tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בראשית דרכו, עבד קארמק בחברת Soft Disk משריבפורט שבלואיזיאנה, שהתמקדה בהפצת עיתונים אלקטרוניים.
במהלך עבודתו בחברה, פגש קארמק לראשונה את ג'ון רומרו ואדריאן קארמק (אין קשר משפחתי), לימים שותפיו העסקיים בהקמת id Software.
עד לאותה תקופה, המשחקים שרצו על המחשב נעצרו כל פעם שהשחקן הגיע לסוף המסך ואז יצרו את המסך הבא והמשיכו, ג'ון קארמק הצליח ליצור אלגוריתם שיכול היה להריץ משחקים על המחשב באופן חלק, בלי שהמשחק יהיה צריך להיעצר.
בעקבות ההמצאה הזו ג'ון קארמק הקים את החברה id Software ביחד עם ג'ון רומרו, טום הול ואדריאן קארמק.
הם לא פרשו מ-Soft Disk ואף השתמשו במחשבי החברה על מנת לפתח משחקים.
בשנת 1990 הוציאה החברה את החלק הראשון בסדרת המשחקים קומנדר קין בעזרת חברת 3D Realms, שהפיצה את המשחק.
בשנת 1991 פרשו קארמק ושותפיו מ-Soft Disk.
קארמק המשיך לעבוד ב-id Software ופיתח משחקים מוכרים כמו DOOM, הטירה הנאצית, Quake ועוד.
את מנועי המשחק שחברת id Software היא מכרה לחברות אחרות, כך יצא, שמנועי המשחק שקארמק פיתח הופיעו גם במשחקים Half-Life ,Call of Duty ,Medal of Honor ועוד.
ב-7 באוגוסט 2013 מונה קארמק למנהל הטכנולוגיות הראשי בחברה אוקולוס VR (שפיתחה בין היתר את משקפי האוקולוס ריפט) וב-22 בנובמבר באותה שנה קארמק פרש סופית מ-id Software כדי להשקיע את כל מרצו באוקולוס VR.
קארמק פרש מתפקיד זה בסוף 2019 כדי להתמקד בפיתוח מוצרי בינה מלאכותית בחברה.
ג'ון מרטין קולינס השלישי הוא כדורסלן אמריקאי המשחק בעמדת הפאוור פורוורד בקבוצת יוטה ג'אז מליגת ה-NBA.
שני הוריו שירתו בצבא, והוא גדל בגואם, בטורקיה, באיי הבתולה (עם הורי אמו), במדינת וושינגטון ובווסט פאלם ביץ' שבפלורידה.
בנעוריו התגרשו הוריו, והוא נותר עם אמו.
בתקופת לימודיו בתיכון נבחר לכדורסלן השנה בפלורידה בתיכונים דרג 4A.
בשנים 2015–2017 שיחק בליגת המכללות בקבוצת הכדורסל של אוניברסיטת וייק פורסט.
בשנתו הראשונה היה שחקן מחליף וקלע 7.3 נקודות בממוצע למשחק.
בשנתו השנייה פתח בכל 33 משחקי הקבוצה והשיג ממוצעים של 19.2 נקודות ו-9.8 ריבאונדים למשחק.
וייק פורסט הודחה בסיבוב הראשון של טורניר אליפות המכללות.
בתום העונה נבחר לחמישיית העונה ולשחקן המשתפר של ליגת ה-ACC.
לאחר שתי עונות החליט לוותר על המשך לימודיו באוניברסיטה והעמיד עצמו לבחירה בדראפט ה-NBA.
בדראפט 2017 נבחר קולינס במקום ה-19 על ידי אטלנטה הוקס.
לאורך עונת הרוקי שלו קלע 10.5 נקודות בממוצע למשחק, ובסיומה נבחר לחמישיית הרוקיז השנייה של העונה.
בעונה הבאה היה הקלעי המוביל של ההוקס עם ממוצע של 19.5 נקודות למשחק.
בנובמבר 2019, לאחר חמישה משחקים בעונת , הושעה קולינס על ידי ליגת ה-NBA מ-25 משחקים, בשל נטילת הורמון גדילה.
ב-7 ביולי 2023 הועבר בטרייד ליוטה ג'אז עבור רודי גיי.
ג'ון קווייל הוא שחקן אנגלי המוכר בעיקר מהופעותיו בקומדיות מצבים רבות בהן "All Gas and Gaiters", "טרי וג'ון", "סטפטו ובנו" ו-"The Liver Birds".
קווייל נולד בעיר לינקולן שבלינקולנשייר.
תפקידו הראשון בטלוויזיה היה ב-1951 בדמות ג'ים הוקינס בעיבוד של ה-BBC לרומן "אי המטמון" לצדו של ברנרד מיילד בדמות לונג ג'ון סילבר.
ב-1952 הופיע בפרק בסדרת הטלוויזיה "Billy Bunter of Greyfriars School", וב-1953 הופיע בסרט "סיפורם של גילברט וסאליבן".
תפקידיו בשנות השישים של המאה העשרים כוללים הופעות בסדרות "The Power Game" ו-"No Hiding Place".
ב-1970 הופיע קווייל בסיטקום "All Gas and Gaiters".
בהמשך שיחק בסדרות "סטפטו ובנו", "The Liver Birds", "Doomwatch", "המופע של דיק אמרי", "החיים הטובים", "הדוכסית מרחוב דיוק", "Happy Ever After", "Rising Damp", "האזרת סמית', "Mind Your Language", "The Fall and Rise of Reginald Perrin" ובתפקיד באני ניוברי בסדרת הדרמה התקופתית "על אדונים ומשרתים".
בשנות השמונים של המאה העשרים שיחק קווייל בשני תפקידים שבזכותם הוא מוכר ביותר.
האחד בתפקיד דוכס ברוטון בדרמה התקופתית "נני" של ה-BBC.
השני בתפקיד מלקום החבר הטוב ביותר של מדפורד בסיטקום "טרי ג'ון".
הוא היה השחקן השלישי שגילם את הדמות אחרי טרנס אלכסנדר וטים בארט.
עוד שיחק קווייל בתפקיד ראשי בסיטקום " Farrington of the F.O." של טלוויזיית יורקשייר לצדן של ג'ואן סימס ואנג'לה ת'ורן.
תפקידים נוספים שלו בשנות השמונים היו ב-"The Nineteenth Hole" של ג'וני ספייט ובסיטקום "רק כשאני צוחק".
ב-2006 הופיע קווייל במיני-סדרה "קו היופי" בתפקיד ג'פרי טיצ'פילד.
בהמשך הופיע קווייל בתפקיד מר וילקוקס בסדרה הקומית "היפיז", אנתוני סטיבנס באופרת הסבון "קורוניישן סטריט", וכן בתפקידי אורח בסדרות "The Bill", "רציחות במידסומר", "בחזרה לאחוזת העמק", ו-"Lab Rats".
בתיאטרון הופיע קווייל במחזה "Afternoon at the Seaside" מאת אגאתה כריסטי וב-"Light Up The Sky".
בתקופת הסרטת העונה השנייה של "פרינגטון", בית החווה של ג'ון קווייל ואשתו שימש למעון מקלט לבעלי חיים.
הם החלו בכך ב-1976 כשאימצו שני חמורים מארגון "The Donkey Sanctuary" בסידמות' שבדבון.
בעלי חיים נוספים בחווה הם פוני, סוס, שלושה כלבים מסוג פאג וחתול רוסי כחול.
ג'ון תומאס "ג'ק" קונור היה פקיד ממשלה ואיש עסקים אמריקאי שכיהן כמזכיר המסחר של ארצות הברית בשנים 1965–1967.
קונור נולד בסירקיוז שבמדינת ניו יורק, בנם של מייקל ג'וזף ומרי ויויאן (לבית סאליבן) קונור.
קונור התחנך על ברכי הנצרות הקתולית.
לאחר שסיים את לימודיו באוניברסיטת סירקיוז, למד בבית הספר הרווארד למשפטים.
ב-22 ביוני 1940 נישא למרי אובייל אשר חלקו שני בנים ובת אחת.
טרם 1942 עסק בעריכת דין בניו יורק, ולאחר מכן הועסק כחוקר בלשכה למחקר ופיתוח מדעי (OSRD) אשר סייעה במציאת תרופות למחלות רבות.
הוא שירת בחיל הנחתים של ארצות הברית כעוזרו של מי שלימים ישמש כמזכיר הצי של ארצות הברית ג'יימס פורסטל.
קונור עסק בייצור פניצילין ובענייני רכש.
הוא גם עבד בתעשיית התרופות לאחר מלחמת העולם השנייה, והצטרף לחיים הפוליטיים כיו"ר-עמית במטה הבחירות של לינדון ג'ונסון ויוברט האמפרי בבחירות לנשיאות ארצות הברית ב-1964.
בראשית ינואר 1965 מונה למזכיר מחלקת המסחר של ארצות הברית, אך הייתה לו פחות השפעה בממשל מאשר למזכיר האוצר הנרי המיל פאולר ומיו"ר מועצת היועצים הכלכליים של ארצות הברית גרדנר אקלי.
הוא סייע להביא לידי גמר את שביתת הנמל במזרח החוף ב-1965, וכן את שביתת ג'נרל אלקטריק ב-1966. קונור התפטר מתפקידו בשלהי ינואר 1967.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 עמד בראש ועדת המנהלים העסקיים נגד מלחמת וייטנאם, וכמו כן היה חבר בוועדת רוקפלר לחקירת פעילויות סוכנות הביון המרכזית.
קונור הלך לעולמו ממחלת הלוקמיה בבית החולים הכללי מסצ'וסטס בבוסטון ב-6 באוקטובר 2000, בגיל 85. קונור נקבר בבית הקברות מוסווד שבקוטואיט, מסצ'וסטס.
ג'ון קוויק-טו-סי סמית' הייתה אמנית ויזואלית ואוצרת אינדיאנית אשר התגוררה בקוראלס, ניו מקסיקו, ארצות הברית.
עבודותיה שילבו מסורות ממוצאה הילידי והשראה מאמנות מודרנית, וכללו בתוכן אלמנטים של קולאז', דפוס ושלל דימויים תרבותיים.
עבודותיה לרוב נשאו מסר פוליטי שהיה קשור ליחסים בין הילידים האמריקאים לבין ההווי האמריקאי המאוחר.
היא הרצתה באוניברסיטאות ברחבי העולם, ואף קיבלה דוקטורט כבוד מארבע אוניברסיטאות.
