tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באוגוסט 2010 התקיים דיון ראשון בנושא בפסטיבל הספרים באדינבורו ובמרץ 2012 הוא הוצג לראשונה באופן רשמי באוניברסיטת אוקספורד, במסגרת דיון בנושא כוחה של הספרות וזכויות האדם.
הוצאת Novel Rights שכהן ברזילי הקימה בשנת 2011, מוציאה לאור סיפורים קצרים בפלטפורמה דיגיטלית, מדרבנת את הקוראים להפוך במהלך הקריאה מקוראים פאסיביים לאקטיביסטים באמצעות מידע רלוונטי על זכויות האדם ולינקים לפעולת הצלה ממוקדת.
בין הכותבות אשר סיפוריהן יצאו לאור באנגלית בהוצאה Novel Rights, הסופרת האיראנית-קנדית, מרינה נעמת (הסיפור "ליילה") והסופרת הסרי לנקית-בריטית רומה טורנה ("לא ליד הילדים").
בנוסף לסיפורים, ההוצאה מקדמת את ז'אנר ספרות זכויות אדם בסדרת אירועים והרצאות בינלאומיים בשם: "כוחה של הספרות וזכויות אדם".
כהן ברזילי הופיעה באוניברסיטאות וירידי ספרים בעולם, ביניהם באדינבורו, טורינו, מילאנו, וגלוויי, שם גם העבירה לראשונה קורס קיץ בנושא ספרות זכויות אדם.
כתוצאה מפעילותה בתחום, אוניברסיטאות שונות אימצו יצרו קורסים אקדמיים בנושא ספרות זכויות אדם, והתפרסמו מחקרים בנושא באירופה ובמזרח התיכון.
בשנת 2023 הקריאה חברת הכנסת נעמה לזימי (עבודה) שירמתוך האסופה במליאת הכנסת בדיון שעסק בנושא הקמה של רשות למניעה של העוני.
בשנת 2022 הוציאה כהן ברזילי רומן ראשון בשם"חשופיות" אשר עסק בנושא פוסט טראומה, ברומן חושפת כהן ברזילי את הפצעים האישים שלה מתקופת העסקתה ככתבת פלילים.
הרומן יצא גם בגרסה מודפסת ובגרסה דיגיטלית.
בשנת 2012 כהן ברזילי ייסדה את מרכז מדיה נשים בארגון "אנו" והייתה ממייסדות תא העיתונאיות במטרה לקדם נשים בתקשורת ונשים עיתונאיות.
יחד עם חברותיה לתא העיתונאיות היא הקימה את מאגר הנשים המומחיות המקוון הראשון והגדול בארץ (מועצת החכמות), פעלה לשילוב נשים בכנסים יחד עם שיר נוסצקי ואלבום הפאנלים הגדולים.
כהן ברזילי היא מוזמנת לעיתים לוועדת הכנסת לקידום מעמד האישה ושוויון בין המינים.
תא העיתונאיות נבחר בינואר 2014 למקום 5 מתוך 100 המשפיעים ביותר בתקשורת בשנת 2015 על ידי מגזין פירמה של גלובס.
תוכנית הפעולה להחלטת האו"ם 1325
בין השנים 2012–2016 כהן ברזילי הייתה מהפעילות למען הטמעת החלטת האו"ם 1325 בישראל.בעקבות הפעילות, מדינת ישראל אימצה תוכנית פעולה כוללת פעולה להחלטה 1325 ההחלטה התקבלה באופן רשמי גם בעיריית תל אביב
בשנת 2016 ייסדה כהן ברזילי את Out of the Box, עסק חברתי בינלאומי לקידום יזמות וחדשנות בחינוך לחלל ולתעופה.
היא פועלת בשיתוף פעולה עם סוכנויות חלל ביניהןסוכנות החלל האמריקאית נאס"א וסוכנות החלל הישראלית,ארגוני תעופה בינלאומיים ומשרד החינוך אשר אף אישר את התוכניות הדגל של החברה כהערכה חלופית לבגרות.
כהן ברזילי זכתה בהוקרה מיוחדת מטעם העיר גבעתיים ומחוז תל אביב במשרד החינוך והסנטור של קליפורניה על פעילותה לקידום תחום היזמות והחינוך לחלל.
היא משמשת משנת 2020 כמנטורית בסוכנות האו"ם לענייני החלל החיצון UNOOSAופועלת לקידום נערות ונשים בתחום החלל והתעופה.
נשואה לשמואל ברזילי, ואם לשתי בנות.
ורד נסים (נולדה ב-4 באוגוסט 1980) היא אמנית ישראלית רב תחומית ומרצה במרכז האקדמי לעיצוב ולחינוך ויצו חיפה.
ביצירותיה משלבת נסים ציור, צילום, פיסול, וידאו ארט וניו מדיה.
במקביל לעבודתה כאמנית עוסקת גם באוצרות ובייעוץ אמנותי.
ורד נסים נולדה בחולון ונסים גדלה במשפחה ממעמד הפועלים, משפחת קשת יום של עולים חדשים.
זיכרונותיה מתחברים לתחושות קשות של קיפוח ומצוקה כלכלית ומעמדית.
אביה עבד כפחח עד גיל 67 לפרנסת המשפחה ואמה פנסיונרית של נעמ"ת שעבדה בניקיון.
בשנת 2002 החלה את לימודיה במדרשה לאמנות במכללה האקדמית בית ברל, שם לראשונה מצאה את מקומה ואף הצליחה בלימודיה.
סמינר שכתבה במסגרת לימודיה על אמנות מזרחית הפגישה אותה עם אמנים כמו שולה קשת ומאיר גל שפתחו בפניה עולם חדש.
נסים, כ"אמנית מזרחית" עוסקת בנושאים הבוחנים קטבים בזהות, במגדר, ובמעמד חברתי-כלכלי.
נושאים אלו היא קושרת לזהותה המזרחית.
עבודותיה עוסקות בפערי התרבות ובמעמד הפועלים, עוסקות בשיח מגדרי ופמיניסטי, ובשיח על אמנות מזרחית ואקטיביזם.
כיוצרת היא מגדירה עצמה כאמנית נשית והיא אינה חוששת מלהיות מתוייגת כך.
נשיותה באה לידי ביטוי ביצירותיה העושות שימוש בחומרים שנחשבים נשיים כגון: פרגמנט, צבע שיער, לק וצבעי פנדה.
נסים בוחרת במערכת היחסים המשפחתית האינטימית כמרחב הפעולה שלה ומשתמשת בבני המשפחה ביצירותיה תוך כדי שהיא מעמתת אותם עם השאלות והטראומות של חייה העולות בעבודותיה.
היא מציגה את המציאות היומיומית בחייה ומשלבת בהם נרטיבים השאולים מעולם האגדות והפנטזיה : יערות עד, סינדרלה, חלום על חתונה על שמלת כלה, חיי נישואין.
אחת הטראומות הזכרות לה מהילדות היא תופעת הכינים.
הצורך להסתובב שעות רבות עם חינה על שערה כדי לטפל במפגע ולהימנע מעלבונות מילדי השכונה זכור לה באופן מיוחד.
חוויה זו משמשת עבורה נקודת אחיזה לרבים מהנושאים שמעסיקים אותה ומגדירים את מקומה בחברה הישראלית.
היא זוכרת איך במקום לשים נפט על השיער, בחרה אמה להשתמש בחינה לשער כפי שנהגו לטפל במחלת הגזזת.
בראיון עמה מציינת וילצקי את החרדה שחשה בילדותה שמא יסמנו אותה כחריגה, ילדה עם שער אדום כמו ה"נשים המזרחיות הפרימיטיביות".
למעשה היא גדלה כנערה חריגה, דיסלקטית שלא האמינה שתסיים בגרות, ובכל מקום הרגישה שונה ואחרת.
שתי יוצרות מהוות עבורה מקור השראה."מאירה שמש, ואביבה אורי.
אצל מאירה שמש היא אוהבת את הצבעוניות האקספרסיבית, השימוש בחומרים הלקוחים מהתרבות הפופולרית והקיטש, דימויי היופי הנשי, והשימוש בחומרים ביוגרפים, ואלו אצל אביבה אורי, את רישומיה, מהם למדה איך קו וכתם יכולים לרגש.
"אחד שיושב לי חזק בראש הוא הרישום "ארגזים" משנות ה-80".
לצד פעילותה כאמנית היא מקיימת מפגשים והרצאות מתוך אמונה בכוחה של האמנות להשפיע, לשנות, ולהרגיל את הצופה, כל צופה, לראות ולהבין אמנות.
לצד מפגשים אלו עושה גם למען השכבות החלשות ופעילה בתנועת הנשים "אחותי".
ב-2007 הציגה תערוכת יחיד ראשונה בשם "נרקיס", אוצרת: שולה קשת, בית אחותי, תל אביב.
האמנית עוסקת בנושא הנרקיס דרך מספר מדיומים: רישומים בטכניקה מעורבת, צילומים ומיצב.
העבודות נעות בגבול שבין הפיגורציה למופשט, בין המילה לדימוי המצויר, ובין המינוריות לאקספרסיביות.
חזותן של העבודות היא אלגנטית, אולם מתחת לחזות זו מסתתרת ביקורת חברתית נוקבת ורלוונטית.
ביקורת המתחדדת לאור האסתטיקה העדינה של העבודות.
ב-2016 הציגה תערוכת יחיד שנייה בשם "בין חלום להקיץ", אוצרת אירית טל, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב בתערוכה הוצגו קטעי הווידאו, תצלומים ומונטאז'ים העוסקים ביחסי אם - בת - אב.
בווידאו ארט המרכזי "אם אספר לכם קורות חיי, דמעות יוצאות לי מעיני" נראית האם כפופה על ארבע בשמלה לבנה העשויה מסמרטוטי רצפה, שיערה מלופף בגלגלים לשער.
היא משפשפת ומקרצפת, כך נדמה, את מרצפות הרחוב אבל למעשה היא מנקה שטיח עגול צהוב גדול המונח על המרצפות שעשוי כולו מכפפות הגומי הצהובות, כאלו שהיו בשימושה במשך שנים כמנקה.
השטיח הצהוב מסמל לדברי טל דקל את האישה המזרחית, שהיא כמו השמש עגולה גדולה חמה, יוקדת ושורפת.
הכפפות, הצבע הצהוב הבוהק, הם אלמנטים החוזרים ונישנים ביצירתה .
