tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שאוקי ח'טיב, מהנדס בניין במקצועו, נכנס אל החיים הפוליטיים בשנת 1988 (בגיל 32) כאשר נבחר לנציג מטעם המפלגה הקומוניסטית הישראלית בבחירות לתפקיד ראש מועצת יפיע, תפקיד לו נבחר ואותו מילא במשך 20 שנה עד לבחירות לרשויות המקומיות בישראל של 2008.
בשנת 2001 מונה לתפקיד יו"ר ועדת המעקב העליונה של הציבור הערבי בישראל ויו"ר ועד ראשי הרשויות המקומיות הערביות, תפקיד זה מילא במשך כ-7 שנים עד לשנת 2008, אז הודיע על פרישה מן החיים הפוליטיים.
בבחירות לכנסת השמונה עשרה הוצב ח'טיב במקום ה-115 הסמלי ברשימת חד"ש לכנסת.
בשנת 2008 הקים יחד עם ג'ידא רינאווי זועבי את עמותת אינג'אז ומשמש כנשיא העמותה.
ב-2013 הקים יחד עם סטף ורטהימר את הגן התעשייתי בנצרת, והחל מאותה השנה משמש כיושב הראש הוועד המנהל של ארגון "אלפאנר" לקידום ושילוב מיעוטים, נשים ומבוגרים בתעשייה.
שאוני בלבכן הוא ספר מאת פרל בניש, המספר את קורות חייה ומורשתה הייחודית של שרה שנירר, מייסדת תנועת "בית יעקב".
הספר יצא לאור באנגלית בשנת 2003, בשם Carry Me in Your Heart.
בשנת 2007 יצא לאור תרגומו לעברית בהוצאת פלדהיים.
הספר מתאר את היווסדות רשת "בית יעקב" בקרקוב ואת התפתחותה לכל חלקי פולין ובהמשך לשאר אירופה ולאזורים נוספים בעולם.
היא מתארת את החוסן שהן שואבות מחינוכן ברוח התורה וכמו כן היא מספרת על נשיאה בעול ושותפות בתנאיה האיומים של השואה.
בספר לכל אורכו מכנה בניש את שרה שנירר "פראו שנירר" הכינוי שכינו אותה תלמידותיה, הספר מכיל בנוסף פרטים ביוגרפיים רבים על שנירר עצמה.
השם שאוני בלבכן מבוסס על דבריה של שרה שנירר לתלמידותיה, שאין היא מעוניינת בהנצחה אלא בכך שתשאנה אותה ואת מורשתה בלבן.
שאול שץ (נולד ב-30 בספטמבר 1944) הוא סופר, צייר ומורה לאמנות ישראלי אשר היה חבר בקבוצת משקוף.
שץ נולד בקיבוץ שריד, בן לבלה ומשה שץ, חברי קיבוץ שריד.
אחיו, , נהרג בקרב על תעלת סואץ, במלחמת יום הכיפורים.
בשנת 1965 החל את לימודיו ב"בצלאל".
ב-1967 למד באקדמיה גריט ריטוולד לאמנות ולעיצוב באמסטרדם, ובאקדמיה פריי, בהאג.
לאחר שהות בת כשנתיים חזר שץ להתגורר בירושלים.
בין השנים 1978–1982 לימד רישום במחלקה לאמנות באקדמיה בצלאל.
בתקופת פעילותו בירושלים, היה, בין היתר, שותף בקבוצת האמנים "משקוף".
במהלך שנות השמונים חזר שץ בתשובה והתגורר עם אשתו מירב ושבעת ילדיו, בבית המכונה "בית שץ" שנקרא על שמו, והיה בטיילת ארמון הנציב.
בשנת 2006 מכר שץ את ביתו לעמותת אלע"ד שמקימה במקום מרכז מבקרים, והוא עבר עם משפחתו למודיעין עילית שם הוא מנהל אורח חיים חרדי.
ציוריו מתאפיינים במשיכות מכחול דינמיות.
שץ מרבה לצייר את נופי ירושלים והגליל.
ציוריו נמצאים באוספי מוזיאון ישראל, במוזיאון תל אביב, בגלריה למל בגרמניה ובמוזיאון סטיידלק באמסטרדם.
1980, גלריה בינט, תל אביב
1982, גלריה בינט, תל אביב
1986, גלריה בינט, תל אביב
1989, גלריה בינט, תל אביב
1993, גלריה בינט, תל אביב
2012, גלריה בינט, תל אביב
מן החלון, ספר ילדים אותו כתב ואייר - 1978/1980 הוצאת עם עובד
ירושלים, טקסטים ורפרודוקציות - 1981
מקום, בהוצאת ספרית פועלים בשיתוף עם קיבוץ שריד - 1981
1987 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים
1990 - פרס ירושלים לציור, עיריית ירושלים, ירושלים, הפרס ניתן החל משנת 1963
1992 - פרס בן-יצחק לאיור ספרי ילדים, מוזיאון ישראל, ירושלים
1992 - פרס ע"ש מרדכי איש-שלום ז"ל על תרומה מיוחדת לאמנות, עיריית ירושלים, ירושלים.
שאול שפי (נולד ב-1945) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת תת-אלוף, שירת כטייס מסוקים בחיל האוויר הישראלי, פיקד על בסיס פלמחים.
שפי גדל במושב מולדת., אביו ששירת בבריגדה היהודית נפטר כששפי היה בן שלושה חודשים.
באוגוסט 1963 התגייס לקורס טיס (מס' 46) אותו סיים במרץ 1965. בתום הקורס עבר למערך המסוקים של חיל האוויר, ושירת כטייס סיקורסקי S-58 בטייסת החרב המתהפכת, לאחר שנה עבר להטיס מטוסי סופר פרלון בטייסת מובילי הלילה.
במלחמת ששת הימים ביצע עשרות גיחות מבצעיות, בהם לפינוי נפגעים, להנחתת כוחות צנחנים בשארם א-שייח', כוחות צנחנים ברמת הגולן ובחרמון.
לאחר המלחמה עבר קורס מדריכי טיסה וחזר כקצין הדרכה לטייסת.
לאחר המלחמה שירת כסגן מפקד הטייסת.
וב-1971 מונה לסגן מפקד טייסת דורסי הלילה, טייס מסוקי יסעור.
ב-1972 מונה למפקד טייסת מסוקים בבית הספר לטיסה ולאחר מכן יצא ללימודים אקדמאיים.
בנובמבר 1973 הטיס מסוק יסעור לחילוץ לוחמי צה"ל מפסגת החרמון.
לאחר המלחמה שירת כראש מדור במטה חיל האוויר וב-1974 מונה למפקד טייסת דורסי הלילה, תפקיד בו שירת עד 1977. הוא יצא ללימודים בארצות הברית ובשובו מונה למפקד היחידה לתובלת סער ומשולבים (תלס"ם) תפקיד בו שירת בתקופת מלחמת לבנון הראשונה.
לאחר שנת לימודים מונה בספטמבר 1983 למפקד בסיס פלמחים, שירת בתפקיד עד 1987. לאחר שחרורו משירות הקבע המשיך לשרת כטייס במילואים, המשיך לטוס במסוקי קוברה AH-1 והשתתף במבצע דין וחשבון ובמבצע ענבי זעם.
ב-2001 הועלה לדרגת תת-אלוף ושימש כמדריך במגמת מסוקים של בית הספר לטיסה עד 2007.
כיהן מנכ"ל החברה לפיתוח נתניה, מנכ"ל חברת גן הצפון, וכמנכ"ל כים ניר בשנים 2000–2001. עוסק בגישור ומטיס מצנחי רחיפה.
שפי בוגר המכללה לביטחון לאומי של חיל האוויר האמריקאי, בעל תואר ראשון במדעי החברה באוניברסיטה הפתוחה, ובוגר תוכנית לקידום מנהלים של אוניברסיטת תל אביב.
נשוי ואב לשלושה בנים, שניים מהם שירתו כטייסים בחיל האוויר.
שאול שוחט (נולד ב-20 במרץ 1955) הוא שופט בדימוס שכיהן כנשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב, כשופט בית המשפט העליון במינוי זמני לשעבר, ושימש כמרצה בכיר לדיני משפחה.
כיהן כשופט בבית המשפט לענייני משפחה (1998–2007), ועמד בראש הוועדה הציבורית לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, שנקראה על שמו (2008–2010).
בדצמבר 2021 מונה לשופט בבית המשפט העליון, במינוי זמני למשך חצי שנה.
שוחט למד בפנימיה של בית הספר התיכון על שם מיי בויאר בירושלים.
ב-1980 סיים תואר ראשון בהצטיינות בלימודי משפטים באוניברסיטת תל אביב.
הוסמך כעורך דין בשנת 1981, ולאחר מכן עבד כעו"ד עצמאי.
ב-1992 הוענק לו תואר שני במשפטים - בהצטיינות, מאוניברסיטת תל אביב.
בספטמבר 1998 מונה לשופט בבית המשפט לענייני משפחה במחוז תל אביב והמרכז.
בתפקיד זה כיהן עד למינויו לשופט בית המשפט המחוזי בתל אביב, ביוני 2007. בסוף 2007 כיהן כחבר ב"וועדת רובינשטיין" לבחינת גישור חובה מהותי בישראל.
ב-2008 מונה לעמוד בראש הוועדה הציבורית לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, שנקראה "ועדת שוחט" על שמו.
הוועדה הגישה את מסקנותיה ב-2010, והן היו בסיס לחוק לחלוקת חיסכון פנסיוני בין בני זוג שנפרדו, התשע"ד-2014 שאושר בכנסת ביולי 2014. ב-2009 מונה בידי שר המשפטים, דניאל פרידמן, לחבר בוועדת ההיגוי לקידום גישור חובה בתיקים אזרחיים מעל 50 אלף ש"ח.
ביוני 2018 החל לכהן כסגן נשיא בית המשפט המחוזי בתל אביב יפו.
שוחט מרצה בכיר לדיני משפחה באוניברסיטת בר-אילן ובקריה האקדמית אונו.
בנוסף משמש מנחה ומרצה בכנסים של לשכת עורכי הדין בישראל.
