tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בימים אלו קול עובדת על אלבומה הרביעי, שעתיד להשתחרר ב-2014.הסינגל הראשון מהאלבום "Crazy Stupid Love" שהציג את הראפר טייני טמפה השתחרר ב-20 ביולי ותוך פחות משעה כבש את פסגת המצעד הבריטי.
הסינגל קיבל ביקורות חיוביות הן ממבקרי המוזיקה והן ממעריציה של קול.
בנוסף, באוקטובר 2014 היא הוציאה סינגל נוסף הנקרא "I don't care" הזכה גם לביקורות יחסית חיוביות מהמבקרים.
ב-9 בנובמבר 2018, הוציאה קול את הסינגל "Love Made Me Do It".
החל מאוגוסט 2008 הייתה קול חברה בצוות השופטים של תוכנית המציאות הבריטית The X Factor, בהפקתו של סיימון קאוול, שגם נמנה עם צוות השופטים.
הופעתה בתוכנית "אקס פקטור" הקנתה לה פופולריות רבה בבריטניה והפכה אותה לאייקון אופנה.
במהלך 2009 הופיעה על שעריהם של המגזינים "ווג" ו-"Elle", ונבחרה למקום הראשון ברשימה השנתית של "100 הנשים הסקסיות ביותר בעולם" של מגזין הגברים "FHM".
באותה שנה נבחרה לשמש כפרזנטורית של חברת הקוסמטיקה "לוריאל".
ב-2011 הוצע לה לעבור לשמש כשופטת בגרסה האמריקאית של "אקס פקטור".
עם זאת, לאחר שלושה שבועות בלבד בהם שפטה, עזבה קול את התוכנית.
ב-10 במרץ 2014 הודיעה שריל קול על חזרתה לפאנל השופטים בתוכנית הבריטית.
ב-2015, בעונה ה-12 של אקס פקטור בריטניה שריל משמשת כשופטת לצד סיימון קאוול, ריטה אורה וניק גרשימה.
באוקטובר 2008 יצא לאור הספר "Dreams that Glitter - Our Story" (בתרגום חופשי: "חלומות זוהרים - הסיפור שלנו"), אוטוביוגרפיה של חברות להקת "Girls Aloud", שנכתבה על ידי סופר צללים והכילה תמונות בלעדיות ומבט אל תוך חייהן האישיים של חברות הלהקה.
במרץ 2009 פורסם, כי ב-30 בספטמבר של אותה שנה תצא לאור האוטוביוגרפיה הרשמית של קול, שתיקרא "My World" ("העולם שלי").
באפריל 2009 קול חתמה על חוזה בשווי 5 מיליון לירות שטרלינג עם הוצאת הספרים "הארפר קולינס", לכתיבת חמישה רומנים רומנטיים עבור ההוצאה.
ב-11 בינואר 2003 הייתה קול מעורבת בתקרית אלימה עם עובדת של מועדון לילה שבו בילתה, במהלכה כינתה את העובדת בכינויי גנאי גזעניים וגרמה לה לחבלות גופניות.
בעקבות התקרית הוגש נגדה כתב אישום באשמת תקיפה על רקע גזעני.
במהלך משפטה הכחישה קול שהשתמשה בביטויים גזעניים, וטענה שפעלה מתוך הגנה עצמית.
חבר המושבעים זיכה אותה מאשמת השימוש בביטויים גזעניים, אך הרשיע אותה בתקיפה, והשופט גזר עליה 120 שעות של עבודות שירות והורה לה לפצות את קורבן העבירה בסכום של 500 לירות שטרלינג.
בראיונות שנתנה מאוחר יותר אמרה קול, כי היא מצטערת על התקרית, אך מנקודת מבטה היא הייתה זו שהותקפה והגנה על עצמה.
ב-2004 החלה לצאת עם אשלי קול, כדורגלן המשחק בקבוצת צ'לסי ובנבחרת אנגליה.
השניים נישאו ב-15 ביולי 2006 בלונדון.
תמורת סכום של מיליון לירות שטרלינג הם העניקו למגזין הבריטי "!OK" בלעדיות על פרסום התמונות מחתונתם.
מערכת היחסים של בני הזוג ידעה עליות ומורדות, וזכתה לסיקור שוטף של הצהובונים בבריטניה.
במספר מקרים התראיינו לעיתונות נשים, שטענו כי קיימו יחסי מין עם אשלי קול.
בתחילת פברואר 2010 פורסם בעיתונות, כי אשלי קול בגד באשתו עם לפחות חמש נשים שונות.
ב-23 בפברואר הודיעה קול על פרידתה מבעלה, וביקשה מהתקשורת לכבד את פרטיותם.
ב-2014, קול הודיעה על נישואיה בחתונה סודית עם הזמר ז'אן ברנרד פרננדז ורסיני.
ב-2016, דווח כי היא יוצאת עם הזמר ליאם פיין מלהקת הבנים וואן דיירקשן.
