tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הנחיתה (הגישה בפיינל) הייתה מתבצעת במהירות של 333 קמ"ש, המהירות עשויה להשתנות בתלות למשקל וכמות הדלק במטוס.
בנחיתה זווית מצערת וסל"ד גבוהים היו נדרשים כדי לספק מספיק זרימת אוויר למערכת ה BLCS, שחיונית ב־F-104 לקיום עילוי במהירות נחיתה.
על כן הטייסים הודרכו לא להוריד מצערת עד נגיעת המטוס בקרקע; בעוד שאינסטנקטיבית, מרבית הטייסים מורידים מצערת למצב סרק ברגע שהם מגיעים מעל למסלול.
בשל אי יכולתו של הסטארפייטר לבצע פניות חדות בעת קרב, פותחו טקטיקות ושיטות להימנע מכניסה לקרב אוויר צמוד תוך ניצול יכולתו של המטוס להאיץ ולטפס.
השיטה הייתה לשמור על מהירות האוויר מעל ל-650 קמ"ש: הטייסים האמריקנים נהגו לנהל כל קרב בזוגות או רביעיות נוזליים (כלומר במבנה אין מוביל ברור, כל טייס לוקח את הפיקוד כאשר הוא רואה את המצב יותר טוב, בדרך כלל מלמעלה).
בווייטנאם היה נהוג לבצע "התקפה כפולה" בזוגות, כלומר לנצל את גורם ההפתעה ולהתקיף את מבנה האויב מאחור, ואז לנסוק מהר ולהתקיף פעם שנייה מלמעלה.
זה לרוב היה מבלבל את טייסי האויב, והיה יוצר את הרושם שהם מותקפים על ידי מבנה גדול בהרבה ממה שהיה בפועל.
היו שתי שיטות עיקריות להימלטות וניתוק מגע מהאויב: במהירות גבוהה נוצלה יכולת הטיפוס של המטוס לטיפוס בזיג-זג.
מטוס אויב שהיה מנסה לעקוב אחרי הסטארפייטר היה מאבד את כל מהירות האוויר ומזדקר.
במהירות נמוכה האיץ הטייס באפס ג'י (כלומר תוך צניחה מטה), המטוס האיץ במצב זה מהר יותר מכל מתחריו, מה שאיפשר לו להימלט מכל מיירט בן זמנו.
המטוס נודע לשמצה בשל שיעור האבדות הגבוה בתאונות, אך הסיבה לרוב התאונות הייתה תנאי העבודה של חילות-האוויר השונים.
לדוגמה: הלופטוואפה סבל ממספר אבדות גבוה של סטארפייטרים, ולעומתם בחיל האוויר הספרדי לא אבד ולו מטוס אחד.
שיעור התאונות בסיווג A (אובדן מטוס) היה 47 תאונות לכל 90,000 שעות טיסה ל-F-104, יותר מכל מטוסי סדרת המאה.
ה-J79 היה מנוע חדש שפיתוחו נמשך תוך כדי טיסות מבחן של ה-YF-104A, ותחילת השרות עם ה-F-104. במנוע הותקנו להבי מדחס סטטיים בעלי זווית פסיעה משתנה, כדי לשלוט בזרימת האוויר למדחס.
אלה נטו להסגר בפתאומיות ולחנוק את המנוע, בעיקר מיד לאחר ההמראה.
במצב כזה, בגובה נמוך, כיסא המפלט המקורי (שהפליט מטה) לא יכול היה להציל את הטייס.
מערכת זאת הוחלפה ביחידת בקרת דלק, וכיסא המפלט הוחלף בכיסא בעל הפלטה קלאסית כלפי מעלה.
בעיה נוספת הייתה תהודה של המטוס שנבעה מחלוקת משקל לא נכונה.
באחד המקרים, תהודה בלתי נשלטת קרעה כנף מ-F104B.
בעיה זאת נפתרה על ידי תכנון מערכת דלק הממלאת את תאיהם של מכלי הדלק הקדמיים בסדר מסוים.
בגרסאות מאוחרות יותר הייתה בעיה של פתיחה לא רצונית של נחיר צינור הפליטה של המנוע (לרוב בגלל נזילת שמן), שגרמה לאיבוד דחף דרסטי.
חומרתה של הבעיה צומצמה על ידי התקנה של מערכת בקרת נחיר ידנית בחירום.
המנוע היה גם ידוע בשל תופעת היכבות המבער, או לחלופין אי הצתתו, מה שהוביל לאיבוד דחף קריטי.
מטוס ממריא שחווה תקלה זאת בעת ההמראה נאלץ להפסיק אותה.
צוותי אוויר רבים חוו "בעיטה" לא רצונית כלפי מטה של מערכת APC.
בשל כך, העדיפו לרוב צוותי אוויר שלא להצמיד מערכת זאת בטיסה.
בעיה קטלנית נוספת היא הטיה אסימטרית של מדפי שפת התקפה, שגרמה למטוס להיכנס לסחרור ממנו לא ניתן היה להיחלץ.
המטוס סבל מרעידה של גלגל אף בעת האטה לאחר נחיתה, תופעה זו גרמה למספר מקרים של איבוד שליטה במטוס על הקרקע, והתהפכותו בשולי מסלול הנחיתה.
ב-1976 קבעה ועדה ממשלתית שקונצרן לוקהיד שילם שוחד בסך של 22 מיליון דולר לפקידים ופוליטיקאים במדינות ידידותיות כגון גרמניה, הולנד, יפן ואיטליה.
כל זאת כדי להבטיח את מכירתו של ה־F-104 במה שכונה "עסקת המאה".
הפרשיות כמעט ומוטטו את החברה שהייתה בקשיים עקב כישלונו של ה-L-1011 טריסטאר.
ה-CL-1200 Lancer היה גרסה משופרת של ה-F104. מאחר שהמטוס הפסיד במכרז ל-F-5 התוכנית בוטלה.
דגם של המטוס מעולם לא הושלם.
"טיל עם בן-אדם בפנים" היה כינוי שלוקהיד השתמשו בו כדי לקדם מכירות.
טייסי הניסוי והקרב כינו את המטוס "Zipper" או "Zip-104" בשל המהירויות הגבוהות שהוא הגיע אליהם.
היפנים כינו אותו "אייקו" (תהילה).
הכינויים הגרמנים היו הרבה פחות מחמיאים:
Fliegender Sarg (ארון קבורה מעופף), Witwenmacher (יוצר האלמנות) ו-Erdnagel (יתד - כמו יתד אוהל, בגלל נטייתו להינעץ באדמה) היו הנפוצים ביותר.
המטוס הופיע בדרמה ההיסטורית "הצוות המובחר" משנת 1983, על פי ספרו של טום וולף, שעסקה בטייסי ניסוי שהתכוננו לתוכנית החלל.
המטוס הופיע בסרט "The Starfighters" משנת 1964. הסרט זוכה ללעג בעונה 6, פרק 12 של סדרת הטלוויזיה "Mystery Science Theater 3000".
הרכב המוזיקה האלקטרונית הגרמני "Welle:Erdball" כתבו את השיר "Starfighter F-104G" בעקבות מות בנו של שר ההגנה הגרמני קאי-אווה וון האסל בהתרסקות סטארפייטר.
הזמר רוברט קאלוורט הקליט את האלבום הסאטירי "קפטן לוקהיד והסטארפייטרס" בהשראת פרשיית הקנייה של המטוס בידי הגרמנים, והאבדות הגבוהות.
כדי לרכוש את לבם של בכירים אמריקאים ואירופאים, הוטס הסטארפייטר לשבירת שיאי ביצועים, שיאים שנשברו רק שנים לאחר מכן על ידי ה-F-4 פנטום:
שיא של חיל האוויר האמריקאי ליירוט: המטוס הגיע למטרה בגובה 35,000 רגל (10,668 מטר) ובמרחק של 227 ק"מ מבסיס האם, בתוך 8 דקות ו-59.9 שניות, במהירות ממוצעת של 1,850 קמ"ש.
שיא זמן-לנסיקה עולמי: נסיקה ל-25,000 מטר ב-4 דקות, 26 שניות ו-3 מאיות השנייה.
מספר מטוסים הוסבו לדגמים אזרחיים, ונמכרו לאספנים פרטיים.
F-11 טייגר היה מטוס קרב סילוני חד-מושבי מהדור השני מתוצרת חברת המטוסים האמריקאית גראמן.
המטוס היה בשירות בשנות ה-50 וה-60 של המאה ה-20. במקור, נקבע מטוס הטייגר, בשנת 1955, בשם: F11F טייגר, אך בשנת 1962 הוחלף שמו ל-F-11 טייגר.
ה-F11F/F-11 שימש גם כמטוס פעלולים ואווירובטיקה של הצי האמריקאי בין השנים 1957–1969.
חברת גראמן ייצרה כ-200 יחידות של המטוס.
היחידות האחרונות יוצרו ונשלחו ב-23 בינואר 1959.
במקור, הטייגר אמור היה להיות דגם מתקדם של מטוס ה-גראמן F-9 קוגאר.
במסגרת פרויקט שנקרא G-98, אמור היה ה-F-9 הישן לעבור תהליך של מודרניזציה.
זאת, על ידי החלפת רכיביו האלקטרונים במתקדמים יותר ושיפור עיצובו החיצוני לאווירודינמי יותר.
לבסוף, בעקבות כל כך הרבה שינויים, חיצוניים ופנימיים, הפך המטוס לדגם בפני עצמו ולמתקדם בתקופתו.
הפוטנציאל שבעיצובו לשבור את מחסום הקול והפחתת הגרר, עורר התעניינות בצי האמריקאי.
עד לשנת 1953, עיצובים ושינויים נוספים הובילו ליצירת מטוס קרב השונה בכל מרכיביו מהדגם שעליו נשען - ה-F-9 קוגאר.
שינויים עיקריים היו בעיצוב הכנפיים - קיבוען לגוף המטוס ("כנף דלתא" - זוג הכנפיים במטוס מחוברות - ויוצרות מין "כנף אחת" גדולה בצורת משולש המחוברת לגוף המטוס), הובילו לשיפור במהירותו, הגברת העילוי - דבר המקנה יתרון בזמן קרבות אוויר בגובה נמוך.
המאזנות עברו שינוי ניכר ופרצו דרך חדשה בשיטה של ייצור כנפי מטוסים, לעומת הדרכים המסורתיות של שימוש בספוילרים.
הגאי הגובה מוקמו נמוך בגוף המטוס על-מנת שיוכל לטוס במהירות על-קולית.
כמו כן, כדי שיוכל לנחות על נושאת מטוסים בצורה טובה יותר, הוטו כנפיו בזווית שיפוע כלפי מטה.