במקרה אחד, שוחט סירב לדון בערעור שהוגש בפניו על פסק דין של בית המשפט לענייני משפחה, עקב ניסוח "בוטה ומשתלח" בכתב הערעור כלפי השופט קמא, ודרש מהמערער להגיש כתב ערעור חדש "בלשון נקיה" ולהתנצל בפני השופט קמא כתנאי לדיון בערעור
בפסק דין תקדימי שנתן בכהונתו בבית המשפט המחוזי, קבע שסב וסבתא יכולים לתבוע הסדרי ראייה "מתוך בחינה של טובת הילדים", אף על פי ששני הורי הילדים בחיים ואפילו כאשר הסב אינו סב ביולוגי (ב-2012)
קבע משמורת בין בני זוג גרושים על כלבם (ב-2004)
צ., הכריע כי מצב היחסים בין בני הזוג הגיע לכדי הגדרת "ידועים בציבור", וכן קבע כי בפירוד של ידועים בציבור קמה על הבעל חובת מזונות מכוח התחייבות חוזית.
קבע כי במצב בו לא קיימת כלל תקשורת בין ההורים, מוטל על בית המשפט בעצמו לקבוע הסדרי ראייה "בצורה מפורטת ככל האפשר".
הסדרי הראייה שנפסקו כללו הסדרים מדוקדקים לגבי: אמצע שבוע, סופי שבוע, חופשות הקיץ וחגי ישראל (ב-1999).
הכריע כי אישה שמסרבת לקבל גט עד שיתקבלו תביעות ממון שלה, מאבדת את זכותה לתבוע מזונות עבור זמן זה (ב-2000).
קבע שכדי לקבל דמי מזונות מעיזבון, יש לעמוד בשני תנאים מצטברים: 1. שיוך המשפחתי.
קבע כי הבנק יחויב לסלק את חוב יתרת המשכנתא, שלקחו זוג שהאמינו שהבעל כלול בביטוח חיים בעוד שבפועל לא היה מבוטח.
ביסוד הקביעה עמדה ההכרעה, שבמקרה כזה הופרה חובת הזהירות ותום הלב של הבנק כלפי לקוחותיו(ב־2012)
בהחלטה מכוננת בנושא זכויות דיירי בניין משותף לעסקת קומבינציה, הפך פסיקת בית משפט השלום אשר חייב בעלת דירה בבית משותף לשלם פיצויים לבעלי יתר הדירות בגלל סירובה להצטרף לעסקת קומבינציה שנערכה ביניהם לבין קבלן שבחרו לצורך כך.
גזר 18 שנות מאסר על הרוצח של עו"ד ענת פלינר.
נימק את אי-מתן עונש מאסר עולם, בשל הבעת חרטה כנה של הרוצח, היותו קטין בעת ביצוע הרצח ובעיות נפשיות מהן הוא סובל.
עונש זה הוחמר ל-21 שנות מאסר בעקבות ערעור המדינה לבית המשפט העליון.
בפסק דין מחמיר, גזר 28 שנות מאסר בפועל, בשל אונס זונות והומלסיות.
הרשיע אדם בביצוע מעשה סדום בתינוק, וגזר עליו את העונש המקסימלי בחוק - 17 שנות מאסר בפועל, יחד עם שתי שופטות נוספות.
בנימוקים לעונש כתב כי "העבירות בהן הורשע הנאשם והנסיבות הקשות בביצוען הן ייחודיות.
אין להן אח ורע בתולדות עבירות המין במקומותינו.
גילו של קורבן העבירה והנזקים הגופניים שנגרמו לו והנזקים הנפשיים שעלולים להיגרם לו צובעים את העבירות באור אפל במיוחד המחייב את קביעת הרף העליון של מתחם הענישה בגובה העונש המקסימלי הקבוע לעבירות אלה בחוק".
הכרעת הדין התהפכה בערעור, אז זוכה המערער מחמת הספק.
השופט שוחט ביקש לקבוע בדעת מיעוט, שחילוט כספים בהליך פלילי איננו עונש ועל כן כספים שחולטו בהליך פלילי ייחשבו להוצאה לצורכי מס.
בדעת מיעוט, ביקש לחייב את בית המשפט המנהלי לדון בחוקיות החלטה של רשויות המדינה, אף על פי שהרשות הסכימה, לפנים משורת הדין, לשנותה, לאחר שביקר בחריפות את התנהלותה של המדינה אשר טרטרה את המבקשת במשך שנים ולא נימקה את החלטותיה.
פגמים בצוואות (מהדורה שלישית, 2016) בהוצאת סדן.
בספר סקירה של התפתחות החקיקה הישראלית בדיני צוואות בהתייחסות לפסיקה שניתנה לאורך השנים.
נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק, כתב הקדמה לספר, ושופט בית המשפט העליון, יורם דנציגר, הסתמך בפסק דינו על האמור בספר.
דיני ירושה ועיזבון (מהדורה שביעית, 2014) בהוצאת סדן.
נכתב בשיתוף עם עו"ד נחום פינברג ורו"ח עו"ד יחזקאל פלומין.
בספר דיון בכל ההשלכות המשפטיות והכלכליות הנוגעות לפטירתו של אדם, כולל בנושא ההחלטה לגבי חלוקת העיזבון.
מהדורת 2005 נכתבה בשיתוף עם השופט מנחם גולדברג.
סדר הדין בבית המשפט לענייני משפחה (2009), בשיתוף עם עו"ד דוד שאוה.
שאולי בדישי (נולד ב-12 בספטמבר 1979 ברחובות) הוא סטנדאפיסט, קומיקאי ושחקן ישראלי.
כוכב התוכניות "צחוק מעבודה", "מחוץ לחוק", "גולסטאר", "צחוק מהמצב" ועוד.
בדישי גדל והעביר את רוב ילדותו בעיר רחובות.
בדישי ידוע באהדתו לקבוצת הכדורגל מכבי שעריים ברחובות בה גם שיחק כנער.
והוא ראה את עצמו ככדורגלן במשך רוב ילדותו.
הופעתו הראשונה בטלוויזיה הייתה בגיל 15 ב"עניין של זמן" בתפקיד אורח לצד אחיו, סער בדישי.
את דרכו בעולם הסטנד-אפ החל בשנת 2005, בהופעות חובבים במועדונים הקאמל קומדי קלאב ו"הקומדי בר" בתל אביב.
בספטמבר 2009 הצטרף כחבר פאנל קבוע לתוכנית "צחוק מעבודה" (ערוץ 2) בהנחייתו של שלום אסייג.
בשנת 2010 יצא במופע יחיד "פה אחד", אשר בו הציג את חייו האישיים בצורה הומוריסטית.
באותה שנה השתתף גם בפינה קבועה בתוכנית הספורט "רשת מונדיאל 2010" בערוץ 2. בשנים 2011–2012 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית הספורט "קורע את הרשת" בערוץ ONE.
במקביל הופיע בתוכנית "האיש הכי מטומטם בעולם" בערוץ 2–ביפ.
בשנים 2012–2013 היה חבר פאנל קבוע בתוכנית "מחוץ לחוק" בהנחיית רועי לוי ולוסי אהריש, בערוץ HOT קומדי סנטרל.
כמו כן השתתף בעונת הספיישלים של "צחוק מעבודה", והופיע בתוכניתו של ירון אילן בערוץ 24 "ספיישלים 2013"' בפינה בה הציג בצורה הומוריסטית קליפים של זמרים ים תיכוניים.
בשנה זו גם השתתף יחד עם אחיו הזמר סער בדישי בתוכנית "כלוב הזהב".
בשנת 2015 השתתף בעונה השלישית של תוכנית הריאליטי "גולסטאר" שצולמה בארגנטינה, לצד ג'ובאני רוסו, גיא זו-ארץ, לירן שטראובר ועוד; העונה שודרה בערוץ HOT 3.
בשנת 2016 כתב את שיר העלייה של קבוצת מכבי שעריים לליגה הלאומית למנגינת השיר "נערי שובה אלי" של מרגלית צנעני.
את השיר ביצע יובל דמרי.
בשנת 2018 בדישי יצא לסיבוב הופעות גדול ברחבי הארץ וצבר מעל למיליון צפיות בעמוד היוטיוב שלו על מערכוני סטנדאפ שונים שהעלה מאותו הסיבוב.
בשנת 2019 בדישי התארח בתוכנית הקומית של רשת 13 "שנות ה-80" גילם את אורי.
בשנת 2020 בדישי השתתף בתוכנית "צחוק מהמצב".
בדישי הופיע בתפקידי אורח ב-2008 ו-2016 בתוכנית "החברים של נאור" בערוץ 10.
ב-2016 השתתף בתפקיד אורח בתוכנית "שותפים" ששודרה ב-HOT קומדי סנטרל, גילם את ציון.
בדישי הוא אחיו הצעיר של המוזיקאי, השחקן והזמר סער בדישי, בנוסף הוא אחיינה של הזמרת שרה בדישי, ובן דודו של הזמר והיוצר דני רובס.
בשנת 2012 נישא בדישי ללירון, ולהם בן ובת.
בדישי ידוע באהדתו לקבוצות הכדורגל בני יהודה תל אביב ומכבי שעריים אותה הוא אוהד מילדות.
שאחריאר סאדיג' אפשאר הוא פיזיקאי איראני-אמריקאי וממציא עטור פרסים.
הוא ידוע בעיקר בתכנון וביצוע "הניסוי של אפשאר" במכון IRIMS בבוסטון.
מאז יולי 2004, אפשאר הוא פרופסור מן החוץ במחלקה לפיזיקה ואסטרונומיה באוניברסיטת רואן (Rowan) בניו ג'רזי וזאת למרות שיש לו תואר ראשון (.B.S) במדעים בלבד.
כמו כן יש מספר פטנטים על שמו בתחום ההיי-טק.
אפשאר תכנן וביצע ניסוי אופטי אשר לדבריו מדגים סתירה של עקרון ההשלמה (principle of complementarity) במכניקת הקוואנטים.
כתוצאה ממחלוקת עזה וטענות כנגד הניסוי, אפשאר התלונן על כך שהוא הותקף על רקע דת ומוצא אתני
לאחרונה אפשאר משמש כנשיא, מנכ"ל ו-CTO של סטארטאפ בקיימברידג', מסצ'וסטס בשם Immerz Inc, המפתח מוצר בתחום המדיה.
ב -18 בנובמבר 2009, ערב השקתו של מאיץ LHC, הודיע אפשאר על הימור כנגד מציאת בוזון היגס, הידוע גם בשם "החלקיק האלוהי", ובמקום זאת הוא הציע את התאוריה שלו על מקור האינרציה.
עם ההכרזה ב-4 ביולי 2012 על ידי מדענים ב-CERN כי הם זיהו את בוזון היגס נראה כי אפשאר הפסיד את ההימור.
שאולי הלוי (נולד ב-20 במאי 1977) הוא במאי דיבוב, מפיק דיבוב ומדבב ישראלי.
הוא בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב בירושלים.
