tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
החמישייה של רואץ' ובראון הייתה מההרכבים החשובים בג'אז של שנות ה-50 של המאה ה-20, למרות תקופת פעילותו הקצרה (עד למותו של בראון ב 1956) הקליט ההרכב מספר רב של אלבומים והיה מרכזי בהתפתחות סגנון ההארד בופ, ויש המחשיבים אותו לאחד ההרכבים החשובים בכל הזמנים.
ביוני 1956, נסע בראון יחד עם הפסנתרן ריצ'י פאוול להופעה הבאה שלהם בשיקגו.
אשתו של פאוול נהגה, וגשם כבד ירד.
בתאונת דרכים קטלנית שלושתם נהרגו.
טוענים שמותו של ריצ'י הוא שגרם לאחיו הגדול, באד פאוול לאבד את שפיות דעתו.
מקס רואץ' העיד על עצמו שמותו של קליפורד בראון הוא שדחף אותו לאלכוהוליזם.
תאונת הדרכים נקראת בפי רבים אחת הטרגדיות הגדולות של הג'אז.
בראון נקבר בבית הקברות הר ציון שבדלאוור.
סגנונו של קליפורד בראון היה ייחודי מאוד, והושפע מפאטס נבארו, מיילס דייוויס ודיזי גילספי.
אלתוריו המהירים והזורמים נותנים תחושה של זרם תודעה, אך כל זאת עם אוזן מאוד לירית, וצליל אישי.
קליפורד הצטיין גם בבופ החם, וגם בנגינת שירי בלדות.
בראון השפיע על נגנים כפרדי האברד ולי מורגן, השפעה הניכרת בעבודותיהם מסוף שנות ה-50 ואילך.
הסקסופוניסט בני גולסון כתב לזכרו של בראון את הקטע I Remember Clifford, בתרגום חופשי, אני זוכר את קליפורד.
הקטע נהפך במהרה לסטנדרט כיוון שמוזיקאים רבים הקליטו אותו.
הזמרת הלן מריל הקליטה אלבום שלם לזכרו של בראון, איתו היא הקליטה ב-1954. האלבום נקרא Brownie: Homage to Clifford Brown, ובו מנגנים חצוצרנים רבים ששואבים את ההשראה שלהם מקליפורד בראון.
כל שנה עורכים בדלאוור פסטיבל לזכרו של בראון הנקרא פסטיבל הג'אז קליפורד בראון.
1953, Brownie Eyes, הוצאת בלו נוט
סר קליפורד הסבנדס היה המושל הכללי של ברבדוס מ-1 ביוני 1996 ועד ל-31 באוקטובר 2011.
הסבנדס נולד בסנט אנדרו שבצפון המדינה.
בין 1931 ל-1936 הוא למד בבית הספר היסודי לנערים שלה, ואת חינוכו התיכוני והעל-תיכוני בבית הספר פארי ובמכללת האריסון בין 1936 ל-1946. לאחר שסיים את לימודיו בהאריסון הוא לימד בפארי במשך שלוש שנים, ולאחר מכן היגר ללונדון והתקבל למידל טמפל לצורך לימודי משפטים.
הוא הוסמך כעורך דין המופיע בבית משפט, והתקבל ללשכת עורכי הדין המקומית ב-1952.
באותה שנה חזר לברבדוס, והחל לעבוד בלשכת עורכי הדין המקומית.
הוא עבד כעורך דין פרטי עד 1954, ומאותה שנה ועד 1960 התמנה למספר תפקידים משפטיים רשמיים בגרנדה, אנטיגואה, מונטסראט, סנט קיטס ונוויס ואנגווילה.
ב-1960 חזר לברבדוס ומונה לעוזר התובע הכללי.
הוא התמנה לתפקיד התובע הכללי ב-1967, וכעבור שנה ליועץ המלכה.
הסבנדס התמנה לשופט בבית המשפט העליון של ברבדוס ב-1976, וב-1991 מונה לבית המשפט לערעורים, בו כיהן עד 1996. במספר הזדמנויות הוא כיהן גם כנשיא בית המשפט.
כהכרה על שירותו המשפטי הארוך לברבדוס הוא קיבל אותות מטעם מסדר ברבדוס ב-1986, ב-1989 וב-1995.
היה נשוי לרובי פאריס עד למותה ביולי 2009.
סר קליף ריצ'רד הוא זמר ושחקן אנגלי.
קליף ריצ'רד נולד בשם הארי רוג'ר ווב בשנת 1940 בהודו בעיר לאקנאו שבאוטר פרדש, להורים ממוצא אנגלי, וולשי וספרדי, אשר עבדו בהודו.
ריצ'רד האח הקטן במשפחה ולו שלוש אחיות.
שנה מאוחר יותר עברה משפחתו לקולקטה, וב-1947 בעקבות הפיכת הודו למדינה עצמאית עבר עם משפחתו לבריטניה.
בגיל 16, קנה לו אביו גיטרה והוא הקים להקת פולק בשם "The Quintones".
לאחר מכן שימש כסולן בלהקת "the Drifters" אשר לימים תיקרא הצלליות.
היזם, הארי גרייטורקס, הציע לשדרג את שמו של ווב.
השם קליף (שתרגומו צוק) היה דומה לתרגום של המילה רוק (אבן או סלע), וריצ'רד הוצע כמחווה לזמר ריצ'רד הקטן.
לפני הופעתם הראשונה החליט הארי לאמץ את השם האמנותי "קליף ריצ'רד".
ב־1980 הוא שינה באופן רשמי את שמו מהארי ווב לקליף ריצ'רד.
הוא הוציא את הסינגל הראשון שלו – Move it בשנת 1958 והגיע איתו למקום השני במצעד הבריטי.
מאז ועד היום, למעלה מ-6 עשורים, הוא ממשיך לעבוד.
ב-1999 הכניס את הסינגל ה-14 שלו למקום הראשון בבריטניה.
בחג המולד 2003 הוציא את הלהיט שלו- Santa's List והגיע היישר למקום החמישי במצעד הבריטי, ולאחריהם הכניס עוד שני סינגלים ל-TOP 5 של המצעד הבריטי.
האחרון בהם הוא שיר מחווה למעריציו לציון 50 שנות קריירה בשם "Thank You For A Lifetime".
קליף ריצ'רד מכר למעלה מ-260 מיליון אלבומים ונחשב לאמן שמכר הכי הרבה סינגלים אי פעם בבריטניה (21 מיליון).
נודע בזכות קולו המלטף והנוגה, ומראהו הצעיר.
בשנות ה-60 קליף ריצ'רד היה התשובה של בריטניה לאלביס פרסלי.
במשך תקופה ארוכה, כל שיר של קליף ריצ'רד שודר ברדיו בסמיכות לשיר של אלביס פרסלי, כדי לרצות את קהל המעריצים של שני הזמרים.
הוא ידוע גם בהופעותיו האנרגטיות הנערכות עד היום באצטדיוני ענק, ובשנים האחרונות הוא מזוהה עם הכריסמס וטורניר ווימבלדון.
קליף ריצ'רד הופיע פעמיים באירוויזיון כשהוא מייצג את בריטניה: ב-1968 עם השיר Congratulations וסיים במקום השני, וב-1973 עם "Power to All Our Friends", וסיים במקום השלישי.
בגיל 50 החל להתקרב לדת והפך להיות מזוהה עם שיריו הנוצריים Saviour's day, From a distance, The millennium prayer ואחרים.
ריצ'רד רשום ב"ספר השיאים של גינס" כאמן שהכניס למצעד הבריטי הכי הרבה סינגלים (134) מ-1958 ועד ספטמבר 2008, ובנוסף, כאמן היחיד שהכניס להיטים למקום הראשון במצעד הבריטי ב-5 עשורים, ומכאן גם הפרש השנים הרב ביותר בין להיט מקום ראשון במצעד הבריטי למשנהו, 41 שנים בסך הכל.
ב-25 באוקטובר 1995 קיבל ריצ'רד תואר סר ממלכת בריטניה, והיה כוכב הרוק הראשון שקיבל תואר אבירות (פול מקרטני קיבל ב-1997 ואלטון ג'ון ב-1998).
בסקר שנערך בשנת 2002 הגיע ריצ'רד למקום ה-56 ברשימת 100 הבריטים הגדולים (BBC).
שנה לאחר מכן, עם ציון 50 שנים ליציאת תקליטו הראשון יצאו לחנויות התקליטים שני אלבומי אוספים הכוללים עשרה דיסקים.
בספטמבר 2009 התאחדו קליף ריצ'רד והצלליות למסע הופעות משותף, שהוגדר על ידם כאיחוד האחרון בהחלט.
ב--14 באוגוסט 2014 התלונן אדם כי ריצ'רד התעלל בו מינית כשהיה נער ב-1985. בסופו של דבר העלתה חקירת המשטרה כי מדובר בשקר מוחלט וכי המתלונן בדה את הדבר מלבו.
כתוצאה מהשערורייה (שהיכתה גלים ברחבי העולם) שקע קליף ריצ'רד בדיכאון וטופל במשך שנתיים.
בעבר הכחיש במספר הזדמנויות שמועות שהוא הומוסקסואל.
קליף ריצ'רד זכה לפופולריות רבה גם בישראל של תחילת שנות ה-60. בספטמבר-אוקטובר 1963 הגיע קליף ריצ'רד לישראל יחד עם להקת הצלליות.
הוא הופיע בקולנוע תל אביב במשך ארבעה ימים, פעמיים כל יום, אחר כך הופיע בקולנוע תמר וקולנוע אדיסון בירושלים.
בעקבות הביקוש הרב, המפיק גיורא גודיק ארגן עוד שתי הופעות, בקולנוע ארמון בחיפה ובאצטדיון רמת גן.
גם בתל אביב התגלו תופעות ההערצה שהיו ידועות מבריטניה.
חלקים נרחבים בציבור הישראלי נדהמו מתופעות אלו וביכו את חינוכו הקלוקל של הדור הצעיר.
הפזמונאי יורם טהר-לב הנציח את השפעתו של קליף על תרבות המוזיקה בארץ, בשיר "ישנן בנות":
בשנת 1969 צילם קליף ריצ'רד סרט דוקומנטרי מוזיקלי בישראל "זו ארצו" ; בו שר גרסה באנגלית לשיר "ירושלים של זהב".
באפריל 1988 הופיע קליף ריצ'רד בישראל במופע טלוויזיה שהופק לכבוד חגיגות שנת ה-40 למדינת ישראל.
