tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בדצמבר אותה שנה העלתה יעל רונן, במסגרת ה- "שַאוּבִּיהנֶה", את "Replay" ("אירוע חוזר") פרי עטה.
במחזה זה בדקה רונן כיצד נוירוזות, דפוסי התנהגות ובעיות בלתי פתורות, משתחזרות שוב ושוב כלולאות בתוך הקונסטלציה המשפחתית.
האם ניתן להשתחרר משורשי העבר או שנגזר עלינו להיות לכודים בתוך לולאות אינסופיות.
בספטמבר 2024 יצאה לאור "Digging Deep and Getting Dirty" - אסופת מחזות מאת רונן בתרגום לאנגלית (הוצאת 53rd State Press).
היא הייתה נשואה לשחקן הערבי-ישראלי יוּסף (ג'ו) סוויד, ולשניהם נולד בן בכור.
באפריל 2015 נפרדו השניים לאחר כשמונה שנות נישואים, והחליטו להתגרש.
The Kohlhaas principle (פרנציפ קולהאוס) יעל רונן/היינריך פון קלייסט תיאטרון הגורקי 2015 The situation (המצב) יעל רונן תיאטרון הגורקי 2015 הוזמנה להשתתף ב-Berliner Theatertreffen.
המחזה של שנת 2016 מטעם כתב העת Theatre heute Enemies (שונאים סיפור אהבה) יעל רונן/יצחק בשביס זינגר תיאטרון הגורקי 2016 Lost and found (אבדות ומציאות) יעל רונן שאושפילהאוס, גרץ 2016 פרס נסטרוי למחזה של השנה באוסטריה.
נקודת התחלה) יעל רונן הקאמרשפיל של מינכן 2018 Third Generation – Next Generation (דור שלישי - הדור הבא) יעל רונן תיאטרון הגורקי 2019 Rewitching Europe (מכשפים את אירופה) יעל רונן תיאטרון הגורקי 2019 R[e]volution.
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה בקטגוריית "אומנים ויוצרים מבטיחים" (2005).
מועמדת לפרס תיאטרון אירופה (2009)
פרס נסטרוי - המחזה הטוב ביותר - פרס המחבר (2015)
פרס ITI, מטעם המרכז הגרמני של המכון הבינלאומי לתיאטרון (2017)
פרס תיאטרון אירופה בקטגוריית "מציאויות תיאטרליות חדשות" (2017).
פרס התרבות BERLINER BEAR לאמנים בולטים על יצירתם יוצאת הדופן מטעם ה"ברלינר צייטונג" (2024)
עם הזנב לים: החתולים של תל אביב, תל אביב: מודן, 1998
המדריך לחיים הטובים: מחזה ישראלי חדש, תל אביב: המכון למחזאות ישראלית, 2004
פלונטר, תל אביב: המכון למחזאות ישראלית, 2005
איזבלה: תיאטרון באר שבע, תל אביב: סל תרבות ארצי - משרד החינוך, 2006
יעל שוב (נולדה ב-25 בינואר 1962) היא מבקרת קולנוע וסופרת ישראלית.
יעל שוב נולדה ברחובות וגדלה במושב גני עם.
את דרכה בכתיבה על קולנוע החלה בעיתון "דבר", ומשם המשיכה ל"כל העיר" ול"הארץ".
בשנת 1993 הגישה את פינת הקולנוע של "זהו זה!", ובמהלך שנות התשעים, עת למדה לתואר שני בקולנוע באוניברסיטת ניו יורק, שימשה ככתבת הקולנוע של "ידיעות אחרונות" בניו יורק וכתבה ביקורות למגזין הקולנוע הבריטי "טוטאל פילם".
מאז 2002 היא משמשת כמבקרת הקולנוע של טיים אאוט תל אביב.
במקביל היא מרצה לקולנוע באוניברסיטה הפתוחה ומפרסמת מאמרים בכתב עת "סינמטק" בהוצאת סינמטק תל אביב.
בדצמבר 2015 שוב נבחרה ליו"ר פורום מבקרי הקולנוע בישראל.
שוב הייתה יועצת אמנותית בקרן הקולנוע הישראלי ושופטת מטעם FIPRESCI (האיגוד הבינלאומי של מבקרי קולנוע) בפסטיבלי קולנוע בינלאומיים, בהם פסטיבל הסרטים של ונציה, פסטיבל לוקרנו, פסטיבל קרלובי וארי, רוטרדם, פאלם ספרינגס, סלוניקי, אנסי וטאלין.
"נסיכת הגלידה", ירושלים, הוצאת כתר ספרים, 2011.
"הקרוסלה של מיכל", הרצליה, ספרי ניב, 2020. ספר זה נכנס למצעד הספרים של משרד החינוך.
שוב היא אחותם של עמוס שוב (1967–2015), שחקן ומנחה עבר בערוץ הילדים, מורן שוב ועודד שוב, ובתם של הסופרת והמשוררת שרה שוב והאגרונום ד"ר יוסף שוב.
יעל שרר (נולדה ב-5 באוקטובר 1982) היא פעילה חברתית, במאית דוקומנטרית, פודקאסטרית, עיתונאית וסופרת ישראלית.
שרר התפרסמה בעקבות הסרט "כביסה מלוכלכת" שאותו ביימה, המגולל את סיפורה האישי.
הסרט הציג את התהליך שעברה לאחר החלטה להגיש תביעה אזרחית תקדימית נגד אביה שהורשע בהתעללות מינית בה בנערותה.
שרר הייתה מנכ"לית העמותה "אחת מתוך אחת" ובאוגוסט 2019 הקימה את הלובי למלחמה באלימות מינית.
שרר מגישה את הפודקסט "הרשות המבצעת- פודקסט על הממשלה" ובו היא מארחת עובדים ממשרדי הממשלה השונים.
בספטמבר 2023 נבחרה לרשימת 50 הנשים המשפיעות בישראל על ידי מגזין Forbes.
שרר נולדה וגדלה ביישוב כוכב יאיר ועברה לכפר סבא כשהייתה בת 15. היא שירתה בחיל החינוך כמש"קית חינוך באוגדת איו"ש, ולאחר מכן במפקדת קצין חינוך ראשי בתל השומר.
לאחר שחרורה עבדה לסירוגין במזרח אפריקה, בעיקר בטנזניה, עם ארגוני סיוע בינלאומיים, במטרה לקדם את נושא זכויות האדם והילד באפריקה.
כמו כן שימשה כעיתונאית במדינות דרום אפריקה עבור כלי תקשורת בישראל.
בשנת 2006 החלה ללמוד קולנוע בבית הספר "מנשר לאמנות".
בהמשך כתבה וביקרה בזמביה, במלאווי, בלסוטו, בדרום אפריקה ובנמיביה עבור "מסע אחר", "עיתון חי" ועוד.
כתבה עבור האתרים "Onlife", "סלונה" ו"המקום הכי חם בגיהנום".
במקביל פורסמו שירים פרי עטה בכתבי עת ספרותיים, בהם מאזנים, גג ותו פלוס.
בעלת תואר ראשון במדעי הרוח והחברה מהאוניברסיטה הפתוחה ותואר שני בניהול מערכות בריאות מאוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2016 הייתה כתבת ידיעות תקשורת בכפר-סבא.
שרר בחרה שלא להביא ילדים לעולם, אך החליטה לתרום ביציות עבור נשים שנדרשות לעבור טיפולי פוריות.
באפריל 2022 נבחרה להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74.
סרטה הדוקומנטרי "כביסה מלוכלכת" הוצג בהקרנת בכורה בשנת 2012 בפסטיבל "דוקאביב", ולאחר מכן הוקרן גם בערוץ 2. בסרט הציגה את התהליך שעברה לאחר ההחלטה להגיש תביעה אזרחית תקדימית נגד אביה שהורשע בהתעללות מינית.
בסרט מצולמת היא, הקורבן, משפחתה וכן אביה, שהורשע בביצוע עבירות מין בה מאז היותה קטינה ונידון לשלוש שנות מאסר, כמעט כולם בפנים גלויות.
הדבר התאפשר לאחר שהיא עתרה נגד המדינה בדרישה לפתוח את הדלתיים הסגורות בהליך הפלילי שבו הורשע אביה.
חברת סינמקס הפיקה את הסרט והוא נתמך על ידי קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, קרן גשר לקולנוע רב תרבותי והרשות השנייה.
בהקרנת הבכורה בפסטיבל "דוקאביב" התחוללה סערה כאשר התברר לשרר כי אביה קנה כרטיס והיה נוכח באולם.
בשנת 2015 הקימה שרר את דף הפייסבוק "רחוב משלה", המעודד קריאת רחובות על שם נשים על מנת להנכיח את הישגיהן של נשים במרחב הציבורי.
הקבוצה הקימה גם אתר אינטרנט המרכז את המידע על הנשים ומציג את נוהל שליחת הפנייה לרשויות.
מאז תחילתו של המיזם נקראו כמאה רחובות על שמות נשים (נכון ל-2020).
שרר פעילה למען יישום החלטה 1325 של האו"ם, שמצהירה על המחויבות של מועצת הביטחון של האו"ם להגן על נשים ולהבטיח את ייצוגן בתהליכי שלום ובפוליטיקה הבינלאומית.
במסגרת זו היא נפגשה עם שגרירים, פוליטיקאים וראשי-ערים ומעבירה הרצאות.
שרר בוגרת תוכנית "בונות עתיד משותף" של האיחוד האירופי, איתך מעכי, נשים עושות שלום ומדרשת אדם.
היא פעילה במרכזי הסיוע לנפגעות ונפגעי תקיפה מינית ומלווה קורבנות עבירה בהליכים משפטיים.
היא סייעה להקמת חדרים אקוטיים לנפגעות אלימות מינית, בבית החולים לניאדו בנתניה ובמרכז הרפואי יוספטל באילת.
שרר כיהנה כחברה בוועד המנהל של עמותת "אחת מתוך אחת", המהווה פלטפורמה לשיתוף ולהפצת עדויות של נפגעות אלימות מינית ובמה להביע תמיכה בנפגעות, מיום הקמתה בשנת 2015. בשנת 2019 מונתה למנכ"לית העמותה, תפקיד אותו מילאה עד לסגירת העמותה.
בשנים 2017–2018 שרר הייתה הנציגה של מפלגת העבודה ב"רצות ומשפיעות" – קואליציה בין-מפלגתית שנועדה לקדם בחירת נשים לרשויות המקומיות.