גם המדפים עברו שינוי ניכר, יחסית לתקופה.
למטוס הותאם מנוע מדגם "רייט" J65, שתוכנן במיוחד עבור ה-F-11 ונשען על דגם המנוע המקורי - ה"סאפייר".
הצי האמריקאי התרשם מאוד משני אבות הטיפוס, שנקראו: XF9F-8, של ה-F-9, למרות שכבר היה ברור שזהו מטוס קרב חדש בפני עצמו.
אב הטיפוס השני צויד במנוע בעל מבער אחורי והפך למטוס העל-קולי השני של הצי.
המטוס היה למטוס הקרב הסילוני הראשון שהפיל את עצמו.
במהלך טיסת ניסוי שנערכה ב-21 בספטמבר 1956 מעל האוקיינוס האטלנטי הטיס תומאס אטרידג' את המטוס בצלילה מתונה מגובה של 20,000 רגל.
בגובה של 13,000 רגל ירה צרור בן כ-70 פגזים מתותח 20 המ"מ שבחרטומו ומיד עבר לצלילה חדה יותר עד לגובה של 7,000 רגל על-מנת לירות צרור נוסף.
מיד לאחר הצרור השני נפגעו מנוע הסילון וחופת המטוס מעצם לא מזוהה, והטייס נאלץ לשוב לבסיס הטיסה שלו.
הפגיעה במנוע לא אפשרה לו לבצע נחיתת חירום והמטוס התרסק במרחק של פחות מקילומטר ממסלול הנחיתה (הטייס ניצל).
לאחר ההתרסקות נבדק המטוס ונמצא כי כתוצאה מהצלילה החריפה, מיד לאחר הצרור הראשון, חצה המטוס את המסלול הבליסטי של אותו הצרור, ועקב זאת, שלושה פגזים פגעו בו כ-11 שניות לאחר שהוא עצמו ירה אותם.
בנוסף ל-F11A, חברת גראמן ייצרה גם דגם מתקדם שנקרא: F11F-1F סופר טייגר (F11F-1F Super Tiger).
הדגם נוצר בעקבות התאמתו של ה-F11F-1 למנוע חדש מדגם ג'נרל אלקטריק J79.
הסופר טייגר טס לראשונה ב-25 במאי 1956, כשהוא מגיע למהירות 1.44 מאך באחת מטיסות הבכורה שלו.
אחרי עוד שיפורי כנפיים, ושיפור המנוע, הגיע המטוס למהירות עצומה בת 2.04 מאך, בגובה 24,466 מטר.
למרות זאת, הצי לא הזמין מטוסים מדגם זה, אחרי שלא עמד בדרישות החוזה בין חברת גראמן לצי האמריקאי.
חברת גראמן מכרה את הדגם לחילות אוויר זרים.
חיל האוויר ההגנתי היפני, חיל האוויר הגרמני, וחיל האוויר הקנדי הביעו עניין במטוס, אך לבסוף נזנח לטובת רכישת מטוס ה-F-104 סטארפייטר של לוקהיד מרטין.
בדיעבד התברר כי חברת לוקהיד מרטין שיחדה פוליטיקאים זרים כדי שיבטיחו את רכישתו של הסטארפייטר על פני הסופר טייגר.
את הקריירה המבצעית החל באפריל 1956, כשלראשונה מטוס טייגר F11F-1 נחת והמריא מנושאת המטוסים "פורסטל" (USS Forrestal).
שבע טייסות של שתי יחידות משנה עיקריות של הצי הפעילו את ה-F11F-1: טייסות VF-21 ו-VF-33 של הצי השני של ארצות הברית (הצי האטלנטי) וטייסות VA-156 (צורפה לטייסת VF-111, בינואר, 1959), VF-24 (צורפה לטייסת VF-211, במרץ, 1959), VF-51, VF-121 ו-VF-191 של הצי השביעי של ארצות הברית (צי האוקיינוס השקט).
הטייגר הופעל מנושאות המטוסים: USS ריינג'ר, USS בון הומה ריצ'רד, USS האנקוק, USS פורסטל, USS סאראטוגה ונושאת המטוסים אינטרפיד.
הקריירה המבצעית של ה-F11F נמשכה ארבע שנים בלבד מכיוון שהוזנח לטובת מטוס ה-F-8 קרוסיידר, ומנוע ה-J65 הוכח כלא אמין.
ובכך, הצי האמריקאי ביטל את כל הזמנות ה-F11F-1P (דגם סיור בשטחי אויב).
לכן, רק 200 מטוסים יוצרו.
לבסוף, יצא משירות פעיל על נושאות המטוסים של הצי ב-1961, אך שימש כמטוס אימונים עד לסוף שנות ה-60.
בשנת 1962 עם החלת שיטת ציון כלי טיס חדשה, שונה סימון המטוס ל-F-11.
צוות האווירובטיקה של הצי - "המלאכים הכחולים" (Blue Angels) הופיעו עם המטוס משנת 1957 עד 1969, עד שהוחלף על ידי ה-F-4 פנטום.
F-11F-1 - דגם חד-מושבי שהותאם לצי האמריקאי.
F11F-1P - יועד לסיור בשטחי אויב.
F-11F-1F Super Tiger - מטוס F-11F-1 שמנועו הוחלף למנוע מדגם J-79-GE-3A.
טייסת VF-21 - הצי האטלנטי (הצי השני).
טייסת VF-24 (צורפה לטייסת VF-211, במרץ 1959) - צי האוקיינוס השקט.
(הצי השביעי של ארצות הברית).
טייסת VF-33 - הצי האטלנטי.
טייסת VF-51 - צי האוקיינוס השקט.
טייסת VF-121 - צי האוקיינוס השקט.
טייסת VF-156 (צורפה לטייסת VF-111, בינואר 1959) - צי האוקיינוס השקט.
טייסת VF-191 - צי האוקיינוס השקט.
"המלאכים הכחולים" - הקבוצה האווירובטית של הצי האמריקאי.
נורת' אמריקן F-107 היה מטוס קרב סילוני של נורת' אמריקן אוויאיישן.
המטוס נבנה על בסיס ה-F-100 סופר-סייבר.
המטוס יועד לתוכנית מטוס קרב-הפצצה אך הפסיד ל-F-105 ת'אנדרצ'יף, ולא נכנס לשירות מבצעי.
מטוסי האבטיפוס שימשו מאוחר יותר כמטוסי ניסוי ומחקר.
נורת' אמריקאן F-100 סופר סייבר (Super Sabre; אנגלית: "חרב-סיף אדירה") הוא מטוס קרב סילוני על-קולי מתוצרת חברת נורת' אמריקן אוויאיישן.
היה בשירות חיל האוויר האמריקאי ומשמר החופים הלאומי בשנים 1954–1971. מטוס זה היה מראשוני סדרת המאה וממטוסי הקרב של הדור השני.
במלחמת וייטנאם פעלו דגמי העליונות אווירית כליווי למפציצי הקרב F-105 ת'נדרצ'יף ודגמי מפציצי הקרב שימשו כמטוס סיוע אווירי קרוב לכוחות הקרקע עד שהוחלפו במטוס התקיפה ווט A-7 קורסייר II.
בינואר 1951 שלחה חברת נורת אמריקאן לחיל האוויר האמריקאי מספר הצעות למטוס קרב יום על-קולי.
המטוס כונה סייבר 45, משום שהכנפיים היו בזווית של 45 מעלות.
המוקאפ הוצג ונבחן ב-7 ביולי 1951 ולאחר שינויים רבים המטוס אושר לטיסה ב-30 בנובמבר 1951. טיטאניום שולב בצורה נרחבת במבנה המטוס כדי להקל על המשקל ולשפר את הביצועים.
בינואר 1952 המריא אב הטיפוס לטיסת הבכורה, ובאותו חודש הזמין חיל האוויר האמריקאי 25 מטוסי טרום-ייצור ועוד 250 מטוסים סדרתיים.
ה-F-1 היה מנוע רקטי שפותח על ידי חברת רוקטדיין לשימוש בסטורן V.
חמישה מנועי F-1 הורכבו בשלבו הראשון (S-IC) של המשגר העצום, ששימש לשיגור המשימות המאוישות אל הירח במסגרת תוכנית אפולו של נאס"א.
ה-F-1 הוא מנוע הדלק הנוזלי בעל תא בעירה יחיד החזק בעולם, עם דחף של 6.77 מגה-ניוטון.
ל-RD-170 יש מעט יותר כוח, אך הוא מורכב מ-4 נחירי פליטה מאוחדים.
F-16 נץ 107 הוא מטוס קרב F-16 פייטינג פלקון מדגם F-16A בלוק 10 בעל מספר זנב 107 אשר שירת בחיל האוויר הישראלי בשנים 1980–2014. למטוס זה רקורד קרבי עשיר במיוחד: המטוס השתתף במבצע אופרה, הפצצת הכור העיראקי "אוסיראק", ולזכות טייסיו נרשמו 6.5 הפלות מטוסי אויב.
זהו מטוס ה-F-16 בעל מספר ההפלות הגבוה ביותר לסוג זה של מטוסים בעולם.
מטוסי ה-F-16 הראשונים מדגמי F-16A ו-F-16B הגיעו לישראל בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 והוצבו בטייסת 117 (טייסת הסילון הראשונה).
מטוס F-16 נץ 107 היה הראשון שנחת בבסיס רמת דוד ב-2 ביולי 1980. ב-1981 השתתף נץ 107 במבצע אופרה שבו השמיד חיל האוויר הישראלי כור גרעיני שנבנה בעיראק ובכך מנע מסדאם חוסיין להשיג נשק גרעיני.
את המטוס הטיס עמוס ידלין והוא היה השני להפציץ את הכור אחרי מוביל המבנה, זאב רז.
את הפלת הבכורה שלו רשם המטוס ב-21 באפריל 1982 כשהטייס זאב רז הפיל מטוס מיג-23 של חיל האוויר הסורי.
את שאר ההפלות רשם המטוס במבצע שלום הגליל.
ב-9 ביוני 1982 הפיל אליעזר שקדי שני מטוסי מיג-23 בעת שהטיס את המטוס.
מאחר שאחת ההפלות נעשתה ביחד עם מטוס קרב אחר, היא נספרה רק כחצי הפלה.
בצהרי יום שישי 11 ביוני 1982 רשם המטוס 4 הפלות, כולן בוצעו על ידי הטייס איתן סטיבה.
בסוף שנת 2014 הוחלט על הוצאתו של נץ 107 משירות, ובפברואר 2015 הועבר המטוס לתצוגה במוזיאון חיל האוויר בבסיס חצרים.
F*ck Love 3: Over You הוא הוצאה מחודשת של מיקסטייפ הבכורה F*ck Love של הראפר והזמר האוסטרלי דה קיד לארוי.