ב-1997 החל הלוי לדבב באולפני תומיתות לצד המדבבים דן שצברג, אסף אבידן וגדי לוי.
בין הסדרות בהן דיבב נכללות "בוב הבנאי" (מאק ורולי), "דגי דג הקשת" (נשכני), "נדב ידי זהב" (פיליפס), "הדרדסים" (גרגמל), "דן הדוור" (מר כהן ופקד משה), "פנדה ג'ין ג'ין" (גרימסטר), "פימפה" (ארמנדו), "רחוב החיות 64", "טוויניז" (מקס), "הילדים מארץ עוץ" ו"שלוש, שתיים, אחת - פינגווינים!" (קווין).
בשנת 2000 ביצע שירי פתיחה כגון "רולי פולי אולי", "צ'רלי צוק", "בית משותף" ו"בידאמן".
הלוי נשוי והוא אב לשתיים, שאף הן עוסקות בדיבוב.
רבי שאול שמואל סירירו (ה'שכ"ו, 1566 - ה'תט"ו, 1655) היה רבה של העיר פאס וראש הישיבה הגדולה בעיר.
נולד בשנת ה'שכ"ו בפאס בשם שאול סירירו לרבי דוד סרירו מקהילת המגורשים.
את השם "שמואל" הוסיף במהלך חייו, כנראה כדי להרפא ממחלה.
לצד השתלמותו בתורה, למד גם פילוסופיה, מחשבת ישראל וקבלה.
כמו כן, עסק גם בכתבים נוצריים, כדי להיאבק בהתנצרות.
בשנת שנ"ט (1599), והוא בן 33, מונה לראש ישיבה בפאס, ושנתיים לאחר מכן, התמנה כדיין בבית דינו של רבי וידאל הצרפתי.
בשנת ה'שנ"ט (1599) נתמנה לראש החכמים בעירו.
בשנת ה'שפ"ג (1623) עבר לצפרו, כנראה מעומס עבודת הרבנות בפאס, ונראה שמשם עבר לתטואן, אך לאחר זמן קצר מאוד שב לפאס, והמשיך לכהן בתפקידו עד לפטירתו בסוף שנת ה'תט"ו (1655), קרוב לגיל 90, לאחר ששימש ברבנות כחמישים ושש שנה.
בשנות רבנותו השיב והתכתב בהלכה ומשפט עם רבני מרוקו בערים אחרות, כדוגמת רבי יעקב הלוי מטיטואן, רבי שלום אדהאן ורבי מסעוד דרעי מכפר גריס.
העיד על עצמו כי השתמש בגורל שלימים כונה "גורל הגר"א".
האגדה סיפרה אודותיו כי זכה לגילוי אליהו ומופתים רבים מיוחסים אליו.
צאצאיו למשך 11 דורות כיהנו במשרות רבניות ברחבי מרוקו.
דרושי מהרש"ש סירירו - שני כרכים.
יצא לאור על ידי הרב דוד עובדיה מכתב יד שהיה שמור בספריית הרב יוסף בן נאים.
חנך לנער - פירוש לספר משלי.
דברי הימים של פאס - חלקים ממנו נדפסו בספר "פאס וחכמיה" חלק א', בעריכת הרב דוד עובדיה.
אלפא ביתא - ערכים באגדה על פי סדר הא'-ב'.
חלקים ממנו נדפסו בספר פאס וחכמיה חלק ב', על ידי הרב דוד עובדיה.
פרק השיעורים - על שיעורי חז"ל.
נדפס בספר "זכות אבות" לרבי אברהם רפאל קורייאט.
מספר מצומצם של תשובות הלכתיות ופסקי דין נדפסו על ידי הרב יעקב משה טולידאנו ב"נר המערב", עמ' 106.
פירוש על התורה - בכתב יד.
אורים ותומים על השולחן ערוך.
תועליות עין יעקב - מפתח לדרשנים על ספר עין יעקב.
שאושאן (בסינית: 韶山; בפין-יין: Sháoshān) היא תת-נציבות עירונית, השייכת לנציבות העירונית במזרח מחוז חונאן שבדרום הרפובליקה העממית של סין.
על פי מפקד האוכלוסין משנת 2020 מנתה אוכלוסיית הנפה העירונית 103,357 תושבים.
שאושאן משתרעת על פני 249 קמ"ר בצפון-מערב הנציבות העירונית שיאנגטאן וגובלת עם הנפה העירונית שיאנגשיאנג מדרום וממערב, ברובע יוחו ממזרח ובבירת המחוז צ'אנגשה מצפון.
כמקום הולדתו של מאו דזה-דונג, מייסד הרפובליקה העממית של סין, הייתה שאושאן בסיס חשוב במהלך המהפכה הקומוניסטית הסינית.
זהו גם מקום הולדתה של המסעדה המשפחתית של מאו, רשת מסעדות שהתפשטה לערים רבות אחרות.
'תיירות אדומה' לשאושאן ולמקומות אחרים הקשורים לרקע הקומוניסטי של סין הניעו את הכלכלה המקומית, תוך הגברת ההבנה של האנשים בהיסטוריה המהפכנית של סין.
על פי פרשנות היסטורית לקלאסיקה של המסמכים, הקיסר שון עבר בשאושאן במהלך סיוריו בדרום סין.
הוא היה כל כך מוקסם מהנוף שם שהוא ניגן מוזיקת שאו (韶乐), או הרכיב אותה מנגינות ששמע שם.
על פי אותה אגדה השם שאושאן מקורו בשמה של מוזיקת השאו.
ב־26 בדצמבר 1990 הפכה שאושאן לעיר ברמת המחוז שאושרה על ידי מועצת המדינה של הרפובליקה העממית של סין (ממשלת סין).
שאוצ'ילונג (שם מדעי: Shaochilong; מילולית: "דרקון בעל שיני כריש") הוא סוג של דינוזאור טורף ממשפחת הקרכרודונטוזאוריים, שחי במזרח אסיה במשך הקרטיקון לפני 92 מיליון שנה.
הממצאים שלו התגלו בתצורת אולנשוואי שבמונגוליה הפנימית בסין, אך תוארו במקור כחלק מהסוג צ'ילנטאיזאורוס, ממשפחת הנאוונאטוריים.
הדינוזאור היה קרובם של הקרכרודונטוזאורוס ושל הגיגאנוטוזאורוס הענקיים, אך הוא היה קטן מהם בהרבה.
הגיע לאורך של 5 או 6 מטרים ולמשקל של לא יותר מ-500 קילוגרם, בהתבסס על מבנה עצם הירך שאורכה 61 סנטימטרים.
הממצאים שהתגלו היו של פרט צעיר כמעט בוגר והיו מעט מעורבבים.
דינוזאור זה, אף על פי שלא היה גדול כמו קרוביו, עדיין היה טורף-על לאורך מזרח אסיה שמילא את מקומם של טירנוזאורים גדולים, דבר שהיה ידוע עד כה רק מחצי הכדור הדרומי.
עם זאת ייתכן שלא היה טורף-על ואולי היה טורף משני (כמו הצבועים והקויוט) אל מול טורפים גדולים יותר.
בדומה לשאר הקרכרודונטוזאוריים הוא היה בעל רכס שיניים משוננות דומות לשיני כרישים גדולים (כמו עמלץ לבן), ועצמות הלסת העליונה שלו היו מעט קצרות יותר, עם מבנה שנתן עוצמת נשיכה יותר גדולה.
הוא היה בעל זרועות קצרות יחסית אך בעלות טפרים מחודדים גדולים.
ככל הנראה היה טורף איטי שארב לטרף של דינוזאורים אחרים מסביבתו.
שאול שוחט (נולד ב-31 באוקטובר 1944) הוא אלוף-משנה בדימוס, שהיה סגן ראש מחלקת בינה רשתית (קומינט) ביחידה 8200. וראש מחלקת משאבי אנוש הראשון במפקדת חיל המודיעין.
לאחר שירותו, היה מנכ"ל חברת "כור מתכת" במשך 13 שנה, והקים את חברת "מגיש אחזקות", העוסקת בנדל"ן, בתקשורת ובשירותים רפואיים.
שאול שוחט נולד בעיראק בשנת 1944 להוריו ראלי ופלורה שוחט.
אביו היה פעיל בתנועת "החלוץ" והשתתף בהקמת המחתרת היהודית בעיראק.
בשנת 1951 עלה שאול לארץ עם משפחתו המורחבת.
המשפחה התיישבה ברמת גן, שם גדל והתחנך עד גיוסו לצה"ל בשנת 1963.
שוחט התגייס לחיל הקשר ושירת ביחידה 387 כקצין קשר ומטה.
בשנת 1968 עבר לשרת ביחידה 8200 בחיל המודיעין ושימש כמפקד בסיס האזנה בסיני (בסיס אפרת).
בשנים 1969–1971 נשלח על ידי צה"ל ללימודים אקדמיים באוניברסיטת תל אביב וסיים בהצטיינות תואר ראשון בחוגים שפה וספרות ערבית ולימודי היסטוריה של המזרח התיכון.
בוגר המכללה לפיקוד ומטה בשנת 1975.
בין השנים 1971–1976 שימש כראש מדור פעילות חבלנית עוינת, כראש ענף אלחוט והאזנה וכסגן ראש מחלקת בינה רשתית (קומינט) ביחידה 8200. בשנת 1976 מונה לראש ענף משאבי אנוש ביחידה.
בין השנים 1979–1982 מילא שוחט תפקידים מקצועיים נוספים, בין היתר ראש ענף חוגרים, בתחום משאבי אנוש.
בשנת 1982 מונה לראש מחלקת משאבי אנוש במפקדת קצין מודיעין ראשי עד שחרורו בשנת 1987. זאת הייתה הפעם הראשונה שחיל המודיעין מינה קצין מקצועי מטעמו לתפקיד זה, בדומה למקובל בחילות האוויר והים.
בתפקידו זה תרם שוחט למיצוי מקסימלי בהבאת כוח אדם איכותי לחיל המודיעין וכאן ביצירת מקצועות ייחודיים חדשים ובפתרונות ייעודיים המותאמים לדרישות הספציפיות של החיל.
בשנים 1987–1989 היה ראש אגף במפעלי נייר חדרה.
בשנים 1989–2002 שימש כמנכ"ל כור מתכת - חברה העוסקת בייזום, בתכנון ובביצוע פרויקטים הנדסיים מורכבים.
בשנים 2007–2010 שימש כיועץ אסטרטגי לפרויקטים בינלאומיים מיוחדים, בכללם עסקי מקרקעין.
