tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
במסגרת חקירתו, הקצין מין-צ'ול הודה במשימתו, ובאחריות של משטר קוריאה הצפונית לפיגוע, והודות למידע שמסר, גזר דין מוות שהושת עליו הומר במאסר עולם.
החשוד הנוסף במעורבות בפיגוע נמצא אף הוא אשם והוצא להורג בתלייה.
בתגובה, וחרף ההוכחות שנמצאו בחקירה, קוריאה הצפונית הכחישה בפומבי כל קשר לפיגוע.
בעקבות הפיגוע, בורמה השעתה באופן מיידי את היחסים הדיפלומטיים עם קוריאה הצפונית.
כמו כן, סין העממית, אשר זמן קצר לפני הפיגוע קראה לקיום ועידה משותפת עם קוריאה הצפונית, קוריאה הדרומית וארצות הברית לשם שיכוך המתיחות בחצי האי, נזפה במשטר הצפון-קוריאני בפומבי באמצעות כלי התקשורת במדינה.
פקידים רשמיים סינים סירבו לפגוש או לדבר עם פקידים צפון-קוריאנים במהלך מספר חודשים לאחר מכן.
בשנת 1994, נציג קוריאה הדרומית בעצרת הכללית של האומות המאוחדות טען כי הפיגוע בראנגון, כמו גם הפיגוע בנמל התעופה גימפו בשנת 1986, והפיגוע בטיסה 858 של קוריאן אייר בשנת 1987, מומנו והוצאו לפועל בהוראה ישירה של המשטר הצפון-קוריאני.
בעקבות זאת, ובשל אירועים נוספים בהם עלה חשד למעורבותה, קוריאה הצפונית הוכנסה לרשימת המדינות המממנות טרור בשנת 1988 (הוסרה בשנת 2008 והוכנסה מחדש בשנת 2017).
הפיגוע בקו 823 בצומת מחנה 80 היה פיגוע התאבדות שהתרחש ביום חמישי, 29 בנובמבר 2001, באוטובוס "אגד" בקו מס' 823 בצומת מחנה 80. האוטובוס, שהיה בדרכו מנצרת לתל אביב ועבר דרך כביש 65. בפיגוע נרצחו 3 אזרחים ישראלים ו-9 נפצעו.
בערב יום חמישי, 29 בנובמבר 2001 פוצץ מחבל מתאבד חגורת נפץ שנשא על גופו, בחלק האחורי של אוטובוס "אגד" אשר היה בדרך מנצרת לתל אביב.
הפיצוץ אירע בסמוך לפרדס חנה, לאחר שעבר בקרבת בסיס האימונים של צה"ל מחנה 80. שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ו-9 נפצעו, אחד מהם באורח אנוש.
הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וגדודי חללי אל-אקצא נטלו אחריות לפיגוע.
מחקירת השב"כ והמשטרה הובאו פרטים נוספים.
המחבל עלה על האוטובוס בצומת אום אל פאחם, אחרי שנפרד משני חבריו שטפחו על שכמו.
על פי מידע שהצטבר בין היתר לפי תשלום דמי הנסיעה, המחבל היה בדרכו לחדרה, לפיגוע בלב התחנה המרכזית.
המחבל היה סאמר אבו סולימאן, בן 32 מהכפר הפלסטיני סילת אל-חארית'יה שביהודה ושומרון.
אבו סולימאן הסתנן לישראל בסמוך לאום אל-פחם מאזור ג'נין.
תחקיר מאוחר יותר העלה ששכל הנראה, בין היתר לפי כרטיס הנסיעה שקנה המחבל, הוא היה בדרך לביצוע פיגוע בלב התחנה המרכזית של חדרה, אולם במהלך הנסיעה נשמעו קולות דמויי ירי, מאגזוז של רכב שנסע בסמוך.
נהג האוטובוס פתח את הדלת ושאל נהג סמוך אם הוא שומע קולות ירי, ואז אירע הפיצוץ, כנראה בגלל לחץ של המחבל מהאירועים.
מחבל הג'יהאד האסלאמי מוחמד קאסם עארדה נעצר ב-15 ביולי 2002 ונידון לשלושה מאסרי עולם בגין מעורבות בפיגוע.
ב-6 בספטמבר 2021 נמלט מכלא גלבוע יחד עם חמישה מחבלים נוספים, אך נתפס בידי כוחות צה"ל חמישה ימים לאחר מכן בכפר אום אל-גנם בהר תבור.
ב-25 בינואר 2025 שוחרר עארדה מהכלא במסגרת עסקת החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
הפיגוע בקניון השרון היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-12 ביולי 2005, בכניסה לקניון השרון שבנתניה.
חמישה אזרחים ישראלים נהרגו בפיגוע ויותר מ-90 נפצעו.
ב-12 ביולי 2005, בשעות אחר הצהריים המאוחרות, ניגש מחבל מתאבד לכניסה הצפונית של קניון השרון שבנתניה.
המחבל המתאבד שחבש מטען חבלה מתחת לבגדיו ופוצץ את מטען החבלה בסביבות השעה 18:35 במעבר הולכי הרגל לאחר שהתקרב לקבוצה של ארבע צעירות שחצו את הכביש.
שלוש הנשים נרצחו בפיגוע ונפצעו כ-90 בני אדם, חמישה מהם באופן אנוש.
הפיצוץ אירע בצומת סואן מחוץ לקניון בשעות העומס, וגרם גם נזק רב לכלי הרכב אשר היו סמוכים לזירת הפיגוע.
בנוסף לכך כמה מחלונות המרכז המסחרי התנפצו בפיגוע.
הרוגה רביעית מתה לאחר כמה שעות בבית החולים.
הרוג חמישי מת מפצעיו יום למחרת.
לאחר הפיגוע הודיעה המשטרה שהמחבל המתאבד נשא כ-10 ק"ג חומר נפץ, יחד עם מסמרים וכדורי מתכת, על חגורת הנפץ שהייתה קשורה לגופו.
ראש העיר של נתניה, מרים פיירברג, נכחה במקום הפיגוע וסייעה לפצועים.
ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות לפיגוע והודיע כי הפיגוע בוצע על ידי התלמיד הפלסטיני בן ה-18 אחמד אבו חליל, תושב הכפר עתיל שביהודה ושומרון.
בתאריך 11 במאי 2009 גזר בית המשפט הישראלי חמישה מאסרי עולם ועוד 20 שנות מאסר.
יונס ליווה את המחבל המתאבד בדרכו לביצוע הפיגוע, והורה לו להמתין עם ביצוע הפיגוע כדי שיוכל להתרחק מהזירה.
בתאריך 18 בינואר 2025 פורסם שמו של יונס כאחד מכ-700 המחבלים שישתחררו בעסקה לשחרור החטופים הישראלים, וזה אחרי 20 שנות מאסר בלבד.
ב-20 ביוני 2020, אדם החמוש בסכין תקף את היושבים בגני פורברי ברדינג שבמחוז ברקשייר שבאנגליה.
שלושה אנשים מתו מפצעיהם ושלושה נוספים נפצעו קשה.
זמן קצר לאחר מכן נעצר אדם בחשד לביצוע הפיגוע.
ב-27 ביוני 2020 החשוד נאשם בשלושה אישומי רצח.
על פי דיווחי עדים, קצת לפני השעה 19:00 על פי שעון הקיץ של בריטניה, אדם בודד החל לצעוק "מילים לא מובנות" ותקף בסכין שתי קבוצות של אנשים בגינת פורברי, פארק ציבורי במרכז רדינג.
החשוד שנעצר זמן קצר לאחר המתקפה, הוא מבקש מקלט מלוב, בן 25. קרוב משפחתו אמר כי הגיע לאנגליה מלוב ב-2012 כדי להימלט ממלחמת האזרחים.
החשוד הורשע 6 פעמים קודם לכן עבור 15 פשעים בין השנים 2015–2019 ושוחרר מהכלא כ-17 ימים לפני ביצוע הפיגוע.
הפיגוע בקרית ארבע הוא פיגוע ירי ורצח שאירע בקריית ארבע בתקופת האינתיפאדה השנייה בליל שבת, 7 במרץ 2003 (ד' באדר ב' ה'תשס"ג).
שני מחבלים, המשויכים לחמאס, חדרו אל קריית ארבע, רצחו את בני הזוג אלי ודינה הורוביץ, הורים לארבעה, ופצעו ארבעה אזרחים נוספים, בהם אחת באורח קשה, וכן חייל באורח קל.
בליל שבת 7 במרץ 2003 (ד' באדר ב' ה'תשס"ג), סמוך לשעה 21:00 בערב, חדרו שני מחבלים אל קריית ארבע דרך הגדר המקיפה את היישוב בחלקו הדרומי, כשהם מחופשים למתפללים דתיים, לבושים בבגדי שבת וחובשים כיפות.
הם פרצו "גדר חכמה" הצמודה מחד לבתי השכונה הערבית ג'בל ג'והר בחברון, ומאידך לישיבת ניר בקריית ארבע.
כוחות צה"ל הוקפצו למקום, אולם המחבלים פתחו במהירות במסע ירי.
תחילה נתקלו בבני הזוג מרדכי ועליזה סעיד, הורים לתריסר שצעדו יחדיו ליד גדר היישוב.
המחבלים פתחו בירי לעבר בני הזוג, ופצעו את עליזה באורח קשה ואת מרדכי באורח קל.
עליזה הפצועה התגלגלה מתחת למשאית, אולם המחבל התכופף אחריה וירה בבטנה.
בהמשך כיוון את רובהו לראשה אולם הכדורים במחסניתו תמו.
בדרכם פצעו המחבלים שלושה תושבים נוספים.
בשלב זה זינקו המחבלים מעל לגדר האבן שמקיפה את בניין מספר 35 ברחוב יהושע בן נון בקריית ארבע, והסתערו לעבר דירת משפחת הורוביץ שהייתה בקומת הקרקע.
במקביל השליכו רימון רסס לעבר בית משפחת אהרן גרנות בקומה השנייה, וירו לכל עבר.
המחבלים פרצו אל דירת משפחת הורוביץ, בה סעדו בני הזוג סעודת שבת משפחתית, רדפו אחרי בני הזוג בין החדרים ורצחו אותם.
לאחר האירוע נמצאו בני הזוג הורוביץ ההרוגים מחובקים.
עם פריצת הגדר הוקפצו אל המקום כיתת הכוננות של קריית ארבע וכוחות צה"ל.
לאחר שהתבררו פרטי הפיגוע, סגר כוח צה"ל מגדוד 50 את מרחב בית משפחת הורוביץ, וכיתת הכוננות ניהלה קרב פנים אל פנים עם המחבלים מחוץ לבית כעשר דקות.
אחד המחבלים פוצץ חגורת נפץ במטבח הבית.