ההוצאה המחודשת יצא לאור ב-23 ביולי 2021, על ידי חברות התקליטים גרייד איי וקולומביה.
מתוך ההוצאה המחודשת יצא הסינגל "Stay".
לאחר צאת ההוצאה המחודשת הגיע המיקסטייפ F*ck Love למקום הראשון במצעד הבילבורד 200. ההוצאה המחודשת עצמה הגיעה לחמישייה הפותחת באוסטרליה, ניו זילנד ופינלנד ולמקום ה-17 באוסטרליה.
מקוםתאריםמכירות אוסטרליה (ARIA) פלטינה ×2 140,000 צרפת (SNEP) זהב 50.000
מדינהתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורעולם23 ביולי 2021הורדה דיגיטלית • סטרימינגגרייד איי • קולומביה
F-1 Trillion הוא אלבום האולפן השישי של הראפר והזמר האמריקאי פוסט מאלון.
האלבום ייצא לאור ב-16 באוגוסט 2024, על ידי חברות התקליטים ריפבליק רקורדס ומרקורי רקורדס.
הגרסה הרגילה של האלבום כוללת 18 שירים, מתוכם 15 הם שיתופי פעולה עם כוכבי קאנטרי ידועים כמו דולי פרטון, בראד פייזלי, בלייק שלטון ומורגן וולן.
הגרסה המורחבת של האלבום, הנקראת "Long Bed," כוללת תשעה שירים נוספים של פוסט מאלון.
+מקבץ רשימות של גופים אשר דירגו את האלבום F-1 Trillionשם הארגוןרשימהמיקוםמקורבילבורד50 האלבומים הטובים ביותר לשנת 202417Chorus.fm30 האלבומים המובילים לשנת 20249
השיר המוביל מהאלבום, "I Had Some Help," שיתוף פעולה עם מורגן וולן, היה להיט גדול שכבש את המקום הראשון במצעד הבילבורד הוט 100 למשך שישה שבועות, וכן הוביל את מצעד שירי הקאנטרי ומצעד הקאנטרי איירפליי.
זה היה השיר הראשון של פוסט מאלון שהגיע למקום הראשון במצעד זה מאז "Circles" בשנת 2019.
האלבום הגיע למקום הראשון במצעד הבילבורד 200 עם 250,000 יחידות שקולות לאלבום שנמכרו בשבוע הראשון ליציאתו, שכללו 213 מיליון השמעות בפלטפורמות הסטרימינג ו-80,000 עותקים פיזיים שנמכרו.
זהו האלבום השלישי של פוסט מאלון שמגיע למקום הראשון במצעד, והפעם הראשונה שהוא מוביל את מצעד אלבומי הקאנטרי.
פוסט מאלון הוא האמן השני בשנת 2024, אחרי ביונסה, שהגיע למקום הראשון במצעד אלבומי הקאנטרי עם אלבום ראשון בז'אנר זה, לאחר שהוביל מצעדים בז'אנרים אחרים בעבר.
פרסתאריךקטגוריהתוצאהמקורפרס גראמי26 בינואר 2025אלבום הקאנטרי הטוב ביותרמארז התקליטים הטוב ביותרפרסי האקדמיה למוזיקת קאנטרי8 במאי 2025אלבום השנהפרס המוזיקה האמריקאית26 במאי 2025אלבום השנהאלבום קאנטרי אהובפרס בחירת הילדים של ניקלודיאון21 ביוני 2025אלבום מועדףפרס איגוד מוזיקת הקאנטרי19 בנובמבר 2025אלבום השנהפרס המוזיקה של ARIAהאמן הבינלאומי הטוב ביותר
במהדורה F-1 Trillion - Long Bed, כל שירי הבונוס הופקו על ידי לואי בל וצ'רלי הנדסום.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור F-1 Trillionאזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםהערותכלל העולם16 באוגוסט 2024הורדה דיגיטלית • הזרמת מוזיקה • תקליטור • תקליטריפבליק • מרקורי
F-86 סייבר (Sabre; מאנגלית: "חרב") הוא מטוס קרב עבר־קולי מתוצרת חברת נורת' אמריקן אוויאיישן שפותח עבור חיל האוויר האמריקאי.
ה־F-86 פותח בשנות ה־40 בעקבות תום מלחמת העולם השנייה והיה אחד ממטוסי הקרב הסילוניים המערביים אשר יוצר בכמויות גדולות מאוד.
טיסת הבכורה שלו נערכה ב־1 באוקטובר 1947 וב־1949 הוא נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקאי.
ב־1980 יצא אחרון מטוסי הסייבר משירות מבצעי בפורטוגל, אם כי מספר אנשים מחזיקים ברשותם מטוסי סייבר פרטיים, וחלקם אף טסים בתצוגות אוויריות ואירועי תעופה.
הצעות ראשונות כמענה לדרישות חילות האוויר של צבא ארצות הברית (USAAF) למטוס קרב, מטוס קרב מלווה או מטוס קרב לתקיפה חד־מושבי לפעולה בגובה רב ביום הוגשו בשלהי 1944, ונגזרו מתכנון המטוס FJ פיורי, בעל הכנפיים הישרות, שפותח עבור הצי האמריקאי.
האב טיפוס XP-86, שיהפוך ל־F-86 סייבר, טס לראשונה ב־1 באוקטובר 1947.
פיקוד האוויר האסטרטגי של חיל האוויר האמריקאי החזיק מטוסי F-86 סייבר בשירות מ־1949 ואל תוך 1950. מטוסי ה־F-86 הוצבו בכנף ההפצצה 22, כנף הקרב 1 וכנף יירוט הקרב 1.
ה־F-86 יוצר הן כמטוס קרב מיירט והן כמטוס קרב לתקיפה.
מספר גרסאות יוצרו לאורך השנים, עם שיפורים שונים ומערכות נשק שונות.
ה־F-86 היה מטוס הקרב לקרבות אוויר האמריקאי העיקרי במהלך מלחמת קוריאה, עם מספר משמעותי של שלושת דגמי הייצור הראשונים שהשתתפו בקרבות.
גרסת המטוס קרב־מפציץ (F-86H) יכלה לשאת עד ל־2,000 פאונד (כ־900 ק"ג) פצצות, לרבות מכל דלק חיצוני שיכל לשאת נפלם.
גרסאות היירוט והקרב נשאו שישה מקלעי M3 בראונינג בעלי קליבר 0.5 אינץ' (12.7 מ"מ) שהורכבו באף המטוס (גרסאות מאוחרות של ה־F-86H נשאו ארבעה תותחי 20 מ"מ במקום המקלעים).
המקלעים הותקנו כך שהקליעים יתכנסו במרחק 1,000 רגל (300 מטר) מקדמת המטוס עם קליע נותב אחד על כל חמישה קליעים למקלע.
מרבית הקליעים שהיו בשימוש ארצות הברית במלחמת קוריאה היו מסוג חודר שריון מבעיר שכללו מגנזיום שנועד להינצת בעת הפגיעה אך ביצועיו היו גרועים מעל גובה 35,000 רגל.
מספר מטוסי קרב חומשו ברקטות לא מונחות בקוטר 2.75 אינץ' (70 מ"מ) לצורכי תרגול, אולם מאוחר יותר נעשה שימוש מבצעי בלחימה ברקטות בקוטר 5 אינץ' (127 מ"מ).
ניתן היה לצייד את המטוסים גם בשני מכלי דלק נתיקים חיצוניים (ארבע ב־F-86F החל מ־1953) שהגדילו את טווח המטוס.
ה־F-86 סייבר גם יוצר ברישיון על ידי במונטריאול כ"קנדאייר סייבר".
הגרסה האחרונה של הקנדאייר סייבר, הסימן 6, נחשבת לאחת הגרסאות הטובות ביותר מבין כל הגרסאות שנבנו בכל מקום אחר.
הסייבר האחרון שיוצר בידי קנדאייר (סייבר מספר 1815) מוצג כיום במוזיאון התעופה של מערב קנדה בוויניפג, לאחר שנתרם על ידי חיל האוויר הפקיסטני.
מדינת ישראל רכשה מטוסי סייבר אחדים בקנדה, אך עם פרוץ מבצע סיני הוטל אמברגו על משלוח המטוסים, והם נמסרו לחיל האוויר המלכותי הקנדי.
מספר אנשים שהיו מעורבים בפיתוח ה־F-86 טענו שטייס הניסוי ג'ורג' וולש שבר את מחסום הקול בעת שצלל עם המטוס בטיסת הבכורה שלו (1 באוקטובר 1947), 14 ימים לפני שצ'אק ייגר שבר את מהירות הקול בטיסה בבל X-1 המונע ברקטה.
ברם, הטענה לא הוכרה רשמית מעולם מאחר שהמהירות לא נמדדה כראוי ולא היו לטיסה עדים רשמיים.
הנעה: מנוע טורבו־סילון מדגם J-47 מתוצרת ג'נרל אלקטריק, בעל דחף של 5,200 lbf (24 kN)
| כיתוב = F/A-18F סופר הורנט במשימה במפרץ הפרסי
| סוג = מטוס קרב רב-משימתי
| יצרן = מקדונל דאגלס (כיום בואינג)
| הנעה = שני מנועי טורבו-מניפה F414-GE-400 מתוצרת ג'נרל אלקטריק
| תותחים = תותח אחד מסוג M61A1 רב קני
| טילים = אוויר-אוויר: AIM-7 ספארו, AIM-9 סיידוויינדר, AIM-120 אמראם,
אוויר-קרקע: AGM-45 שרייק, AGM-65 מאבריק, AGM-88 הארם
טילי שיוט: SLAM-ER טיל שיוט נגד ספינות, AGM-154 טיל שיוט מונחה
| פצצות = פצצות מונחות GPS מסוג JDAM
סדרה של פצצות מונחות לייזר מסוג פייבואי
פצצות שימוש כללי סימן 80
פצצות מצרר מסוג סימן 20 רוקאיי
}}F/A-18E/F סופר הורנט (Super Hornet; מאנגלית: Hornet''' - "צרעה") הוא מטוס קרב אמריקני רב-משימתי מהדור הרביעי מתוצרת מקדונל דאגלס (כיום בואינג).
המטוס משמש בתור מטוס הקרב העיקרי של הצי האמריקני, ומוצב על נושאות המטוסים של הצי.
המטוס נמצא גם בשירות חיל האוויר המלכותי האוסטרלי.
המטוס מצויד בתותח 20 מ"מ פנימי והוא מסוגל לשאת טילי אוויר-אוויר וטילי אוויר-קרקע.
הוא יכול לשאת עד חמישה מכלי דלק חיצוניים, וניתן לציידו במערכת שתאפשר לו לתפקד כמטוס תדלוק.