ג'ון קוויק-טו-סי סמית' נולדה ב-15 בינואר 1940 במיסיון סנט איגנטיוס, עיר הנמצאת בתוך שמורת הילידים "Flathead" (בעברית: "ראש שטוח") שבמונטנה.
היא נולדה לתוך הקונפדרציה של שבטי הסליש והקוטנאי .
משמעות שמה הראשון, "Jaune", היא המילה "צהוב" בצרפתית לשם ציון מוצאה הקרי-צרפתי, ושמה האמצעי היה שם שושוני שציין את היכולת שלה לקלוט דברים במהירות.
בילדותה היא נדדה ביחד עם אביה במספר שכונות ברחבי ארצות הברית.
אביה עסק במכירת סוסים וברכיבת רודאו.
לסמית' היה עניין רב באמנות כבר מגיל צעיר, והיא אף התחפשה לאמנים שאהבה.
אף על פי שאביה היה אנלפביתי, סמית' התעקשה ללכת ללמוד.
היא התחילה את לימודיה האקדמיים ב-1958 בקולג' האולימפי בברמרטון, וושינגטון.
לאור קשיים כספיים, סמית' נאלצה להפסיק את לימודיה מספר פעמים על מנת לעבוד, ולכן קיבלה את התואר הראשון שלה רק ב-1976 מאוניברסיטת פרמינגהם, מסצ'וסטס.
בסוף לימודיה קיבלה סמית' תואר בחינוך אמנות במקום באמנות סטודיו, לאחר שמדריכיה חשבו שאישה אינה יכולה להצליח באמנות.
היא קיבלה את התואר השני שלה ב-1980 מאוניברסיטת ניו מקסיקו, אלבקרקי.
מאז סוף לימודיה, סמית' הציגה כשמונים תערוכות של יצירותיה ועוד כ-30 תערוכות שהציגו יצירות של אמנים ילידים שונים מרחבי ארצות הברית.
סמית' נפטרה ב-24 בינואר 2025. הותירה אחריה בעל, אנדי אמברוז.
בנם, ניל אמברוז-סמית', גם הוא אמן העוסק בציור, פיסול והדפסות ומרצה באוניברסיטת ניו מקסיקו.
יצירותיה של סמית' היו בתחום האמנות החזותית ורובן היו ציורים.
סגנונה האמנותי שאב השראה מאמנים רבים, כגון פאול קלה, ז'ואן מירו, וילם דה קונינג, ג'ספר ג'ונס ובמיוחד קורט שוויטרס ורוברט ראושנברג, שכמו סמית' נהגו לשלב שיטות עבודה שונות בתוך עבודותיהם, כגון קולאז', דפוס והכנסת חפצים אמיתיים לתוך הציורים עצמם.
בציוריה שולבו טכניקות וסגנונות מן האמנות המודרנית, אך גם נכחו אלמנטים מתוך אמנות ילידית מסורתית שכללה פטרוגליפים, ציורי בד ואמנות קלאסית יותר כגון ציורי נוף מוקדמים של צ'ארלס ראסל .
סמית' שילבה את האלמנטים הללו בשביל ליצור מעין שפה משותפת לציוריה, ובכך להציג את דעותיה על נושאים כמו זהות ילידית, קולוניאליזם והקשר ביניהם לבין החברה האמריקאית המאוחרת.
אחת היצירות המוכרות ביותר שלה היא הציור "שמות מדינה" , אשר מציג מפה של ארצות הברית שבה "נמחקו" כל המדינות עם שם אירופאי, ובכך מראה כמה מהמדינה בא מן הילידים וכיצד נלקחה מהם אותה האדמה.
עוד יצירה מוכרת היא היצירה "מסחר (מתנות למען החלפת אדמות עם אנשים לבנים)" ").
היא נוצרה כתגובה לציון 500 שנה מאז בואו של כריסטופר קולומבוס לאמריקה, ומציגה את הסיפורים הנפוצים שבהם אירופאים קונים את האדמות של שבטים שונים עם חומרי מסחר זולים, ובכך "מרמים" את אותם שבטים.
היא מציינת זאת דרך תמונות סטריאוטיפיות של ילידים, צבע אגרסיבי ומוצרים עם אייקונים אינדיאנים שמזכירים כיצד התרבות הילידית התמסחרה ואיבדה את משמעותה, ושמסחור זה הוא מה שהילידים קיבלו בחזרה תמורת ארצם.
ג'ון קולשסקי הוא קצין בדימוס בדרגת לוטננט גנרל בצבא ארצות הברית, שירת כמפקד הקורפוס החמישי.
קולשסקי שירת כמפקד מחלקת טנקים ומרגמות וסגן מפקד פלוגת שריון בדיוויזיה הרביעית.
הוא פיקד על פלוגת טנקים ועל פלוגת מפקדה בגדוד השלישי של רגימנט הפרשים השמיני בדיוויזיית הפרשים הראשונה, בתקופה זו הוצב בכווית.
הוא שימש עוזרו של מפקד דיווזיית הפרשים הראשונה, סגן מפקד גדוד ברגימנט הפרשים הרביעי של הדיוויזיה הראשונה.
בתקופת מלחמת עיראק שירת בטורקיה בתמיכה למבצע.
לאחר מכן שימש קצין מבצעים בצוות הקרב החטיביתי השני של הדיוויזיה הראשונה שהוצבה בעיראק.
בתפקידו הבא שימש עוזרו של מפקד הארמייה השביעית.
פיקד על הגדוד השלישי ברגימנט הפרשים הראשון של הדיוויזיה השלישית שלחמה בעיראק.
בשנים 2009–2012 פיקד על צוות הקרב החטיבתי השני בדיוויזיה הרביעית ולחם עמה במלחמת אפגניסטן.
ב-2014 מונה לסגן לענייני תקשורת של ראש מטה כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי.
ב-2015 מונה לסגן לענייני תמרון של מפקד הדיוויזיה הראשונה.
ב-2016 מונה למפקד בית הספר לשריון וסגן מפקד המרכז למצוינות בתמרון של צבא ארצות הברית בפורט בנינג.
ב-2017 מונה לקצין אג"ם של פיקוד כוחות צבא ארצות הברית.
ביוני 2018 מונה למפקד הדיוויזיה הראשונה.
באוגוסט 2020 קודם לדרגת לוטננט גנרל ומונה למפקד הקורפוס החמישי שהוקם מחדש.
קולשסקי בעל תואר ראשון בניהול מאוניברסיטת באקנל, בעל תואר שני בניהול הנדסי, הדמיות אינטראקטיביות ותכנון מערכות הדרכה מאוניברסיטת מרכז פלורידה, הוא בוגר לימודי אסטרטגיה במכללת המלחמה של הצבא ובוגר המכללה לפיקוד ומטה של הצבא.
ג'ון צ'סטר קולבר היה פוליטיקאי ומשפטן אמריקאי, שהיה חבר הסנאט של ארצות הברית מטעם מדינת איווה במשך שש שנים, בשנים 1975–1981. טרם כהונתו בסנאט, קולבר ייצג את מחוז הקונגרס השני של מדינה זו בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית.
קולבר נולד ברוצ'סטר שבמדינת מינסוטה, בנם של ויליאם קולבר ומרי מילר.
בילדותו עבר עם משפחתו לסידר רפידס שבאיווה.
את לימודיו הגבוהים השלים גם באוניברסיטת הרווארד וגם בבית הספר הרווארד למשפטים.
בהיותו סטודנט ללימודי תואר ראשון, שיחק קולבר בעמדת "פול בק" בקבוצת הפוטבול של אוניברסיטת הרווארד לצד מי שלימים יהיה גם הוא סנאטור, טד קנדי.
בשנת 1954 גויס לטורניר ה-27 של ליגת הפוטבול הלאומית כשחקן בקבוצת שיקגו קרדינלס.
במקום להמשיך את עיסוקו בפוטבול מקצועי, בחר קולבר ללמוד במכללת עמנואל של אוניברסיטת קיימברידג' באמצעות המלגה "ליונל דה ג'רזי" של אוניברסיטת הרווארד.
לאחר שובו מאנגליה שירת בצי ארצות הברית בשנים 1955–1958. ב-1978 נכנס קולבר אל היכל התהילה של הרווארד.
ב-1962 החל לעבוד כעוזרו הפרלמנטרי של טד קנדי, ושנה אחר כך התחיל את התמחותו בעריכת דין באיווה.
בשנת 1964 התמודד לבית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס החמישי של איווה מול חבר הקונגרס המכהן ג'יימס ברומוול.
ניצחונו המוחץ של הנשיא לינדון ג'ונסון בבחירות לנשיאות באותה השנה תרם לניצחונו של קולבר בבחירות לבית הנבחרים.
ב-1974 התמודד לסנאט של ארצות הברית, וגבר על יריבו, מועמד המפלגה הרפובליקנית דייוויס סטנלי, ובכך נבחר למושבו הפתוח של הסנאטור הפורש הרולד יוז עם רוב דחוק בן 50.02% מקולות הבוחרים.
כהונתו הבודדה של קולבר בסנאט נמשכה בשנים 1975–1981. בצל ניצחונו של מושל קליפורניה לשעבר רונלד רייגן בבחירות לנשיאות, הפסיד קולבר בבחירות מחדש לתקופת כהונה שנייה לצ'אק גראסלי.
הפעם קולבר סחף כ-45% מקולות הבוחרים בלבד.
מתנגדיו מהצד הימני של המפה הפוליטית בבחירות 1980 האשימו אותו כ"בלתי מוסרי" בשל תמיכתו בזכות להפיל.
אחרים אמרו שהם לא "מאשימים אותו בדבר מלבד היותו ליברל".
בסנאט קולבר גיבה תוכניות רווחה חברתיות, יוזמות להגבלת הזכות לשאת נשק ולקידום הגנת הטבע והסביבה כמו גם תמיכה במתן סיוע בינלאומי אמריקאי.
קולבר היה חבר בוועדת המשפט, בוועדת הכוחות המזוינים ובוועדת הסביבה והעבודות הציבוריות.
בשנת 2000 חיבר קולבר את הספר "חולם אמריקאי", הביוגרפיה המונוגרפית הראשונה של הנרי וולאס.
בערוב ימיו עבד במשרד עורכי הדין "ארנט פוקס" בוושינגטון הבירה, שם הקים המחלקה לעניינים ממשלתיים.
הוא התגורר בוושינגטון הבירה בצוותא עם רעייתו מרי ג'יין צ'סי.