בחודש מרץ 2017 ילדה קול את בנם המשותף.
ביולי 2018 הודיעו הזוג על פרידתם.
שריל בארנס היא זמרת אמריקאית אפריקאית שהתפרסמה כשחקנית בסרטו של מילוש פורמן "שיער" – הגרסה הקולנועית למחזמר "שיער" שיצאה למסכים ב-1979. תפקידה בסרט היה צנוע באופן יחסי ועיקר פרסומה בא הודות לביצועה לשיר "Easy to Be Hard".
בארנס החלה לעסוק במוזיקה בצורה מקצועית בעת לימודיה ביוניון קולג' בניו ג'רזי.
היא הייתה זמרת בלהקת רוק שהופיעה מספר פעמים כלהקת חימום למופעי להקות רוק.
בתחילת שנות ה-70 היא נטלה חלק כזמרת ושחקנית במספר הפקות מוזיקליות בברודוויי.
בארנס נבחנה והתקבלה לסרט "שיער" במבחנים פתוחים לציבור.
באותה עת היא עבדה כחדרנית במוטל במרתה'ס ויניארד במסצ'וסטס ולא היה לה סוכן.
היא גילמה בסרט את אם ילדו של האד – אחד מצעירי חבורת ההיפים סביבם נסובה עלילת הסרט.
בסצנה בה התפרסמה, היא מוצאת את האד והחבורה בכיכר וושינגטון המושלגת בניו יורק כשלצידו בחורה בהריון.
היא שואלת אותו האם הוא אבי התינוק ומבקשת מהאד שישוב לביתם המשותף.
בהקלטת הפסקול לסרט ביצעה בארנס את השיר בטייק אחד בלבד והקלטה זו נכנסה לפסקול ולאלבום פסקול הסרט שיצא מאוחר יותר.
הסצנה הבאה בה נטלה חלק בסרט צולמה בברסטו בקליפורניה והיא נשארה במקום לאחר הצילומים.
במאי הסרט, מילוש פורמן, ניסה לשכנעה לעבור לניו יורק כיוון שסבר שחבל לבזבז כישרון קולי שכזה, אולם לאחר תקופה קצרה שבה בארנס לברסטו והחלה להתפרנס מהוראת נגינה בפסנתר.
היא נשארה מיודדת עם פורמן וליוותה אותו בעת צילומי "אמדאוס" שנערכו בפראג.
ב-1976 ליוותה כזמרת ליווי את לאונרד כהן במסע הופעות באירופה (יחד עם לורה ברניגן).
ב-1980 היא ביצעה את השיר "Love and Passion" בפסקול הסרט "ג'יגולו אמריקאי", בבימויו של פול שרדר, שאף כתב את המילים לשיר (לחן: ג'ורג'ו מורודר).
שריל קארה סנדברג היא מיליארדרית ומנהלת יהודייה-אמריקאית, שכיהנה כסמנכ"לית התפעול של מטא ולשעבר פייסבוק עד יוני 2022.
שריל סנדברג נולדה ב-1969 בוושינגטון די.
להורים יהודים, אדל (לבית איינהורן) וג'ואל סנדברג, הבכורה מבין שלושה אחים.
אמה הייתה מרצה לצרפתית ואביה הוא רופא עיניים.
בהיותה תינוקת, שהתה משפחתה בישראל במסגרת עבודתו של אביה באוניברסיטת תל אביב.
משפחתה עברה לפלורידה כשהייתה בת שנתיים.
סנדברג למדה בבית ספר ציבורי, ובתיכון בילתה שנה בישראל כתלמידה בסמינר אלכסנדר מוס ללימודי ישראל בהוד השרון.
בשנת 1987 החלה לימודיה באוניברסיטת הרווארד, שם סיימה בהצטיינות תואר ראשון בכלכלה.
במהלך לימודיה פגשה בפרופסור לורנס סאמרס (לימים מזכיר האוצר האמריקאי), שהדריך אותה בכתיבת התזה.
ב-1991, כשסאמרס היה לכלכלן הראשי של הבנק העולמי, מונתה סנדברג לתפקיד עוזרת המחקר שלו, ועסקה בפרויקטים בנושאי בריאות בהודו.
בשנת 1993 החלה ללמוד בבית הספר למנהל עסקים בהרווארד, וב-1995 קיבלה תואר שני בהצטיינות יתרה.
בתום לימודיה הצטרפה לתאגיד הייעוץ האסטרטגי מקינזי ושות'.
מ-1996 עד 2001 כיהנה כראש הסגל תחת לורנס סאמרס, תחילה בתפקידו כסגן מזכיר האוצר ואחר כך בתפקידו כמזכיר האוצר.
ב-2001 הצטרפה לגוגל וכיהנה כסגנית נשיא למכירות מקוונות ותפעול גלובלי והייתה מעורבת בהשקת Google.org - הזרוע הפילנתרופית של גוגל.