קצין צה"ל שפרץ אל הבית וחיסל את שני המחבלים, סרן אושיק אזולאי (לימים סגן מפקד חטיבת הנח"ל), קיבל על המעשה את צל"ש אלוף פיקוד המרכז.
במהלך האירוע נפצע חייל צה"ל באורח קל.
האירוע כולו נמשך כעשרים דקות והסתיים עם חיסול המחבלים.
הרב הורוביץ, יליד 1952, היה רב בישיבת שבי חברון ובמוסדות נוספים, מחבר תורני ופעיל ציבורי לגישור בין חלקי החברה הישראלית.
אשתו הרבנית דינה (בת 49) הייתה מחנכת באולפנה לבנות בקריית ארבע ובמדרשת הרובע בירושלים העתיקה.
כן הייתה פסנתרנית שהופיעה והורתה מוזיקה.
בני הזוג היו הורים לארבעה וסבים לשלושה.
כשעה לאחר הפיגוע בוצע ניסיון חדירה דומה ליישוב נגוהות בדרום הר חברון.
שני מחבלים עמוסים חומרי חבלה ונשק ניסו לחדור ליישוב, אולם נהדפו בידי כיתת הכוננות של היישוב וכוח צה"ל המוצב במקום, וחוסלו ללא נפגעים.
לאחר האירועים הבהיר אלוף פיקוד המרכז משה קפלינסקי כי שני האירועים בוצעו במטרה לחולל הרג המוני מקביל.
ביום ראשון שלאחר הפיגוע הובאו בני הזוג הורוביץ למנוחות.
הלווייתם, בהשתתפות אלפים, החלה בישיבת שבי חברון בה לימד הרב הורוביץ, המשיכה לישיבת הר המור בשכונת בית וגן בירושלים, ונחתמה בהר המנוחות בירושלים.
לאחר הפיגוע הוקם גן הנצחה לבני הזוג ביישוב עלי, לזכר בני הזוג הורוביץ.
אחריות ארגון הטרור חמאס לפיגוע
הזרוע הצבאית של ארגון הטרור חמאס, גדודי עז א-דין אל-קסאם, נטלה אחריות לפיגוע.
בהודעתה נאמר כי "הפעולה בוצעה בתגובה להרג המתמשך של פלסטינים בגדה וברצועה ולמדיניות הרס הבתים שמפעיל צה"ל".
כן נטל הארגון אחריות לניסיון הפיגוע המקביל בנגוהות, שלא צלח הודות לתושיית כוחות צה"ל במקום.
במקביל נטל הארגון אחריות על ביצוע הפיגוע בקו 37 בחיפה, פיגוע התאבדות בו נרצחו 17 איש יומיים קודם לכן.
סמוך לאחר הפיגוע הרס צה"ל את ביתם של שני המחבלים שהשתתפו בפיגוע הרצח, אחד מהם בן חמולת קוואסמה בחברון.
כשבוע וחצי לאחר הפיגוע, פתח עלי עלאן, מפקד עז א-דין אל-קסאם באזור חברון ובית לחם והאחראי העיקרי לפיגוע, באש לעבר חיילי מילואים שערכו סיור בבית לחם, והרג את החייל רב-סמל .
כוח צה"ל השיב באש וחיסל את עלאן.
ביוני 2003, כארבעה חודשים לאחר הפיגוע, חוסל עבדאללה קוואסמה, שהחליף את עלאן כמפקד גדודי עז א-דין אל-קסאם בחברון, מהאחראים לפיגוע.
בספטמבר 2003 חוסל גם מחליפו, אחיינו באסל קוואסמה, אף הוא מהאחראים לפיגוע.
ארבעה ימים קודם לפיגוע הצדיק אבו מאזן בריאיון לעיתון א-שרק אל-אווסט, סמוך למינויו ליושב ראש הרשות הפלסטינית ב-19 במרץ 2003, את "הזכות הפלסטינית להתנגדות להתנחלויות", הכוללת לדבריו "מאבק בכל האמצעים, כולל בנשק" כנגד מתנחלים.
לאחר הפיגוע הגישה ברניס וולף, תושבת ארצות הברית ואמה של הנרצחת דינה הורוביץ, תלונה במשטרה כנגד אבו מאזן, באשמת הסתה לרצח בתה וחתנה.
הפיגוע בקריית היובל התרחש ב-10 במרץ 1991. פלסטיני שהיה חמוש בסכין תקף נשים שעמדו בתחנת אוטובוס בשכונת קריית היובל בירושלים ודקר ארבע מהן למוות.
הרוצח נתפס על ידי המשטרה.
המחבל הגיע בשעה 15:30 לצומת המפלצת, צומת הרחובות הנטקה, טהון וסאלד בקריית היובל.
הוא תקף קהל שעמד בתחנת אוטובוס ובמרחק מה דקר עוד ארבע נשים בפלג גופן העליון.
שלוש מהן נהרגו במקום והרביעית מתה עם ערב מפצעיה בבית החולים.
הנרצחות היו בגילאים 60 עד 19. אחת מהן הייתה בהריון.
בנוסף נפצעה ילדה בת 13 שבמנוסתה מפני המחבל מעדה ושברה את רגלה.
בלש משטרה שעבר ברכב במקום הפיגוע יצא מרכבו והכניע את המחבל באמצעות ירי אל פלג גופו התחתון.
הבלש העיד שהחליט לא לירות לעבר ראשו של המחבל משום שבקרבתו נמצאו אנשים אחרים.
מקצת הנפגעות הובאו אל חדר המיון בבית החולים הדסה עין כרם הסמוך ולשם הובא גם המחבל הפצוע.
במקום התחוללה מהומה כאשר קרובי הנרצחות קיבלו את ההודעות על מותן.
התברר כי המחבל היה פלסטיני בן 26, תושב מחנה הפליטים ג'באליה שברצועת עזה.
הוא היה אח במקצועו ועבד ברצועה וכן במזרח ירושלים, ובשל כך היה לו רישיון לעבודה בישראל.
המחבל החביא על גופו סכין שנייה, שנמצאה רק בבית החולים.
התברר גם שהוא הכין לעצמו ליד מקום הפיגוע תיק ובו בגדים להחלפה.
הוא אמר לשוטרים כי ביצע את הפיגוע על רקע ביקורו המתוכנן בישראל ביום הבא של מזכיר המדינה של ארצות הברית ג'יימס בייקר.
הביקור נערך זמן קצר לאחר סיום מלחמת המפרץ לצורך קידום תהליך השלום בין ישראל לבין מדינות ערב והפלסטינים.
לאחר הפיגוע נפרסו שוטרים בירושלים כדי למנוע ניסיונות למעשי נקמה בערבים.
הפיגוע בקו 961 הוא פיגוע טרור פלסטיני באמצעות יידוי בקבוק תבערה, שאירע ב-30 באוקטובר 1988, במהלך האינתיפאדה הראשונה וערב הבחירות לכנסת השתים עשרה.
בפיגוע שאירע במהלך נסיעה שגרתית של אוטובוס קו 961 של אגד מטבריה לירושלים, בצומת איברהים סמוך למחנה הפליטים עין א-סולטאן צפונית ליריחו, נרצחו 5 ישראלים, ביניהם שלושה ילדים קטנים ונפצעו 4.
בדצמבר 1987 פרצה במחנה הפליטים ג'באליה שבצפון רצועת עזה התקוממות פלסטינית כנגד השלטון הישראלי שלוותה באלימות קשה משני הצדדים שגבתה קורבנות רבים בנפש ופצועים רבים.
ההתקוממות התפשטה לכל רחבי שטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה וזכתה לשם האינתיפאדה הראשונה.
אירועים מקדימים לפני יום הפיגוע
באפריל 1988 במהלך חג הפסח נפגע רוכב אופנוע מבקבוק תבערה, לא הרחק ממקום הפיגוע.
לאחר מכן, ב-11 ביוני 1988, הותקף אוטובוס קו 961 של אגד מטבריה לירושלים באותו המקום בו התרחש לבסוף הפיגוע, בצומת איברהים סמוך ליריחו.
הנהג, מוטי כרסנטי מהמושבה מגדל, עצר את האוטובוס, ירד ממנו, שלף את אקדחו וירה לעבר מיידי האבנים.
במקום התגלתה מאוחר יותר גופתו של צעיר ערבי, שמשערים כי נהרג מירי זה.
ביריחו הותקפו מאז פרוץ האינתיפאדה, הקווים 961 ו-963 של אגד מספר פעמים ביריחו, בידויי אבנים ובקבוקי תבערה.
כמה שבועות אחר כך אירע במקום מקרה נוסף, בו הושלכו בקבוקי תבערה על אוטובוס, שהתלקח ושני ילדים שהיו בתוכו החלו לבעור.
אזרחים שהיו במקום הצליחו להתגבר על האש והצילו אותם.
בספטמבר 1988 החטיא בקבוק תבערה במעט את אוטובוס אגד ביריחו.
בסך הכל, לפי דובר אגד, דדי גולן, מתחילת האינתיפאדה ועד לפיגוע נפגעו כ-1,700 אוטובוסים של החברה מאבנים ובקבוקי תבערה, וכ-40 אוטובוסים נשרפו כליל.
במקום הפיגוע הושלכו לפני הפיגוע מעל ל-100 בקבוקי תבערה מאז תחילת האינתיפאדה הראשונה.
שיטת הפעולה של חוליות המחבלים שחבריה צעירים ערבים, משליכי בקבוקי התבערה והאבנים, הייתה דומה באירועים השונים, והתבססה על מארבים.
שיטה זו, על פי קצינים בכירים בצה"ל בתקופת האינתיפאדה, הייתה שיטה נפוצה.
מספר חברי חוליה מגיחים אל הכביש ומניחים אבנים או חפצים אחרים כמו משולש אזהרה שאפשר להפילו בעזרת חוט - ואז הופך למחסום דוקרנים, כדי לעכב התקדמות כלי רכב.
כאשר כלי הרכב היו מאטים, היו יוצאים חברי החוליה וזורקים בקבוקי תבערה או אבנים.
כדי לזהות בוודאות שכלי הרכב המותקף הוא ישראלי, מוצב מודיע במרחק כמה מאות מטרים, ומאותת לחבריו שאכן מדובר ברכב ישראלי.
בטרם הגיע האוטובוס לצומת איברהים ליד יריחו, עבר במקום סיור ממונע של צה"ל, שלא הבחין במחבלים שהסתתרו במטע בצד הדרך.
מעברו השני של הכביש עבר סיור רגלי שחיפש אחר משליכי בקבוקי תבערה.
בערב יום ראשון, ה-30 באוקטובר 1988 יצא אוטובוס קו 961 של אגד מטבריה לירושלים כשעליו 22 נוסעים.