ב-28 באוגוסט 2009 קולבר הספיד את ידידו משכבר הימים טד קנדי בטקס האשכבה שלו.
עד 31 בינואר 2011, קולבר היה מנהל המכון לפוליטיקה (IOP) בבית הספר לממשל ע"ש ג'ון פיצג'רלד קנדי באוניברסיטת הרווארד, עת הוחלף במזכיר המדינה לשעבר של קנטקי, טריי גרייסון, אם כי נותר חבר בדירקטוריון המכון.
ב-27 בדצמבר 2018 קולבר הלך לעולמו בוושינגטון הבירה, בן 86 במותו.
לאחר מותו הספיד אותו נשיא ארצות הברית לשעבר ביל קלינטון ברשת החברתית "טוויטר".
בנו, צ'סטר, נבחר ב-2007 למושל איווה.
ג'ון קולט היה אמן סאטירה חברתית אנגלי.
הוא נולד בלונדון בסביבות 1725, בנו של בעל תפקיד ציבורי.
הוא היה תלמידו של הצייר ג'ורג' למברט, ולמד בבית הספר לאמנות בסנט מרטין ליין.
הוא הציג לראשונה בתערוכת אגודת האמנים החופשית בשנת 1761, אליה שלח שלושה ציורי נופים.
בשנת 1762 הוא הציג עם באותה חברה, את הציור "צועניה מנבאת עתידות".
אף על פי שהציג מדי פעם נופים, דיוקנאות, בעלי חיים ונושאים אחרים, תמונותיו מתאפיינות בעיקר בתיאור הומוריסטי, המבוסס על סגנונו של ויליאם הוגארת, שאת 'הקומדיה באמנות' הוא חתר לחקות, אם לא לעלות עליו.
היה ביקוש גדול לתמונות שלו, והתחריטים שנוצרו מהם, רבים על ידי חרטים מהשורה הראשונה, והתפרסמו על ידי הוצאות ידועות.
קולט המשיך להציג עם אגודת האמנים החופשית עד 1783. תמונותיו נותנות תובנה למנהגים בסוף המאה ה-18. בשנת 1775, ריצ'רד שרידן חיבר את האופרה הקומית שלו "הדואנה", וג'ורג' קולט צייר תמונות המבוססות על סצנות במחזה זה.
אחת מהן, מייצגת את סצנת "השתייה במנזר", הוצגה בספר "תולדות הקריקטורה והגרוטסקה באמנות" של תומאס רייט.
הוא ירש הון מנישואים והתגורר בצ'לסי, לונדון, שם נפטר, ב־6 באוגוסט 1780, ונקבר שם ב־11 באוגוסט.
ג'ורג' קולט ייצג סצנות של הוללות, חיים עלובים וחולשות אנושיות במרקם החברתי.
עם זאת הוא לא התחרה עם המוסריות העמוקה של יצירתו של הוגארת, ותמונותיו לרוב שטחיות, ונוטות לטעם וולגרי.
אבל עם זאת הוא דאג להיות מקורי, הוא הראה יכולת ציור רבה, ותמונותיו מבוצעות תמיד בקפידה.
ג'ון קווידור היה צייר אמריקאי בנושאים היסטוריים וספרותיים.
ג'ון קווידור נולד בשנת 1801 בטאפן, ניו יורק.
משפחתו עברה לניו יורק בשנת 1810. בשנת 1818, בגיל 17, החל להתמחות אצל ג'ון ווסלי ג'רוויס (שם הוכשר גם האמן הנרי אינמן), שהייתה ההכשרה האמנותית היחידה שקיבל.
החניכה שלו לא זכתה להצלחה.
קווידור הרגיש שג'רוויס לא הקדיש לו תשומת לב מספקת, והעדיף את אינמן על פניו, והוביל את קווידור בשנת 1822 לתבוע את ג'רוויס בגין הפרת הסכם, וזכה לפיצויים בסך 251.35 דולר.
מכיוון שהיה עליו להודות שקיבל הכשרה לא מספקת, התביעה פגעה במוניטין שלו יותר מבג'רוויס.
בעקבות התמחותו התפרנס קווידור מצביעת כרזות וביצוע עבודות צביעה על סירות קיטור וכבאיות עבור חברות הכיבוי בניו יורק.
לא ידוע על שום יצירה דקורטיבית ששרדה.
משנת 1823, החל ליצור ציורים המבוססים על נושאים ספרותיים, כולל שתי העבודות הראשונות שלו, "דורותיאה" ו"דון קישוט מדמיין את הצלתה של מליסנדרה על ידי מור", שניהם ציורים המבוססים על הרומן של מיגל דה סרוואנטס, "דון קישוט".
לאחר מכן צייר בעקבות סיפוריהם הקצרים של וושינגטון אירווינג וג'יימס פנימור קופר "ספר החלוצים".
במהלך חלק זה בקריירה שלו, הוא לקח על עצמו את תומאס באנגס ת'ורפ וצ'ארלס לורינג אליוט כחניכיו.
על תקופת עבודתו עם קווידור, נזכר ת'ורפ כי "כל הזמן שהיינו עם קווידור, חודשים רבים, אני לא זוכר שהוא נתן לנו דבר מלבד חדר ציור ותחריטים שכיחים מאוד להעתקה.
הוא נעדר מהסטודיו שלו במשך ימים ושבועות.
כשהוא וכח, אם לא צייר על כרזה הוא בדרך כלל היה שוכב באורך מלא על הספסל הארוך."
שרפה הרסה את הסטודיו של קווידור, ב־16 בדצמבר 1835. אירוע זה, בשילוב עם שתי התפרצויות כולרה גדולות באזור ומיתון כלכלי בסוף שנות ה-30 של המאה ה-19, הובילו את קווידור לנטוש את ניו יורק.
הוא עבר לקווינסי, אילינוי, בשנת 1837, ובשנת 1844, רכש חווה עליה שילם על ידי צביעת שמונה בדים גדולים דתיים המבוססים על חריטות של עבודות של בנג'מין וסט.
בדים אלה הוצגו בניו יורק בשנת 1847, אך מקום הימצאם הנוכחי אינו ידוע.
בשנת 1851 חזר קווידור לניו יורק שם שהה עד פרישתו בשנת 1869. בתקופה זו הסגנון שלו השתנה.
הוא יצר קומפוזיציות פשוטות והשתמש במגוון צבעים צר יותר, שאותם דילל בלכה כך שדמויותיו המסוגננות והמעוצבות נעלמות בתוך רקעים מעורפלים.
ככל הנראה הוא הפסיק לצייר בשנת 1868.
הוא התגורר בג'רזי סיטי, ניו ג'רזי, שם התגוררה בתו הבכורה, משנת 1869 ועד מותו בשנת 1881.
קווידור לא הוערך בתקופתו, אך התגלה מחדש כדמות חשובה באמנות האמריקאית לאחר תערוכה של עבודותיו ב-1942 במוזיאון ברוקלין לאמנות.
ציוריו יוצרים תצוגה רומנטית מסתורית לסצנות בהן הוא מערבב אלמנטים מקאבריים בהומור ארצי.
רבות מיצירותיו, כמו "פרש בלי ראש", במוזיאון האמריקאי לאמנות סמית'סוניאן, קיבלו השראה מכתבי וושינגטון אירווינג, שהיה חבר אישי שלו.
סיפוריו של אירווינג מההיסטוריה של ניו יורק העניק לקווידור את הנושאים לארבעת הציורים במוזיאון ברוקלין לאמנות, אלה מציגים את הצבע הרך וההרמוני האופייני של קווידור, דמיון פיוטי והומור נאיבי.
לפעמים הוא צייר נושאים דתיים, כמו ישו מברך את החולים.
ג'ון קונארד היה פוליטיקאי אמריקאי, שכיהן כחבר המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית בבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה-1 של מדינת פנסילבניה.
קונארד נולד בעמק צ'סטר שבפנסילבניה בשנת 1773. בסביבות שנת 1795, עבר להתגורר בג'רמנטאון שבפילדלפיה.
הוא למד משפטים, ולאחר לימודיו, התקבל למשרד עורכי דין.
קונארד היה פרופסור למתמטיקה באוניברסיטה המקומית בגרמנטאון.
קונארד נבחר לקונגרס ה-13 של ארצות הברית מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית.
בבחירות לקונגרס ה-14, סירב קונארד להשתתף.
קונארד היה סגן השופט באחד מבתי המשפט המחוזיים בפנסילבניה, ולאחר מכן מונה על ידי נשיא ארצות הברית ג'יימס מונרו ולאחר מכן גם על ידי מחליפו ג'ון קווינסי אדמס, לשופט בית המשפט המחוזי של ארצות הברית במחוז המזרחי של פנסילבניה (אחד מ-13 המחוזות הפדרליים המקוריים שנוצרו בשנת 1789) .
קונארד פרש מהחיים הפוליטיים והציבוריים בשנת 1832, ועבר למרילנד בסביבות 1834, עד 1851, ואז חזר לפילדלפיה.
קונארד נפטר בפילדלפיה בשנת 1857 ונקבר בצפון מזרח מרילנד.
ג'ון קומלוס הוא היסטוריון כלכלי אמריקאי ממוצא הונגרי-יהודי, שכיהן בעבר כיו"ר הפקולטה להיסטוריה כלכלית באוניברסיטת מינכן במשך 18 שנים.
בשנות השמונים של המאה העשרים, קומלוס סייע בהופעתה של ההיסטוריה האנתרופומטרית, חקר השפעת ההתפתחות הכלכלית על תוצאות ביולוגיות אנושיות כגון גובה פיזי.
קומלוס קיבל דוקטורט בהיסטוריה (1978) ודוקטורט שני בכלכלה (1990) מאוניברסיטת שיקגו, שם הושפע מההיסטוריון הכלכלי רוברט פוגל לחקור את ההיסטוריה הכלכלית של הגובה הפיזי האנושי.
קומלוס כינה את הדיסציפלינה החדשה הזו "היסטוריה אנתרופומטרית" בשנת 1989. הוא היה עמית במרכז האוכלוסין של אוניברסיטת קרוליינה הצפונית בצ'אפל היל בין השנים 1984–1986. קומלוס לימד גם באוניברסיטת הרווארד, באוניברסיטת דיוק, באוניברסיטת צפון קרוליינה בצ'אפל היל, באוניברסיטת וינה ובאוניברסיטת וינה לכלכלה.
הוא כיהן כפרופסור לכלכלה ולהיסטוריה כלכלית באוניברסיטת מינכן במשך 18 שנים טרם פרישתו.