בסוף 2007 פגשה את מארק צוקרברג, מייסד ומנכ"ל פייסבוק, במסיבת חג המולד.
באותה עת שקלה לעבור לחברת וושינגטון פוסט.
לאחר סדרה של מפגשים החלה לעבוד במרץ 2008 בפייסבוק.
סנדברג הייתה אחראית על הפעילות העסקית של החברה, כולל מכירות, שיווק, פיתוח עסקי, משאבי אנוש, מדיניות ציבורית ותקשורת.
לפיכך, גם הייתה מטרה לבקורת על התנהלותה של פייסבוק באירועים עולמיים כמו: הניסיון הרוסי להתערב בבחירות ארצות הברית ב-2016 באמצעות מסרים בפייסבוק, שערוריית קיימברידג' אנליטיקה על דליפת מידע של מיליוני משתמשים לחברה הבריטית; המהומות בקפיטול בינואר 2021, ועוד.
באחד ביוני 2022 הודיעה שריל כי היא עוזבת את תפקידה כמנהלת התפעול של פייסבוק-מטא, ושתישאר חלק מהדירקטוריון שלה
ב-2024 הובילה את הפקת הסרט התיעודי "זעקות ואז שתיקה" המתעד את האלימות המינית של מחבלי חמאס בעת טבח שבעה באוקטובר וכלפי החטופות שנחטפו לרצועת עזה במהלך המתקפה.
סנדברג חברה בשורה של דירקטוריונים, בין היתר בחברת וולט דיסני, בסטארבקס ובמכון ברוקינגס.
סנדברג מופיעה תדיר ברשימות "הנשים החזקות ביותר בעסקים" של מגזין "Fortune" האמריקאי.
ב-2007 דורגה במקום ה-29 והייתה האישה הצעירה ביותר ברשימה
ב-2007 הייתה מקום ה-19 ברשימת 50 "הנשים הבולטות" של ה"וול סטריט ג'ורנל"
ב-2011 דורגה במקום החמישי ברשימת "100 הנשים החזקות ביותר בעולם" של המגזין "פורבס"
ב-2012 כמו-כן הייתה ברשימת הטיים 100 מבית מגזין "TIME" האמריקני
ב-2013 פרס ספר השנה של "פייננשל טיימס" ומקינזי ביזנס
ב-2013 יצא לאור ספרה "לפרוץ קדימה: נשים, קריירה והרצון להנהיג" (Lean In: Women, Work, and the Will to Lead), בו מתוארות עמדותיה בנושא מעמד האישה בעולם העבודה, הטכנולוגיה והעסקים
ב-2017 פרסמה את הספר "אופציה ב`" שכתבה ביחד עם אדם גרנט על התמודדותה עם פטירתו של בעלה
"זעקות ואז שתיקה" – סרט העוסק בסיקור האונס ההמוני והטבח האכזרי שבוצע על-ידי מחבלי ארגון הטרור הפלסטיני חמאס והג'יהאד האסלאמי במהלך טבח שבעה באוקטובר, באופן מכוון בנשים ובנערות יהודיות-ישראליות וכן בישראלים, לרבות חטיפה של מאות מביניהן לרצועת עזה, על-מנת לשמש כשפחות-מין (סביה / סאביה) לטרוריסטים ששובים אותן.
ב-2004 נישאה לדייב גולדברג, מנכ"ל חברת "SurveyMonkey", המספקת תוכנה לסקרים מקוונים.
גולדברג נפטר באופן פתאומי בגיל 47, כתוצאה מתאונה שהתרחשה במאי 2015, בעת שהשניים שהו בחופשה משפחתית במקסיקו.
בפברואר 2020 התארסה עם טום ברנטל, אחיו של השחקן האמריקאי-יהודי ג'ון ברנטל, כשאת ההיכרות ביניהם עשה רוב גולדברג, אחיו של בעלה המנוח.
שריונית רולס-רויס (באנגלית - Rolls-Royce armoured car) הייתה שריונית תוצרת חברת רולס-רויס הבריטית שפותחה ב-1914 ושירתה בצבאות שונים במלחמת העולם הראשונה, במלחמת העולם השנייה, ובעימותים שונים שבין המלחמות.
שירות האוויר של הצי המלכותי (Royal Naval Air Service - RNAS) הקים את מערך השריוניות הבריטי הראשון בתקופת מלחמת העולם הראשונה.
בספטמבר 1914 רכשה את כל השלדות של מכוניות רולס-רויס מסוג סילבר גוסט (Silver Ghost) על מנת להרכיב עליהן שריון לשם שימוש במלחמה.
במהלך החודש שלאחר מכן הוקמה ועדה מיוחדת שתכננה את המבנה של השריונית המיועדת.
התוצאה הייתה שריונית בעלת צריח ובו מותקן מקלע ויקרס.
