה בקדושתם של מקומות קדושים.
בשנת 1970 דן בג"ץ בעתירה שנגעה לתפילת יהודים על הר הבית, ובמסגרת הטיעונים המשפטיים הועלו טענות הנוגעות לתוקפו של דבר המלך על המקומות הקדושים.
מרבית השופטים סברו כי דבר המלך על המקומות הקדושים עודו בתוקף, והשופט שמעון אגרנט קבע כי דבר המלך בתוקף, אך במקרה של סתירה בינו ובין חוק המקומות הקדושים, גובר חוק המקומות הקדושים.
במהלך השנים נדונו מספר עניינים שנטען לגביהם כי דבר המלך מונע את סמכות בית המשפט לדון בהם, לעיתים בסכסוכים בין עדות דתיות שונות, ולעיתים בעניינים הקשורים לעדה היהודית כגון שאלות הנוגעות לסדרים ציבוריים ברחבת הכותל המערבי ותפילת נשות הכותל במקום, או שאלות הנוגעות לאירועים בקבר הרשב"י בהר מירון.
רות לפידות מסכמת כי על פי דבר המלך בתי המשפט לא יטפלו בתביעות לזכויות מהותיות במקומות הקדושים, ואם מתעוררת השאלה האם דיון מסוים הוא מחוץ לסמכות בית המשפט, יכריע שר שהממשלה מינתה לשם כך.
דבר המלך במועצה על מטבעות פלשתינה (א"י) הוא דבר מלך שנחקק בשנת 1927. דבר המלך קבע כי ההילך החוקי בשטחי המנדט הבריטי תהיה הלירה ארץ-ישראלית שנקראה בשם "פונט פלשתינאי", המחולקת לאלף מיל.
ביום 1 בפברואר 1921 הכריזו שלטונות המנדט בעיתון הרשמי כי מתאריך זה ואילך יהיו המטבעות המצריים ההילך החוקי בשטחי המנדט.
בפברואר 1927 חוקק המלך ג'ורג' החמישי את דבר המלך על המטבעות, בה קבע כי מעתה יהיה המטבע פונט ארץ-ישראל (הידוע גם כלירה ארץ-ישראלית) המחולק לאלף מיל.
דבר המלך נכנס לתוקף ביום 1 בנובמבר 1927, אך ניתן היה להשתמש במטבעות המצריים עד 31 במרץ 1928.
סעיף זה קלט את דבר המלך על המטבע למשפטה של מדינת ישראל.
ביום 16 באוגוסט 1948 התפרסמה פקודת המטבע, שחקקה מועצת המדינה הזמנית וקבעה כי מיום המחרת, 17 באוגוסט, בטל דבר המלך, והמטבע במדינת ישראל הוא לירה ישראלית.
עם זאת על פי הפקודה ניתן יהיה להשתמש במטבעות המיל הארץ ישראלי, שייחשב כאלפית של הלירה הישראלית.
דבר המלך על הבחירות למועצה המחוקקת של פלשתינה (א"י) הוא דבר מלך שנחקק בשנת 1922, וקבע את סדרי הבחירות למועצה המחוקקת (1923), בהתאם להוראות כלליות שנחקקו בדבר המלך במועצה על ארץ ישראל.
בחירות אלו נועדו להקים בשטחי המנדט רשות מחוקקת.
באוגוסט 1922 פרסמו שלטונות המנדט את דבר המלך במועצה על ארץ ישראל, שהיה מעין חוקה שהסדירה את יחסי הרשויות בשטחי המנדט, רשות מבצעת, רשות שופטת ורשות מחוקקת.
דבר המלך כלל לראשונה התייחסות מפורטת לשאלת סמכויות החקיקה, ועל פיו אלו יהיו נתונות לגוף בן 22 חברים, ובו עשרה פקידים בכירים בשלטון המנדט, וכן שנים עשר נציגי ציבור, מהם שמונה מוסלמים, שני נוצרים ושני יהודים.
דבר המלך על הבחירותת הסדיר את שיטת הבחירות ואת הזכאים להשתתף בהן.
על פי דבר המלך על הבחירות בבחירות היו זכאים להשתתף גברים בני 25 ומעלה.
שטחי המנדט חולקו לאזורי בחירה, מהם ייבחרו שנים עשר "בוחרי משנה" שהם שיבחרו את חברי המועצה על פי העדה הדתית שהם נמנים עליה, בדומה לחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות בארצות הברית.
הבחירות התקיימו בחודשים פברואר ומרץ 1923, אך הוחרמו על ידי התנועה הלאומית הפלסטינית, והגוף אותו נועדו להקים לא קם מעולם.
במאי 1923 פורסם דבר מלך המבטל את הבחירות, וקובע כי לנציב העליון תהיינה סמכויות חקיקה מלאות, אך יהיה עליו להיעזר במועצה מייעצת.
הזמרת עליזה גבאי הוציאה גרסת כיסוי לשיר ב-1967.
שלישיית אדלר הוציאו גרסה אינסטרומנטלית באלבומם "ירושלים של זהב" משנת 1967.
הזמר בצלאל יונגרייז הוציא גרסת כיסוי לשיר ב-1968 באלבום "פולק רוק בסגנון ישראלי".
הזמר מייק בראנט ביצע את השיר ב-1968.
אילנית ביצעה את השיר ב-1973 בליווי תזמורת פסטיבל הזמר בניצוחו של לסלו רוט.
עפרה חזה ביצעה את השיר באלבום "שירי מולדת ב'" משנת 1985.
זהבה בן הקליטה את השיר באלבומה "הביתה לחזור" משנת 1998.
אתי לוי ביצעה את השיר באלבום האוסף המשולש "משולש ישראלי" משנת 2003.