שני הדגמים של "סופר הורנט", דגם E החד-מושבי ודגם F הדו-מושבי, שומרים על השם והעיצוב של F/A-18 הורנט אך הם למעשה מטוסים שונים שגדולים ב-30% מהמטוס המקורי.
לסופר הורנט יש גוף מוארך וכנפיים מוגדלות, הארכים בשפות התקיפה ובמייצבי הגובה.
מנועי ה-GE F414 חזקים יותר ממנועי ה-F404 המקוריים של ה-F/A-18; חליפת האוויוניקה שודרגה אך דומה באופן בסיסי.
תוכנית ה-E/F החלה כאשר חברת מקדונל דאגלס הציעה את הגדלת ההורנט כדי להחליף את פרויקט ה-A-12 שבוטל (ה-A-12 היה פרויקט שאפתני ויקר לייצר תחליף חמקן למטוסי ה-A-6 של הצי ולמטוסי התקיפה של חיל האוויר האמריקאי).
הקונגרס נטה שלא לממן מטוס "חדש", אך ה-F/A-18E הוצג כשדרוג, וחוזה הפיתוח על סך של 3.8 מיליארד דולר נחתם בדצמבר 1992. המטוס הראשון מהדגם החדש נגלל במקדונל דאגלס ב-17 בספטמבר 1995, והייצור הסדרתי החל בספטמבר 1997, לאחר המיזוג בין מקדונל דאגלס לבואינג חודש קודם לכן.
הסופר הורנט מיוצר גם כיום.
המטוס החל לפעול בשירות הצי האמריקאי בשנת 1999, והוא פועל בו לצד ה-F/A-18 הורנט.
המטוסים מיועדים להחלפה במטוס מהדור השישי שיפותח במסגרת פרויקט F/A-XX החל משנת 2025.
למטוס 11 מתלי חימוש: 2 בקצות שתי הכנפיים, עוד 6 מתלים על שתי הכנפיים (3 בכל כנף) ועוד 3 מתחת לגוף, קיבולת של 17,750 ליברות (8,050 ק"ג) דלק תחמושת חיצונית.
בנוסף לחימוש מסוגים שונים, הוא מסוגל לשאת גם פודי סימון ורכישת מטרות מסוג לנטירן.
F-84 ת'אנדרג'ט הוא מטוס קרב מתוצרת חברת ריפבליק אוויאיישן.
נכנס לשירות בחיל האוויר האמריקאי ב-1947. היה מטוס חד מושבי, בעל כנף ישרה עם מנוע טורבו סילון בעל מהירות מקסימלית תת-קולית.
במהלך מלחמת קוריאה שימש כמטוס התקיפה המוביל.
בסך הכל בוצעו במטוס מדגם זה 86,408 גיחות, ו-60% מהמטרות שהושמדו על הקרקע נזקפו לזכותו.
בשנת 1944 החל המעצב הראשי של חברת ריפבליק אוויאיישן לפתח מטוס קרב שיחליף את מטוס ה-P-47 ת'נדרבולט.
הניסיונות הראשונים היו לשרטט מחדש את ה-P-47, כדי להתאים לו מנוע טורבו סילון ולשפר ביצועיו, אולם ניסיונות אלה עלו בתוהו.
ב-11 בספטמבר 1944, פרסם צבא ארצות הברית את המאפיינים הנדרשים למטוס קרב סילוני.
המפרט כלל מהירות של יותר מ-966 קמ"ש, בטווח מינימלי של 1135 ק"מ, וחימוש של 6 מקלעים בקוטר 12.7 מילימטר או 4 מקלעים בקוטר 15.2 מילימטר.
כמו כן נדרש להשתמש במנוע טורבו סילון של ג'נרל אלקטריק, מסוג TG-180 צירי, שיוצר בהתחלה כאליסון J-35.
באותה שנה (1944) הוזמנו 3 אבות טיפוס.
אב הטיפוס היה בעל ביצועים משופרים כך שטיסות הניסוי התקדמו מהר מאוד וחיל האוויר האמריקאי הזמין מטוסים 25 מטוסי טרום-ייצור ו-75 מטוסים מדגם B.
כאשר מנהל התעופה הפדרלי ביצע ניסויים במנהרת רוח, הוא גילה שהמטוס נכנס לאי יציבות, בשל מנועו החלש.
ניסוי זה גרם לשנות את המנוע במטוס למנוע חזק יותר מסוג J35-GE-15 עם דחף של 4,000 ליברות (17.8 קילוניוטון).
ה־F-84 תנדרג'ט נמנה עם הדור הראשון של מטוסי קרב סילונים שנקלטו בחיל האוויר האמריקאי.
הוא נכנס לשירות לאחר ה-F-80 והיה למפציץ הקרב ישר הכנף האחרון בשירות מבצעי.
מטוסי ה־F-84 נשלחו לקוריאה בדצמבר 1950 וטסו כליווי למפציצי ה־B-29 ולאחר מכן שימשו בתפקידי סיוע אווירי קרוב
דגם G הותאם לנשיאת פצצה גרעינית וכ-1936 מטוסים מדגם זה וכ-100 מטוסים מדגם E הותאמו לשימוש בחזית אירופה בתקופת המלחמה הקרה ושימש ככוח מרתיע במערב אירופה בשנים 1951–1957.
במבצע קדש פעלו מישראל מטוסי קרב-הפצצה של חיל האוויר הצרפתי אשר תקפו והשמידו את מפציצי ה־IL-28 המצרים שסיכנו את ישראל.
F-84F תנדרסטייק הוא תכנון בעל כנפיים רחבות ומשוכות לאחור שפותח על בסיס ה-F-84 הראשונים בעלי הכנפיים הישרות.
מנועו היה חזק יותר והוא השיג ביצועים עבר-קוליים.
מתוך 2,713 מטוסים שנבנו, 450 נמסרו לחיל האוויר הגרמני שהוקם מחדש ועוד 900 למדינות אחרות באירופה.
הנעה: מנוע אחד מסוג אליסון J-35-A-29 טורבו סילון עם דחף של 24.7 קילוניוטון (5,560 ליברות)
6 מקלעים M3 בראונינג בקוטר של 12.7 מילימטר
עד 2,720 ק"ג (4,450 ליברות) של פצצות, הכולל את הפצצה הגרעינית סימן 7
נורת'רופ F-89 סקורפיון היה מטוס קרב סילוני שעוצב בשנת 1948 כמטוס מיירט לכל מזג אוויר עבור חיל האוויר האמריקאי והיה בשימוש משמר האוויר הלאומי של ארצות הברית.
למרות היותו מעוצב עם כנף ישרה שמקטינה את הביצועים, הייתה לו יכולת תמרון טובה מאוד.
היה זה מטוס הקרב הראשון בחיל האוויר האמריקאי שצויד בטילים מונחים, והיה גם הראשון שנשא רקטת אוויר-אוויר גרעינית - ה-AIR-2 ג'יני.
F-Secure (שם מלא:F-Secure Corporation) היא חברה המייצרת תוכנות לאבטחת מערכות מידע.
לחברה סניפים ב-18 מדינות, ונציגות מועטה יותר בכ-100 נוספות.
מעבדות החברה הם בהלסינקי ובקואלה לומפור שבמלזיה.
F-Secure נסחרת בבורסת הלסינקי תחת השם FSC1V.
על-פי טענת החברה היא הראשונה שסיפקה שירותי אבטחה באמצעות הרשת.
החברה מציעה מגוון שירותי אבטחה ובהם:
שירותי אבטחת אינטרנט וחומת אש.
תוכנות אנטי וירוס למערכות הפעלה שונות: מיקרוסופט, מקינטוש, Mobile, ועוד.
אבטחת שירותים עסקיים המתבצעים ברשת.
לוקהיד מרטין F-35I אדיר הוא מטוס קרב רב-משימתי חמקן מהדור החמישי על בסיס מטוס הקרב לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II מתוצרת חברת לוקהיד מרטין האמריקאית ששודרג על ידי צה"ל והתעשיות הביטחוניות של ישראל ומשרת בחיל האוויר הישראלי.
מטוס זה שופר על ידי ישראל והותאם במיוחד לדרישותיה, כאשר הוא מתבסס על ה-F-35A בכל הנוגע לשלדה, מבנה גוף המטוס, מערכות הטיסה וההנעה.
ה-F-35I של חיל האוויר הישראלי רשם תקיפת בכורה והפלת בכורה עולמית עבור ה-F-35.
ב-2008 הזמינה ישראל לראשונה את המטוס, ובשנים שלאחר מכן הגדילה את ההזמנה, עד ל-75 מטוסים (נכון ל-2024).
ב-12 בדצמבר 2016 נחתו בישראל צמד מטוסי ה-F-35 הראשונים והתקבלו בטקס חגיגי.
למחרת ביצע ה-F-35 טיסת בכורה לצד F-16I סופה.
ב-6 בדצמבר 2017 הוכרז המטוס כמבצעי בחיל האוויר הישראלי.
ב-2018 ביצע ה-F-35 את התקיפה המבצעית הראשונה שלו (בעולם), בידי חיל האוויר הישראלי, ככל הנראה במסגרת העימותים עם איראן בסוריה באפריל ומאי 2018. ב-2021 ביצע ה-F-35 את הפלת הבכורה (העולמית) שלו, גם היא בידי חיל האוויר הישראלי, כאשר יירט שני כטב"מים איראניים.
ה-F-35I השתתף במערכה בין המלחמות, במבצע שומר החומות, במבצע עלות השחר, במלחמת חרבות ברזל ובמבצע יד ארוכה ובמבצע עם כלביא.
ה-F-35I אדיר מבוסס על לוקהיד מרטין F-35 לייטנינג II מדגם A.
בין תכונותיו הבולטות של המטוס:
בבנייתו נעשה שימוש של 35 אחוז בחומרים מרוכבים, לרבות ביסמלימיד (BMI) וחומר אפוקסי מרוכב (CEM).
הוא המטוס הראשון בייצור נרחב, שבבנייתו נעשה שימוש בננו-חומרים – אפוקסי מחוזק בננו-צינורית פחמן.
יכולת חמקנות עמידה ופשוטה לתחזוקה, שלא כמו ה-B-2 ספיריט.
מכ"ם מערך סריקה אקטיבי מדגם AN/APG-81 המאפשר למטוס לאתר מטרות וכלי טיס אחרים ממרחק רב.
מערכות אוויוניקה וחיישנים משולבות המאפשרות שיתוף נתונים בין כל מערכות המטוס.
לדוגמה אם מערכת התרעת מכ"ם מזהה איום, אותו מידע יכול אוטומטית לשמש למערכת המכ"ם והנשק לנעילה ושיגור של נשק נגד האיום.