משנת 2014 משמש שוחט כבעלים וכמנכ"ל של חברת "מגיש אחזקות", העוסקת בנדל"ן, בייעוץ כלכלי, ובתקשורת (קבלן משנה של חברה התקשורת נקסטקום) וכן באבחון רפואי ובהתמקדות בבדיקות EMG (מיפוי המערכת העצבית).
תואר ראשון בהצטיינות מאוניברסיטת תל אביב בחוגים היסטוריה של המזרח התיכון ושפה וספרות ערבית, ותואר שני בהצטיינות בחוג למזרח התיכון מאוניברסיטת תל אביב.
במסגרת המרכז למורשת המודיעין משמש שוחט כחבר הנהלת קרן ענבר לעידוד המחקר והעשייה להתמודדות עם הטרור, בראשה עומד אלוף (מיל.) דני רוטשילד.
משנת 1968 נשוי לאוריה לבית יודפת, בת למשפחת ותיקה ושורשית בכפר סבא ואשת חינוך.
שאזאמאט היא להקת היפ הופ, רוק ופאנק ישראלית אלטרנטיבית.
הלהקה החלה להתהוות ולהתגבש בשנת 2017, באזור צפון הארץ ממנו באו חברי הלהקה.
ב-2018 הופיעה הלהקה בפסטיבל אינדינגב (הופיעה פעם נוספת בפסטיבל ב-2022).
בשנת 2019 יצא האלבום הראשון של הלהקה, "רכב מפורק", בלייבל העצמאי מולו רקורדס.
בשנת 2020, בהשפעת מגפת הקורונה, הוציאה הלהקה אלבום אי.פי בשם "בוא נרגע".
באוקטובר 2021, הוציאה הלהקה אלבום קונספט בשם "התעוררנו מאוחר".
האלבום נבחר לאחד מאלבומי השנה האלטרנטיביים של גלגלצ.
אחד השירים מתוך האלבום, "ליגה לאומית" נכנס לפלייליסט הלילה של התחנה.
ב-2022, הסינגל "יושב עלי בול" נכנס לפלייליסט של גלגלצ.
הלהקה מנגנת היפ הופ עם השפעות של רוק, פאנק וסגנונות נוספים, וזאת בשילוב מסרים חברתיים.
חברי הלהקה מופיעים תדיר לצד אמני היפ הופ מוכרים נוספים, לרבות טדי נגוסה (מתארח בשיר ליגה לאומית), ג'ימבו ג'יי (מקריין באלבום "התעוררנו מאוחר"), אברהם לגסה (בשיר "אקווריום"), שרק וצוקוש (בשיר שלהם, "לצאת מהקופסה") ועוד.
הלהקה הוציאה שלושה סינגלים מתוך האלבום השלישי שלהם שיצא בתאריך 19/07/2023 בשם "שיחת ליטופים", האלבום כולל 15 שירים.
בשנת 2023 עשתה הלהקה את המוזיקה להצגה "משקולות", שעלתה בתיאטרון הנפש, מאת כרמל קנדל ובבימויה של אסנת זיביל.
גדעון "ז'אק" טרגנו (ראפר, דרבוקה)
אביעד דובדבני (בס) החל מ-2020
שאחטי היא עיר במחוז רוסטוב שברוסיה.
העיר ממוקמת כ- מצפון-מזרח לרוסטוב על הדון.
נכון למפקד 2010, אוכלוסייתה מונה כ-239,987 תושבים.
שאחטי הייתה ידועה בעבר כ"אלכסנדרו-גרושבסקיה" (עד 1867), "גורנוי גרושסקויה פוסלן" (1867–1881), וכ"אלכסנדרובסק-גרושבסקי" (1881–1920).
היישוב המודרני נוסד בתחילת המאה ה-19. ייתכן והכפר נקרא לראשונה על שמו של אלכסנדר הראשון, קיסר רוסיה.
עד אמצע המאה ה-19 פעלו באזור זה כחמישים ושבעה מכרות פחם.
בשנת 1867 הכפר קיבל מעמד של עיר ששמה שונה ל"גורנוי גרושסקויה פוסלנייה" ("").
בשנת 1914 כבר התגוררו בשאחטי כ-54,000 תושבים.
מקור ההכנסה העיקרי בעיר היה כריית פחם, שהתחלה באזור עוד מסוף המאה ה-18. למרות עוני התושבים, בעיירה היו רשתות רכבת, טלגרף, טלפון, חשמל ואינסטלציה.
בנוסף על כך, פעלו גם ספריות, בתי חולים וסניף דואר.
העיר החליפה כובשים כמספר פעמים במהלך מלחמת האזרחים ברוסיה, עד אשר נכבשה על ידי הצבא הסובייטי ב-28 באפריל 1919. במקביל, רבים מתושבי שאחטי חלו בטיפוס הבטן.
בשנת 1920 ניתן לעיר שמה הנוכחי.
השם, שפירושו המילולי הוא "מכרות" ברוסית, נבחר בשל המכרות הרבים בעיר.
בשנים 1920–1924 הייתה שאחטי חלק ממחוז דונייצק שברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
במהלך שנות ה-20 נהרסו רבות מהכנסיות והארכיונים.
בשנת 1928, העיר אירחה את משפט שאחטי, הראשון והמבשר של משפטי הראווה של שנות ה-30.
בשנת 1941 הוכרזה בשאחטי רפובליקה קוזאקית עצמאית, אם כי זו דוכאה על ידי הנ.ק.ו.ד.
ב-22 ביולי 1942 נכבשה העיר על ידי הוורמאכט במסגרת החזית המזרחית במלחמת העולם השנייה.
בורות פחם ומבנים רבים פוצצו על ידי הגרמנים במהלך נסיגתם ב-12 בפברואר 1943. 29 מתושבי העיר זכו בתואר גיבור ברית המועצות.
ב-1948 חזרו רמות ייצור הפחם העירוניות למה שהיו טרם המלחמה.
במהלך שנות שלטונו של ליאוניד ברז'נייב הגיעה העיר לשיא התפתחותה.
בשנים אלו התגוררו בעיר למעלה מ-250,000 וכעשרה מיליון טונות של פחם נכרו בשטחה מדי שנה.
בשנות ה-70 וה-80 ביצע הרוצח הסדרתי אנדריי צ'יקטילו רציחות רבות בסביבת העיר.
הפרסטרויקה נחשבת להרסנית במיוחד בשאחטי.
מפעלים ועסקים רבים הופרטו, מה שגרם לעלייה חמורה בפשע ובשימוש בסמים.
בימינו שאחטי היא המרכז התעשייתי העיקרי של דונבאס המזרחית.
העיר היא גם אחת היצרניות והיצואניות העיקריות של אריחים במזרח אירופה.
שאולי ומלחמת האזרחים (במקור: הפתרון של שאולי) הוא מערכון סאטירי של ארץ נהדרת ששודר ב-23 במרץ 2021, יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע, במהלכו הציגה דמותו של שאולי בצורה סאטירית את הרעיון כי הפתרון היחיד למשבר הפוליטי בישראל הוא מלחמת אזרחים בין חלקי העם.
המערכון נכתב על ידי השחקן אסי כהן אשר מגלם את שאולי ועל ידי התסריטאים דור כאהן, יותם בקר, עומר ריבק ואילן שפלר, בבימוי ירון שילון.
שנת 2021 לוותה במשבר פוליטי בישראל שהיה בעיצומו, לאחר שבשנים 2019–2021 התקיימו בישראל שלוש מערכות בחירות שבהן לא עלה בידי אף אחד מהמתמודדים להרכיב ממשלה.
מערכות הבחירות האלו באו לאחר כעשור שבו ראש ממשלת ישראל היה בנימין נתניהו, מועמד מטעם מפלגת הליכוד, ולאחר מספר חקירות פליליות שהתקיימו כנגדו אשר בסופן הוגשו כתבי אישום בסעיפי שוחד ומרמה והפרת אמונים, מה שגרר מחאה ציבורית כנגדו.
לאחר הבחירות לכנסת העשרים ושלוש, ועל רקע התפרצות נגיף הקורונה בישראל, הגיעו ראשי המחנות היריבים: נתניהו ובני גנץ להסכמה על הקמת ממשלת אחדות לאומית לשעת חירום, דבר שהוביל להקמת ממשלת חילופים לראשונה בתולדות ממשלות ישראל.
גם ממשלה זו לוותה במחאה ציבורית נרחבת ולאחר מספר חודשים ספורים היא פורקה.
לפיכך, מדינת ישראל צעדה לבחירות בפעם הרביעית בתוך פחות משנתיים.
מערכת הבחירות לכנסת העשרים וארבע, הרביעית מאז תחילת המשבר הפוליטי, התאפיינה בחרמות ופסילות הדדיות של רשימות ומפלגות.
יש עתיד, תקווה חדשה, העבודה, ישראל ביתנו, מרצ, כחול לבן והרשימה המשותפת הצהירו כי לא יישבו בממשלתו של בנימין נתניהו.
מנגד הצהירו המפלגות החרדיות, ש"ס ויהדות התורה, וכן המפלגה הדתית, הציונות הדתית, כי לא יתמכו בהקמת ממשלה אחרת שאינה בהובלת נתניהו.
אביגדור ליברמן, יו"ר ישראל ביתנו, הכריז כי לא ישב בממשלה אחת עם החרדים, ואיילת שקד ממפלגת ימינה וגדעון סער מתקווה חדשה הודיעו כי מפלגותיהם לא תהיינה שותפות בקואליציה בהשתתפות מרצ.
תעמולת הבחירות התרכזה בקיטוב בין המחנות.
הרעיון למונולוג נוצר על ידי השחקן אסי כהן, המגלם את "שאולי" דרך קבע בתוכנית הטלוויזיה הסאטירית "ארץ נהדרת" ו"הפרלמנט".
בתחילה שקל כהן להוסיף אותו בתור קטע במופע שלו, אך התחבט בשאלה אם המונולוג קיצוני מדי.
שנה קודם יציאת המערכון התקשר כהן אל מולי שגב, העורך הראשי של "ארץ נהדרת", והקריא לו את הסקיצה למונולוג בו שאולי מדבר על מלחמת האזרחים, אותה העלה כהן על הכתב.
בכתיבת המערכון השתתפו גם דור כהאן, יותם בקר, עומר ריבק ואילן שפלר.
מולי שגב תכנן לצלם ולשדר את המונולוג לרגל יום העצמאות 2021, אך בסופו של דבר הוחלט לשדר את המערכון בליל הבחירות לכנסת העשרים וארבע.
המערכון כולו צולם באותו יום, לאחר שצולמו שלושה טייקים בלבד, בבימוי ירון שילון.