היא נותנת ייעוץ פוליטי וייעוץ מדיה למועמדות מערים וממפלגות שונות.
בשנת 2017, יזמה שרר, יחד עם הפעילה החברתית מיכל גול, הצעת חוק לתיקון חוק השמות שלפיה אדם שהורשע בעבירות מין לא יוכל לשנות את שמו ללא אישור של שר הפנים.
הצעת החוק הוגשה על ידי חברי הכנסת מוטי יוגב (הבית היהודי) מיכל רוזין (מרצ) ואורלי לוי-אבקסיס ואושרה.
בשנת 2015 הקימה את פרויקט "השרקן החגיגי" במטרה לאסוף תרומות למשלוחי מנות לנוער בסיכון.
שנה לאחר מכן הצטרפה לפרויקט ימה אנין-אמינוף.
הפרויקט סיפק מאז הקמתו אלפי משלוחי מנות לבני נוער במוסדות רווחה והוסטלים.
בשנת 2019 הקימה שרר את "הלובי למלחמה באלימות מינית".
הארגון פועל מול משרדי הממשלה על מנת להבטיח תקציבים, להסדיר נהלים ולחוקק חוקים, ומול בתי החולים על מנת להבטיח טיפול ראוי בנפגעים ובנפגעות.
בשנת 2023 שרר החלה להנחות אתהפודקאסט "הרשות המבצעת", בו היא מארחת בעלי תפקיד בעבר ובהווה ממשרדי ממשלה שונים.
בין אורחי הפודקאסט ניתן למצוא את: פרופ' נחמן אש, סיגל מורן, עודד פורר, תמר זנברג ועוד.
במרץ 2024 עלתה לאוויר העונה השנייה של הפודקאסט.
בשנת 2022 זכתה שרר בפרס דרור -לשינוי חברתי על פעילות הלובי למלחמה באלימות מינית.
באפריל 2022 נבחרה להדליק משואה בטקס הדלקת המשואות ביום העצמאות ה-74.
ב-29 בנובמבר 2022, כ"ט בנובמבר, נאמה באו"ם באירוע שיזמה ביחד עם המשלחת הישראלית לז'נבה ומשרד החוץ, ושעסק בהשפעה של פגיעה מינית על בריאות הנפגע/ת.
האירוע התקיים תחת חסותו של ארגון הבריאות העולמי ובו נכחו נציגי המדינות: ארצות הברית, גרמניה, הודו, בריטניה, ליטא ומדינות נוספות.
בשנת 2024 זכתה בפרס רפפורט לנשים פורצות דרך.
במאי 2019 יצא לאור ספרה הראשון, עו"ד ועו"ד, בהוצאת מטר.
ביולי 2025 יצא לאור ספרה השני, האנשים של הקוג'ון, רומן פנטזיה בהוצאה עצמית.
העלילה עוסקת בנערה יתומה הבורחת משבט מדברי ונרדפת במסע אל עיר מסתורית, תוך שהיא מתעמתת עם עברה.
בספר משולבים השראות מתרבויות מזרחיות ואפריקאיות והוא מלווה באיורים מאת טלי רזניק.
"יעלה ויבוא" הוא שיר מאת המשורר והפזמונאי יורם טהרלב, שהלחין בני נגרי וביצע גידי גוב בפסטיבל הזמר והפזמון של שנת תשל"ג-1973.
השיר נכתב לפסטיבל הזמר והפזמון של שנת 1973, על פי הנוהג בתחרות לפיה נכתב השיר תחילה ורק לאחר מכן נבחר המבצע.
גידי גוב, שהיה לאחר סיום שירותו בלהקת הנח"ל הסכים להשתתף בפסטיבל.
השיר עובד על ידי מלחין השיר, בני נגרי, כששלישיית אף אוזן גרון (הגלגול הראשון של הכל עובר חביבי) ושלישיית בנות חוה ליוו את גוב בשירה.
מורכבות השיר ואופן שירתו של גוב הצעיר, שהיה שונה מהמקובל בפסטיבלים, הובילו לאי הצלחתו בתחרות.
עם זאת זכה השיר לפופולריות בתקופה שלאחר הפסטיבל ואף הגיע למקום ה-24 במצעד הפזמונים העברי השנתי של אותה שנה.
גוב עצמו משך תשומת לב רבה, מה שסייע לקדם את הקמתה של כוורת.
שם השיר לקוח מתוך תפילת יעלה ויבוא הנאמרת בראש חודש ובמועדים, המתחילה במילים:.
השיר עשוי כמעין כתב חידה, כשכל בית מרמז לדמות תנ"כית המוזמנת להופיע וקושר אותה להר אליו צופה הדובר.
הפזמון מביע את תחושת ההתפעלות של הצופה אל מול גיבוריו:
הבית הראשון מתייחס למשה רבנו, מנהיג עם ישראל במדבר סיני, שלא זכה להיכנס אל ארץ ישראל אך השקיף עליה מפסגת הר נבו:
הבתים הבאים מתייחסים לדמויות תנ"כיות נוספות:
הבית השני בשיר מתייחס לשאול המלך, שנפל על חרבו לאחר שהפסיד בקרב מול הפלשתים בהר הגלבוע.
הבית השלישי מתייחס לברק בן אבינעם שנלחם במדין בהר תבור.
המילה אש רומזת לנביאה דבורה אשת לפידות ששלחה אותו למלחמה.
הבית הרביעי מתייחס לאליהו הנביא, שעל פי המסופר בספר מלכים עלה לשמיים במרכבת אש.
עד היום נחשב השיר לאחת הקלאסיקות של פסטיבל הזמר וכן של גוב עצמו והופיע באלבומיו "שירים שהתפזרו" (1993) ו"שלל שיריו" (2009).
שם השיר ניתן לאוסף התקליטורים "יעלה ויבוא" שכלל את "מיטב השירים של פסטיבלי הזמר", ביניהם שיר זה (הד ארצי, 2009), והוא נכלל גם באוסף "שירת התנ"ך" שיצא שנה קודם לכן (התו השמיני, 2008).
בעונתה העשירית של תוכנית הריאליטי "כוכב נולד", בה השתתף גוב כשופט, ביצעה המתמודדת עדי ארגלזי את השיר שהיה חלק מ-100 הקלאסיקות הישראליות מהן התבקשו המתמודדים לבחור.
אלבום מחווה ליורם טהרלב, שחלקו הראשון פורסם בחודש מאי 2021 (לפני פטירתו של טהרלב), נקרא על שם השיר.
יעלה מקליס (נולדה ב-3 ביולי 1959) היא אשת ציבור ישראלית שכיהנה כראש העיר יהוד-מונוסון.
מקליס נולדה בסביון לאברהם, עורך דין בעל משרד בפתח תקווה ויו"ר הוועד המקומי של סביון, והדסה, עורכת דין, שווייצרית במקור.
אחיה, סגן , נהרג ב-1983, במלחמת לבנון הראשונה, בעת ששירת כקש"א של סיירת גולני.
עורכת דין במקצועה, בוגרת החוג לכלכלה וניהול באוניברסיטת תל אביב ומשפטים באוניברסיטת בר-אילן.
במסגרת עבודתה כעורכת דין יזמה שינויי חקיקה בהתנדבות, כיועצת המשפטית של עמותת "גרנית".
בבחירות לרשויות המקומיות שנערכו בשנת 2008 נבחרה למועצת העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד למען קריית הסביונים", ושימשה ראש האופוזיציה במועצת העיר וחברת ועדת התכנון והבנייה בעיר.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2013, התמודדה לראשות העיר יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס".
בסיבוב הראשון זכתה ב-36% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה מול ראש העיר, יוסי בן-דוד, וניצחה, עם 65.6% מהקולות.
בבחירות לרשויות המקומיות בישראל שנערכו באוקטובר 2018, התמודדה שוב מקליס לראשות עיריית יהוד-מונוסון מטעם סיעת "יחד בראשות יעלה מקליס".
בסיבוב הראשון זכתה ב-35% מהקולות, יותר מכל מועמד אחר, אך נדרשה לסיבוב שני, שבו התמודדה שוב מול יוסי בן-דוד, ראש העירייה לשעבר, וניצחה אותו שוב, עם 55.9% מהקולות.
לראשונה ביהוד-מונוסון, ראש עיר מכהן ניצח בסיבוב השני.
בבחירות 2024, התמודדה לכהונה נוספת ולאחר שאף אחד מהמועמדים לא קיבל את ה-40% הדרוש, התקיים סיבוב שני בין מקליס ולבין אמנון סעד.
בסיבוב השני שהתקיים ב-10 במרץ 2024 הודחה מהתפקיד לאחר שסעד ניצח עם 61.4% מהקולות.
יעל שאלתיאלי (נולדה ב-1 בפברואר 1946) היא יו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים.
קודם לכן כיהנה כמנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר, כמנכ"לית קרן קיימת לישראל וכראש המועצה האזורית בקעת בית שאן.
שאלתיאלי נולדה בטבעון, במקור יעל ליפפלד.
למדה בבית הספר התיכון ע"ש חיים גרינברג, הצטרפה לקיבוץ נווה אור בעמק בית שאן במסגרת שירות בנח"ל ומאז היא חברת הקיבוץ.
בעלת תואר ראשון בגאוגרפיה ובכלכלה מאוניברסיטת חיפה ותואר שני במנהל עסקים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
ב-1971 מונתה למזכירת הקיבוץ, בשנת 1988 מונתה לגזברית המועצה האזורית בקעת בית שאן וב-1995 מונתה לרכזת משק נווה אור.
בשנים 1996 עד 2006 כיהנה כראש המועצה האזורית בקעת בית שאן.
ביולי 2006 מונתה למנכ"לית משרד החקלאות ופיתוח הכפר וכיהנה תחת השר שלום שמחון.
ב-2009 מונתה למנכ"לית קרן קיימת לישראל והיא כיהנה בתפקיד עד 2012. ב-2015 נבחרה ליו"ר הוועד המנהל של סמינר הקיבוצים.
היא מכהנת כדירקטורית חיצונית בחברת מהדרין וכדירקטורית מטעם הציבור בחברת תוצרת הארץ - חברת שוק סיטוני לישראל.
שאלתיאלי אלמנה ואם לשני בנים.
יעל שמש (נולדה ב-21 במאי 1962) היא מרצה בדרגת פרופסור חבר במחלקה לתנ"ך באוניברסיטת בר-אילן.
היא דתייה, פמיניסטית, טבעונית ופעילה למען בעלי חיים.