מערכות לניהול תחזוקה שנועדו לחסוך עלויות.
תקשורת נתונים במהירות גבוהה, כולל FireWire 800 וערוץ סיב (FC).
מערכת בקרת טיסה מתקדמת nonlinear dynamic inversion, אשר שולבה לראשונה בהיסטוריה באופן מלא להטסת כלי טיס.
מערכת זו מנתקת בין מדידת פקודות הטייס ותרגום דינמיקת המטוס הרצויה לבין סימולציה אווירודינמית שמשולבת במטוס ומייצרת באופן מיטבי את הדינמיקה המבוקשת על ידי הטייס.
אופן פיתוח זה יעיל מאוד עבור פיתוח שלושת דגמי מטוס ה-F35 בבקרת טיסה עם מרכיבים משותפים רבים.
ניהול מפעילים אלקטרו-הידרוסטטיים – תחליף למפעילים הידראוליים.
מנוע אחד – פראט אנד ויטני F135, המסוגל לייצר דחף בעוצמה של מעל 43 אלף פאונד, ונחשב למנוע החזק ביותר שהותקן במטוס קרב.
השיפורים הישראליים כוללים בין השאר:
מערכות תקשורת נתונים, תקשוב ו-C4ISTAR המותאמים לרשת של צה"ל ובפרט לחיל האוויר הישראלי ולצי"ד של זרוע היבשה.
מערכות לוחמה אלקטרונית מסווגות תוצרת ישראל.
מערכות אבטחת מידע ותקשורת נתונים ישראליות להגן על המטוס מפני לוחמה אלקטרונית ומתקפות סייבר.
מערכות איסוף מודיעין אותות ומודיעין אלקטרוני המאפשרות ל-F-35I לבצע גם משימות ביון ולשתף מידע עם מטוסים אחרים במבנה.
מערכות בקרה אווירית, סריקת שטח ואיכון מטרות משופרות תוצרת ישראל המאפשרות ל-F-35I לשתף מידע ולסמן מטרות לכלי טיס אחרים במבנה.
התאמות לנשיאת ושיגור חימוש ישראלי כגון טיל אוויר-אוויר פיתון 5 ופצצות SPICE של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
אפשרות לנשיאת חימוש חיצוני (שלא בתאים, אלא על הכנפיים, כמו במטוסי קרב רגילים).
אפשרות התקנת מכלי דלק תצורתיים להארכת טווח הטיסה ללא פגיעה בביצועים או בחמקנות.
ישראל הוזמנה להשתתף בפרויקט פיתוח המטוס כחלק מתוכנית Joint Strike Fighter כבר בשנת 1999, אך ההחלטה על ההצטרפות נדחתה עקב העלות שלה (שותפה בדרג ראשון נדרשה להשקיע כשני מיליארד דולר בעלות הפיתוח).
באוקטובר 2001 ערך מנהל הפיתוח העסקי של לוקהיד-מרטין ביקור בישראל, להציג את תוכנית המטוס בפני חיל האוויר.
בשלב זה שווק המטוס במחיר של כ-35 מיליון דולר, נמוך משמעותית ממטוסי הדור הרביעי באותה עת, כגון F-16 (שמחירו כ-50 מיליון דולר), ה-F-15 המתקדמים (80 מיליון דולר), וה-F-22 (85 מיליון דולר).
בתחילת שנת 2002 הודיעה ארצות הברית לישראל שהמועד האחרון להצטרפות לתוכנית הפיתוח של המטוס הוא יולי 2002, תמורת 200 מיליון דולר עבור דרג שני.
אולם ישראל לא הצטרפה לפרויקט.
התעשיות הביטחוניות הישראליות חששו שהן לא יוכלו להשתלב בעתיד במעגל הספקים ל-3,000 מטוסים, שהיו צפויים להירכש והפעילו לחץ לשנות את ההחלטה.
בפברואר 2003, חתם לבסוף ראש משלחת משרד הביטחון בניו-יורק עם משרד ההגנה האמריקני על מזכר הבנות לשיתוף ישראל בפרויקט.
ביולי ישראל שילמה 20 מיליון דולר, תמורת קבלת מעמד זוטר של משקיפה.
במקביל התקבלה הסכמה עקרונית למכירת המטוס לישראל במהלך הסלון האווירי בפריז ביוני 2003 בעת מפגש בין ראש מטה חיל האוויר תא"ל אליעזר שקדי ומנכ"ל לוקהיד מרטין.
באותה עת דובר על מסירת המטוס לישראל החל מ-2012. בשלב זה עוד שווק המטוס כתחליף זול ולכן מספר המטוסים שביקש חיל האוויר לקנות היה גדול יחסית, כ-100, תמורת מחיר של 35 מיליון דולר ליחידה.
באוקטובר 2005 ארצות הברית עיכבה את שיתוף ישראל בפיתוח המטוס, בעקבות מכירת נשק לסין.
ביוני 2006 הודיע ראש להק ציוד תא"ל זאב שניר כי ישראל תרכוש כ-100 מטוסים במטרה להחליף את ה-F-16 הישנים (נץ).
בשלב זה מחיר המטוס נאמד ב-50 מיליון דולר.
במאי 2008 פנתה ישראל רשמית לארצות הברית בבקשה לרכוש את המטוס.
המטרה הייתה להקים טייסת ראשונה בשנים 2013–2014.
באוקטובר 2008 הסוכנות לשיתוף פעולה צבאי וביטחוני (DSCA), גוף של הפנטגון הממונה על מכירת נשק למדינות זרות, הכריז על אישור העסקה למכירת עד 75 מטוסים לישראל.
ישראל הודיעה שברצונה לרכוש לפחות 25 מטוסי F-35, שמבוססים על הגרסה המיועדת לחיל האוויר האמריקני (F-35A), עם אופציה לרכוש 50 מטוסים נוספים, שחלקם עשויים להיות מבוססים על גרסת חיל הנחתים של המטוס.
אולם במהלך 2009 התגלו קשיים בחתימה על ההסכם עקב עלות יקרה מהצפוי וקשיים במשא ומתן עם לוקהיד-מרטין בנוגע לשילוב מערכות אלקטרוניות ישראליות במטוס.
במקום הרכישה נשקלה האפשרות להסתפק בשדרוג מטוסי ה-F-15 וה-F-16 הקיימים, בשילוב רכישת דגמים מתקדמים שלהם.
בסוף הוחלט במערכת הביטחון לרכוש את המטוס, אך נושא שילוב מערכות ישראליות ורכש גומלין היה עדיין במחלוקת.
בתחילת 2010 גובש הסכם חדש לרכישת 19 מטוסים בלבד תוך שילוב רכש גומלין בהיקף גדול, אך חברת לוקהיד מרטין סירבה לחתום על הסכם רכש שיהיה גבוה מעלות הרכש של המטוסים.
בספטמבר 2010 אישרה ועדת הכספים של הכנסת את תוכנית ההצטיידות של חיל האוויר ב-19 מטוסי F-35, בסכום כולל של 2.75 מיליארד דולר במחיר של כ-96 מיליון דולר לכל מטוס.
במסגרת העסקה רכשה ישראל גם מדמי טיסה לאימון הטייסים והקימה האנגרים חדשים.
זו הייתה עסקת הנשק הגדולה בתולדות ישראל.
בנובמבר 2012 סוכם עם לוקהיד מרטין לוח הזמנים לקליטת המטוסים החל מסוף 2016. גם רכש הגומלין סוכם והגיע לכ-1.75 מיליארד דולר עד סוף 2019.
בנובמבר 2014 נתקלה בקשת חיל האוויר ומשרד הביטחון לרכישת טייסת שנייה של המטוס, בעסקה שהיקפה החזוי היה כארבעה מיליארד דולר וחצי, בהתנגדות חריפה בדיון בוועדת השרים להצטיידות ביטחונית.
רוב השרים חשבו שמוטב לישראל להשקיע בכלי טיס בלתי מאוישים תוצרת ישראל מאשר במספר מוגבל של מטוסים נוספים ויקרים.
למרות זאת בפברואר 2015 נחתמה עסקת השלמה נוספת בהיקף של כשני מיליארד דולרים, הכוללת 14 מטוסים, תמורת 110 מיליון דולר למטוס.
המטוסים נקלטו בבסיס נבטים של חיל האוויר מסוף שנת 2016. סימונו של המטוס בתצורה הישראלית הוא F-35I, ושמו העברי "אדיר".
שילוב מערכות ישראליות ייחודיות במטוס התאפשר, לאחר שמשרד ההגנה האמריקני הוסיף לתקציב הפיתוח 450 מיליון דולר לשיפור ציוד הלוחמה האלקטרונית, ובמסגרתו הותקנו גם המערכות הנדרשות מתוצרת ישראל, כך שמחיר כל מטוס הגיע לבסוף ל-120 מיליון דולר.
ב-27 בנובמבר 2016 אישר הקבינט המדיני-ביטחוני רכש של 17 מטוסי F-35I נוספים, ובכך עלה סך מטוסי ה-F-35I שתרכוש ישראל ל-50. באוגוסט 2017 חתמה ישראל על העסקה ומשרד הביטחון הודיע, בעת חתימת העסקה, כי המחיר ליחידה בהזמנה זו היה פחות מ-100 מיליון דולר.
בפברואר 2021 אישרה הממשלה רכש של 25 מטוסים נוספים, על ידי מיחזור ההלוואה שניטלה ב-2015 מחוץ לתקציב המדינה עבור הרכש הקודם של המטוסים.
כתוצאה מכך, צה"ל נאלץ למחזר את ההלוואה הקודמת באמצעות לקיחת הלוואה חדשה.
עלות הריבית הנוספת הייתה כ-217 מיליון דולר, שהם כ-716 מיליון שקל, אשר יגיעו מקופת המדינה.
היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, סבר כי מיחזור ההלוואה אינו מתיישב עם חוק התקציב, אך לבסוף אישר את הרכש.
שר האוצר ישראל כ"ץ גם התנגד למתווה המימון, ועתירה לבג"ץ בנושא נדחתה.
ב-2 ביולי 2023 אישר שר הביטחון יואב גלנט את הזמנתה של טייסת F-35 שלישית, בעלות 3 מיליארד דולר מכספי הסיוע האמריקני בעסקה שתכלול גם רכש גומלין.
בסוף מרץ 2024 אישרה ארצות הברית מכירת 25 מטוסי F-35 לישראל.
בסוף יוני 2024 אשררה ישראל את ההזמנה.
שלושה מרכיבים עיקריים מבדילים את התצורה הישראלית – מערכות C4ISTAR (מודיעין, תקשוב, קשר ופיקוד, שליטה ובקרה), חימוש ומערכות לוחמה אלקטרונית (ל"א).