האוטובוס נסע דרך בקעת הירדן בכביש 90, כאשר הוא אינו ממוגן ואינו מלווה בסיור צה"לי על אף המתיחות הגבוהה והעלייה בפיגועים נגד ישראלים בשטחי יהודה ושומרון במהלך האינתיפאדה הראשונה.
בסמוך לשעה רבע ל-8 בערב, הגיע האוטובוס לכניסה הצפונית ליריחו, וסמוך לשעה 8 בצומת איברהים סמוך למחנה הפליטים עין א-סולטאן שליד יריחו השליכו שלושת הצעירים הפלסטינים מחמוד סלימאן סאלם אבו חרביש, ג'ומעה איברהים ג'ומעה אדם ואחמד ג'יבריל אל-תכרורי, שלושתם בני משפחת תכרורי שלושה בקבוקי תבערה לעבר האוטובוס.
רצפת האוטובוס התלקחה, הנהג, חביב עמרם שנכווה קלות בפניו עצר את האוטובוס במקום, פתח את דלתות האוטובוס, ירה לעבר התוקפים ורוב הנוסעים נמלטו במהרה מן האוטובוס הבוער.
באוטובוס נסעה משפחת וייס מטבריה בדרכה לאירוע בר מצווה משפחתי בירושלים.
אב המשפחה, אליעזר וייס ישב בתחילה עם רעייתו, רחל, מורה במקצועה של כיתה ב' בבית הספר "בית יוסף", בשיכון ג' בטבריה ובתו של הרב יצחק שלמה זילברמן ושלושת ילדיהם הקטנים, נתנאל בן ה-3, רפאל בן השנתיים ואפרים בן ה-9 וחצי חודשים בקדמת האוטובוס.
במהלך הנסיעה עברו האם ושלושת הילדים לאחורי האוטובוס כדי לאפשר לאב, ללמוד תורה בשקט.
כאשר הושלכו בקבוקי התבערה והאוטובוס התלקח בשלושה מוקדים שונים והתמלא בעשן סמיך וכבד, הרעש שנגרם מניפוץ בקבוקי התבערה מזכוכית, היה רעש הנשמע כמו פיצוץ ורחל מיהרה והשתטחה על ילדיה הקטנים כדי להגן עליהם.
החייל מגדוד 50 של הנח"ל שהיה בדרכו מטבריה לביצוע ניתוח קל באף, כדי להעלות את הפרופיל ולהשתתף בצניחה כבר היה בדרכו להימלט מן האוטובוס אך הבחין ברחל, וניסה לשכנעה להיחלץ עמו אך נתקל בסירובה משום שזו הייתה סבורה כי מדובר בהתקפת מחבלים, רצתה להגן על ילדיה וסירבה להפקירם.
דלרוזה יצא כשהאש אוחזת בגופו ופונה במצב קשה לבית החולים.
רחל וייס בת ה-26 ושלושת ילדיה הקטנים נספו בזירת הפיגוע וחמשת הפצועים ביניהם החייל דלרוזה, זוג יהודים מקיבוץ מעלה גלבוע שעלו לישראל מפיטסבורג, חיילת בת 21 מקיבוץ בית השיטה וחייל בן 21 מקיבוץ רשפים פונו במסוק צבאי ובאמבולנס לבתי החולים בירושלים.
כך תיאר החייל דוד דלרוזה את מהלך הדברים:
רחל וייס ושלושת ילדיה נקברו בקבר משותף בבית הקברות היהודי בהר הזיתים בירושלים בהלוויה בהשתתפות אלפים וביניהם ראש עיריית ירושלים, טדי קולק, חברי כנסת, רבנים ואישי ציבור מהחברה החרדית וכן מאות בני ישיבות.
אוטובוס שהסיע אנשים להלוויית קורבנות הפיגוע הותקף גם הוא על ידי פלסטינים.
ידיו ופניו של החייל דוד דלרוזה נכוו באורח קשה והוא הועבר ליחידה לטיפול נמרץ בבית החולים הדסה עין כרם, שם גילו הרופאים כי ריאותיו ולבו נפגעו קשה מהאש והעשן באוטובוס וכי רק השתלה תציל את חייו.
לכן, הוטס ביחד עם הוריו ללונדון, שם נפטר בבית החולים מדום לב, בטרם נותח ב-22 בדצמבר 1988, בן 19 בנופלו.
הוא הובא לקבורה בחלקה הצבאית בהר הרצל.
הוא הותיר אחריו זוג הורים וחמישה אחים ואחיות.
– הפיגוע עורר זעזוע עמוק בישראל שהייתה ערב הבחירות לכנסת ועמוק בתוך האינתיפאדה הראשונה.
היה זה הפיגוע החמור ביותר מאז פרוץ האינתיפאדה הראשונה.
ראש הממשלה יצחק שמיר: "התקפה רצחנית ונפשעת זו מעידה על ההקצנה של התוקפים, שמגמתם היחידה היא רצח מה שיותר יהודים ושריפתם.
מעשה זוועתי זה דורש תשובה הולמת שתוכיח למרצחים כי איש לא יינקה וכי המגמה הרצחנית הזו תעקר משורש.
אני בטוח, שיד כוחות הביטחון תשיג את הרוצחים ושולחיהם ויתברר לכל המעורבים בפשעים אלה, כי דרכם תמיט עליהם אסון." הוא הביע הביע תנחומים למשפחות הנפגעים ואיחל החלמה לפצועים.
השר שמעון פרס: "זעזוע עמוק מהמעשה הנפשע של רצח אזרחים חפים מפשע.
ידו של צה"ל תשיג את המרצחים וכי ישראל תילחם בטרור עד חורמה.
שר החוץ הוסיף כי "העם כולו מאוחד בתחושת הזעם והכאב." הוא הביע תנחומים למשפחות הנפגעים.
חצי ביקורת רבים נורו לעבר הנהגת הרוטציה.
שרים, ראשי מועצות ופוליטיקאים האשימו את ההנהגה ודרשו ממנה לפעול בצורה תקיפה יותר נגד הטרור הפלסטיני ההולך וגובר.
השר אריאל שרון: "מדיניות הביטחון הנוכחית פשטה את הרגל, והרצח ביריחו הוא אות נוסף לכך.
צמרת הביטחון חייבת ללכת ומיד.
לאחר כשנה של מחדל, מליל הגלשונים בקריית שמונה עד לאוטובוס ביריחו - הגיע הזמן שיפנו מיד את מקומם".
השר משה ארנס: "הדרך היחידה למנוע תקריות כאלה שאירעו לאם ולילדיה היא למנוע מאנשים להתקרב לכבישים בכל יש"ע".
מזכ"ל מפ"ם אליעזר גרנות: "זורקי בקבוקי התבערה על אוטובוס אגד ביריחו, הם שלוחיו של הרשע והטמטום.
דמם של הנפגעים לא יימחה לעולם מידיהם או מידי שולחיהם, המעשה שעשו והתאריך שבחרו בו למימוש זממם, מטיל ספק נורא בשפיותם."
ראש רשימת התחיה פרופ' יובל נאמן האשים את ראש הממשלה שמיר, ממלא מקומו פרס, שר המשטרה חיים בר-לב, ושר הביטחון רבין באחריות לפיגוע.
נאמן אמר ש-"נהגי אגד עוברים דרך יריחו ללא נשק מאז החרימה המשטרה את נשקו של נהג אגד מוטי כרסנטי, אף על פי שהגן על נוסעיו במקרה דומה."
מועצת יש"ע דרשה מממשלת ישראל בתגובה לפיגוע, לגרש לאלתר את ראשי ההתקוממות הפלסטינית שלטענתם, חלקם יושב במזרח ירושלים.
משרד אש"ף בקהיר פרסם הודעה חריגה בעקבות הפיגוע, המוקיעה אלימות נגד אזרחים ישראלים ונגד אזרחים פלסטינים (יש המעריכים שכדי לפייס את הציבור הישראלי בטרם ילך אל הקלפיות וכדי למנוע את התחזקותו של המועמד יצחק שמיר אליו התנגד אש"ף נחרצות).
כמו כן גינו את הפיגוע גם אגודת הסופרים הערבים ומספר נכבדים פלסטינים מתונים.
– הממשל האמריקני גינה בחריפות את הפיגוע.
דובר מחלקת המדינה צ'ארלס רדמן כינה את הפיגוע: "התקפה חסרת היגיון וטראגית" ואמר כי "מחלקת המדינה משתתפת בצערה העמוק של ישראל על מות האם ושלושת ילדיה." מברק תנחומים על הפיגוע שוגר מטעם הממשל האמריקני לממשלת ישראל.
הפיגוע עשה כותרות ברחבי ארצות הברית וזכה להתייחסות של המועמדים לנשיאות, ג'ורג' בוש ומייקל דוקאקיס.
– דובר משרד החוץ הסובייטי גינה בחריפות את רצח האם ושלושת ילדיה.
– בעקבות הפיגוע שיגר נשיא מצרים, חוסני מובארכ איגרת לנשיא המדינה, חיים הרצוג בו גינה בעקיפין את הפיגוע ומעשי אלימות מכל הצדדים.
– דובר מטעם ממלכת ירדן, ציין כי האירוע הוא "מאורע שלילי מאוד" משום שלדבריו הוא עלול היה להשפיע על דעתם של הבוחרים בבחירות לכנסת שנערכו יום לאחר הפיגוע, להצביע בעד הליכוד ומפלגות הימין, שהרי הם הציגו גישה תקיפה יותר כנגד הטרור הפלסטיני מהמערך ומפלגות השמאל.
לאחר הפיגוע הטיל צה"ל עוצר על 17 אלף תושבי יריחו וביצע סריקות נרחבות ומעצרים של חשודים במעורבות בפיגוע.
עד מהרה הודו שניים מהעצורים הפלסטינים במעורבות בפיגוע לאחר שנעצרו בבית משפחת תכרורי בעת משחק קלפים וכמה מן הנוסעים שהבחינו במשליכי בקבוקי התבערה זיהו אותם.
במהלך החקירה עלה שמו של המחבל השלישי, גם הוא בן משפחת תכרורי.
הוא לא בין העצורים תחילה ולאחר שעלה שמו נלכד תוך כמה שעות.
לאחר הודאתם במעשה, צה"ל הרס את בתיהם.
דחפור צבאי שיטח את מטעי הבננות, התפוזים ועצי התמרים שבצומת איברהים, בהם הסתתרו המחבלים בטרם השליכו את בקבוקי התבערה על האוטובוס.
חברי גרעין יריחו, המורכב ברובו מאנשי תנועת כך, ניסו להתנחל בבית הכנסת ביריחו, בתגובה לפיגוע, אך התפנו בשקט כאשר הגיעו למקום כוחות הביטחון.