הוא גם העורך המייסד של כלכלה וביולוגיה אנושית בשנת 2003.
באמצעות תוכנית מחקר זו, הוא הפך לכלכלן הומניסטי שהבין שכלכלה קונבנציונלית אינה משקפת היטב את האופן שבו הכלכלה הריאלית מתפקדת.
מאז המשבר הפיננסי של 2008 הוא כותב על נושאים כלכליים עכשוויים מנקודת מבט הומניסטית.
ספר הלימוד שלו, יסודות הכלכלה של העולם האמיתי (Foundations of Real-World Economics) דוגל ב"קפיטליזם עם פן אנושי".
קומלוס נבחר לעמית של האגודה הקליאומטרית בשנת 2013. קומלוס גם כתב בלוגים עבור PBS בנושאים כלכליים אקטואליים ולאחרונה כתב ספר ללימוד כלכלה.
ג'ון קווינטון פרינגל היה צייר סקוטי, שמזוהה עם "נערי גלאזגו".
פרינגל נולד לעובד רכבת בדניסטון, גלאזגו.
אף שהמשפחה עברה לזמן קצר (1869 עד 1874) ללנגבנק ברנפרושייר הסמוכה (שם מונה אביו למנהל התחנה), ג'ון קיבל את השכלתו בגלאזגו ואחר כך התגורר זמן מה במאוקינפאולד רואד, טולקרוס.
הוא עזב את בית הספר ב-1876 ולמד אצל אופטיקאי.
עשרים שנה מאוחר יותר הוא הקים עסק בעצמו, והציע תיקונים אופטיים וחשמליים בחנות שלו ליד גלאזגו קרוס.
זו הייתה חנות מפורסמת בניהול כאוטי, אבל פרינגל החזיק אותה כעסק לצד האהבה שלו לציור במשך יותר מ-20 שנה.
בינתיים, הוא רדף אחרי ייעודיו בציור.
פרינגל השתתף בשיעורי ערב ושבת בבוקר (במקביל עם צ'ארלס רני מקינטוש) בין 1883 ל-1888. בשנת 1901 הוא זכה במדליית זהב עבור רישום מהחיים בתחרות הלאומית של דרום קנזינגטון.
רבות מהן בצבעי שמן על בד בקנה מידה קטן, כאשר הנושאים כוללים לעיתים קרובות את משפחתו, חבריו או הסביבה המקומית שלו.
הוא לא צייר בשמנים בין השנים 1911 ל-1921. פרינגל ביקר בנורמנדי ב-1910 ובילה כמה קיצים באי השטלנדי וולסיי.
בשני המקרים הוא הפיק מגוון של ציורי ים או נופים, ולעיתים קרובות התנסה באפקטים ציוריים.
מאוחר יותר הוא הפיק פורטרטים (לעיתים קרובות מיניאטורות) בהזמנה, חלקם נמצאים במוזיאון ויקטוריה ואלברט, לונדון.
פרינגל הושפע מהצייר הצרפתי ז'ול בסטיאן-לפאז', שציוריו הוצגו בגלאזגו, יחד עם ציירים צרפתים אחרים, במהלך שנות ה-80. הוא הושפע בצורה ברורה בטכניקה, אם כי יישם אותה בנושאים מקומיים.
בעבודות מאוחרות יותר הוא השתמש בצבע מומס בטרפנטין ומרח אותו בתנועות קצרות באמצעות מברשת מרובעת.
לוח הצבעים שלו בכל ציור היה מוגבל אך אינטנסיבי - הטכניקה שלו נתנה לעיתים קרובות אפקט זוהר או מנצנץ.
הוא הציג בתערוכת הזצסיון הווינאי ב-1902 ובגלריה לאמנות וייטצ'אפל, לונדון, ב-1914.
תערוכת מאה התקיימה על ידי גלריה לאמנות קלווינגרוב, גלאזגו ב-1964.
פרינגל נפטר באיסט קילברייד ב-25 באפריל 1925.
ג'ון קומרפורד היה צייר מיניאטורות.
ג'ון קומרפורד נולד בקילקני בסביבות 1770, אביו היה סוחר פשתן מקומי.
לאחר שרכש ידע מסוים באמנות מהעתקת התמונות באוסף של המרקיז מאורמונד בטירת קילקני, הוא נסע מוקדם בחייו לדבלין, ונכנס כתלמיד לבתי הספר לאמנות של אגודת דבלין.
בשנת 1790 קבל תעודה מבית הספר המשבחת את "כישרונו יוצא הדופן בציור".
הוא זכה במדליה על ציור הדמות שלו ב-1791.
הוא בילה את החלק המוקדם של הקריירה שלו בקילקני ובמחוזות שכנים, אבל הוא עבד גם בדבלין.
העבודות הראשונות שלו היו דיוקנאות של בני משפחה והזמנות דומות.
עבודתו המוקדמת הומשלה לעבודתו של צייר הדיוקנאות האמריקאי גילברט סטיוארט, שחי בדבלין מ-1787 עד 1793, אך הוא הושפע מאוחר יותר מהאמן יליד אנגליה ג'ורג' צ'ינרי.
קומרפורד פגש את צ'ינרי ב-1799, ובשנת 1800 עבר קומרפורד לבית משפחתו של צ'ינרי ברחוב דאם 27. במשך 15 השנים הבאות, התגורר קומרפורד עם צ'ינרי כאשר ביקר בדבלין.
הכללתו של צ'ינרי את עבודתו של קומרפורד בתערוכת 1800 של אגודת האמנים באירלנד סייעה להפיץ את שמו של קומרפורד בדבלין.
בהתייחסו לשתי המיניאטורות שלו של העלמות וורן, הגיב ה-Hibernian Journal "הנה אמן שמעולם לא ראינו או מעולם לא שמענו עליו.
התדהמה שלנו מהתמונות שלו חייבת להסביר את נימת ההערצה הזו".
הוא הציג שוב עם אגודת האמנים בבית הפרלמנט בשנים 1801 ו-1802, וביסס את עצמו כמיניאטוריסט.
קומרפורד מונה לסגן נשיא אגודת האמנים ב-1811, והציג בדבלין עד 1814. הוא הציג בלונדון באקדמיה המלכותית בשנים 1804 ו-1809, זכה להצלחה רבה וצבר מוניטין רב כצייר מיניאטורות בדבלין, והיה ביקוש רב ורווחי ליצירותיו.
הוא הצטיין במיוחד בדיוקנאות הגברים, שעוצבו בקפידה, בצבעים שקטים.
הוא המשיך לבקר בקילקני, וצייר 11 דיוקנאות של שחקנים מהתיאטרון הפרטי של קילקני בשנת 1808. אלה נחרטו לאחר מכן עבור התיאטרון (1825).
הוא היה אמן פופולרי, וקיבל עמלות מהאמנים האיריים, הצבא ואנשי הדת, כמו גם דמויות בולטות יותר מהחברה האירית.
רבים מהפורטרטים הללו שוחזרו כתחריט במגזין היברניאן.
דיוקנו של אוקונל נחרט ופורסם בלונדון ב-1825, שבו השתמש קומרפורד מאוחר יותר בפרסומת שלו ב-Freeman's Journal.
בשנת 1819, אגודת האמנים של דבלין, שנקרעה במשך כמה שנים במחלוקות פנימיות, הגישה בקשה ליצירת התאגדות.
לכך היו מתנגדים פעילים, בראשם עמד קומרפורד שכתב לסר רוברט פיל, שהיה המזכיר הראשי של אירלנד באותה העת, להסביר את הסיבה להתנגדות.
המחלוקת הסתיימה בתבוסה של קומרפורד וחבריו, והחברה השיגה את האמנה שלה ב-1821. משערים שקומרפורד ניסה להגן על המונופול האמנותי ממנו נהנה בדבלין.
לאחר מכן הוא מעולם לא הצטרף או הציג באקדמיה המלכותית היברניאן.
קומרפורד צייר דיוקנאות של מספר חבריו הקרובים ביותר.
הוא גם לימד מספר אמנים, כמו ג'ון דויל ותומאס קלמנט תומפסון, והשפיע רבות על סמואל לאב.
קומרפורד פרש עם הון של 16,000 פאונד.
קומרפורד סבל מהתקף אפופלקטי, ומאוחר יותר מת ב-25 בינואר 1832 בביתו ברחוב בלינגטון 28.
הייתה לו בת אחת, מרי, לה הותיר קצבה של 500 פאונד.
כמה דוגמאות לעבודותיו הוצגו בתערוכה המיוחדת של מיניאטורות ב-1865, כולל דיוקנאות של ליידי שרה לנוקס, מר בורגיין ומר ויליאם פלטשר, האחרון בלבוש קולג'.
יש מיניאטורה שלו של קצין צבא אנגלי במוזיאון דרום קנזינגטון .
ג'ון קולינס היה פוליטיקאי אמריקאי מדלאוור, איש המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית, שכיהן כמושל דלאוור ה-22 מינואר 1821 ועד מותו.
ג'ון קולינס נולד במחוז סאסקס שב מושבת דלאוור, כבנם של קפטן ג'ון ושרה "סאלי" יוסטון קולינס.
קפטן קולינס עסק בכריית עפרה באדמותיו וכיהן 12 שנים באספה הכללית של דלאוור.
אחותו של קולינס הבן נישאה לדייוויד האזרד, גם הוא לימים מושל דלאוור.
קולינס עצמו נשא לאישה את ג'יין הול, בתו של המושל לשעבר דייוויד הול, ולשניים נולדו שישה ילדים.
ב-1820 נבחר קולינס כמושל דלאוור לאחר שהביס את מועמד המפלגה הפדרליסטית, חבר האספה הכללית הוותיק, ג'סי גרין.
הוא כיהן כמושל מ-16 בינואר 1821 ועד מותו.
קולינס נודע בשל העניין שגילה בשיפור החינוך הציבורי.
במהלך תקופת כהונתו החלו המהלכים לקראת פתיחת קולג' חדש בעיר ניוארק.
הוא גם מינה את וילארד הול, לימים "אבי החינוך הציבורי", כמזכיר המדינה.
שני צעדים אלו נשאו פרי בשנים הבאות.
ג'ון קולינס נפטר במחוז סאסקס ב-16 באפריל 1822, בגיל 46. הוא נטמן בחוות המשפחה.
ג'ון יואינג קולהון היה חבר הסנאט של ארצות הברית ועורך דין מקרוליינה הדרומית.