שאולי (אסי כהן) ואשתו אירנה (ליאת הר לב) מתראיינים בביתם למהדורת החדשות בהנחיית איל קיציס.
לשאלת המראיין, אירנה מספרת כי בבחירות האחרונות הצביעה לליכוד, לפני כן לרשימה המשותפת, לפני כן ש"ס, מרצ, יהדות התורה ולטהוניה.
שאולי מספר כי בארבע מערכות הבחירות האחרונות הצביע פתק לבן עם ציור של איבר מין זכרי עליו, אך במערכת הבחירות הנוכחית הוא שוקל לא להצביע כלל.
אירנה מצטרפת לדעתו וטוענת כי העם היהודי כבר איננו "העם הנבחר" אלא "העם הבוחר".
כשהמראיין מציין כי אי-הצבעה משמעה ויתור על הזכות הדמוקרטית של הבוחר, עונה שאולי בזלזול כי סבב מערכות הבחירות מוכיח כי ההצבעה אינה מועילה ועל כן, בצער, הוא מאמין כי הפתרון למשבר הפוליטי הוא מלחמת אזרחים.
אירנה מביעה חרדה מסוימת מהרעיון ושאולי מסביר כי בעם קיימים יותר מדי מגזרים ועדות, לעומת העם השוודי לדוגמה, שבו לא נשמע מעולם על "שוודי מרוקאי" או "שוודי חרדי".
אירנה מציעה שדווקא הגיוון הוא מה שיפה בעם היהודי, אך שאולי דוחה זאת ואומר כי הדבר היחיד שמשותף לחלקי העם בישראל הוא העובדה שניסו לרצוח אותם ברחבי העולם.
לדבריו, זאת הייתה הסיבה להקמת מדינת ישראל ואין זאת עילה מספקת לקיום מדינה משותפת.
הוא מוסיף כי אפילו החגים אינם מהווים עוד גורם מחבר בין חלקי העם אלא הכל רווי בשנאה תהומית אחד כלפי השני.שאולי מצהיר כי כל מדינה שמכבדת את עצמה עברה מלחמת אזרחים, כמו העם האמריקאי, וגם הסורים תכף "יקטפו" לטענתו את פירותיה של מלחמת האזרחים במדינה.
הוא טוען כי אין זה ראוי שהעם היהודי, אשר הוא מכנה "עם התנ"ך", שיודע להילחם בזכות שירות החובה בצה"ל, לא יחווה מלחמת אזרחים.
על פי ההצעה, במלחמה יילחמו הפלגים השונים במדינה זה נגד זה: מזרחים נגד אשכנזים, ימנים נגד שמאלנים, עשירים נגד עניים, חרדים נגד חילונים.
הערבים "יישבו בצד" ויזכו להילחם נגד הצד המנצח, מכיוון שמדינת ישראל כבר ניהלה נגדם מלחמות רבות ללא "תוצאה חיובית".
לדבריו, המלחמה תהיה נגישה לכל אזרחי המדינה מפני שהיא תתנהל בכל רחבי המדינה.
בנוסף, הוא מציע לשחרר את אסירי בתי הכלא בישראל על מנת שיוכלו להשתתף בקרבות.
לקראת סיום מכריז שאולי כי .
המערכון שודר דרך קשת 12 ב-23 במרץ 2021, יום הבחירות לכנסת העשרים וארבע, כחלק מעונה 18 של "ארץ נהדרת".
הוא רשם רייטינג של 25% עם 784 אלף צופים, והיה למשדר הרביעי הנצפה ביותר בישראל לשנת 2021 (לא כולל חדשות).
סרטון המערכון צבר מעל לשלושה מיליון צפיות בערוץ הפייסבוק הרשמי של ארץ נהדרת, מעל לשניים וחצי מיליון ביוטיוב ומעל למיליון בטיקטוק.
המערכון גרר תגובות רבות בציבור הישראלי; ב"טיים אאוט" נכתב כי המערכון הפך לקלאסיקה מיידית.
אלון עידן מעיתון "הארץ" כתב כי זהו מערכון מופתי, מושלם, והפרשנות הטובה ביותר לתוצאות הבחירות, ובסקר שערך ערוץ 12, דורג המערכון במקום הרביעי ברשימת המערכונים האהובים ביותר בתולדות ארץ נהדרת, ונכלל ברשימת "75 מערכונים ל-75 לישראל" של "ישראל היום".
יום לאחר שידור המערכון הצהיר עמי פרידמן מ"ישראל היום" כי הטלוויזיה הישראלית שידרה את אחד הנאומים הנוקבים בתולדותיה.
הוא תיאר את המערכון כקטע טלוויזיוני נדיר באיכותו, בעל כתיבה מושחזת וביצוע משובח, רגע טלוויזיוני שזוכה למעמד פולחן כבר בשידור הראשוני שלו.
הוא ציין ששאולי אמר את מה שהרבה בציבור הישראלי חושבים לעצמם אבל מפחדים לומר; "משהו פה כבר לא עובד".
הוא כינה את המונולוג של שאולי כאחד המונולוגים החזקים והפוצעים ביותר שיצאו לאסי כהן לדקלם, כזה שמשמש תזכורת לכך שאסי כהן הוא הקומיקאי הגדול ביותר שצמח בישראל בשנות האלפיים.
איל קיציס כינה את המערכון כאחד מהשיאים של התוכנית ומרגעי המופת של שאולי, שגיא בן נון מ"וואלה!" הסכים עמו והוסיף כי הוא התכתב עם המציאות בדרך מבהילה, במהומות בישראל במאי 2021, שהיו לדבריו מעין מלחמת אזרחים.
כמו כן, במאי 2024 כלל סלע את המערכון ברשימת "הרגעים הכי 'וואו' בתולדות הטלוויזיה הישראלית" והוסיף כי זהו היה מונולוג מרהיב, הן מבחינת הטקסט והן מבחינת הביצוע, אשר הפך לרגע שחדר עמוק לזיכרון הקולקטיבי של האומה.
לעומת זאת, רוגל אלפר מעיתון "הארץ" כתב כי המערכון אמנם מצחיק, מבריק, משוחק ומבוים מצוין אך הוא לא נחשב מערכון אמיץ והוא אינו יכול לשמש כסאטירה פוליטית מופתית או מכוננת.
הוא טוען שהמערכון בורח מן האמת, בכך שהוא מציג את המחלוקות בחברה הישראלית כסכסוך אתני ולא אידאולוגי.
הוא ציין כי המערכון בורח בפחדנות מהעיקר והתמקד בשטחי, בטפל ובטריוויאלי, והוסיף כי בכך ששאולי משווה לכל המצב נופך מטופש הוא הופך את מלחמת האזרחים לפחות מפחידה ממה שהיא באמת.
אזכורים בעקבות המחאה כנגד ממשלת ישראל ה־37 והרפורמה המשפטית
ניצן פינקו מאתר "ynet" הביע דאגה מכך ש"הנבואה של שאולי" עומדת להתגשם, וניר וולף מ"ישראל היום" כתב כי מערכון מלחמת האזרחים של "ארץ נהדרת" מרגיש ריאליסטי מתמיד.
שאול אמסטרדמסקי כתב ב"מוסף כלכליסט" כי נראה שהפתרון של שאולי הוא הפתרון שאזרחי ישראלים הולכים אליו.
כמו כן, המערכון שימש השראה לשלטים בהפגנות כנגד הממשלה והרפורמה.
דרור רפאל מ"מעריב" כתב כי הדיסטופיה האירונית שפרש שאולי בשבתו כדמות העממית בפני המראיין הפכה למציאות ריאליסטית בתקופת הפולמוס עקב המהפכה המשפטית, ואבישי סלע מ"טיים אאוט" כתב כי באותה תקופה המערכון לא הרגיש כבדיחה אלא כנבואת זעם.
ניב הדס מ"הארץ" כתב כי מערכון מלחמת האזרחים הינו דוגמה מובהקת לכך שבתקופה הזו בישראל, המציאות הופכת מואצת, מוגזמת ומופרכת יותר מהסאטירה.
אזכורים בעקבות מלחמת חרבות ברזל
בעקבות מתקפת הפתע על מדינת ישראל ופרוץ מלחמת חרבות ברזל כתב דרור רפאל מ"מעריב" כי אפשר לקבוע ששאולי טעה, תוך שהוא מציין שעם פרוץ המלחמה כלל שבטי ישראל התגייסו למאמץ המלחמתי.
בשנת 2024 יצאה לאור קומדיית הפשע המקסיקנית "אמיליה פרז" אשר במהלך אחת הסצנות נראה גיבור הסרט צופה בטלוויזיה ישראלית, כשעל המסך מופיעים שאולי ואירנה במערכון על מלחמת האזרחים.
שאולי הוא דמות בדיונית בתוכנית הבידור הסאטירית הישראלית "ארץ נהדרת" ובספין אוף שלה, "הפרלמנט", המגולמת על ידי השחקן הישראלי אסי כהן.
השחקן אסי כהן החל להשתתף בתוכנית הבידור הסאטירית ישראלית "ארץ נהדרת" בעונה השלישית בתור שחקן אורח והחל מהעונה הרביעית כדמות קבועה.
דמותו של שאולי נוצרה לראשונה במהלך צילומי העונה השביעית של תוכנית הטלוויזיה "ארץ נהדרת", במערכון העוסק בקבוצת רכישה בבניין.
היוצרים הורו לשחקן אסי כהן לגלם דמות של אדם בשם "הרצל", ולאחר סיום יום הצילומים פנה הבמאי בן בכר אל העורך מולי שגב והביע את התפעלותו מהדמות שנוצרה.
הוא הציע להחליף את שמה ל"שאולי", והוחלט להמשיך את הופעות הדמות במערכונים נוספים לאורך העונה.
בריאיון ל"וואלה תרבות" סיפר כהן:
לימים, סיפר העורך מולי שגב בריאיון ל"כלכליסט":
תוך זמן קצר הדמות התחבבה על צופי ארץ נהדרת, ובשנת 2012, לאחר סדרת מערכונים בשם "הפרלמנט של שאולי" בארץ נהדרת, החלו שידורי סדרת הספין אוף, "הפרלמנט", בה כיכב שאולי.
בפרלמנט התרחב העיסוק בחייה של הדמות, ונוספו בה דמויות כגון האח ראובן, בת הזוג אירנה, אביו וחבריו.
בשנת 2017, לאחר שתי עונות של הפרלמנט, חזר כהן לגלם את הדמות במערכונים של ארץ נהדרת.
במהלך עונה 14, במשך מספר מערכונים, תואר כמתמודד עם מחלת הסרטן, ושאלות קיומיות על חייו.