יעל שמש נולדה בבאר שבע לאביה רוברט שמש, מהנדס, יליד מצרים, ולאמה שרה אסטלה שמש לבית באבאני, עקרת בית, ילידת מקסיקו.
בגיל 5 הייתה לצמחונית, בעקבות זעזוע שתקף אותה למראה מוכר במרכול שהרג דג במכת פטיש, ובגיל 31 עברה לטבעונות מלאה, לאחר שנחשפה למידע על ניצול בעלי החיים בתעשיות הביצים והחלב.
בשנת 1984 החלה ללמוד תנ"ך וספרות עברית לתואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן.
היא המשיכה בלימודי תואר שני בתנ"ך וכתבה עבודה לתואר שלישי במסלול הישיר לדוקטורט.
העבודה נכתבה בהדרכת פרופ' אוריאל סימון, ועסקה בניתוח ספרותי של סיפורי אלישע הנביא.
בשנת 1997 קיבלה תואר דוקטור.
בשנות לימודיה עבדה בספרייה המרכזית של האוניברסיטה ובמכון לתולדות חקר המקרא היהודי בראשותו של אוריאל סימון.
בשנת 1994 החלה ללמד במכללת אשקלון, ובשנת 1995 הצטרפה לסגל ההוראה של המחלקה לתנ"ך.
בשנת 2007 קיבלה דרגת מרצה בכירה.
בשנת 2013 נבחרה לתואר "מרצה מצטיין" באוניברסיטת בר-אילן.
בשנת 2016 הועלתה לדרגת פרופסור חבר.
בשנים 2018–2023 כיהנה בתפקיד ראש המרכז לחקר האישה ביהדות באוניברסיטת בר-אילן.
שמש נשואה ליריב גלבוע, אף הוא טבעוני ופעיל למען בעלי חיים.
בשנת 2011 החלה באימוני ריצה, השתתפה בריצת מרתון ואולטרה-מרתון, ומתארת את חוויותיה בבלוג "טבעונית למרחקים ארוכים", שבאמצעותו היא מקדמת את האידאולוגיה הטבעונית.
יעל שמש עוסקת בשני כיווני מחקר עיקריים.
הכיוון הראשון הוא הפואטיקה של הסיפור המקראי.
היא משלבת גישה של קריאה צמודה וחקר הסוגים, ומבררת כיצד תורמים האמצעים הספרותיים המשמשים בסיפור מסוים (כגון סגנון, מבנה, עיצוב הזמן והמרחב, עיצוב הדמויות וכיוצא באלה) להבהרת המסר של הסיפור.
גישה זו ננקטה בעבודת הדוקטור שלה.
על פי ניתוחה, אלישע אינו מתואר כנביא שליח, אלא כאיש אלוהים קדוש, בעל כוחות על-טבעיים, המוצגים בסיפורים באמצעות הניסים שהוא מחולל על דעת עצמו.
סיפורי אלישע הם הדוגמה הקדומה ביותר בתולדות ספרות עם ישראל לסוג הספרותי של סיפורי קדושים, והיא עומדת עליהם ועל דמותו הייחודית של אלישע.
גישה מחקרית זו באה לידי ביטוי גם במאמריה השונים העוסקים בסיפורים במקרא.
הכיוון השני הוא פרשנות אידאולוגית למקרא.
היא מתמקדת בפרשנות פמיניסטית למקרא ובאתיקה כלפי בעלי חיים.
שמש מלמדת שנים רבות קורס בפרשנות פמיניסטית למקרא, ומרצה על נושא זה בבמות שונות.
במאמריה בתחום זה היא נוקטת את דרך החקר הפמיניסטי המגשר – גישה מחקרית המבקשת למצוא, או ליצור מחדש, גשר בין המקרא ובין האידאולוגיה הפמיניסטית.
בתחום האתיקה כלפי בעלי חיים פרסמה שמש כמה מאמרים על צער בעלי חיים ביהדות.
בשנת 2003 יזמה וארגנה (עם חנה כשר ונעם זהר) כנס באוניברסיטת בר-אילן בנושא "אתיקה, יהדות ובעלי חיים".
היא מרבה לפרסם מאמרים בתחום זה גם בבמות לא אקדמיות, מתראיינת בערוצי התקשורת ומגיבה לפרסומים על התאכזרות לבעלי חיים.
שמש נוקטת בפרסומיה גישה בין תחומית ונעזרת בספרות מקצועית מתחומי הפילוסופיה, המשפטים, הפסיכולוגיה, האנתרופולוגיה והסוציולוגיה.
גישה זו בולטת במאמרה על ההתאבדות במקרא, הבוחן את ההיבטים הפסיכולוגיים של ההתאבדות , ובספרה על האבלות במקרא, הנתמך במחקרים מתחומי הפסיכולוגיה והאנתרופולוגיה.
מאפיין בולט נוסף של מחקרה הוא שילוב תחומי העניין האישיים במחקר אקדמי.
כך למשל העיסוק האקדמי בשאלת צער בעלי חיים נובע מהיותה טבעונית ופעילה למען בעלי חיים.
הרעיון לספרה על האבלות במקרא צמח בעקבות פטירת אביה.
"מידה כנגד מידה בסיפורת המקראית", בית מקרא מד (תשנ"ט), עמ' 261–277.
"מידה כנגד מידה בחוק המקראי, בהשוואה לחוקי המזרח התיכון ולחוקי הבדווים", בית מקרא מה (תש"ס), עמ' 146–167.
"סיפורי אונס והבניה מגדרית – היחס לדינה, לפילגש בגבעה ולתמר במקרא, במדרש ובפרשנות המסורתית", ש' ורגון ואחרים (עורכים), עיוני מקרא ופרשנות ז, מנחות ידידות והוקרה למנחם כהן (בר-אילן, תשס"ה), עמ' 309–333.
"ומוצא אני מר ממות את האשה" (קהלת ז, כו) : האומנם מצויה שנאת נשים במקרא?" שנתון לחקר המקרא והמזרח הקדום יט (תשס"ט), עמ' 77–101.
"אינה ראויה להגנה: אשת פוטיפר, חקר הסיפור המקראי והחקר הפמיניסטי", בית מקרא נה (תש"ע), עמ' 46–76
פרשנות אידאולוגית (צער בעלי חיים)
"חמלה כלפי בעלי חיים בספרות חז"ל ובפרשנות המסורתית", ש' ורגון ואחרים (עורכים), עיוני מקרא ופרשנות ח (תשס"ח), עמ' 677–699.
רבי יהודה הנשיא לומד לרחם על בעלי-חיים
כיצד קיים ר' זוסיא מצוות פדיון שבויים
חזון הצמחונות והשלום של הרב קוק
"לא תשחית את עצה" – יהדות ואקולוגיה
צוואתו הרוחנית של יצחק בשביס זינגר
אבלות במקרא: דרכי התמודדות עם אבדן ושכול בסיפורת המקראית, הוצאת הקיבוץ המאוחד, ספריית הילל בן-חיים, תל אביב תשע"ו.
זר רימונים: מחקרים במקרא ובפרשנותו מוקדשים לפרופ' רימון כשר, בעריכת מיכאל אביעוז, אלי עסיס ויעל שמש, אטלנטה: SBL, 2013
יעל שכנאי (נולדה ב-11 בדצמבר 1962) היא סופרת, עורכת ספרות ולשון, מתרגמת ספרי ילדים מאנגלית, מנחת סדנאות כתיבה ובעלת הוצאת הספרים "רימונים".
אמה הייתה מפקחת ארצית ומורה למקצועות הספרות, הלשון והדקדוק ואביה היה סגן מנהל האגף לחינוך הדתי במשרד החינוך.
בילדותה כתבה ופרסמה בעיתוני נוער וילדים ("הארץ שלנו", "מעריב לילדים" ועוד).
בנעוריה התגוררה בלונדון, בעקבות שליחות של המשפחה.
היא סיימה תואר ראשון באוניברסיטת בר-אילן, בספרות אנגלית, פסיכולוגיה ומדעי המדינה.
לאחר מכן עשתה לימודי תעודה בעריכה לשונית ונתנה שירותי עריכה למגוון הוצאות, למשל: ידיעות ספרים, עם עובד, מודן ועוד.
בשנת 2004 הקימה את הוצאת הספרים "רימונים".
במקביל החלה לכתוב ספרים לילדים ולמבוגרים.
החלטתה לצאת לדרך עצמאית ולהקים הוצאת ספרים הגיעה לאחר למעלה משמונה שנים של עבודה כעורכת בהוצאות ספרים שונות.
השיא, מבחינתה, הגיע כשהבינה שהיא רוצה להפוך את אהבת הספרים לאורח חיים ולפתוח הוצאת ספרים משל עצמה על מנת להביא את הקולות הספרותיים האהובים עליה מהארץ ומחו"ל לקהל הקוראים.
אחרי שצברה ניסיון בהוצאתם לאור של כמה עשרות ספרים הוציאה בהוצאה זו את ספר הסיפורים הקצרים שכתבה "פירורי קינמון".
ספרה "אור נדלק במרפסת" יצא בשנת 2012. הסיפור אינו אוטוביוגרפי והגיבורים בספר בדיוניים, אך עלילתו שואבת השראה מתחנות שונות בחייה של שכנאי.
הסיפור מתרחש בסביבה התל אביבית, באווירה של מגורים בדירות הממוקמות ברחובות צדדיים בעיר הגדולה, והבתים בעלי המרפסות והחלונות הסמוכים זה לזה.
הרעיון העומד בבסיס הספר הוא יכולת השיקוף וההשתקפות בחיים המתרחשים בדירה ממול.
במרץ 2017 הוציאה שכנאי את ספרה השלישי, "ילד רע", בהוצאת כנרת זב"מ דביר.
הספר עוסק במשפחה שמתמודדת עם טרגדיה נוראה שנפלה עליה לאחר שהבן החייל נעצר ונשפט על רצח שביצע שנתיים קודם למעצר, בהיותו קטין.
בפברואר 2020 ראה אור ספרה הרביעי למבוגרים, "חדר חושך", בהוצאת רימונים.
את ההשראה לספר שאבה שכנאי מדמותה של צלמת הרחוב ויוויאן מאייר (2002-1929) שעבדה כל חייה כמטפלת בילדים, ורק לאחר מותה התגלו מאות סרטי צילום שהיא צילמה אך לא פיתחה בחייה.