בדצמבר 1914 הוכנסו לשירות שלוש השריוניות הראשונות, על אף שבשלב זה הפכה המלחמה חזית המערב לסטאטית, והתועלת בשריוניות נראתה משנית.
עם זאת, בהמשך המלחמה נעשה בשריוניות שימוש בחזית המזרח התיכון.
הייצור הופסק בשנת 1917 על מנת לאפשר למפעל רולס-רויס להתמקד בייצור מנועי מטוסים.
הרכב עבר שיפורים ומודרניזציה ב-1920 ו-1924. התוצאה הייתה מגוון של דגמים שונים, שנשאו חימוש שונה כגון מקלע ברן, רובה בויס ומטולי רימונים.
במספר יחידות הוחלפה שלדת הרולס-רויס בשלדה של משאית מסוג פורדסון.
בתקופת מלחמת העולם הראשונה הוקמו שש פלוגות של שריוניות, ובכל אחת 12 שריוניות.
האחת שירתה בחזית המערב, השנייה שירתה במערכה במזרח אפריקה, ושתיים שירתו במהלך מערכת גליפולי.
ב-1915 פורקו כל היחידות הללו, והכלים הועברו לשימוש הצבא שהשתמש בהם במיוחד בלחימה במזרח התיכון, בשל אי התאמתם ללוחמת חפירות.
לורנס איש ערב השתמש בכלים אלו במהלך המרד הערבי.
לאחר המלחמה סופקו כלים מסוג זה לממשלת מדינת אירלנד החופשית על מנת לסייע לה במלחמתה בצבא האירי הרפובליקני במלחמת האזרחים האירית ב-1922. כלים אלו נתנו לממשלה יתרון משמעותי במלחמתה כנגד המורדים.
הכלים נותרו בשימוש האירים עד 1944 כאשר לא ניתן היה להשיג להם עוד צמיגים.
אחד מכלים אלו, שמקובל לחשוב כי הוא הכלי שאבטח את שיירתו של המנהיג האירי מייקל קולינס בשעה שזה נרצח מן המארב, נשאר עדיין בשימוש, ומוצג במצעדי ראווה.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה היו 76 כלים מסוג זה בשימוש הצבא הבריטי.
נעשה בהם שימוש במסגרת המערכה במדבר המערבי, במסגרת ההגנה על בסיס חבניה במהלך המלחמה האנגלו-עיראקית ב-1941 ובפלישה לסוריה וללבנון שבאה בעקבותיה.
בסוף 1941 הוצאו הכלים משימוש קרבי.
בחלקם נעשה שימוש לאחר מכן בהודו ובורמה.
שרים הדודאים הוא אלבום משותף של ישראל גוריון ואסף אמדורסקי ובו הקלטות חדשות לשירים שהקליטו בעבר הדודאים, צמד בו היו חברים גוריון ובני אמדורסקי.
האלבום שיצא ב-2013, 56 שנים לאחר הקמת צמד הדודאים נוצר בעקבות הופעות משותפות שביצעו גוריון אמדורסקי החל משנת 2009. האלבום אותו הפיק אמדורסקי, שגם עיבד את השירים, כולל 18 שירים ובהם "החליל", "שיירת הרוכבים", "בשדות בית לחם", "דרך הטבק", "ערב של שושנים" ו"העולם בשחור לבן".
השיר החדש היחיד שהוקלט לאלבום - "בואי, בואי כלה" נכתב והולחן על ידי גוריון.
האלבום כולל מספר שירים שלא הוקלטו במקור על ידי צמד הדודאים: שירו של בני אמדורסקי "אני גיטרה" שכתבה והלחינה נעמי שמר ו"קרב הראל" שבוצע במקור על ידי שלישיית גשר הירקון.
בעקבות ההופעות, הקליט אמדורסקי גרסה חדשה לשיר נוסף שהלחינה נעמי שמר למילים מאת נתן אלתרמן - "פגישה לאין קץ".
הצלחת האלבום הובילה את השניים להוציא ב-2018 אלבום המשך שהתייחד באירוח מוזיקאים כמו יהודית רביץ, יהודה פוליקר ושלומי שבן.
האלבום הוקדש לאביו של אסף, בני אמדורסקי, שנפטר בשנת 1994, הגיע למעמד של אלבום זהב.
הבלדה על השיער הארוך והשיער הקצר
ישראל גוריון - גיטרה, סקסופון, חלילית
אסף אמדורסקי - פסנתר, גיטרה חשמלית, פנדר רודס
אברי בורוכוב - קונטרבס, כלי הקשה
אהובה עוזרי - בולבול טראנג (בשיר "בואי, בואי כלה")
מתי גוריון - גיטרה אקוסטית (בשירים "שיירת הרוכבים" ו"העולם בשחור לבן")
חבורת הזמר "היוצאים מגדרם" ו"גני שיר" בניצוחו של דורון שנקר.