מערכות התקשורת והשו"ב יתבססו על מערכות ישראליות הפועלות בחיל האוויר, כך שהמטוס ישתלב ברשת הצבאית עם הגעתו.
במערכת הל"א חיל האוויר ישלב במטוס מערכות ייחודיות, ויכולת עצמאית בתחום תאפשר לחיל לעדכן את המערכות באופן מיידי.
בשונה ממטוסים אחרים, פיתוח התצורה הישראלית מתבצע במקביל לפיתוח הכללי של המטוס.
בנוסף יכול המטוס לשאת ולשגר תחמושת ישראלית כגון טיל האוויר-אוויר פיתון 5 ופצצות מונחות.
מספר חברות ישראליות נבחרו לקחת חלק בפרויקט הבין-לאומי הכללי, בהן חברת אלביט מערכות שמייצרת את כוונת קסדת הטייס (שנבחרה כבר ב-1999) וצג מתקדם לתא הטייס, וחברת תדיראן קשר המספקת מגברי רדיו.
בנוסף, במסגרת הסכם רכש גומלין עם ישראל, התעשייה האווירית מייצרת את הכנפיים לחלק מהמטוסים, חברת סאיקלון מוצרי תעופה מספקת תת-מערכות שונות, וחברת סימיגון מספקת תוכנת סימולציה למטוס.
ביוני 2023 בוצע ניסוי טיסה ראשון בישראל לנשיאת חימוש "ברד כבד" חיצוני (כלומר מחוץ לתא הפנימי לנשיאת חימוש).
בניסוי זה נבחנה יכולת המטוס לנשיאת פצצה במשקל טון מסוג JDAM.
ישראל היא המדינה הראשונה לאחר ארצות הברית שמבצעת ניסוי טיסה לשילוב חימוש במטוס.
הניסוי הוכתר כהצלחה ומהווה הוכחת יכולת לביצוע ניסויי טיסה שיאפשרו בעתיד שילוב מגוון פצצות וחימושים במטוס האדיר.
שני המטוסים הראשונים הגיעו לישראל ב-12 בדצמבר 2016, בשעה 20:30 בערב (לאחר עיכוב של מספר שעות באיטליה, תחנת ביניים בטיסתם מארצות הברית).
למחרת, ערכו שני המטוסים את טיסת הבכורה בחיל האוויר הישראלי.
הטייסת הראשונה שקלטה את ה-F-35I היא טייסת 140 ("טייסת נשר הזהב").
שלושה מטוסים נוספים נחתו בארץ ב-23 באפריל 2017 והצטרפו רשמית לטייסת החדשה.
ביום העצמאות בשנת 2017 השתתפו מטוסי ה-F-35I לראשונה במטס חיל האוויר.
ב-6 בדצמבר 2017 הוכרזו טייסת נשר הזהב ותשעת מטוסי ה-F-35I שברשותה כמבצעיים.
ב-14 במרץ 2018 פורסם שה-F-35I רשם טבילת אש מבצעית, אך לא פורט מתי ומהי מהות הפעילות.
ב-11 בנובמבר 2020 נקלטה במרכז ניסויי טיסה בבסיס תל נוף גרסה יחידה מסוגה בעולם לניסויי טיסה של ה-F-35.
ב-1 ביולי 2021, נפתחה טייסת 117 כטייסת הכשרה ואימון של מטוסי ה-F-35I.
ב-26 בספטמבר 2021 נקלטו בישראל שלושה מטוסי F-35 נוספים בבסיס חיל האוויר נבטים והצטרפו לטייסת "אריות הדרום".
ב-24 במרץ 2022 נקלטו בישראל שלושה מטוסי F-35 נוספים בבסיס חיל האוויר נבטים.
שניים מהם הצטרפו לטייסת ב"אריות הדרום" והאחד שנותר הצטרף לטייסת "נשר הזהב".
ב-10 בנובמבר 2022 נקלטו בישראל שלושה מטוסי F-35 נוספים בבסיס נבטים.
ב-13 במרץ 2025 נקלטו בישראל שלושה מטוסי F-35 נוספים בבסיס נבטים והצטרפו לטייסת "אריות הדרום".
ב-18 בינואר 2026 נקלטו בישראל שלושה מטוסי F-35 נוספים בבסיס נבטים והצטרפו לטייסות "אריות הדרום" ו"נשר הזהב".
עד כה סופקו לישראל 48 מטוסים מסוג F-35I (מתוכם, 47 מטוסים מבצעיים ועוד מטוס ניסוי אחד), כשהוזמנו בסך הכל 75 מטוסי F-35I.
ראו עוד בשירות בחיל האוויר הישראלי.
מטוסי ה-F-35I משרתים בטייסות הבאות:
– מטוס ניסוי אחד שפותח בהתאם לצרכים הייחודיים של חיל-האוויר הישראלי עם יכולות איסוף אותות ומידע באמצעות ציוד ייעודי.
ב-22 במאי 2018 אמר מפקד חיל האוויר האלוף עמיקם נורקין ש.
בכך אישר שחיל האוויר הישראלי ביצע את התקיפה המבצעית הראשונה של ה-F-35 בעולם.
מטוסי F-35I לקחו חלק במב"מ - "המערכה בין המלחמות" - וביצעו תקיפות במקומות שונים במזרח התיכון, כולל בסוריה במהלך הסכסוך האיראני-ישראלי במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
ב-11 במאי 2021 השתתפו 8 מטוסי F-35I בתקיפת 150 מטרות טרור במערך הרקטי של חמאס, בהן 50–70 בורות שיגור בצפון רצועת עזה, כחלק ממבצע שומר החומות.
ב-6 במרץ 2022 הותר לפרסום שחיל האוויר הישראלי רשם את ההפלה הראשונה בעולם לזכות ה-F-35, כאשר מטוסי F-35I ישראליים הפילו זוג מל"טים איראניים שניסו להעביר מטען של אקדחים לרצועת עזה ב-15 במרץ 2021.
מטוסי F-35I השתתפו במבצע עלות השחר באוגוסט 2022, כולל בתקיפת הפתיחה נגד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ברצועת עזה.
ה-F-35I "אדיר" השתתף גם במלחמת חרבות ברזל, שפרצה ב-7 באוקטובר 2023. מטוסי ה"אדיר" לקחו חלק רב בלחימה האווירית וקצב הפעילות שלהם היה פי 5 מאשר מצבי שגרה וביטחון שוטף.
כל מטוס ביצע 2–4 גיחות ביום.
מערך ה"אדיר" הצליח לשמור על כשירות גבוהה מאוד בזכות המערך הטכני של חיל האוויר הישראלי וצוותי הקרקע.
ב-31 באוקטובר יירט מטוס "אדיר" מעל הים האדום טיל שיוט ארוך-טווח ששיגרו החות'ים לעבר אילת וזו הייתה הפלת בכורה עולמית של טיל באמצעות ה-F-35.
מטוסי F-35I ביצעו את התקיפות בעומק לבנון, במעוזי חזבאללה בבעלבכ, שם הפציצו מתקנים אסטרטגיים ומתקנים של המערך האווירי של חזבאללה.
לפי מקורות זרים, מטוסי F-35I ביצעו את תקיפת הקונסוליה האיראנית בדמשק בה נהרג בסיכול ממוקד בריגדיר גנרל מוחמד רזא זאהדי, מפקד כוח קודס בסוריה ולבנון.
מטוסי F-35I השתתפו גם בסיכול המתקפה האיראנית על ישראל ב-14 באפריל 2024 בו הם יירטו טילי שיוט וכטב"מים רבים ששיגרה איראן לעבר ישראל.
ב-17 במאי 2024 ביצע מטוס F-35I "אדיר", ביחד עם מסוק קרב AH-64D אפאצ'י "שרף", סיכול ממוקד במחבל בכיר (מפקד חטיבת ג'נין של הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני) בלב ג'נין.
ב-13 ביולי 2024 צה"ל חיסל בתקיפה אווירית את מוחמד דף, ראש הזרוע הצבאית של חמאס, ואת ראפע סלאמה, מח"ט ח'אן יונס של חמאס וסגנו של דף.
התקיפה בוצעה על ידי שני מטוסי F-35I "אדיר" שהטילו 8 פצצות "ברד כבד" – פצצת JDAM במשקל – על המסתור של דף וסלאמה בפאתי אל-מוואסי בח'אן יונס.
ב-20 ביולי 2024 במבצע יד ארוכה ביצעו מטוסי F-35I "אדיר" תקיפה אווירית נגד מטרות טרור, תשתיות ומאגרי נפט של החות'ים ליד נמל אל-חודיידה שבתימן כתגובה לפיגוע הכטב"ם בעיר תל אביב ב-19 ביולי בו נרצח אזרח ישראלי.
ב-26 באוקטובר 2024 במבצע "ימי תשובה" ביצעו מטוסי F-35I "אדיר" תקיפות אוויריות ברחבי איראן והשמידו בין השאר את רוב מערכות ההגנה האווירית של איראן, כולל סוללות ה-S-300, דבר שאפשר חופש תקיפה למטוסי הגל השני שפגעו בתשתיות צבאיות חשובות ובתוכנית הטילים האיראנית.
במהלך המלחמה, מערך מטוסי ה"אדיר" שמר על כשירות מבצעית של למעלה מ-90% בזכות מערך תחזוקה וחימוש מקומי וטכנאי המערך הטכני של חיל האוויר שעבדו במסירות מסביב לשעון, זאת לעומת כשירות של כ-51% בחיל האוויר של ארצות הברית.
מטוסי F-35I "אדיר" ביצעו תקיפות רבות באיראן במסגרת מבצע עם כלביא שהחל ב-13 ביוני 2025. התקיפות כללו דיכוי הגנה אווירית, הפצצה אסטרטגית של מתקני תוכנית הגרעין האיראנית ומתקני ייצור טילים, סיכולים ממוקדים בצמרת הפיקוד הצבאי של המשטר האיראני ויירוט כלי טיס בלתי מאוישים.
מטוסי ה-F-35I שודרגו כך שהם יכולים לבצע את הגיחות לאיראן ללא צורך בתדלוק אווירי וללא פגיעה בביצועים או בחמקנות.