לאחר פיתוח התמונות, הפכה מאייר לאחת מצלמות הרחוב הטובות והמפורסמות בעולם.
דמותה של מישל לורואה, ברומן "חדר חושך" מבוססת על דמותה של מאייר.
כיום שכנאי היא מנכ"לית הוצאת רימונים.
ההוצאה מתמקדת בספרי ילדים ונוער, וכן בספרות קלאסית מתורגמת.
שכנאי נשואה ואמא לשניים, עמית וטל.
חדר חושך, גבעתיים: הוצאת רימונים, 2020
האריה והעכבר, קריית גת: הוצאת קוראים, 2018
ילד רע, מודיעין: כנרת זמורה-ביתן דביר, 2017
אור נדלק במרפסת, תל אביב: ספריית מעריב, 2012
פירורי קינמון, רמת גן: הוצאת רימונים, 2008
נמשים כמו כוכבים, תל אביב: הוצאת רימונים, 2004
יומנו של כוכב כדורגל, מאת שמיני פלינט, תל אביב: רימונים-ידיעות ספרים, 2016
ספר הרגשות הגדול שלי, מאת מארי רוזמן, תל אביב: רימונים-ידיעות ספרים, 2014
כל דרקון צריך חיבוק, מאת ג'ודית' ל.
אהובתו של הלורד, מאת ג'וי ריד, תל אביב: הוצאת שלגי, 2004
הרפתקן וג'נטלמן, מאת קרול דין, תל אביב: הוצאת שלגי, 2003
הרוזן השחצן, מאת ג'יין סייברי, תל אביב: הוצאת שלגי, 2002
חלונות נמוכים, מאת דורון שנער, כנרת זמורה-ביתן, 2016.
הרקמה שבינינו, מאת גילה בלפר, תל אביב: הוצאת מטר, 2016
חוות רכיבה לבנות, מאת אנטון דיסקלפאני, בן שמן: הוצאת מודן, 2015
בובות סיניות, מאת ליסה סי, בן שמן: הוצאת מודן, 2015
משחקי חברה, מאת רוית ראופמן, רמת גן: הוצאת רימונים, 2008
סדרת סיפורי שייקספיר: קומדיה של טעויות, הסוחר מוונציה, רומיאו ויוליה, מקבת, אילוף הסוררת, חלום ליל קיץ, רוב מהומה על לא דבר, הלילה ה-12, תל אביב: הוצאת תמוז, 2003
טוהר הנשק, מאת דן יהב, תל אביב: הוצאת תמוז, 2002
אלול, סיפור של חיפוש, מאת שלמה טל, תל אביב: הוצאת תמוז, 2001
יעל קרמסקי (נולדה ב-9 בפברואר 1961) היא במאית תיאטרון ישראלית.
עסקה בכוריאוגרפיה עד שנת 1998. פרופסור חבר בחוג לאמנות התיאטרון באוניברסיטת תל אביב וראש התוכנית למצטיינים במשחק.
יעל קרמסקי נולדה בקריית חיים וגדלה בקריית מוצקין.
בתם של ישעיהו ואסתר כגן.
בוגרת תואר ראשון במגמה לתנועה וכתב תנועה, באקדמיה למוסיקה ולמחול ע"ש רובין, ירושלים (1983–1987).
באותה תקופה רקדה בלהקת המחול של צבי גוטנהיימר בירושלים.
קרמסקי טסה לארצות הברית למשך ארבע שנים ללימודים.
למדה בבית הספר ללימודי תעודה (The School For Body/Mind Centering), אמרהסט, מסצ'וסטס, בנושא חקר התנועה בהקשרה למערכות בגוף, ולהתפתחות התנועה בשנה הראשונה (1992-1988).
בתקופת שהותה באמריקה בעיר ניו יורק רקדה בשלוש להקות: להקת המחול של עמוס פינחסי, קבוצת האימפרוביזציה של ה-movement research, וקבוצת התיאטרון מחול של Jan Marie.
באותה עת יצרה כוריאוגרפיה לארבעה מופעים, שניים מהם מופעי סולו בביצועה לפי מוזיקה של עודד זהבי.
בשנים 1994–1998 יצרה חמש כוריאוגרפיות שהוצגו בישראל.
היא עבדה עם להקה שהייתה מורכבת משחקנים, רקדניות, זמר אופרה, כנר ולוליין; בהם השחקנית והזמרת עדי עציון-זק.
בהמשך השלימה תואר שני בבימוי בחוג לאמנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב (1999–2004).
במהלך לימודיה ביימה לראשונה בתיאטרון האוניברסיטה.
בשנת 2014 עבדה על ההפקה "פספורט".
הפקה המורכבת משלושה טקסטים שונים אותם קרמסקי עיבדה בליווי דרמטורגי של פרופ' פרדי רוקם.
האחד, חליפת מכתבים בין גרשום שלום בירושלים וולטר בנימין באירופה שהתקיימה בשנת משנת 1933- 1940; השני, שיחות בין שני פליטים גרמנים בתחנת הרכבת של הלסינקי ב-1941, פרי עטו של ברטולט ברכט; השלישי הוא זיכרונותיו של אביה, שהיה פליט במשך שמונה שנים בתקופת מלחמת העולם השנייה וגלה מפינסק שבבלארוס לאוזבקיסטן.
ההצגה הייתה מועמדת בשש קטגוריות לפרס קיפוד הזהב, וזכתה בפרס על עיבוד לבמה.
בעקבות ההפקה הקימה קרמסקי את אנסמבל פספורט, אותו היא מנהלת אמנותית עד היום (2025).
קרמסקי הוזמנה להעלות את המחזה בעיבוד מחודש לבמה ב"אקדמיה לאמנויות המופע" בציריך, בסתיו 2016.
מבקר התיאטרון מיכאל הנדלזלץ כתב בהארץ:
בשנת 2015 ביימה קרמסקי את "האזרח ק'", עיבוד בימתי של קרמסקי לספר "המשפט" מאת פרנץ קפקא בליווי דרמטורגי של פרופ' פרדי רוקם.
בשנת 2023 עיבדה לבמה את ספרו של דויד גרוסמן "נופל מחוץ לזמן".
בשנים 2004–2008 ניהלה אומנותית את תחום התיאטרון במתא"ן עד יום פירוקו על ידי החברה למתנ"סים.
מאוחר יותר שימשה מנכ"לית של עמותת "אדם יוצר" (2014–2016) שתומכת בפעילות אנסמבל פספורט ובהקמת מתא"ן, פיתחה וניהלה תוכניות תיאטרון לבני נוער, פיתחה וניהלה מסלולי כתיבה לבמה לאנשי מקצוע מתחום התיאטרון.
הייתה חברה בוועדות האמנותיות של "זירת מחול", "פסטיבל המחול", "ניסוי כלים", הזירה הבין תחומית (2007–2009) ומרכז ביכורי העיתים תל אביב (2005–2008).
בעבר לימדה תיאטרון, בימוי, כתיבה, מחול, תנועה וכוריאוגרפיה בבית הספר לתיאטרון חזותי בירושלים, תיכון לאמנויות תלמה ילין, גבעתיים; השתלמויות מורים בסמינר הקיבוצים, בית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה, מכללת שנקר בשיתוף בית הספר לשחקן-יוצר "מנוע חיפוש", בית ספר לרקדנים "ביכורי העיתים" בתל אביב ובבתי ספר שונים.
החל משנת 2009 מלמדת משחק, בימוי ויצירה עצמאית באוניברסיטת תל אביב בחוג לאמנות התיאטרון.
משנת 2012 מכהנת כראש התוכנית למצטיינים במשחק (מסלול ישיר לתואר שני M.F.A) ומשמשת מרצה בכירה.
בשנת 2025 מונתה לפרופסור חבר בחוג לאומנות התיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
יעל קרמסקי נשואה לאהוד קרמסקי, ארכיטקט ולהם בן אחד.
שנה הצגה עיבוד לבמה ובימוי מתרגם תיאטרון עיצוב חלל עיצוב תלבושות עיצוב תאורה וידאו לחן/עיבוד מוזיקלי שחקנים מידע נוסף בכורה בדצמבר
"אנסמבל פספורט", אולם שידלובסקי, מוזיאון תל אביב לאומנות.
איריס מועלם דינה קונסון איריס מועלם איריס מועלם, נמרוד צין פיי שפירו (גם הדרכה קולית) דינה בליי, ירדן גלבוע, אייל זוסמן, רונן יפרח, שי לוי, פיי שפירו ההצגה הייתה מועמדת לחמישה פרסי קיפוד הזהב לשנת 2019, זכה בפרס קיפוד הזהב לשחקן המשנה: איל זוסמן.
2016 Passport עיבוד של קרמסקי לבמה של טקסטים מתוך "שיחות של פליטים" מאת ברכט וטקסטים דוקומנטריים המבוססים על "חליפת מכתבים" מאת ולטר בנימין וגרשום שלום.
ועדויות מפי פליט מלחמת העולם השנייה - ישעיהו כגן ועדויות מפי בני משפחות השחקנים השווייצרים והגרמנים.
שנה הצגה מקום מידע נוסף 2014 הדה גאבלר האקדמיה לאומנויות המופע בציריך 2004 הדיבוק התיאטרון ההונגרי של קלוז', רומניה ההצגה זכתה בפרס התיאטרון להצגה הטובה ביותר ברומני
יעל רונן (נולדה ב-1968) היא פרופסור חבר ועמיתת מחקר בכירה במרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה העברית בירושלים.
היא מומחית למשפט בין-לאומי פומבי, ועוסקת בעיקר בתחומי סטטוס טריטוריאלי, זכויות אדם, דיני כיבוש ומעמדם של שחקנים שאינם מדינות.
בנוסף לכך היא עוסקת במשפט בין-לאומי פרטי.
היא למדה בבית ספר בית חינוך תיכון עירוני ג'.
את שירותה הצבאי עשתה כפקידה בבית המשפט הצבאי ברמאללה.
בשנת 1992 היא סיימה את לימודיה לתואר ראשון במשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
במהלך לימודיה זכתה בפרס אוברלנדר לתלמידים מצטיינים במשפט בין-לאומי פומבי וכן במלגות לתלמידים מצטיינים.
ב-1996 היא סיימה בהצטיינות לימודי תואר שני בפקולטה למשפטים באוניברסיטה העברית בירושלים.
רונן התמחתה במשך חצי שנה במחלקה הבין-לאומית בפרקליטות המדינה (העוסקת בהסגרה ובעזרה משפטית למדינות זרות) ובמשך שנה באגף משפט במשרד החוץ.