ביולי 2013 הגיע ריצ'רד לישראל ל-2 הופעות בהיכל נוקיה שבתל אביב (באחת מהן אף נכח ראש הממשלה נתניהו).
ריצ'רד תייר בישראל, בין היתר בעיר העתיקה של נצרת.
ב-10 באוקטובר 2017 הופיע בהיכל מנורה מבטחים בתל אביב.
קְלִיפוֹרְד ג'יימס גִירְץ היה אנתרופולוג אמריקאי, מהאנתרופולוגים המשפיעים ביותר במחצית השנייה של המאה ה-20, ממייסדי ומובילי האנתרופולוגיה הסמלית.
לאחר שירות צבאי בצי האמריקני במלחמת העולם השנייה, פנה ללימודי תואר ראשון בפילוסופיה במכללת אנטיוק (Antioch College), וב-1956 קיבל את הדוקטורט באנתרופולוגיה חברתית מאוניברסיטת הרווארד.
בין השנים 1970-1960 היה חבר בסגל האקדמי של אוניברסיטת שיקגו, והחל מ-1970 ועד מותו שימש כפרופסור במכון למחקר מתקדם שבפרינסטון, ניו ג'רזי.
גירץ חקר בעיקר במזרח אסיה (באי ג'אווה ובבאלי) ובמרוקו.
גירץ החל את דרכו המחקרית במחקר אנתרופולוגי קלאסי, שעניינו אנתרופולוגיה כלכלית.
לאחר מכן החל להוביל (ובמידה רבה ייסד, יחד עם ויקטור טרנר) את גישת האנתרופולוגיה הסמלית .
בספרו המפורסם פרשנות של תרבויות (1973), הוא פרש את משנתו האנתרופולוגית, כשבמרכזה העולם הסמלי כמניע את הפרקטיקות האנושיות.
לדידו של גירץ (על פי רעיון של מקס ובר), הוויות התרבות הן רשתות המשמעות שטווה האדם בעצמו והוא כעת אחוז בהן.
במקום אחר כתב שהתרבות היא "מערכת סדורה של משמעות וסמלים, שעל פיה מתנהלת האינטראקציה החברתית", וכן שמושג התרבות "מציין דפוס משמעויות הנמסר בדרך היסטורית ומגולם בסמלים, מערכת של מושגים העוברת במורשת ומתבטאת בצורות סמליות, המשמשת אמצעי למסירה, לשמירת ההמשכיות ולפיתוח הדעת והעמדות של בני אדם ביחס לעולם".
הסמלים נותנים לעולם משמעות והופכים אותו למובן יותר.
תפקידה של האנתרופולוגיה עבור גירץ היא לפרש את הסמלים המנחים של כל תרבות ותרבות.
תחילה על ידי תיאור גדוש של המציאות, ולאחר מכן פרשנות סמלית לאותה מציאות.
גירץ חיבר את אחת הקלאסיקות האנתרופולוגיות: "משחק עמוק: הערות על קרב התרנגולים הבאלינזי".
בחיבור זה הוא מדגים את תפיסתו בנוגע לתיאור גדוש ולתפיסתו הסמלית-פרשנית.
הוא יוצא נגד הפונקציונליסטים, שהיו יכולים לטעון שבקרב התרנגולים יש חיזוק להבדלי הסטטוס בין אנשי באלי.
גירץ טוען שאין בכך צורך מכיוון שכל פעולה בחברה הבאלינזית מכריזה על כך.
לטענתו, קרב התרנגולים הוא סיפור שהם מספרים לעצמם על עצמם: "הבאלינזי לומד כיצד נראים האתוס של תרבותו והרגישויות הפרטיות שלו...
הבאלינזי מעצב ומגלה, בעת ובעונה אחת, את מזגו שלו ואת מזגה של תרבותו".
בשנים האחרונות לחייו עסק בשאלת משמעות והשלכות הגיוון האתני בעולם המודרני.
גישתו הפרשנית-סמלית, השפיעה לא רק על הדיסציפלינה האנתרופולוגית, אלא גם על חקר הספרות וחקר ההיסטוריה.
סר קליפורד מייקל קרזון היה פסנתרן אנגלי עם שורשים יהודיים.
קליפורד מייקל זיגנברג נולד בלונדון למייקל ומרי זיגנברג, ששינו כעבור זמן קצר את שמם לקרזון.
קרזון למד באקדמיה המלכותית למוזיקה, שם זכה במדליית הזהב היוקרתית על שם מקפארן בשנת 1924, כשהיה בן 17. קרזן היה התלמיד הצעיר ביותר שהתקבל מאז ומעולם לחטיבה הבוגרת של האקדמיה.
ב-1924 התמנה לאחד משבעה מרצי-משנה וב-1926 סיים את לימודיו.
הופעתו הראשונה בפומבי הייתה בקונצרט פרום ב-1923, שם ניגן את הקונצ'רטו המשולש של באך בניצוח הנרי ווד.
בין 1928 ל-1930 השתלם אצל ארתור שנאבל בברלין.
לאחר זאת למד אצל ונדה לנדובסקה ונדיה בולאנז'ה בפריז.
הוא יצא לסיורי הופעות ברחבי אירופה וארצות הברית.
בשנת 1931 נשא קרזון לאישה את הצ'מבליסטית והפסנתרנית האמריקאית לוסיל ואלאס.
לבני הזוג לא היו ילדים משלהם, אבל כשזמרת הסופרן הנודעת מריה צ'בוטארי מתה בשנת 1949 בווינה, בגיל 39, אימץ הזוג קרזון את שני בניה היתומים.
קרזון נודע במיוחד בפרשנויותיו ליצירות מוצרט ושוברט.
על אף עזבון נכבד של תקליטים שהניח במותו, יחסו העוין להקלטות היה בגדר עובדה מוכרת ולא פעם אסר על הוצאת תקליטים, שלא הציגו אותו במיטבו ולא השיגו את אמות המידה הגבוהות שהציג לעצמו.
בצעירותו צוין כמי שמעודד ביצועי מוזיקה מודרנית; לנוקס ברקלי הקדיש לו את הסונאטה לפסנתר שלו.
בגיל מבוגר יותר נטה לדבוק ברפרטואר האוסטרי-גרמני של המאה ה-18 וה-19.
דודו של קליפורד היה אלברט קטלבי והוא תיאר את ילדותו באוזני מראיין בתוכנית של שירות השידור הבריטי:
"קליפורד הקטן היה אמור להיות במיטה, אבל לא, הוא ישב מחוץ לחדר, על מישורת המדרגות, מקשיב לנגינת
הדוד שלי שעלתה אלי דרך בית המדרגות בבית אבי הישן, וכך קטעי המוזיקה הראשונים ששמעתי ממש היו אותן מנגינות בנות אלמוות של קטלבי."
בשנת 1980 קיבל קרזון את מדליית הזהב של אגודת הפילהרמונית המלכותית.
קליפורד קרזון נפטר ב-1 בספטמבר 1982 ונקבר לצד אשתו בחצר כנסיית סיינט פטריק בפאטרדייל, סמוך לביתם במחוז האגמים.
על מצבתו חרותות מילות הפתיחה של "על המוזיקה" מאת שוברט: Du holde Kunst
קליפורד דונלד סימאק (; 3 באוגוסט 1904 - 25 באפריל 1988) היה סופר מדע בדיוני אמריקאי מוביל, זוכה שלושה פרסי הוגו.
ב-1977 היה הסופר השלישי שזכה בפרס ה"גרנד מאסטר" (הקרוי החל מ-2002 "פרס דיימון נייט"), פרס מפעל חיים המחולק לסופר מדע בדיוני אחד, פעם בשנה, לצדו של טקס חלוקת פרס נבולה.
סימאק נולד במילוויל, ויסקונסין, להוריו ג'ון לואיס ומרגרט.
הוא נישא לאגנס קוכנברג ב-13 באפריל 1929. לזוג שני ילדים, סקוט ושלי.
את לימודיו האקדמיים השלים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ולאחר סיום לימודיו עבד בכמה עיתונים באזור המערב התיכון בארצות הברית.
ב-1939 התחיל לעבוד בעיתון "מיניאפוליס סטאר טריביון", ואף הפך לעורך החדשות של העיתון ב-1949. הוא מילא תפקידים מרכזיים נוספים בעיתון עד פרישתו ב-1976.
סימאק החל להתעניין במדע בדיוני לאחר שקרא את ספריו של ה.
הוא החל לכתוב סיפורים קצרים למגזינים זולים ב-1931 אך התמיד בכך למשך שנתיים בלבד.
עד 1937 פרסם סיפור אחד בלבד, The Creator.
במשך התקופה המכונה "תור הזהב" של המדע הבדיוני (1938–1950) היה סימאק כותב קבוע במגזיני מדע בדיוני.
הידוע בספריו מתקופה זו הוא "עיר" (City), הכתוב כאוסף סיפורים קצרים המתארים את קץ התרבות האנושית על פני כדור הארץ.
במהלך שנות החמישים והשישים כתב סימאק מספר ספרים שהניבו לו מועמדויות לפרסים.
בשנות השבעים התרופפה בריאותו, והספרים שכתב בתקופה זו מוערכים פחות, אך הסיפורים הקצרים עדיין נחשבו למוערכים ביותר.
בשנות השמונים המשיך לכתוב כשהוא נעזר בחבר בשל בריאותו ואף פנה לתחום חדש - הפנטזיה.
סימאק זכה בשלושה פרסי הוגו: פרס הנובלה הטובה ביותר לשנת 1959 עבור The Big Front Yard, פרס הרומן הטוב ביותר לשנת 1964 עבור תחנת מעבר, ופרס הסיפור הקצר הטוב ביותר לשנת 1981 עבור
האחרון זכה גם בפרס נבולה באותה השנה.
סימאק אף זכה במספר פרסים ספרותיים נוספים נחשבים פחות.
כמו כן יצא בהוצאת ינשוף, 2007
טבעת סביב השמש, 1952, יצא בישראל בהוצאת אודיסיאה, 2004
ושוב הזמן, יצא בישראל בהוצאת אודיסאה, 2004
כוכב הלכת של שייקספיר, 1976, יצא בישראל בהוצאת כתר, 1983
העולם שהיה לבית עלמין, 1973, יצא בישראל בהוצאת "רמדור - אורי שלגי", 1980
אלברט קליפורד הולידיי היה אדריכל ומתכנן ערים בריטי שפעל בארץ ישראל בתקופת המנדט הבריטי.
הולידיי הטביע באופן ניכר את חותמו על תכנון העיר ירושלים ובנייתה בתקופת המנדט, וכן עסק בתוכניות פיתוח בחיפה ובאזורים אחרים בארץ ישראל.