לקראת סוף העונה, ביקש מולי שגב מאסי כהן להחליט בעצמו האם שאולי יבריא מהמחלה.
ולאחר מספר ימים החליט כהן כי הדמות תחלים.
בשנת 2022 החל כהן להופיע בסדרת מופעי סטנד-אפ בשם "המופע של שאולי", בהם הוא מגלם את דמותו של שאולי.
בשנת 2024 יצאה לאור קומדיית הפשע המקסיקנית "אמיליה פרז" אשר במהלך אחת הסצנות נראה גיבור הסרט צופה בטלוויזיה ישראלית, כשעל המסך הופיע המערכון.
שאולי הוא אגואיסט מושבע, גס רוח, נוח לכעוס פרמיטיבי ונכלולי, אשר מרבה להשמיע דעות חסרות בסיס מתוך כריזמה ושכנוע עצמי עמוק.
יש לו דעה נחרצת כמעט על כל דבר, הוא מבקר את המדע, את הטבעונים, פעילי האקלים ורופאים.
מתעסק בשאלות מהותיות מתוך מינימום של ידע מוקדם וחוסר מודעות.
ברוב המערכונים שאולי רב עם מישהו, או עם החברים שלו או עם אח שלו ראובן או עם בת הזוג שלו.
הוא בטוח שמוליכים אותו שולל לעיתים קרובות, הוא חרד לכבודו וכשהוא מרגיש שהוא יוצא פראייר הוא הופך מיד לתוקפני וכוחני.
שאולי הוא בעל מבטא סמי-מזרחי אך עם זאת מרבה להשתמש בניואנסים אשכנזים.
פעמים רבות הוא מתואר כמודל "הישראלי המכוער", וכן מרבה להשתמש במשפטים "אולי תסתמי את הפה שלך" ו"מה אני גייז?" שנאמר כתגובה לדברים המערערים את גבריותו.
שאולי, בן 54, סיפר בריאיון שנולד בעיר רחובות, אך לטענתו המרואיינים יצרו בלבול והוא נולד באזור.
לשאולי אח אחד, ראובן, ובעונה הראשונה של הפרלמנט מתוארת השבעה של אמם.
לשאולי בן יחיד בשם לות'ר, מאשתו הראשונה, ג'ניפר, ממנה התגרש.
לותר ואמו מתגוררים בארצות הברית, בנאשוויל, איסטווי, ברוקלין, סלוט לייק סיטי, שבארצות הברית.
שאולי נשוי לאירנה, אישה ממוצא רוסי, רכה ועדינה כלפי חוץ, אך עם זאת נוהגת לדבר מלוכלך ולקלל מדי פעם, ועובדת כאחראית משמרת ב"מפגש הסטייק".
לטענתו של שאולי הוא "עובד בזוגיות" בתור משרתו המלאה, אך במערכון משנת 2010 נטען כי הוא יו"ר ועד הטכנאים של הערוץ הראשון.
בסקר של "מעריב" בו השתתפו למעלה מ-17 אלף איש, הוכתר שאולי כדמות הקומית הגדולה בכל הזמנים, ובשנת 2019, הוכתר על ידי "וואלה!" כדמות העשור.
עמי פרידמן מ"ישראל היום" כתב כי זוהי אחת הדמויות הקומיות הגדולות שנכתבו ובוצעו בישראל אי פעם, אבישי סלע ממגזין "Time Out" כינה אותה בתור הדמות הגדולה ביותר בתוכנית, וכך גם עידו ישעיהו, נדב מנוחין ועמית סלונים מ"וואלה!" תיארו אותה כדמות הגדולה ביותר בתוכנית.
אריאנה מלמד מעיתון "הארץ" כתבה כי סדרת הסרטונים בארץ נהדרת שעסקו במחלת הסרטן של שאולי ועלילותיו בבית החולים לצד אירנה היו השיא של התוכנית, הן בכתיבה והן במשחק.
מולי שגב, מיוצרי ארץ נהדרת, ציין כי לדעתו, סרטונים אלו היו לא רק המערכונים הכי טובים של הדמות, אלא גם המערכונים הכי טובים בתולדות התוכנית.
דניאל שירין מ"מקור ראשון" כללה אותו ברשימת "20 הדמויות הגדולות של ארץ נהדרת" והוסיפה כי שאולי התגלה כדמות שקשה לא לאהוב, בין השאר בזכות ההתעקשות שלו לומר בקול את מה שחלק מהצופים לוחשים לעצמם בלב.
חנוך דאום כתב כי הדמות של שאולי היא אחת הדמויות המצחיקות, החשובות והגדולות ביותר בהיסטוריה של ישראל.
בפורים 2017 התחפש שר הביטחון, אביגדור ליברמן, לדמותו של שאולי.
את התמונה פרסם בפייסבוק והוסיף אליה את הכיתוב "היי אסי, ד"ש משאולי יעני".
על פי ליהי יונה מאתר "ynet", דמותו של שאולי היא כדוגמת בלאקפייס למזרחים, בצורה שמציגה את הציבור המזרחי כפרימיטיבי ונבער.
לאחר שאסי כהן השתתף בטקס פרידה שנערך לכבוד ראש המוסד היוצא, תמיר פרדו, בתור דמותו של שאולי, כתב אלון עידן מ"הארץ" כי זהו פגם לדמות סאטירית שהיא מוזמנת לאירוע של "השלטון", שכן תפקידה של הסאטירה היא לבקר ולהכאיב לשלטון.
הרב שאול (שחוד) שרים (כ"ד בכסלו ה'תרע"ה, 12 בדצמבר 1914 – כ"ב בתמוז תשנ"ט, 6 ביולי 1999) היה רבה הראשי של ביירות ורב קהילת יוצאי חלב בסאו פאולו.
נולד בעיר חלב שבסוריה, בכ"ד בכסלו ה'תרע"ה, לאביו משה שרם.
שרים למד תורה אצל הרב משה טוויל בבית המדרש "בית נשיא" שבעיר.
שרים שימש כמורה בתלמוד התורה של בית הכנסת ג'מילה שבעיר.
לאחר מכן נסע לביירות, שם שימש כרב ראשי במשך 18 שנים.
לאחר סיום תפקידו הוא נסע לברזיל, שם שימש כרב הקהילה של יהודי חלב בעיר סאו פאולו.
שרים נפטר בכ"ב בתמוז ה'תשנ"ט בסאו פאולו.
שַּאוּרְס היא גבינה צרפתית, שיוצרה במקור בכפר Chaource באזור שמפאן-ארדן.
שאורס היא גבינה מחלב פרה בצורת גלילית בסביבות 10 ס"מ בקוטר ו-6 ס"מ בגובה, במשקל של 250 גרם או מהדורת 450 גרם.
הפטה המרכזי (תוך הגבינה) רך, בצבע קרמי ומעט מתפורר והוא מוקף בקליפת פניציליום קנדידום כלומר קממברטי (Penicillium camemberti) לבנה.
הגבינה מיוצרת בכפר הנושא את שמה לפחות מאז ימי הביניים.
עדיין מייצרים במקום גבינות גם היום, החל מיצרניות גבינה קטנות ועד לייצור בקנה מידה תעשייתי מעט רחוק יותר מהכפר.
היא מיוצרת רק באזור מבוקר במהודק במחוזות אוב ויון.
הגבינה קיבלה הסמכת כינוי מקור מבוקר (Appellation d'Origine Contrôlée - AOC) בשנת 1970 ונמצאת בפיקוח מלא מאז 1977.
הקרישה חייבת להיות לקטית בעיקרה ולהימשך לפחות 12 שעות.
ניקוז הגבינה חייב להיות איטי וספונטני (לא באמצעות מכבש).
הגבינה מיוצרת באמצעות מתכון דומה לזה של ברי, ההבשלה היא בדרך כלל בין שבועיים לבין ארבעה שבועות והגבינה נאכלת בדרך כלל צעירה.
לפטה המרכזי המומלח בעדינות טעם קל ומרקם 'נמס בפה' אופייני.
תכולת השומן היא מינימום 50% (מהחומר היבש).
התקנות מאפשרות כיום שימוש בחלב מפוסטר או לא מפוסטר במהלך הייצור.
שאולי לב-רן (נולד ב-7 במרץ 1973), הוא פסיכיאטר ומומחה בטיפול בהתמכרויות, חוקר בתחום השפעות פסיכיאטריות של חומרים פסיכואקטיביים, פרופסור חבר בחוג לפסיכיאטריה, בית הספר לרפואה, הפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב, חוקר עמית ב בטורונטו קנדה, מייסד-שותף ומנהל אקדמי של המרכז הישראלי להתמכרויות.
לב-רן נולד בישראל לפרופ' אריה לב-רן, רופא וחוקר בתחום האנדוקרינולוגיה, ולד"ר טובה לב-רן, פסיכולוגית קלינית.
בשנת 2004 סיים לימודי רפואה באוניברסיטת תל אביב, ב-2008 סיים התמחות בפסיכיאטריה במרכז לבריאות הנפש שלוותה ולימודי תעודה תלת-שנתיים בפסיכותרפיה פסיכואנליטית בפקולטה למדעי הרפואה והבריאות באוניברסיטת תל אביב.
בשנת 2008 הצטרף לב-רן לארגון המדריכים הבינלאומי של הגישה המוטיבציונית, גישה מבוססת-מחקר המסייעת להנעת שינוי התנהגותי על ידי גיוס המוטיבציה הפנימית של האדם וחיזוק מסוגלות עצמית לביצוע השינוי.
לב-רן הוא מחלוצי הגישה בישראל, וערך בהתנדבות את סדרת ספרי הגישה המוטיבציונית בעברית שכוללת ארבעה ספרים: הגישה המוטיבציונית – הגברת מוטיבציה לשינוי, הגישה המוטיבציונית בטיפול בחרדה, הגישה המוטיבציונית בעבודה עם מתבגרים, והגישה המוטיבציונית בקבוצות.
בין השנים 2010–2012 השלים השתלמות עמיתים בפסיכיאטריה של התמכרויות במרכז לבריאות הנפש והתמכרויות ואוניברסיטת טורונטו.
במהלך עבודתו שם התמחה בחקר אפידמיולוגיה של התמכרויות תחת הנחייתו של פרופ' יורגן רם.
בשנת 2012 הקים את המרפאה לטיפול בהתמכרויות ב, וניהל אותה עד שנת 2015, אז עבר לשמש עוזר רפואי למנהל המרכז הרפואי לבריאות הנפש לב השרון.
