tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הקבוצה הציונית כללה את כל הזרמים בתנועה הציונית, היא היוותה כ־54% מכלל תושבי המחנה, וכללה גם קבוצות נוער מאורגנות ב־"קיבוצים".
מטרתה הייתה להכין את הנוער לקראת עלייתו לארץ-ישראל.
הקבוצה הכללית היוותה 35% מכלל התושבים.
הרכבה היה עירוב של רווקים ורווקות בגילים שונים ללא הנהגה מאחדת.
הקבוצה החרדית מנתה 11% מכלל תושבי המחנה.
בראש הקבוצה עמד הרבי מקלויזנבורג, רבי יקותיאל יהודה הלברשאטם.
קבוצה זו הייתה הומוגנית ומובדלת ומיעטה להיות מעורבת באירועים חברתיים של המחנה עקב השקפתו האנטי-ציונית של הרבי.
כל קבוצה פעלה על פי האידאולוגיה בה האמינה והטביעה את חותמה בתחומי החיים שתאמו לה.
החברה במחנה הייתה משוללת חובות, בניגוד לחברה מתוקנת, בה כל אזרח נהנה הן מזכויות והן מחובות, דבר המאזן ותורם לשיווי משקל בחיי החברה.
התושבים במחנה זה קיבלו דיור, מזון, ביגוד, חשמל, מים וטיפול רפואי בחינם ונהנו מדאגה שגרתית לתחזוקה, תעסוקה, הכשרה מקצועית, חינוך וביטחון.
בתמורה למאמצים אלו לא נדרשו תושבי המחנה לתמורה.
פֶרַנטֶה וטייכר היו צמד פסנתרנים אמריקאים שהתפרסמו מתחילת שנות ה-50 עד סוף שנות ה-80 בביצועים של קטעי מוזיקה קלאסית קלה, סרטים ומחזות.
ארתור פרנטה (Arthur Ferrante; 7 בספטמבר 1921 - 19 בספטמבר 2009) ולואיס טייכר (Louis Teicher; 24 באוגוסט 1924 - 3 באוגוסט 2008) נפגשו בראשונה כילדי פלא בבית הספר ג'וליארד.
כבר בעת לימודיהם שם החלו להופיע כצמד פסנתרנים.
ב-1960 חתמו חוזה עם יונייטד ארטיסטס והחלו לנגן עיבודים מוצלחים שלהם עם ובלי ליווי תזמורתי.
הביצוע שלהם לנעימת הסרט "אקסודוס" הפך ללהיט, וכן הביצועים למוזיקה מהסרטים "הדירה", "קאובוי של חצות", "סיפור הפרברים" ועוד.
כן ביצעו והקליטו יצירות של ג'ורג' גרשווין, קול פורטר, ריצ'רד רוג'רס, ג'רום קרן ועוד.
הם ניגנו בפסנתרי כנף ארוכים וצמודים כשהם יושבים זה מול זה, ובנגינתם הרבו בביצועי גליסנדו.
במשך ארבעים שנה הם הקליטו 140 אלבומים מתוכם 23 אלבומי זהב ופלטינה, מכרו 90 מיליון תקליטים והופיעו ב-5200 קונצרטים עד שפרשו ב-1989. בהופעותיהם הם הוסיפו גימיקים שונים כגון ניגון פיציקטו במיתרי הפסנתרים.
הפופולריות שלהם בארצות הברית הייתה רבה, והם הוזמנו להופיע בבית הלבן לפני הנשיאים ג'ון קנדי, ריצ'רד ניקסון ורונלד רייגן.
פרנהייט 451 הוא סרט קולנוע בריטי מסוגת מדע בדיוני דיסטופי משנת 1966 בבימויו של פרנסואה טריפו.
זה היה סרטו הראשון של טריפו בצבע והיחידי באנגלית.
התסריט נכתב על ידי פרנסואה טריפו וז'אק-לואי רישאר והוא מבוסס על רומן בשם זה מאת ריי ברדבורי משנת 1953.
הסרט היה מועמד לפרס אריה הזהב בפסטיבל הסרטים בוונציה ב-1966.
גאי מונטאג (אוסקר ורנר) משתייך ליחידת כבאים הנקראת "פרנהייט 451".
מדי פעם הוא מוזעק בכבאית עם אנשי צוותו, אבל מטרתם היא לא לכבות שריפות אלא למצוא ספרים ולשרוף אותם.
הם לא מצוידים במים אלא בלהביורים.
המשטר הטוטליטרי אוסר על אחזקה וקריאת ספרים המטים את האזרחים הנאמנים מציות אחיד למשטר.
הם מוזעקים על ידי אזרחים מלשינים.
ברחבי העיר פזורות תיבות אדומות המסומנות ב-451 והאזרחים מטילים לתוכן את מכתבי ההלשנה על שכניהם המחזיקים ספרים.
מונטאג מרוצה מעבודתו ואין לו שום הרהורי חרטה על כך.
יש לו מדים יפים, עבודה קבועה והבוס שלו, הקפטן (סיריל קיוזאק), מרוצה ממנו ומבטיח לו קידום.
הוא מגיע לעבודה ובחזרה במונורייל.
אשתו לינדה (ג'ולי כריסטי) מבלה שעות רבות בבית בצפייה במסך טלוויזיה ענק בו היא מוזנת בתכנים מהשלטון באופן אינטראקטיבי.
יום אחד הוא פוגש במונורייל בחורה צעירה בשם קלריסה (ג'ולי כריסטי - בתפקיד כפול) העובדה כמורה.
מתפתחת ביניהם שיחה על חשיבות הספרים והיא מנסה לשכנע אותו בחשיבותם ונוטעת ספק ראשון במוחו של מונטאג.
באחת הפעולות מגיעים מונטאג וצוותו לביתה של אספנית ספרים.
בהוראת הקפטן הם עורמים את הספרים ומבקשים לשרפם אך האשה מסרבת להתפנות, מדליקה את הספרים ונשרפת אתם.
מונטאג מזועזע ומתחיל לקרא בביתו את דייוויד קופרפילד ולאחריו ספרים רבים.
קלריסה מפוטרת מבית הספר בגלל דעותיה העצמאיות וכשמונטאג מגיע איתה לבית הספר בורחים ממנה התלמידים בפחד וחפציה נזרקים אליה.
היא מודיעה למונטאג שהחליטה לברוח למקום "אנשי הספר".
לינדה מלשינה על בעלה שהוא מחזיק וקורא ספרים.
כשהוא מגיע לעבודה הוא מופתע שהכבאית מגיעה לביתו.
הקפטן והכבאים מוצאים את הספרים ומתכוננים לשריפה.
הקפטן שולף ספר ממעילו של מונטאג אך זה מתנגד וכשהקפטן מאיים עליו באקדח הוא מכוון אליו להביור ושורף אותו עם הספרים.
מונטאג נמלט על נפשו כשהשלטונות מחפשים אחריו.
בהגיעו למקום "אנשי הספר" הוא צופה בטלוויזיה על "לכידתו" בידי השלטונות.
הוא נפגש שם עם אנשים שנמלטו מהשלטון.
על כל אחד מהם לשנן תוכן של ספר אחד כדי להעבירו לדורות הבאים לאחר שהשלטון יפול ואפשר יהיה להדפיסם.
הוא אחראי על סיפורי מסתורין ודמיון של אדגר אלן פו.
פרנהייט 451 הוא סרט טלוויזיה מסוגת מדע בדיוני דיסטופי משנת 2018 בהפקת חטיבת הסרטים של רשת HBO, HBO Films.
מבוסס על רומן בשם זה מאת ריי ברדבורי משנת 1953.
מהווה רימייק לסרט הקולנוע באותו השם משנת 1966.
בעתיד דיסטופי, לוחם אש צעיר בשם גאי מונטאג עובד כדי לשרוף ספרים, המהווים סכנה לקיומו של המשטר.
לאחר שהוא פוגש נערה ומנהל איתה דיון על החיים שסביבו וייעודו הוא מתחיל לפקפק בחייו ובמשטר שבו הוא חי ויוצא למרוד נגדו.
מייקל שאנון – קפטן ביטי
לורה הרייר – מילי מונטאג
מרטין דונובן – הנציב ניארי
גרייס לין קונג – היו"ר מאו
במאי הסרט ראמין בהראני עבד על פיתוח הסרט כבר מתחילת יוני 2016. באפריל 2017, מייקל שאנון ומייקל בי.
ביוני אותה שנה, סופיה בוטלה הצטרפה לפרויקט ואישיות היוטיוב לילי סינג, הצטרפה לתפקיד כווידאו בלוגרית, עם לורה הרייר בתפקיד מילי, אשתו של מונטאג.
פרנוצפל (שם מדעי: Prenocephale) הוא סוג של דינוזאור צמחוני ממשפחת פכיצפלוזאוריים שחי בקמפן, בסוף הקרטיקון לפני 80-75 מיליון שנה באזור מונגוליה שהייתה באותה תקופה מיוערת ולא מדברית ויבשה כמו היום.
משמעות שמו של דינוזאור זה היא ראש נטוי.
דינוזאור זה היה קרוב להומלוצפל, ובעבר שייכו אותם לאותו הסוג.
הדינוזאור המונגולי הגיע לאורך 2.4 מטר ולמשקל 130 ק"ג.
הגולגולת שלו הייתה מעוגלת כמו גולגולת הפכיצפלוזאורוס, והכילה גבשושיות עצם שריככו את הפגיעות שלה.
הגולגולת העבה עזרה לו להתגונן מטורפים וכנראה שגם להילחם על נקבות בדומה ליעלים מודרניים.
היו לו רגליים אחוריות ארוכות,
רגליים קדמיות קצרות וזנב ארוך ששימש לאיזון.
לדינוזאור היו שיניים חלשות מעט שהתאימו רק ללעיסת צמחייה חלשה או לפירות.
כמה מהמדענים סבורים שהיה אוכל כל.
מספר מדענים טוענים שהפרנוצפל הבוגר דומה מאוד להומלוצפל הבוגר, אך הסברה הרווחת היא שמדובר בשני סוגים שונים.
דינוזאור זה תואר ב-1974 על ידי החוקרות הלצ'קה אוסמולסקה וטרזה מריאנסקה.
הפרנוצפל מופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים לצד ולוצירפטורים.
פרנויה הוא ספר רומן ופרוזה שכתב ג'וזף פיינדר.
הספר נחשב לאחד הספרים המצליחים והמזוהים ביותר עם פיינדר.