לאחר שירותו בארץ ישראל עסק בתכנון עירוני גם בציילון, בגיברלטר ובאנגליה.
הולידיי נולד בפאתי העיר לידס במחוז וסט יורקשר באנגליה.
הוא למד בבית הספר לאמנות בלידס, ולאחר מכן המשיך ללימודי אדריכלות ותכנון ערים באוניברסיטת ליברפול תחת הנחייתו של פרופ' פטריק אברקרומבי (Patrick Abercrombie).
הוא הצטיין בלימודיו, ועבד עם אברקרומבי בפרויקטים של תכנון עירוני ובעריכת כתב עת בנושא.
על פי המלצה חמה של אברקרומבי למושל ירושלים רונלד סטורס הגיע הולידיי בספטמבר 1922 לארץ ישראל בשרות ממשל המנדט הבריטי, ומונה ליועץ אזרחי לפיתוח העיר ירושלים - תפקיד בו החליף את קודמו צ'ארלס רוברט אשבי.
בו-זמנית החליף את אשבי גם בתפקיד מזכיר-כבוד של האגודה למען ירושלים, כחבר ועדת התכנון הארצית וכחבר בוועדת התכנון העירונית של ירושלים.
על הולידיי הוטל לייעץ בתכנון העיר, שהייתה עד לכיבוש הבריטי עיר שדה בשולי האימפריה העות'מאנית, כדי לשדרגה למעמד של עיר הממשל המרכזית של ארץ ישראל ומקום מושב שלטונות המנדט.
בתפקידו הציבורי סייע לצידו המהנדס ומתכנן הערים יעקב שיפמן (בן-סירה), שבהמלצתו של הולידיי מונה בהמשך כמהנדס העיר תל אביב.
בשנת 1927 פתח הולידיי, במקביל לתפקידו הציבורי, משרד לתכנון אדריכלי, ובו העסיק לצידו את האדריכל הארץ-ישראלי זולטן שמשון הרמט, לימים אדריכל מפורסם בזכות עצמו.
בשני כובעיו, הציבורי והפרטי, היה הולידיי מעורב בשורה ארוכה של מפעלי בנייה ופיתוח בעיר, כולל תוכנית האב לפיתוח ירושלים (1926-1930), ארגון פעולות שיקום העיר לאחר רעידת האדמה הגדולה של 1927, שיקום חומות העיר העתיקה ושערי העיר, ותכנון של מספר מוסדות ממשל וציבור בולטים.
משרת היועץ האזרחי לפיתוח ירושלים בוטלה ב-1929 ותחום אחריותה עבר למהנדס העיר, אז הגביר הולידיי את פעילותו בוועדת התכנון הארצית שם החליף את האדריכל אוסטן סיינט בארב הריסון.
תוכנית האב לפיתוח ירושלים של הולידיי, שעליה עבד ארבע שנים ופורסמה ב-1930, הייתה המשך ישיר לתוכניות הקודמות - תוכנית מקלין ותוכנית גדס-אשבי, ובאספקטים רבים חזרה על עקרונותיהם.
אך לראשונה היה ניסיון לתכנן את ירושלים כישות עירונית המשתלבת בתכנון הכולל של יתר ארץ ישראל, עם כביש טבעתי המקיף אותה ומתקשר לצירי תחבורה המחברים אותה למרכזים אחרים בארץ.
התוכנית הגדירה באופן ברור ייעודי קרקע למגורים, מסחר ותעשייה ולקחה בחשבון את הצרכים הגדלים של שתי האוכלוסיות - היהודית והערבית - באזורי העיר השונים.
התוכנית נשארה בתוקף לאורך מרבית שנות המנדט והכתיבה את התפתחות העיר, עד שהוחלפה ב-1944 בתוכנית חדשה של הנרי קנדל - תוכנית קנדל.
בין הבניינים אשר תכנן הולידיי בירושלים - בניין החברה התנ"כית (1925-1927), כנסיית סנט אנדרוז (1927-1930), בית החולים למחלות עיניים סנט ג'ון (כיום מלון הר ציון ובית אות המוצר הירושלמי, 1922-1930), מרכז מסחרי שמאע בשכונת ממילא (1928, נשרף וננטש בהתקפה ב-1948) וכן בניין עיריית ירושלים ההיסטורי (1930-1934) וגן דניאל הסמוך לו.
בנייניו עשו שימוש באבן ירושלמית וניכרה בהם השראת הסגנון הבינלאומי בשילוב מוטיבים מקומיים ואלמנטים של אר דקו שרווחו באותם ימים.
הולידיי תכנן מבנים וערך תוכניות בניין עיר גם בערים נוספות בארץ ישראל, וכן פעל בעבר הירדן ובלבנון.
בשנים 1929–1931 תכנן, יחד עם האדריכל היהודי יליד גרמניה ריכרד קאופמן, את פיתוח שטח הקרקע המיובשת בסמוך לנמל חיפה ולאחר מכן הנחה את הקווים האדריכליים להמשך הפיתוח.
בנוסף היה שותף בשנות ה-30 לתכנונו של המרכז המסחרי החדש בחיפה, וכן עסק, בשנים 1933–1935, בהכנת תוכנית אזורית לפיתוח מפרץ חיפה יחד עם עמיתו ומורו לשעבר מאוניברסיטת ליברפול, סר פטריק אברקרומבי.
הוא פתח משרד בחיפה ב-1934 ובו העסיק אדריכל נוסף בוגר אוניברסיטת ליברפול, פירס האברד.
יחד עם אד רוזנהק תכנן עבור חברת החשמל את מבנה תחנת הכוח חיפה (חיפה א') ואת משרדיו של פנחס רוטנברג, שנחנכו ב-1935 ושתכנונם הסופי הכתיב את סגנון תכנון תחנת הכוח רדינג בתל אביב.
בנק ברקליס, שהולידיי כבר תכנן עבורו משרדים מרשימים בירושלים (בחזית הדרומית של בניין עיריית ירושלים), מינה אותו לתכנן גם את מבני סניפיו בתל אביב ובחיפה.
הולידיי גם הכין תוכניות פיתוח עירוני והרחבה לערים לוד, רמלה, טבריה, יפו ונתניה.
לאחר סיום תקופת שרותו בארץ ישראל ב-1935 שב הולידיי עם משפחתו לאנגליה.
הוא התמודד על קבלת תפקידו של מורו לשעבר, פטריק אברקרומבי, כראש המחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת ליברפול, אך חרף המלצתו החמה של אברקרומבי לא זכה במינוי.
הוא פתח משרד לתכנון עירוני בלונדון והתגורר בריצ'מונד שעל התמזה, בפאתי לונדון.
ב-1939 יצא עם משפחתו לציילון, שם קיבל מינוי להכין תוכנית-עיר לבירה הקולוניאלית קולומבו.
שהות המשפחה שם, שמלכתחילה נועדה לחצי שנה, התארכה עקב פרוץ מלחמת העולם השנייה, והולידיי לקח על עצמו פרויקטים נוספים באי - הידוע ביותר הוא עבודתו המשותפת עם פטריק אברקרומבי על תכנון קמפוס אוניברסיטת ציילון בסמוך לעיר ההיסטורית קאנדי.
ב-1941 עברה המשפחה לקייפטאון, דרום אפריקה, ולאחר שנה חזרה לציילון.
ב-1944 עבר הולידיי עם משפחתו למושבה הבריטית גיברלטר, שם קיבל פרויקט תכנון, ורק ב-1947 שב לאנגליה.
הוא מונה לאדריכל הראשי של העיר סטיבנג', תפקיד אותו מילא בין 1947 ל-1952. לאחר מכן מונה כפרופסור וראש המחלקה לתכנון עירוני באוניברסיטת מנצ'סטר.
רעייתו של קליפורד הולידיי, יוניס, חייתה עמו בארץ ישראל במשך תקופת שירותו, ובמהלך תקופה זו נולדו להם ארבעה בנים.
גלריית מבנים בתכנונו של קליפורד הולידיי
קליפה היא שכבת המגן החיצונית של מזון - פרי, ירק, ביצים וגבינות השונה במרקמה (ולעיתים גם בטעמה) אשר ניתן להסירה מהמזון על ידי קילוף או גירוד.
לרוב, מרקם הקליפות הופך אותן לקשות יותר מפנים המזון או לקשות לעיבוד.
במזון, קיימים מספר סוגי קליפות: קליפות שאינן ניתנות למאכל (למשל קליפות בננות, אבוקדו, ביצים ואגוזים), קליפות שניתנות למאכל (עגבניות, ענבים), וקליפות שניתנות למאכל רק לאחר עיבוד (תפוזים).
קליפות אכילות נאכלות כמות שהן עם המזון, אך יש המעדיפים להסירן בשל השוני במרקם ובטעם (למשל במלפפונים ובענבים).
לעיתים מוסרות הקליפות כחלק מעיבוד המזון על מנת שמרקמן לא יפגע במרקם האחיד של המזון המעובד.
כך מקובל בהכנת רטבים רבים.
לעיתים המזון המעובד מסונן כך שהקליפות מוצאות מתוכו לאחר העיבוד, למשל בתהליך הכנת מחית עגבניות, מרחיקים את הקליפות מן המיץ הסחוט לפני שמרכזים אותו למחית.
קליפות למאכל מעובדות בדרכים שונות.
הנפוצות בהן הן בישול ושימור בסוכר (למשל בפירות מסוכרים), ובתהליך החמצה.
פעולת הקילוף נעשית ידנית או באמצעות מכשיר המיועד לכך, כגון קולפן, סכין או מגרדה, בהתאם לאופי הקליפה.
בתעשיית המזון משמשות גם מכונות קילוף, למשל בקילוף תפוחי האדמה לפני פריסתם בתהליך הכנת טוגנים.
בהכנת מחית של עגבניות או עגבניות מקולפות, הפרדת הקליפה מן הפרי נעשית על ידי טבילת העגבניות במים רותחים למשך זמן קצר, תהליך המבטיח הפרדה בין הקליפה לגוף הפרי.
הפרדת הקליפות נעשית על ידי מעיכה וסינון המיץ.
במקרה של ייצור עגבניות מקולפות, מפרידים את הקליפות על ידי הצפתן באמצעות כמויות גדולות של מים.
לעיתים עיבוד המזון נעשה מבלי לקלף את הקליפות, למשל בסחיטת מיצי פירות הדר.
עיבוד של סוגי מזון שונים כולל קילוף בהתאם לאופי הקליפה.
לעיתים נעשה הקילוף בידי הצרכן, סמוך לאכילה (למשל באכילת בננה), ולעיתים בידי המשווק.