היא הוסמכה כעורכת דין בשנת 1993, ומיד בתום תקופת ההתמחות החלה את הכשרתה כצוערת בקורס הצוערים של משרד החוץ.
במקביל שירתה כיועצת המשפטית למשלחת הישראלית (שבראשה עמד יוסף הדס) לוועדה המרובעת בנושא עקורי 1967. כמו כן כיהנה כיועצת המשפטית לנציגות ישראל לאו"ם במהלך מושבי העצרת הכללית בשנים 1996 ו-1997. ב-1998 מונתה רונן לדוברת שגרירות ישראל בניו דלהי, הודו ואחראית על קשרים עם התקשורת.
ב-2000 פרשה רונן משירות החוץ ופנתה לעבודה אקדמית.
היא עבדה כעוזרת מחקר לפרופ' דוד קרצמר וכמרכזת מחקר בהנחית פרופ' רות הלפרין-קדרי ופרופ' רינה בוגוש בנושא מגדר וגישור לגירושין.
מאמרן המסכם את מחקרן צוטט בפסיקת בית המשפט העליון.
בשנים 2002–2005 למדה לדוקטורט באוניברסיטת קיימברידג' בהנחייתו של פרופ' ג'יימס קרופורד.
עם שובה לארץ ב-2005 החלה רונן ללמד משפט בין-לאומי פומבי ומשפט בין-לאומי פרטי בקריה האקדמית אונו.
ב-2008 קבלה מלגת פוסט-דוקטורט (ע"ש אנג'ל) ב"מרכז מינרבה לזכויות האדם" באוניברסיטה העברית, ומאז תום שנת המלגה היא עמיתת מחקר במרכז.
ב-2009 החלה רונן ללמד במרכז האקדמי שערי מדע ומשפט ומ-2010 כיהנה חברת סגל קבוע במוסד.
ב-2011 קודמה על ידי המועצה להשכלה גבוהה לדרגת מרצה בכירה ובשנת 2014 קודמה על ידי המועצה להשכלה גבוהה לדרגת פרופסור חבר.
רונן מלמדת משפט בין-לאומי פומבי ופרטי, קורסים בנושאי זכויות אדם, משפט בין-לאומי פלילי, היבטים משפטיים של הסכסוך הישראלי-פלסטיני.
בשנים 2012–2015 היא כיהנה כעורכת כתב העת "שערי משפט".
בנוסף לכך היא מלמדת באוניברסיטה העברית בירושלים ובמוסדות אקדמיים נוספים.
מאז 2008 רונן היא העורכת האקדמית של כתב העת "Israel Law Review".
כתב העת מתמחה בסוגיות של זכויות אדם, משפט בין-לאומי וציבורי, ובמיוחד בנושאי קונפליקטים משפטיים רלוונטיים לישראל.
היא העורכת של הבלוג "שיח.זכויות@מינרבה", המתפרסם על ידי מרכז מינרבה לזכויות אדם באוניברסיטה העברית בירושלים.
רונן מרצה בקביעות בהשתלמויות של הצלב האדום והאגודה לזכויות האזרח בישראל ובהדרכות לסטודנטים המשתתפים בתחרויות הבין-לאומיות על משפט הומניטרי, וכן בהשתלמויות של שירות המדינה, בפרקליטות הצבאית ועוד.
היא עמיתה ב"פורום לחשיבה אזורית".
רונן חברה ב"פורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה", הפועל נגד הרפורמה המשפטית בישראל (2023).
עבודת הדוקטורט של רונן, בנושא "סיומם של משטרים בלתי חוקיים על פי המשפט הבין-לאומי", עסקה במתח שבין היעדר תוקף של הכרזות עצמאות וסיפוחים בלתי חוקיים על פי המשפט הבין-לאומי לבין הצורך להבטיח יציבות והמשכיות במשפט הבין-לאומי ומבחינת זכויות אדם בפרט.
עבודתה הסתמכה על הפרקטיקה בעת המעבר לעצמאות של זימבבואה ב-1980, נמיביה ב-1990, המדינות הבלטיות ב-1991, ומזרח טימור ב-2002, בתום האפרטהייד והיעלמות מדינות החסות (הבנטוסטאנים) בדרום אפריקה, ובתוכנית לאיחוד צפון קפריסין עם דרום האי.
הדוקטורט התפרסם כספר בהוצאת Cambridge University Press בשנת 2011. מאמר המבוסס על העבודה זכה בפרס למאמר המצטיין ביובל ה-25 של כתב העת הנורדי לזכויות אדם.
מחקריה של רונן מתמקדים באופן שבו תחומי משפט שונים – זכויות אדם, משפט הומניטרי, משפט בין-לאומי פלילי – חלים ביחס לשחקנים במשפט הבין-לאומי שאינם מדינות, כגון מעין-מדינות, ולמצבים שאינם מצבי ריבונות, כמו כיבוש או טענות ריבונות שאינן מוכרות.
מאמרה בנושא "המדינה", נזכר בפסיקת בית המשפט המחוזי.
רונן כתבה מספר מאמרים בנוגע להשלכות של הצעדים של הפלסטינים ושל הרשות הפלסטינית לקראת הכרה בין-לאומית במדינה, בין היתר מבחינת אחריותם על פי דיני זכויות אדם, וסמכות בית הדין הפלילי הקבוע בנוגע למעשים שבוצעו בשטח שהפלסטינים טוענים לגביו שהוא "מדינת" פלסטין.
עבודתה של רונן עוסקת גם בהיבטים שונים של אחריותה וכוחה של מדינת ישראל ביחס לשטח.
מאמרה בנושא תחולתו של חוק יסוד: כבוד האדם וחירותו נזכר בפסיקת בית המשפט העליון בפסק דין בנוגע לתפיסת מקרקעין פלסטינים פרטיים על מנת להקים מגורי ארעי למפוני עמונה ב"עמונה צפון"{{הערה|בג"ץ 794/17 זיאדה ואח' נ' מפקד כוחות צה"ל ואח'(31.10.1017)}}.
בנוסף לכך, עסקה רונן בעבודתם של בתי דין בין-לאומיים, בכתיבה משותפת עם פרופ' שבתאי רוזן על הפרקטיקה של בית הדין הבין-לאומי בהאג (ICJ) ומחקרם על עבודתם של בתי הדין הפליליים הבין-לאומיים וכן של מסגרות מדינתיות שהוקמו בעקבות המלחמה ביוגוסלביה, וכן ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו ובמזרח טימור.
תחום נוסף שבו היא עוסקת הוא מעמדם של תושבי מזרח ירושלים במסגרת המשפט הישראלי, בעיקר בהקשר של מעמדם כתושבים שאינם אזרחים.
אמנון רמון בהשתתפות יעל רונן, "תושבים, לא אזרחים: ישראל וערביי מזרח ירושלים", 2017-1967 (מכון ירושלים למחקרי מדיניות, 2017)
יעל רונן, "רונן וסייבל משפט בין-לאומי" (מהדורה רביעית, נבו 2023)
"פני הלכת עווד – לאן?
מעמדם של תושבי מזרח ירושלים הפלסטינים" בספר רות לפידות (יובל שני והילי מודריק-אבן חן, עורכים, נבו 2020) 97–115
"ניסיונות חד-צדדיים לשינוי מעמד השטחים בצל הסכם הביניים" ב-25 שנה ל"תהליך אוסלו"- ציון דרך בניסיונות ליישוב הסכסוך הישראלי-פלסטיני (אפרים לביא, יעל רונן והנרי פישמן, עורכים, כרמל 2019)
"משילות חלולה: מערכת החינוך במזרח ירושלים", משפט וממשל''' יט (2017)
"המדינה", ברובי סיבל ויעל רונן (עורכים), משפט בין-לאומי (המכון למחקרי חקיקה ולמשפט השוואתי ע"ש הרי ומיכאל סאקר, האוניברסיטה העברית בירושלים, הפקולטה למשפטים, נבו, מהדורה שלישית, תשע"ו-2016)
יעל רייך (נולדה ב-14 באוגוסט 1971) היא דוגמנית, שחקנית ואמנית ישראלית.
רייך התגלתה בגיל 17 בחוף הים בתל אביב על ידי המעצב אסף זיו, השניים נסעו יחדיו לפריז ולאחר מכן היא הופיעה בשבוע האופנה בעיר.
היא כיכבה על שערי המגזינים ווג, אל ומארי קלייר ולקחה חלק בתצוגות אופנה של איב סאן לורן ואוסקר דה לה רנטה.
כאומנית היא ערכה מספר תערוכות, היא עבדה רבות גם במילאנו ובניו יורק ודגמנה גם לחברות רבלון ומייסיס.
היא הובילה את הקמפיינים של הבשמים "עדן" ו"אנאיס אנאיס" של קאשרל וגם למחסני אופנה.
ב-2006 היא החלה לשמש כשופטת בעונה השנייה של התוכנית "הדוגמניות" שעסקה בחיפוש אחר הדוגמנית הבאה של ישראל.
השתתפה בסדרה תיעודית בערוץ 2 על החיים בעולם הדוגמנות.
בשנת 2011 שיחקה בסרט הדרמה הקצר "לילה בהיר" לצד מיקי לאון, את הסרט ביימה וכתבה לי את גליק.
בשנת 2012 שיחקה בסרט הדרמה-קומי "מלח ים" בבימויו של איתי לב, ולצידם של יפתח קליין וחן יאני.
יעל רוזמן (נולדה ב-9 בינואר 1942, כ' בטבת ה'תש"ב) היא משוררת, עורכת, תסריטאית וסופרת לילדים ולנוער.
רוזמן נולדה וגדלה ברמת גן.
בית הוריה, אריה (פועל תעשייה) ואטה מלטינסקי, שכן באזור כפרי של רמת גן ולידו זרם נחל הירקון, שם אהבה רוזמן לטייל בימי ילדותה.
לרוזמן אח בכור ואחות צעירה ממנה.
היא גדלה ונתחנכה בעיר הולדתה רמת גן, וסיימה את בית-הספר 'תיכון חדש' בתל אביב.
בתקופת הצבא שירתה רוזמן כחיילת בנח"ל, בעמק הירדן ובקיבוץ עין גדי.
בקיבוץ עבדה רוזמן בגידול ורדים, שם הכירה את בעלה.
בשנת 1966 עברה להתגורר עם משפחתה באזור, שם עסקה בהוראה ועשתה את ניסיונותיה הראשונים בכתיבה.