אנסמבל כלי פריטה שפיה, נגן ראשי - אהרון קביליס, מנצח - רמי בר דויד
מנדולינות נוספות: שרה טיילור, רחלי יובל
שריל היינס היא שחקנית, קומיקאית, מפיקה ובמאית אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל תפקידה כשריל דייוויד בסדרת הטלוויזיה זוכת פרס גלובוס הזהב "תרגיע".
היינס נולדה במיאמי ביץ', פלורידה לג'יימס ורוזמרי היינס, וגדלה בעיר טלהסי שבפלורידה, שם הייתה חברה בתיאטרון השחקנים הצעירים לאורך כל שנותיה בתיכון.
היינס למדה גם במרכז הטכני בעיר ובקולג' הקהילתי של טלהסי.
היא גדלה וחונכה כקתולית ויש לה שני אחים ואחות.
היא סיימה לימודי תואר ראשון בהצטיינות באוניברסיטת מרכז פלורידה.
תחילה היא עבדה כמלצרית, כתבת בטלוויזיה ובמוקד טלפוני.
היא עברה להוליווד על מנת לפתח קריירת משחק, ושימשה כעוזרת האישית של רוב ריינר.
ב-2000 החלה לשחק בקומדיית המצבים "תרגיע" בתפקיד אשתו של לארי דייוויד, ועל תפקידה קיבלה שתי מועמדויות לפרס אמי לשחקנית משנה בסדרה קומית לשנים 2003 ו-2006.
ב-2002 הופיעה בפרק של "כולם אוהבים את ריימונד".
ב-2004 דיבבה בסדרת האנימציה "אב הגאווה" ברשת NBC.
ב-2005 שיחקה בקומדיה "כלה להשגה".
ב-2006 היא שיחקה את אחותו של ד"ר קוקס בסדרה "סקראבס".
ושיחקה בסרטים הקומיים "הרעיונות המגניבים של ביקפורד שמקלר" ו"ראש בראש עם משפחת שטיין".
ב-2008 שיחקה בקומדיה "החדר של בארט".
ב-2009 שיחקה בתפקיד הראשי בסדרה הקומית "באימהיות" ובקומדיה "לידה כואבת".
בשנת 2010 היא שיחקה בעונה הרביעית של סדרת הדרמה "אחים ואחיות" בתפקיד מנהלת קמפיין פוליטי.
ב-2012, היא שיחקה בסרט הטלוויזיה "קסם של הורים - הסרט: חג המולד".
ב-29 בינואר 2014, היינס קיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד.
ב-2016 השתתפה בסרט "מר תשע נשמות", בסרט "הנדבן" ודיבבה בסדרת אנימציה של FOX "בנו של זורן".
ב-2017 השתתפה בסרט הקומדיה "אמהות רעות 2: לשרוד את החג", ובסרט "וילסון".
באותה שנה שבה לגלם את דמותה של שריל דייוויד בסדרה זוכת פרס גלובוס הזהב "תרגיע", לעונה תשיעית לאחר כ-6 שנים שירדה מהשידור.
ב-2017, דיבבה את דמותה של סוזן בפרק בסדרת האנימציה "בוטן וחמוצניק".
ב-2018, השתתפה בתוכנית המציאות "מטבחי הגיהנום".
בשנת 2020, הצטרפה לעונה השנייה של סדרת הסיטקום "משפחת קונר".
באותה שנה החלה לשפוט בתוכנית המציאות "I Can See Your Voice" המשודרת ברשת פוקס; (המבוססת על פורמט קוריאני באותו שם) ודומה באופיה לתוכנית "הזמר במסכה".
בשנת 2022 הצטרפה לקאסט העונה השנייה של הסדרה זוכת הפרסים של HBO Max, "הדיילת" בדמותה של דוט קרלסון, הממונה של בנג'מין ב-CIA.
באותה שנה שיחקה בסרט הקומדיה הרומנטית "יד הגורל" מבית אמזון פריים וידאו.
בשנת 2006 ביימה פרק מתוך הסדרה "נשות הקמפוס", ששודרה אז ברשת הטלוויזיה "Oxygen".
היינס גם הפיקה שלושה פרקים מתוך העונה השנייה.
בשנת 2009 ביימה את סרטה הקולנועי הראשון "עד שתאהב אותי", בו כיכבו מג ראיין, טימותי האטון, קריסטן בל וג'סטין לונג.
היינס התחתנה עם פול יאנג, מייסד חברת הניהול Principato-Young, ב-30 בדצמבר 2002. בתם קת'רין רוז יאנג נולדה ב-8 במרץ 2004. ב-20 ביולי 2010 הגישו היינס ויאנג בקשה לגירושין לאחר כמעט שמונה שנות נישואין.
כשנולד להיינס אחיין עם שיתוק מוחין, היינס יצרה קשר עם הארגון "United Cerebral Palsy" לקבלת תשובות ומשאבים.
עם הזמן, היא התחברה עם הארגון וניצלה את מעמדה כדי לעזור להעלות את המודעות שלהם.