גרעיני חמניות ודלעת, אגוזים שונים כגון אגוזי מלך, שקדים ובוטנים, זרעי שומשום, נמכרים בקליפתם או קלופים בידי המשווק.
מוצרים מסוימים, כגון שקדים נמכרים בשלוש רמות קילוף:
קילוף חלקי: הסרת הקליפה החיצונית, הירוקה, והותרת הקליפה הפנימית החומה, עם או ללא קלייה והמלחה.
קילוף מלא: הגלעין בלבד, מוכן לאכילה, צבעו לבן, עם או ללא פריסה להכנת שבבים של שקדים המתאימים לאפייה.
בישראל, פירות וירקות בלתי מעובדים פטורים ממע"מ.
פעולות עיבוד מסוימות, כגון ניקוי או הבחלה, אינן פוגעות בפטור זה, אך קילוף הוא עיבוד המבטל את הפטור .
מכירת פרי שקולף חייבת במס.
בהלכות כשרות, יש המקפידים על איסור לינת לילה לפיו אין לאכול בצלים, שומים וביצים שנקלפו ועבר עליהם לילה, מפאת סכנה.
קליפורניה דרימס היא סדרה קומדיית מצבים אמריקאית ששודרה ברשת NBC ברצועת הצעירים T-NBC בין השנים 1992–1996. היא מספרת על שבעה תלמידי תיכון שמקימים להקה בשם "קליפורניה דרימס" ומנסים להתמודד עם בעיות של תיכון.
הסדרה ידועה בשל שימוש אלמנטים מסדרת נעורים המצליחה "הצלצול הגואל" שגם שודרה באותה הרשת ובאותה תקופה.
הסדרה התחילה בתור קומדיה משפחתית, והתמקדה במשפחת גרייסון, אבל המפיקים לא התרשמו וחששו שזה יפגע באחוזי הצפייה במיוחד לנוער.
לאחר תום העונה הראשונה, שלוש הדמויות (סליי, טוני וטיפאני) התחילו כדמויות משנה והפכו לדמויות ראשיות ביחד עם עוד ארבע דמויות נוספות.
מאט גרייסון (ברנט גור) - סולן/פסנתרן בלהקה והדמות הראשית בשתי העונות הראשונות, עזב בתום העונה השנייה.
ג'ני גרייסון (היידי נואל לנהארט) - אחותו של מאט שגם הייתה סולנית/פסנתרנית בלהקה, עזבה בתחילת העונה השנייה.
סילבסטר "סליי" וינקל (מייקל קייד) - מנהל להקת "קליפורניה דרימס", התחיל כדמות משנה והיה השכן של מאט גרייסון בעונה הראשונה ולאחר מכן הפך לדמות ראשית מאז העונה השנייה.
טיפני סמית' (קלי פיקארד) - חברה של ג'ייק, נגנית גיטרה בס בלהקה.
אנטוני "טוני" ויקס (ויליאם ג'יימס ג'ונס) - מתופף אפרו-אמריקאי בלהקה, מחבב את סמנת'ה וחברו הטוב של סליי.
ג'ייק סומארס (ג'יי אנטוני פרנק) - בתור הגיטריסט והסולן בלהקה, שרירן חובב אופנועים שמאוהב בטיפני.
סמנת'ה "סאם" וו (ג'ני קוואן) - סולנית בלהקה, היא קצת שתלטנית שמאוהבת בטוני.
מארק וינקל (אהרון ג'קסון) - הבן דוד של סליי שהצטרף ללהקה בתור מחליפו של מאט, הוא פסנתרן וסולן מילדות אך ביישן.
לורנה קוסטה (דיאנה אוריב) - החלה להופיע מעונה השלישית, היא בה ממשפחה עשירה שעוזרת ללהקה להתרחב וגם חברה טובה של סאם.
ריצ'רד גרייסון (מייקל קאט) - אביו של מאט וג'יני, עזב בתום העונה הראשונה.
מלוני גרייסון (גייל רמזי) - אימו של מאט וג'יני, עזבה בתום העונה ראשונה.
דניס גרייסון (ריאן אוניל) - אחיו הקטן של מאט וג'יני, עזב בתום העונה הראשונה.
קליפורד הכלב האדום היא סדרת ספרי ילדים אמריקאית מאת נורמן ברידוול שיצאה לאור לראשונה בשנת 1963.
הספרים עוסקים בכלב אדום, הקטן מכל אחיו, שנבחר על ידי ילדה בשם אמילי אליזבת כמתנה ליום הולדתה.
איש לא ציפה שגודלו של קליפורד ישתנה, אך כתוצאה מהאהבה שלה זכה מאמילי החל קליפורד לצמוח לגובה של 7.6 מטרים, ומשפחת הווארד נאלצה לעבור לשטחים הפתוחים של איי-ברידוול.
לימים עובדה הסדרה לסדרת טלוויזיה ששודרה בארצות הברית בערוץ PBS Kids ובישראל בערוץ הופ!.
תחילה עסקה הסדרה בכלב קליפורד בהיותו כלב גדל-ממדים, ולאחר הפסקה של כשנה וחצי הוחזרה הסדרה בעונה חדשה, בה מוצג קליפורד בתור גור קטן, בנוסף, כל חבריו ורוב מוחלט של דמויות מהעונה הקודמת לא הופיעו.
בהמשך, בשנת 2004, הופץ הסרט "ההרפתקה הגדולה של קליפורד" המבוסס על הסדרה.
בשנת 2019 הופקה סדרת אתחול בעלת אותו שם.
בשנת 2021 יצא סרט קולנוע לייב אקשן בשם "קליפורד הכלב האדום הגדול" המבוסס על סדרת הספרים.
קליפורד - הכלב האדום הגדול, נדיב מאוד, מוערך ועוזר, בעל לב טוב, לפעמים מסתבך בצרות בגלל גודלו ולפעמים מתפתה לעשות שטויות עם חבריו (קליאו וטיבון, וחברים אחרים שפוגש בדרך).
דמות זו מבוססת על חברו הדמיוני של הכותב.
אמילי אליזבת האוורד - חברתו והבעלים של קליפורד, נחמדה ידידותית ואוהבת, בת 10, המחליקה הכי טובה באי ואוהבת כדורגל.
הדמות אמילי נקראה על שם אמילי הווארד בתו של כותב הסדרה.
קלאו - כלבה מסוג פודל.
אנרגטית, אגואיסטית, עושה צרות לפעמים כשהיא לא אומרת את האמת אבל תמיד נשארת נאמנה לחברים.
במשחקי הדמיון שהיא משחקת עם קליפורד וטיבון היא קוראת לעצמה "פלאפי רעת פנים" אחת החברות של קליפורד, לבעלים שלה קוראים 'גברת דילר'.
טיבון - בולדוג גדול ושמנמן שאוהב לאכול, הוא ביישן, וזהיר ואוהב להעמיד פנים שהוא סופר טיבון, גיבור הגלימה.
לבעלים שלו קוראים שריף לואיס.
המבורגר - חבר ותיק של טיבון, עזב את האי לפני הגעתו של קליפורד.
קייסי - כלב מסוג בייגל בעל 3 רגליים, מאומן לעזור לגברת יאנג (אמא של הבעלים שלו).
מק - (מקיאוולי) כלב בעל אגו רב, חבר של קליפורד, קליאו וטיבון.
מימי - כלבה מסוג ספנייל, לפעמים מבקרת באי, והיא הכלבה שטיבון דלוק עליה.
צ'רלי - החבר הכי טוב של אמילי, שחקן הכדורגל הכי טוב בקבוצת הכדורגל "ציפורי-בירדוול" (קבוצת הכדורגל של בית הספר) הוא גר על סירה עם אביו, שבבעלותו מסעדה.
ג'טה - הבעלים של מק.
עשירה, מאוד מרוכזת בעצמה, חברה של אמילי אליזבת, לעיתים קרובות לא אכפת לה בכלל מרגשות של אחרים.
היא לעיתים מתחרה בתחרות כישרונות במצעדים, לפעמים היא טובה יותר מכולם אך לפעמים מוצאת את עצמה מושפלת כשהיא שואפת גבוה ידי.
אמא של ג'טה היא בעלת אחת החנויות באי ולעיתים מוצאת את עצמה אדישה להתנהגותה האנוכית של בתה ג'טה.
מר ביקמן - שכנה של אמילי אליזבת.
לא אוהב את הנוכחות של קליפורד בגינתו בגלל שהוא הורס לו את הפרחים.
יש לו אחיינית זמרת, שהיא מושא הערצתם של אמילי וחבריה.
קליפורד אדמונד בוסוורת' היה היסטוריון ומזרחן אנגלי.
קיבל תואר ראשון מאוניברסיטת אוקספורד ותואר שני ושלישי מאוניברסיטת אדינבורו.
שימש כמרצה באוניברסיטת סנט אנדרוז (1967-1956), וכפרופסור באוניברסיטת מנצ'סטר (1990-1967), ממנה פרש כפרופסור אמריטוס וכחבר כבוד.
היה פרופסור אורח באוניברסיטת טורונטו (1965-6), אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (1969), אוניברסיטת כווית (1975), אוניברסיטת פרינסטון (1984) ואוניברסיטת הרווארד (1997), התמנה לפרופסור כבוד באוניברסיטת ויילס ב-1997. בשנת 2004 החל לשמש כפרופסור אורח באוניברסיטת אקסטר.
חיבר כמאה מאמרים בכתבי עת אקדמיים וספרים.
ספרו The Islamic dynasties תורגם לערבית ופרסית.
הוא היה העורך הראשי של האנציקלופדיה של האסלאם וחבר במועצת המערכת של אנציקלופדיה איראניקה.
מדליית אבי סנה מאונסק"ו, 1998.
פרס מטעם קרן ד"ר מחמוד אפשר עבור תרומה לחקר אירן, 2001.
פרס מטעם המשרד ללימוד תרבות האסלאם, טהראן, עבור תרומה לחקר ההיסטוריה של אירן, 2003.
התמנה לאקדמיה האסיאתית המלכותית, לונדון, 2004.
חבר באקדמיה למדעים של הונגריה, 2004.
קליפ מילולי הוא פארודיה על וידאו קליפ אותנטי שבה מוחלפות מילות השיר המקוריות במילים המתארות בצורה משעשעת את המתרחש בקליפ.
הקליפ המילולי הראשון נוצר ב-2008 על השיר "Take on Me" של להקת א-הא.
קליפ מילולי בולט נוסף היה על השיר "Total Eclipse of the Heart" של בוני טיילר.