הפיגוע התרחש פחות מ-36 שעות לפתיחת הקלפיות בבחירות לכנסת.
פרשנים בישראל ובעולם העריכו כי לפיגוע פוטנציאל להשפיע על החלטת הבוחר הישראלי לטובת המועמד יצחק שמיר מהליכוד שנתפס בידי הציבור כבעל עמדות תקיפות יותר כנגד הטרור הפלסטיני מיריבו, שמעון פרס מהמערך.
ביום הבחירות עצמו, כיומיים לאחר הפיגוע מכונית עם כרזות של הליכוד שהסיעה בוחרים אל הקלפיות בירושלים הותקפה על ידי בקבוק תבערה שהושלך מבית בשכונת ואדי אל-ג'וז.
בבחירות הייתה הליכוד למפלגה הגדולה והיה לה סיכוי להרכיב ממשלה בלעדי המערך של פרס ורבין.
לאחר שהעריכו כי לפיגוע זה תהיה השפעה על החלטת הבוחר, טען פרס מספר ימים לאחר הבחירות כי בעקבות הפיגוע איבד המערך שניים-שלושה מנדטים.
בעקבות דבריו, תקף אותו רבין ואת הניסיון לקשור בין שני האירועים, ניסיון שהוגדר על ידו כ"נואל".
בנוסף טען כי: "הטענה שהשמיע שמעון פרס, כאילו איבד המערך שניים-שלושה מנדטים בגלל הפיגוע החמור ביריחו, מופרכת מעיקרה.
כל ניסיון לקשור את תוצאות הבחירות לאסון יריחו הינו מוטעה.
יטיבו לעשות ראשי מפלגת העבודה וחבריה אם יבררו את הסיבות האמיתיות לתוצאות הבחירות".
באפריל 1989 נשא אלמנה של רחל, אליעזר וייס את אחותה, שרה זילברמן לאישה במושב אורה, בחופה שערך אביהם של רחל ושרה, הרב יצחק שלמה זילברמן.
את עונש מוות ניתן היה לגזור רק כאשר שלושת השופטים הם משפטנים, ובהרכב רק שניים מבין השלושה היו משפטנים.
שלושת הנאשמים הורשעו בכל סעיפי האישום ונשלחו למאסרי עולם בכלא.
ההתנחלות רחלים במועצה האזורית שומרון נקראה במשותף על שמה של רחל וייס ועל שמה של רחלה דרוק שנרצחה ב-1991 בפיגוע ירי בעת שנסעה באוטובוס להפגנה בכיכר מלכי ישראל נגד ועידת מדריד.
אחד משלושת המחבלים, אחמד ג'יבריל אל-תכרורי עליו נגזר מאסר עולם, שוחרר במסגרת השלב הראשון של עסקת שליט בשנת 2011.
ביולי 2013, שלוש שנים לאחר פיצוץ המשא ומתן בין ישראל לפלסטינים ולאחר מסע דילוגים אינטנסיבי של מזכיר המדינה האמריקאי, ג'ון קרי ברחבי המזרח התיכון, חלה פריצת דרך במגעים והוסכם על חזרה לשולחן המשא ומתן.
בתגובה החליטה ממשלת ישראל על שחרור של כמות מוגבלת של אסירים ביטחוניים פלסטינים היושבים בבתי הכלא הישראלים לפחות 20 שנה (טרם תקופת הסכמי אוסלו) כמחווה ליושב ראש הרשות הפלסטינית, אבו מאזן בשל חידוש המשא ומתן בין הצדדים.
השחרור נעשה ב-4 פעימות, כאשר 3 יצאו אל הפועל.
בתחילת אפריל אמורה הייתה לצאת לפועל הפעימה הרביעית של שחרור האסירים וביניהם שניים מהמחבלים בפיגוע: מחמוד סלימאן סאלם אבו חרביש וג'ומעה אברהים ג'ומעה אדם עליהם הוטלו מאסרי עולם רבים.
במקביל קרס המשא ומתן בין הצדדים והפעימה לא יצאה אל הפועל והשניים נשארו בכלא.
הפיגוע בקונגסברג (בנורווגית: Massedrapet på Kongsberg) התרחש ב-13 באוקטובר 2021, במהלכו אדם ירה במספר אנשים באמצעות חץ וקשת במספר מקומות בעיירה קונגסברג שבנורווגיה, השוכנת כ-70 קילומטרים ממערב לעיר הבירה אוסלו.
חמישה בני אדם נרצחו ושלושה נפצעו.
על פי הדיווחים, התוקף פתח בתקיפה בתוך סופרמרקט, ולאחר מכן עבר לבצע את הפיגוע בשטח פתוח ונעצר.
העבריין, שזוהה כגבר בן 37 מדנמרק, נעצר 45 דקות לאחר הפיגוע במהלך עימות עם המשטרה.
הוא נחקר על ידי המשטרה במהלך הלילה שאחרי והודה בביצוע הפיגוע.
הפיגוע עורר תגובת חירום גדולה שכללה חימוש השוטרים באקדחים לאחר שקודם לכן לא הותר לשוטרים בנורווגיה לשאת נשק.
יותר מעשרה אמבולנסים ושני מסוקים הוזעקו.
הרוצח היה מוכר למשטרה והיה ידוע כי המיר את דתו לאסלאם.
בשנת 2020 המשטרה יצרה איתו קשר בעקבות בעיות הקשורות להסלמה.
לאחר בדיקה של המקרה, נקבע כי הרצח נחשב לפיגוע טרור.
ב-24 ביוני 2022, בית משפט בנורווגיה פסק כי המפגע ביצע את הפיגוע בשל סכיזופרניה פרנואידית, ופסקו כי יקבל טיפול נפשי כפוי.
הפיגוע בקו 9 באשדוד היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-7 במרץ 1984 באוטובוס שנסע ברחוב רוגוזין בפאתי רחוב חיים משה שפירא ברובע ד' באשדוד, בו התפוצץ רימון יד ונרצחו 3 מתושבי העיר ונפצעו 8, כולם מנוסעי האוטובוס.
קו 9, שמסלולו נע מהשוק העירוני בחוף לידו בצמוד לשפת הים לרבעים ד', ה' ו-ו', אוסף תלמידים מבתי הספר הסמוכים לציר התנועה שלו.
באוטובוס היו כ-20 נוסעים, מרביתם נשים שנסעו חזרה לביתן מהשוק.
, שרימון היד הוטמן בסלו, שם לב לכך וניסה להיפטר ממנו, אך הוא התפוצץ בידו.
כתוצאה מכך נרצחו קיקוזאשוילי (46) ועוד שתי נוסעות – שבתחילה נפצעה קשה (72) ו (52) שבתחילה נפצעה אנושות בראשה ובבטנה.
בנוסף נפצעו בפיגוע 8 אנשים באורח בינוני, בין השאר משברי זכוכית שניתזו לרגליהם ולפניהם.
כמה מטרים לפני חזיתו חצו עשרות תלמידי מקיף ג' את הכביש, שחייהם ככל הנראה ניצלו.
רופאים עוברי אורח העניקו במהירות עזרה ראשונה לנפגעים עד פינויים לבתי החולים קפלן וברזילי על ידי מגן דוד אדום.
ראש העירייה אריה אזולאי, הרי שהדף הפיצוץ נשמע היטב ממשרדי העירייה הסמוכים, סייע להחשת מתנדבי המשמר האזרחי למקום.
3 חלונות באוטובוס התנפצו, השמשות הקדמיות נסדקו ובדופן השמאלי נוקבו חורים.
ביציאות מהעיר הוקמו מחסומים והחלו מעצרים בחיפוש אחר המפגע.
עד לצהרי היום בלבד נעצרו 144 חשודים.
לפי נהג האוטובוס מחברת אגד, שמואל (שמוליק) פינסקר, האוטובוס, שנסע קודם לכן במרחב אשדוד, נבדק על ידו לחפץ חשוד טרם הנסיעה וביציאה משוק החוף, אך לא מצא דבר.
עדותו היא כי אדם החשוד כמחבל עלה בתחנת השוק הערבי, ובחלוף 200 מטרים התפוצץ רימון היד באוטובוס.
פינסקר נשרט בפניו ושוחרר מאשפוזו בקפלן בחלוף יום.
נרצחי הפיגוע נטמנו בבית העלמין המקומי, ומונצחים באנדרטה בהר הרצל.
בעקבות הפיגוע התעורר חשש במרחב לכיש במשטרת ישראל כי "אזרחים חמומי מוח" ינסו לפגוע בערבים בעיר, לאור קריאות "נקמה" על ידי אחדים בזירת האירוע.
הנהלת העירייה התכנסה לישיבה מיוחדת שהסתכמה בהחלטה לפעול להרגעת הרוחות בעיר.
תחושת השלווה והביטחון בעיר התערערה, והחששות מתגובות נקם באשדוד על פיגועים באווירת הטרור במדינת ישראל המשיכו לבוא – אך לא התממשו.
בהזדמנות אחרת חזר אזולאי על כך שאשדוד היא "עיר שוחרת שלום".
עם מלוא 40 שנה לפיגוע ב-2024, ערך כתב המקומון "אשדוד נט" שמואל סרדינס ראיון עם נהג האוטובוס פינסקר, ובו שיחזר את חווייתו האישית מהאירוע.
בעקבות הסיקור במקומון, שודר ראיון נוסף עם פינסקר בתחנת הרדיו כאן ב.
בראיון הרדיו השתתף תושב העיר, שלקח חלק בכתיבת ערך בוויקיפדיה העברית על האירוע, שקרא להנציח בעיר את נספי הפיגוע.
הפיגוע בקו 78 (ידוע גם כ"הפיגוע בתלפיות") היה פיגוע טרור פלסטיני שהתרחש ב-13 באוקטובר 2015, ובמסגרתו שני מחבלים חמושים ברובה וסכין עלו על אוטובוס בירושלים והחלו לדקור ולתקוף את הנוסעים.
ב-13 באוקטובר 2015 שני המחבלים: אליאן ובלאל אבו גנאם הגיעו באופנוע מג'בל מוכאבר, שבה התגררו, לשכונת תלפיות מזרח הסמוכה.
לאחר מכן עלו לאוטובוס כשכלי הנשק חבויים בתוך בגדיהם.
הם המתינו באוטובוס עד שנוסעים נוספים עלו, ואז החלו בהתקפה.
בלאל אבו גנאם ירה בנוסעים ואילו אליאן דקר אותם.
לאחר שלגנאם נגמרו הכדורים הוא החל לחנוק נוסעים.
כוחות הביטחון שהגיעו למקום במהירות חיסלו את אליאן ואילו בלאל שרד, הורשע, ונידון לשלושה מאסרי עולם.
בתיהם של גנאם ואליאן, נהרסו.