בשנת 1968 עברה המשפחה להתגורר בירושלים, שם כתבה רוזמן תסריטים לטלוויזיה (בין השאר לסדרות "טלפלא", "קרוסלה" ו"סיפורים בראש"), ועסקה בריפוי בעיסוק.
בשנת 1981 השתקעה המשפחה במצפה כליל שבגליל המערבי, כאשר היישוב היה בשלבים הראשונים של הקמתו והתגוררו בו רק עוד מספר משפחות.
ספרה הראשון של רוזמן: "המצחיקה עם העגילים", יצא לאור בשנת 1967, ומאז היא כותבת ועוסקת בתחומים מקצועיים שונים בתחום הספרות.
רוזמן זכתה 3 פעמים בפרס זאב לספרות ילדים ונוער.
אחדים מספריה של רוזמן תורגמו לשפות זרות, בין היתר: גרמנית, רוסית ואנגלית, עובדו לרדיו, לטלוויזיה ולתיאטרון.
בנוסף כתבה רוזמן תסריטים לטלוויזיה, פזמונים וסיפורים קצרים.
רוזמן עורכת, מנחה ומלווה יוצרים בראשית דרכם הספרותית, וכותבת סיפורים קצרים למבוגרים, חלקם ראו אור בכתב העת "מאזניים".
לומדת ומלמדת טכניקה שנקראת "אווטר", העוסקת בחיים מתוך בחירה ובפיתוח המודעות.
רוזמן מתגוררת במצפה כליל, ומאז 2008 בתל אביב.
היא נשואה לישראל, אמא לשלושה וסבתא לארבעה נכדים.
פרס שרת התרבות והספורט בתחום היצירה הספרותית העברית לילדים ולנוער על שם דבורה עומר, 2018.
פרס הצילינדר הנודד של אמנות לעם - 1980
המצחיקה עם העגילים (עם עובד,1967).
הספר זכה להדפסות רבות, תורגם לגרמנית, עובד לתסריט שהופק בטלוויזיה הכללית, עובד גם לתסכית רדיו ולמחזה, הסרט זכה בפרס הסובלנות של אגודת העיתונאים.
תום והאריה המעופף (מסדה, 1980).
זכה בפרס זאב לשנת תשמ"ב.
תורגם לרוסית, עובד לתסכית רדיו.
הרומן שלי עם בן-גוריון ועם פנינה (עם עובד, 1996).
תורגם לגרמנית, עובד לתסריט והופק על ידי הטלוויזיה הכללית.
תורגם לגרמנית והגיע לראש רשימת רבי המכר בגרמניה.
העורב והשועל (מחברות לספרות - זמורה ביתן, 1993).
מעשה בשלושה גדיים (דני ספרים, 1993).
מלך התחבולות (עם עובד - הוצאת יד יצחק בן צבי, 1995).
זכה בפרס זאב לשנת תשנ"ז.
(הקיבוץ המאוחד ספרית פועלים, 2016).
גבריאל בך: פרקליט, שופט וג'נטלמן.
ילדה, מכשפה ושלושה זוגות עיניים - חודש על בסיס מכשיפ'לה קטנה (עם עובד, 2023)
סדרת ספרים בשם שלוש חברות טובות - 2017 - יצא לאור באנגלית בהוצאת אמזון: 1. בואי מוצאת בובה 2. גור תינוק 3. האוזניים של קליאו 4. מה מפחיד בזה 5 חוט דק של אהבה.
יעל קרת (נולדה ב- 3 בספטמבר 1986 בירושלים) היא פסנתרנית ישראלית.
קרת החלה את לימודי הפסנתר אצל חוה ערמון בקונסרבטוריון הישראלי למוזיקה בתל אביב, שם למדה משנת 1994 עד 2001. היא בוגרת בית הספר לאמנויות תלמה ילין.
במהלך לימודיה שם הופיעה כסולנית עם תזמורת בית הספר בישראל ומחוצה לה.
משנת 2001 יעל קרת היא תלמידתו של פרופ' תומר לב בבית הספר למוזיקה ע"ש בוכמן-מהטה באוניברסיטת תל אביב, אותו סיימה בהצטיינות.
כמו כן היא בעלת תואר שני במדיניות ציבורית מאוניברסיטת תל אביב.
היא בוגרת יחידת הנגנים הצעירים של המרכז למוזיקה ירושלים.
במסגרת זו השתתפה בקונצרטים קאמריים ובהקלטות לרדיו.
היא השתלמה אצל מאריי פרחיה בכיתות אמן בלונדון ובירושלים ולמדה אצל דניאל בארנבוים בברלין ואצל דמיטרי בשקירוב.
בתקופת שהותה בברלין הופיעה עם תזמורת דיוואן מזרח-מערב בניצוח בארנבוים.
בשנת 1999 השתתפה קרת בסדנה מוזיקה קאמרית של אפל היל בארצות הברית, הצעירה במשתתפי הסדנה.
בפסטיבלי מוזיקה שונים בעולם השתלמה בכיתותיהם של מנחם פרסלר, ליאון פליישר, סטיבן איסרליס, יוסף קליכשטיין, מרים פריד ועוד.
קרת הופיעה בפסטיבל זלצבורג עם תומאס המפסון ועם הזמרת ולטראוד מאייר ניגנה בבית האופרה בבאדן-באדן ובמוזיאון הלובר בפריז.
היא ניגנה גם עם אמנים ישראלים כמו גיא בראונשטיין, עמיחי גרוס, אבי אביטל ורינת שחם.
יעל קרת עובדת באופרה הישראלית החדשה כפסנתרנית חזרות, מנהלת מוזיקלית, מנחה קונצרטים וכותבת תוכן.
היא משתתפת בפעילויות הפרויקט הקאמרי הישראלי, המופיע ברחבי הארץ ומעודד יצירה ישראלית מקורית פרי עטם של מלחינים ישראלים צעירים.
בקיץ 2003 ניגנה עם התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון ובנובמבר 2018 הופיעה במסגרת הסדרה "קאמרי בצהרי שישי" של תזמורת זו בתוכנית של שירים בנושא עונות השנה, עם זמרות האופרה הישראלית דניאלה סקורקה, מורן אבולוף וענת צ'רני.
במרץ 2007 הופיעה כסולנית בסדרת קונצרטים של הקאמרטה הישראלית ירושלים בניצוח אבנר בירון
2006 - פרס ראשון בתחרות מוזיקה קאמרית של האקדמיה למוזיקה באוניברסיטת תל אביב, יחד עם איתמר זורמן ולינור כץ
יעל שושנה כהן (נולדה ב-3 בינואר 1985) היא זמרת ישראלית, סולנית להקת האינדי-פופ "לולה מארש".
בילדותה גרה עם משפחתה במדינות שונות, ביניהן סינגפור ואפריקה.
כשחזרה לארץ התאקלמה בכוכב יאיר, ילדה שלישית מבין ארבעה אחים.
למדה במגמת המוזיקה של תיכון כצנלסון בכפר סבא.
את השירות הצבאי עשתה בלהקת פיקוד מרכז.
למדה סטיילינג ועיצוב אופנה במכללת שנקר, ומוזיקה בבית הספר "רימון".
ב-2011 התחילה לעבוד עם גיל לנדאו על מוזיקה עבור מה שמאוחר יותר יהפוך ללהקה בשם "לולה מארש".
ב-2012 השתתפה בעונה השנייה של תוכנית הריאליטי "The Voice", בנבחרת של אביב גפן.
היא הודחה מהתוכנית לאחר ארבעה שלבים, כשהשיר האחרון שביצעה היה "תחרות כלבים".
ב-2013 הקימה יחד עם גיל לנדאו את להקת "לולה מארש" ואליהם הצטרפו זמן לא רב לאחר מכן מתי גלעד (גיטרה בס, חבר להקת ג'יין בורדו), רמי אוסרווסר (גיטרה) ודקל דביר (תופים).
בינואר 2016 יצא ה-EP הראשון של הלהקה בשם "You're Mine".
כאשר הסינגל הראשי מתוכו כיום עומד על 17 מיליון השמעות.
באפריל באותה השנה, כתבה הלהקה שיר מקורי: "Drift and Fall Again" (ביחד עם Madsonik ו-Keith Power) עבור פסקול הסרט ההוליוודי "Criminal".
כשנה לאחר מכן (2017) יצא האלבום הראשון של הלהקה באורך מלא - "Remember Roses".
כאשר השיר הראשי מתוכו "Wishing Girl", נבחר לככב בפרסומת של הבושם הצרפתי guerlain, ובפרסומת ל־eBay, וצבר מעל ל-33 מיליון האזנות והפך את לולה מארש ללהקה המואזנת ביותר בישראל בקנה מידה בינלאומי.
בינואר 2020 שחררה הלהקה את אלבומם השני "Someday Tomorrow Maybe", הסינגל הראשון Echoes, שזכה לביקורת בניו יורק טיימס, היה מועמד במצעדי השנה השונים בישראל בקטגוריית "שיר השנה".
הסינגל השני "Only For a Moment" שיצא בבכורה במגזין Variety, הגיע ל-38 מיליון האזנות בספוטיפיי.
בנוסף, השתתף השיר בפסקול הסרט "Purple Hearts" ובסדרה Atypical בנטפליקס.
לקראת הוצאת האלבום המלא, שחררה הלהקה וידאו לסינגל השלישי,"What am I" הווידאו הורכב מרגעים אישיים שתועדו במהלך סיבובי ההופעות של הלהקה בעולם בשנים האחרונות והוא נערך על ידי יעל.
בעקבות האלבום יצאה הלהקה לסיבובי הופעות רבים באירופה וארצות הברית והופיעה בפסטיבלים רבים, ביניהם פסטיבל זיגט בבודפשט, פרימוורה בברצלונה, פלאו בשווייץ ועוד.
בשנת 2020 נמנה ההרכב "לולה מארש" בין האמנים הישראלים שחלה עלייה בהשמעות שלהם בספוטיפיי ברחבי העולם, עם השירים Wishing Girl ו-Only For A Moment.
ביחד עם גיל לנדאו כתבה וביצעה שירים עבור פסקולים של סרטים וסדרות בעולם, ביניהם חידוש לשיר של ננסי סינטרה "Something Stupid" בסדרה "Better Call Saul" בנטפליקס, שזכה בפרס ל-"שיר הכי טוב שהוקלט לטלוויזיה" בטקס פרסי "guild of music supervisors" בלוס אנג'לס.