קליפים מילוליים אלה היו לתופעות אינטרנט פופולריות, שמשכו מיליוני צופים.
קליפוטוספליליים (שם מדעי: Calyptocephalellidae) היא משפחה של דו-חיים מסדרת חסרי זנב החיים בטבע ביערות צ'ילה שבדרום אמריקה הדרומית.
בני המשפחה שסווגה ב-1960, כוללים 2 סוגים קטנים וכל המינים נמצאים בסכנת הכחדה.
בתחילה סווגה המשפחה כחלק ממשפחת הלפטודקטיליים (Leptodactylidae).
לצפרדעים אלו מצח וראש מגודל ועיניים גדולות.
קליפורד לקוניה ג'ורדן , היה נגן ג'אז אמריקאי שניגן בסקסופון טנור.
ג'ורדן נולד וקיבל את השכלתו המוזיקלית בשיקגו, הוא החל לנגן בסקסופון בגיל 13 ובגיל 16 החליט להפוך לנגן מקצועי.
בסוף שנות ה-50 החל לנגן עם מקס רואץ', סאני סטיט והרכבי רית'ם אנד בלוז, ביניהם להקתו של וילי דיקסון.
ב-1957 עבר ג'ורדן לניו יורק והקליט שלושה אלבומים בחברת בלו נוט, הוא הקליט גם עם ג'יי ג'יי ג'ונסון, קני דורהאם וחמישיית הוראס סילבר, בה מצא שותף מוזיקלי בדמותו של נגן הפלוגלהורן ארט פארמר, שהיה בעל גישה מלודית דומה.
ב-1964 הצטרף ג'ורדן לסיבוב ההופעות האירופאי של שישיית צ'ארלס מינגוס, שכללה גם את אריק דולפי.
בסוף שנות ה-60 החל לעסוק גם בהוראת ג'אז.
בשנים 1974–1975 ניגן ברביעייתו של הפסנתרן סידר וולטון ובתחילת שנות ה-90 הוביל ביג בנד משלו.
ג'ורדן נפטר מסרטן ריאות בגיל 61.
הקליפה היא השכבה החיצונית של הגבעולים והשורשים בצמחים כגון עצים ושיחים.
הקליפה מכסה ומגנה על העץ מפני נזקים ומחלות.
הקליפה מורכבת משלוש שכבות - הפלוגן, הפלאם והקמביום הווסקולרי.
הקליפה יכול להוות בסביבות 10-15% מהמשקל הכולל של העץ.
קליפורד היא סדרת אנימציה אמריקאית-בריטית לילדים, המבוססת על סדרת ספרי ילדים מאת נורמן ברידוול.
הסדרה שודרה במקור ב-4 בספטמבר 2000 בערוץ PBS Kids.
בישראל הסדרה שודרה בשנת 2003 בערוץ הופ!
ובהמשך שודרה בשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית הישראלית.
לסדרה הופקו 2 עונות ו-66 פרקים באורך 30 דקות.
בשנת 2003 שודרה סדרת ההמשך "קליפורד הגור" שעוסקת בימיו הראשונים כגור כלבים קטן.
בשנת 2004 הופץ סרט המבוסס על הסדרה בשם "ההרפתקה הגדולה של קליפורד".
בשנת 2019 נוצר לסדרה אתחול בעל אותו שם, ובשונה מהסדרה המקורית, מהספרים ומקלטות הווידאו שיצאו בשנת 1988, קליפורד יכול לדבר עם אמילי בשפת בני האדם ולא בנביחות.
העלילה מספרת על כלב אדום וגדול בשם קליפורד, היוצא בכל פרק עם חבריו להרפתקאות מרתקות.
במאי ומפיק הדיבוב בעברית היה קובי אשל.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתקליפורדג'ון ריטרעפרון אטקיןאמיליגריי דליילאור אזולאיג'טהקאת' סוסימיכל צפירקליאוקרי סאמראורלי קטןויולטאדי מקלורגטיבוןקל מיטשלגיורא קנתמאקקאם קלארקירון מלאכירן אורלבהוראסארל בוןקובי אשלמארקקאם קלארקדור צויגנבוםצ'רליגארי לרוי גריידבי בסרגליקקרולייןגריי דליסלקליאוקרי סאמר
קליפורד לאופולד אלכסנדר הבן היה עורך דין, איש עסקים ופקיד ממשל אמריקאי מניו יורק.
הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
קליפורד אלכסנדר נולד בניו יורק לקליפורד לאופולד אלכסנדר האב.
הוא למד בבית הספר פילדסטון שבניו יורק.
ב-1955 הוא סיים את לימודיו בקולג' של אוניברסיטת הרווארד וב-1958 הוא סיים את לימודיו בבית הספר למשפטים של אוניברסיטת ייל.
עם סיום לימודיו הוא התגייס למשמר הלאומי של מדינת ניו יורק ושירת לזמן קצר בגדוד התותחנים ה-369 בפורט דיקס, ניו ג'רזי.
ב-1959 נשא אלכסנדר לאישה את אדל לוגן.
אדל הייתה לפרופסור באוניברסיטת ג'ורג' וושינגטון לאחר שסיימה את לימודי הדוקטורט שלה בהיסטוריה והתמחתה בהיסטוריה אפרו-אמריקאית.
לשניים נולדו בת, אליזבת, ובן, מארק.
לאחר שהתקבל ללשכת עורכי הדין, שימש אלכסנדר כעוזר פרקליט המחוז של מחוז ניו יורק בין השנים 1959–1961. הוא היה למנהל של מיזם השימור של שכונת מנהטנוויל-המילטון גרנג'.
לאחר מכן הוא שימש כמנהל של מיזם ההזדמנויות לנוער של הארלם.
במקביל הוא עסק בעריכת דין בניו יורק.
ב-1963, בתקופת ממשלו של הנשיא ג'ון פיצג'רלד קנדי, נקרא אלכסנדר לוושינגטון די.
כדי לשמש קצין ליחסי חוץ של צוות המועצה לביטחון לאומי של ארצות הברית.
לאחר מכן הוא שימש כסגן העוזר המיוחד לנשיא לינדון ג'ונסון, כיועץ מיוחד וכסגן היועץ המשפטי המיוחד של צוות הבית הלבן בין השנים 1964–1967. לאחר מכן ועד 1969 הוא כיהן כיושב הראש של הוועדה לשוויון הזדמנויות בתעסוקה.
הוא שימש כנציג מיוחד של הנשיא כאשר עמד בראש משלחת ארצות הברית לטקסים לציון עצמאותה של ממלכת סווזילנד ב-1968.
לאחר בחירתו של הנשיא הרפובליקני ריצ'רד ניקסון הוא עזב את עבודתו בממשל הפדרלי ועסק בעריכת דין במשרד עורכי הדין הוושינגטוני "ארנולד ופורטר" בין השנים 1969–1975. בין השנים 1972–1976 הוא שימש כפרשן חדשות בטלוויזיה.
בשנים 1973–1974 הוא לימד כפרופסור למשפטים באוניברסיטת הרווארד.
ב-1974 הוא התמודד ללא הצלחה על תפקיד ראש עיריית וושינגטון.
הוא שב לעיסוקו במשפטים וב-1975 הוא היה לשותף במשרד עורכי הדין "ליפפרט, ברנרד, מקפרסון והנד".
עם היבחרו של ג'ימי קרטר לנשיאות, שב אלכסנדר לשירות הממשלתי ובמשך כל תקופת נשיאותו של קרטר, בין השנים 1977–1981, הוא כיהן כמזכיר הצבא של ארצות הברית.
הוא היה האפרו-אמריקאי הראשון שכיהן בתפקיד זה.
במהלך כהונתו בתפקיד הוא התרכז בשיפור צבא המתנדבים, הוא שם דגש על תוכניות לשיפור המקצועיות ועל מתן חוזים לעסקים בבעלות מיעוטים כדי לקיים את המחויבות הפדרלית לעודד גיוון.
ב-1981 הקים אלכסנדר את חברת הייעוץ "אכסנדר ושות'".
בנוסף הוא שימש כחבר דירקטוריון בכמה תאגידים ארציים והיה חבר במועצת הנגידים של הבורסה לניירות ערך בניו יורק.
בראשית המאה ה-21 בלט אלכסנדר בהתנגדותו למדיניות אל תשאל, אל תספר, שהוא קרא לביטולה על ידי הקונגרס.
בתו אליזבת אלכסנדר היא משוררת שהייתה פרופסור לאנגלית באוניברסיטת ייל.
היא התבקשה לכתוב ולקרוא שיר עבור טקס ההשבעה של נשיא ארצות הברית, ברק אובמה.
בנו, מארק אלכסנדר הוא דקאן בית הספר למשפטים של אוניברסיטת וילנובה שבפנסילבניה.
הוא גם שימש כיועץ פוליטי למסעות הבחירות של ביל בראדלי, טד קנדי והנשיא אובמה.
קליפורד אלכסנדר נפטר ב-3 ביולי 2022.
קליפורד ריי הוא כדורסלן ומאמן עבר אמריקאי, אשר שיחק בליגת ה-NBA בין השנים 1971–1981. בעונת זכה באליפות ה-NBA כשחקן גולדן סטייט ווריורס, ולאורך 10 עונותיו בליגה העמיד ממוצעים כוללים של 7.4 נקודות, 8.9 ריבאונדים ו-2.2 אסיסטים למשחק.
בין השנים 1987–2013 שימש כעוזר מאמן בשבע קבוצות שונות ב-NBA.
ריי נולד וגדל בעיר יוניון שבקרוליינה הדרומית, ובין השנים 1967–1971 למד באוניברסיטת אוקלהומה.
לאורך 3 עונותיו בקבוצת הכדורסל של האוניברסיטה קלע 10.9 נקודות ואסף 10.1 ריבאונדים בממוצע למשחק.
במהלך התקופה שיחק תחת המאמן ג'ון מקלאוד, ולצדו של גאר הרד.
בדראפט ה-NBA 1971 נבחר ריי בבחירה ה-40, על ידי שיקגו בולס.
בעונתו הראשונה עם הבולס רשם ממוצעים של 7.0 נקודות, 10.6 ריבאונדים ו-3.1 אסיסטים למשחק, כמחליפו מהספסל של טום בורווינקל, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז של העונה.
בעונת סייע לשיקגו להעפיל לגמר האזור המערבי, לראשונה בתולדותיה, כשחקן חמישייה קבוע לצדם של בוב לאב, צ'ט ווקר, ג'רי סלואן ונורם ואן ליר.