האם מוצגת כעוזרת בית, עבודת הניקיון מייצגת עבורה את המזרחיות והמעמד הנמוך.
מבחינת האם זו היא הפרנסה שמאפשרת לה לדאוג לחינוך ילדיה, להאכילם ולהלבישם שלא יהיו דחויים, שיהיו כמו כולם ובכל מחיר.
האם היא לא "שפחה" כמו שנהגו לכנות את עוזרות הבתים בעיראק אלא היא עוזרת בית, שזו הגדרה מכובדת יותר.
הניקיון הופך עיסוקה העיקרי, הניקיון הוא המקצוע, המטלה המפרכת, והיא חוזרת על פעולת הניקיון באופן סיזיפי כמו האמן, היוצר, שפעולתו היא פעולה אמנותית, שאינו יכול לברוח או להימנע ממנה.
האמנות כגזרת גורל ממש כמו זו של עובד הניקיון.
בעבודת הווידאו "מתה לרקוד בחתונה שלך", ממשיכה נסים לעסוק במזרחיות ובסטראוטיפים מזרחיים, היא מציגה ארגון חתונה כפי שהוריה חולמים לארגן עבורה.
זהו סרט חתונה, המציג את ז'אנר החתונות המזרחיות סוג של "סרט בורקאס".
בווידאו נשמע קולו של מנהל האירוע המנחה את האורחים, נשמעת מוזיקה מזרחית (זוהר ארגוב ושרית חדד).
"קלוז אפים" על המנות, אביזרים, קישוטים ועזרים זרחניים מצועצעים ומהבהבים, שולחן אוכל מעוטר בפרחים פלסטיים.
החוגגים הם אסתר ובנימין, הורי הכלה, את נישואי הבת.
אין ממש מוזמנים, אין חופה ואין שום חתן באופק.
מה שיש הוא העשן, רקדנית בטן ללא קהל, צילומים, ריקוד זוגי של הורי הכלה ותפאורה מצועצעת.
המזרחיות שאותה נסים מציגה אינה כזו הבאה מתוך "התבכיינות", ולא נובעת מתחושת הקיפוח שמצדיק חוסר הצלחה, אלא ממקום של "אכפתיות".
ביוני 2018 הציגה נסים בעפולה בתערוכה משותפת בשם: "המצב האישי: רווקה" אוצר: ניר הרמט.
הגלריה העירונית לאמנות, התערוכה עוסקת במצבן של הרווקות בארץ.
התערוכה אומר ניר הרמט: "מבקשת להציב מראה חברתית, תרבותית, מעמדית ביחס למוסד הרווקות, כדרכה של נסים, לשקף מציאות מורכבת ומרובדת, אישית וקולקטיבית גם יחד".
בתערוכה נסים מציגה פרי עבודה של כשנתיים, עבודה המניבה ווידאו ארט, צילומי סטילס, וסאונד על שש נשים מעפולה, אותם צלמה וראיינה.
בצילום המצב האישי רווקה מ-2018. נסים "מזמינה את הצופים לשהות בתוך כל אחד מהסיפורים, ולשקוע בתוך כל סובייקט."
עבודותיה מנהלות דיאלוג עם סוגיות חברתיות, כלכליות, עוסקות בביקורת נוקבת, מפנות אצבע מאשימה לחברה הגבוהה, האשכנזית, לעיתים גם בהומור אך גם באופן אירוני ועוקצני.
הקטגוריה "אמנות מזרחית" מקבלת דרך יצירותיה של ורד נסים, פרשנות והגדרה חדשה בשדה התרבות הישראלית.
לא עוד אמנות שוליים, פריפריאלית, אלא אמנות חתרנית, בועטת, נוקבת ישירה.
2006 - ללא כותרת, קדמה אינטרנט, גלריה לאמנות
2007 - נרקיס, בית אחות - תרבות פמיניסטית ומרכז קהילתי, תל אביב
2008 - יום הפועלים הבינלאומי, הגדה החסלית, תל אביב
2009 - כבה את האור, בבקשה, מוזיאון ינקו דאדא, עין הוד, ישראל
2015 - מדבר בתוך עיירה, המדרשה - הגלריה לאמנות, תל אביב
2016 - "בין חלום להקיץ", אוצרת אירית טל, הגלריה האוניברסיטאית לאמנות ע"ש גניה שרייבר, תל אביב
2026 - "מתאבקת על החיים", אוצרת רחל ששפורטה, הגלריה העירונית רמת השרון, רמת השרון
2006 - פרס הצטיינות באמנות, מכללת בית ברל.
2008 - פרס עודד מסר לאמן צעיר, תערוכת יחיד ביאנקו דאדא מוזיאון עין הוד
2008 - פרס הצטיינות לאמן צעיר, הביאנלה לאמנים צעירים, רמת השרון.
2008 - פרס מועצת הפיס לתרומות לאמנויות
2011 - פרס קרן יהושע רבינוביץ לתמיכה באמנות
2015 - פרס האמן הצעיר, משרד התרבות והספורט.
2021 - פרס שר התרבות והספורט בתחומי האמנות הפלסטית.
ורד הגליל הוא מפעל ומותג מזון בבעלות יוניליוור ישראל המתמחה בייצור שוקולד ודברי מתיקה (סוכריות, מעדנים, ממתקים).
המפעל הוקם ב-1984 באזור תעשייה בצפת, וייצור שוקולד בו התחיל באוקטובר 1986. המפעל הוקם בידי חברת "כור מזון", שהחזיקה ב-25% מהבעלות.
50% הוחזקו בידי משקיע גרמני בשם הנס אימהוף, ו-25% נוספים בידי ג'ורג' פקטור מגרמניה.
המפעל ניסה להתחרות במפעל השוקולד הוותיק "עלית", אך לא הצליח בכך.
ב-1989 מכר אימהוף את חלקו לשני שותפיו, כך שהבעלות נחלקה שווה בשווה בין "כור מזון" לג'ורג' פקטור, ובהמשך הועבר מפעל "ורד הגליל" לבעלות חברת "תוצרת מזון ישראלית" (תמ"י), שבבעלות שני שותפים אלה.
ב-1992 הושק חטיף שוקולד תחת המותג "קליק".
בשנה זו רכשה חברת CPC הבינלאומית 51% ממניות תמ"י, ובהמשך השלימה החברה את רכישות מלוא המניות, ותמ"י שינתה את שמה ל-Best Foods.
ב-1994 הושק ממרח שוקולד עם פצפוני האורז "שוקי והפצפונים" של ורד הגליל, מתחרה לממרח השוקולד השחר העולה.
באותה שנה יצא גם חטיף וופל "מוגזם" תחת הסלוגן מוגזם כמה שזה טעים, מתחרה לחטיף פסק זמן של עלית.
בשנים 1995–1997 צירפה החברה לחפיסות השוקולד שלה את משחקי המחשב מסדרת "ורדית" על שם חפיסת השוקולד שנועדו לפרסם את מוצריה.
באותן השנים השיקה ורד הגליל" מותגי בת בתחום החטיפים בשמות: "מוגזם", "מותק" ו"פרפקט".
אחר כך השיקה גם את חטיף השוקולד "O.K".
בשנת 1996 רכשה חברת יוניליוור העולמית את חברת ויטקו הישראלית ושינתה את שמה לליוור.
בשנת 2000 רכשה יוניליוור את השליטה בחברת המזון האמריקאית Best Foods, ובעקבות רכישה זו מיזגה את פעילות תמ"י – Best Foods וליוור, ושינתה את שם החברה המאוחדת ל"יוניליוור ישראל", שמותג "ורד הגליל" המשיך לפעול במסגרתה.
ב-2003 הודיעה שהמותג "ורד הגליל" יוחלף בהדרגה במותג "קליק".
המותג "קליק" הושק ב-1992 על ידי תלמה עבור חטיפי שוקולד, זכה להצלחה, היה בעל נתח גדול בתחום זה, והוחלט שישמש גם לטבלאות שוקולד.
ב-2005 חודש המותג בתחום טבלאות השוקולד.
בקיץ 2006 החזיק בכ-8% משוק טבלאות השוקולד בישראל.
בזמן מלחמת לבנון השנייה מפעל השוקולד והחטיפים של יוניליוור בצפת (בו ייוצר גם המותג "ורד הגליל") ספג פגיעה ישירה של טיל; אך לא היו בו פגיעות בנפש.
בשנת 2022 דווח כי המותג מחזיק בנתח שוק של כ-6%–7% בתחום טבלאות השוקולד.
התפתחות סמליל המותג "ורד הגליל"
ורד ליברמן (נולדה ב-4 בינואר 1966) היא שחיינית עבר, אלופת ישראל ושיאנית ישראל בשחייה לגילאים וחברה בנבחרת ישראל, שהצטיינה בסגנון גב ובמעורב אישי.
ליברמן נולדה וגדלה בתל אביב.
היא החלה להשתתף בתחרויות שחייה בישראל בגיל 8 והתאמנה באגודת ברית מכבים עתיד בהדרכתו של נלו בילדרמן ובהמשך במכבי תל אביב, בהדרכתם של ערן גורל, ברוך צ'יש, ויוסף טלקי, במסגרת היחידה לספורטאים מחוננים.
מגיל צעיר היא זכתה במדליות רבות באליפות ישראל לגילאים וקבעה שיאים רבים לגילאים.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1979 זכתה ליברמן במדליית ארד במשחה ל-200 מטר גב וקבעה שיא ישראלי לגילאי 13, בתוצאה של 2:40.31 דקות, אחרי ליז בוכשטבר מהפועל חולון/בת ים שקבעה 2:33.41 דקות ורינת גורן מהפועל קישון (2:39.79 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה במקום רביעי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:17.14 דקות ובמקום שביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:45.86 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בשנת 1980, זכתה במדליית כסף במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:39.10 דקות, אחרי ליז בוכשטבר (2:36.50 דקות) ולפני יונת לב מהפועל נהריה (2:39.56 דקות).
נוסף לכך, היא סיימה פעמיים במקום רביעי, במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 1:02.77 דקות ובמשחה ל-800 מטר חופשי בתוצאה של 10:02.30 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בסוף פברואר 1986, זכתה ליברמן בשתי מדליות אישיות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:32.45 דקות ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:11.86 דקות, אחרי איריס קומן ממכבי נהריה (1:11.73 דקות) ולפני שרון אקסלרוד (1:11.90 דקות).