בשנת 2021 השיר "Summer Night", שיצרו לולה מארש ביחד עם ההרכב "גארדן סיטי מובמנט", נבחר להיות כחלק מפסקול המשחק פיפ"א 22 מסדרת משחקי פיפ"א.
יעל שלביה כהן (נולדה ב-31 באוגוסט 2001, י"ב באלול ה'תשס"א) היא דוגמנית ושחקנית ישראלית.
שלביה הופיעה בקמפיינים בין-לאומיים של דוגמנות.
הוצגה על ידי TC CANDLER בשנת 2018 במקום השלישי ברשימת מאה הנשים היפות בעולם, בשנת 2019 במקום השני, ובשנת 2020 במקום הראשון.
יעל שלביה כהן נולדה בנהריה, למשפחה דתית-לאומית.
אמה, עופרה כהן, היא מתווכת וספרנית.
אביה, עופר כהן, הוא מפקח במפעל.
מוצא משפחתה מהאי ג'רבה שבתוניסיה, משם הגיע השם שלביה בו היא משתמשת כשם משפחתה בשם הבמה שלה.
פרצה לתודעה בזכות תמונותיה ברשת החברתית אינסטגרם.
זמן קצר לפני יום הולדתה ה-16 קיבלה הצעה להצטלם באופן מקצועי מהצלמת מרינה מושקוביץ והסכימה, מה שפתח את קריירת הדוגמנות המקצועית שלה.
שלביה גדלה במשפחה דתית ועיסוקה בדוגמנות הביא למחלוקת והתנגדות מצד האולפנה שבה למדה, שאיימה לסלקה.
מאידך משפחתה תמכה בקריירה שלה, כל עוד לא תפריע ללימודיה.
לאחר פנייה למשרד החינוך, הורשתה שלביה להמשיך בלימודים בתנאי שתעמוד בהנחיות מסוימות.
קריירת הדוגמנות התנגשה באורח חייה מבחינת צניעות הלבוש ושמירה על שבת וכשרות.
במהלך צילום קמפיין דוגמנות במילאנו שלביה סיפרה כי הסתפקה באכילת קרקרים בלבד במשך ארבעה ימים, מכיוון שלא הצליחה למצוא אוכל כשר.
לדבריה, איבדה חוזי דוגמנות רבים בגלל שמירת השבת ודרישות צניעות מסוימות שעליהן עמדה באותה עת, כמו הימנעות מצילומים בבגדי ים או בהלבשה תחתונה, נכון לאותה עת.
בשנת 2020 התגייסה לצה"ל ושירתה בחיל האוויר, על תקן אומן פעיל.
שלביה דגמנה עבור רשתות האופנה הישראליות פוקס וקסטרו, והצטלמה עבור קמפיינים במדינות ובערים שונות בעולם כמו פריז ומילאנו, כמו כן במונטה קרלו, בשוודיה, בפולין ובארצות הברית.
בשנים 2017–2020 הייתה הפרזנטורית של רשת האופנה הישראלית רנואר.
בשנת 2018 דגמנה למותג KKW Beauty של הידוענית האמריקאית קים קרדשיאן, שם נבחרו תמונותיה על ידי קים קרדשיאן.
שימשה כפרזנטורית למותג הטלפון הסלולרי FINNEY מבית Sirin Labs (של הישראלי משה חוגג), לצד כוכב הכדורגל הארגנטינאי ליונל מסי.
בשנת 2019 נבחרה שלביה להוביל את קמפיין מותג הטיפוח של הידוענית האמריקאית קיילי ג'נר.
החל מאפריל 2020, משחקת בתפקיד הבכורה שלה בתור רות הירש, בסדרה הדרמה התקופתית לנוער "פלמ"ח" בערוץ TeenNick למנויי yes.
במאי 2021 נבחרה שלביה לפרזנטורית של רשת הגלידריות הישראלית, דלי קרים.
שלביה נכללה ברשימת פורבס 30Under30 של כתב העת "פורבס ישראל" לשנת 2022.
שלביה השתתפה בעונת העשור של התוכנית "מחוברים" מבית היוצר של HOT.
בפברואר 2023 השתתפה בסדרת יוטיוב בשם "צרחות", יחד עם הזמרת אנה זק, בה הן סוקרות רכבות הרים בפארקים שונים בעולם.
בשנת 2024 השתתפה לראשונה במופע הפסטיגל.
מ-2018 עד 2019 הייתה במערכת יחסים עם הדוגמן ברק שמיר.
מ-2019 עד 2022 הייתה בזוגיות עם המיליארדר האמריקאי-יהודי ברנדון קורף, בנם של הרב יצחק אהרן קארף, ושל שרי רדסטון (Redstone), מבעלות השליטה בתאגיד ViacomCBS, מתאגידי התקשורת הגדולים בארצות הברית.
בשנת 2022, החלה שלביה בזוגיות עם הזמר עומר אדם, עמו הייתה במערכת יחסים כבר בעבר.
בינואר 2023, הם עברו לאיחוד האמירויות הערביות והתגוררו בדובאי.
במאי 2023 אחרי כחצי שנה בדובאי חזרו להתגורר בישראל.
שנהפרסקטגוריהפרויקטתוצאה2022פרסי נבחרי השנה של פרוגישחקנית ראשית בסדרת נוערפלמ"חזוג השנהיעל שלביה ועומר אדם
יַעֲלֶה תַחֲנוּנֵנוּ מֵעֶרֶב הוא פיוט ליום הכיפורים הנאמר במנהגי אשכנז (ואיטליה) לאחר תפילת העמידה של ערבית, כפתיחה לסדר הסליחות של ערבית ליום הכיפורים.
הפיוט נכתב בימי הביניים באשכנז (גרמניה) ומחברו אינו ידוע.
הוא נזכר כבר בספר הראבי"ה במאה השתים עשרה.
קיימים הבדלים קלים בין הנוסח של מנהגי אשכנז המערבי ואיטליה ובין הנוסח של מנהג פולין, ונראה שמנהג אשכנז המערבי הוא הנוסח המקורי, ונוסח פולין הוא נוסח מעובד.
קיימים גם שינויים קלים בכתבי היד השונים.
בצרפת ובוורמייזא לא אמרו פיוט זה כלל.
בכל בית יש שלושה חלקים:
במילים המשתנות קיימות מילים שבדרך כלל מביעות תחינה או תפילה עם כינוי קניין של מדברים (אנחנו).
והכוונה שהתפילה-תחנון-זעקה של כל ציבור המתפללים תעלה לפני האל מערב יום הכיפורים דרך יומו ועד נעילת החג לקראת הערב למחרת.
השיא הוא בשורה האחרונה: "וְיֵרָאֶה אֵלֵינוּ עַד עָרֶב".
לא המענה הוא שְ"יֵרָאֶה", אלא הקב"ה עצמו.
המבנה הבסיסי בנוי על נוסח התפילה יעלה ויבוא שבתחילתה מופיע רצף הבקשות "יַעֲלֶה וְיָבֹא ויַגִּיעַ ויֵרָאֶה וְיֵרָצֶה".
סדר המילים הוא אקרוסטיכון של א"ב הפוך (תשר"ק).
על מנת להשלים את הפיוט במלואו הבית האחרון מורכב משלוש מילים המתחילות באות א'.
כך יש בפיוט 24 שורות ב-8 בתים.
על בסיס מילות הפיוט כתב אהוד מנור את אחד הבתים בשיר ללכת שבי אחרייך המוכר בזכות ביצועו על ידי אילנית
יחד עם הפיוט כי הנה כחומר (הנאמר בליל יום הכיפורים במנהג אשכנז המזרחי) מהווה פיוט זה את החלק "המוזיקלי" של תפילת ליל יום הכיפורים בקהילות אשכנז.
לפיוט חוברו ניגונים רבים, החל מעולם החזנות האשכנזי הקלאסי דרך חצרות האדמורי"ם החסידיים, בהם ניגון חב"ד, ועד למנגינות מודרניות.
יעל רון בן משה (נולדה ב-14 בנובמבר 1978) היא חברת הכנסת מטעם מפלגת כחול לבן – המחנה הממלכתי.
בנוסף, כיהנה בעבר גם כיו"ר הוועדה המיוחדת לפניות הציבור ומזכ"לית המפלגה.
נולדה בקיבוץ געתון, לציפ ויאיר.
היא בעלת תואר ראשון במדע המדינה, בסוציולוגיה ובאנתרופולוגיה מאוניברסיטת תל אביב ותואר שני במדע המדינה בתוכנית למצטיינים, גם כן מאוניברסיטת תל אביב.
ניהלה תוכניות תעסוקה בג'וינט ישראל וכן עבדה בשב"כ ובמשרד ראש הממשלה.
בפברואר 2015 מונתה לניהול שותפות אזורית באשכול רשויות גליל מערבי.
במסגרת תפקידה, ניהלה תקציב שנתי של כ-80 מיליון ש"ח, שהתחלק בין 13 ערים ורשויות מקומיות.
למדה באוניברסיטת הרווארד במסגרת תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
אחר כך, שימשה דירקטורית בארבע חברות ובשנים 2004–2006 הייתה דסקאית בשירות הביטחון הכללי.
בינואר 2020, לקראת הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, הוצבה רון בן משה במקום ה-40 ברשימת "כחול לבן", מטעם מפלגת "חוסן לישראל".
בהמשך, פרשה חברת־כנסת אחת שנבחרה מטעם הרשימה וחמישה אחרים התפטרו במסגרת "החוק הנורווגי".
כך, רון בן משה נכנסה לכנסת לאחר התפטרותו של חבר הכנסת עפר שלח.
לאחר פרישתה של עינב קאבלה מ"כחול לבן" ומעברה למפלגת הישראלים מונתה ליו"ר ועדת המדע והטכנולוגיה עד להתפזרותה של הכנסת העשרים ושלוש.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הוצבה במקום השמיני ברשימת "כחול לבן" לכנסת ונבחרה לכנסת, לאחר שהמפלגה זכתה ב-8 מנדטים.
היא שימשה כיו"ר הוועדה לפניות הציבור בכנסת, חברה בוועדת הכספים ומזכ"לית מפלגת "כחול לבן".
בתקופת כהונתה יזמה במה הצעות חוק הכוללות בין היתר רפורמה לעידוד השקעות הון בחקלאות, חוק ביטוח בריאות ממלכתי שתומך בצמצום הפערים בין הפריפריה למרכז ועידוד השקעות הון במפעלים הסמוכים לקווי העימות.