היינס מכהנת בדירקטוריון הנאמנים של הארגון.
היינס ומשפחתה זכו בסכום של 25,000 דולר עבור UCP בשעשועון "טוטו משפחתי", בפרק ששודר ב-12 ביולי 2015.
בדצמבר 2011 החלה היינס לצאת עם העורך דין והפעיל החברתי רוברט קנדי ג'וניור, אחיינו של נשיא ארצות הברית ג'ון פיצג'רלד קנדי.
הם הודיעו על אירוסיהם בסוף חודש אפריל 2014, ונישאו ב-2 באוגוסט 2014.
היינס ידועה גם כשחקנית פוקר חובבת עם זכיות בהיקף של 50,000 דולר סך הכל.
שריל לי היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון אמריקאית.
לי נולדה בבוואריה, גרמניה להורים אמריקאים וגדלה בקולורדו.
היא למדה תקופה באוניברסיטת קולורדו ולאחר מכן עברה להתגורר בסיאטל על מנת לעבוד שם כשחקנית תיאטרון.
יוצר הסדרה טווין פיקס, דייוויד לינץ', הציע לה להיבחן לסדרתו לאחר שהבחין בה במחזה ששיחקה, בטווין פיקס היא גילמה תפקיד כפול של לורה פלמר ושל מדי פרגוסון שהעניקו לה את מרב פרסומה.
ב-1992 שיחקה במחזה בברודוויי לצד אל פצ'ינו ושיחקה בסרט "ג'רזי גירל".
ב-1998 שיחקה בסרט "ערפדים" לצד ג'יימס וודס.
היא הייתה הבחירה המקורית לתפקיד מרי אליס יאנג בסדרה עקרות בית נואשות אך לבסוף הוחלפה בשחקנית ברנדה סטרונג.
בשנת 2002 שיחקה בסרט העצמאי "ילדים ביום הולדתם" אשר מבוסס על סיפור קצר מאת טרומן קפוטה.
ב-2005 היא החלה להופיע במספר פרקים של הסדרה "מגרש ביתי".
בשנת 2010 שיחקה בדרמה "קר עד העצם" בכיכובה של ג'ניפר לורנס.
בשנת 2014 שיחקה במותחן הפסיכולוגי "ציפור לבנה בסופת שלג" בכיכובה של שיילין וודלי, ובסרט הדרמה "ג'קי וראיין" .
לי ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן דייוויד דוכובני והייתה נשואה לבנו של הזמר ניל דיימונד.
שִּׁרְיָנִיִּים או נקייניים וגם לוריקרידיים (שם מדעי: Loricariidae), היא משפחה של דגים מסדרת השפמנונאים.
במשפחה זו יותר מ-90 סוגים ומעל 680 מינים והמספר הולך וגדל מדי שנה.
דגים אלה נצמדים לקרקעית הנהרות והם שואבים ממנה פסולת או חומרים אכילים שונים.
הם חיים רק בנהרות של היערות הטרופיים של פנמה, קוסטה ריקה ואמריקה הדרומית.
חלקם חיים בנהרות מהירים ואחרים בנהרות איטיים יותר.
הם נפוצים משני צידי הרי האנדים.
לדגים אלה מבנה גוף מגוון ושונה מאוד אחד מהשני, כשחלקם בעלי גוף עבה וקשקשים נרחבים ואחרים צרים ורזים וסנפיריהם קטנים.
לחלקם זנבות ארוכים ולאחרים זנבות צרים.
רבים מהם, ממיני האקווריום בעלי צבע שחור ומנוקד או מפוספס בלבן.
חלקם כמו הסוג Panaque, יכולים לגדול לאורך ל-100 ס"מ ואילו אחרים באורך של 2 ס"מ בלבד.
הם ניזונים מצמחייה או מחומר אורגני מקרקעית הנהר על ידי שאיבה באמצעות השפתיים הגדולות שלהם.
מספר מינים במשפחה ניזונים מאצה אותה הם מעכלים בעזרת חיידקים השוכנים בבטנם.
כמה מינים הם מהדגים היחידים בעולם המתמחים באכילת עצה של ענפים טבועים.
רבים מדגים אלו משמשים דגי נוי באקווריום והם מנקים את הזכוכית או עצמים שונים במכל.
שריל סטרייד (באנגלית Cheryl Strayed; לבית ניילנד; נולדה ב-17 בספטמבר 1968) היא סופרת אמריקאית, מחברת ספרות תיעודית וסיפורת, מחזאית ויוצרת.
מחברת ארבעה ספרים, עבודתה זוכת פרסי הכתיבה זכתה לפרסום נרחב ברחבי העולם, במגזינים ואנתולוגיות, ועל פי ספרה "Wild" צולם הסרט "הולכת רחוק".
ספרה הראשון, הרומן "לפיד" (Torch), יצא לאור בהוצאת הספרים הוטון מיפלין הרקורט בפברואר 2006, וזכה לביקורות חיוביות.