נוסף לכך, הייתה שותפה לזכייה בשתי מדליות זהב במשחה שליחות 4x100 מטר חופשי ביחד עם ענת ישראל, אירית אפרתי ומורין פרידמן בתוצאה של 4:16.97 דקות ובמשחה שליחות 4x100 מטר ביחד עם אירית אפרתי, מורין פרידמן וענת ישראל בשיא ישראלי חדש לאגודות של 4:41.72 דקות.
ורד יריחו הוא שמו של מבנה יהודאי מתקופת הברזל הנמצא מדרום לעיר יריחו וליישוב ורד יריחו שעל שמו נקרא האתר.
המבנה נחפר בין נובמבר לדצמבר 1982 מטעם קצין מטה הארכאולוגיה ליהודה ושומרון בהנהלת אברהם איתן שקבע את זמנו לסוף המאה השביעית ועד תחילת המאה השישית לפני הספירה, תקופת ממלכת יהודה.
הגישה למבנה היא דרך כביש הגישה למושב ורד יריחו היוצא מכביש 1. המבנה שוכן על שלוחה צרה בגדה הצפונית של וואדי א-סוויד הזורם מזרחה מהרי ירושלים לתוך נהר הירדן.
המבנה נמצא כשישה קילומטרים דרום לתל יריחו, היא יריחו הקדומה ושלושה קילומטרים מאתר שזוהה כהעיר יריחו של תקופת הברזל המאוחרת, אליה כנראה שייך המבנה בורד יריחו.
מן המבנה ניתן להשקיף על חלק ניכר מדרום בקעת הירדן ושרידיו יצרו תלולית בגובה 2.5 מטרים.
המבנה המלבני מתוכנן היטב ומצטיין בניהול השטח ובסימטריה שלו.
רוחבו 20 מטרים ואורכו 24. עובי הקירות החיצוניים שלו עומד על כ-90 ס"מ ועובי הקירות הפנימיים נע בין 90 ל-70 ס"מ.
כיום שרידי הקירות, העשויים מאבנים מטויחות בבוץ וטיח, מגיעים לגובה של כשני מטרים ויותר.
הכניסה למבנה היא מצפון (כיוון העיר יריחו) ומשני צידי השער שני מגדלים ריבועיים.
במרכז המבנה חצר מלבנית רוחבית בה מצויים שני גרמי מדרגות.
מאחורי החצר שני חדרים גדולים בצורת בית ארבעת המרחבים האופייניים למבנים ישראלים ויהודאים מתקופת הברזל.
ייתכן שתחילה אותם חדרים היו בעלי שלושה מרחבים אך במהלך הבניה או בשלב מאוחר יותר של המבנה נוסף מרחב נוסף.
ניכר בשכבת העפר שנמצאה בכניסה למבנה כי המבנה חרב בשריפה.
באשר לשימוש במבנה קיימות מספר סברות.
מאחר שלמבנה מתאר מבוצר, הסברה העיקרית היא שמדובר במצודה.
בנוסף לורד יריחו נמצאו שרידי מצודה על יד חופו הצפוני של ים המלח באתר הנקרא רוג'ם אל באחר ("רוגם הים").
סברה נוספת היא ששימש המבנה כחאן דרכים.
בראיון ב-1986 ל"חברה לארכאולוגיה מקראית" (BAS), הציע חופר האתר אברהם איתן סברה נוספת, על פיה למבנה היה שימוש פולחני.
לטענתו, המדרגות המצויות בחצר הפנימית אינן נראות כאילו הובילו לקומה נוספת.
על פי סברה זאת, ניתן לטעון כי הריסת המבנה בתחילת המאה השישית לפני הספירה בשריפה היא תוצאה של הרפורמות של המלך היהודאי המאוחר יאשיהו אשר על פי ספר מלכים החריב את אתרי הפולחן לאלים זרים .
איתן עוד טוען כי גולגולות אדם שמצא באתר תומכות בטענה הזאת מאחר שבטקסט המקראי כתוב .
סברה זאת נתקלת בבעיה מאחר שבאתר לא נמצאו מזבחות וכלי פולחן מכל סוג.
הארכאולוג אפרים שטרן מצודד בסברה העיקרית על-פיה מדובר במצודה אשר שימשה מרכז צבאי אזורי קטן, או מרכז מנהלי מבוצר.
הראשון הוא חרב נדירה עשויה ברזל באורך של כמטר.
השני הוא אוסטרקון בן עשר שורות הכתוב בעברית שלא פוענח בגלל הקושי בקריאתו.
ורדה אלג'זאא'ריה המוכרת בשמה הפרטי ורדה, הייתה זמרת מצריה ילידת צרפת ממוצא אלג'יראי-לבנוני.
שמה בתרגום חופשי לעברית הוא "הורד של אלג'יריה".
ורדה נולדה בשנת 1939 בפיטו שבצרפת, לאב ממוצא אלג'יראי ולאם ממוצא לבנוני.
היא התפרסמה בנערותה בשל כישורי השירה שלה, ואף הוזמנה על ידי נשיא אלג'יריה לשיר בחגיגות העצמאות של המדינה בשנת 1972.
היא עברה למצרים בשנת 1960, שם זכתה בתהילה לאחר נישואיה למלחין בליע' חמדי, ואף שיחקה במספר סרטים מצריים.
לאחר מספר שנים במצרים היא קיבלה אזרחות מצרית, והיא נודעה כאחת הזמרות המובילות במדינה ובעולם הערבי.
ורדה נפטרה בשנת 2012 בקהיר שבמצרים כתוצאה מדום לב.
גופתה הוטסה לאלג'יריה, שם זכתה ללוויה רשמית מטעם הממשלה, ונקברה בבית העלמין "אלעאליה" שבאלג'יר.
ורד כהן (נולדה ב-23 במאי 1988) היא כדורגלנית ישראלית, המשחקת בעמדת הקשרית אמצע במ.כ רמת השרון מליגת העל בכדורגל נשים ובנבחרת ישראל.
במהלך הקריירה שלה כשחקנית זכתה ב-8 אליפויות וב-13 גביעי המדינה.
כהן החלה להתאמן בגיל 12.5 בקבוצת מכבי תל אביב מליגת הנשים והייתה חלק מסגל הקבוצה עד התפרקותה ב-2002.
משנת 2003 שיחקה במכבי חולון עד שנת 2014, וזכתה איתה ב-9 גביעי המדינה ו-6 אליפויות.
ב-2014 עברה לשתי עונות במ.ס.
קריית גת וזכתה בגביע המדינה כשבעונת 2015/2016 הבקיעה 18 שערים והייתה מלכת השערים בקבוצתה.
ב-2016 הצטרפה לשורות אס"א תל אביב וזכתה בגביע המדינה.
באמצע עונת 2017/2018 עברה עד סוף העונה למ.כ רמת השרון וזכתה בגביע המדינה.
בעונת 2018/2019 חזרה לשורותיה של אס"א תל אביב וזכתה בדאבל, באותה עונה כבשה 11 שערים והייתה מלכת השערים בקבוצתה.
בעונת 2019/2020 עברה לקבוצת מ.כ רמת השרון וזכתה איתה באליפות.
עוד לפני גיל 17 ובמהלך השנים 2004–2006 שיחקה במסגרת נבחרת ישראל בכדורגל נשים עד גיל 19 בשלושה קמפיינים של מוקדמות אליפות אירופה בכדורגל נשים עד גיל 19. במסגרת זו שיחקה 11 משחקים והבקיעה 4 שערים.
בשנים 2005–2008 שיחקה בנבחרת הבוגרת כשמשחק הבכורה שלה היה מול נבחרת מולדובה בנובמבר 2005. בשנת 2019 זומנה שוב לסגל הנבחרת.
נכון לשנת 2020 רשמה 12 הופעות והבקיעה 3 שערים.
ב-20 באוגוסט 2019 הבקיעה את השער היחיד של הנבחרת במשחק הידידות מול קבוצת צ'לסי האנגלית מהסופר ליג לנשים, כשבמשחק נכחו 8,534 צופים ובכך נשבר שיא הצופים למשחק כדורגל נשים בישראל.
ורדאן ארורה הוא זמר-יוצר ושחקן אמריקאי ממוצא הודי.
ארורה נולד בניו דלהי, הודו ב-22 באפריל 1992. אחרי שלמד בבית הספר הבריטי בניו דלהי , למד בבית הספר לאמנויות על שם טיש באוניברסיטת ניו יורק.
ב-2016, הוציא את סינגל הבכורה שלו, "Feel Good Song".
השיר, שנכתב על ידי ארורה עצמו, הופיע ב-Viral 50 של ספוטיפיי.
ב-2018, לאחר שהוציא את הסינגל שלו, "What If", נבחר ארורה לאחד מ-12 המוזיקאים הלהט"בים העולים של בילבורד במהלך חודש הגאווה לצד מוזיקאים אחרים כמו ג'סי סיינט ג'ון , זוליטה , ריינה ואחרים.
הוא כתב מספר רצועות יחד עם הפזמונאית נתניה לאלואני , שגם היא במקור מהודו.
כשחקן, ארורה היה אמור להופיע בסרט המותחן צוענייה של נטפליקס, יחד עם נעמי ווטס, אבל לא היה יכול להופיע מאחר שלא היה חבר ב-SAG-AFTRA באותו הזמן.
ארורה היה תמיד תומך מובהק של הקהילה הגאה, והיה גם גלוי במאבקיו עם הפרעה טורדנית-כפייתית בכך שתהיה מודעות רבה יותר לנושאי בריאות הנפש.
ב-2019, לוהק ארורה לסרט האימה "טעות בכיוון", המהווה אתחול לסרט טעות בכיוון מ-2003 והוא הסרט השביעי בזיכיון סרטי האימה.
ב-21 באוגוסט 2020, הוציא את המיני-אלבום הראשון שלו, Heartbreak on the Dance Floor.
ורד הררי-וצר (1964 – אוגוסט 2015) הייתה זמרת ישראלית.
הררי נולדה ב-1964 בתל אביב, היא ביתם של יעקב הררי והזמרת כוכבה הררי.
בילדותה למדה לנגן על פסנתר.
בשנת 1978, בגיל 14, החלה להופיע במועדונים בתל אביב והמשיכה לשירות צבאי בצה"ל בלהקה צבאית.
אחרי שחרורה ב-1986 עברה לאירופה לקריירת מוזיקת עולם בצרפת ובגרמניה.
ב-1998 נפגשה עם המתופף שי וצר והתחתנה עמו.
לשניים שני ילדים, עומר ומאיה.