בכנסת ה־24 חברת הכנסת יזמה וקידמה סדרת תיקוני-חוק בחוק ההוצאה לפועל להפחתת העומס הכספי על אזרחים בחובות קטנים, בין היתר בעקבות תלונות רבות על גביית אגרות בכביש 6 חוצה צפון.
במקביל, כיו"ר ועדת פניות הציבור הובילה מהלכים מול משרדי הממשלה להקמת מסלקה אחידה לגביית האגרות ולבחינה מחדש של מודל ההפעלה והמימון של כביש 6 בצפון.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש, הוצבה במקום ה-15 ברשימת "המחנה הממלכתי" מטעם רשימת "כחול לבן", ולא נבחרה לכנסת.
בסמוך לכך סיימה את תפקידה כמזכ"לית מפלגת "חוסן לישראל".
בעקבות התפטרותו של מתן כהנא מהכנסת, החלה בן משה לכהן כחברת כנסת ב-8 ביולי 2025. משמשת כחברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה, בוועדה המיוחדת לצמצום פערים חברתיים בפריפריה ובוועדה לפניות הציבור.
נשואה לדורון, ולהם שלושה ילדים.
אבי בעלה דורון, צבי בן-משה ("צבילי"), היה עוזרם של יגאל אלון (אז ח"כ) ויצחק רבין (אז ח"כ ושר הביטחון), ובהמשך, מזכיר התנועה הקיבוצית.
יעל ברגהיים-ישי-שֶׁרֶז-פולקובסקי (1931 - 23 בינואר 2017) הייתה שחיינית ארץ ישראלית, אלופת ארץ ישראל (1945) במשחה ל-100 מטר חופשי, פלמ"חניקית, שחקנית, זמרת, אמרגנית ויזמת ישראלית.
יעל שרז נולדה בשם יעל ברגהיים וגדלה בחיפה בתם של אריה וצפורה.
אמה, צפורה ברגהיים, אשת ציבור חיפאית וקריינית, ששיחקה בהצגה אחת בתפקיד ראשי אחד בהצגה "פאני" של מרסל פניול.
היא התאמנה בקבוצת השחייה של מכבי חיפה בהדרכתו של איזיה פייגנבוים והייתה חברה בתנועת הנוער מכבי הצעיר.
באליפות הנוער בשחייה של ארץ ישראל, שנערכה ברחובות בסוף ספטמבר 1945, היא זכתה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:37.2 דקות, לפני אהובה דוד ממכבי טבריה ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב, אחרי אהובה דוד.
שבועיים לאחר מכן, באליפות ארץ ישראל שנערכה בבת גלים בחיפה בתחילת אוקטובר היא זכתה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:35.2 דקות, לפני אהובה דוד (1:41.1 דקות).
בשנת 1947 בגיל שש עשרה וחצי, היא התגייסה לגדוד השני של הפלמ"ח בגברעם.
עם פרוץ מלחמת העצמאות, סופחה לליווי השיירות לירושלים, השתתפה בהתקפה על האוניה אלטלנה והשתייכה לגדוד הפורצים של חטיבת הראל.
בשנות ה-50, היא הופיעה כזמרת וכשחקנית בתיאטראות: הסמבטיון, הזירה, האוהל והייתה חלק מצוות האמנים שהופיעו במועדון התיאטרון.
עם נישואיה, עברו בני הזוג להתגורר בצפת והקימו בשנת 1958 את "מועדון השעות הקטנות" בבית מרחץ טורקי ישן בעיר העתיקה של צפת.
שרז הייתה לזמרת הבית של המועדון שבו הופיעו אמנים רבים מרחבי הארץ.
המועדון היה מוקד עלייה לרגל תרבותי בצפת לאמנים ולאנשי בוהמה באותה העת.
בין היתר היא ביצעה שירים שנכתבו במיוחד עבורה.
בשנת 1959 ביצעה לראשונה את השיר "צפת" שכתב דן אלמגור והלחין גיל אלדמע, שנה לאחר מכן היא ביצעה שיר נוסף "האגדה על הרבי מצפת" שכתב דן אלמגור והלחין גיל אלדמע.
השיר נכלל במחזה "איש חסיד היה", 1968.
שרז הייתה למבצעת הראשונה של השיר "שיר הליצן" ("שמש עולה, יורד גם הליל, אך הליצן עוד ממשיך וצוהל") שכתב מרדכי לבנון והלחין בני ברמן.
בשנת 1960 כתבה והלחינה נעמי שמר עבורה, את התכנית הראשונה של להקת השעות הקטנות.
חברי הלהקה היו: שייקה לוי, גבי אקשטיין, מרים גבריאלי ושרז שיצאה לאור על גבי תקליטון.
התכנית כללה מספר שירים, בין היתר הביצוע המקורי של הלהקה ל"שיר השוק", שהפך כשנה לאחר מכן לאחד מלהיטיה הגדולים של להקת התרנגולים, השירים "ליל אמש" ("במשעול בלב שדות, זוג פוסע לבדו וידה בתוך ידו כברכת שלום"), "עשרת הצדיקים" ו"אוכל האדם".
תוכניתה השנייה של להקת השעות הקטנות בהרכב חדש, כללה את הלהיט של ג'ורג' ברסנס, "הספסל הציבורי" ("Les amoureux des bancs publics"), שתורגם לעברית על ידי דן אלמגור.
יעל שרז נישאה לפרסומאי יצחק שרז.
מאמצע שנות ה-60 היא המעיטה להופיע.
לאחר גירושיה היא נישאה לאילן פולקובסקי.
הזוג התגורר מספר שנים בארצות הברית ולאחר חזרתם הם התגוררו ברמת השרון והיא עבדה כדוברת של בית החולים תל השומר.
נפטרה ב-23 בינואר 2017 בגיל 86, והובאה למנוחות בבית העלמין החדש בלוד.
יעל רובינשטיין היא דיפלומטית ישראלית לשעבר, שכיהנה כשגרירת ישראל במספר מדינות בעולם.
את שירותה במשרד החוץ החלה רובינשטיין כיועצת מדינית במשלחת ישראל לאו"ם.
בשנת 2003 מונתה לשגרירה ניידת לקרואטיה, סלובניה וסלובקיה, ובשנים 2005–2009 כיהנה כשגרירת ישראל בתאילנד ובקמבודיה.
במסגרת תפקידה זה ארגנה בשנת 2008 את ההופעה הראשונה בתאילנד של זובין מהטה והתזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בין השנים 2013–2017 כיהנה כשגרירת ישראל בסינגפור וכשגרירה לא תושבת למזרח טימור.
נכון לשנת 2020 מכהנת כשגרירת ישראל למוסדות האו"ם ברומא.
לרובינשטיין תואר ראשון ושני בכלכלה ויחסים בינלאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 2011 סיימה רובינשטיין לימודי תואר שני במדע המדינה באוניברסיטת חיפה.
בעבר הייתה נשואה לפרופסור וחתן פרס ישראל אריאל רובינשטיין, להם בת ובן.
יעל רגב (נולדה ב־1 באוגוסט 1983) היא עיתונאית, יוצרת תוכן ישראלית והעורכת הראשית של העיתון הג'רוזלם פוסט לייט.
מתמחה בין היתר בתחומי הלייף סטייל.
רגב נולדה בהוד השרון וגדלה במושב מגשימים, לאב כלכלן ואמא מהנדסת מכונות.
בנעוריה למדה בבית הספר התיכון מקיף יהוד במגמת הדרמה והתיאטרון.
לאחר השירות הצבאי בחיל האוויר החלה רגב את לימודיה לתואר ראשון באוניברסיטה העברית בירושלים במחלקה לספרות אנגלית ותיאטרון.
כבר במהלך לימודיה רגב עיצבה ותפרה פריטי אופנה ומכרה אותם ביריד המעצבים בדיזנגוף סנטר.
בשנת 2006 החלה לכתוב על תחום האופנה עבור אתר התוכן נענע 10.
בשנים 2008–2010 כתבה רגב במגזינים השונים מבית ידיעות אחרונות: שבועון לאשה, זמנים מודרניים ועוד.
בעיתון לאשה יזמה וכתבה את הטור Eat Girl שהופיע גם באתר האינטרנט ועסק בשילוב בין דימוי גוף לאופנה.
בהמשך כתבה בנושאי אופנה שונים לאתר התוכן Xnet.
במקביל, כתבה את בלוג האופנה "קלבה אין גלאם טאון" שהוקדש לאופנה וטרנדים.
בשנת 2009 מונתה רגב לעורכת האופנה והסלבס של מגזין קוסמופוליטן בגרסתו הישראלית מבית הג'רוזלם פוסט.
בשנת 2010, לאחר שניהלה קמפיין ברשתות החברתיות שקרא למנות אותה לתפקיד מונתה רגב למנהלת הקריאייטיב של מותג האופנה ml (לשעבר "מתאים לי") והקימה עבורם את מותג האופנה לצעירות Mlly.
בשנת 2012 חזרה רגב לקבוצת הג'רוזלם פוסט ומונתה לתפקיד העורכת הראשית של מגזין קוסמופוליטן ועורכת האופנה של הקבוצה.
בשנת 2013 היא השיקה את המגזין המודפס Gift שהוקדש לנושאי השראה ויצירה.
בסוף שנת 2014 מונתה לעורכת הראשית של מוסף סגנון מעריב ועורכת מוסף הסטייל המרכזי של הג'רוזלם פוסט.
החל משנת 2018 רגב היא העורכת הראשית של השבועון הישראלי ג'רוזלם פוסט לייט.
לאורך השנים רגב השתתפה במגוון תוכניות ופאנלים בטלוויזיה.
היא השתתפה כחברת פאנל בשתי עונות של תוכנית "העשירייה" בערוץ האופנה בשנים 2011–2012 ובפאנל התוכנית אחת שיודעת בהנחיית לירון ויצמן (2017).
כמו כן, הייתה בעלת פינת אופנה בתוכנית "חדשות הבידור" של הוט (2012).
החל משנת 2018 היא בעלת פינה קבועה בתוכנית הטלוויזיה גלית ואילנית מבית קשת 12, שם היא ידועה בכינוי "יעלית".
בשנת 2021 החלה להנחות את הפודקאסט "ידועים בציבור" לצד איש התקשורת ניב גלבוע.
יעל רגב היא רווקה ומתגוררת ברמת גן.
היא אחייניתו של המשורר גיורא פישר.