קולהון (וקלהון) הוא שם משפחה שמקורו באלסטר, למקום שאליו נדד סבא רבא של קולהון, רוברט קולכון, מדמברטון, דנברטונשייר בסקוטלנד.
קולהון נולד למשפחת מהגרים סקוטים של אלסטר שהיגרו לאמריקה הקולוניאלית ממחוז דניגול.
נראה שקולהון בעצמו שינה את שם משפחתו מקלהון לקולהון.
קולהון, נולד בערך ב-1749 בסטאונטון שבמושבת וירג'יניה, שם למד בבתי ספר ציבוריים לפני שהשלים את לימודיו בקולג' של ניו ג'רזי (כיום אוניברסיטת פרינסטון) ב-1774. ב-16 באוגוסט 1775, הוא הצטרף לפלוגת המיליציות המתנדבות של קפטן צ'ארלס דרייטון לשרת במלחמת העצמאות של ארצות הברית באזור צ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
הוא היה חבר בית הנבחרים של קרוליינה הדרומית משנת 1778 עד 1800. לאחר המלחמה, הוא למד משפטים והתקבל ללשכת עורכי הדין בשנת 1783. הוא החל לעבוד כעורך דין בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית ופעל בעיקר בהסדרי רכוש ותביעות פציעות אישיות.
בנוסף, הוא היה חקלאי ובשנת 1785, הוא נבחר לחבר המועצה הסודית וגם לממונה על האחוזות שהוחרמו.
קולהון התחתן עם פלוריד בונאו, בת למשפחת הוגנוטים בולטת בצ'ארלסטון, קרוליינה הדרומית.
הוא עלה לגדולה לאחר שהתחתן עם פלוריד בונאו שהייתה יורשת למטעים נרחבים.
קולהון, הפך לבעל מטעים, ומאוחר יותר רכש מספר מטעים ברחבי מדינת קרוליינה הדרומית.
כמו כן, היו בבעלותו 108 עבדים.
קולהון גידל בעיקר אינדיגו, אורז, שיבולת שועל וירקות במטעים שלו, כמו גם גידול בקר וגידול סוסים.
בשנת 1801, לאחר 22 שנות כהונה בבית הנבחרים של קרוליינה הדרומית, ניצח קולהון את ג'ייקוב ריד, הסנאטור המכהן, בהצבעה של 75 מול 73, ונבחר לחבר הסנאט של ארצות הברית מקרוליינה הדרומית כדמוקרטי-רפובליקני לקונגרס השביעי.
הוא היה חבר בוועדה שקיבלה הוראה לדווח על שינוי במערכת המשפט של ארצות הברית, וכיהן מ-4 במרץ 1801 ועד מותו ב-26 באוקטובר 1802 בפנדלטון שבקרוליינה הדרומית.
הוא נקבר בבית הקברות המשפחתי במחוז אולד פנדלטון.
ג'ון קאף הוא ציור שמן מאת הצייר יוהאן יוזף זופאני, שנחתם ותוארך לשנת 1772. ממדי היצירה הם 89.8 על 70.0 ס"מ.
הציור הוזמן בידי ג'ורג' השלישי ומתאר את מר קאף (בערך 1708–1772), אופטיקאי מרחוב פליט אשר סיפק למלך מיקרוסקופים.
היצירה נחשבת לפרודיה מדויקת של סצנת אלכימיה בסגנון דוד טנירס.
זופאני הדגיש בציור את קוד הצבעים הדהוי, תנועות גמלוניות של מכונאים במקטורני עור, עומס של כלים, סירים ומכשירים לא ברורים, ואור יומי מחלון יחיד שמאיר את פני המשטחים.
בניגוד לדמויות האלכימאים אצל טנירס, שמופיעות כחשוכות ומבולבלות, מר קאף מוצג עליז ומיומן.
מדענים הראו כי המדפים בסדנה מציגים סדר מדויק של כלי השחזה וזכוכית מסוג crown glass.
קאף נראה משחיז עדשה באמצעות מחרטה ברגלית, וחובש כיסוי ראש ושרוולים מיוחדים המגנים עליו מאבק זכוכית.
הציור מתואר כציורו של אופטיקאי, מחווה לאור ולמלאכת הטכנאים של עידן הנאורות.
היצירה נרכשה או הוזמנה על ידי המלך ג'ורג' השלישי, ותועדה בשנת 1805 בחדר השינה של הנסיכה אוגוסטה בארמון קיו.
הציור מתואר כהיפוך של סצנת אלכימאי פלמית.
האלכימאים היו סמל לאמונות טפלות מדעיות, בעוד שהציוד של קאף נועד לאפשר ראייה מדויקת של המציאות.
העבודה קושרה בעקיפין גם לדיון של סר ג'ושוע ריינולדס בשנת 1774, בו טען כי אמנים יכולים לחקות את יתרונותיהם של ציירים הולנדים נמוכים בסוג של פרודיה.
עם זאת, הציור הוזמן ונוצר בשנת 1772, לפני ההתבטאות הזו.
בהקשר זה יש להזכיר גם את ציורו של זופאני מ-1770 שבו נראה דייוויד גריק מגלם את אבל דרוגר במחזה "האלכימאי" של בן ג'ונסון.
גאריק עצמו כתב ב-1744 כי תנועותיו של דרוגר הן "התמונה הנמוכה והמושלמת ביותר של אימה גרוטסקית שאפשר להעלות על הדעת בעיני צייר הולנדי".
אניני טעם באנגליה באותה תקופה לא הבחינו בין ציירים הולנדים לפלמים.
ג'ון קויט ספונר היה עורך דין ופוליטיקאי חבר המפלגה הרפובליקנית מוויסקונסין, שכיהן כחבר הסנאט של ארצות הברית בשתי קדנציות: 1885–1891 ו-1897–1907. בתקופת כהונתו השנייה כיהן כיושב ראש ועדת הכללים של הסנאט ונחשב לאחד מארבעת הרפובליקנים המרכזיים שהשפיעו על רוב ההחלטות החשובות, יחד עם אורוויל פלאט, ויליאם אליסון ונלסון אולדריץ'.
הוא ידוע במיוחד בחוק ספונר, שאפשר את רכישת אזור תעלת פנמה על ידי ארצות הברית.
ספונר נולד ב-6 בינואר 1843 בלורנסבורג שבאינדיאנה, וגדל במדיסון שבוויסקונסין.
ב-1864 השלים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין, ושירת בצבא האיחוד במהלך מלחמת האזרחים, תחילה כחייל רגיל ולאחר מכן כקפטן בפלוגה שגייס מחבריו לקולג'.
בסיום המלחמה קיבל דרגת כבוד של מייג'ור.
לאחר שירותו הצבאי שימש כסגן ומזכירו הצבאי של מושל ויסקונסין, ולמד משפטים אצל אביו עד שהוסמך כעורך דין ב-1867. הוא מונה לסגן התובע הכללי של ויסקונסין (1869–1870), קיבל תואר שני מהאוניברסיטה, ועבד בעריכת דין בתחומי מסילות הברזל ותאגידים, כששימש יועץ לחברות רכבת שונות.
ספונר כיהן בבית המחוקקים של ויסקונסין ובמועצת המנהלים של אוניברסיטת ויסקונסין.
ב-1885 נבחר לסנאט, כיהן כיושב ראש ועדת התביעות, והפסיד בבחירות חוזרות ב-1891. ב-1897 נבחר שוב לסנאט, נבחר מחדש ב-1903 וכיהן בתפקיד עד 1907. במהלך כהונתו קידם את חוק ההגבלים העסקיים של שרמן, חקיקה להקמת ממשל אזרחי בפיליפינים לאחר מלחמת ארצות הברית–ספרד, והיה מחבר חוק ספונר.
הוא התנגד לרפורמות פרוגרסיביות כגון בחירות מקדימות ישירות, ויריבותו המתמשכת עם סנאטור רוברט לה פולט נודעה לשמצה.
ב-1907 התפטר כדי לשוב לעיסוקו המשפטי ולהבטיח עתיד כלכלי לעצמו וליורשיו.
לאחר פרישתו חזר לעסוק בעריכת דין בניו יורק והקים ב-1910 את משרד Spooner & Cotton.
ספונר נפטר ב-11 ביוני 1919 במנהטן ונקבר במדיסון שבוויסקונסין.
הוא היה נשוי לאני מיין והיו לו ארבעה ילדים.
העיר ספונר, ויסקונסין, נקראת על שמו, והוא קיבל תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטת ויסקונסין, ייל וקולומביה.
ג'ון קונס היה איש עסקים ופוליטיקאי אמריקאי יליד אירלנד, שכיהן כסנאטור מטעם מדינת קליפורניה בין השנים 1863–1869, בתקופת מלחמת האזרחים האמריקאית וראשית תקופת השיקום.
הוא הציג את הצעת החוק להקמת פארק יוסמיטי והצביע בעד ביטול העבדות.
תמיכתו בהגירה סינית ובזכויות אזרח עלתה לו באובדן תמיכת בוחריו.
קונס נולד בעיירה אבי, במחוז גולוויי שבאירלנד, ב־22 בספטמבר 1821, והיה הצעיר מבין ארבעה עשר ילדים.
אביו, וולטר קונס, תואר על ידו כ"אדם מכובד ובעל השכלה, שאליו פנו בני כל השכבות לעצה; אדם אמיץ ועצמאי בדעותיו".
הגעה לארצות הברית וקריירה מוקדמת
בשנת 1836 היגר קונס לארצות הברית בגיל 15. במשך למעלה מעשור חי בחוף המזרחי, בניו יורק, שם למד לבנות פסנתרים ועבד גם כסוחר.
בשנת 1849 היגר לקליפורניה בעקבות הבהלה לזהב.
קונס היה בין אלפי ה"פורטי־ניינרס" שהגיעו לאזור הרי הסיירה נבדה, שם עבד במשך כשנתיים במכרות האי מורמון ועל גדות הנהר האמריקאי.
לאחר שהצליח כלכלית, השתקע בעיירה ג'ורג'טאון ופתח חנות שסיפקה ציוד לכורים.
בשנות ה-50 של המאה ה-19 הייתה המפלגה הדמוקרטית המפלגה היחידה בקליפורניה, והיא כללה בתוכה סיעות רבות של מהגרים ואנשי עסקים.
קונס נבחר לבית המחוקקים של קליפורניה בשנים 1853–1854 ו־1860–1861. בשנת 1859 התמודד על תפקיד סגן המושל מטעם הסיעה הדמוקרטית המתנגדת לחוקת לקומפטון, וב־1861 התמודד למשרת מושל המדינה מטעם "הדמוקרטים המאוחדים".