ב-2002 הוציאו אחרי עבודה משותפת את אלבום הבכורה של הזמרת, "מקום פנוי לשניים".
הזוג זכה ביחד בפרס "ג'ון לנון" למוזיקת עולם.
הררי הקליטה קולות רקע בשיר "שקיעתה של הזריחה" באלבום סיפורים מהקופסא של רמי פורטיס.
ב-2005 אובחנה במחלת הסרטן, בה בחרה לטפל בשיטות אלטרנטיביות לכימותרפיה.
הררי נפטרה באוגוסט 2015 בגיל 51 ונקברה בבית העלמין בקיבוץ עינת.
הררי-וצר זכתה במקום הראשון בקטגוריית מוזיקת העולם בתחרות השירים הבינלאומית ע"ש ג'ון לנון עם השיר "ביומי אני קטנה".
שם אלבוםשנת יציאהשותפים1מקום פנוי לשניים2002בעלה, שי וצר
ורד טוהר היא חוקרת, משוררת ועורכת ישראלית.
פרופסור חבר במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר -אילן.
ראש המחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן החל משנת תשפ"ב.
טוהר חוקרת את הסיפור העברי, הספר העברי, ספרות המוסר העברית וספרות ילדים ונוער עברית.
בשנת 2011 נבחרה למרצה מצטיינת באוניברסיטת בר-אילן.
יצירותיה בשירה ובסיפורת ראו אור בבמות ספרותיות רבות ביניהן: הארץ, ידיעות אחרונות, עָתַר, נתיבים ועוד.
נוסף על כך, היא פעילה במיזמי ואירועי ספרות לקהל הרחב, במיוחד באזור באר שבע והדרום.
ורד טוהר נולדה בבאר שבע, והיא בוגרת בית הספר תיכון מקיף ד' בעיר.
מתגוררת עם משפחתה בדרום ישראל.
היא בוגרת תואר ראשון (1992) ושני (1998) של המחלקה לספרות עברית
באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ותואר שלישי של המחלקה לספרות עם ישראל
בשנת 2005 אושרה עבודת הדוקטורט שלה בנושא: "אברהם בכבשן האש: פנומנולוגיה של תמה בספרות עם ישראל" בהנחיית פרופ' רלה קושלבסקי.
הדיסרטציה עובדה לספר שראה אור בהוצאת הספרים של אוניברסיטת בר-אילן.
במהלך לימודים לתואר ראשון ושני במחלקה לספרות עברית שבאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שימשה כמתרגלת ועוזרת הוראה בקורסים בתחומי הסיפור העממי והפולקלור.
תואר שלישי עברה ללמוד באוניברסיטת בר-אילן, במטרה להתמחות בחקר הסיפור העברי במסגרת מפעל האנציקלופדיה של הסיפור היהודי.
בין השנים 1997–2010 כיהנה כמרצה, ראש החוג לספרות וספרות ילדים, וראש לימודי B.Ed במכללה האקדמית לחינוך ע"ש קיי בבאר-שבע.
בנוסף, לימדה במשך שנתיים (2000-1998), בחטיבה לפולקלור של המכללה האקדמית אחוה בבאר טוביה.
משנת 2007, היא מלמדת במחלקה לספרות עם ישראל באוניברסיטת בר-אילן, ומדריכה תלמידי מחקר לתארים שני ושלישי.
מחקריה נכתבים באמצעות כלים מתחומי הנרטולוגיה, התימטולוגיה, חקר הפולקלור, חקר ההתקבלות (Reception Studies) ומגדר.
היא מצדדת בתפישת הרצף של התרבות היהודית והספרות העברית לדורותיה ומתמקדת בקשרים בין המערכות הספרותיות בתרבות ובמיוחד ביחסי שוליים ומרכז.
מחקריה תורמים לניתוח והבנת הרצף של הסיפור העברי כפנומן תרבותי ולתיאור ההיסטוריה וחקר ההתקבלות של הסיפור העברי מפרספקטיבה דיאכרונית.
בתחילת דרכה האקדמית עסקה בגלגוליהם של סיפורים בודדים במסגרת מפעל האנציקלופדיה של הסיפור היהודי ובהמשך עברה לכתיבת מחקרים מונוגרפיים אודות חיבורים שלמים.
1. תעשיית הדפוס והספר העברי הנדפס למן המאה ה-15 ואילך עשתה שימוש נרחב בסיפורים שנשזרו בטקסט לשם השגת מטרות דידקטיות ואסתטיות.
הסיפורים שזכו להגיע לדפוס עברו קנוניזציה ולכן נוכחותם בתרבות עד היום היא דומיננטית ביותר.
2. הסיפורים העבריים הקדומים עובדו לתוך מערכות ספרותיות חדשות בעת החדשה.
אחת מהמערכות הספרותיות הללו היא ספרות הילדים העברית המתחדשת – לאור תפקידה בכינון התודעה התרבותית והלאומית בקרב הדור הצעיר בגולה ובארץ ישראל.
3. המסד לכינונה של הספרות העברית החדשה הוא הסיפורת העברית הקדם-מודרנית.
בספרה אברהם בכבשן האש: מרד בעולם פגאני, בחנה טוהר בניתוח סטרוקטורליסטי ותמטולוגי למעלה מ-100 גרסאות סיפור לאגדת חז"ל על ראשיתו של אברהם אבינו באור כשדים.
בספר היא פיתחה את המושג המתודולוגי "אשכול מוטיפמות", כדי לתאר באמצעותו סטרוקטורות עלילתיות הנוטות להופיע במקובץ בגרסאות של סיפורים עבריים, וכן עשתה שימוש במושג ה"עקבה" (Trace) של ז'אק דרידה, כדי לתאר באמצעותו את המעבר התימטי מספרות עברית מסורתית לספרות עברית מודרנית במאה ה-20. הספר נתמך על ידי קרן עקביהו.
הספר כולל את הנוסח המלא של הסיפורים לפי הרצף המקורי וכן פרק המתאר כל סיפור בנפרד מבחינת תכנים, מבנה, מקורות והקשר שלו לסיפורים אחרים בתרבות היהודית והעולמית.
בנוסף, מובא בספר מבוא היסטורי אודות קובצי סיפור עבריים בתקופת שלהי ימי הביניים והרנסאנס וכן מידע אודות תעשיית הדפוס העברי באיטליה בהקשר של מהדורות הקובץ.
הספר נתמך על ידי קרן עקביהו, קרן בית שלום קיוטו יפן וקרן איהל.
בספר מערערת ורד טוהר על שלוש הנחות יסוד שגורות:
ראשית היא מערערת על המושג "אסופת סיפור אקלקטית" השגור במחקר הסיפור העברי בימי הביניים.
היא טוענת, שכל מקבץ של סיפורים שהובא על ידי עורך, מושתת על עקרונות עריכה – גם אם הם נסתרים מעיניהם של קוראים בני המאה ה-20 והמאה-21.
שנית, היא מערערת על החיבור שנוצר לעיתים במחקר הסיפור העברי בימי הביניים בין "מדרש עשרת הדברות", שהוא אנתולוגית סיפורים שמקורה במזרח ועוצבה לראשונה ככל הנראה במאה ה-10, לבין האסופה הנחקרת – גם אם בדפוסי איטליה שני החיבורים כרוכים תמיד יחד.
שלישית, היא מפרקת את מושג "הסיפור העברי בימי הביניים" לפרקי זמן קצרים ומובחנים יותר, ומדגישה את מקומה ותפקידה של טכנולוגיית הדפוס במעבר לעידן חדש בכל הנוגע לקנוניזציה, תפוצה והנכחה של תימות סיפוריות בשדה הסיפור העברי המסורתי.
הספר מבהיר ומחדד את תופעת ההעתקה בכתב יד של חיבורים שזכו להגיע לדפוס, שהיא שונה באופן מהותי מתפישת העתקת הטקסט בעידן שלפני בוא הדפוס מבחינת מעמדו של המעתיק והחופש האומנותי שלו ומבחינת היחס לנוסח המילה הכתובה.
כמו כן, מדגיש הספר את הפוליטיקה השקטה של אוסף סיפורים המיועד למיעוט תרבותי בתוך קבוצת רוב עוינת.
כל אוסף משקף דעת קהל, אך גם מעצב אותה באופן אקטיבי בכך שהוא מגלם את אופק הציפיות של קוראים בני זמנו, משרטט את גבולות תפישתם, מבטא אותן בדרך מרומזת ולפרקים אף מנסה לפרוץ אותה.
שופטת בפרס ברנר לספרות עברית של אגודת הסופרים העבריים לשנת 2018.
עורכת משנה של כתב העת "ביקורת ופרשנות" בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
חברת מועצת המערכת של כתב העת הבינלאומי לשירה יהודית Lyre בהוצאת אוניברסיטת בר-אילן.
נציגת אוניברסיטת בר-אילן במועצה המדעית של ארכיון הסיפור העממי בישראל ע"ש דב נוי (אסע"י).
אברהם בכבשן האש: מרד בעולם פגאני, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, 2010.
חיבור המעשיות והמדרשות וההגדות פירארה שי"ד: קובץ סיפורים עברי בן ראשית הדפוס, מהדורה מוערת (ספריית הילל בן חיים), בני ברק: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 2016.
עדי וולפסון וורד טוהר, כל החוקים נשמעים לו: מדע ומיתוס ביצירת דן פגיס, חיפה: הוצאת פרדס, 2023.
שלג ודובדבנים (פרוזה לירית דו לשונית בעברית וברומנית), הספר זכה בתמיכת מרכז הספר והספריות לספר ביכורים, רמת גן: הוצאת ביטאון שירה, 2018.
אובדן כושר הנדידה (שירה), עריכה: אלי הירש, חיפה: הוצאת פרדס, 2020.
החתולה של סיילם (שירה), עריכה: עודד מנדה לוי, תל אביב: הוצאת תרסט, 2021.
מירב אסף, ערגה הלר, ורד טוהר וענת קינן (עורכות), מה הסיפור שלך?
מודלים לניתוח נרטיבים, באר שבע: הוצאת אוניברסיטת בן-גוריון, 2010.
ורד טוהר, תמר וולף-מונזון, (עורכות), ביקורת ופרשנות: כתב עת בין-תחומי לחקר ספרות ותרבות, כרך 46 בנושא: ספרות ילדים ונוער: פואטיקה, לשון, היסטוריה, אתיקה, רמת גן: הוצאת אוניברסיטת בר-אילן, אוגוסט 2020.