והוא אף היה ברשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
כשהבוס של אדם קסידי, עובד זוטר בקונגלומרט היי-טק ווייט טלקום, תופס אותו במעילה קלה, הוא מותיר בידיו ברירה: לעמוד לדין בשורה של עבירות חמורות, או לחדור במסווה לצמרת של החברה המתחרה טריון ולספק מידע פנימי על מוצריה.
מצויד בהמלצות פיקטיביות המציגות אותו כשחקן מרכזי בזירת ההיי-טק הוא מקבל תפקיד בכיר בטריון, ועד מהרה נטמע בשורותיה.
הנאמנות הכפולה, סיפור אהבה לוהט עם אחת העובדות הבכירות בטריון ויחסיו המורכבים של קסידי עם אביו הזקן הופכים את חייו למערבולת של מתח ושקרים, המגיעה לשיאה כאשר הוא חודר לקודש הקודשים של טריון וגונב סודות מקצועיים מהבוסים החדשים שלו.
אבל כשקסידי מנסה להשתחרר מהמפעילים שלו, הוא מגלה שהסיוט רק מתחיל...
באוגוסט 2013 יצא לאקרנים הסרט "פרנויה", בכיכובם של ליאם המסוורת' כאדם קאסידי, אמבר הרד כאמה ג'נינגס, האריסון פורד כג'וק גודארד וגארי אולדמן כניקולס ווייט.
פרנטישק באבור (בצ'כית: František Babor) ומריה באבור (בצ'כית: Maria Baborová) היו זוג איכרים צ'כים, שהוכרו כחסידי אומות העולם, על כך שסייעו להציל נערים יהודים שברחו מצעדות המוות.
הזוג באבור היו איכרים צ'כים, שהתגוררו בכפר הקטן וורטבו שבמחוז פלזן.
בתקופת מלחמת העולם השנייה החרימו הגרמנים את כל הסוסים שהיו ברשותם, לכן פרנטישק החל לעבוד בבית חרושת עד שעות הערב המאוחרות בנוסף לעבודתו בשדה.
באחד הימים פגש האיכר הצ'כי חבורה של חמישה צעירים יהודים, שנמלטו מצעדות המוות אל היער הסמוך.
פרנטישק, שפגש בהם ביער, החליט להביאם לכפרו.
בני הזוג באבור דאגו לשכן את הצעירים בבתי האיכרים בכפר.
הם אספו אל ביתם את אחד הצעירים, שרגא ניצברג, שהיה כבן 19. פרנטישק ומריה נתנו לשרגא לישון במיטת בנם, שנפטר כחודשיים קודם לכן.
לזוג הייתה גם בת, יארוסלבה, שהייתה בת גילו של שרגא.
הם האכילו אותו, החליפו את בגדיו, דאגו לרחוץ אותו ואף גילחו את שיער גופו, שהיה מכוסה בכינים.
בהדרגה סייעו לו להבריא פיזית ונפשית.
מריה נהגה לנעול את שרגא בביתם בשעה שהייתה יוצאת לדרוש בשלום חבריו שהוסתרו בבתים אחרים בכפר.
היא אסרה עליו להסתובב בכפר, ואם הוא היה יוצא בקרבת הבית ומבחין בגרמנים, היא הורתה לו לרוץ ולהסתתר במחסן.
פרנטישק לא הירשה לשרגא להצטרף אליו לעבודה בשדה, מאחר שטען שהוא סבל מספיק מהגרמנים ושעליו להתאושש ולהשתקם.
לקראת סוף המלחמה הסתובבו באזור קבוצות גדולות של חיילים גרמנים ולכן נהגו בני הזוג לתרגל איתו נוהל בריחה למקום מסתור בחורשה הסמוכה לכפר.
בסוף יוני 1945 הרגיש שרגא מספיק חזק כדי לעזוב.
הוא הודיע למריה ולפרנטישק על כוונתו.
הם ציידו אותו באוכל כסף ובגדים והוא וחבר נוסף עזבו את הכפר וחזרו לפולין.
הקשר בין שרגא למשפחת באבור נשמר גם לאחר שעלה לישראל.
בהמשך נותקו היחסים בין צ'כיה למדינת ישראל.
מאוחר יותר נפטרה גם מריה.
ב-1989 פנה שרגא ליד ושם על מנת שיכירו בזוג באבור, שהצילו את חייו, כחסידי אומות העולם.
שרגא ניהל חליפת מכתבים ממושכת מסוף 1989 ועד פברואר 1990, כשהוא מבקש לעשות הכל כדי שיכירו בהם: .
ב-15 במרץ 1990 הוכרו בני הזוג מריה ופרנטישק באבור כחסידי אומות העולם.
הטקס התקיים בפראג ושמם נחקק בקיר הכבוד בגן חסידי אומות העולם ביד ושם ירושלים.
פרנוש סמדי (בפרסית: فرنوش صمدی) היא תסריטאית ובמאית קולנוע איראנית.
סרטה הקצר "השתיקה" היה מועמד לפרס דקל הזהב בפסטיבל קאן 2016.
סמדי נולדה בעיר אספהאן שבאיראן.
בצעירותה היגרה לאיטליה, שם סיימה את לימודיה באקדמיה לאמנות של רומא.
"השתיקה", סרטה הקצר הראשון, אותו ביימה לצד עלי אסגרי, הוקרן בבכורה עולמית בתחרות פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2016 והיה מועמד לפרס דקל הזהב, אולם הוא לא זכה.
סרטה הקצר השני, "מבט", הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל לוקרנו 2017 וזכה בפרס חבר השופטים עבור הסרט הקצר בשידור החי הטוב ביותר של מכון הסרטים האמריקאי.
בשנת 2018 זכה הסרט בפרס עגלת הזהב בפסטיבל הסרטים של זאגרב.
פרנזי פיירו הוא כדורגלן האיטי-אמריקאי המשחק בקבוצת ריזספור מליגת העל הטורקית ונבחרת האיטי בעמדת החלוץ.
פיירו נולד בהאיטי, אך גדל במסצ'וסטס.
אחיו הוא הכדורגלן פרנץ פיירו.
מחזיק גם בדרכון אמריקאי, ועל כן לא נחשב כשחקן זר כששיחק בארצות הברית.
הוא החל לשחק כדורגל בליגת המכללות בארצות הברית, כששיחק בקבוצות הכדורגל של אוניברסיטת נורת'איסטרן ושל אוניברסיטת קואסטאל קרוליינה.
מ-2016 החל לשחק במקביל ברידינג יונייטד, ששיחקה בליגה האמריקאית הרביעית.
ב-19 בינואר 2018 נבחר בבחירה ה-27 בדראפט ה-MLS על ידי קולורדו ראפידס, אך לא חתם במועדון מפני שהעדיף לשחק באירופה.
ב-27 ביולי 2018 חתם על חוזה לארבע שנים עם מוסקרון מליגת העל הבלגית.
באוגוסט 2019 חתם על חוזה לארבע שנים עם גנגאן, היורדת הטרייה לליגת המשנה הצרפתית.
לאחר שתי עונות בהן כבש 7 ו-6 שערים בהתאמה, בעונת 2021/2022 כבש 15 שערים ובישל ארבעה נוספים ב-34 משחקי ליגה.
בתחילת פברואר 2020 עבר פציעה קשה, שהשביתה אותו מפעילות עד לתחילת דצמבר 2020.
ב-1 ביולי 2022 חתם לשלוש עונות במכבי חיפה תמורת 1.6 מיליון יורו, ובכך הפך לרכש היקר בתולדות המועדון עד לאותה נקודת זמן.
הוא ערך את הופעת הבכורה בקבוצה ב-16 ביולי, במשחק אלוף האלופים 2022 נגד מחזיקת גביע המדינה הפועל באר שבע.
בתום תשעים דקות תוצאת המשחק הייתה 1–1, ופיירו החמיץ את בעיטת העונשין המכריעה בהפסד קבוצתו 3–4 בדו-קרב בעיטות העונשין.
ב-27 ביולי כבש לראשונה במדי הקבוצה, כאשר הבקיע צמד שערים בניצחון החוץ 4–0 על אולימפיאקוס בסיבוב המוקדמות השני של ליגת האלופות.
בסך הכל כבש חמישה שערים במוקדמות ליגת האלופות, שבסופו העפיל עם הקבוצה לשלב הבתים.
ב-27 באוגוסט 2022 ערך הופעת בכורה בליגת העל, בניצחון 4–1 על מכבי נתניה.
ב-3 בספטמבר 2022 כבש שער בכורה בליגה, כשהבקיע שער ניצחון לקבוצתו בדקה האחרונה על הפועל באר שבע.
ב-25 בפברואר 2024 כבש לראשונה בקריירה רביעייה, אשר נכבשה כולה במחצית הראשונה, מול מ.ס אשדוד.
ב-10 בספטמבר 2024 חתם פיירו בא.א.ק אתונה היוונית בחוזה לשלוש שנים, תמורת סכום העברה של כ-3.5 מיליון אירו.
כ-6 ימים לאחר מכן, ב-16 בספטמבר פתח לראשונה בהרכב הקבוצה במשחקו הבכורה והבקיע את שערו הראשון במדיה במסגרת המחזור הרביעי של ליגת העל היוונית מול וולוס והעלה את קבוצתו ליתרון 1-0 בדקה ה-22 והשלים משחק מלא.
ב-11 בספטמבר 2018 ערך פיירו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת האיטי.
הוא כבש צמד ובישל פעמיים בניצחון נבחרתו 13–0 על .
פרנהייט הוא שם הקוד שניתן לארכיטקטורה של מעבדים גרפיים שפותחה על ידי חברת אנבידיה והושקה בשנת 1998 כממשיכה של הארכיטקטורה של STG-2000 (NV1) ו-Riva 128 (NV2 ו-NV3).
הארכיטקטורה נקראת על שם הפיזיקאי דניאל פרנהייט.
ללא תמיכה בהצללה וקטורית (Vertex shader) ובהצללת פיקסל (Pixel shader).
חוצצי Z בגודל של 24 ביט.
תמיכה בטקסטורות בגודל של עד 2048 על 2048 פיקסלים.
תמיכה בעומק צבע של 32 ביט (מכונה גם "צבע אמיתי").
מיפוי מהמורות במחזור שעון אחד.
תמיכה בעד 32MB של זיכרון וידאו.
פרנטישק ז'נישק (בצ'כית: František Ženíšek; 25 במאי 1849 – 15 בנובמבר 1916) היה צייר צ'כי.
הוא היה חלק מקבוצה גדולה של אמנים לאומניים.
הוא נולד בפראג למשפחה של סוחרים והפגין זיקה לאמנות בגיל צעיר.