בספטמבר 1974, לאחר 3 עונות בשיקגו, הועבר בטרייד לגולדן סטייט ווריורס, בתמורה לנייט ת'ורמונד.
בפלייאוף גברו הווריורס על סיאטל סופרסוניקס (4–2), שיקגו בולס (4–3) ווושינגטון בולטס (4–0), בדרך לזכייתם השלישית באליפות ה-NBA.
לאורך סדרת הגמר שיחק קליפורד במספר הדקות השני בגובהו בקבוצה (אחרי ריק בארי), ותרם 7 נקודות, 10 ריבאונדים, 3 אסיסטים ו-1.5 חסימות בממוצע למשחק.
ב-6 העונות הבאות המשיך להציג יכולת הגנתית טובה בגולדן סטייט, לרוב כשחקן חמישייה, ולאורך התקופה קלע 6.6 נקודות ואסף 7.4 ריבאונדים בממוצע למשחק.
בסיום עונת פרש ריי ממשחק, בגיל 32.
בשנת 1987 מונה ריי לעוזר מאמן בקבוצת דאלאס מאבריקס, והוא נשאר בתפקיד זה במשך 6 עונות תחת המאמנים הראשיים ג'ון מקלאוד, ריצ'י אדובאטו וגאר הרד.
בעונת 1993/1994 אימן את קבוצת "פורט ויין פיורי" מליגת ה-CBA.
בעונת שימש כעוזר מאמן בניו ג'רזי נטס, ובין השנים 2000–2005 החזיק בתפקיד דומה בגולדן סטייט ווריורס, קליבלנד קאבלירס ואורלנדו מג'יק.
לקראת עונת מונה לעוזר מאמן בבוסטון סלטיקס, תחת דוק ריברס.
בעונת שיתף פעולה עם אלכס אינגליש ובובי ג'קסון בצוות האימון של קית' סמארט, מאמן סקרמנטו קינגס.
קליפורד היא סדרת הנפשה אמריקאית-קנדית לילדים.
הסדרה היא אתחול לסדרה קליפורד.
הסדרה שודרה לראשונה ב-6 בדצמבר 2019 בערוץ PBS Kids.
בישראל הסדרה שודרה לראשונה בשנת 2020 בערוץ הופ!.
הסדרה היא בת עונה אחת ו-38 פרקים באורך 22 דקות.
במאית הדיבוב של הסדרה היא אפי בן ישראל, ומפיקת הדיבוב של הסדרה היא ענבר שטגר עזרא.
שם הדמותשם המדבב/ת בעבריתקליפורדערן מוראמיליעדי ביטיטאקריובל קלוביילייובל אופירמר הווארדסער בדישיגברת הווארדאלונה אלכסנדר
קליפורד הכלב האדום הגדול הוא סרט הרפתקאות קומי אמריקאי, שבוים על ידי וולט בקר.
הסרט מבוסס על סדרת ספרי הילדים "קליפורד הכלב האדום" מאת נורמן ברידוול.
בסרט מככבים ג'ק וייטהול, דארבי קמפ, טוני הייל, סיינה גילורי, ראסל וונג וג'ון קליז, ואת דמותו של קליפורד מדבב דייוויד אלן גריר.
הסרט היה אמור לעלות לאקרנים בארצות הברית ב-17 בספטמבר 2021, תחת הפצתה של סרטי פרמאונט, אולם נדחה בעקבות מגפת הקורונה.
הסרט יצא לאקרנים ולאתר סרטי פרמאונט+ ב-1 בנובמבר 2021.
כשתלמידת חטיבת הביניים אמילי אליזבת מתקשה להשתלב בביתה ובבית ספרה, היא מגלה גור כלבים אדום בשם קליפורד ממציל בעלי חיים קסום.
כשקליפורד הופך לכלב ענקי ומושך את תשומת ליבה של חברת גנטיקה המעוניינת לעשות ניסויים בגודלם של בעלי החיים, אמילי ודודה השלומיאל, קייסי, נאלצים להיאבק נגדה תוך כדי מנוסה ברחבי ניו יורק.
בדרך, קליפורד משפיע על חייהם של כל הסובבים אותו ומלמד את אמילי ואת דודה את משמעותה האמיתית של קבלה ואהבה ללא תנאי.
דייוויד אלן גריר – קליפורד , גור כלבים אדום שגדל לפתע לממדים ענקיים.
דארבי קמפ – אמילי אליזבת הווארד, ילדה צעירה שמאמצת את קליפורד ועד מהרה נאלצת להצילו מחברת גנטיקה תככנית.
ג'ק וייטהול – קייסי הווארד, דודה השלומיאל של אמילי.
אייזק וונג – אוון יו, נער שגר בדירה הסמוכה לשל אמילי.
ג'ון קליז – מר ברידוול, מציל החיות הקסום שמעניק לאמילי את קליפורד.
ראסל וונג – מר יו, אביו של אוון.
פול רודריגס – סאנצ'ס, בעל הבודגה.
טוני הייל – פיטר טיירן
סיינה גילורי – מגי הווארד, אמה של אמילי אליזבת, שנמצאת בנסיעת עסקים.
ג'סיקה קינן וין – קולט
סיבאן פאלון הוגאן – פטרה
ביר אלן-בליין – גברת ג'רוויס, עורכת דין שמסייעת לאמילי להציל את קליפורד מחברת הגנטיקה.
במאי 2012, נמסר כי סרטי יוניברסל ואילומיניישן הפקות יפיקו סרט לייב אקשן על פי סדרת הספרים.
על פי הדיווח, מאט לופז נשכר לכתוב את התסריט לסרט, אותו יפיקו כריס מלדנדרי ודברה פורטה, אך ביולי 2013 נמסר כי אילומיניישן הפקות ביטלה את הפקת הסרט.
ב-13 בספטמבר 2013 דווח כי הסרט עדיין נמצא בפיתוח, וכי הבמאי דייוויד באוורס מנהל משא ומתן על בימוי הסרט.
עוד דווח כי בדומה לסרט "הופ ארנב" משנת 2011, גם דמותו של הכלב תונפש ואילו הדמויות האחרות יהיו בלייב אקשן.
בשנת 2016 רכשה סרטי פרמאונט את זכויות פיתוח הסרט.
ב-25 בספטמבר 2017 נמסר כי וולט בקר יהיה אמון על בימוי הסרט על פי תסריט שנכתב מחדש על ידי אלן רפופורט, תוך שימוש בתסריט המקורי שכתב ג'סטין מאלן, ושהסרט יופק על ידי פורטה.
ב-20 ביוני 2019 פרמאונט סגרה עסקה עם אנטרטיינמנט ואן על מימון משותף של הפקת הסרט.
במסגרת העסקה, eOne Films תהיה אמונה על הפצת הסרט בקנדה ובבריטניה, למעט זכויות שידור טלוויזיה בבריטניה, בעוד פרמאונט תפיץ את הסרט ברחבי העולם, כולל ארצות הברית.
ב-25 בדצמבר 2019 הודלפה תמונה ראשונה מהסרט שחושפת את דמותו של קליפורד.
במאי 2019 נמסר כי דארבי קמפ וג'ק וייטהול לוהקו לתפקידים הראשיים בסרט.
ביוני 2019 הצטרפו לצוות השחקנים ג'ון קליז, סיינה גילורי, אייזק וונג, קינן תומפסון, רוזי פרז, דייוויד אלן גריר, קית' אוול, ביר אלן-בליין ולין כהן.
צילומי הסרט החלו ב-10 ביוני 2019 בניו יורק, והסתיימו ב-23 באוגוסט 2019.
ב-18 בנובמבר 2020 הוכרז כי המלחין ג'ון דבני יהיה אמון על הלחנת הפסקול עבור הסרט.
הסרט יצא לאקרנים תחת הפצתה של "סרטי פרמאונט" סרטי פרמאונט+ ב-10 בנובמבר 2021. בתחילה, הסרט התעתד לעלות לאקרנים ב-13 בנובמבר 2020, לפני שנדחה ל-5 בנובמבר 2021, בעקבות התפרצות מגפת הקורונה.
בהמשך, הסרט הוקדם ל-17 בספטמבר 2021, אך נדחה שוב עקב התפרצות זן הדלתא של נגיף הקורונה.
במהלך תקופת פיתוחו המקורי של הסרט, "סרטי יוניברסל" תכננו להפיץ את הסרט ב-8 באפריל 2016, לפני שדחו את עלייתו לאקרנים ל-31 בדצמבר 2016. הסרט אף עתיד להיות זמין בשירות "סרטי פרמאונט+" למשך 45 ימים לאחר עלייתו לאקרנים.
עלילת הסרט עובדה לרומן גרפי על ידי הקומיקסאית ג'ורג'יה בול והמאייר צ'י נגו.
הרומן הגרפי היה אמור לצאת לאור ב-23 באוגוסט 2021, אך לבסוף הוא יצא ב-7 בדצמבר.
קליפורד לויק דיאם הוא כדורסלן ומאמן עבר ספרדי יליד-ארצות הברית, ששיחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר בריאל מדריד בין השנים 1962 ו-1978. הוא שיחק כדורסל במכללות עבור אוניברסיטת פלורידה.
הוא נבחר בדראפט 1963 על ידי ניו יורק ניקס מה-NBA, אך מעולם לא שיחק משחק עונה סדירה בליגה.
הוא חתם בקבוצת הפאר הספרדית ריאל מדריד, עזר לה להפוך לקבוצת הכדורסל האירופית הדומיננטית של שנות ה-60, וזכור בזכות הסמל המסחרי שלו, זריקת הוו.
לויק נבחר לאחד מ-50 השחקנים הגדולים בתולדות פיב"א בשנת 1991 ול-50 התורמים הגדולים ליורוליג ב-2008.
לויק נולד בסירקיוז, ניו יורק, לאב יליד הולנד ולאם ילידת שווייץ.
הוא למד בבית הספר התיכון ורנון-ורונה-שריל בוורונה, ניו יורק, שם הפך לסנטר הכוכב של בית הספר.
כסיניור, בשנתו האחרונה בבית הספר, הוא קלע 488 נקודות ב-18 משחקים, ממוצע של 27.1 נקודות למשחק.
לויק נרשם לאוניברסיטת פלורידה בגיינסוויל, פלורידה, שם שיחק בקבוצת הכדורסל של פלורידה גאטורס השנים 1959 ל-1962. בקריירה בת שלוש השנים שלו במכללות, הוא שיחק ב-66 משחקים, קלע 904 נקודות בסך הכל וקטף 806 ריבאונדים.