"לפיד" זכה בפרס ה-"Great Lake Books Award" ונבחר בידי העיתון היומי The Oregonian כאחד מעשרת הספרים הטובים של 2000 אשר נכתבו על ידי סופרים ממערב האוקיינוס השקט.
באוקטובר 2012 יצאה הוצאה מחודשת לספר, בצירוף פרק מבוא מאת סטרייד.
ספרה השני של סטרייד, האוטוביוגרפיה Wild: From Lost to Found on the Pacific Crest Trail יצא לאור בארצות הברית על ידי אלפרד א.
בשבוע בו הוא יצא לאור, הוא עלה ישירות למקום השביעי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית ספרות בכריכה קשה שאינה סיפורת.
ביוני 2012, הכריזה אופרה וינפרי על Wild כעל הספר הנבחר הראשון ל-Oprah's Book Club 2.0 (מועדון הספרים המובחרים של אופרה וינפרי).
ביולי הוא הגיע למקום הראשון ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס.
במקום זה הוא נותר שבעה שבועות.
הגרסה הרכה של הספר Wild יצאה לאור על ידי הוצאת הספרים "וינטאג'" במרץ 2013, והספר נכלל ברשימת רבי המכר של ה"ניו-יורק טיימס במשך כ-126 שבועות.
הספר גם היה רב מכר ברחבי העולם – בבריטניה, בגרמניה, באוסטרליה, בברזיל, בספרד, בפורטוגל ובדנמרק.
Wild זכה בפרס דיסקברד של בארנס אנד נובל ובפרס "אורגון בוק אוורד".
בדצמבר 2014 יצא לאקרנים הסרט "Wild" בכיכובה של ריס ויתרספון, שהתבסס על ספר זה.
ביולי 2012, יצא לאור ספרה השלישי של סטרייד: Tiny Beautiful Things: Advice on Love and Life from Dear Sugar על ידי הוצאת הספרים "וינטאג'".
הוא נכנס למקום החמישי ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס בקטגוריית "ספרי עזרה עצמית" וגם הוא פורסם ותורגם ברחבי העולם.
הספר מבוסס על טור עיצות שכתבה סטיוארד שלא למטרות רווח באתר "אתThe Rumpus" בשנים 2010–2012.
ספרה הרביעי של סטרייד, Brave Enough (אמיץ מספיק), יצא לאור בארצות הברית על ידי הוצאת הספרים קנופף ב-27 באוקטובר, וכשבוע לאחר מכן בבריטניה על ידי הוצאת הספרים "Atlantic Books".
גם הוא נכנס לרשימת רבי המכר, ושהה במקום העשירי בקטגוריית ה"ייעוץ והעזרה עצמית".
סטרייד נולדה בספאנגלר שבפנסילבניה, בתו של ברברה אן "בובי" (1945-1991) ורונלד נילאנד.
בגיל שש היא עברה עם משפחתה לחסקה, מינסוטה.
הוריה התגרשו זמן קצר לאחר מכן.
בגיל 13, היא עברה יחד עם אמה, אביה החורג גלן למברכט, יחד עם שני אחיה, קרן וליף, למחוז הכפרי אייטקין (Aitkin), בו הם גרו בבית שבנו בעצמם על 40 דונם.
בבית לא היה חשמל או מים זורמים במשך מספר שנים.
צנרת הותקנה בו רק לאחר מעברה של סטרייד לקולג'.
בתקופה מאוחרת יותר, סטרייד חידשה קשריה עם אחותה למחצה מצד אביה.
ב-1986, בגיל 17, סיימה סטרייד את לימודיה בתיכון במקגרגור שבמינסוטה, בו הייתה אצנית שדה, מעודדת ונבחרה כמלכת הנשף.
הספר "Torch" מבוסס פחות או יותר על שנות התבגרותה במחוז אייטקין.
לאחר שסיימה את שנת הלימודים הראשונה באוניברסיטת סנט תומאס בסנט פול, היא עברה לאוניברסיטת מינסוטה במיניאפוליס, וסיימה בהצטיינות תואר ראשון כפול באנגלית ובלימודי נשים.
במרץ 1991, בעודה סטודנטית במכללה, נפטרה אמא שלה, בובי, בפתאומיות ובמהירות ממחלת סרטן הריאות בגיל 45. סטרייד תיארה זאת כאבדה הגדולה ביותר בחייה בתחילת הספר "Wild" וכתבה על הצער והיגון בעקבות מות אם בכל ספריה האחרים ובחלק מעבודותיה האחרות.
לאורך שנות ה-20 ותחילת שנות ה-30 לחייה של סטרייד, היא התפרנסה ממגוון עבודות: בתור מלצרית, בתור יועצת ותומכת לבני נוער, כיזמית ומארגנת פוליטית, כפקידה זמנית במשרד, וכחובשת, ובו בזמן היא כתבה, לעיתים קרובות במהלך נסיעות ברחבי ארצות הברית.