בחוסר רצון אביו הסכים לאפשר לו לעסוק בתחומי העניין שלו ואפשר לו לקחת שיעורים מקארל יאוורק בזמן שהיה עדיין בבית הספר.
מ-1863 עד 1865, הוא למד באקדמיה לאמנויות יפות, אצל אדוארד פון אנגרת'.
לאחר שהות קצרה בווינה, כשסייע לאנגרת' בעבודה באופרה הממלכתית, הוא חזר לאקדמיה בפראג, ועבד עם יאן סוורטס וצייר ההיסטוריה יוז'ף מתיאש טרנקוואלד.
ב-1875 הוא קיבל את העבודה הגדולה הראשונה שלו - ציורי קיר בבית העירייה בקורטראי, בלגיה.
ב-1878, תוך כדי טיול לימודי לפריז, הוא רכש חבר חשוב ותומך - יוז'ף סבסטיאן דאובק, פטרון ידוע של האמנויות, שהעסיק אותו לקשט את ביתו בליטה.
זמן קצר לאחר שחזר מפריז, הוא ומיקולש אלס זכו בתחרות לקישוט המבואה של התיאטרון הלאומי בעיצובים היסטוריים ואלגוריים.
ז'נישק המשיך לעטר את תקרת האודיטוריום ותכנן את המסך, אבל המסך נהרס בשריפה ב-1881. הוא גם צייר חלונות בכנסייה בקרלין וכן למעלה מ-80 דיוקנאות.
מ-1885 עד 1896, הוא היה פרופסור באקדמיה לאמנויות, אדריכלות ועיצוב, שם עוזרו היה יאקוב שיקנדר.
לאחר מכן, מ-1896 עד 1915, הוא היה פרופסור באקדמיה לאמנויות יפות, שם תלמידיו כללו את ירוסלב שפילר ויאן פרייזלר.
בשנת 1898, הוא היה אחד ממייסדי "איגוד האמנים", במאמץ לחזק את נקודת המבט הלאומנית הצ'כית באמנויות.
פרנו ריקאר היא חברה צרפתית לייצור ושיווק משקאות חריפים ויין, היא החברה השנייה בגודלה בעולם בענף זה, לאחר תאגיד דיאג'יו.
החברה ידועה בעיקר בזכות משקאות האפריטיף שלה מסוג פאסטיס, Pernod Anise ו-Ricard Pastis.
ובעלות על מותגים כגון: אבסולוט וודקה, ויסקי ג'יימסון ושיבס ריגל.
מניות החברה נסחרות בבורסת פריז-Euronext וכלולות במדד CAC 40.
קבוצת "פרנו ריקאר" נוצרה בעקבות מיזוג של שתי חברות צרפתיות בדצמבר 1975. "פרנו" שהוקמה בשנת 1805 בעיר קרטיי ו"ריקאר" שהוקמה במרסיי ב-1932.
בשנת 1984 רכשה הקבוצה את מותג המשקאות הקלים "אורנג'ינה", אך מכרה אותו ב-2001 לקבוצת קדבורי-שוופס.
בשנת 1988 רכשה את קבוצת "אייריש דיסטילרס" מאירלנד, קבוצה שהוקמה בשנת 1966 מאיחוד של ארבע מזקקות הוויסקי הגדולות באירלנד, בראשן "ג'יימסון".
מותג שהחל להיות משווק על ידי הקבוצה בהצלחה רבה ברחבי העולם.
בשנת 1993 הקימה הקבוצה מיזם משותף עם ממשלת קובה לייצור ושיווק מותג הרום "הוואנה קלאב" ("Havana Club").
בשנת 2001 רכשה 38% מנכסי חטיבת המשקאות של תאגיד "סיגראם" של משפחת ברונפמן, ביניהם המותג "שיבס ריגל".
לאחר הרכישה הפכה לחברת המשקאות החריפים השלישית בגודלה בעולם.
בשנת 2005 רכשה תמורת 7.6 מיליארד ליש"ט (13.9 מיליארד דולר) את התאגיד הבריטי "אלייד דומק", שהחזיק בין השאר במותגים "מאליבו", "קלואה" ומותג השמפניה "Mumm".
התאגיד גם החזיק בחברת הסעדה בשם "Dunkin' Brands", שהייתה בעלת הרשתות "דאנקן דונאטס" ו"בסקין-רובינס", הם נמכרו זמן קצר לאחר הרכישה.
בשנת 2008 רכשה את חברת "וין אנד ספריט" (V&S) השוודית, בעלת מותג הוודקה אבסולוט תמורת 5.6 מיליארד יורו (כ-8.9 מיליארד דולר), כולל חובות.
זאת במסגרת מהלך ההפרטה של ממשלת שוודיה, לאחר שהמותג היה 90 שנה בבעלות ממשלתית.
בסוף שנות ה-90 של המאה ה-20 קיבלה חברת "כרמי צבי האחים סגל" את הזיכיון לשיווק מוצרי קבוצת פרנו ריקאר בישראל.
ב-2004 עברה השליטה ביקב סגל (יחד עם חברת האם יקבי ברקן) לידי חברת טמפו משקאות והיא הפכה לנציגת הקבוצה בישראל.
בשנת 2008 מינתה פרנו ריקאר את חברת "הכרם" למשווקת הרשמית של מוצריה בישראל, לאחר שקודם כבר שיווקה במשך 20 שנה את המותג וודקה אבסולוט (באותה שנה נרכש המותג על ידי פרנו ריקאר).
אולם לאחר שנתיים שוב מינתה את חברת טמפו כמנהלת מערך השיווק, המכירה וההפצה של מוצריה בישראל.
עם זאת באותן השנים הותר ייבוא מקביל של משקאות חריפים בישראל, כך שיבואנים אחרים גם משווקים את מוצרי הקבוצה בישראל.
בשנת 2020 הסיר משרד הכלכלה חלק מההגבלות המוטלות על ייבוא מקביל של משקאות חריפים, והקל עליו אף יותר.
פרנטישק אלכסנדר זאך (בסרבית: Франтишек Александр Зах; 1 במאי 1807 – 14 בינואר 1892) היה הרפתקן, מורד ואיש צבא צ'כי.
השתתף במרד נובמבר בפולין, במהומות אביב העמים בפראג ובמרד ההונגרי של 1848. השתקע בסרביה והפך לגנרל בצבא סרביה.
בין 1876–1877 שימש כראש המטה הכללי הראשון של הצבא הסרבי.
זאך נולד ב-1 במאי 1807 באולומואוץ שבאימפריה האוסטרית.
הוא למד בבית ספר גרמני בברנו ולאחר מכן למד משפטים בווינה.
ב-1828 הוא סיים את לימודיו והחל לעבוד כפקיד במשרדים שונים ברחבי מורביה.
באותה תקופה הוא החל לפתח אידאולוגיה פאן-סלאבית והתנגד לאימפריות גדולות.
ב-1830 הוא נסע לפולין והשתתף במרד נובמבר כנגד האימפריה הרוסית.
לאחר כישלון המרד חזר לאוסטריה, ובמשך שנתיים הסתובב רגלית ברחבי האימפריה.
ב-1832 עבר לצרפת והחל לעבוד כספרן בספרייה המלכותית.
ב-1836 הוא חזר לווינה, שם הקים תנועה לאומית סלאבית.
בשל איומי המשטרה, כעבור שנה הוא חזר לצרפת ועבד כמורה לגרמנית.
ב-1843 נסע לקונסטנטינופול וסייע בקליטת מהגרים מפולין.
כעבור שנה החל לעבוד בקונסוליה הצרפתית בבלגרד.
מסעותיו ברחבי סרביה גרמו לו לקשר עמוק עם הארץ.
במהלך מהומות אביב העמים, הוא התבלט כאחד הקולות הניציים ביותר כנגד השלטון האוסטרי.
מאוחר יותר באותה שנה הוא נסע להונגריה שהתמרדה נגד השלטון האוסטרי.
הוא הצטרף לגדוד סלובקי שחפץ בעצמאות לסלובקיה ולחם הן נגד האוסטרים והן נגד ההונגרים.
לאחר כישלון המרד, הוא חזר לסרביה והתגייס לצבא נסיכות סרביה.
הוא הקים את בית הספר לתותחנים שהפך לימים לאקדמיה הצבאית הסרבית.
ב-1850 הוא הועלה לדרגת קפטן.
ב-1865 הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד האקדמיה ולמפקד חיל התותחנים.
באביב 1867 הוא מונה לממלא מקומו של הנסיך מיכאילו אוברנוביץ' בתפקיד שר המלחמה.
ערב המלחמה נגד העות'מאנים הוא מונה לראש המטה הכללי הסרבי, וערך את ההכנות והגיוס לקראת המלחמה.
עם פרוץ המלחמה, מונה יובאן דראגשביץ' לתפקיד הרמטכ"ל, וזאך עבר לשמש כמפקד דיוויזיית מורביה המערבית.
במהלך המלחמה הוא פיקד על הדיוויזיה בהצלחה, אולם עבר תאונה קשה שבשלה נאלצו הרופאים לכרות את רגלו.
בשל כך, הוא נאלץ לעזוב את הצבא.
הוא ייעץ למפקדי הצבא הסרבי במהלך המלחמה הבאה נגד העות'מאנים.
ב-1880 הוא עזב את סרביה, וחזר למורביה, ארץ הולדתו.
הוא התגורר בתחילה בפראג ואז בברנו, שם נפטר ב-14 בינואר 1892.
פֶרְנֶט (באיטלקית: Fernet) הוא סוג איטלקי של אמרו (מר), אלכוהול מר, ארומטי.
פרנט עשוי ממספר עשבי תיבול ותבלינים המשתנים בהתאם למותג, אך כוללים בדרך כלל מור, ריבס, קמומיל, הל, אלווי, ובעיקר זעפרן, עם בסיס של אלכוהול ענבים מזוקק.
המשקה חסר סוכר לחלוטין ומר מאוד.
פרנט מוגש בדרך כלל כמשקה דיז'סטיף לאחר הארוחה, אך ניתן להגישו גם עם קפה ואספרסו או מעורבב בקפה ובמשקאות אספרסו.
הוא מכיל בדרך כלל 45% אלכוהול בנפח.
ניתן להגישו בטמפרטורת החדר או עם קרח.
לליקר האיטלקי יש "קבוצת פולחן" בקהילת הברמנים הבינלאומית והוא פופולרי מאוד בארגנטינה.
המדינה הדרום אמריקאית צורכת יותר מ-75% מכלל הפרנט המיוצר בעולם ובשל פופולריות המוצר, יש שם גם את המזקקה היחידה של Fratelli Branca מחוץ לאיטליה.