חוני המעגל מוריד גשמים (סיפור עוקב סיפור: אנציקלופדיה של הסיפור היהודי ג, 2013).
רבי מאיר ואשת רעהו (סיפור עוקב סיפור: אנציקלופדיה של הסיפור היהודי ג, 2013).
בנושא תולדותיו והתקבלותו של הסיפור העברי
יוחנן והעקרב: רומנסה יהודית בימי הביניים (Fabula 50, 2009).
אברהם ושרה במצרים: טרנסגרסיות מיניות כטקטיקה פרשנית (Women in Judaism 10, 1, 2013).
האחים הנאמנים: אגדה עממית בשינוי (Fabula 58, 2017).
בנושא תולדות הספר העברי והדפוס העברי
בית הדפוס של אברהם אושקי (Aliento 9, 2017).
דניאל בומברג: ראש המדפיסים (סגולה 125, 2020).
בנושא תולדות ספרות הילדים העברית
ספר הישר לבני הנעורים מאת אהרן לובושיצקי.
חיבור עברי קדום שעלה לארץ ישראל (עיונים בתקומת ישראל 29, 2018).
רבי חנינא והצפרדע: סיפורת קדומה מאשכנז באסופה לילדים מאת אשר ברש (מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי 31, 2018).
מאבקי כוח וזיכרון תרבותי בזירת ספרות הילדים העברית: תיאורי שלושה מקרים (עלי ספר: מחקרים בביבליוגרפיה ובתולדות הספר העברי המודפס והדיגיטלי 29, 2020).
ורד סלונים-נבו (נולדה ב-22 בספטמבר 1953) היא פרופסור אמריטה לעבודה סוציאלית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
היא עוסקת בחקר משפחות החיות בעוני ומשפחות של מהגרים והיא מטפלת זה שנים רבות ביחידים, בזוגות ובמשפחות.
למדה עבודה סוציאלית (BSW ו-MSW) באוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר דוקטור באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס (UCLA.) בשנת 2004 קיבלה את תואר יקיר באר שבע מהעיר באר שבע על עבודתה.
בשנת 2006 מונתה סלונים-נבו על ידי שר הרווחה הישראלי אריאל שרון, לבדיקת תפקודם של עובדים סוציאליים המספקים דיווחי משמורת על ילדים בדיוני גירושין, והקימה את "ועדת סלונים-נבו".
חברה באקדמיה לשוויון, ארגון הפועל למען דמוקרטיזציה של המרחב האקדמי בישראל.
ורד סלונים-נבו מתמקדת בעבודתה בקשר בין תיאוריה לפרקטיקה במקצועות הסוציאליים.
כחוקרת וכקלינאית, היא מקדישה את מאמציה לפרויקטים בעלי השפעה ישירה על רווחת לקוחות העבודה הסוציאלית, והיא משלבת בין מחקר תאורטי ומעשי.
תחומי המחקר המגוונים שלה הם: נוער בסיכון ומניעת איידס; הגירה ופליטים; פוליגמיה; הערכת טיפול; שיטות מחקר והתערבויות המתאימות למקצוע העבודה הסוציאלית; ילדים ומשפחות החיים בעוני; טיפול בסליחה ובסלחנות; וגורמים פסיכולוגיים הקשוריםלמחלות כרוניות.
בשנים האחרונות סלונים-נבו וחוקרים אחרים התמקדו במחקרם בגורמים הפסיכו-חברתיים המשפיעים על הרווחה הרפואית והרגשית של חולי קרוהן.
הוראה, המבוססת על ניסיון קליני, היא מרכיב מרכזי בעבודה סלונים-נבו.
סלונים-נבו כתבה שני ספרים על ביצוע התערבויות בעבודה סוציאלית המבוססים על חוויותיה הקליניות והמחקריות ומשמשים סטודנטים ואנשי מקצוע.
המאמרים המדעיים של סלונים-נבו דנים בדילמות המרכזיות של המקצוע: השמה מחוץ לבית של ילדים שעברו התעללות, תרגול מבוסס ראיות או הוכחות, הערכת טיפול ושילוב התערבויות מגוונות לרווחתם ובריאותם של יחידים ומשפחות.
האוכלוסיות אותם היא חוקרת עומדות במרכז פעילויות המקצוע: משפחות החיים בעוני, פליטים וילדים בסיכון.
סלונים-נבו ואחרים בחנו את הגורמים הקשורים למעורבות בהתנהגויות בסיכון גבוה בקרב מתבגרים בסיכון - בארצות הברית, בישראל ובאפריקה.
המחקר העיוני הוביל לפיתוח התערבויות למניעת הידבקות ב-HIV ולהערכת יעילותן.
סלונים-נבו וחוקרים נוספים בחנו את הסתגלותם של עולים חדשים ומהגרים מתבגרים והורים מברית המועצות לשעבר בישראל ובגרמניה.
אחד הממצאים העיקריים היה ההשפעה של יחסי משפחה על ההסתגלות: יחסים פתוחים ותומכים השפיעו מאוד על ההסתגלות.
סלונים-נבו ואחרים בחנו את ההשפעה של מבנה משפחתי זה, פוליגמיה בקרב הבדואים בישראל, על מצבים פסיכו-חברתיים של ילדים, נשים ובעלים החיים במשפחות פוליגמיות, בסדרת מחקרים כמותיים ואיכותיים.
הם מצאו, כי יחסי משפחה הם גורם מפתח, יחד עם מעמד כלכלי, המסביר את מצבם של ילדים, נשים ובעלים.
סלונים-נבו הוציאה ספר לימוד המשמש סטודנטים לעבודה סוציאלית וחוקרים מזה שנים רבות.
בהמשך, היא ערכה מחקר שבדק האם פעולת ההערכה עצמה משפיעה על תוצאות ההתערבות.
המחקר מציע, כי ביצוע הערכה של התערבות משפר את תוצאותיה.
שיטות מחקר והתערבות המתאימות לעבודה סוציאלית
יחד עם יצחק נבו, דנה סלונים-נבו באחת השאלות המרכזיות במקצוע העבודה הסוציאלית: האם עלינו ללמד ולתרגל תרגול מבוסס ראיות, או אולי לקדם פרקטיקה מושכלת ראיות?
הם כתבו מאמר תאורטי, שהציע את האחרון.
סלונים-נבו יחד עם חוקרים אחרים פרסמו מאמרים המנסים להציע הוראות לעבודה עם ילדים ומשפחות החיים בעוני ובשוליות - התערבויות המקדמות את חוזקות המשפחות הללו ומונעות השמה מחוץ לבית במקרה של התעללות והזנחת ילדים.
סלונים-נבו ואחרים בוחנים את מצבם הפסיכו-סוציאלי של מבקשי המקלט מדרפור בישראל.
תוצאות כמותיות ואיכותניות מראות כי קבוצה בעייתית זו בישראל סובלת מהפרעת דחק פוסט טראומטית (PTSD), חרדה, דאגות קיצוניות לגבי עתידם.
הם זקוקים לטיפול משפטי, חברתי וקליני.
יחד עם אחרים, ורד מיישמת את הממצאים והתפיסות שלה בעבודה בקהילה.
היא בין מייסדי "באר-שובע" - ארגון חוץ ממשלתי למען המגזר השלישי הפועל בנגב מאז 1999.
לארגון יש השפעה ישירה על חייהם של מאות אנשים בדרום ישראל.
הוא נותן שירות לאזרחים רבים החיים בעוני ומספקים מטבח מרק שנפתח מדי יום, ארוחות על גלגלים, סיוע משפטי, קבוצת נשים, פרויקט מתנדבים ומרכז נוער.
בשנת 2015, יחד עם ד"ר מיה לביא-אג'איו בשיתוף סטודנטים למען פליטים באוניברסיטת בן-גוריון בישראל, היא בנתה קורס בן 8 שבועות עבור פליטים ממתקן המעצר הפתוח של חולות.
"טיפול קצר מועד"- הוצ' אונ' ת"א
"הערכת טיפול מערכים חד-מחקריים ושיטות נוספות" – הוצ' אונ' בן-גוריון.
ורד רמון-ריבלין (נולדה ב-7 בנובמבר 1967) היא עיתונאית ישראלית.
רמון-ריבלין היא בעלת תואר ראשון בפסיכולוגיה ותואר שני במנהל עסקים.
בשנת 1991, החלה את הקריירה שלה כשערכה את המגזין "עולם האופנה", לאחר מכן עבדה בעיתון "אלקטרוניקה" העוסק בנושאים טכנולוגיים ומשנת 1994 הייתה לעורכת העיתון.
בהמשך שימשה ככתבת בעיתון הכלכלי "טלגרף".
ב-2007 מונתה לעורכת הראשית של "ליידי גלובס", מוסף הנשים של גלובס אותו ערכה עד סגירתו.
באוקטובר 2007 נישאה לפוליטיקאי חיים רמון.
ב-2009 הנחתה בערוץ 2 את התוכנית "סטארט-אפ מדינה".
בנובמבר 2020, בעקבות משבר הקורונה והעמקת ההפסדים של העיתון גלובס, נסגר מוסף "ליידי גלובס", ורמון-ריבלין הודיעה כי החליטה לעזוב את העיתון.
בפברואר 2021 השיק רדיו תל אביב פודקאסט בשם "המשפיעות", בהובלת רמון-ריבלין.
ורד זינגר (נולדה ב-19 במאי 1969) היא סופרת, עורכת ספרות ועורכת לשון ישראלית.
נולדה בפתח תקווה בשם ורד בן ישראל.
עוד בזמן לימודיה בתיכון ברנר פתח תקווה, החלה לעבוד במקומון "במדרחוב" בעריכת צבי גילת.
בשנים 1987–1989 שירתה ככתבת צבאית בעיתון "במחנה" ובסוף שירותה שימשה ככתבת צבאית של אגף המקא"ם בחיל חינוך.
בזמן שירותה הצבאי שימשה ככתבת בעיתון "חדשות", ולאחר שירותה שימשה ככתבת מגזין ברשת המקומונים "ידיעות תקשורת".
זינגר היא בוגרת התוכנית לעריכת לשון בבית ברל.
שיריה פורסמו בכתבי עת שונים כגון "מאזניים" ו"עיתון 77" וסיפורים קצרים שכתבה פורסמו במוסף "תרבות וספרות" של עיתון "הארץ", "מאזניים", "עיתון 77", "צריף", "ספקולציה" ו"מעבורת – פרויקט הסיפור הקצר".
בעבר פרסמה ביקורות שירה רבות באתר "יקום תרבות".