הוא הפסיד בבחירות ל ולילנד סטנפורד, אך בשנת 1863 נבחר לסנאט של ארצות הברית בידי בית המחוקקים של קליפורניה (לפני התיקון ה-17 לחוקה, הסנאטורים נבחרו בידי המחוקקים המדינתיים).
קונס, שהיה דמוקרט תומך סטיבן דאגלס, הפך לרפובליקני, תומך מפלגת האיחוד במהלך כהונתו, וזכה להערכתו של הנשיא אברהם לינקולן.
השניים עבדו יחד על חקיקה להכרזת יוסמיטי כפארק לאומי ולהגנה על חורשת מריפוסה.
הוא גם תמך בצעדי המלחמה של לינקולן.
לינקולן תיאר אותו כ"אדם הנזהר תמיד שלא לומר מה שאינו יודע", ואף כ"סנאטור בעל מעמד רם, שאני ממליץ עליו בלב שלם".
קונס היה בין הסנאטורים שנכחו בוושינגטון בליל ההתנקשות בלינקולן, יחד עם ויליאם מ.
כששמעו על ניסיון הרצח של מזכיר המדינה ויליאם סיוארד, הם רצו לביתו של סיוארד, ולאחר מכן לבית הלבן, שם נודע להם על הירי בנשיא.
קונס הכריז: "זהו קשר לרצוח את כל הקבינט!" והורה לשמור על מזכיר המלחמה אדווין סטנטון.
הוא היה אחד מנושאי הארון בלווייתו של לינקולן ב־19 באפריל 1865.
בתחילת תקופת השיקום עורר קונס התנגדות בקרב תושבי קליפורניה כשהביע תמיכה נחרצת בהגירה הסינית ובזכויות אזרח למהגרים.
בעידן שבו התגברו רגשות אנטי־סיניים במדינה, עמדתו נחשבה חריגה ולא פופולרית, והוא איבד את תמיכת מפלגתו.
בדיוני הסנאט על התיקון ה־14 לחוקה אמר קונס: "אנחנו מקבלים לחלוטין את הסעיף בהצעת התיקון החוקתי הזו, שלפיו הילדים שנולדו להורים סיניים בקליפורניה יהיו אזרחי ארצות הברית."
לאחר תום כהונתו ב־1869 עבר קונס לבוסטון שבמסצ'וסטס, שהייתה מרכז לחיי הקהילה האירית־אמריקאית.
הוא חי שם קרוב לארבעים שנה.
בשנותיו האחרונות הידרדר מצבו הנפשי, והוא נפטר בבית מחסה לחולי נפש בשכונת ג'מייקה פליין שבבוסטון, ב־10 בינואר 1909. הוא נקבר בבית העלמין סידר גרוב בשכונת דורצ'סטר.
קונס תמך במתן מענקי אדמות פדרליים להקמת עמק יוסמיטי ופארק מריפוסה, שהיו הבסיס לפארק הלאומי יוסמיטי.
הר קונס ונחל קונס בסיירה נבדה נקראו על שמו.
קונס הצביע בעד ביטול העבדות והענקת אזרחות לעבדים המשוחררים.
כמו כן, תמך בהגירה ובזכויות אזרח לסינים בקליפורניה.
הוא היה נושא הארון האחרון שנותר בחיים מהלווייתו של אברהם לינקולן.
ג'ון קונדיט היה פוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית וכסנאטור מטעם ניו ג'רזי, ואביו של חבר בית הנבחרים של ארצות הברית .
קונדיט נולד ב-8 ביולי 1755 באורנג' שבפרובינציית ניו ג'רזי.
לאחר שסיים את לימודיו בבתי הספר הציבוריים, למד רפואה.
במהלך מלחמת העצמאות האמריקאית שירת כרופא מנתח בצבא הקונטיננטלי.
בשנת 1785 היה ממייסדי וממנהלי בית הספר "אורנג' אקדמי".
קונדיט כיהן כחבר האספה הכללית של ניו ג'רזי בשנים 1788–1789, ולאחר מכן היה חבר במועצה המחוקקת של ניו ג'רזי בין השנים 1790–1797.
הוא נבחר מטעם המפלגה הדמוקרטית-רפובליקנית לבית הנבחרים של ארצות הברית, וכיהן בו בקונגרסים השישי והשביעי, בין 4 במרץ 1799 ל־3 במרץ 1803.
לאחר שבית המחוקקים של ניו ג'רזי לא הצליח לבחור סנאטור, מונה קונדיט למושב הפנוי בסנאט של ארצות הברית בתחילת כהונת הסנאט שהחלה ב־4 במרץ 1803. הוא נבחר רשמית ב־3 בנובמבר 1803 והמשיך לכהן עד 3 במרץ 1809. בהמשך מונה שוב לסנאט, הפעם למלא את מקומו של ארון קיצ'ל שהתפטר.
בשנת 1819 נבחר שוב לבית הנבחרים של ארצות הברית וכיהן בקונגרס ה־16 מ־4 במרץ ועד 4 בנובמבר 1819, אז התפטר כדי לקבל משרה במשרד האוצר.
לאחר מכן כיהן כעוזר גובה המכס בנמל ניו יורק בין השנים 1819–1830.
קונדיט נפטר בעיירה אורנג' שבניו ג'רזי, ב־4 במאי 1834, ונקבר בבית העלמין הישן באורנג.
ג'ון קולינס היה פוליטיקאי אמריקאי מרוד איילנד ואחד מהאבות המייסדים של ארצות הברית, שכחבר הקונגרס הקונטיננטלי חתם על תקנון הקונפדרציה.
הוא כיהן כמושל רוד איילנד השלישי בשנים 1786–1790.
ג'ון קולינס נולד בניופורט שבמושבת רוד איילנד ומטעי פרובידנס, כבנם של סמואל ואליזבת קולינס.
קולינס בלט כתומך נלהב של עצמאות שלוש עשרה המושבות.
כמעריץ של ג'ורג' וושינגטון, הוא נבחר על ידי מושל רוד איילנד ב-1776 כדי להעביר מכתב לוושינגטון שיידע אותו על המצב במושבה ולבקש ייעוץ בנוגע לשיטה הטובה ביותר להגנתה.
ב-1778 ייצג קולינס את רוד איילנד בקונגרס הקונטיננטלי השני, בו הוא שירת עד מאי 1781, כאשר הוא הוחלף על ידי ויליאם אלרי.
ב-1782 הוא נבחר שוב לקונגרס והחזיק בתפקיד עד 1783.
בשנת 1782 הוא מונה למסור לנשיא הקונגרס הצהרה ובה נימוקיה של רוד איילנד לדחיית חוק הגבייה.
במהלך מלחמת העצמאות של ארצות הברית, הייתה רוד איילנד במשך רוב הזמן אזור חקלאי, וככזאת היא התנגדה להגבלות שהוטלו על ידי הממשלה הלאומית.
על פי האינטרסים החקלאיים של המדינה היא תמכה בשימוש בשטרות כסף.
קולינס אימץ גישה זו, וב-1786 נבחר על סמך השקפתו זו כמושל רוד איילנד השלישי.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, השימוש בשטרות כסף, שהופסק לסירוגין מאז 1750, חודש.
החוק קבע כי אם נושה יסרב לקבל את שטרות המדינה, החייב רשאי להשיג הפטר על ידי הפקדת סכום חובו אצל אחד משופטי בית המשפט העליון של המדינה או בית המשפט לעתירות.
החוק הוביל לתביעה "טריווט נגד ווידן" , שהסתיימה בהחלטה שבחנה את זכותם של בתי משפט להכריז על חוקים כנוגדים את החוקה.
כאשר הושבע וושינגטון לנשיאות ארצות הברית ב-30 באפריל 1789, הייתה רוד איילנד אחרת משתיים מתוך שלוש עשרה המדינות המקוריות (יחד עם קרוליינה הצפונית) שלא אשררו את חוקת ארצות הברית, ולמעשה היא הייתה מדינה עצמאית, כשקולינס עמד בראשה.
אלמנטים אנטי-פדרליסטים ברוד איילנד נאבקו נחרצות נגד הקריאה לכינוס ועידה לקבלת החלטה על כניסה לאיחוד הפדרלי, אך ב-17 בינואר 1790 היא נתנה את אישורה לקריאה כזו ברוב של קול אחד באספה הכללית של המדינה.
קול מכריע זה היה קולו של קולינס, שהבין את חשיבות המשטר הפדרלי.
הצבעתו זו עלתה לו בפופולריות ובמשרת המושל.
ב-5 במאי אותה שנה הוא סיים את כהונתו כמושל, וב-29 במאי אשררה האספה הכללית את חוקת ארצות הברית.
מאוחר יותר באותה שנה נבחר קולינס כחבר הקונגרס הראשון של ארצות הברית, אך לא אייש את מושבו.
קולינס היה נשוי למרי, בתו של ג'ון אוורי מבוסטון.
בתם אביגייל נישאה לג'ון וורן , רופא שהיה מנתח בצבא הקונטיננטלי ומייסד בית הספר לרפואה באוניברסיטת הרווארד.
נכדו, שנקרא על שמו, ג'ון קולינס קובל , היה מנהל בתי הספר לכבדי שמיעה ולעיוורים בווירג'יניה ובווירג'יניה המערבית.
ג'ון קולינס נפטר בניופורט ב-4 במרץ 1795. הוא נטמן בחוותו ברנטון נק שבעיר.
חברת רוד איילנד של בני המהפכה מקיימת אירוע שנתי ביום העצמאות של רוד איילנד (4 במאי) על קברו.
ג'ון קוטון סמית' היה עורך דין, שופט ופוליטיקאי אמריקאי, אשר כיהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם קונטיקט, כסגן מושל קונטיקט ה־27 וכמושל קונטיקט ה־23.
סמית' נולד ב-12 בפברואר 1765 בשארון שבמושבת קונטיקט, והיה בנו של קוטון מאתר סמית', כומר פוריטני שעבר מפרובינציית מפרץ מסצ'וסטס לקונטיקט.
סמית' השלים לימודי הכנה והשלים את לימודיו בקולג' ייל בשנת 1783. לאחר סיום לימודיו למד משפטים והוסמך לעריכת דין.
בשנת 1787 החל לעסוק בעריכת דין בשארון.
סמית' נישא למרגרט אברטסון, ולשניים נולד בן אחד.