מירי מסיקה שרה את גרסתה לשיר בפסקול הסרט "שלוש אמהות" משנת 2007.
ציפי זרנקין הקליטה את השיר ב-2007 לכבוד תוכנית רדיו בהשתתפות מחבר השיר, אורי אסף.
יגאל בשן ושירלי צפרי ביצעו את השיר באלבום "פגישה לאין קץ" משנת 2009.
השיר "שלווה בארמונותייך" של הראפר רביד פלוטניק, משנת 2021, כולל דגימה מתוך השיר "דבר אלי בפרחים".
דברה ליפשטדט היא היסטוריונית יהודייה-אמריקאית.
בתקופת נשיאותו של ג'ו ביידן כיהנה בתור השליחה המיוחדת של ארצות הברית למאבק באנטישמיות.
משיקולי פרנסה היגר אביה לארצות הברית מגרמניה בשנות ה-20 של המאה ה-20. המשפחה השתייכה לזרם היהודי האורתודוקסי-מודרני, ודבורה התחנכה בבתי-ספר יהודיים.
באמצע שנות ה-60 גרה בסמוך לסופר היהודי הנודע יצחק בשביס-זינגר, והושפעה מהתנועה לשוויון זכויות למען השחורים באמריקה.
ליפשטדט סיימה את לימודיה לתואר ראשון בחוג למדע המדינה ובחוג להיסטוריה.
היא שהתה במשך שנה שלמה בישראל (בין השאר, בזמן מלחמת ששת הימים ביוני 1967).
עם חזרתה לארצות הברית, היא השתתפה בתוכנית לימודי יהדות באוניברסיטת ברנדייס, ושם היא סיימה את לימודי הדוקטורט שלה.
ליפשטדט למדה יהדות מודרנית באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס.
היא הרצתה בכל רחבי העולם, וכהיסטוריונית שימשה ליועצת למוזיאון האמריקאי להנצחת השואה.
בשנת 1994 היא מונתה ליועצת המוזיאון על ידי הנשיא דאז - ביל קלינטון.
בשנת 1996 מינה מזכיר המדינה האמריקאי את ליפשטדט ליועצת הוועדה לחופש הדת וליועצת הממשלה בענייני תגובות מדיניות להכחשת השואה.
ליפשטדט מופיעה רבות בתקשורת כדי לנתח אירועים העוסקים ביהודים, ונודעת לה השפעה עצומה על מדיניות הממשל האמריקאי.
ב-2021 נבחרה על ידי נשיא ארצות הברית ג'ו ביידן להיות שליחה מיוחדת של הממשל האמריקני לניטור ומאבק באנטישמיות, מינוי שאושר על ידי הסנאט של ארצות הברית במרץ 2022.
ליפשטדט מכהנת כפרופסור בחוג ללימודי יהדות מודרנית ובחוג לימודי השואה באוניברסיטת אמורי שבאטלנטה בג'ורג'יה.
דבורה ליפשטדט מסרבת בתוקף להתעמת באופן פומבי עם מכחישי שואה מפני שלדעתה עימות שכזה יעניק להם אמינות שקרית.
בשנת 1986 פרסמה את ספרה: "מעבר לאמונה: התקשורת האמריקנית והופעתה של השואה 1933 - 1945" המתאר כיצד התקשורת באמריקה התעלמה מידיעות אודות השואה במהלך שנות מלחמת העולם השנייה.
ספרה של ליפשטדט משנת 1993 "מכחישים את השואה" הוא הספר המלא הראשון המבקש להתעמת עם אלה המנסים להכחיש את קיומה של השואה.
בשנת 1994 זכה הספר בפרס כבוד מטעם המרכז הלאומי לספרות יהודית.
בעקבות פרשת התביעה של דייוויד אירווינג פרסמה ליפשטדט את הספר (History on Trial: My Day in Court with David Irving, 2005)
בשנת 1996 הגיש הסופר וההיסטוריון הבריטי דייוויד אירווינג תביעה נגד ליפשטדט ונגד המו"ל "ספרי פינגווין" בטענה שהוציאו דיבתו רעה בספרה של ליפשטדט "מכחישים את השואה: ההתקפה המתגברת על האמת והזיכרון".
ליפשטדט כתבה בספר שאירווינג עיוות את הראיות במכוון כדי לתמוך בדעותיו האידאולוגיות.
על פי החוק הבריטי, שכוונתו להגן על שמו הטוב של הפרט, הוטל על ליפשטדט נטל הראיה להוכיח שטענותיה הן אמת.
ליפשטדט ופינגווין שכרו את עורכי הדין אנתוני ג'וליוס ואת ריצ'רד רמפטון - עורך הדין שהופיע בבית הדין, להוכיח כי אירווינג ידע כי הראיות שהציג שגויות, וכי הציג אותן בכל זאת, על מנת לתמוך בטענותיו לפיהן השואה לא התרחשה.
עוד נשכר ההיסטוריון מאוניברסיטת קיימברידג' ריצ'רד ג'.
אוונס כדי להציג את טיעוניהם.
אוונס השקיע שנתיים בבחינת עבודתו של אירווינג, והציג את הכשלים בעבודתו, לרבות העובדה שהשתמש ביודעין במסמכים מזויפים כמקור לטענותיו.
השופט צ'ארלס גריי השתכנע מעדויות אלו, ובפסק-דין ארוך הוא גינה את אירווינג, ואישר את האשמותיהם של ליפשטדט ואוונס.
בית המשפט הורה על אירווינג לשלם את הוצאות המשפט שעמדו על 3 מיליון דולר, דבר שהוביל אותו בסופו של דבר לפשיטת רגל, כולל עיקול ביתו.