בשנת 2016 השלים בהצטיינות תואר שני בלימודי ניהול מערכות בריאות בישראל באוניברסיטת חיפה, ומונה לסגן מנהל המרכז הרפואי לבריאות הנפש לב השרון.
הוא המשיך בתפקיד עד שנת 2020.
בשנת 2018 מונה לפרופסור חבר בחוג לפסיכיאטריה בפקולטה למדעי הרפואה והבריאות, אוניברסיטת תל אביב.
כן ייסד, יחד עם ד"ר אריאל קור, את המרכז הישראלי להתמכרויות, והוא משמש מאז מנהל אקדמי של המרכז.
מחקריו מתמקדים בקשר שבין שימוש בחומרים פסיכואקטיביים ובין הפרעות נפשיות, ובייחוד בהשפעות הפסיכיאטריות של שימוש בקנאביס.
לב-רן פרסם למעלה מ-90 מאמרים מדעיים ובנוסף פרקים בספרי לימוד בתחום ההתמכרויות.
במחקריו גילה לב-רן את הקשר המשמעותי שבין הפרעות פסיכיאטריות שכיחות כגון דיכאון קליני, חרדה, והפרעה דו-קוטבית, לבין שימוש והתמכרות לקנאביס.
בסדרת מחקרים אודות הקשר בין דיכאון לבין שימוש והתמכרות לקנאביס מצא לב-רן כי הדיכאון לרוב מקדים את צריכת הקנאביס, וכי ריבוי אירועים של טראומה נפשית בילדות מהווה גורם סיכון משמעותי להתמכרות לקנאביס.
בקרב חולי כאב כרוני המטופלים בקנאביס רפואי, מצא לב-רן כי חומרת הדיכאון מנבאת באופן משמעותי את צריכת הקנאביס.
מחקריו צוטטו בדוחות של ארגון הבריאות העולמי ושל האקדמיה הלאומית למדעים בארצות הברית.
בסדרת מחקרים אודות שכיחות התמכרויות בישראל, פרסם לב-רן את שכיחותן של ההתמכרויות השכיחות בישראל – לחומרים (אלכוהול, קנאביס, תרופות הרגעה ושינה) והתנהגויות (הימורים פתולוגיים), ואת הקשר המשמעותי שבין חשיפה ראשונית ומשנית לאירועים טראומתיים, כולל טראומה לאומית, לבין התפתחותן של התמכרויות.
את תוצאות המחקרים הציג פרופ' לב-רן בוועדות הכנסת ומשרד הבריאות, והן שימשו בסיס לגיבוש מדיניות לקידום המניעה והטיפול בהתמכרויות.
פעילות ציבורית לקידום תחום ההתמכרויות בישראל
לב-רן פועל לקידום המניעה והטיפול בהתמכרויות בישראל ולאימוץ גישות של מזעור נזקים בטיפול בהתמכרות.
דרך שלל תפקידים ציבוריים, הסברה באמצעות ראיונות וכתיבה בתקשורת, עריכת ספרים, ובאמצעות פעילות המרכז הישראלי להתמכרויות שייסד, פועל לב-רן להפחתת סטיגמה בבריאות הנפש כנגד ההתמכרויות ולקידום מדיניות שתכלול את הטיפול בהתמכרויות כחלק ממערך בריאות הנפש בישראל.
לב-רן שימש יושב ראש החברה הישראלית לרפואה וטיפול בהתמכרויות מטעם ההסתדרות הרפואית בישראל וחבר המועצה הלאומית לבריאות הנפש במשרד הבריאות.
כחלק מפעילותו הוא קידם הכרה של תחום הפסיכיאטריה של ההתמכרות כהשתלמות עמיתים על ידי המועצה המדעית בהסתדרות הרפואית בישראל.
דרך פעילות העמותה שייסד (המרכז הישראלי להתמכרויות), פועל לב-רן לקידום המניעה והטיפול בהתמכרויות בישראל.
מטרות המרכז כוללות קידום תחום ההתמכרויות בסדר העדפות הלאומי, העלאת מודעות והפחתת סטיגמה, והכשרת אנשי מקצוע מתחומים שונים.
בנוסף, לב-רן פועל לקדם את ההסברה הלאומית בתחום ההתמכרויות דרך ראיונותיו הרבים, הרצאותיו הרבות וכתיבתו בתקשורת, והוא בעל הטור "חומר למחשבה" בעיתון "הארץ".
שאוקי עבד אל-מג'יד אחמד אל-עיסה הוא עורך דין פלסטיני שכיהן כשר במשרד הרווחה ובמשרד החקלאות בממשלת חמדאללה השלישית.
אל-עיסה נולד בנובמבר 1962 במחנה הפליטים דהיישה בבית לחם למשפחה שמוצאה מהכפר זכריא.
הוא למד משפט בין-לאומי באוניברסיטת הידידות בין העמים של רוסיה ובאוניברסיטת מוסקבה, והשתלם גם בלימודים באוניברסיטת אופסלה ובאוניברסיטת הרווארד.
הוא נחשב פעיל מוכר בתחום זכויות האדם והקים בשנת 2003 את מרכז "אנסאן" לדמוקרטיה וזכויות אדם בבית לחם.
ביוני 2014 מונה לכהן כשר בממשלתו של ראמי חמדאללה, כשהוא מחזיק שני תיקים - תיק הרווחה ותיק החקלאות.
ביולי 2015 נפרד מתיק החקלאות במסגרת חילופי גברי בממשלה ונשאר בתפקידו כשר הרווחה עד להתפטרותו מהתפקיד באוקטובר 2015.
ב-2020 מחה על מעצרם של פעילים שהפגינו נגד השחיתות ברשות הפלסטינית.
שאול שיר-רן (1947 – 2015) היה מבקר קולנוע, מפיק, עורך וסופר ישראלי,
שיר-רן נולד בתל אביב בשנת 1947. מגיל צעיר היה חובב קולנוע נלהב ונהג לצפות בסרטים בקביעות, בבתי הקולנוע שבאזור מגוריו ברחוב דיזנגוף.
לאחר הצבא ביקש ללמוד קולנוע, אך באותה תקופה לא היה עדיין בית הספר לקולנוע בישראל ושיר-רן למד תולדות האמנות ומדעי המדינה באוניברסיטה העברית בירושלים.
החל מ-1970 עבד בטלוויזיה הישראלית, בתחילה כעוזר הפקה בשידורי הטלוויזיה בערבית, אחר כך עבד גם במחלקת הדת, מחלקת הילדים, ומחלקת התעודה.
ב-1977 החל להפיק את "פינת הסרט החדש" בתוכנית חדשות הלילה "כמעט חצות" ומאז עסק כמעט באופן בלעדי בהפקת תוכניות קולנוע ב.
בקיץ 1981 החל להפיק את תוכנית הקולנוע "הסרטים שאהבנו", בהגשתה של דליה מזור.
החל מ-1983 הפיק את התוכנית "סיפורי בדים", שהוגשה תחילה על ידי צבי ינאי ורחל גורדין.
אחר כך על ידי אסי דיין, יונה אליאן, לילית נגר ושירה גרא.
בקיץ 1986 הפיק והגיש את התוכנית "כרטיס ביקור", בה שודרו סרטי סטודנטים.
באותה תקופה הוחלפה התוכנית "סיפורי בדים" בתוכנית "משהו מהסרטים", ששיר-רן הצטרף מדי פעם גם להגשתה.
בשנת 1977 החל לכתוב ביקורת קולנוע בשבועון "במחנה", וב-1978 בעיתון "מעריב", ובשנים 1981–1988 גם במקומון "כל העיר".
בשנת 1999 פרסם את הספר "מישהי לאהוב", מקבץ סיפורים העוסקים בבדידות ובחיפוש אחר אהבה.
בשנים 1999–2014 ערך את מגזין הקולנוע "טלסינמה" בערוץ הראשון.
שיר-רן נפטר ב-4 בפברואר 2015, לאחר מאבק במחלת הסרטן.
שאטו פטרוס הוא יקב הנחשב אחד היקבים המובילים בעולם, המייצר יין אדום יוקרתי באותו שם, הנמנה עם היינות היקרים בעולם.
היקב נמצא בכפר פומרול שבאזור בורדו, בדרום-מערב צרפת.
היבול הממוצע הוא 3.6 הקטוליטר לדונם וצפיפות הגידולים היא 650 גפנים לדונם.
הם יכולים להתיישן במשך עשרות שנים.
היין מיוצר מתשעים וחמישה אחוזים ענבי מרלו וחמישה אחוזים קברנה פרנק, כשבבצירים המשובחים ובעיקר בשנים האחרונות, מכיל מאה אחוזים ענבי מרלו.
גיל הגפנים הוא 35 שנים בממוצע, ומיוצר בתסיסה ומסמוס של עשרים עד עשרים וארבעה ימים במכלי בטון מבוקרי טמפרטורה.
היין הוא בעל יכולת התיישנות של עשרות שנים.
היינן הראשי הוא ז'אן קלוד ברו, שלמד בקליפורניה.
היקב מפיק 25,000 עד 30,000 בקבוקי יין מדי שנה, הנמכרים במחיר התחלתי של 600 דולרים ומאמירים לעיתים בבצירים משובחים ויינות נדירים למחירים של עשרות אלפי דולרים.
הסיבה לאיכות היין ולמחיר היינות
הטרואר: הכרם שוכן על ה"לולאה" של פטרוס - תל בגובה 40 מטר מעל פני הים, ושאינה אופיינית ליקבים בסביבה.
פעולת המים והרוחות יישרו וחספסו אותו במשך מיליוני שנים, ויצרו קרקע קשה לעיבוד.
בבורדו הכרמים הטובים ביותר ממוקמים, בדרך כלל, בגבעה מעל פני השטח (מדובר בגובה של עשרות מטרים).
אדמת השאטו מורכבת מחרסית בחלק העליון, המעורבת עם אבנים וברזל ורוויה במינרלים, תרכובת אידיאלית עבור ענב המרלו, העדין בדרך כלל ופה בזכות הקרקע מתמלא בעוצמה.
פטרוס נמצא במרכז אזור חצץ שחופף את אזור סנט אמיליון, ואחראי לאיכותם של היינות.
פומרול הוא אזור רגיש לקפאון, והדבר מצמצם את פוטנציאל היבול בגפנים, ויוצר יינות בעלי ריכוז גבוה יותר מהרגיל.
הגפנים מוגבלות לשמונה נבטים בכל גפן, ונגזמות אם יש צורך בכך.
גוזמים גם אשכולות בריאים ביולי אם יש צורך בכך, על מנת לשמור על ריכוז הפרי, דבר שאינו מקובל בדרך כלל ביקבים אחרים.