מנוע: מנוע טורבו-מניפה מדגם פראט אנד ויטני F135
דחף עם מבער אחורי: 191 קילוניוטון (43,000 ליברה-כוח)
רדיוס פעולה קרבי: 1,158 ק"מ (625 מייל ימי) למשימת תקיפה ו-1,407 ק"מ (760 מייל ימי) למשימת עליונות אווירית
רדיוס פעולה קרבי עם מכלי דלק תצורתיים: למעלה מ-1,700 ק"מ
עומס כנף: 526 ק"ג למטר רבוע (107.7 ליברות לרגל רבוע), 745 ק"ג למטר רבוע כאשר טעון במשקל מרבי
תאוצת g מרבית: g 9
תותח: 1 × תותח אוטומטי גאטלינג בקליבר 25 מ"מ, מדגם GAU-22/A חמוש ב-180 פגזים
נקודות נשיאה לחימוש: 6 כנות חיצוניות על הכנפיים עם יכולת נשיאה של 6,800 ק"ג ושני תאים פנימיים עם יכולת נשיאה של 1,360 ק"ג, סך הכל ה-F-35I יכול לשאת חימוש במשקל 8,100 ק"ג (כ-8 טונות).
פיתון 5 (בדגם F-35I של חיל האוויר הישראלי)
פצצת שימוש כללי סימן 82, סימן 83 וסימן 84
פצצת מצרר מדגם Mk.20 Rockeye II
WCMD – מפזר חימוש מתקן רוח
פצצת SDB (פצצות בקוטר קטן) מדגם GBU-39
פצצות JDAM, כולל פצצת "ברד כבד"
ה-F-35I אדיר יכול לשאת גם פצצות תוצרת ישראל, כגון רפאל SPICE ("ברד").
מערכת כוונות ובקרת ירי מדגם AAQ-40 E/O תוצרת לוקהיד מרטין
מערכת אזהרה מפני טילים AN/AAQ-37 Distributed Aperture System מתוצרת נורת'רופ גרומן
מערכת לוחמה אלקטרונית AN/ASQ-239 ברקודה תוצרת BAE Systems
מערכת לוחמה אלקטרונית ישראלית מסווגת תוצרת אלביט מערכות, ייחודית רק ל-F-35I הישראלי
מערכות תקשוב CNI מדגם AN/ASQ-242 תוצרת נורת'רופ גרומן שכוללת:
מערכת שיתוף מידע מדגם Link 16
SINCGARS – מערכת רדיו רשתית קרבית
מערכת HAVE QUICK להצפנת והגנת קשר רדיו
מערכת ניווט אווירית טקטית (TACAN)
מערכת תקשוב ושיתוף מידע של הכוחות המזוינים של ארצות הברית TADIL-J
בדגם F-35I אדיר ישנן מערכות אוויוניקה, C4ISTAR, תקשוב ולוחמה אלקטרונית ישראליות נוספות הייחודיות לחיל האוויר הישראלי
F102 DKW היא מכונית משפחתית שיוצרה על ידי חברת DKW במשותף עם חברת Auto Union הגרמנית, בין השנים 1963–1966. יוצרו 53,053 יחידות.
ה-F102 DKW היה המודל האחרון שפותח לפני השתלטות קבוצת פולקסווגן על חברת Auto Union
דגם ה-F102 DKW גרם לחברה הפסדים ניכרים ודגם ה-DKW F102 תוכנן מחדש כדי להתאים מנוע ארבעה צילינדרים, ארבע פעימות, אשר פותח על ידי חברת מרצדס בנץ.
בשלב זה מותג DKW ננטש בחודש מרץ 1966 והתחיל ייצור F103 אאודי.
בשנת 1932, אוחדו אאודי, DKW, הורך וונדראר (Wanderer) לחברה אחת - אוטו אוניון AG) Auto Union).
F/A-259 סטרייקר הוא מטוס תקיפה קל, הנמצא בפיתוח משותף של התעשייה האווירית לישראל וחברת אארו וודוכודי, יצרנית המטוסים הגדולה בצ'כיה.
תוכניות פיתוח למטוס הוצגו לראשונה בסלון האווירי בפארנבורו, בריטניה בשנת 2018. המטוס יועד להשתתף בתחרות מטוס התקיפה הקל העתידי של חיל האוויר האמריקני (תוכנית OA-X).
המטוס מתוכנן על בסיס ה-L-159 של אארו, וצפוי לקבל מערכות אוויוניקה וטכנולוגיות מתקדמות נוספות מבית התעשייה האווירית שיביאו את יכולות המטוס לרמה של דור רביעי.
המטוס מתוכנן למשימות תקיפה, לוחמה בעצימות נמוכה, סיור ופטרול וביון.
המטוס צפוי להיות באורך של 12.8 מטר, מוטת כנפיים של 9.75 מטר ומשקל מרבי של 7,982 קילוגרם.
כנפי המטוס לא יכללו את מכלי הדלק בקצה הכנף האופייניים למטוסי L-159 במקום זאת כנפי המטוס יכללו תאי דלק פנימיים.
כמו כן המטוס מתוכנן לפעול משדות ארעיים ולא סלולים וכולל אופציה להתקנת מערכת תדלוק אווירי.
המטוס יהיה חד-מושבי ויכלול תא טייס מזכוכית מותאם לאמצעי ראיית לילה, שלושה מסכים רב תכליתיים עם ממשק שליטה המעוצב בתפיסת HOTAS, מכ"ם מפתח סינתטי מבית אלתא מערכות.
אופציונלית ניתן יהיה לכלול מכ"ם מערך סריקה אלקטרוני מתקדם, מערכת תצוגת כסדה עילית, ומערכת תקשורת לווינית.
המטוס יכלול שבע תחנות חימוש – שלוש מתחת לכל כנף ואחת בגחון המטוס.
ויוכל להשתמש במגוון טילי אוויר-אוויר, רקטות וכוורות רקטות, פודי תותחים, פצצות, חימוש מונחה, ומכלים נתיקים.
המטוס יוכל גם לשאת פודים לתקיפה וביון.
הצפי למשקל חימוש מרבי למטוס הוא 2,722 קילוגרם.
התעשייה האוורית קיבלה מחברת Aero Vodochody מטוס L-39 אלבטרוס, מספר זנב 4X-CFM המשמש כפלטפורמה לניסויי טיסה עבור הפרויקט.
.F.A.M.E (בעברית: תהילה) הוא אלבום האולפן השלישי של הזמר הקולומביאני-ספרדי מאלומה.
האלבום יצא לאור ב-18 במאי 2018, על ידי חברת התקליטים סוני מיוזיק לטין.
מהאלבום יצאו שלושה סינגלים ושלושה סינגלים שיווקים אשר נכללו קודם כל בסרט שפרסם באינסטגרם ובאתר שיתוף התכנים יוטיוב.
הסינגל הראשון נקרא "Felices los 4"; השני "Corazón" והשלישי "El Prèstamo".
כדי לקדם את האלבום, מאלומה יצא לסיבוב הופעות בשם "F.A.M.E Tour".
אלבום זה הוא גם האלבום הראשון של מאלומה אשר נכתב גם בשפה האנגלית וגם בשפה הספרדית.
ב-21 באפריל 2017 יצא לאור הסינגל הראשון מתוך האלבום, "Felices los 4", כסינגל דיגיטלי בחנויות מוזיקה ואתרי מוזיקה.
ב-7 באפריל 2017 יצא לאור רמיקס סלסה לשיר יחד עם הזמר הספרדי מארק אנתוני.השיר קיבל שבחים רבים והגיע למקום ה-48 במצעד הוט 100 של בילבורד האמריקאי ולמקום השני במצעד השירים הלטיניים.
"Corazón" יצא לאור כסינגל דיגיטלי בחנויות המוזיקה ב-3 בנובמבר 2017 כסינגל השני מתוך האלבום.
הסינגל הגיע למקום ה-87 במצעד הבילבורד הוט 100 ולמקום החמישי במצעד השירים הלטיניים.
"El Prèstamo" יצא לאור כסינגל דיגיטלי בחנויות ובאתרי המוזיקה ב-9 במרץ 2018 כסינגל השלישי מתוך האלבום.
הסינגל הגיע למקום השמיני במצעד השירים מתחת להוט 100, ולמקום העשירי במצעד השירים הלטיניים.
ב-24 בנובמבר 2017 הוציא מאלומה לאור שלושה סינגלים שיווקיים: "GPS", "Vitamina" ו-"23".
שניים משלושת הסינגלים, "GPS" ו-"Vitamina", נכנסו למצעד השירים הלטיניים, למקומות 35 ו-49 בהתאמה.
ב-4 במאי 2018 יצא הסינגל השיווקי הרביעי מהאלבום, שנקרא "Marinero", יחד עם קליפ של השיר ביוטיוב.
השיר נכנס למצעד השירים הלטיניים למקום ה-27.
ב-23 בנובמבר 2017 הוציא מאלומה לאור סרט בן 26 דקות כדי לשווק את האלבום, יחד עם הבמאי ג'סי טררו שביים את הקליפ לשירים Corazón, "El Prestamo" ו-"Felices Los 4".
בסרט מופיעים הסינגלים הקודמים של מאלומה "Cuatro Babys", "GPS", "Vitamina" ו-"23".
לאחר מכן שלושת הסינגלים יצאו גם כסינגלים שיווקיים.
כדי לקדם את האלבום יצא מאלומה לסיבוב ההופעות "F.A.M.E Tour".
רשימת השירים מתוך אמזון ומתוך טיידל.
(שם מלא Fuck You Extended Play) הוא המיני-אלבום הראשון של הזמרת-היוצרת הפופ הבריטית לילי אלן.
האלבום יצא לאור ב־31 במרץ 2009, על ידי חברות התקליטים קפיטול רקורדס.
F.I.S.T.: Forged In Shadow Torch (בתרגום חופשי לעברית: אגרוף: חושל בצל הלפיד) הוא משחק מטרוידבניה ופעולה-הרפתקאות לשחקן יחיד משנת 2021 שפותח בסין על ידי TiGames והופץ על ידי Bilibili .
המשחק עוקב אחר רייטון, ארנב מואנש שבעברו היה טייס קרב ואלוף הפלות, שמחדש את מאבקו נגד הלגיון הרובוטי שפלש לעיר הלפיד, דיסטופיה דיזלפאנקית, בעודו חמוש באגרוף מכני ענק.
רייטון צריך לגלות ולחקור אזורים שונים מעל ומתחת לפני הקרקע, להילחם באויבים, להתמודד עם מלכודות ולמצוא נשקים חדשים, תוך כדי שהוא פוגש דמויות שהשיחות איתן מקדמות את העלילה.
השחקן שולט בארנב רייטון שיכול לרוץ, לקפוץ, לבצע תנועת דאש (התקדמות מהירה), להכות ולהשתמש במספר יכולות מיוחדות בעודו חוקר את עיר הלפיד ומקומות סמוכים לה, מעל ומתחת לפני הקרקע.
כנהוג במשחקי מטרוידבניה, חלק גדול מהאזורים חסומים בפני השחקן עד שימצא דבר-מה שיאפשר לו לעבור את החסימה.