ב-2025 החליטה ממשלת ישראל השלושים ושבע לשחרר את בלאל אבו גנאם בעסקת שחרור החטופים השנייה במלחמת חרבות ברזל.
בפיגוע נרצחו 3 בני אדם.
מותם של שניים מהם נקבע בזירה: חיים חביב בן ה-78, ואלון גובברג בן ה-51. בנוסף, גבר בן 76 בשם ריצ'רד לייקין נפצע אנושות לאחר שנורה בראשו ונדקר בחזהו, ומת מפצעיו שבועיים לאחר מכן, ב-27 באוקטובר.
בנוסף נפצעו בפיגוע כ-15 אזרחים.
לאחר הפיגוע, הועלו על ידי הפלסטינים סרטונים המתדרכים היטב כיצד לדקור בצורה מדויקת אזרחים ישראלים.
לדברי מיכה אבני, בנו של ריצ'רד לייקין, הפוסטים כללו:
הפיגוע בקו 38 היה פיגוע תופת שבוצע ביום שלישי, ז' באדר א' ה'תשל"ח 14 בפברואר 1978 באוטובוס קו 38 בירושלים בו נרצחו 2 יהודים תושבי ירושלים ונפצעו 41 אנשים.
בערב יום שלישי, ז' באדר א' ה'תשל"ח 14 בפברואר 1978 יצא אוטובוס אגד קו 38 משכונת רמות אלון שבצפון ירושלים לעבר מרכז העיר.
מעט אחרי השעה 21:00 כאשר עבר ברחוב צפניה בשכונת הבוכרים התפוצץ מטען חבלה שהוטמן באוטובוס מתחת למושב האחרון.
כתוצאה מהפיצוץ נפצעו 41 מהנוסעים ושניים נרצחו, כתריאל בלומנפלד ויוסף דב ויסמן.
משטרת ירושלים עצרה מספר אנשים בתגובה לפיגוע.
הפיגוע בקרוקוס סיטי הול התרחש ב-22 במרץ 2024, כאשר ארבעה חמושים פתחו בירי בקרוקוס סיטי הול שבקרסנוגורסק, מחוז מוסקבה, רוסיה.
בפיגוע נרצחו לפחות 144 בני אדם ומאות נפצעו.
מחוז ח'וראסאן של המדינה האסלאמית לקח אחריות על הפיגוע.
ב-2 במרץ 2024, כוחות הביטחון הרוסיים הרגו 6 חשודים כחברי דאעש באינגושטיה.
ב-7 בחודש ה-FSB הודיע כי הוא נטרל תא טרור של דאעש במוסקבה שתכנן לבצע פיגוע כנגד בית כנסת בעיר.
ב-8 במרץ 2024, כשבועיים לפני הפיגוע, הזהירה שגרירות ארצות הברית במוסקבה את תושבי ארצות הברית מאפשרות לפיגועים בהתקהלויות גדולות באזור מוסקבה.
אזהרות דומות פורסמו זמן קצר לאחר מכן בידי קנדה ובריטניה.
ה-CIA העביר התרעה לגורמי ממשל ברוסיה בהם ציינו כי שלוחה של דאעש מעורבת בתכנון המתקפה הצפויה.
לטענת סוכנות רויטרס גם איראן העבירה לרוסים התרעה ממוקדת על פעילות תא של ארגון הטרור דאעש חורסאן.
ב-19 במרץ, שלשה ימים לפני הפיגוע, התייחס נשיא רוסיה ולדימיר פוטין במפגש עם צמרת ה-FSB להתרעות של המדינות המערביות וטען כי מדובר בפרובוקציה מערבית שנועדה לערער את היציבות ברוסיה.
ב-22 במרץ 2024, בשעות הערב, ארבעה חמושים תושבי טג'יקיסטן, לבושים מדי צבא רוסיה פתחו בירי מרובי קלאצ'ניקוב בקרוקוס סיטי הול שבעיר קרסנוגורסק, הסמוכה לבירת רוסיה מוסקבה, מספר דקות לפני הופעתה של להקת הרוק הרוסית פיקניק .
בפיגוע נרצחו לפחות 144 אנשים ומאות נפצעו.
הטרוריסטים השתמשו בפצצות תבערה והציתו במקום שרפה שגרמה למותם של חלק מההרוגים, וכובתה מאוחר יותר בעזרת מסוקים.
מרכזי קניות ומרחבים אחרים פונו לאחר המתקפה.
זהו הפיגוע הקטלני ביותר ברוסיה מאז משבר בני הערובה בבסלאן ב-2004.
כארבע שעות לאחר הפיגוע, ארגון המדינה האסלאמית קיבל אחריות על הפיגוע.
שירות הביטחון הפדרלי הרוסי (פ.ס.ב.) טען שהמפגעים נתפסו בדרכם לאוקראינה עם מכונית מסוג רנו במחוז בריאנסק הסמוך לגבול עם מדינה זו.
בתקשורת הרוסית פורסמו תיעודים מחקירותיהם של המפגעים, שכללו עינויים קשים.
הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה היה אחד משני פיגועים שנערכו בשנות ה-90 בבואנוס איירס, בירת ארגנטינה, כנגד מטרות ישראליות ויהודיות.
ב-17 במרץ 1992 (י"ב באדר ב' ה'תשנ"ב) בצהריים בשעה 14:50, מכונית תופת נהוגה בידי מחבל מתאבד התפוצצה ליד שער בניין שגרירות ישראל ברחוב ארויו 910 בבואנוס איירס וגרמה להריסתה.
בפיגוע נהרגו 29 בני אדם מתוכם 4 ישראלים, עובדי משרד החוץ, ו-4 נשים יהודיות מארגנטינה.
בפיגוע נפגעו למעלה מ-220, אגפים שלמים של הבניין ההיסטורי בן ארבע הקומות קרסו.
ארגון חזבאללה טען שהפיגוע בוצע בתגובה להריגתו של מזכ"ל הארגון, עבאס מוסאווי, בידי צה"ל ב-16 בפברואר 1992, בדיוק חודש קודם לפיגוע.
ארגונים נוספים קיבלו אחריות על הפיגוע, בהם "ארגון הג'יהאד האסלאמי" שהיה אחד משמות הכיסוי של חזבאללה.
שנתיים לאחר מכן, התבצע באופן דומה וגרם להרג של 86 איש.
לאחר שחקירת הפיגועים התמסמסה בידי ממשלת ארגנטינה, הועלה החשד כי נשיא ארגנטינה קרלוס מנם ניסה לחבל בחקירה.
בשנת 2003 השלים "המוסד" הישראלי את חקירת הפיגועים, וכתב דו"ח מפורט ובו הוכחות חותכות לקשר בין איראן וארגון חזבאללה לביצוע הפיגוע בשגרירות ישראל, הוכחות שעולות בקנה אחד עם ממצאי הפרקליטות הארגנטינאית.
בעקבות הממצאים קראה ישראל לארגנטינה לסגור את שגרירות איראן.
בתשובה לעתירתו של אב שאיבד את בתו בפיגוע, בסוף דצמבר 2006 פרסם בית המשפט העליון של ארגנטינה, במעמד שבעה שופטים, החלטה המונעת התיישנות של התיק.
ההחלטה תאפשר את המשך החקירה ומיצוי הדין עם האחראים לפיגוע, בבוא העת, ללא הגבלת זמן.
אחד המבוקשים העיקריים בגין תכנון הפיגוע הוא אחמד וחידי, שכיהן עד שנת 2013 כשר ההגנה האיראני.
ב-18 ביולי 2019, לרגל 25 שנים לפיגוע בבניין הקהילה היהודית בבואנוס איירס, שבוצע לפי החשד על ידי חזבאללה ואיראן, הקפיאה ארגנטינה נכסים של אנשי הארגון והכריזה עליו בפועל כעל ארגון טרור.
ב-12 באפריל 2024 קבע בית משפט פדרלי בארגנטינה באופן רשמי כי שני הפיגועים בארגנטינה תוכננו על ידי איראן ובוצעו על ידי ארגון הטרור חזבאללה ששימש בידי איראן כ"כלי לביצוע פעולות טרור".
בית המשפט קבע כי מדובר בפשע נגד האנושות וקרא לממשלה להגיש תלונה נגד איראן בבית הדין הבין-לאומי.
אנדרטה בשכונה ט' בבאר שבע לזכרם של הרוגי הפיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה בשנת 1994 והרוגי הפיגוע בשגרירות ישראל בארגנטינה.
הפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון היה פיגוע טרור שבוצע ב-26 ביולי 1994 בבניין שגרירות ישראל בלונדון.
ב-26 ביולי 1994, שמונה ימים לאחר פיגוע בבניין הקהילה היהודית בארגנטינה, מכונית תופת מסוג אאודי, בה הוטמנו כ-20 עד 30 קילוגרמים של חומר נפץ בתא המטען של המכונית, חנתה מול בניין שגרירות ישראל בלונדון.
בפיגוע זה נפצעו 20 אזרחים.
דקות לפני הפיצוץ יצאה מהמכונית אישה בסוף שנות החמישים לחייה.
13 שעות לאחר הפיגוע, ב-27 ביולי 1994 בשעה 00:46, מכונית תופת נוספת התפוצצה מחוץ ל"בית בלפור" שבצפון לונדון בו נמצאים ארגונים יהודיים וישראלים שונים.
בפיגוע זה נפצעו שישה אזרחים.
שגריר ישראל ואנשי המודיעין הבריטי ציינו כי הפיגוע בוצע להערכתם על ידי פעילים קיצונים פרו-איראנים אשר קשורים ככל הנראה לארגון הטרור חזבאללה.
בינואר 1995 נעצרו חמישה פלסטינים בחשד לכך שהיו מעורבים בפיגועים.
בדצמבר 1996, שניים מן החשודים, שניהם בוגרי לימודים מדעיים אשר התחנכו בבריטניה, ג'וואד בוטמה וסאמאר עלמי, נמצאו אשמים בקשירת קשר לביצוע פיגוע בבניין האולד ביילי.
השניים נידונו ל-20 שנות מאסר.
אף אחד מהם לא הורשע בפועל על מעורבות בפיגוע בשגרירות ישראל בלונדון.
בוטמה שוחרר מהכלא ב-5 באוגוסט 2008.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה בשנת 1997 היה פיגוע התאבדות כפול אשר בוצע על ידי שני פעילי ארגון החמאס בתאריך 30 ביולי 1997 בשוק מחנה יהודה בירושלים.
בפיגוע נרצחו 16 בני אדם ונפצעו 178.