מכיוון שהוא מעורבב באופן מסורתי עם קולה, פרנט תרם גם להפיכת ארגנטינה לאחת הצרכניות הגדולות של קוקה קולה בעולם.
פרנט וקולה (בספרדית: fernet con coca) נמצא כל כך בכל מקום בארגנטינה שהוא תואר כ"משקה הלא רשמי של המדינה".
פרנט הוצג בארגנטינה על ידי מהגרים איטלקים במהלך גל ההגירה האירופאי הגדול לארץ זו של סוף המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. היא מזוהה במיוחד עם מחוז קורדובה, אשר כונתה "בירת החרס העולמית"; כמעט שלושה מיליון ליטר נצרכים שם מדי שנה, המהווים קצת פחות מ-30 אחוז מהצריכה הלאומית.
הייצור הלאומי הוא כ-25 מיליון ליטר, כאשר 35% נמכרים בעיר ובמחוז בואנוס איירס.
Fernet-Branca הוא ללא ספק המותג הפופולרי ביותר בארגנטינה, המוביל את השוק ומגיע למעמד "מיתולוגי" בקרב הארגנטינאים.
מותגים פופולריים אחרים כוללים את 1882, Capri, Ramazzotti ו-Vittone.
פרנט נהוג לערבב עם קוקה קולה, משקה מעורב המכונה fernet con coca (בספרדית "פרנט וקולה") או פרננדו.
בעוד שהמשקה היה זמין זמן רב, הפך המשקה לפופולרי הרבה יותר באמצע שנות ה-80, בעידוד פרסומות של Fratelli Branca בתחנות טלוויזיה בעלות היקף לאומי, הפופולריות שלו גדלה בהתמדה מאז.
צריכתה עלתה מאוד בעשור הראשון של המאה ה-21. בתחילת שנות ה-2010, הפופולריות של פרנט, הזול יחסית, הייתה כה גבוהה עד שברים רבים בבואנוס איירס הסירו אותו מהתפריט שלהם, כדי לעודד מכירה של משקאות יקרים יותר.
המשקה היה פופולרי באזור מפרץ סן פרנסיסקו מאז לפני תקופת היובש.
בשנת 2008, סן פרנסיסקו היוותה 25% מהצריכה בארצות הברית.
ברים בסן פרנסיסקו מגישים בדרך כלל פרנט כשוט ואחריו צ'ייסר ג'ינג'ר אייל.
המותג Fernet Stock המיוצר בצ'כיה פופולרי בצ'כיה, שם הוא מוגש כשוטים או כחלק מקוקטיילים שונים.
ניתן לערבב פרנט לתוך קוקטיילים, אם כי הטעם החזק יכול להכריע מרכיבים אחרים.
זה יכול להחליף ביטר במתכונים; למשל, קוקטייל Fanciulli הוא מנהטן עם פרנט במקום אנגוסטורה ביטרס.
פרנט-ברנקה מהווה את הנושא הכותרתי של הרומן של ג'יימס המילטון-פטרסון משנת 2004 על חיי תושבי טוסקנה, בישול עם פרנט ברנקה.
מעריצי הלהקה החלו לקנות צילומים של המשקה בקונצרטים.
בסרט הפופולרי של ג'יימס גאן The Suicide Squad הדמות המרכזית (בגילומו של ג'ון סינה) מזמינה סיבוב של "Fernets" לשולחן.
פרנט-ברנקה (באיטלקית: Fernet-Branca) הוא מותג איטלקי של פרנט, בסגנון של אמארו או ביטר.
הוא נוצר במילאנו בשנת 1845, ומיוצר שם על ידי Fratelli Branca Distillerie.
פרנט-ברנקה נרקחה במילאנו בשנת 1845 על ידי רופא צמחי מרפא אוטודידקט, ברנרדינו ברנקה, אשר עם בניו הקים עסק לייצור ולמכירת מוצריו.
המשקה שווק כ"טוניק צמחי" וכתרופה נגד תולעים, חום, כולרה ולדיסמנוריאה (כאבי מחזור).
משנת 1886 פרסמה החברה (כפרסומת) לוחות שנה עם יצירות של אמנים ידועים.
הלוגו של "העיט-והכדור" עוצב בשנת 1893 על ידי לאופולדו מטליקוביץ.
החברה החלה לייצא לארגנטינה בשנת 1907, ובשנת 1925 הקימה מזקקה בבואנוס איירס.
בארצות הברית המשקה הפך לפופולרי לאחר העברת חוקי תקופת היובש ב-1919, שכן הוא נמכר בבתי מרקחת כמוצר מרפא.
עד 1936 ברנקה הקימה סניף בטרייבקה, במנהטן בניו יורק, כדי לספק את הביקוש האמריקאי.
הייצור בארצות הברית הגיע לשיא של 60,000 ארגזים ב-1960.
פרנט-ברנקה מיוצר על פי המתכון המקורי משנת 1845. הוא עשוי מ-27 עשבי תיבול ומרכיבים אחרים.
הנוסחה המדויקת היא סוד מסחרי.
מקורות דיווחו שהמתכון שלו כולל ריבס סיני, אלוה פרוקס (אלוה מרירה), צינכונה, שוקולד, כינין ואנג'ליקה.
לפי אתר האינטרנט של ברנקה, המשקה מכיל "...
ריבס מסין, ג'נטיאן מצרפת, גלנגל מהודו או מסרי לנקה, כמו כן קמומיל מאירופה או מארגנטינה", וכן איריס, זעפרן, זדוארי, מור ועוד.
לפרנט-ברנקה יש תכולת אלכוהול גבוהה, יותר מ-39%, ותכולת סוכר נמוכה יותר מרוב המשקאות המרים האחרים.
הוא מיושן בחביות עץ אלון במשך שנה.
היצרן מציע גם ליקר מתוק יותר בטעם מנטה, Branca Menta.
פרנט-ברנקה נצרך לעיתים קרובות כ-digestivo (דיז'סטיף), או כמרכיב לערבוב (בדרך כלל תומך ולא כמרכיב העיקרי) בקוקטיילים כגון "טורונטו", ה"מנהטן" ו"Hanky Panky".
בארגנטינה fernet con coca - פרנט-ברנקה עם קוקה קולה - הוא משקה פופולרי.
חלק מהמקורות מדווחים שלמעלה מ-75% מכלל הפרנט המיוצר ברחבי העולם נצרך שם.
בארצות הברית הוא מכונה "לחיצת היד של הברמן".
ההערכה היא ש-35% מכל פרנט-ברנקה המיובאת לארצות הברית נצרך בסן פרנסיסקו.
פרנז'יפן הוא חביצה מתוקה בטעם שקדים, טיפוסית מהמטבח הצרפתי, המשמשת במגוון דרכים, כולל עוגות ומאפים כגון טארט בייקוול, ז'סואיט ופיטיבייה.
איות צרפתי מתוך ספר בישול משנת 1674 הוא franchipane, כאשר האיות המודרני המוקדם ביותר בא ממילון קונדיטורים משנת 1732. במקור יועד כטארט חביצה בטעם שקדים או פיסטוקים, והוא בא מאוחר יותר לציין מילוי שניתן להשתמש בו במגוון ממתקים ומוצרי מאפה.
הפרנג'יפן נעשה באופן מסורתי על ידי שילוב של שני חלקי קרם שקדים (crème d'amande) עם חלק אחד של קרם וניל (crème pâtissière).
קרם שקדים עשוי מחמאה, סוכר, ביצים, קמח שקדים, קמח לחם ורום; וקרם (וניל) עשוי מחלב מלא, מפולי וניל, עמילן תירס, סוכר, חלמונים או ביצים שלמות וחמאה.
ישנן וריאציות רבות על שני הקרמים הללו, כמו גם היחס בין קרם שקדים לקרם וניל בפרנז'יפן.
בחג ההתגלות חתכו הצרפתים את עוגת המלך, עוגה עגולה משכבות פרנז'יפן, לפרוסות שחולקו על ידי ילד המכונה le petit roi (המלך הקטן), שבדרך כלל הסתתר מתחת לשולחן האוכל.
העוגה מעוטרת בכוכבים, כתר, פרחים ושעועית מיוחדת שחבויה בתוך העוגה.
מי שמקבל את חתיכת עוגת הפרנז'יפן עם השעועית מוכתר כ"מלך" או "מלכה" לשנה הבאה.
המילה frangipane היא מונח צרפתי המשמש לשמות מוצרים בעלי טעם שקדים.
המילה מגיעה בסופו של דבר משם המשפחה של מרקיז מוציו ממשפחת פרנג'יפאני או צ'זרה פרנג'יפאני.
המילה ציינה לראשונה את צמח הפלומריה, שממנו הופק הבושם שנאמר במקור כטעם הפרנג'יפן.
מקורות אחרים מציינים שהשם כפי שהוחל על חביצת השקדים היה הומאז' של שפים פריזאים מהמאה ה-16 ששמם היה רק לפרנג'יפאני, שיצרו בושם על בסיס יסמין עם ריח כמו הפרחים כדי לבשם כפפות עור.
פרנטישק אנגל (בצ'כית: František Engel; 8 במרץ 1909 – 16 ביולי 1972) היה רופא יהודי-צ'כוסלובקי, גנרל בחיל הרפואה של צבא צ'כוסלובקיה.
פרנטישק אנגל נולד בעייר קרז'מורוק שליד פרשוב (אז בתחומי האימפריה האוסטרו-הונגרית וכיום בסלובקיה) במשפחה יהודית.
לאחר סיום בית הספר התיכון בעיר הולדתו, למד רפואה באוניברסיטת קארל בפראג.
בתום הלימודים, עשה שירות חובה בצבא צ'כוסלובקיה בשנים 1934–1936. לאחר סיום השירות עבד כרופא מנתח בבית חולים בעיר רחיב שבזקרפטיה (אז חלק מצ'כוסלובקיה).
בשנת 1938, בעקבות המתיחות עם גרמניה גויס לשירות מילואים בצבא צ'כוסלובקיה.
לאחר הכיבוש הגרמני של צ'כוסלובקיה במרץ 1939, הוא נמלט לפולין, שם חבר ללגיון הצ'כי והסלובקי.
לאחר נפילת פולין הוא עבר לברית המועצות.
עבד כרופא מנתח בבית חולים בוהלין.
לאחר הפלישה הנאצית לברית המועצות התפנה אנגל עם בית החולים מזרחה.
הוא הגיע עד לעיר אקטובינסק במחוז אסטרחן, שם המשיך לעבוד כרופא.
בפברואר 1942 התנדב לשרת בגדוד צ'כוסלובקי, שהוקם בעיר בוזולוק.