לאורך המשחק השחקן מוצא מספר נשקים וניתן לרכוש עבורם שילובי מכות נוספים, מתחנות מכירה הפזורות בשטח, בתמורה למטבעות שמרוויחים מהבסת אויבים ומתיבות הפזורות בשטח.
השגת הנשקים הנוספים דרושה על מנת לקדם את העלילה מכיוון שהם פותחים בפני השחקן יכולות תנועה חדשות שמאפשרות הגעה למיקומים שאינם נגישים בהיעדר הנשק הדרוש.
אחד התמריצים לחקר הסביבה, הבנויה כמסדרונות רבים ומתפתלים ואזורי פלטפורמינג, הוא מציאת רכיבים הדרושים לשדרוג מדדי הדמות, למשל הארכת מד החיים כך שהדמות יכולה לספוג יותר פגיעות לפני המוות.
במהלך המשחק השחקן נדרש להתמודד עם מגוון של אויבים, לרבות בוסים שהתקפותיהם ואורך מד חייהם הופך אותם ליריבים מאתגרים יותר מאויבים פשוטים.
לאורך הדרך השחקן פוגש מגוון דמויות של חיות מואנשות.
עם חלקן נדרשת שיחה על מנת לקדם את העלילה הראשית ועם האחרות אפשר לבחור לשוחח על מנת לרכוש מהן דבר-מה באמצעות מטבעות או פריטים שונים שנמצאו בזמן חקר עולם המשחק.
לפי אתר הביקורות Metacritic, המשחק קיבל לרוב ביקורות חיוביות מהמבקרים.
גרסת ה-Windows קיבלה ממוצע משוקלל של 81 מתוך 100, גרסת הפלייסטיישן 5 קיבלה 80 מתוך 100, גרסת הנינטנדו סוויץ' קיבלה 79 מתוך 10. לעומת זאת גרסת האקסבוקס סדרה X קיבלה 70 מתוך 100 (ביקורת אחת בלבד), וגרסת הפלייסטיישן 4 קיבלה 66 מתוך 100.
ג'ון קאל מקורמיק מהאתר "Push Square" העניק למשחק ציון של 8 מתוך 10 וכתב: .
קרטיס-רייט XF-87 בלקהוק או F-87 היה אב טיפוס של מטוס קרב-יירוט אמריקאי לכל מזג אוויר, ופרויקט המטוס האחרון של החברה.
ה-XF-87, שתוכנן כתחליף למטוס הלילה/יירוט P-61 Black Widow מתקופת מלחמת העולם השנייה, שהיה מונע מדחף, הפסיד בתחרות רכש ממשלתית לנורת'רופ F-89. אובדן החוזה היה קטלני עבור החברה; תאגיד קרטיס-רייט סגר את חטיבת התעופה שלו ומכר את נכסיו לחברת North American Aviation.
המטוס החל את דרכו כפרויקט למטוס תקיפה.
כאשר חיל האוויר של צבא ארצות הברית פרסם דרישה למטוס קרב סילוני לכל מזג אוויר בשנת 1945, התכנון עובד מחדש עבור בקשה זו.
ה-XP-87 היה מטוס גדול בעל כנף בינונית, עם ארבעה מנועים המחוברים לתרמילי כנף, עם זנב במרכז ותחתית תלת-אופן.
שני אנשי צוות (טייס ומפעיל מכ"ם) ישבו זה לצד זה תחת חופה אחת.
החימוש היה אמור להיות צריח ממונע המותקן בחרטום ובו ארבעה תותחים בקוטר 20 מ"מ (0.79 אינץ'), אך זה מעולם לא הותקן באבות הטיפוס.
במקום זאת, המטוס חומש בארבעה תותחים קבועים בקוטר 20 מ"מ שיורים קדימה.
הטיסה הראשונה של ה-XF-87 בלקבורן הייתה ב-5 במרץ 1948. למרות שהמהירות המרבית הייתה נמוכה מהצפוי, המטוס ענה על שאר הציפיות מלבד זאת, וחיל האוויר של ארצות הברית שהוקם לאחרונה (בספטמבר 1947) הזמין 57 מטוסי קרב מדגם F-87A ו-30 מטוסי סיור מדגם RF-87A קצת יותר מחודש לאחר מכן.
מאחר שבעיות הביצועים נבעו מחוסר כוח, ארבעת מטוסי הטורבו-סילון Westinghouse XJ34-WE-7 של האבות-טיפוס היו אמורים להיות מוחלפים בשני מטוסי סילון J47 של ג'נרל אלקטריק בדגמי הייצור.
אחד משני האבות-טיפוס XF-87 היה אמור לעבור שינוי כבסיס ניסוי למנועים החדשים.
בשלב זה, חיל האוויר האמריקאי החליט כי ה-F-89 סקורפיון הוא מטוס מבטיח יותר.
חוזה ה-F-87 בוטל ב-10 באוקטובר 1948, ושני האבות-טיפוסים נגרטו.
מנוע: 4 מנועי טורבו-סילון מדגם Westinghouse XJ34-WE-7, דחף של 13 קילו-ניוטון כל אחד
F91 דודלאנג' הוא מועדון כדורגל מהעיר דודלאנג' (Dudelange), שבדרום לוקסמבורג.
אצטדיון הבית של המועדון הוא סטאד יוס נוסבאום ובו 2,600 מושבים.
הקבוצה, שהוקמה בשנת 1991 מאיחוד המועדונים אליאנס דודלאנג', סטאד דודלאנג' וUS דודלאנג' נחשבת לאחת הקבוצות הבכירות בכדורגל הלוקסמבורגי, וזכתה ב-16 אליפויות ליגת העל הלוקסמבורגית, וב-8 גביעים.
הקבוצה הוקמה בשנת 1991 משלושה מועדונים בעיר דודלאנג': אליאנס דודלאנג', סטאד דודלאנג' ו - US דודלאנג', כל המועדונים האלו היו כבר בעלי אליפויות לוקסמבורג או גביע לוקסמבורג לפני האיחוד.
בשנים שלפני האיחוד שלושת המועדונים החלו להתפרק ועל כן נוצר האיחוד במטרה ליצור מסגרת יציבה שתשלב את שלושת המועדונים בתוכה.
שתי הקבוצות החזקות יותר, US דודלאנג' וסטאד דודלאנג' נאבקו על קיומן בליגה הראשונה בעוד שאליאנס דודלאנג' נאבקה על חייה על מנת לא לרדת מהליגה השנייה.
F91 דודלאנג', שהתחילה את משחקיה בעונת נאלצה להתחיל את משחקיה דווקא בליגה השנייה, על חשבון מקומה של אליאנס דודלאנג'.
בעונה שלאחר מכן עלתה הקבוצה לליגה הראשונה והוכחה כקבוצת צמרת לכל דבר, דבר שהתבטא בכך שעד לעונת הייתה הקבוצה תמיד בחלק העליון של הטבלה.
הקבוצה השתתפה במספר תחרויות אירופיות, בגביע המחזיקות, בגביע אופ"א, בליגת האלופות ובליגה האירופית והופיעה לראשונה בגביע המחזיקות בעונת כאשר בשלב ההעפלה הראשון נפגשה הקבוצה עם קבוצת מכבי חיפה הישראלית אך חיפה ניצחה בשני המשחקים בתוצאות 0–1 ו-1–6 ולכן דודלאנג' לא העפילה לסיבוב הראשון.
בעונת הקבוצה הפסידה בשלב ההעפלה לקבוצת פרנצווארוש ההונגרית ולכן לא העפילה גם הפעם לסיבוב הראשון.
לקראת סוף שנות ה-90 הקבוצה השתפרה בהדרגה ושברה את שליטתה המוחלטת של ג'אוניס אסץ' בכך שזכתה באליפות הליגה בעונת בהפרש של 11 נקודות מהמקום השני בליגה.
בעונת 1999/2000 הפסידה בגביע אופ"א בשלב ההעפלה להיידוק ספליט מקרואטיה.
הקבוצה הופיעה לראשונה בליגת האלופות בעונת אך הפסידה בשלב ההעפלה הראשון ללבסקי סופיה מבולגריה.
עונה לאחר מכן הופיעה שוב בליגת האלופות בעונת אך הפסידה כבר בשלב ההעפלה הראשון לסקונטו ריגה הלטבית.
הקבוצה הופיעה בפעם השלישית בליגת האלופות בעונת אז הפסידה גם בשלב ההעפלה הראשון, הפעם לוארדאר סקופיה המקדונית.
בפעם השנייה בה שיחקה הקבוצה בגביע אופ"א, בעונת , הפסידה בשלב ההעפלה לארטמדיה פטרז'לקה הסלובקית ולכן לא העפילה לסיבוב הראשון גם הפעם.
הפעם האחרונה בה הופיעה הקבוצה בגביע אופ"א הייתה בעונת , אז הפסידה הקבוצה בשלב הראשון לאף.
בעונת זכתה הקבוצה בדאבל הראשון של הקבוצה מאז האיחוד ובעקבות כך חזרה לליגת האלופות בעונת 2005/2006, אז ניצחה בשלב ההעפלה הראשון את אן.
זרניצקי מוסטאר מבוסניה והרצגובינה אך בשלב ההעפלה השני הפסידה לראפיד וינה האוסטרית.
בעונת הפסידה הקבוצה בשלב ההעפלה הראשון לרבוטניצ'קי קומטל סקופיה המקדונית.
בעונת הקבוצה השתתפה בליגה האירופית והפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון לקבוצת ראנס מדנמרק והודחה מהטורניר.
בעונת הצליחה להגיע הקבוצה לסיבוב המוקדמות השלישי לאחר שגברה על טרה פנה מסן מרינו ועל רד בול זלצבורג האוסטרית בזכות הפרש שערים.
בסיבוב המוקדמות השלישי הפסידה הקבוצה למריבור הסלובנית והודחה לשלב הפלייאוף של הליגה האירופית, שם פגשה את הפועל תל אביב הישראלית.
במשחק הראשון, בלוקסמבורג, הפסידה הקבוצה המארחת 1:3 והודחה.
בעונת הקבוצה הפסידה בסיבוב המוקדמות הראשון של הליגה האירופית לקבוצת מילסמי ממולדובה והודחה מהטורניר.
בעונת הפסידה בסיבוב המוקדמות השני לקבוצת לודוגורץ ראזגרד והודחה מהטורניר.
בעונת הקבוצה ניצחה בשלב הפלייאוף של הליגה האירופית את קלוז' הרומנית בשלב הפלייאוף והפכה לקבוצה הראשונה בתולדות הכדורגל הלוקסמבורגי שעולה לשלב הבתים של הליגה האירופית.
בעונת העפילה בפעם השנייה ברציפות לשלב הבתים בליגה האירופית.