ביום רביעי, 30 ביולי 1997, בשעה 13:15 בצהריים, שעה בה השוק היה הומה אדם, שני מחבלים מתאבדים פלסטינים, אשר היו מחופשים לחרדים על מנת שלא לעורר חשד, נכנסו לשוק מחנה יהודה, השוק המרכזי בירושלים, ובידם שקיות עמוסות בחומרי נפץ ובמסמרים.
המחבלים פוצצו את מטעני החבלה שלהם כמעט בו זמנית, בעודם עומדים כ-45 מטר זה מזה בסמטה מרכזית בשוק.
הפיצוצים הביאו למותם של 16 אזרחים ישראלים ולפציעתם של 178 אנשים, רבים מהם בני נוער ותיירים.
מבין הנפגעים, 13 נהרגו מיד, ושלושה אחרים מתו מאוחר יותר כתוצאה מפצעיהם.
את הפיגוע תכננה תשתית חמאס בשכם.
בין המעורבים בתכנון הפיגוע היה מחמוד אבו הנוד ומוהנד טאהר, שנהרגו במהלך האינתיפאדה השנייה, ועומר אל־זבן ששוחרר במסגרת הסכם חמאס–ישראל ב-2025. ב-2002 נהרגו בשכם שני המהנדסים שהרכיבו את מטעני החבלה.
שני הקדושים המעונים האלו האירו את הלילה בירושלים...
אנו לא מסתירים את שמחתנו על המעשה הזה".
כחודש לאחר הפיגוע, ב-4 בספטמבר 1997, התרחש פיגוע התאבדות משולש נוסף במדרחוב בן-יהודה במרכז ירושלים, ובו נהרגו חמישה בני אדם ונפצעו מעל 190.
בעקבות פיגועים אלו ואחרים, ראש הממשלה בנימין נתניהו, הגיע עם הקבינט המדיני-ביטחוני להחלטה שיש לפגוע במנהיגי חמאס.
אנשי המוסד הציעו לנתניהו כמה שמות, ובהם ח'אלד משעל ומוסא אבו מרזוק.
נתניהו העדיף שאנשי המוסד יתנקשו בחייו של אבו מרזוק, אזרח אמריקני פעיל חמאס, אך במוסד הזהירו את נתניהו שפגיעה באזרח אמריקני שהשלטונות מסרבים להסגירו תגרור פגיעה ביחסים בין ישראל לארצות הברית.
לבסוף הוחלט שח'אלד משעל יהא היעד להתנקשות.
ניסיון ההתנקשות בח'אלד משעל ב-25 בספטמבר 1997 בירדן נכשל כתוצאה מחשיפתם בשטח.
הפיגוע בשוק מחנה יהודה בשנת 2002 היה פיגוע התאבדות שבוצע בידי גדודי חללי אל-אקצא ב-12 באפריל 2002, בתחנת אוטובוס הנמצאת בכניסה לשוק מחנה יהודה בירושלים.
בפיגוע נרצחו 6 בני אדם, ונפצעו כ-80.
ביום שישי, 12 באפריל 2002, זמן קצר לאחר השעה 16:00, עת השוק המה קונים לקראת יום השבת, ענדליב חליל פטפטה, בת 20 מהכפר פג'אר שמדרום לבית לחם, פוצצה מטען חבלה שהיה מוסתר על גבה בתחנת אוטובוס של קו 6, הנמצאת בכניסה לחלקו החיצוני של השוק.
פטפטה הפעילה את המטען בשעה שהאוטובוס הגיע לתחנה.
בפיגוע נרצחו 6 איש, ביניהם שני אזרחים סינים, ונפצעו כ-80, רבים מהם בני נוער ותיירים.
בשעת הפיגוע ראש עיריית ירושלים דאז, אהוד אולמרט, היה בשוק.
לא הוכח ניסיון ישיר לפגיעה בראש העיר, שלא נפגע בפיגוע.
מזכיר המדינה האמריקאי קולין פאוול שהה באותה שעה בישראל, וקיבל עדכון מיידי על האירוע.
זמן קצר לאחר הפיגוע, גדודי חללי אל-אקצא, הזרוע הצבאית של ארגון הפת"ח, קיבלו אחריות על הביצוע, ומסרו את שמה של מבצעת הפיגוע.
במהלך מבצע חומת מגן נתפס מתכנן הפיגוע, מועתז מוחמד עבדאללה הימוני, בן 21 מאזור חברון, על ידי גורמי הביטחון.
לאחר חקירת גורמי הביטחון, נמסר גם כי בהכנת הפיגוע היו מעורבים אזרחים ישראלים ממוצא ערבי, אשר סייעו למחבלת להגיע למקום האירוע.
שניים מהם הורשעו בבית משפט ישראלי באשמת פגיעה בביטחון המדינה, ונגזרו עליהם עונשי מאסר.
ילנה קונרב, 43, פסגת זאב
צ'ונמל לין, 34, אזרח סין
קסיניאנג צ'אי, 32, אזרח סין
הפיגוע בשוק מחנה יהודה התרחש ביום שישי, 22 בנובמבר 1968. מכונית תופת שהוצבה בכניסה לשוק התפוצצה וגרמה למותם של 12 אנשים, לפציעתם של כחמישים ולנזק כבד לרכוש.
היה זה אחד הפיגועים הקשים שהתרחשו בישראל לאחר מלחמת ששת הימים.
המכונית, מדגם מוריס אוקספורד, הוצבה ליד מספרה ודוכן פיס ברחוב אגריפס 48, בפינת רחוב עץ חיים (בקרבת מקומו דהיום של מרכז כלל).
היא התפוצצה בשעה 9:30, בעת שהשוק המה קונים לקראת השבת.
ההתפוצצות החריבה חנויות ודוכנים בסמוך אליה והציתה אש סביבה כתוצאה מפיצוץ מכל הדלק של המכונית.
מרכז ירושלים כולו הזדעזע וחלונות ראווה בו הופלו.
הבניינים הסמוכים להתפוצצות ניזוקו ותשע דירות מגורים פונו עקב כך מתושביהן.
במקום בו עמדה מכונית התופת נפער מכתש בקוטר של שני מטרים ובעומק של 70 סנטימטרים.
הנפגעים הועברו לטיפול בבתי החולים בעיר ובעיקר לבית החולים שערי צדק, ששכן אז בקרבת השוק, ברחוב יפו.
רבים מהם הובאו לשם על ידי אזרחים שמיהרו לפנותם במכוניות פרטיות.
בין הפצועים היה תלמיד בצלאל (ולימים חתן פרס ישראל לציור) פנחס כהן גן.
ההרוגים בפיגוע, ובהם שני תושבי מזרח ירושלים, כולם גברים, היו בני 18 עד 78. במספרה ובדוכן הפיס נהרגו ארבעה אנשים.
המשטרה עצרה לחקירה כ-500 איש, שרובם שוחררו במהרה.
כמו כן הטילה באותו ערב עוצר על מזרח ירושלים - לראשונה מאז השבועות הראשונים שלאחר מלחמת ששת הימים, וערכה שם חיפושים מבית לבית.
העוצר הוסר בבוקר יום ראשון.
ראש הממשלה לוי אשכול בא לביקור באתר הפיגוע וכך גם שר הביטחון משה דיין, שר החוץ אבא אבן, הרמטכ"ל חיים בר-לב ואלוף פיקוד המרכז רחבעם זאבי.
בתגובה לפיגוע הפציץ חיל האוויר 11 מטוסים לא מאוישים בשדה התעופה בביירות.
תגובה זו גררה גינוי חריף מאת האפיפיור פאולוס השישי, שבחר להתעלם מהפיגוע עצמו ולא לגנותו.
תגובות גינוי לפיגוע פורסמו בישראל ומחוצה לה, לרבות גינוי של הוועד הערבי של יפו וגינוי במאמר המערכת של העיתון "אל קודס".
הפיגוע ברחוב בן-יהודה בירושלים בוצע במוצאי שבת, 1 בדצמבר 2001, במהלך האינתיפאדה השנייה, בידי ארגוני הטרור חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפה מתואמת פוצצו שני מחבלים מתאבדים את מטעני החבלה שלהם ברחוב כמעט בו זמנית, וזמן קצר לאחר מכן התפוצצה מכונית תופת ברחוב סמוך.
בפיגוע נרצחו 11 בני אדם.
בשעה 23:45 נצמד מחבל מתאבד אל קבוצת נערים בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ במדרחוב בן-יהודה בירושלים, שהיה הומה אדם באותה שעה, והפעיל את מטען הנפץ שלו.
מספר שניות לאחר מכן ובמרחק של כ-40 מטר משם, ליד כיכר ציון, פוצץ מחבל מתאבד שני את חומר הנפץ שנשא.
מחבלים אלו גרמו למרבית הנפגעים באותו לילה.
לדברי ניצב מיקי לוי, מפקד משטרת מחוז ירושלים דאז, היו המטענים שנשאו רבי עוצמה והכילו גם ברגים ומסמרים כדי להגדיל את פגיעתם.
כוחות ביטחון והצלה זרמו לזירת הפיגוע והחלו לטפל בנפגעים ולפזר את הסקרנים הרבים שנקהלו בה.
כעשרים דקות לאחר הפיצוץ הראשון התפוצצה ועלתה באש מכונית תופת שהוחנתה ברחוב הרב קוק הסמוך לכיכר ציון ולמדרחוב.
מכונית התופת הוצבה כדי לפגוע באנשי כוחות החירום שיוזעקו אל זירת הפיגועים הראשונים.
לאחר מכן, מחשש למכוניות תופת נוספות, פרצו השוטרים לעשרות מכוניות שחנו במרכז ירושלים, אך לא מצאו דבר.
הפיצוצים גרמו גם לשבירת חלונות של עשרות חנויות ומשרדים במדרחוב ודליקה פרצה באחת החנויות.
כתוצאה מהפיצוצים נהרגו עשרה בני אדם וכ-180 נפצעו.
פצוע נוסף נפטר מפצעיו לאחר שבוע.
כל ההרוגים היו נערים וגברים, מגיל 14 ועד 21.
ארגוני הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני וחמאס נטלו שניהם אחריות למתקפת הטרור.
שמונה ימים לאחר הפיגוע ביקרו במדרחוב מושל מדינת ניו יורק ג'ורג' פטאקי, ראש עיריית ניו יורק רודי ג'וליאני וראש העיר הנבחר מייקל בלומברג.
הם נטעו בו עץ לזכר הנרצחים.
בשנת 2006 עצרו כוחות הביטחון את אבראהים חאמד, שהיה אחראי לפיגוע הזה, ולפיגועי-התאבדות נוספים.
שלט זיכרון לקורבנות הפיגוע נקבע על קיר בניין במדרחוב, בצומת הרחובות בן-יהודה ולונץ.