במהלך עונת מסיניור שלו, הוא קלע 49.3% מהשדה, העמיד ממוצעים של 21.3 נקודות למשחק, והוביל את האזור הדרום-מזרחי (SEC) עם 352 ריבאונדים (15.3 למשחק).
לויק קלע 40 נקודות מול טנסי ו-36 נקודות מול ג'ורג'יה בולדוגס.
הוא נבחר לחמישייה השנייה של ה-SEC ב-1962.
לויק הצטרף לריאל מדריד ב-1962, והפך לאזרח ספרדי כעבור שלוש שנים.
הוא השחקן היחיד שזכה בשישה גביעי אירופה כשחקן באותה קבוצה.
לויק זכה גם ב-14 אליפויות הליגה הספרדית, 10 גביעים ספרדיים ושני גביעים בין-יבשתיים.
כחבר בנבחרת ספרד, לויק זכה במדליית כסף ביורובאסקט 1973. הוא שיחק במדי הנבחרת גם במשחקים האולימפיים במקסיקו סיטי 1968, יורובאסקט 1969, יורובאסקט 1971, אולימפיאדת מינכן 1972, יורובאסקט 1973, אליפות העולם 1974, יורובאסקט 1975 ומשחקי הים התיכון 1975.
לאחר פרישתו ממשחק ב-1978, הפך לויק למאמן כדורסל.
מ-1978 עד 1981, אימן את קבוצת הנוער של ריאל מדריד, ומעולם לא הפסיד משחק.
לאחר מכן הוא כיהן כעוזר מאמן ריאל מדריד, תחת המאמן הראשי לולו סיינץ, במשך שש עונות, מ-1983 עד 1989, ובמשך עונה נוספת תחת המאמן הראשי ג'ורג' קארל, מ-1989 עד 1990. הוא חזר לריאל מדריד כמאמן ראשי, מ-1991 עד 1994, וזכה בשתי אליפויות הליגה הספרדית, גביע ספורטה וגביע המלך הספרדי.
בהדרכת לויק, ריאל מדריד הפסידה ללימוז' בפיינל פור היורוליג ב-1993. הוא שימש שוב כמאמן הראשי של ריאל מדריד בעונת 1998–99, ומאז 2009 שימש כיועץ מקצועי למועדון הספרדי, בו שיחק כל הקריירה.
לויק התחתן עם פקיטה טורס פרז, מיס ספרד לשעבר (1966) ומיס אירופה (1967), ב-1970. ללויק ולטורס היו שלושה ילדים, אחד מהם, סרג'יו לויק, שיחק כדורסל מכללות באוניברסיטת סנט ג'ון, ולאחר מכן שיחק בריאל מדריד וקבוצות ספרדיות ברמה הגבוהה ביותר.
סרג'יו מת בגיל 36, לאחר מאבק קשה במחלת הסרטן.
בתם, אסטפניה לויק, היא דוגמנית.
קליפה פורחת היא קליפת גבינה רכה ונימוחה שצבעה לבן.
גבינות שבייצורן משתמשים בפטרייה פניציליום קממברטי נוטות לפתח קליפה פורחת – קרום לבן וחצי קשה שמורכב ממושבות של הפטרייה.
ניתן לתאר גבינת קליפה פורחת כבעלת טעמים "עדינים ולקטיים" שעשויים להידמות לבצל או לפטריות.
הגבינות הללו מתוארות כ"מבשילות מבחוץ", ובדרך כלל יש להן מרקמים קרמיים.
דוגמאות לגבינות בעלות קליפה פורחת: קממבר, ברי, לנגרה, קולומייה וקמבוזולה.
קליפורד סטיל היה צייר אמריקאי, ואחת הדמויות המובילות בדור הראשון של האקספרסיוניסטים המופשטים, שפיתח גישה חדשה ועוצמתית לציור בשנים שלאחר מלחמת העולם השנייה.
עדיין יוחסו את הנחת היסודות לתנועה, שכן המעבר שלו מציור ייצוגי לציור מופשט התרחש בין 1938 ל-1942, מוקדם יותר מעמיתיו כמו ג'קסון פולוק ומארק רותקו, שהמשיכו לצייר בסגנונות פיגורטיביים-סוריאליסטיים גם בשנות ה-40.
סטיל נולד ב-1904 בגרנדין, צפון דקוטה ובילה את ילדותו בספוקיין, וושינגטון ובאי הקשת שבדרום אלברטה, קנדה.
ב-1925 הוא ביקר בניו יורק, ולמד לזמן קצר בליגת הסטודנטים לאמנות.
בשנת 1937, יחד עם עמיתו ורת' גריפין ממדינת וושינגטון, הקים את מושבת האמנים נספלם שייצרה מאות דיוקנאות ונופים המתארים את חיי האינדיאנים בשמורת קולוויל במהלך ארבעה קיצים.
בשנת 1941 עבר לאזור מפרץ סן פרנסיסקו שם עבד בתעשיות מלחמה שונות תוך כדי ציור.
הוא הציג את תערוכת היחיד הראשונה שלו במוזיאון לאמנות של סן פרנסיסקו (מוזיאון סן פרנסיסקו לאמנות מודרנית (SFMOMA)) בשנת 1943. הוא לימד במכון המקצועי ריצ'מונד (RPI), אוניברסיטת וירג'יניה קומונוולת' (VCU), מ-1943 עד 1945, ולאחר מכן עבר לעיר ניו יורק.
מארק רותקו, שסטיל פגש בקליפורניה ב-1943, הכיר לו את פגי גוגנהיים, שנתנה לו להציג תערוכת יחיד בגלריה שלה, "גלריית אמנות המאה הזו", בתחילת 1946. בשנה שלאחר מכן סגרה גוגנהיים את הגלריה שלה וסטיל יחד עם רותקו ואקספרסיוניסטים מופשטים אחרים, הצטרפו לגלריה של בטי פרסונס.
בתחילת שנות ה-50, סטיל ניתק את הקשר עם גלריות מסחריות.
ב-1961 הוא עבר לחווה בשטח של 22 דונם ליד וסטמינסטר, מרילנד, והרחיק את עצמו מעולם האמנות.
סטיל השתמש באסם כסטודיו במהלך חודשי מזג האוויר החמים.
בשנת 1966, סטיל ורעייתו השנייה רכשו בית גדול ברחוב צ'רץ' 312 בניו וינדזור, מרילנד, כשמונה קילומטרים מהחווה שלהם, בה הוא חי עד מותו.
סטיל התחתן עם ליליאן אוגוסט באטן בסביבות 1930. נולדו להם שתי בנות, ב-1939 וב-1942. בני הזוג נפרדו בסוף שנות ה-40 והתגרשו ב-1954. ב-1957, סטיל התחתן עם פטרישיה אליס גרסקה, שהייתה אחת מתלמידותיו במדינת וושינגטון והייתה צעירה ממנו בשש עשרה שנים.
לאחר שפיתח את הסגנון שלו בסן פרנסיסקו בין השנים 1946 ל-1950 בזמן שלימד בבית הספר לאמנויות יפות בקליפורניה, סטיל נחשב לאחד מציירי אמנות שדות הצבע הבולטים - ציוריו הלא פיגורטיביים אינם אובייקטיביים, ועוסקים במידה רבה בהצבת צבעים שונים זה מזה.
בניגוד למארק רותקו או בארנט ניומן, שארגנו את הצבעים שלהם בצורה פשוטה יחסית (רוטקו בצורת מלבנים מעורפלים, ניומן בקווים דקים על שדות צבע עצומים), סידור הצבעים של סטיל היו פחות קבועים.
למעשה, הוא היה אחד הציירים הבודדים ששילבו פרקטיקות של צבע עם ציורי מחוות, ציור פעולה.
הבזקי הצבע המשוננים שלו נותנים את הרושם ששכבת צבע אחת "נקרעה" מהציור, וחושפת את הצבעים שמתחתיו.
נקודת מוצא נוספת אצל ניומן ורוטקו היא אופן הנחת הצבע על הבד; בעוד רוטקו וניומן השתמשו בצבעים שטוחים למדי ובצבע דק יחסית, סטיל השתמש באימפסטו עבה, מה שגורם למגוון עדין וגוונים המנצנצים על פני משטחי הציור.
יצירותיו הבוגרות הגדולות מזכירות צורות טבעיות ותופעות טבע בעוצמתם ובמסתורין שלהם; זקיפים עתיקים, מערות, עלווה, שנראו הן בחושך והן באור מעניקים עושר פואטי ועומק ליצירתו.
עד 1947, הוא החל לעבוד במתכונת שהוא יתעצם וישכלל לאורך כל שאר הקריירה שלו - אפליקציית שדה צבע בקנה מידה גדול.
בין הציורים הידועים של סטיל הוא "1957-D No.
1", 1957, שמן על קנבס, שהוא בעיקר צבוע בשחור וצהוב עם כתמים של לבן וכמות קטנה של אדום.
ארבעת הצבעים הללו, והווריאציות שלהם (סגולים, כחולים כהים) הם השולטים בעבודתו, אם כי יש נטייה לציוריו להשתמש בגוונים כהים יותר.
להם לנצח לתצוגה וללימוד." לאחר מותו של סטיל ב-1980, אוסף סטיל של כ-2,400 יצירות נסגר לחלוטין מגישה ציבורית במשך יותר מעשרים שנה.
מוזיאון קליפורד סטיל, דנוור, קולורדו
באוגוסט 2004 הודיעה עיריית דנוור, קולורדו שנבחרה על ידי פטרישיה סטיל לקבל את יצירות האמנות הכלולות באחוזת קליפורד (בערך 825 ציורים על קנבס ו-1575 יצירות על נייר - רישומים והדפסי אמנות במהדורה מוגבלת).
מוזיאון קליפורד סטיל, ארגון עצמאי ללא מטרות רווח, נפתח בניהולו של דין סובל בנובמבר 2011. המוזיאון מכיל גם את ארכיוני הסטייל המלאים של ספרי סקיצות, יומנים, מחברות, ספריית האמן וחומרי ארכיון אחרים, שירשו עם מותה של פטרישה סטיל.
הבניין תוכנן על ידי Allied Works Architecture, בראשות בראד קלופפיל.
המוזיאון מוכר כביצוע מוצלח של אדריכלות עכשווית ואייקון עבור העיר דנוור.
בין ה-24 בינואר ל-17 באפריל 2016, מוזיאון האמנות של דנוור (DAM) אירח תערוכה זמנית בשם "Case Work", שהציגה את תהליך העיצוב המשמש למוזיאון זה ויצירות מרכזיות אחרות של אלייד וקלופפיל.