הוא מונה למפקד מחלקת הרפואה של הגדוד והועלה לדרגת לוטננט.
בינואר 1943 מונה לרופא ראשי של הגדוד.
פרנטישק אנגל השתתף בכל הקרבות של היחידה במהלך המלחמה.
ביולי 1943 עם הקמת החטיבה הצ'כוסלובקית הראשונה ומנה למפקד פלוגת הרואה של החטיבה והועלה לדרגת קפיטן.
בינואר 1945 הוא מונה לקצין רפואה ראשי של הקורפוס הצ'כוסלובקי הראשון והועלה לדרגת מאיור.
עם סיום המלחמה, נשאר בשירות הצבאי.
הוא הועלה לדרגת לוטננט קולונל ומונה לקצין רפואה ראשי של המחוז הצבאי ה-1. במאי 1946 הועלה לדרגת קולונל ומונה לראש מחלקה באגף הרפואה של משרד ההגנה של צ'כוסלובקיה.
בשנים 1949–1950 למד באקדמיה לרפואה צבאית בלנינגרד.
בשובו מברית המועצות הועלה לדרגת גנרל מיור.
בסוף 1950 הוא הודח מתפקידו, במהלך הטיהורים הסטליניסטיים בצבא.
הוא לא נאסר, אך נשלח להיות רופא של אסירים שהועסקו בבניית מאגר מים ותחנת כוח הידרואלקטרית.
בשנת 1956 ההאשמות נגדו בוטלו, שמו טוהר והוא הוחזר לשירות הצבאי.
בשנים 1956 -1959 היה פרנטישק אנגל סגן מפק חיל הרפואה של צבא צ'כוסלובקיה.
בשנת 1959 הוא מונה למנהל בית החולים הצבאי המרכזי בפראג.
בהנהלתו התרחב בית החולים, נבנו מחלקות חדשות והוא הפך לבית חולים הכי טוב והכי משוכלל בצ'כוסלובקיה.
בשנת 1966 הועלה פרנטישק אנגל לדרגת לוטננט גנרל.
פרנטישק אנגל תמך באביב של פראג ולאחר פלישת כוחות ברית ורשה לצ'כוסלובקיה הביע לא פעם בפומבי את התנגדותו למהלך.
בשל דעותיו הוחלט לשחררו מן השירות הצבאי.
לאחר השחרור מן הצבא עבד אנגל בבית חולים בעיר בנשוב שבבוהמיה המרכזית.
פרנטישק אנגל נפטר ב-16 ביולי 1972 מהלך נופש בכפר ראבינה בוהמיה המרכזית.
הוא נטמן בבית העלמין בפראג.
פרנטישק אנגל היה נשוי לגרטרודה פרנקנשטיין (1910–2003), רופאה יהודייה.
הם הכירו בעת שירותם המשותף בקורפוס הצ'כוסלובקי במהלך המלחמה.
בשנת 1979 היגר בנם עם משפחתו למערב גרמניה.
ויליאם פרנטיס קופר הבן היה דיפלומט ופוליטיקאי אמריקאי מטנסי, איש המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של טנסי בשנים 1923–1924, כחבר הסנאט של טנסי בשנים 1936–1939, לאחר מכן ועד 1945 כמושל טנסי ה-39, וכשגריר ארצות הברית בפרו בשנים 1946–1948.
פרנטיס קופר נולד בבית סביו מצד אימו, בית החווה ריבר סייד , שעל גדת נהר דאק, מחוז בדפורד, טנסי, כבנם של ויליאם פרנטיס קופר האב , עורך דין, איש עסקים ולימים יושב ראש בית הנבחרים של טנסי, ושל ארגנטין (לבית שופנר) קופר.
הוא התחנך בבתי ספר פרטיים בעיר שלביוויל הסמוכה, וב-1913 סיים את לימודיו בבית הספר וב שבבל באקל, שם הוא היה נשיא נבחרת הדיבייט.
ב-1914 החל קופר את לימודיו באוניברסיטת ואנדרבילט, שם הוא היה חבר באחוות פי-דלתא-טתא וסגן נשיא הכיתה בשנת לימודיו הראשונה.
לאחר שנתיים הוא עבר ללמוד באוניברסיטת פרינסטון, שם הוא סיים את לימודיו ב-1917 עם תואר בוגר אוניברסיטה.
לאחר כניסתה של ארצות הברית למלחמת העולם השנייה, הוא התגייס לצבא ארצות הברית, שירת בתחילה ברגימנט ארטילריית השדה ה-307, ולאחר מכן הועבר לפורט מונרו שבווירג'יניה.
בינואר 1919 הוא שוחרר בדרגת לוטננט שני.
בחודש שלאחר שחרורו מהשירות החל קופר ללמוד בבית הספר למשפטים באוניברסיטת הרווארד, שם הוא סיים לימודי תואר במשפטים ב-1921. ב-1922 הוא התקבל ללשכת עורכי הדין, והחל לעסוק במקצוע בשלביוויל.
באותה שנה הוא נבחר לבית הנבחרים של טנסי, שם הוא סייע להעברת חוק פסקי הדין ההצהרתיים האחידים המדינתי.
לאחר תקופת כהונה אחת בבית הנבחרים נבחר קופר ב-1925 כפרקליט המחוז של המחוז השיפוטי השמיני של טנסי.
בהמשך הוא שימש כפרקליט העירוני של שלביוויל.
בשנות ה-30 הוא סייע לארגן את הקמתה של חברת החשמל של דאק ריבר.
ב-1936 נבחר קופר כחבר הסנאט של טנסי מטעם מחוזות בדפורד, קופי ומור.
ב-1938 התמודד קופר על מועמדות המפלגה הדמוקרטית למשרת מושל טנסי בתמיכת הבוס הפוליטי של ממפיס, אדוארד האל קרמפ .
קרמפ היה אז בשיא כוחו בפוליטיקה של טנסי, והיה לו סכסוך עם המושל המכהן, גורדון בראונינג בנוגע למינויים פוליטיים.
בבחירות של 1942 שאף השופט ג'.
רידלי מיטשל, שבז לקרמפ, להיבחר כמועמד הדמוקרטים לתפקיד המושל, אך הובס על ידי קופר שקיבל 171,259 קולות מול 124,037 הקולות של מיטשל.
בבחירות הכלליות הוא הביס בקלות את מועמד הרפובליקנים סי.
הגבלת כהונה מנעה ממנו להתמודד על תקופת כהונה נוספת ב-1944.
קופר כיהן כמושל טנסי בשנות מלחמת העולם השנייה.
ב-1940, בציפייה לכניסתה של ארצות הברית למלחמה, הוא ארגן את מועצת ההגנה של מדינת טנסי, ובעקבותיו הלכו מדינות רבות נוספות.
הוא גם תיאם את הקמת ועדות הגיוס, ארגן את משמר המדינה כתחליף למשמר הלאומי שגויס לשירות פעיל, והקים את תוכנית אספקת המזון לעורף.
מתקנים ביטחוניים גדולים נבנו ברחבי טנסי, כולל פורט קמפבל, שרוב שטחו בטנסי על אף שכתובתו היא בקנטקי, בסיס אימונים של צי ארצות הברית במילינגטון, ובסיס חיל האוויר סיוארט בסמירנה.
מפעלים ביטחוניים, שהעסיקו אלפים מתושבי טנסי, נבנו גם הם, ביניהם מפעל אבק השרפה במילינגטון, מפעל פגזים במילאן, ומפעל לייצור מטוסים בנאשוויל.
ב-1942 הקצתה הממשלה הפדרלית קרקע במקום שכיום הוא אוק רידג', עבור פרויקט מנהטן, שבו פותחו הפצצות האטומיות הראשונות.
קופר לא קיבל מידע על מטרת הפרויקט, וכאשר התלוננו בפניו תושבי מחוז אנדרסון על הקצאת הקרקע, הוא האשים את הממשלה הפדרלית בגניבת קרקעות עבור פרויקט "סוציאליסטי".
כאשר ביולי 1943 נמסרה לו הודעה רשמית על ידי קצין של הצבא בדרגת לוטננט על הכרזה נשיאותית שהפכה את המחוז לשטח שלא כפוף לשליטת המדינה, הוא קרע את ההודעה לגזרים בזעם, ועל מהנדס המחוז החדש קולונל קנת ניקולס הוטל לרצות אותו.
לצד הגיוס למלחמה, שכלל יותר מ-300,000 בני טנסי שהתגייסו, הגדיל קופר את המימון לבתי הספר של המדינה ויישם תוכנית לאספקת ספרי לימוד חינם לילדים עד כיתה ג'.
הוא הגדיל את הסיוע לקשישים, הקים מערכת של בתי חולים לטיפול בשחפת, ורכש אדמה עבור הפארקים המדינתיים והיערות המדינתיים.
הוא קיצץ בשכר עובדי המדינה, הטיל מס על אלכוהול, והצליח להפחית את החוב המדינתי ב-21 מיליון דולר.
בינואר 1941 הוגשה בתמיכתו של קופר הצעת חוק לביטול מס הגולגולת המדינתי, אך היא לא עברה בבית המחוקקים.
ב-1943 עבר החוק, אך הוא בוטל על ידי בית המשפט העליון של טנסי.
קופר היה בין 12 המועמדים לתפקיד סגן הנשיא כעמית למרוץ של פרנקלין דלאנו רוזוולט בבחירות לנשיאות של 1944, ובוועידת המפלגה קיבל 26 קולות.
ב-1946 הוא מונה על ידי הנשיא הארי טרומן כשגריר ארצות הברית בפרו.
הוא שיכנע את פרו לפרוע הלוואה לארצות הברית.
עיתון בארגנטינה האשים את קופר בהסתה למרד של חברי הברית העממית המהפכנית האמריקאית בעיר קייאו באוקטובר 1948, מרד שפרץ חודשים לאחר שקופר סיים את תפקידו, אך הוא הכחיש כל מעורבות.
קופר היה יושב ראש ועידת החוקה המוגבלת של טנסי ב-1953, שהציעה שמונה תיקונים לחוקת המדינה, וכולם אושרו בסופו של דבר על ידי ציבור הבוחרים.
הבולט מבין תיקונים אלו היה התיקון שנגע לביטול מס הגולגולת והארכת תקופת הכהונה של המושל משנתיים לארבע שנים.
כמי שתמך בהפרדה הגזעית, התמודד קופר בבחירות המקדימות של הדמוקרטים ב-1958 מול הסנאטור הטרי אלברט גור האב, אך נוצח בקלות, כשגור קיבל כ-60 אחוזים מהקולות.
קופר נותר פעיל באירועי המפלגה הדמוקרטית.