ערכה ספרותית עשרות ספרים, רובם ראו אור בפרדס הוצאה לאור, וערכה לשונית מעל למאה ספרים, רובם ראו אור בהוצאת "ידיעות ספרים" ובהוצאת "פרדס".
מחודש ינואר 2021 עד חודש דצמבר 2023 פרסמה את הבלוג "תרבות הדיור" במהדורה המקוונת של עיתון "הארץ".
מתגוררת בשכונת רמת ישראל בתל אביב, אם לבת.
"נעולה", הוצאת כנרת-זמורה-דביר ומכון "הקשרים" (סדרת "רוח צד"), 2018.
"עורכת מלווה", הוצאת פרדס (סדרת "פואנטה"), 2021.
"חטא מאורגן", סיפור קצר ב"אנתולוגיית חטאים", הוצאת יצירה עברית, 2024.
"הלילה הכי ארוך בשנה" (רומן לנוער) מאת אלעד חן, הוצאת "ידיעות ספרים", 2018.
"ליאור רובין" (נובלות) מאת ערן הורביץ (זכה בפרס שרת התרבות לסופרים בראשית דרכם), הוצאת "פרדס", 2019.
"ההר הלבן" (רומן) מאת שאול בן אמיתי, הוצאת "פרדס", 2019.
"השועלים של שמשון" (רומן) מאת סימון טטרו, הוצאת "פרדס", 2019.
"לזראטו" (רומן) מאת שי אזולאי, הוצאת "פרדס", 2019.
"דודתי לינה למשל" (רומן דוקומנטרי) מאת בינה דרזר, הוצאת "מטר", 2019.
"פסיפס יפואי" (רומן) מאת צבי וולובסקי, הוצאת "מטר", 2019.
"מגילת המדבר" (רומן) מאת ארז האוסול, הוצאת "פרדס", 2020.
"טנגו בבזל" (סיפורים קצרים) מאת מיטל מרסל משה, הוצאת "פרדס", 2020.
"בית הקברות של שמשונה" (רומן) מאת גבריאל שאול, הוצאת "פרדס", 2020.
"אליהו" (רומן) מאת יונתן יוגב, הוצאת "פרדס", 2020.
"פרחים על קברה של הילדה אפלבאום" (רומן סיפורים) מאת דרור כהן, הוצאת "פרדס", 2020.
"הפרס" (רומן) מאת מתי שמואלוף, הוצאת "פרדס", 2020.
המִתְקן (רומן) מאת דיאנה בארון, הוצאת "פרדס", 2021.
"שנה אחת" (רומן מכתבים) מאת מרים יחיל-וקס, הוצאת "פרדס", 2021.
"נדידה" (רומן) מאת מיכל ברנע-אסטרוג, הוצאת "פרדס", 2021.
"כל שהוא כביצה" (רומן) מאת בועז דנון, הוצאת "פרדס", 2021 (זכה בפרס ברנר בקטגוריית ספר ביכורים לסופרים עד גיל 40 וכן בפרס משרד התרבות לסופרים בראשית דרכם).
"חמישה טפסים ואישה" (רומן סיפורים) מאת דן קורדובה, הוצאת "פרדס", 2021.
"יתגדל ויתקדש" (רומן) מאת איילת ברדנוב, הוצאת "פרדס", 2021.
"באוויר" (רומן) מאת אלון אלפרט, הוצאת "פרדס", 2021.
"המלחמה הרחוקה" (נובלה) מאת צבי וולובסקי, הוצאת "מטר", 2021.
"סיבוב שני" (רומן) מאת בונה תירוש, הוצאת "פרדס", 2021.
"לכי לעזה!" (רומן) מאת אהוד אמיר, הוצאת "פרדס", 2021. (זכה בפרס משרד התרבות לסופרים בראשית דרכם)
"יחסיי עם ג'וני מ'" (סיפורים) מאת נורית זרחי, הוצאת "אפיק", 2021 (יחד עם עליזה ציגלר).
"כמו שהיורֶה" (רומן) מאת עדי וולפסון, הוצאת "פרדס", 2022.
"בטענות שווא" (רומן) מאת אבי ולנטין, הוצאת "פרדס", 2022.
"סערות לא נמשכות לנצח" (עיון) מאת איימי בכור בוני, הוצאת "מטר", 2022.
"גבירה וערפל" (נוער) מאת אודליה גולדמן, הוצאת "ידיעות ספרים", 2022.
"שומרי המחברת - תעלומת השבט האבוד" (ילדים), מאת קרין אהרון, הוצאת "ידיעות ספרים", 2022.
"נשוכה" (אוטואתנוגרפיה גופנית יצירתית), מאת שולמית קיציס, הוצאת "פרדס", 2023.
"אלופים בניהול - סודות המנהיגות בארגוני ענק" (עיון) מאת מיכאל סנג, הוצאת "פרדס", 2023.
"סערה ביער" (רומן) - מאת אילנה פיקוס-רויטבלט, הוצאת "מטר", 2023.
"אהבה צריך להשקות במילים יפות" (סיפורים קצרים) מאת שלמה שלטון, הוצאת "פרדס", 2023.
"הנביא מרחוב טשרניחובסקי" (רומן) מאת שמואל דניאלס, הוצאת "פרדס", 2023.
"דורסים" (סיפורים קצרים) מאת עופר שור, הוצאת "פרדס", 2023.
"המשבר הגדול" עידן האדם: בין מבט מקרוסקופי למבט מיקרוסקופי מאת עדי וולפסון הוצאת "פרדס".
"בין יבשות" (ספר מסע) מאת יונתן ברג, הוצאת "אפיק", 2024.
"רוצה להיות מלכה – סוד קסמו של מסע 'מלכת המדבר'" (עיון), מאת רותי שפר, הוצאת "מטר", 2024.
"שומרי המחברת - המאבק על הגבעה הירוקה" (ילדים), מאת קרין אהרון, הוצאת "ידיעות ספרים", 2024.
"חביבה: רשומון של חיים מופלאים", מאת נטלי מסיקה, הוצאת "פרדס", 2024 (עם שלומית אייזנמן).
נכנס לרשימה הקצרה של פרס ספיר לשנת 2024.
"כמו שאתה איתי", מאת אודי יעקב, הוצאת "פרדס", 2024. נכנס לרשימה הארוכה של פרס ספיר 2025.
ורדאו היא עיר במערב סקסוניה שבגרמניה הממוקם כ-8 ק"מ מצוויקאו על גדות נהר פלייסה.
האזור היה מכוסה במקור ביערות ועליו נלחמו הסלאבים והגרמנים במשך מאות שנים.
בתקופת קרל הגדול והיינריך הראשון, הסלאבים נדחקו לאחור יותר ויותר והמתיישבים הגרמנים נכנסו לאזור.
העיר הוזכרה לראשונה בשנת 1308. בשנת 1398 היא נרכשה על ידי פרידריך הראשון, הנסיך הבוחר מסקסוניה.
ב-1 במאי 1756 התרחשה שריפה גדולה בוורדאו שהרסה כמעט את כל העיר.
בשנת 1905 הוחלט על בניית בניין עירייה חדש במקום בניין שנבנה בשנת 1727. הבניין נחנך בשנת 1911 בנוכחות פרידריך אוגוסט השלישי, מלך סקסוניה.
בשנת 1845 נפתחה בעיר תחנת רכבת.
בתחילת אפריל 1945 העיר שוחררה משליטה נצאית על ידי יחידות של צבא ארצות הברית.
בהמשך הם נסוגו מערבה והאזור עבר לשטח הכיבוש הסובייטי.
עוד במהלך המאה ה-14 העיר הייתה מרכז תעשיית הטקסטיל.
במחצית השנייה של המאה ה-20 בעיר התרכז ייצור משאיות מתוצרת IFA.
בין הדגמים הראשונים היה IFA H6 שהיה מבוסס על תכנון שבוצע תרום מלחמת העולם השנייה.
מפעלי תעשייה של העיר לא הצליחו לשרוד את התחרות לאחר איחוד גרמניה.
ורד פלמן-הדר (נולדה ב-23 בנובמבר 1981) היא עיתונאית ישראלית, כתבת לענייני משטרה ומחוז ירושלים בתאגיד השידור הישראלי.
פלמן נולדה בירושלים, היא למדה בתיכון אורט אבין ברמת גן.
אחרי שירותה הצבאי למדה באוניברסיטה העברית בירושלים: לתואר ראשון דו-חוגי בסוציולוגיה ובמדע המדינה ולתואר שני בתקשורת פוליטית.
פלמן נשואה ואם לשני ילדים.
פלמן הצטרפה לרשות השידור ב-2005. החלה את דרכה כתחקירנית בתוכנית "היום בחדשות" עם גאולה אבן.
ב-2008 החליפה זמנית את קטי דור ככתבת בריאות עקב יציאתה לחופשת לידה.
החל משנת 2009 שימשה ככתבת כללית במבט.
עד סגירת רשות השידור ב-2017 שימשה ככתבת משטרה.
לאחר סגירת רשות שידור ב-2017, פלמן עברה לתאגיד השידור הישראלי, שהוקם במקום רשות השידור, והיא משמשת ככתבת לענייני משטרה וככתבת במחוז ירושלים.
ב-3 בספטמבר 2019 הותקפה על ידי משפחתו של אחד החשודים באונס בכרתים, בבית המשפט בהרקליון.
היא סיקרה, בין היתר, את משפטו של אלירן מלול, שרצח את אשתו מיכל סלה באוקטובר 2019.
ורד הרים (מכונה גם "מערכת ורד הרים") היה מכשיר צבאי לתקשורת מוצפנת צה"לית מבוסס טכנולוגיית (רדיו שפותח על ידי מוטורולה).
ורד ההרים נחשב למכשיר הסלולרי הצה"לי המאובטח הראשון, והוא סיפק שיחות ווקי־טוקי מוצפנות וקבוצתיות לאנשי צבא, בדרך כלל בדרגים גבוהים.
ורד ההרים אינו פעיל יותר, והוחלף בפרויקט סלולר צבאי אשר משתמש במערכת מבוססת על תקנים אזרחיים בטכנולוגיית ה-דור הרביעי בסלולר (LTE).
הפרויקט החל בשלהי 1999, כאשר המכשיר תוכנן ופותח על ידי חברת מוטורולה בהובלת אל"ם במילואים אסף נבות.