הוא נכנס לפוליטיקה כחבר בבית הנבחרים של קונטיקט בשנת 1793, וכיהן בבית המחוקקים של המדינה בשנים 1793, 1796 ו־1800, ובשנת 1800 אף כיהן כיושב ראש הבית.
סמית' נבחר כמועמד המפלגה הפדרליסטית לקונגרס השישי כדי למלא את המושב שהתפנה בעקבות התפטרותו של ג'ונתן ברייס.
הוא נבחר מחדש לקונגרסים השביעי, השמיני והתשיעי, וכיהן בבית הנבחרים של ארצות הברית מ־17 בנובמבר 1800 ועד התפטרותו באוגוסט 1806. במהלך הקונגרסים השביעי עד התשיעי שימש יושב ראש ועדת התביעות.
לאחר שירותו בקונגרס כיהן כשופט משנה בבית המשפט העליון של קונטיקט ובבית המשפט לערעורים בשנים 1809–1811. הוא כיהן כסגן מושל קונטיקט ה־27 בשנים 1811–1812, וכמושל קונטיקט ה־23 מ־25 באוקטובר 1812 עד 8 במאי 1817. בשנת 1817 התמודד שוב לתפקיד המושל כמועמד המפלגה הפדרליסטית אך לא נבחר.
הוא היה המושל האחרון של קונטיקט מטעם המפלגה הפדרליסטית.
לאחר פרישתו מן הפוליטיקה המשיך להיות פעיל בארגונים אקדמיים ודתיים.
הוא היה חבר בחברה ההיסטורית של מסצ'וסטס ובחברה ההיסטורית של קונטיקט, ובשנת 1813 נבחר לחבר בחברה האמריקאית לעתיקות.
הוא כיהן כנשיא החברה האמריקנית לתנ"ך משנת 1831 ועד מותו בשנת 1845.
סמית' נפטר ב־7 בדצמבר 1845 בשארון, ונקבר בבית הקברות הילסייד.
ביתו של סמית' בשארון רשום במרשם הלאומי של מקומות היסטוריים.
המלחין הנרי ראסל הקדיש למושל סמית' את השיר 'My Mother's Bible'.
ג'ון קיטס , היה מחשובי המשוררים הרומנטיים האנגלים.
קיטס נולד בכפר ליד לונדון.
אביו, שהיה בעל אורוות, נהרג בשנת 1803 בתאונה.
אמו נישאה זמן קצר אחרי כן, אך עזבה את בעלה ועברה לגור עם סבתו של קיטס.
האם נפטרה ממחלת השחפת ב-1810. קיטס ואחיו נשלחו על ידי סבתם לאפוטרופוסים שדאגו להמשך חינוכם.
קיטס נשלח ללמוד רפואה, הוא התמיד בכך עד 1814 ואחר כך החליט להתמסר לעולם הספרות אליו נמשך מילדות.
קיטס התוודע ליוצרים מובילים של תקופתו, בהם לי האנט והמשורר פרסי ביש שלי.
בשנת 1816 לי האנט עזר לו לפרסם את שירו הראשון בכתב-עת שערך.
שנה מאוחר יותר, פרסם קיטס כשלושים שירים בקובץ שנקרא "שירים", הקובץ קיבל ביקורות פושרות.
קיטס התחיל לטפל באחיו הצעיר טום, שהיה חולה בשחפת.
באותה תקופה כתב את שירו "אנדימיון" (Endymion).
אחיו מת ב-1818, וסימני מחלת השחפת התגלו גם בג'ון.
הוא עבר לגור בלונדון עם חברו, ושם התאהב בבחורה בשם פאני ברון שהתגוררה עם אמה בבית חברו.
בתקופה זו בקיץ 1819 כתב כמה מהטובים בשיריו: "אודה לפסיכה" (Ode to Psyche), "אודה לכד יווני" (Ode on a Grecian Urn) ו"אודה לזמיר" (Ode to a Nightingale).
שקוע באהבה ובשירה, הוא התיש את עצמו.
ב-1820 פרסם את קובץ שיריו השני, הפעם זכה לביקורות משבחות.
עקב מחלתו נצטווה על ידי רופאיו להתרחק מהחורף האנגלי, והוא עבר להתגורר באיטליה.
בתחילה חי בנאפולי ואחר כך ברומא.
בריאותו השתפרה מעט אך אחרי זמן קצר חלה הידרדרות במצבו.
הוא מת ברומא בגיל 25 ממחלת השחפת, ונקבר בבית העלמין הפרוטסטנטי של רומא.
בחודשים האחרונים לחייו טיפל בו ידידו, הצייר ג'וזף סוורן, שנקבר לצידו של קיטס.
לאחר מותו, נחשב קיטס כאחד מגדולי המשוררים של התקופה הרומנטית, למרות שבחייו זכה לביקורות מעורבות.
הוא היווה מקור השראה לרבים מהאומנים שבאו אחריו, ביניהם המשורר אלפרד טניסון והאומנים הקדם רפאלים.
שירתו של קיטס עוסקת ביופי, אידיאלים והשוואה בין שלמות האידיאלים למימושם במציאות.
הוא הרבה לעסוק בנושאים מתוך המיתולוגיה היוונית, וכן ביופי הטבע והאומנות.
כתיבתו מתאפיינת באהבה שופעת חיים לשפה, ליצירי הדמיון וליופי, אבל גם מהולה במלנכוליה.
ג'ון פול קיוזאק הוא שחקן קולנוע, מפיק ותסריטאי אמריקאי.
קיוזאק נולד באילינוי שבארצות הברית, למשפחה אירית-קתולית.
הוריו הם הסופר, השחקן והמפיק ריצ'רד ג'יי "דיק" קיוזאק (1925–2003), במקור מניו יורק, ואן פולה "ננסי" (לבית קרולן) קיוזאק, במקור ממסצ'וסטס, מורה למתמטיקה לשעבר ופעילה פוליטית.
אחיו הגדולים הם אן וג'ואן קיוזאק, בנוסף לשני אחים נוספים, ביל וסוזי – כל האחים והאחיות עוסקים בתחום המשחק והבידור.
המשפחה עברה ממנהטן, ניו יורק, לאילינוי זמן קצר לפני שנולד.
קיוזאק סיים את בית הספר התיכון אוונסטון טאון ב-1984, שם התיידד עם השחקן ג'רמי פיבן.
קיוזאק למד באוניברסיטת ניו יורק ונשר לאחר שנה.
ב-1991 שיחק בסרטו של וודי אלן "צללים וערפל", הומאז' ל, לצד מיה פארו, ג'ון מלקוביץ' ומדונה.
ב-1999 כיכב בסרט להיות ג'ון מלקוביץ', סרט קומדיה-פנטזיה שזכה לשבחי הביקורת והיה גם להיט בקופות.
ב-2001 כיכב בסרט "בדיוק כשהתאהבנו", קומדיה על זוג שנפגש והתאהב בזמן שהלכו לקנות כפפות לבני הזוג שלהם.
באותה שנה גם כיכב בסרט , לצד ג'וליה רוברטס, בילי קריסטל וקתרין זיטה-ג'ונס, קומדיה רומנטית העוסקת במשבר חיי נישואין ועוקצת את תעשיית הראיונות ויחסי הציבור ההוליוודית.
ב-2003 שיחק בסרט הדרמה "משחק המושבעים", על פי ספרו של ג'ון גרישם.
ג'קסון, על פי סיפור קצר מאת סטיבן קינג.
באותה שנה כיכב גם בסרט המדע הבדיוני "עולם משלו".
ב-2008 כתב, הפיק וכיכב בסרט "מלחמה בע"מ", פארודיה פוליטית על רוצח שכיר שנשלח לחסל איל נפט.
ב-2009 שיחק בסרט "2012", סרט אסון המתייחס לנבואתו של לוח השנה של המאיה שהעולם עתיד להיחרב ב-21 בדצמבר 2012.
ב-2010 שיחק בתפקיד ראשי בסרט הקומדיה "מכונת זמן בג'קוזי", בתפקיד ראשי בסרט "שאנגחאי", מותחן רומנטי המתרחש בימי מלחמת העולם השנייה.
קיוזאק שיחק חייל אמריקאי, שמגיע לעיר הסינית בחודשים שלפני ההתקפה על פרל הארבור, רק כדי לגלות שחברו הטוב נהרג והוא יוצא לחקור את נסיבות מותו.
ב-2012 שיחק בסרט הביוגרפי "העורב", בתפקיד הסופר אדגר אלן פו.
ב-2014 כיכב בסרט "אהבה וחסד", סיפורו של הגאון המוזיקלי בריאן וילסון, מנהיג להקת הביץ' בויז, הוא שיחק בתפקיד בריאן וילסון בבגרותו.
ב-2017 שיחק בסרט הפשע "ארסנל", בכיכובם של ניקולס קייג' ואדריאן גרנייה.
ב-2020 כיכב בסדרת הטלוויזיה "אוטופיה", דרמת מדע בדיוני, שעובדה על ידי גיליאן פלין מהסדרה הבריטית המקורית משנת 2013.
בעברו, התאמן כשני עשורים בקיקבוקס לקראת צילומי הסרט "אמרי לי כן", ולו חגורה שחורה רמה שש בשיטת יוקידוקאן.
ב-2003 חתם על עצומה, יחד עם כוכבי הוליווד נוספים, נגד היציאה למלחמת עיראק.
ב-2016 וב-2020 תמך בקמפיין הבחירות לנשיאות ארצות הברית של מועמד המפלגה הדמוקרטית, ברני סנדרס.
קיוזאק הביע את תמיכתו בעד הפלסטינים ונגד מדיניות ישראל מספר פעמים: ב-2014 במהלך מבצע צוק איתן מתח ביקורת על הפצצות צה"ל בעזה, ב-2018 כשהזמרת הניו זילנדית לורד ביטלה את הופעתה בארץ עקב לחץ מארגון ה-BDS, הוא היה מבין אלפי האמנים שחתמו על העצומה שגרמה לכך.
ב-2019 פרסם כרזה אנטישמית בחשבון הטוויטר שלו שבה נראית יד ענקית שעליה מצויר מגן דוד מוחצת קבוצת אנשים וציטוט של פעיל ניאו־נאצי בשם קווין אלפרד סטורם: "כדי לדעת מי שולט בך, בדוק את מי אינך יכול לבקר" שמיוחס בטעות לפילוסוף הצרפתי וולטר.
קיוזק הגן על הפוסט מספר פעמים בטרם התנצל וטען כי "בוט השתלט לו על החשבון".