ב-1950 נשא קופר לאישה את הורטנס הייז פאוול.
לשניים נולדו שלושה בנים: ויליאם פרנטיס קופר השלישי, ג'ים קופר, שכיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית, וג'ון קופר, שכיהן כראש עיריית נאשוויל.
מאחר שבעת כהונתו כמושל, היה קופר רווק, שימשה אמו כגברת הראשונה של טנסי.
פרנטיס קופר נפטר במאיו קליניק ב-18 במאי 1969 כתוצאה ממחלת הסרטן.
הוא נטמן בבית הקברות של קפלת ג'נקינס שבשלביוויל.
על שמו של קופר קרוי היער המדינתי פרנטיס קופר המשתרע ממערב לצ'טנוגה.
רוב שטח היער נרכש במהלך תקופת כהונתו כמושל.
מעונות סטודנטים בקמפוסים של האוניברסיטה הטכנולוגית של טנסי ושל אוניברסיטת טנסי במרטין , קרויים על שמו.
ביתו של קופר שוכן בשלביוויל, והוא רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
פרנטיס מלן היה עורך דין, פוליטיקאי ושופט ממסצ'וסטס וממיין.
הוא כיהן במשך שנתיים כסנאטור מטעם מסצ'וסטס בסנאט של ארצות הברית, ולאחר שמיין קיבלה מעמד של מדינה עצמאית בשנת 1820, מונה להיות נשיא בית המשפט העליון הראשון של מיין.
מלן נולד ב-11 באוקטובר 1764 בסטרלינג שבפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס, והיה השמיני מתוך תשעה ילדים של הכומר ג'ון מלן ורבקה (פרנטיס) מלן.
אביו היה כומר הקהילה המקומית, ואמו הייתה בתו של כומר הקהילה הראשון.
בשנת 1784 השלים את לימודיו בקולג' הרווארד.
לאחר מכן עבר לברנסטייבל, שם עבד כמורה פרטי במשפחתו של ג'יימס אוטיס הבן ולמד משפטים אצל שירזשוב בורן.
בשנת 1788 התקבל ללשכת עורכי הדין ופתח משרד בסטרלינג, אך לא הצליח שם, ולאחר מכן פתח משרד בברידג'ווטר.
שם הכיר את סאלי הדסון מהרטפורד שבקונטיקט, עמה התחתן ב־1795. לזוג נולדו שישה ילדים, מתוכם ארבעה שרדו עד לבגרות.
גם לאחר מכן לא זכה להצלחה כלכלית, הצטרף לזמן קצר למשרד עורכי הדין של אחיו בדובר שבניו המפשייר, ולבסוף השתקע בבידפורד שבמחוז מיין (שהיה אז חלק ממסצ'וסטס).
סביב שנת 1806 עבר לפורטלנד, וכיום רחוב "מלן" בעיר קרוי על שמו.
מלן כיהן במועצת המושל של מסצ'וסטס בשנים 1808–1809, 1817, וכן שימש כחבר בחבר האלקטורים בבחירות לנשיאות בשנת 1816. בין השנים 1817–1836 היה נאמן של קולג' בודווין בברנסוויק שבמחוז מיין.
הוא נבחר לסנאט של ארצות הברית כנציג מסצ'וסטס במקומו של אלי אשמון שהתפטר, וכיהן מ־5 ביוני 1818 עד 15 במאי 1820, אז התפטר.
באותה שנה התקבלה מיין לאיחוד כמדינה עצמאית, ומלן מונה לנשיא הראשון של בית המשפט העליון של מיין.
הוא כיהן בתפקיד עד פרישתו בשנת 1834, עקב גילו המתקדם.
פעולתו הציבורית האחרונה הייתה יו"ר ועדה לרפורמה וקידוד של ספר החוקים של מיין, עבודה שהושלמה בשנת 1840. בשנת 1833 היה מלן לנשיא הראשון של אגודה חדשה לביטול העבדות שהוקמה בפורטלנד.
סמואל פסנדן והכומר המתודיסט גרשם א.
קוקס שימשו סגני נשיא האגודה.
מלן נפטר בפורטלנד ב־31 בדצמבר 1840, ונקבר בבית הקברות המערבי של העיר.
פרנטיס מארש בראון היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי, חבר המפלגה הדמוקרטית, שכיהן כחבר בית הנבחרים וכסנאטור מטעם מדינת מישיגן בין השנים 1933–1943.
בראון נולד ב-18 ביוני 1889 בעיר סנט איגנאס שבמישיגן, ולמד בבתי הספר הציבוריים המקומיים.
הוא למד באוניברסיטת אילינוי באורבנה-שמפיין, ולאחר מכן סיים תואר ראשון במכללת אלביון שבמישיגן בשנת 1911. לאחר מכן למד משפטים, הוסמך כעורך דין בשנת 1914, והחל לעסוק בעריכת דין בעיר הולדתו.
בשנת 1916 נישא למריון ווקר, ולזוג נולדו שבעה ילדים.
בראון כיהן כתובע המחוזי של מחוז מקינאק בשנים 1914–1926, וכיועץ המשפטי של עיריית סנט איגנאס בשנים 1916–1928.
הוא התמודד ללא הצלחה בבחירות לבית הנבחרים בשנת 1924 ובבחירות לבית המשפט העליון של מישיגן בשנת 1928. בין השנים 1930–1942 היה חבר מועצת הבוחנים למשפטים של מדינת מישיגן.
בשנת 1932 נבחר בראון מטעם מחוז הקונגרס ה־11 של מישיגן לבית הנבחרים של ארצות הברית, ונבחר מחדש לתקופת כהונה נוספת.
הוא כיהן בקונגרס מ־4 במרץ 1933 ועד התפטרותו ב־18 בנובמבר 1936.
בבחירות שנערכו ב־3 בנובמבר 1936 נבחר לסנאט של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית, לתקופת כהונה שתתחיל ב־3 בינואר 1937. עם זאת, עקב מותו של הסנאטור ג'יימס קאוזנס, מונה מיד במקומו, ולכן החל לכהן כבר ב־19 בנובמבר 1936. הוא כיהן כסנאטור עד 3 בינואר 1943.
במהלך כהונתו היה יושב ראש ועדת הסנאט לתביעות בקונגרס ה־77, וחבר בוועדת הבנקאות והמטבע.
במסגרת תפקידו סייע לנשיא פרנקלין דלאנו רוזוולט לקדם חוקים לקביעת שכר ולקביעת מחירי חקלאות.
הוא הפסיד בבחירות לסנאט בשנת 1942.
בדצמבר 1942 מינה אותו הנשיא רוזוולט למנהל משרד הפיקוח על המחירים, במקומו של ליאון הנדרסון, שתפקודו נחשב לגורם מרכזי להפסדי הדמוקרטים באותה מערכת בחירות.
בשנת 1943 חזר בראון לעסוק בעריכת דין בוושינגטון ובדטרויט, ושימש גם כיו"ר חברת החשמל "דטרויט אדיסון".
בשנת 1951 מונה ליושב ראש רשות גשר מקינאק, תפקיד שבו החזיק עד מותו.
בתקופת כהונתו נבנה גשר מקינאק, המחבר בין חצייה הדרומי והצפוני של מדינת מישיגן.
בריאיון רדיו סיפר כי הרעיון לבניית הגשר עלה במוחו לאחר חורף קשה במיוחד, כשמעבורת שהייתה אמורה להעביר אותו לעבודה נתקעה, והוא נאלץ לחצות את המצר על פני הקרח הקפוא.
בראון נפטר ב-19 בדצמבר 1973 בעיר הולדתו סנט איגנאס בגיל 84, ונקבר בבית העלמין לייקסייד שבעיר.
שניים מבניו המשיכו את דרכו הפוליטית:
בראון הבן התמודד ללא הצלחה מספר פעמים לקונגרס (בשנים 1952, 1956, 1958 ו־1960) וכיהן כיועץ המשפטי של סנט איגנאס במשך 50 שנה.
פול ווקר בראון כיהן כחבר מועצת הנגידים של אוניברסיטת מישיגן בין השנים 1971–1994, והתמודד ללא הצלחה על תפקיד סגן מושל מישיגן בשנת 1974.
בראון זכה לכינוי "אבי גשר מקינאק".
דמותו הוטבעה על מטבע זיכרון מיוחד שהונפק בידי רשות הגשר.
בשנת 2004 נקרא על שמו המכון למצטיינים של מכללת אלביון – Prentiss M.
בין השנים 1976–2001 נקרא קטע בכביש הבין־מדינתי I-75 שבין גשר מקינאק לעיר סולט סיינט מרי בשם "כביש הזיכרון פרנטיס מ.
בראון", וכיום השם חל על הקטע במחוז מקינאק בלבד.
הישגיו הונצחו גם באבן זיכרון רשמית של לשכת עורכי הדין של מישיגן, במסגרת פרויקט "אבני הדרך המשפטיות".
בראון מופיע בסרט התיעודי של PBS בשם Building the Mighty Mac, שביים הבמאי מארק האוול מלוס אנג'לס.
פָּרֶנְטִיפִיקַצְיָה היא מושג בפסיכולוגיה התפתחותית ובטיפול משפחתי, המתאר תהליך של היפוך תפקידים שבו ילד או מתבגר נאלץ ליטול על עצמו אחריות לתמיכה במערכת המשפחתית באופן שאינו תואם את גילו ואת שלב ההתפתחות שלו.
התופעה מתרחשת כאשר הגבולות הבין-דוריים במשפחה מיטשטשים, והילד נכנס לתפקיד "המבוגר האחראי" הדואג לצרכים הפיזיים או הרגשיים של הוריו או אחיו.
הספרות המקצועית מזהה שני סוגים עיקריים של התופעה:
פרנטיפיקציה אינסטרומנטלית: מצב בו הילד נושא בעול המטלות הפיזיות של משק הבית, כגון ניהול כספים, בישול שוטף לכל המשפחה או טיפול אינטנסיבי באחים או בהורים חולים.
פרנטיפיקציה רגשית: מצב בו הילד משמש כמשענת רגשית להוריו.
במצב זה הילד נחשף לבעיות של עולם המבוגרים, משמש אוזן קשבת למצוקותיו האישיות או הזוגיות של ההורה, או נדרש לתווך ולגשר בסכסוכים בין ההורים.
נהוג להבחין בין פרנטיפיקציה "מסתגלת" לבין פרנטיפיקציה "הרסנית".
הצורה המסתגלת מתרחשת לרוב כתגובה למשבר משפחתי זמני (כגון מחלה, אובדן או גירושים), ומלווה בהכרה של ההורה בקושי של הילד ובהערכה למאמציו.