ורד ההרים נכנס לשימוש מבצעי בצה"ל לראשונה בשנת 2000, והיה זקוק תחילה למכשיר VPN צה"לי נוסף בכדי שיתפקד כראוי.
בשנת 2004 הוכרז שדרוג "הדור השני" למכשיר, המבוסס דגם iDEN i730 של חברת מוטורולה, שתמך בעברית, היה קל ובעל צג גדול יותר והפך את המכשיר ליותר נוח ודמוי מכשיר אזרחי.
בתחילת 2014 חתם משרד הביטחון עם חברת מוטורולה על פרויקט המשך להחלפת המכשירים והתשתיות ל-דור-4, והוא הוצג לראשונה בשנת 2017.
ב 2018 הוחלפה המערכת בפרויקט סלולר צבאי.
בעקבות פניות של מפעילת המערכת הנוכחית, פעילויות לחידוש המערכת ושדרוגה לדור 5 מתעכבות זה מספר שנים.
ורד פיקר (נולדה ב-9 בנובמבר 1971) היא מוזיקאית, פסנתרנית, מלחינה, ומעבדת מוזיקלית ישראלית.
ורד פיקר נולדה וגדלה בנצרת עלית ללאה ושאול יעקב, אחות צעירה לסיגלית ועופר.
בגיל שבע החלה ללמוד לנגן בפסנתר קלאסי והמשיכה בכך עד גיל 18, במקביל ללימודי מוזיקה קלה, אלתור והלחנה.
ורד פיקר היא מבכירות הנגנים בישראל - פסנתרנית, מעבדת ומפיקה מוזיקלית.
ב-30 השנים האחרונות מופיעה עם מיטב האמנים בארץ ומנגנת בהפקות רבות בתיאטרון הרפרטוארי.
בתיאטרון הקאמרי משמשת כמנהלת מוזיקלית של מופעי המחווה לאמן.
בתיאטרון חיפה מנגנת במופע של שלמה בראבא "בסוף יהיה טוב".
בתיאטרון חולון הפיקה מוזיקלית מדי שנה מופעים בפסטיבל "אישה" ובפסטיבל ימי זמר.
בטלוויזיה כתבה מוזיקה לסדרות לפעוטות ולילדים שמשודרות בעשרות מדינות ברחבי העולם.
הייתה המנהלת המוזיקלית, הפסנתרנית ואחת הזמרות בהופעותיו של יהונתן גפן כ-15 שנים.
חברה בהרכב הנשים המצליח "העבריות".
בנובמבר 2021 יצאה במופע יחיד "ורד פיקר והפסנתר", בו היא מבצעת מלהיטי העל של גיבורי הפסנתר שלה מהארץ ומהעולם באינטרפרטציות אישיות.
אולם הבית של המופע הוא קפה תיאטרון הקאמרי והוא ממשיך להתקיים עד היום שם וברחבי הארץ.
בינואר 2022 עלה המופע "אהבה היא שיר בשניים", בו ורד מבצעת עם יובל כספין קלאסיקות של דואטים ישראליים נצחיים.
ורד היא פסנתרנית קלאסית בהשכלתה, סיימה בהצטיינות יתרה את הקונסרבטוריון ע"ש רובין בחיפה, שירתה בצוות הווי נח"ל ולאחר מכן למדה בבית הספר רימון.
ורד הייתה נשואה למוזיקאי דורון פיקר ולהם בת משותפת, ליבי פיקר.
ורד היידי קלום הוא זן של ורד שפותח על ידי החברה הגרמנית Rosen Tantau ומהווה הכלאה של הזנים "Old Port ו-"Barkarole".
הזן בעל ניחוח עוצמתי, ובתנאים רגילים מגיע ל-40 עד 50 סנטימטר.
הוא יכול לגדול בטמפרטורות נמוכות של עד 23 מעלות צלזיוס מתחת לאפס (באזור עמידות 6), והוא רגיש במידה מסוימת לטחב.
נקרא על שם הדוגמנית היידי קלום ב-2005.
וַרְדּוֹן הוא יישוב קהילתי בשפלה הדרומית.
הוא שוכן צפונית לקריית גת ודרומית לקריית מלאכי ובו מתגוררים כ-300 תושבים.
היישוב שייך למועצה אזורית יואב.
ורדון הוקם בשנת 1964 כמרכז כפרי, והפך ליישוב קהילתי בשנת 1998. היישוב נמצא במרכזו של צומת דרכים בין שלושה מושבים גדולים: מנוחה, נחלה וסגולה.
שמו של היישוב הוא מעין תרגום של שם משפחתו של ג'וליוס רוזנוולד, נדבן יהודי מארצות הברית.
תלמידי היישוב לומדים במוסדות החינוך של המועצה האזורית יואב.
תלמידי בית ספר יסודי לומדים בבית הספר "נוף השדות" שבקיבוץ נגבה.
תלמידי התיכון לומדים ב"צפית" בקיבוץ כפר מנחם.
ורדיים או ורדניים (שם מדעי: Rosaceae) הם משפחה גדולה של צמחים בעלי פרחים בסדרת הוורדנאים.
הוורדיים נפוצים כמעט בכל העולם (מלבד הקטבים ומדבר סהרה), בעיקר בחצי הכדור הצפוני.
למשפחת הוורדיים שתי תכונות עיקריות המגדירות אותה: פרחים נכונים וקיומו של צינור פרח (היפנתיון).
צינור הפרח (היפנתיון, hypanthium) הוא מבנה בחלקו התחתון של הפרח, דמוי גביע, צינור או חרוט הפוך, הנושא את איברי העטיף והאבקנים בדפנותיו.
מבנה זה נוצר כתוצאה מהתערות (אחוי) של מצעית הפרח עם הבסיסים של עלי הגביע, עלי הכותרת והאבקנים.
הוא נחשב ל"צינור הפרח" (ולא לגביע בלבד) רק כאשר הוא מופרד – כלומר חופשי מן השחלה וסובב את בסיסה, או מעורה רק בחלקו התחתון של השחלה.
במשפחת הוורדיים צינור הפרח מפותח היטב, וצורתו נעה מגביע רדוד וחופשי מן השחלה (כגון בפטל ובוורד) ועד צינור עמוק המעורה רק בחלקו התחתון של השחלה (כגון בשקד ובתפוח).
מיון המשפחה עבר שינויים לאורך השנים עם התקדמות המחקר המדעי.
המשפחה מחולקת כיום לשלוש תת-משפחות, להלן:
הוורדיים (Rosoideae) - כוללת את הוורד, תות שדה, פטל, סירה, בן-סירה ואחרים.
שזיפיים (Amygdaloideae) - בתת-משפחה זו נכללים עצי הפרי למיניהם: אגס, אפרסק, בן-חוזרר, דובדבן, חבוש, חבושית, חוזרר, משמש, עוזרר, שזיף, שסק, שקד, תפוח, ארוניה ואחרים.
ורדימוס זיילר (מוכר בשם החיבה: ורדי זיילר; 28 באוגוסט 1933 – 2 באפריל 2013) היה שופט ונשיא בית המשפט המחוזי בירושלים ועמד בראשן של מספר ועדות חקירה.
נולד בשנת 1933 ליצחק זיילר, שהיה בלשן ורופא.
הוא רצה להעניק לו את השם "ורדינון", אולם בהמלצת הסנדק, הרב אברהם יצחק הכהן קוק, בחר בשם "ורדימוס" המופיע בתלמוד.
בנערותו למד זיילר בבית הספר התיכון ליד האוניברסיטה העברית.
הוא פנה ללימודי משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים בשנת 1957. לאחר מכן התמחה בעריכת דין בפרקליטות המדינה בירושלים ואצל עורכת הדין תמר הופמן.
ב-1960 מונה ליועץ משפטי לרשם החברות, ובהמשך מונה לשמש כסגן רשם החברות.
בשנים 1962–1965 שימש כיועץ משפטי למפעלי ים המלח, ולאחר מכן, בשנים 1965–1971, עבד כעורך דין פרטי.
במאי 1971 מונה לכהן כשופט בבית משפט השלום בירושלים, וכעבור שש שנים, במאי 1977, מונה לכהן כשופט בבית המשפט המחוזי בירושלים.
בנובמבר 1989 מונה לכהן כנשיא בית המשפט המחוזי בירושלים, תפקיד בו שימש עד לפרישתו באוגוסט 2003.
מונה ליושב ראש הראשון של הוועדה לחיוב אישי בשלטון המקומי.
זיילר היה פעיל בתחומים ציבוריים שונים, ובתוך כך עמד בראשות כמה ועדות חקירה:
בשנים 1985–1986 כיהן זיילר כחבר ב"וועדת בייסקי", ועדת החקירה לעניין ויסות מניות הבנקים.
ביולי 2001, בעקבות אסון ורסאי, נבחר זיילר לעמוד בראשות ועדת חקירה לעניין מבנים ומקומות המשמשים מבני ציבור.
הדוח המסכם של הוועדה הוגש בדצמבר 2003.
בדצמבר 2005 נבחר זיילר לעמוד בראש ועדת בדיקה לאירועי פרשת האחים פריניאן.
ב-2007 התמנה זיילר לבדוק את פרשת האזנות הסתר הקשורות למשפט חיים רמון.
הוא הגיש את מסקנותיו לשר המשפטים דניאל פרידמן ב-6 בפברואר 2008.
בשנת 2009 זכה בתואר אביר איכות השלטון בקטגוריית הרשות השופטת, מטעם התנועה למען איכות השלטון בישראל.
נפטר ב-2 באפריל 2013 והובא לקבורה בהר המנוחות.
ורדינה שלונסקי (22 בינואר 1905 – 20 בפברואר 1990) הייתה מלחינה, פסנתרנית ועיתונאית.
שלונסקי נולדה במזרח אוקראינה, בעיירה קריוּקוֹבוֹ (Крюково) שליד העיר קרמנצ'וג, אז בפלך פולטבה שבתחום המושב של האימפריה הרוסית, לטוביה, חסיד חב"ד, ולצפורה בת טוביה וחנה ברוורמן, משפחה יהודית מסורתית ציונית.
התרבות והאמנות תפסו מקום חשוב במשפחתה: אביה היה כנר חובב ואמה הייתה חובבת שירה.
לוורדינה היו שני אחים ושלוש אחיות - אברהם (לימים המשורר הנודע), דב, יהודית, אידה ופניה וגמן שלונסקי.
במשך כמה שנים התגוררה בבית אחד, דלת מול דלת, עם רבה של העיר, הרב לוי יצחק שניאורסון (אביו של רבי מנחם מנדל שניאורסון) שהיה קרוב המשפחה.