גיל הגפנים הגבוה מפיק מחד תפוקה כמותית נמוכה יותר, אך מאידך, מוסיף לריכוז הפרי בענב.
בחורף קשה מצפים גפנים צעירות בכיסוי פלסטיק להגן עליהם, דבר שלא עזר בכפור העז של שנת 1991, עת נהרס כל היבול.
הבציר נעשה על ידי צוות מיומן של 180 קוטפים, העובדים אצל מואיז, שנשמרים במיוחד עבור שאטו פטרוס.
ביום שהענבים הגיעו לבשלות מושלמת וישנו איום של גשם, כל הצוות מטפל אך ורק בפטרוס.
הם קוטפים רק אחרי הצהרים, עת החמה אידתה את הטל, והענבים חמים ויבשים, אחרת ריכוז הפרי ידלדל.
התסיסה נעשית בטמפרטורה גבוהה של 29 עד 32 מעלות צלזיוס, המעלה את רמת הפקת הצבע מקליפת הענב.
התסיסה נעשית במשך עשרים עד עשרים וחמישה ימים במכלי בטון, המלווים במערכות לוויסות והורדת חום התסיסה.
מוספות אף בקטריות לקטיות בתסיסה האלכוהולית הראשונית, על מנת לסיים את התסיסה השנייה.
היין מטוהר, אך לא מסונן.
יישון היין נעשה במאה אחוזים של חביות עץ אלון חדשות במשך 18 עד 22 חודשים.
לעיתים נעשה שימוש במשאבים רבים כדי להבטיח את איכות היין.
כך למשל בשנת 1988 בזמן הבציר ירד גשם זלעפות באזור פומרול ומשפחת מואיז בעלת היקב הזמינה מסוקים שירחפו נמוך באוויר, מתוך הנחה שזרם המדחפים ייבש את הכרמים, שהבוצרים עמלו בקטיפתם.
למרות שפטרוס זכה במדליית זהב בתחרות היין הבינלאומית בפריז ב-1878, וצוין לטובה על ידי חברת היין הלונדונית ב-1893, הוא לא זכה לתשומת לב בינלאומית רבה, עד שמאדאם לובה, שהייתה אשתו של הבעלים של מלון לובה בליבורן, רכשה את היקב בשנת 1925 והעלתה אותו לגדולה.
מסופר שבעת נישואי הזוג המלכותי האנגלי הנסיך פיליפ והנסיכה אליזבת ב-1947, שלחה לובה לחתונה בקבוק "מגנום" של פטרוס וקיבלה הזמנה לחתונה.
בלונדון היא הלכה למסעדה "מיראבל" וכשהגיע החשבון, לא היה לה מספיק כסף לשלם, היא נתנה במקום זאת למסעדה תריסר בקבוקים של פטרוס משנת 1945.
מאדאם לובה מכרה 49% מן היקב בשנת 1961 למשפחת הנגוסיאנים מואיז השולטים בה עד לימינו אנו.
לילי לקוסט, אחותה של גברת לובה מכרה את אחזקתה ביקב למשפחת מואיז בשנת 1969 ובשנת 2002 מכרה את זכותה לרווחים מהיקב וכיום הם בעלים של 100% מהיקב.
אבי המשפחה ז'אן פייר מואיז (Jean Pierre Moueix, 1913-2003) היה בעל תרומה מכרעת לשיפור איכות היין בעולם ולהעלאת קרנו של שאטו פטרוס עד טיפוסו לפסגת היינות בתבל, בד בבד עם שיפור תדמית פומרול ככלל והוא היה גם איש שיווק טוב.
מואיז ייסד את הפירמה בעיר ליבורן.
בשנת 1937, כשהשוק העיקרי שלו היה בלגיה וצפון אירופה.
הצלחתו אפשרה לו לרכוש יקבים נוספים-טרוטנוי ולה פלר פטרוס בשנת 1953, מגדליין ב-1954.
כיום נשלטת האחוזה על ידי שני בניו - ז'אן פרנסוא מואיז ואחיו הצעיר ממנו בשנה כריסטיאן מואיז, שמופקד על עשיית היין, והקים בתחילת שנות השמונים (בציר ראשון ב-1983) את היקב דומינוס בעמק הנאפה בקליפורניה.
המשפחה מעורבת כיום בעשרים וארבעה יקבים, רובם בבעלותם וחלקם הם מנהלים או משווקים.
האחוזה המקורית בת 12 האקרים הורחבה ב-1969, על ידי הוספת חלק משאטו גאזין, שהגדילה את אחוז המרלו שבה, ומ-1977 עלה המרלו לתשעים וחמישה אחוזים.
מבנה האחוזה הוא צנוע ושופץ בשנת 2004.
שאטו ד'יקאם (צרפתית: Chateau d'Yquem הגייה: יִקִאם) הוא יקב המייצר את היין הנחשב ליין המתוק המשובח ביותר בעולם הנושא אותו שם.
ממוקם בלב סוטרן שבאזור בורדו שבצרפת.
זהו יין הפטרייה בוטריטיס סינריאה (ריקבון אציל) ובעל פוטנציאל התיישנות של עשרות שנים.
חילוקי דעות שוררים לגבי מקור השם, וייתכן כי הוא "aig-helm" (לשאת קסדה בגרמנית).
מבנה האחוזה הוקם כבר במאה השתים עשרה.
האזור השתייך לכתר האנגלי בין השנים 1152 עד 1453. לאחר מכן הוא עבר לידיו של שארל השביעי, מלך צרפת.
אזכור ראשון של שם היקב נע אחורנית עד לשנת 1593, עת האביר ז'ק דה סובאז' רכש בית באחוזה תחת שם זה.
ב-1711 צאצאיו רכשו את שטח האחוזה בכללותו.
אחת מצאצאיות האביר התחתנה עם בן למשפחת לור סאלוס בשנת 1785, בעלה קומטה לואי אמדו דה לור סאלוס היה יינן ברוך כישרון וכבר אז היין היה בעל מוניטין בינלאומיים.
תומאס ג'פרסון, שגריר ארצות הברית בין השנים 1785 ל-1789, בזמן שלטונו של מלך צרפת לואי השישה עשר, ולימים נשיא ארצות הברית היה אסטניס, והוא כותב עליו ביומנו: "סוטרן הוא היין הלבן הטוב ביותר ואת הטוב ביינות סוטרן עושה הרוזן לור סאלוס".
הוא רכש 250 בקבוקים של בציר 1784, ולאחר מכן 360 בקבוקים בשמו של הנשיא ג'ורג' וושינגטון.
מאוחר יותר קנה ג'פרסון 120 בקבוקים נוספים עבור עצמו.
בשנת 1857 שילם הדוכס קונסטנטין, אחיו של הצאר הרוסי אלכסנדר השלישי 20,000 פרנקים בזהב עבור 900 ליטרים יין שאטו ד'יקאם, סכום עתק בימים ההם.
שמו של שאטו ד'יקאם יצא למרחוק והיה אחד היינות האהובים ביותר בחצרות הצארים.
היין היה הראשון בסיווג היינות של 1855 בבורדו באזור סוטרן שבבורדו ומוגדר בדירוג כפרמייה קרו סופרייר קלאסה.
מ-1914 עד 1968 נוהלה האחוזה בידי המרקיז ברנאר דה לור סאלוס.
בשנת 1968 תפס הנצר האחרון לבית סאלוס, קומטה אלכסנדר דה לור סאלוס, את מושכות ניהול האחוזה מידי דודו.
ביולי 2011, נמכר בקבוק יין לבן שאטו ד'יקאם מבציר 1811 במחיר של 75,000 ליש"ט (שיא גינס) לאספן כריסטיאן ואנק.
מדי שנה יוצאים לשוק כמאה ועשרה אלף בקבוקים בממוצע מן היין.
היין מורכב מתמהיל של שני ענבים לבנים: שמונים אחוזים של העינב סמיון ועשרים אחוזים של העינב סוביניון בלאן.
גילן הממוצע של הגפנים הוא שלושים שנה.
צפיפות הגידול היא 6500 גפנים להקטאר, והיבול הממוצע הוא שמונה הקטוליטר להקטאר.
החל משנת 1959, בשנים בהן אין היבול מוצלח ולא מתפתח כיאות הריקבון האציל, נעשה יין בורדו יבש בשם Ygrec)-Y).
יין ד'יקאם נזקק להתיישנות ארוכה והוא נצרך מינימום עשר שנים לאחר הבציר וחמש עשרה עד עשרים שנה, על מנת להעפיל למלוא פוטנציאל טעמו.
פוטנציאל ההתיישנות שלו יכול להגיע לחמישים, שבעים וחמש ואפילו מאה שנים בטובים שבבצירים.
הסיבה לאיכות היינות נשענת על כמה גורמים, הראשונה שבהם היא הטרואר: היקב ממוקם במיקרו אקלים ייחודי.
זהו היקב הגבוה ביותר בסוטרן, מעל גבעה החולשת על אזור סוטרן ובמרכזו, ברום של שמונים ושישה מטרים מעל פני הים.
שתי הסיבות הבאות מתמצות במחויבות הבעלים אשר אינם חוסכים אף סכום כסף על מנת להשיג את האיכות המקסימלית של היין.
הסיבה השנייה היא הניקוז המושלם: משפחת לור סאלוס בנתה כשישים מיילים של צינורות ניקוז, שהחלו בהקמתה לפני כמאה וחמישים שנה.
לא משתמשים בשום חומרי הדברה והזיבול הוא טבעי על ידי סוסים.
הסיבה הראשונה במעלה לאיכות היין היא בחירת הענבים הקפדנית ביקב ובחירת החביות המוקפדת טרם הביקבוק.
הענבים ממוינים ונקטפים אחד אחד על ידי קבוצה של מאה וחמישים קוטפים (חמישים עובדים קבועים ביקב כל השנה ומאה נוספים הם עובדים עונתיים), אשר שוהים ביקב שש עד שמונה שבועות וסורקים כארבע פעמים את כל שורות הגפנים, בניסיון למצוא את הטובים שבענבים.
הענבים נקטפים בשעות הבוקר המוקדמות, בדוק הערפל, רק במלוא בשלותם ולאחר שכוסו בפטריית הבוטריטיס סיניראה, שגורמת לעינב להיות כמעין צימוק בעל תכולת סוכר גבוהה ביותר.
רמת הסוכר הנדרשת היא 360 גרם סוכר לליטר.
סלקציית הענבים היא כה קפדנית עד שגאוות היקב היא בכך שמכל גפן מגיעה לצרכן רק כוס אחת של יין.