התערוכה נדדה למוזיאון האמנות של פורטלנד (PAM) ולאחר מכן יצאה למסע בין-לאומי בן שנתיים.
במרץ 2011, בית משפט במרילנד עם סמכות שיפוט על עזבונה של פטרישה סטיל קבע שניתן למכור ארבע מיצירותיו של סטיל לפני שיהפכו רשמית לחלק מאוסף המוזיאון.
בנובמבר 2011 מכרה סותביס בניו יורק את ארבע העבודות.
ההכנסות מהמכירות, 114 מיליון דולר, הלכו למוזיאון קליפפורד סטיל "כדי לתמוך בהוצאות ההקדש והאיסוף שלו." מוזיאון קליפורד סטיל נפתח ב-18 בנובמבר 2011.
בשנת 2013 הושק מרכז המחקר של מוזיאון קליפורד סטיל.
מטרתו לחקור את תקופת האמנות וההיסטוריה שבה פעל הצייר המופשט.
התוכניות כוללות תוכנית מלגות, פרסומים חוצי-תחומיים וסימפוזיון מחקר.
קליפורד מיטשל ווקר היה עורך דין ופוליטיקאי אמריקאי מג'ורג'יה, שכיהן כמושל ג'ורג'יה ה-64 בשנים 1923–1927.
קליפורד ווקר נולד בעיר מונרו שבג'ורג'יה.
ב-1897 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ג'ורג'יה.
בשנים 1902–1904 כיהן ווקר כראש עיריית מונרו.
הוא גם כיהן כיושב ראש מועצת המנהלים של בנק מונרו.
בשנים 1915–1920 הוא כיהן כתובע הכללי של ג'ורג'יה.
בתמיכת הקו קלוקס קלאן נבחר ווקר כמושל ג'ורג'יה ה-64, וכיהן בתפקיד שתי תקופות כהונה רצופות בשנים 1923–1927. הוא קידם כמה יוזמות חקיקתיות במהלך תקופת כהונתו כמושל, והוא זכור בעיקר בשל חברותו בקלאן ובשל שיתוף הנהגת הקלאן בנושאי מדיניות שונים לכל אורך תקופת כהונתו.
ב-1933 היה ווקר אחד ממייסדי הקולג' למשפטים על שם וודרו וילסון באטלנטה.
קליפורד ווקר נפטר בביתו שבמונרו ב-9 בנובמבר 1954. הוא נטמן בבית הקברות הבפטיסטי הישן של העיר.
הן היו חמושות בסוללה של 12 תותחי 14 אינץ' (356 מילימטרים) בארבעה צריחים בעלי שלושה תותחים.
קליפורניה שירתה כאוניית הדגל של צי הקרב בצי האוקיינוס השקט במשך הקריירה שלה בזמן שלום.
קליפורניה עגנה בפרל הארבור ב-7 בדצמבר 1941 כשהיפנים תקפו את הנמל, מה שהכניס את ארצות הברית למלחמת העולם השנייה.
האונייה נפגעה באורח בינוני מצמד טורפדות ומפצצה, אך שריפה השביתה את מערכת החשמל של האונייה, ומנעה את השימוש במשאבות לשמירה על האוניה.
קליפורניה התמלאה באיטיות במים במהלך שלושת הימים הבאים ולבסוף שקעה.
הצוות שלה ספג אבדות כבדות בתקיפה וארבעה אנשי צוות קיבלו את עיטור מדליית הכבוד על מעשיהם במהלך התקיפה.
היא נמשתה באפריל 1942, תוקנה ונבנתה מחדש, וחזרה לשירות בינואר 1944.
האונייה תמכה לאחר מכן בפעולות האמפיביות שנערכו במהלך המלחמה בזירת האוקיינוס השקט, כולל המערכה על איי מריאנה ופלאו (אם כי היא נפגעה בהתנגשות עם טנסי וכך החמיצה את קרב פלליו) והמערכה בפיליפינים, במהלכה השתתפה במערכה.
היא נפגעה מקמיקזה במהלך הפלישה למפרץ לינגאיין בינואר 1945, אך לאחר שעברה תיקונים, היא הצטרפה מחדש לצי שתמך בחיילים שנלחמו באוקינאווה במהלך קרב אוקינאווה.
הצוות שלה השתתף בכיבוש יפן לאחר תום המלחמה, ולאחר שחזרה לארצות הברית דרך האוקיינוס ההודי והאטלנטי, הושבתה בפילדלפיה ב-1946. היא נשארה במילואים של הצי עד 1959, אז נמכרה לגרוטאות.
הדחק האונייה היה 32,300 טונות ארוכות (32,818 טונות) בתפוסה סטנדרטית ועד 33,190 טונות ארוכות (33,723 טונות) במעמס מלא.
בנוסף, טנסי הרכיבה גם שני צינורות טורפדו בקוטר 21 אינץ' (533 מילימטרים), שקועים בגוף, אחד בכל צד רוחב.
חגורת השריון הראשית של טנסי הייתה בעובי 8–13.5 אינץ' (203–343 מילימטרים), בעוד הסיפון המשוריין הראשי היה בעובי עד 3.5 אינץ' (89 מילימטרים).
השדרית של קליפורניה הונחה ב-25 באוקטובר 1916 במספנת הצי מארה איילנד בואייחו, קליפורניה.
העבודה הופסקה לזמן קצר במהלך מלחמת העולם הראשונה בזמן שהמספנה התמקדה באבזור של כלי שיט קטנים יותר.
היא הושקה ב-20 בנובמבר 1919 ונכנסה לשירות ב-10 באוגוסט 1921. עם כניסתה לשירות, היא הצטרפה לצי הקרב, שימשה כספינת הדגל שלו.
במשך הקריירה שלה בזמן שלום, קליפורניה הייתה עסוקה בתרגילי אימונים שגרתיים, כולל תמרונים משותפים של צבא-צי ובעיות הצי השנתיות.
בליל 11 בנובמבר 1924, המריא לוטננט דיקסי קיפר מהאונייה, שיגור מטוס בלילה הראשון בהיסטוריה.
ניסויים נוספים במטוסים נמשכו בתחילת 1925, כאשר אוניות צי הקרב קיבלו טייסת של מטוסים ימיים קרטיס TS-1 ב-31 במרץ.
באמצע 1925 חצה צי הקרב את האוקיינוס השקט בשייט של רצון טוב לאוסטרליה וניו זילנד; בדרך, האוניות עצרו בפאגו פאגו, סמואה האמריקנית.
קליפורניה עברה שיפוץ במספנת הצי Puget Sound בברמרטון, וושינגטון מאוחר יותר באותה שנה.
היא השתתפה בבעיית הצי X, שנערכה בים הקריבי, בין 10 ל-15 במרץ 1930. בעיית הצי XI בעקבותיה, נערכה שוב באיים הקריביים, בין 14 ל-18 באפריל.
לאחר סיום התרגילים, קליפורניה יצאה צפונה לעיר ניו יורק, ולאחר מכן הצטרפה לסקירה ימית עבור הנשיא הרברט הובר ליד הכפים של וירג'יניה ב-20 במאי.
לאחר מכן חזרה הספינה לאוקיינוס השקט ולאחר שהגיעה, ביקרה בפורט אנג'לס, וושינגטון בין 7 ל-11 ביולי.
היא פעלה ליד פוג'ט סאונד עד 11 באוגוסט לפני שיצאה דרומה לסן פרנסיסקו, שם שהתה בין 17 ל-24 באוגוסט.
בתחילת 1931, היא ושאר צי הקרב הפליגו דרומה לאזור תעלת פנמה.
בעיית הצי XII התרחשה בין 15 ל-21 בפברואר במימי התעלה; התרגילים כללו התקפה של צי שנשען על נושאות מטוסים נגד אזור התעלה, שעליו הגנה קליפורניה ואוניות המערכה של צי הקרב.
התמרונים חשפו מגבלות קריטיות בסיבולת ובחימוש של נושאות המטוסים באותה התקופה, ואוניות המערכה הצליחו בקלות להביס את כוח נושאות המטוסים.
מ-1 ביולי עד 16 באוגוסט, קליפורניה הוצבה בפוג'ט סאונד, ומאוחר יותר באוגוסט היא יצאה דרומה לסן פרנסיסקו ולאחר מכן לסן פדרו.
האונייה השתתפה באימון ירי בתחילת 1932 ליד האי סן ניקולס.
במרץ 1933, הפריגטה USS Constitution, אז בסיור בארצות הברית, הגיעה לקליפורניה; צי של 130 ספינות, כולל קליפורניה, קיבל את האונייה בברכה עם הגעתה ללונג ביץ' ב-9 במרץ.
למחרת התרחשה רעידת האדמה בלונג ביץ' ב-1933, שגרמה נזק משמעותי לעיר והרג בסביבות 120 איש.
הצי שלח כ-4,000 איש לחוף כדי לסייע במאמץ הסיוע, כולל אנשי צוות מקליפורניה.
בשנת 1934, קליפורניה שובצה בפלגת אוניות המערכה (BatDiv) ה-4, אם כי היא שמרה על תפקידה כאוניית הדגל של הצי.
בעקבות בעיית הצי XV, שהתקיימה בין 19 באפריל ל-12 במאי בקריביים, הצי ביקר בהאיטי במשך שבועיים.
ב-25 במאי, האוניות יצאו צפונה לסקירה ימית נוספת מול ניו יורק ב-31 במאי, בהשתתפות הנשיא פרנקלין ד' רוזוולט.
עם שובו לאוקיינוס השקט במהלך 27 באוקטובר עד 9 בנובמבר, צי הקרב ערך תרגילים כשהוא עבר דרך התעלה והפליג לסן פדרו, כולל התקפות לילה של המשחתות הנלוות.
התמרונים הגיעו לשיאם בהתקפה של כוח של אוניות מערכה מדומות - תפקיד אותו מילאו קבוצת סיירות קלות - נושאת המטוסים לקסינגטון ומספר צוללות.
לאחר מכן, קליפורניה וכמה אוניות אחרות השתתפו באימוני תקיפה אמפיביים באי סן קלמנטה ב-15 בנובמבר.
עבור בעיית הצי XVI, שנערכה בין 29 באפריל ל-10 ביוני 1935, הצי ביצע סדרה של תמרונים במזרח האוקיינוס השקט, החל ממימי אלסקה ועד לאטול מידוויי והוואי.
באמצע 1937, קליפורניה עברה לפלגת אוניות המערכה ה-2, וב-7 ביולי ביקרו אוניות הפלגה בהוואי, וחזרו לקליפורניה ב-22 באוגוסט.