הפיגוע בשכונת בית ישראל היה פיגוע התאבדות שבוצע ב-2 במרץ 2002, י"ט באדר ה'תשס"ב, בשכונת בית ישראל בירושלים ובו נרצחו עשרה אזרחים, בהם שישה ילדים.
את האחריות לפיגוע נטל ארגון גדודי חללי אל-אקצא.
הפיגוע שבוצע בתחילת חודש מרץ הוא ראשיתו של גל הטרור שזכה לכינוי "מרץ השחור" במהלך האינתיפאדה השנייה.
הפיגוע אירע במוצאי שבת בשכונת בית ישראל, שכונה חרדית ירושלמית, השוכנת סמוך לקו התפר בין מזרח העיר למערבה, שנפגעה כבר בעבר מפיגועי טרור.
שנה קודם לכן התפוצצה מכונית תופת בקרבת מקום.
בשעות הערב של יום השבת עורר אדם בלבוש חרדי את חשדם של עוברים ושבים באזור, זמן קצר לאחר השעה 19:00 בערב עם תום תפילת ערבית של צאת השבת, היו הרחובות הומי אדם.
ביציאה מישיבת "מחנה ישראל" בשכונה, התגודדו רבים ובהם בני משפחות חזן וחג'בי שבאו לשבת לירושלים לחגוג את בר המצווה של בניהם.
המחבל, איש גדודי חללי אל-אקצא מוחמד שוהני, פוצץ את עצמו בסמוך לקבוצת נשים שעמדו עם עגלות תינוקות והמתינו לבעליהן שיצאו מהתפילה.
בין ההרוגים בפיצוץ היו ילדים ותינוקות בני אותה משפחה.
שמונה מההרוגים היו בני משפחת נחמד, תושבי ראשון לציון וקרובי משפחת חג'בי שחגגה את בר המצווה.
אחת הנשים ששרדו את הפיגוע הייתה הרה ואיבדה את זוג התאומים שברחמה.
לפני הפיגוע שודר בערוץ 2 על ידי חברת טלעד משחק כדורגל ובזמן הפיגוע בחרה חברת טלעד להמשיך ולשדר את המשחק ואת העדכונים על הפיגוע במסך מפוצל, דבר שגרר ביקורת על התקשורת בישראל.
ב-12 באפריל 2002, כוחות הביטחון עצרו את המחבל אשרף חג'אג'רה שהסיע את המחבל המתאבד מוחמד שוהני לזירת הפיגוע.
ב-2 במרץ 2004, בית המשפט הצבאי במחנה עופר גזר על חג'אג'רה 12 מאסרי עולם.
ב-2 ביולי 2002, כוחות הביטחון עצרו את המחבל מוחמד סראחנה ששילח את המחבל המתאבד.
ב-17 בנובמבר 2003 בית המשפט הצבאי במחנה עופר גזר על סראחנה 17 מאסרי עולם.
ב-13 באוקטובר 2025, מוחמד סראחנה ואשרף חג'אג'רה שוחררו כחלק מהסכם חמאס–ישראל שנחתם באוקטובר 2025 לסיום מלחמת חרבות ברזל.
הפיגוע בשוק הכרמל היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-1 בנובמבר 2004 בשוק הכרמל בתל אביב.
שלושה בני אדם נרצחו בפיגוע ולמעלה מ-50 נפצעו.
ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע.
ב-1 בנובמבר 2004, סמוך לשעה 11:15 בבוקר, פוצץ מחבל מתאבד מטען חבלה סמוך לדוכן ירקות בדרום שוק הכרמל בתל אביב.
המטען הכיל חומר נפץ במשקל חמישה קילוגרמים, והוטמן בתוך בקבוק חלב.
שלושה בני אדם, שתי נשים וגבר, שמואל לוי, בן 65 מיפו, לאה לוין, בת 64 מגבעתיים, וטטיאנה אקרמן, בת 32 מתל אביב נרצחו בפיגוע ולמעלה מ-50 נפצעו, בהם אחת במצב אנוש, שישה במצב קשה והיתר במצב קל עד בינוני.
ארגון הטרור החזית העממית לשחרור פלסטין נטל אחריות לפיגוע, ובהודעתו הוא מסר כי הוא בוצע בתגובה לחיסול בכירים בארגון ול"טבח שמבצעת ישראל בשטחים".
בעלי דוכנים בשוק הכרמל טענו כי האבטחה במקום הייתה לקויה.
הערכת שירות הביטחון הכללי היא כי המחבל המתאבד יצא ממחנה הפליטים עסכר שבפאתי שכם, נפגש עם סייעניו באבו דיס, מזרחה לירושלים, ומשם המשיך עמם ברכב לתל אביב.
משטרת ירושלים קיבלה התראה מדויקת על הימצאות המחבל בעיר 10 דקות לפני הפיגוע.
ב-9 בנובמבר הותר לפרסום כי נעצרו שני סייעניו של המחבל.
בחקירתם מסרו הסייענים כי הפיגוע תוכנן במקור להתבצע בשגרירות צרפת בתל אביב.
כמו כן נמסר כי חומר הנפץ שנשא המחבל יועד לשתי סטודנטיות מאוניברסיטת א-נג'אח שהיו אמורות לבצע פיגוע התאבדות כפול.
ב-7 בספטמבר 2005 נגזרו על ידי בית הדין הצבאי בשומרון ארבעה מאסרי עולם להשאם כעבי, ושלושה מאסרי עולם לאחמד עארדה ובסאם חונדקג'י שעסקו בפיקוד על החוליה, במימונה ויצורה של חגורת הנפץ ובהובלתו של המחבל המתאבד.
כמו כן נגזר על שלושה נערים שקישרו בין המחבל למשלחיו מאסר של 22–24 שנה.
באוקטובר 2025 החליטה ממשלת נתניהו השישית לשחרר את כעבי, חונדקג'י ועארדה במסגרת הסכם חמאס–ישראל (אוקטובר 2025) במלחמת חרבות ברזל.
המחבל זוהה כעאמר אל-פאר, צעיר ממחנה הפליטים עסכר.
בארגון החזית העממית לשחרור פלסטין, שנטל אחריות לפיגוע, אמרו כי המחבל היה בן 18, אך במערכת הביטחון אמרו, לעומת זאת, כי הוא היה בן 15. אל-פאר היה בין המחבלים המתאבדים הצעירים ביותר בזמן האינתיפאדה השנייה.
מתכנן הפיגוע, אחמד עראדה, נתפס ונשפט למספר מאסרי עולם, אולם ב-2025 שוחרר מהכלא במסגרת הסכם חמאס–ישראל השלישי במלחמת חרבות ברזל.
באסם חנדקג'י, מעורב נוסף בפיגוע, שוחרר גם הוא במסגרת אותה עסקה.
הפיגוע ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג היה פיגוע תופת שהתרחש ב-3 באפריל 2017, ברציף שבין תחנות כיכר סנאיה ותחנת המכון הטכנולוגי של הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג שברוסיה.
על פי נתוני משרד הבריאות של רוסיה 14 בני אדם נהרגו ועוד 49 נפצעו, לאחר מכן עקב מות אחד הפצועים עלה המניין ל-15 הרוגים.
זהו הפיגוע הראשון בתולדות הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג שנהרגו בו אנשים (אומנם בשנת 1996 אירע פיגוע בין התחנות "ככר לנין" ו"ויבורגסקאיה", אך אז לא היו הרוגים ואדם אחד נפצע).
ב-3 באפריל 2017, בשעה 14:40 שעון מקומי התפוצץ מטען חבלה, עמוס רסס כדוגמת מסמרים, בקרון השלישי של הרכבת התחתית ברציף שבין תחנת הרכבת ככר סנאיה ותחנת המכון הטכנולוגי ברכבת התחתית של סנקט פטרבורג, שבצפון רוסיה.
לפי נתוני משרד הבריאות של רוסיה לפחות 10 בני אדם נהרגו בפיצוצים ו-47 נפצעו, בהם מספר באורח קשה.
בין ההרוגים היו ילדים קטנים.
בתמונות שהגיעו מזירת הפיגוע נראים פצועים שרועים על הרצפה ודלתות רכבת שבורות ומעוכות.
נשיא רוסיה ולדימיר פוטין, שנכח בעיר באותה עת, עודכן בפרטי האירוע.
בדיווחים שונים לתקשורת דווח שהתרחש פיצוץ נוסף, אך לבסוף התברר כי למעשה בשעה 14:29 נמצאה פצצה נוספת בתחנת הרכבת "ככר המרי" (פלושצ'אד ווסטאניה) שנוטרלה על ידי חבלני שירות הביטחון הפדרלי
לאחר הפיגוע הוחלט לסגור את תחנות הרכבת "נבסקי פרוספקט", "מאיאקובסקאיה", "ככר המרי", "פארק הניצחון", "אלקטרוסילה", "שערי מוסקבה", "פרונזנסקאיה", "המכון הטכנולוגי", "ככר סנאיה", "גוסטיני דבור" והחל מהשעה 15:40 נסגרה כל תנועת הרכבת התחתית של סנקט פטרבורג ובמקום זאת הנהלת חברת האוטובוסים העירונית ארגנה מוניות שירות שהסיעו נוסעים בין התחנות.
זמן קצר לאחר מכן ממשלת סנקט פטרבורג הורתה לכל התחבורה הציבורית בעיר להוביל ולהסיע נוסעים ללא תשלום, כך פעל גם שירות המוניות Uber ו"יאנדקס.
מוניות" שהסיעו נוסעים ללא דרישת תשלום.
בנוסף בוטל התשלום בנסיעה בכביש האגרה סביב סנקט פטרבורג לאורך שאר יום ה-3 באפריל ועד לשעות הלילה.
הרכבת התחתית שבה לפעילות לקראת השעה 20:44 באופן חלקי והיא חזרה לפעילות מלאה רק לקראת השעה 22:00.
לפי נתוני משרד הבריאות של רוסיה נהרגו 11 איש (7 מהם נהרגו במקום, 3 אחרים בבית החולים ו-1 בעת שפונה לבית החולים), 45 איש נפצעו, 5 מהם במצב קשה.
ביום המחרת במשרד עדכנו את הנתונים ודיווח כי נהרגו 14 איש (11 נהרגו מקום ועוד 3 בבית החולים), לאחר מות אחד הפצועים עלה המניין ל-15 הרוגים.
ועדת החקירות של רוסיה פתחה בתיק פלילי בסעיף 205 לחוק העונשין הרוסי (פעולת טרור).
בהצהרה לתקשורת מסר פוטין כי בנוגע לרקע הפיצוצים נבדק חשד לטרור.
משרד התובע הכללי של רוסיה הודה כי מדובר באירוע טרור ופרסם את תמונתו של המחבל שהניח את הפצצה, כפי שנלכד בצילומי מצלמות האבטחה של התחנה.