בזמן מלחמת חרבות ברזל טען כי ישראל מבצעת רצח עם ושיתף פוסטים שקוראים להשמדת ישראל.
אוטופיה (2020-הווה) - בתפקיד: ד"ר קווין כריסטי.
ג'ון מילטון קייג' היה מלחין אמריקני אוונגרדי שחיבר מוזיקה ניסיונית, סופר ואמן חזותי.
מזוהה בעיקר עם יצירתו 4′33″ (משנת 1952), ששלושת פרקיה מבוצעים מבלי לנגן ולו תו אחד.
קייג' נולד בלוס אנג'לס ולמד בתיכון לוס אנג'לס.
קייג' למד במכללת פומונה, ובשנה השנייה ללימודיו נשר ונסע לאירופה, שם נשאר 18 חודשים, ועבד כעוזר אדריכל.
באירופה כתב את החומרים הראשונים שלו במוזיקה, אך הוא לא אהב את מה שיצר והשאיר את היצירות מאחוריו.
ב-1935, נישא קייג' לאמנית אקסניה אנדריונה קאשהיורף.
בסוף שנות ה-30 קייג' נרשם לבית הספר לאומניות בסיאטל, וושינגטון.
קייג' היה מראשוני המלחינים שחיברו מה שהוא עצמו כינה "מוזיקת מקרה", ושאחרים החליטו אחר כך לתייגה כ"מוזיקה אליאטורית" - מוזיקה בה חלק מהאלמנטים נקבעים על פי מקריות.
קייג' עשה שימוש לא-סטנדרטי בכלי נגינה ביצירותיו, בין השאר בפסנתר המותקן שהמציא ב-1940, פסנתר שצליליו עברו מניפולציה על ידי חפצים שונים שהונחו על, מתחת או בין המיתרים.
קייג' היה חלוץ בחקר המוזיקה האלקטרונית.
רוב יצירותיו היו שנויות במחלוקת.
אף על פי כן, קייג' נחשב כיום לאחד היוצרים החשובים ביותר של תקופתו ובמיוחד בעצם נגיעתו בשאלה המהותית "מהי מוזיקה?".
קייג' יישם את אמונתו הזן-בודהיסטית דרך המוזיקה.
קייג' היה מיקולוג (חוקר פטריות) חובב ואספן פטריות נלהב.
בשותפות עם שלושה ידידים ייסד את "החברה המיקולוגית ניו יורק".
קייג' היה שותף-אמנותי לטווח ארוך ובן זוגו של הכוראוגרף מרס קנינגהם.
קייג' המציא את צורת השיר מזוסטיק, שיר כתוב בו משתלב אקרוסטיכון אנכי באמצע השורה ולא בתחילתה, כנהוג.
קייג' נפטר ב-1992, בניו יורק, כמה שבועות לפני מסיבת יום הולדתו ה-80 שאורגנה על ידי מחבר השירים וולטר זימרמן והמוזיקולוג סטאפן סקדלר.
ויליאם אנסטסי כתב ספר על ידידותו רבת השנים עם קייג'.
ג'ון דייוויס קייל הוא מוזיקאי, זמר-יוצר ומפיק מוזיקלי ולשי.
הוא ידוע כאמן מגוון, בעיקר בתחום הרוק, וכמייסדה של להקת הוולווט אנדרגראונד.
קייל נולד בכפר גרנאט שבמחוז קרמרת'נשייר שבוויילס.
לאחר שהתגלה כישרונו בנגינת ויולה ופסנתר נשלח ללימודי מוזיקה בלונדון.
בהמלצתו של המלחין היהודי-אמריקאי אהרן קופלנד קיבל מלגת לימודים מהמלחין היהודי-אמריקאי לאונרד ברנשטיין, ועבר לארצות הברית להמשך לימודיו במסצ'וסטס, ב-Eastman Conservatory in Tanglewood.
קייל נפגש באקדמיה עם מוזיקאים רבי השפעה, ובין השאר השתתף בצוותא עם ג'ון קייג' במרתון נגינת פסנתר בן 18 שעות שהיווה את הביצוע המלא הראשון של היצירה "Vexations" של אריק סאטי.
כמו כן הוא ניגן בלהקת המוזיקה האקספרימנטלית של המלחין לה מונטה יאנג, שהשפיעה מאוד על יצירתו בלהקתו הבאה, הוולווט אנדרגראונד, בה פעל בשנים 1968-1966.
קייל ניגן בשני אלבומיה הראשונים של הלהקה (ויולה, גיטרה בס, פסנתר ואורגן), השתתף בכתיבת שירים אחדים ושר בחלקם כסולן ראשי.
לתרומתו הגדולה ביותר נחשבת נגינת הוויולה הפרועה שלו שתרמה רבות לאווירה הניסיונית הכללית שבאלבומים הראשונים.
בין קייל וריד התפתחו מחלוקות בנוגע לכיוונה של הלהקה, שהובילו לבסוף לעזיבתו.
ישנם מבקרים הטוענים שקייל היה חבר הלהקה שהשפיע יותר מכל על צלילה של הוולווט אנדרגראונד בתחילת דרכה, כאשר הם מצביעים על האלבום הרגוע שהוציאה הלהקה לאחר עזיבתו, "The Velvet Underground", ומאידך על האלבום הקודם "White Light/White Heat" שהתאפיין בנויז רוק ניסיוני.
שלושה אלבומים המתעדים את יצירתו הניסיונית המוקדמת של קייל, באחד מהם מלווה אותו גיטריסט הוולווט סטרלינג מוריסון, יצאו לאור ב-2001.
קייל הפיק מספר אלבומים לחברתו ללהקה ניקו ואת אלבום הבכורה של הסטוג'ס ואלבום הבכורה של המודרן לאברז.
הוא הפיק אלבומי פוסט פאנק חשובים נוספים, ביניהם "סוסים", אלבום הבכורה של פטי סמית', "שאם 69", "סוזי והבאנשיז" ו"הפי מאנדייז".
לאחר שעזב את וולווט אנדרגראונד הקליט ג'ון קייל ב-1969 את Church of Anthrax, אלבום משותף עם המלחין האמריקאי טרי ריילי (האלבום יצא רק ב-1971).
קייל פתח בקריירת סולו ב-1970 עם תקליט בכורה מצוין "Vintage Violence".
ב-1972 יצא אלבומו השני The Academy in Peril, שהיה אינסטרומנטלי ברובה וכלל מוזיקה קלאסית מודרנית.
ב-1973 יצא אלבומו השלישי Paris 1919 שהוקלט עם נגני להקת ליטל פיט האמריקאית, לואל ג'ורג' וריצ'י היוורד ועם נגני כלי קשת ומיתר The UCLA Symphony Orchestra "פריז 1919" זכה לתשבחות רבות.
ב-1974 הוציא אלבום רביעי בשם "פחד" (FEAR) וב-1975 הקליט והוציא שני אלבומי סולו.
אלבום האולפן הבא שלו יצא רק בשנות ה-80.
חמישה אלבומי סולו הוציא קייל בשנות ה-80, ביניהם Artificial Intelligence האלקטרוני והמסונתז מ-1985 ו-Words for the Dying מ-1989, שכלל שירי מחאה נגד מלחמת פוקלנד ויצירות של המשורר הדגול דילן תומאס, קטעים תזמורתיים וקטעי סולו לפסנתר.
אלבומו המשותף משנת 1990 עם לו ריד, שהוקדש לזכרו של אנדי וורהול, "שירים לדרלה", הוביל מעט אחר כך לאיחודה של הוולווט אנדרגראונד ב-1993, אך איחוד זה לא נמשך זמן רב.
קייל כתב מוזיקה לסרטים ויצירות לפסנתר סולו והוא ממשיך להוציא אלבומים.
כיום יצירותיו מושפעות ממוזיקה אלקטרונית ורוק אלטרנטיבי.
לדיסקוגרפיה של הוולווט אנדרגראונד ראו הוולווט אנדרגראונד
Wrong Way Up 1990 (עם בריאן אינו)
ג'ון קיגן היה היסטוריון צבאי בריטי ועתונאי, אביר מסדר האימפריה הבריטית.
ספריו משתרעים על פני התקופה שבין המלחמות שנערכו במאות הארבע עשרה עד העשרים ואחת בקרקע, באוויר, בים, במודיעין, הוא דן אף בפסיכולוגיה של הקונפליקטים.
קיגן נולד בקלפהאם, בן למשפחה אירית קתולית, שאביו שירת במלחמת העולם הראשונה.
בגיל שלוש עשרה לקה קיגן בשחפת אורתופדית, שהשפיעה לבסוף, על אופן הליכתו.
מחלתו קטעה את לימודיו בשנות הנעורים, חרף זאת כללו לימודיו שנתיים בקולג' וימבלדון שהובילו לבייליול קולג' שבאוקספורד בשנת 1953. לאחר סיום לימודיו הוא עבד בשגרירות האמריקנית שבלונדון במשך שנתיים.
בשנת 1960 התמנה למרצה להיסטוריה צבאית באקדמיה הצבאית המלכותית, המוסד בו התלמדו קציני הצבא הבריטי.
הוא החזיק במשרה זו במהלכן של עשרים ושש שנים ונהפך להיות מרצה בכיר להיסטוריה צבאית במהלך תקופת זו.
במהלך תקופה זו הוא גם היה פרופסור אורח באוניברסיטת פרינסטון והורה במכללת ואסר כמרצה אורח.
קיגן עזב את האקדמיה בשנת 1986 והצטרף לדיילי טלגרף ככתב צבאי והיה עורך לענייני צבא.
הוא אף כתב עבור אתר הרשת האמריקאי השמרני סקירה לאומית.
בשנת 1998 הוא כתב והציג את סדרת 'הרצאות רייט' של ה-BBC, המכונה "מלחמה ועולמנו".
לקיגן הוענק התואר קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) במהלכה של מלחמת המפרץ ובפתח המילניום הוא זכה לתואר אביר.
השפעותיה ארוכות הטווח של השחפת הפכוהו לבלתי כשיר לשירות צבאי, והוזכרו בעבודותיו כאבחנה אירונית אודות מקצועו ועניינו.
ספריו של קיגן כללו תיאורי קרבות, ניסיונותיו של הפרט, סיבות היסטוריות לעימותים צבאיים, שינויים טכנולוגיים בזמן מלחמה, אסטרטגיה צבאית ואתגרים של מנהיגות.
הא כותב בעיקר עבור הקורא המשכיל שאינו מתמחה בכך.