משפחתה עלתה לארץ ישראל בשנת 1921, ואילו היא נשארה בווינה על מנת להתפתח כמוזיקאית.
לראשונה הגיעה לביקור בארץ ישראל ב-1925.
שלונסקי החלה לנגן בפסנתר בגיל חמש, וכאשר הגיעה לבגרות המשיכה בלימודי הנגינה בשנים 1923–1930 אצל אגון פטרי וארתור שנאבל בבית הספר הגבוה למוזיקה בברלין.
שנאבל התפעל מכשרונה כפסנתרנית, אך עודד אותה גם לעסוק בקומפוזיציה.
שלונסקי השתלמה בקומפוזיציה בשנים 1930–1934 בפריז אצל נדיה בולאנז'ה, מקס דויטש ולבסוף, גם אצל אדגר וארז.
בין השנים 1934 ל-1937 שהתה גם בארץ ישראל וערכה את מדור השירה והמוזיקה בשבועון החיים הללו.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמלטה ללונדון שם התפרנסה כתופרת ב"מרקס אנד ספנסר" ומנגינה בפסנתר בבית קפה בכיכר פיקדילי.
ב-1944 החליטה לעלות לארץ, אולם לא הצליחה להשתלב בחיי המוזיקה בה, ככל הנראה עקב נטייתה להתבדל מן השאיפה שהייתה אז מקובלת בישראל לגבש סגנון מוזיקלי ישראלי אוריינטלי.
יצירותיה בוצעו לעיתים נדירות החל מאמצע שנות ה-60 ולא הוצעה לה משרה.
היא התפרנסה בעיקר כמורה לפסנתר; על תלמידיה נמנים עדו אברבאיה, בנימין פרל ויהודית כהן.
שלונסקי שלחה כתבות רבות לעיתונים "על המשמר" ו"דבר".
הכתבות נכתבו ברוסית, תורגמו בידי אחיה אברהם ועסקו בביקורת מוזיקלית ובתיעוד מפגשים שלה עם בכירי המוזיקה של המאה ה-20.
ורדינה שלונסקי נפטרה בשנת 1990 בתל אביב, בגיל 85, עניה וערירית.
שלונסקי תרמה את ארכיונה בשנת 1987 לספרייה הלאומית.
הארכיון כולל את תכתובתה עם מוזיקאים מפורסמים רבים - למעלה מ-300 מכתבים.
שלונסקי כתבה יותר ממאה שירים, למילים של משוררים שונים, בהם גיום אפולינר, שלום שבזי, ש.
שלום, אברהם שלונסקי ונלי זק"ש.
היא חיברה גם שירי ילדים למילים של אנדה עמיר-פינקרפלד.
השיר "פואמה עברית", שהיה אופוס 1 שלה ונכתב בשנת 1932 לזכר אביה, זיכה אותה בפרס בפריז, פרס שנועד לנשים בעלות מקצועות חופשיים.
אברהם שלונסקי כתב מילים לשיר, שהולחן תחילה ללא טקסט.
מחזור השירים, שכלל שיר זה ועוד חמישה משירי אברהם שלונסקי הופיע בדפוס בשנת 1933 בשם "תמונות ארץ-ישראליות".
הקנטטה "הודיה", למקהלה מעורבת ותזמורת (1946) בוצעה לראשונה בפסטיבל ישראל 1966. היא נכתבה למילים של אברהם שלונסקי.
הקנטטה טונאלית אך יש בה מודולציות מפתיעות.
רביעיית מיתרים משנת 1948 זיכתה אותה בפרס בארטוק בהונגריה.
בשנת 1935 כתבה שלונסקי סימפוניה, היצירה הראשונה שלה לתזמורת, ובשנים 4–1942 את הקונצ'רטו לפסנתר.
שתי היצירות בוצעו לראשונה רק כעשרים שנה לאחר חיבורן.
את השיר "קרועים אנו" עיבד גיל אלדמע ב-4 קולות.
ביצירה סריאלית לתזמורת קאמרית, "אאופוניה" ("נועם מצלול") משנת 1967 ורדינה שלונסקי מנצלת כל טכניקה אפשרית בנגינה בכלי קשת.
בשנת 1979 עיבדה והרחיבה יצירה זו, שהייתה הראשונה שלה בשיטת השורה, בהרכב המקורי.
ביצירותיה הבאות גילתה המלחינה העדפה ברורה להרכבים קאמריים שונים, הכוללים לעיתים גם נבל וכלי הקשה.
היא חיברה גם יצירות רבות לפסנתר.
בישראל זכתה בשני פרסי אקו"ם על פועלה המוזיקלי - בשנת 1973 וב-1984 למפעל חיים.
מיצירותיה שיצאו לאור בהוצאת מכון למוסיקה ישראלית:
בלדה מס' 3 לפסנתר (אין ציון תאריך)
דיוורטימנטו לחמישיית כלי נשיפה של עץ (1954)
שמונה שירים לצ'לו ולפסנתר (למילים של ש' שלום, רפאל אליעז, שלום שבזי, אברהם שלונסקי ושמעון מלצר) (1944-1936)
חמש מנגינות לקול ולפסנתר, מילים: גיום אפולינר (1939)
ארבעה שירים לקול ולפסנתר, מילים: אברהם שלונסקי (1947)
"חידות זוהרות" למצו-סופרן או לבריטון סולו ותזמורת (1966)
"אורח" לקול ולפסנתר, מילים: אברהם שלונסקי (1948)
"תמונות ארץ ישראליות" - שישה שירים לקול ולפסנתר, מילים: אברהם שלונסקי, אברהם חלפי (1933)
"הבה נשירה" - עשרה שירי ילדים לקול ולפסנתר, מילים: אנדה עמיר-פינקרפלד (1963)
"מקצה הארץ" (תהילים ס"א) לקול ולפסנתר (לפני 1973)
"צלליות" לקול (בלא מילים) או קלרינט, קסילופון, ויברפון, מרימבה וכלי-נקישה (1977)
סונטה מס' 2 לכינור ולפסנתר (1951)
"ליל קיץ" למצו סופרן ולפסנתר, מילים: אברהם שלונסקי (1954)
"הרוח שוטטה" לקול ולפסנתר, מילים: חיים גורי (1951)
סוויטה לבני הנעורים לפסנתר (1956)
כמאה שירים, ובהם שירי עם ושירים אמנותיים:
פואמה עברית, אופוס 1 לקול ולפסנתר, מילים: אברהם שלונסקי (1931)
"אאופוניה" ("נועם מצלול") (1967) לתזמורת קאמרית
ורדה קוטלר היא זמרת סופרן ישראלית.
ורדה קוטלר ילידת תל אביב היא בוגרת האקדמיה למוזיקה על שם רובין בתל אביב (היום נקרא ע"ש בוכמן-מהטה) תלמידתה של נתניה דברת והשתלמה אצל ורה רוזה בלונדון ואצל ריטה פטנה בניו יורק.
ורדה הופיעה בקונצרטים ובאופרות בארץ ובעולם: פריז, ניו יורק, וינה, ציריך, לוזאן, מונטה קרלו, ז'נבה, מסינה (איטליה).
בניצוחם של פנחס שטיינברג, זיגפריד קלר, קיז בארקל, לורנס פוסטר, ארתור פייגין, ליאור שמבדל, מנדי רודן, סטיבן סלואן, ואנדראס מיטיצק.
בניו יורק הופיעה עם התזמורת הקאמרית פילהרמונית של ניו-יורק בניצוחו של הוגו וייסגל.
בין היצירות שהשתתפה בביצוען מאת מוצארט: המיסה הגדולה, ווספרה סולן, רקוויאם.
מגניפיקאט מאת באך, קנטטות מאת הנדל, סטאבט מאטר מאת פרגולזי, לילות קיץ מאת ברליוז ושירי עם ל.
בין תפקידיה האופראים: זיבל, קרובינו, רוזינה, שטפנו, פילדמה ופלורה.
בשנים האחרונות מופיעה בצרפת ואף השתתפה בקונצרט חגיגי ביום המוזיקה הצרפתי, בפסטיבל גונו בפריז, ושרה את הרקוויאם של מוצרט בכנסיית מדלן בפריז.
עם השקת התקליטור בן-חיים מלודיס בארץ הופיעה ורדה עם אלכס אנסקי במופע "שירים מהאוצר הגנוז", במסגרת "פסטיבל אשה" בתיאטרון חולון.
במופע שרה קוטלר יצירות של פאול בן-חיים, בצד אריות אהבה של הקטור ברליוז, אנטוניו ויוואלדי, וולפגנג אמדאוס מוצרט, פרנץ שוברט, ועוד.
אנסקי קרא את תמלילי היצירות.
שני התקליטורים הראשונים "רסיטל" ו"מלודיס מאת שארל גונו" יצאו לאור בחברת R.E.M בפריז וזכו לביקורות מחמיאות ב-Chroniques Musical שבסורבון וכן במגזינים הנבחרים Repertoire, Le monde de la musique :L'Education Musical, Opera International, הביקורות ציינו במיוחד את הביצוע המוזיקלי והאינטרפרטאצייה, וכן את המקוריות והראשוניות של ביצוע היצירות החדשות.
בישראל זכו התקליטורים לביקורות טובות בעיתונים: ג'רוזאלם פוסט, הארץ וידיעות אחרונות.
התקליטורים שודרו ברדיו פרנס ורדיו קלאסיק הצרפתים, ברדיו קנדה ובקול המוזיקה.
התקליט "מלודיס שרל גונו" נכלל ברשימת התקליטורים הנבחרים של אמנים במוזיקה הקלאסית בצרפת Victoire de la musique classique 2002.
הקליפ של ורדה "My beloved spake", מתוך התקליטור של יצירותיו שארל גונו, שודר בתוכנית "רצף מוזיקלי קלאסי" Sequences Classique של ערוץ הטלוויזיה המוזיקלי הצרפתי "מצו".
המילים שגונו הלחין הן מתרגום ג'יימס לאנגלית של – "ענה דודי ואמר לי".
התקליטור השלישי "שירים מאת פאול בן-חיים" יצא לאור בחברת Arion בפריז.
התווים לשירים בגרמנית ובעברית נמצאו בארכיון בית הספרים הלאומי בירושלים בכתב ידו של המלחין והובאו להקלטה ראשונית.
בישראל זכה התקליטור לתשבחות בעיתונים: ג'רוזאלם פוסט והארץ.