תחילה הוטל החשד על אזרח רוסי מוסלמי מרפובליקת בשקורטוסטן בשם אנדריי איליאס ניקיטין, אך הלה הסגיר עצמו לידי המשטרה והבהיר שאין לו קשר לפיגוע ולבסוף הוא שוחרר לאחר חקירה בעניינו.
לאחר מכן דווח בתקשורת המקומית שהמחבל זוהה כמהגר מוסלמי מקזחסטן, בן 22, בשם מקסים ארישב.
ורק לאחר מכן התברר שמדובר במחבל מתאבד שביצע את פיגוע התופת ולאחר בדיקת שאריות דנ"א מהזירה זוהה המחבל כאזרח רוסי יליד קירגיזסטן בשם אכברג'ון ג'לילוב, המזוהה עם האסלאם הקיצוני והמדינה האסלאמית בקווקז.
ב-5 באפריל משטרת סנקט פטרבורג ומינהל סנקט פטרבורג ומחוז לנינגרד של שירות הביטחון הפדרלי עצרו 8 אנשים בחשד למעורבות בארגון הפיגוע.
זמן קצר לאחר הפיגוע הוחמרו אמצעי הביטחון ברכבת התחתית של מוסקבה וברכבת התחתית של ניז'ני נובגורוד ובנמלי תעופה ובתחנות הרכבת.
בנוסף גם הוגדלה האבטחה סביב תחנות הרכבת התחתית של מינסק ובאוטובוסים וברכבות בפריז.
מנהיגים רבים מכל העולם הביעו תנחומיהם למשפחות הקורבנות ובשעות הערב המאוחרות פוטין הגיע לתחנת "המכון הטכנולוגי" והניח פרחים בפתח התחנה.
מושל סנקט פטרבורג גאורגי פולטאבצ'נקו הכריז על 3 ימי אבל בעיר סנקט פטרבורג החל מה-4 באפריל.
הפיגוע בשוק בחדרה הוא פיגוע התאבדות שאירע ב-26 באוקטובר 2005 בכניסה לשוק העירוני בחדרה.
ישראלים ונפצעו מעל 30 אנשים.
במהלך שנות האינתיפאדה השנייה נרצחו מאות ישראלים בפיגועי טרור.
בשנים 2004 ו-2005 נרשמה ירידה במספר הנפגעים הישראלים, אף שבוצעו מספר פיגועים המוניים בתחומי ישראל.
בחודש יולי 2005 בוצע פיגוע בו נרצחו 4 נשים סמוך לקניון השרון בנתניה.
יומיים לפני הפיגוע בשוק בחדרה, חוסל בטולכרם מתכנן הפיגוע בנתניה, איש הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
בתגובה לחיסול איימו בג'יהאד האיסלאמי ב"תגובה חסרת תקדים" והזהירו כי "הישראלים ישלמו ביוקר".
הפיגוע בוצע ביום רביעי בשעת צהריים בשעה שהשוק היה הומה אדם.
מחבל מתאבד פוצץ עצמו בכניסה לשוק, עם מטען במשקל חמישה קילוגרמים שהכיל כדוריות מתכת רבות בכניסה לשוק, בצומת הרחובות הרברט סמואל-רוטשילד בעיר, סמוך לדוכן פלאפל.
מן הפיצוץ נהרגו 6 אנשים, ופצועה אחת קשה מתה מפצעיה ארבע שנים מאוחר יותר.
ארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני נטל אחריות על הפיגוע.
שנתיים וחצי לאחר הפיגוע, גזר בית המשפט המחוזי בחיפה 17 שנות מאסר על אזרח ישראלי תושב הכפר ג'ת במשולש, שהסיע את המחבל המתאבד ברכבו.
בגזר הדין נכתב שהאזרח הישראלי ידע כי הוא מסיע מחבל בדרכו לפיגוע.
אזור הפיגוע בו נפגעו חנויות רבות פונה, והן הועברו לתקופה ארוכה למתחם ארעי שפעל במקום, בעקבות שיפוץ המקום על ידי עיריית חדרה.
בשנת 2008 נחנך השוק החדש.
הפיגוע ברכבת בפורטלנד (העיר הגדולה באורגון, ארצות הברית), התרחש ב-26 במאי 2017. בפיגוע נרצחו שני גברים ואדם נוסף נפצע בדקירות סכין, לאחר שהתוקף קרא קריאות גזעניות ואנטי-מוסלמיות כלפי שתי נערות ברכבת הקלה.
פוליטיקאים רבים וארגוני זכויות האדם התייחסו לפיגוע כאל אירוע משמעותי, וחלקם אמרו שהוא מייצג עלייה בפשעי שנאה ותקריות גזעניות ואסלאמופוביות בארצות הברית.
הפיגוע ברכבת בפורטלנד (אורגון) התרחש ב-26 במאי 2017, בסביבות השעה 16:30. על פי דו"ח משטרת פורטלנד, ג'רמי ג'וזף כריסטיאן נסע ברכבת הקלה מקס בשעת העומס, והחל לצעוק "דברי שטנה כלפי מגוון עדות ודתות", ובפרט כלפי מוסלמים.
על פי עדי ראייה, בעימות בין הצדדים פלטשר דחף קלות את כריסטיאן, והוא אמר: "אם תיגע בי שוב, אני אהרוג אותך." אז שלף אולר ודקר את שלושת הגברים בצווארם.
לאחר שהרכבת עצרה בתחנה עצרו כוחות משטרה את כריסטיאן.
ג'רמי ג'וזף כריסטיאן, בן 35, הורשע במאי 2002 בחטיפה ושוד חמוש בקיוסק, ונגזרו עליו 90 חודשי מאסר.
בשנת 2010 נעצר על אחזקת כלי נשק ורכוש גנוב, אבל האשמות אלה בוטלו מאוחר יותר.
ברשתות חברתיות נהג להזדהות עם ארגוני הימין האלטרנטיבי, וכן הביע דעות נאו-נאציות ואנטישמיות.
הוא הגדיר את עצמו כתומך בלאומנות לבנה.
יום לפני הפיגוע הוא התפרע ברכבת וזרק בקבוק על אישה שחורה, שבתגובה הגנה על עצמה בתרסיס פלפל.
בזמן מעצרו אמר: "דקרתי כמה (קללות הושמטו) בצוואר...
אני יכול למות בכלא כאדם מאושר", וכן קרא קריאות נגד ליברליזם.
בדיון הארכת המעצר הוא טען שפעל מתוך הגנה עצמית, וצרח באולם בית המשפט: "אתה קורא לזה טרור, אני קורא לזה פטריוטיזם" וכן קרא: "מוות לאנטיפה!"
למחרת האירוע התאספו מאות אנשים ליד תחנת הרכבת וערכו עצרת זיכרון לזכר קורבנות התקיפה.
בשלושה אירועי התרמה נאספו מיליון דולר לסיוע למשפחות הקורבנות.
הקהילה המוסלמית בפורטלנד הביעה תודה על תמיכת הציבור בה בעקבות הפיגוע.
אחד ממנהיגי הקהילה הזכיר מקרה רצח על רקע גזעני משנת 1988 שבו נרצח מלוגטה סרו , סטודנט מאתיופיה, בידי קבוצת גלוחי ראש.
אחת הנערות שעליה איים כריסטיאן אמרה לאחר האירוע שהיא אסירת תודה לגברים שניסו להגן עליה.
פוליטיקאים רבים גינו את הפיגוע, בהם גם נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ.
הפיגוע נדון בהרחבה על ידי ארגוני זכויות האדם, שחלקם אמרו שהוא מייצג עלייה בפשעי שנאה ותקריות גזעניות ואסלאמופוביות בארצות הברית.
הפיגוע ברחוב בן-יהודה היה פיגוע התאבדות בישראל שהתרחש בירושלים בשעות אחר הצהריים, 4 בספטמבר 1997. במתקפה מתואמת פוצצו שלושה מחבלים מתאבדים פלסטינים את מטעני הנפץ שנשאו ברחוב כמעט בו זמנית.
ב-4 בספטמבר 1997 שלושה מחבלים מתאבדים פלסטינים שהשתייכו לארגון החמאס פוצצו את מטעני הנפץ שנשאו במקביל במדרחוב, וגרמו בכך למותם של חמישה ישראלים, וגם שלושת המחבלים נהרגו.
הפיגוע בוצע על ידי פלסטינים מהכפר עסירה א-שמאלייה.
אחת הנערות הייתה בתה של פעילת השלום נורית פלד אלחנן ונכדתו של איש הצבא והפוליטיקאי הישראלי מתתיהו פלד.
לאחר הפיגוע משפחתה של אחת הנרצחות, יעל בטווין, אשר הייתה אזרחית אמריקאית, הגישה תביעה בארצות הברית נגד איראן על ביצוע הפיגוע.
ב-2 בדצמבר 2013 חמש מהמשפחות האמריקניות, אשר בני משפחתם היו קורבנות לפיגוע, זכו לפיצוי בסך 9 מיליון דולרים, שנפסקו לטובתם בבית המשפט הפדרלי.
הפיגוע ברחוב נווה שאנן בתל אביב היה פיגוע התאבדות שביצע מחבל פלסטיני ב-17 ביולי 2002 ברחוב נווה שאנן בתל אביב, בסמוך לתחנה המרכזית החדשה.
בפיגוע נרצחו 5 בני אדם וכ-40 נפצעו.
ביום רביעי, 17 ביולי 2002, בשעה 22:10 בערב, שני מחבלים מתאבדים חבושים בחגורות נפץ בהן כ-33 ק"ג חומר נפץ, פוצצו את המטענים שעל גופם כאשר הם עומדים במרחק 20 מטר זה מזה ברחוב נווה שאנן בתל אביב, בקרבת התחנה המרכזית החדשה בתל אביב.
חומרי הנפץ שהוסתרו על גופות המחבלים הכילו מסמרים על מנת להגדיל את כמות עוצמת הפיגוע.
שלושה אזרחים ישראלים נרצחו באופן מיידי בפיגוע וכ-40 בני אדם נוספים נפצעו.
שני אנשים נוספים מתו מפצעיהם ימים ספורים לאחר הפיגוע.
ב-15 ביולי 2003 עצר צה"ל שלושה פעילי תנזים שהיו מעורבים בפיגוע.
הפיגוע ברחוב המלך ג'ורג' היה פיגוע התאבדות שבוצע ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים ב-21 במרץ 2002. ארגון גדודי חללי אל-אקצא נטל אחריות לפיגוע.
ביום חמישי 21 במרץ 2002, אחר הצהריים, מחבל מתאבד פלסטיני פוצץ מתקן נפץ אותו הסתיר מתחת לבגדיו, בקרבת חנות בגדים וצעצועים ברחוב המלך ג'ורג' בירושלים.