לעומתה, הצורה ההרסנית מאופיינת בעומס כרוני, בהיעדר תמיכה הורית ובפגיעה ביכולתו של הילד לחוות ילדות נורמטיבית.
מחקרים מצביעים על כך שפרנטיפיקציה הרסנית מהווה גורם סיכון משמעותי לפסיכופתולוגיה בבגרות.
היא נמצאה כמנבא להתפתחות הפרעה פוסט-טראומטית מורכבת (C-PTSD), בשל האופי המתמשך של ההזנחה הרגשית והיעדר דמות התקשרות בטוחה.
כמו כן, היא מקושרת לקשיים בוויסות רגשי, לנטייה לדיכאון וחרדה, ולפגיעה ביכולת ליצור אינטימיות וביטחון במערכות יחסים בוגרות.
שורשיו התאורטיים של המושג נטועים בפסיכואנליזה של אמצע המאה ה-20. , פסיכואנליטיקאית יהודייה שפעלה בבריטניה ובארצות הברית, עסקה רבות בחקר עבריינות נוער והפרעות אישיות, וכבר ב-1948 ציינה כי הורים הסובלים מחסך רגשי עמוק עלולים להתייחס לילדיהם, באופן לא מודע, כאל דמויות הוריות חליפיות שאמורות לספק להם נחמה.
המונח פרנטיפיקציה עצמו נטבע והוכנס לשימוש רחב בשנת 1967 על ידי אבי גישת הטיפול המשפחתי המבני, סלבדור מינושין.
מינושין, שהתמקד בחשיבות ההיררכיה הברורה במשפחה ובגבולות בין הורים לילדים, השתמש במונח כדי לתאר מצבים בהם ההיררכיה הזו משתבשת.
הוא ועמיתיו טבעו את המושג "ילד הורי" (Parental Child) לתיאור ילד המקבל סמכויות ביצועיות במשפחה.
לפי מינושין, המצב הופך לפתולוגי כאשר ההורים מתפרקים מאחריותם ומשאירים את הילד להתמודד לבדו עם העומס, ללא תמיכה והכוונה.
בשנת 1973 הורחבה הגדרת המושג על ידי הפסיכיאטר , מפתח גישת הטיפול הקונטקסטואלי.
גישה זו מדגישה את ההוגנות והאתיקה במערכות יחסים, ובוחנת את "פנקס החשבונות" הבין-דורי של נתינה וקבלה במשפחה.
בוזורמני-נאג' הגדיר פרנטיפיקציה כציפייה מערכתית של הורה מילדו למלא תפקיד הורי, וטען כי התופעה קשורה לרוב ל"נאמנויות סמויות" – מצב בו הילד מרגיש מחויבות פנימית עמוקה, ולעיתים לא מודעת, להקריב את עצמו ולטפל בהוריו כפיצוי על הסבל שהם חוו בילדותם שלהם.
בהמשך, העמיקו חוקרים נוספים בהבנת המחיר הנפשי של התופעה דרך הפריזמה של שתי תאוריות מרכזיות: תאוריית יחסי אובייקט, העוסקת באופן שבו מערכות יחסים מוקדמות מופנמות בנפש האדם, ותאוריית ההתקשרות, המתמקדת בקשר הרגשי הראשוני בין התינוק למטפל העיקרי שלו.
הפסיכואנליטיקאי דונלד ויניקוט קישר מצבים של אחריות-יתר בילדות להתפתחות "עצמי כוזב" – מנגנון הגנה שבו הילד נאלץ להתאים את עצמו לצורכי הסביבה ולוותר על האותנטיות והספונטניות שלו כדי לשרוד רגשית.
במקביל, ג'ון בולבי, אבי תאוריית ההתקשרות, טבע את המונח "טיפול כפייתי".
בולבי תיאר דפוס שבו אנשים בעלי סגנון התקשרות חרד, שחוו היפוך תפקידים בילדותם, הופכים בבגרותם למטפלים של אחרים כאסטרטגיה להבטחת קרבה וביטחון לעצמם.
המחקר בתחום מזהה מספר תצורות שונות של היפוך תפקידים, הנבדלות זו מזו באופי המשימות המוטלות על הילד, במידת המעורבות הרגשית הנדרשת ממנו, ובהשפעתן על התפתחותו.
פרנטיפיקציה אינסטרומנטלית (תפקודית): בסוג זה, הילד נוטל על עצמו אחריות לביצוע מטלות פיזיות ומעשיות הנדרשות לתחזוקת הבית והמשפחה.
המטלות עשויות לכלול בישול, ניקיון, עריכת קניות, תשלום חשבונות, או טיפול פיזי באחים קטנים (האכלה, הלבשה, ליווי למסגרות).
אף על פי שעיסוק במטלות בית עשוי להקנות לילד מיומנויות חיים ותחושת מסוגלות, המצב מוגדר כפרנטיפיקציה כאשר העומס הוא מופרז, פוגע ביכולתו של הילד להשקיע בלימודים או בחיי חברה, וכאשר הילד מבצע את המטלות מתוך חרדה לשלמות המשפחה ולא מתוך בחירה או חינוך לאחריות.
לרוב, סוג זה נחשב לפחות פוגעני מבחינה פסיכולוגית בהשוואה לפרנטיפיקציה רגשית, ובלבד שזוכה הילד להערכה על פועלו.
פרנטיפיקציה רגשית (אמוציונלית): זהו הדפוס המורכב והפוגעני יותר, שבו הילד נדרש לספק מענה לצרכים הפסיכולוגיים והרגשיים של ההורה.
הילד עשוי לשמש כ"פסיכולוג" של ההורה, להקשיב לצרותיו, לנחם אותו בעת משבר, או לשמש כמגשר וכשופט במריבות בין ההורים.
במקרים אלו, הילד לומד לדכא את רגשותיו וצרכיו שלו כדי להיות זמין וקשוב להורה, מתוך חשש שאם לא יעשה כן, ההורה יתפרק או ינטוש אותו.
ספאוס-יפיקציה (הפיכת הילד לבן-זוג): תת-סוג ספציפי של פרנטיפיקציה רגשית מכונה בספרות המקצועית ספאוס-יפיקציה (Spousification; או "בּינזוּג הילד").
במצב זה, הורה (לרוב הורה יחידני או הורה שחש בדידות בנישואיו) מציב את הילד בתפקיד של בן-זוג חלופי.
הילד הופך למוקד האינטימיות הרגשית של ההורה, שותף להחלטות הרות גורל, ולעיתים אף שותף לשינה משותפת בגילאים לא מתאימים.
מחקרים מצביעים על כך שדפוס זה נפוץ יותר ביחסי אם-בן, כאשר האם מצפה מהבן לספק לה תחושת ביטחון והגנה שחסרה לה, אך קיים גם ביחסי אב-בת.
מצב זה נחשב לחדירה בוטה לפרטיות ולמרחב הפסיכולוגי של הילד, וגובל לעיתים ב.
פרנטיפיקציה נרקיסיסטית: דפוס זה מתרחש כאשר הורה נרקיסיסט רואה בילד שלוחה של עצמו (Self-extension) ולא ישות נפרדת.
הילד נדרש להגשים את חלומותיו הלא-ממומשים של ההורה או לשמש כ"כרטיס הביקור" של המשפחה כלפי חוץ.
הילד לומד שערכו מותנה בהישגיו ובכבוד שהוא מביא להורה, מה שמוביל לרוב לפרפקציוניזם כפייתי ולחרדה מתמדת מכישלון.
פרנטיפיקציה אינה מתרחשת בחלל ריק, אלא צומחת לרוב על רקע של מצוקה משפחתית, חוסר יציבות או מבנה משפחתי ספציפי.
המחקר מצביע על מספר גורמים המגבירים את הסיכון להיווצרות הדינמיקה הזו:
במשפחות מרובות ילדים, הילד הבכור נמצא בסיכון הגבוה ביותר לחוות פרנטיפיקציה.
תופעה זו מכונה לעיתים "תסמונת הבת הבכורה" , שכן בנות בכורות נוטות להידרש לטיפול באחים הצעירים ובמטלות הבית יותר מאשר בנים בכורים.
עם זאת, המגדר משחק תפקיד גם באופי התפקיד המוטל על הילד:
בנות נוטות יותר לחוות פרנטיפיקציה אינסטרומנטלית (טיפול בבית) ורגשית מצד אבותיהן.
בנים נמצאים בסיכון גבוה יותר לחוות "ספאוס-יפיקציה" (הפיכה לבן-זוג) מצד אמהות חד-הוריות או אמהות שחשות בדידות בנישואיהן.
הגורם המנבא החזק ביותר לפרנטיפיקציה הוא חוסר יכולתם של ההורים לספק את צורכי הילד עקב קשיים אישיים:
התמכרות: במשפחות בהן הורה מכור לסמים או לאלכוהול, הילד נאלץ לתפוס פיקוד כדי להסתיר את הבושה המשפחתית, לדאוג להורה בזמן שכרות, או לנהל את משק הבית שהוזנח.
מחלת נפש או נכות: הורה המתמודד עם דיכאון קליני, הפרעת אישיות או נכות פיזית קשה עשוי להישען על ילדו לתמיכה יומיומית.
גירושים וקונפליקט זוגי: בעת משבר גירושים, הורים עלולים להפוך את הילד למגשר, למרגל אחר ההורה השני, או למקור הנחמה הבלעדי שלהם.
בניתוח התופעה, חוקרים מבחינים בין תרבויות אינדיבידואליסטיות (השמות דגש על עצמאות הפרט) לבין תרבויות קולקטיביסטיות (השמות דגש על תרומה למשפחה).
בחברות מסורתיות וקולקטיביסטיות, נטילת אחריות מצד הילד נתפסת לעיתים כביטוי חיובי של בגרות וסולידריות משפחתית, ואינה מוגדרת בהכרח כפתולוגית.
עם זאת, משפחות מהגרים נמצאות בסיכון ייחודי עקב "פער ההתערות": הילדים רוכשים את השפה והתרבות החדשה מהר יותר מהוריהם, והופכים ל"מתווכים לשוניים" מול הרשויות.
מצב זה מערער את ההיררכיה המסורתית, כאשר ההורים הופכים תלויים בילדיהם להתנהלות בסיסית, והילדים נחשפים למידע פיננסי או רפואי שאינו תואם את גילם.
מחקרים מצביעים על כך שדפוסי הורות פוגעניים, ובכללם פרנטיפיקציה, נוטים לעבור מדור לדור.
הורים שהיו בעצמם "ילדים הוריים" נושאים עמם לעיתים חסך רגשי עמוק ותחושה של "חוב לא משולם" על הילדות שאבדה להם.
באופן לא מודע, הם עלולים לנסות "לגבות" חוב זה מילדיהם שלהם, מתוך ציפייה שהילד יספק להם את החום והטיפול שלא קיבלו מהוריהם.
תהליך זה מתואר בתאוריה של בוזורמני-נאג' כ"חשבון מסתובב", בו הילד משלם את המחיר על ההזנחה שחוו הוריו.
ההשפעות של פרנטיפיקציה משתנות בהתאם לסוג ההיפוך (רגשי או אינסטרומנטלי), משך הזמן בו התרחש, ומידת התמיכה שהילד קיבל.
נהוג לחלק את ההשלכות לאלו המופיעות בזמן אמת בילדות, ולאלו המהדהדות בחיים הבוגרים.
ילדים הוריים מפגינים לעיתים קרובות "בגרות מדומה" (Pseudo-maturity).
כלפי חוץ הם נראים אחראים, רציניים ומתפקדים היטב, מה שגורר לעיתים מחמאות מהסביבה ("איזה ילד בוגר").
אולם, חזות זו מסתירה לרוב מצוקה פנימית, בדידות ותחושת החמצה של הילדות.
פגיעה לימודית וחברתית: העומס בבית עלול להוביל להיעדרויות מבית הספר, לקושי בהכנת שיעורי בית, ולהימנעות מפעילויות חברתיות הדורשות פנאי ומשאבים רגשיים.
סימפטומים גופניים: הלחץ הכרוני מתבטא לעיתים בכאבי ראש, כאבי בטן ועייפות כרונית, ללא ממצא רפואי מובהק (סומטיזציה).
התנהגויות סיכון: במקרים מסוימים, המתח מוביל דווקא להתנהגות מרדנית, שימוש בחומרים או הפרעות אכילה, כניסיון להשיג שליטה על הגוף והנפש.
מחקרים מצביעים על מתאם גבוה בין פרנטיפיקציה רגשית בילדות לבין קשיים פסיכולוגיים בבגרות.
עם זאת, התמונה מורכבת: לצד הצלקות, חלק מהבוגרים מפתחים חוסן נפשי גבוה, אמפתיה מפותחת ויכולות ניהול מצטיינות.
פסיכופתולוגיה וטראומה: בוגרים שחוו פרנטיפיקציה הרסנית נמצאים בסיכון מוגבר לדיכאון, חרדה והפרעת דחק פוסט-טראומטית מורכבת (C-PTSD).
הם נוטים לסבול מביקורת עצמית נוקשה ומקושי בוויסות רגשי.
תסמונת המתחזה: הצורך המתמיד לרצות את ההורה והתחושה שערכם העצמי תלוי בביצועים, מובילים לעיתים בבגרות לפרפקציוניזם ולתחושה תמידית של חוסר מסוגלות פנימי, גם נוכח הצלחות חיצוניות מוכחות.
אחד התחומים הנחקרים ביותר בהקשר של פרנטיפיקציה הוא ההשפעה על הקשר הזוגי בבגרות.
מחקרים מעלים כי הדינמיקה של "נתינה ללא גבול" שהופנמה בילדות נוטה להשתחזר בזוגיות (Re-enactment).
הבוגרים מתקשים לקיים יחסים שוויוניים של נתינה וקבלה (Reciprocity), ולרוב מפתחים סגנונות התקשרות לא בטוחים (חרד או נמנע) המשבשים את תחושת הביטחון בקשר.
הספרות מזהה מספר דפוסים פסיכולוגיים מרכזיים המאפיינים זוגיות זו:
דאגה פתולוגית ובחירת בן-זוג: בוגרים אלו נוטים לאמץ דפוס של "דאגה פתולוגית" – התמקדות כפייתית בצרכי האחר תוך ביטול העצמי.
באופן לא מודע, רבים מהם בוחרים בני זוג "נזקקים" (המתמודדים עם התמכרות, חוסר תפקוד או תלותיות) הזקוקים ל"הצלה".
בחירה זו משמרת את תפקיד "המבוגר האחראי" המוכר להם מהילדות ומקנה להם תחושת ערך ושליטה, אך בטווח הארוך מובילה לשחיקה ולתחושת בדידות.
פיצול בתחושת הזכאות: הפגיעה ביכולת לקבל אהבה ועזרה מתפצלת בבגרות לשני דפוסים קוטביים:
זכאות מצומצמת: דפוס של "תלות-נגדית", שבו האדם חש שאינו ראוי לתמיכה ומתקשה לקבל עזרה.
דפוס זה יוצר חוסר אינטימיות, שכן בן הזוג השני מודר מעולמו הפנימי של הבוגר ואינו יכול להעניק לו משענת.
זכאות מנופחת: לעיתים מתפתח דפוס הפוך של ציפייה לא מודעת לפיצוי.
הבוגר מצפה שבן הזוג ימלא את כל צרכיו הרגשיים באופן מיידי ומוחלט, כתיקון לחסך שחווה בילדותו.
ציפייה לא מציאותית זו מובילה לאכזבה מתמדת ולקונפליקטים.
היעדר אותנטיות והשתקה עצמית: מחקרים, ובמיוחד כאלו שבחנו נשים שחוו פרנטיפיקציה מצד אבותיהן, מצביעים על קושי להיות אותנטיים בקשר הזוגי.
כדי לשמר את הקשר ולמנוע נטישה, הבוגרים נוקטים ב"השתקה עצמית", דיכוי רצונות, צרכים וכעסים, מתוך חרדה שביטוי עצמי ייתפס כאנוכיות.
הקשר ומגדר: מחקרים מצאו כי השפעת הפרנטיפיקציה על הזוגיות אינה אחידה.
במקרים שבהם הפרנטיפיקציה התרחשה על רקע מחלה פיזית ממשית של אב המשפחה, ההשפעה השלילית על תחושת הביטחון הזוגי התמתנה.
במצבים אלו, הילד תופס את תפקידו כ"הוגן" וככורח המציאות, דבר שמפחית את הפגיעה בדפוסי ההתקשרות העתידיים לעומת מצבים של ניצול רגשי ללא הצדקה חיצונית.
הטיפול בבוגרים שחוו פרנטיפיקציה נחשב למאתגר, שכן רבים מהם מתקשים לזהות את עצמם כנפגעי הזנחה.
מכיוון שהתפקוד שלהם גבוה והם רגילים לזכות בשבחים על בגרותם ואחריותם, הם נוטים לפנות לטיפול רק בעקבות משבר משני, כגון שחיקה, דיכאון, או משבר בזוגיות, ולא בגלל תלונה ישירה על ילדותם.
התהליך הטיפולי מתמקד לרוב במספר צירים מרכזיים:
השלב הראשוני בטיפול הוא שבירת "קשר השתיקה" המשפחתי.
המטופל לומד לזהות ולהעניק שם לדינמיקה שחווה.
שלב זה כולל הבנה כי האחריות שהוטלה עליו לא הייתה תקינה התפתחותית, וכי הצרכים שלו כילד היו ראויים למענה.
הכרה זו מסייעת להפחית את תחושת האשמה הכרונית המלווה בוגרים אלו כשהם מנסים לדאוג לעצמם.
חוקרים ומטפלים מדגישים את החשיבות של תהליך אבל על הילדות שלא נחוותה.
הפסיכולוג הקליני האמריקאי גרגורי יורקוביץ', מחלוצי המחקר בתחום, טוען כי על המטופל לעבד את הכאב על "ההורה שלא היה לו" ועל אובדן המשחקיות, הספונטניות והחופש מדאגות.
מטרת האבל היא לאפשר למטופל להרפות מהפנטזיה הלא-מודעת שאם רק יתמוך בהוריו ויציל אותם בהווה, הוא יזכה סוף-סוף באהבה ובביטחון שנמנעו ממנו בעבר.
במישור ההתנהגותי, הטיפול מתמקד ברכישת מיומנויות של הצבת גבולות מול בני משפחה ובני זוג.
המטופל לומד להבחין בין עזרה בריאה לבין הקרבה עצמית, ומתרגל סירוב לבקשות שאינן הולמות.
במקביל, נעשית עבודה של "הורות מתקנת" (Reparenting) עצמית, המטופל לומד לזהות את צרכיו הרגשיים והפיזיים ולספק להם מענה בעצמו, במקום להמשיך את דפוס ההזנחה העצמית שהפנים מהוריו.
פרנמבוקו (בפורטוגזית: Pernambuco) היא מדינה באזור הצפון־מזרחי של הפדרציה של ברזיל.
היא גובלת מצפון במדינות פאראיבה וסיארה, במערב בפיאואי ומדרום באלגואס ובבאהיה.
ממזרח נושק לה האוקיינוס האטלנטי.
מרבית שטחה של פרנמבוקו מכוסה בסבך קוצני יבש המכונה קצ'ינגה.
הנהר סאו פרנסיסקו הוא מקור המים העיקרי באזור זה.
קו החוף פורה, ובעבר היה מכוסה ביער אטלנטי.
כיום ניתן למצוא שם מטעי קנה סוכר.
מזג האוויר נוח יותר בפנים הארץ בזכות רמת בורבורמה.
כמה עיירות ממוקמות בגובה של 2000 מטרים מעל לפני הים, והטמפרטורות בהן יכולות לצנוח ל-5 מעלות צלזיוס בחורף.
האי פרננדו די נורוניה שבאוקיינוס האטלנטי, 535 ק"מ מצפון מזרח לרסיפה, שייך לפרנמבוקו מאז 1988.
פרנמבוקו יושבה לראשונה על ידי מתיישבים פורטוגזים.
מלך פורטוגל ז'ואו השלישי הפך את האזור, שכונה עד אז "לוסיטניה החדשה", לקפיטניה של פרנמבוקו, והעניק אותה לאציל דוארטה קואליו, כאות תודה על מאמציו למען הכתר הפורטוגזי בהודו.
קואליו הגיע לאזור בשנת 1535 ולאחר שגבר על האינדיאנים משבט קאאטה, אשר כרתו ברית עם הצרפתים, ביסס את אחיזת השלטון הפורטוגזי וייסד, בשנת 1537, את הערים אולינדה - שהייתה לבירת הקפיטניה, ואת איגראסו.
מאותו זמן שגשגה פרנמבוקו בזכות גידול קנה הסוכר והכותנה.
בתמיכת חברת הודו המערבית ההולנדית נבנו טחנות סוכר ותעשיית הסוכר התפתחה מאוד.
בשנות הארבעים של אותה מאה - יותר מ-24,000 טון סוכר יוצאו ממנה לאמסטרדם מדי שנה.