בשנת 2002, היא קיבלה תואר שני באומנות כתיבת סיפורת מבאוניברסיטת סירקיוז, והמנטורים שלה היו הסופרים ג'ורג' סונדרס, ארתור פלאוארס, מרי גייטסקיל ומרי קפונגרו.
בנוסף לארבעת ספריה, Wild (פראי), Tiny beautiful things (דברים קטנטנים יפייפיים), Brave Enough (אמיצה מספיק) ו-Torch (לפיד), סטרייד פרסמה מאמרים במגוון מגזינים לרבות "וושינגטון פוסט מגזין", "מגזין הניו יורק טיימס", "ווג", "פח הבית", "הביקורת של מיזורי", "מגזין סאן".
שלוש פעמים עבודותיה נבחרו להכלל ברשימת המאמרים הטובים ביותר של אמריקה ("הרואין/e" בשנת 2000, "אהבת חיי" בשנת 2003 ו"המדים שלי" במהדורת 2015).
סטרייד שימשה כעורכת אורחת של "The Best American Essays 2013" (המאמרים הטובים ביותר 2013).
היא זכתה בפרס Pushcart על המאמר שלה Munro Country, שעסק במכתב אותו קיבלה מאליס מונרו וההשפעה שהיה לו על כתיבתה.
סטרייד כתבה טור עיצות פופולרי בשם "Dear Sugar" ב-The Rumpus.
היא החלה לכתוב את הטור במרץ 2010, כאשר יוצר הטור, סטיב אולמנד, ביקש ממנה להחליף אותו.
היא כתבה את הטור בעילום שם עד 14 בפברואר 2012, כאשר היא חשפה את זהותה כ"שוגר" ב"מסיבת שחרור".
מבחר מהסיפורים והעצות שהיו חלק מהטור נאספו לספר רב המכר Tiny beautiful things.
ספרה Wild תיאר את מסע ההליכה של 1,100 ק"מ על שביל הרכס הפסיפי אליו יצאה בעקבות מות אמה האהובה, ומספר על המאבק הפנימי לשרוד שהוביל אותה לצאת למסע זה.
שלושה חודשים לפני שפורסם הספר, השחקנית ריס וית'רספון הציעה אותו כתסריט לחברת ההפקה Pacific Standard.
ניק הורנבי עיבד את הספר Wild לגרסת המסך, ווית'רספון, כדמות הראשית, גילמה בו את סטרייד.
ביוני 2012, הכריזה אופרה וינפרי כי Wild יהיה הספר הראשון שנבחר להשקת "מועדון הספרים של אופרה 2.0", כספר המומלץ ביותר.
מועדון זה הוא המשכו של "מועדון הספרים של אופרה", וחידושו בכך שהוא משתמש באינטרנט ובמדיה החברתית, ורשימת הספרים מופצת בכל הערוצים הללו.
אופרה וינפרי אירחה את סטרייד לראיון שנמשך כשעתיים, אשר שודר ברשת Own, בבעלותה של וינפרי.
סטרייד משמשת גם כדוברת בעד זכויות נשים וכמרצה מבוקשת אודות חייה וספריה במוסדות אקדמיה וסדנאות ברחבי העולם, כמו גם מוזמנת להדריך בסמינרים שונים.
היא נוסעת ברחבי העולם כדי לפגוש סופרים סדנאות, להוביל כתיבת סמינרים.
סטרייד מארחת את הפודקאסט "Dear Sugar" עם סטיב אולמנד, בו השניים מקריאים מכתבים ממאזינים, מייעצים להם ומתדיינים בנושאים ובדילמות שהמכתבים מעלים.
הפודקאסט הוא מופק על ידי רשת WBUR, שהיא שותפה של הרדיו הציבורי של בוסטון.
הסרט "Wild" יצא לאקרנים ב-3 בדצמבר 2014 בארצות הברית בכיכובה של השחקנית ריס וית'רספון, המגלמת את סטרייד.
את הסרט ביים ז'אן-מארק וולה והוא הופץ על ידי פוקס.
ווית'רספון חתמה הסכם הפקה פוטנציאלי על הסרט עם המפיק ברונה פפנדרה.
הספר עובד לגרסה המתאימה למסך על ידי ניק הורנבי, באוקטובר 2013. צוות השחקנים כולל את לורה דרן (המגלמת את אמה של סטרייד, בובי), בתו של סטרייד, בובי סטה לינדסטרום (בתפקיד שריל הצעירה), גבי הופמן, תומאס סדוסקי, מיכיל האוסמן, קווין רנקין ואחרים.
סטרייד נישאה למרקו ליטיג ב-1988, חודש לפני יום הולדתה ה-20. הם התגרשו ב-1995.
באוגוסט 1999 נישאה סטרייד לבמאי בריאן לינדסטרום ולזוג שני ילדים.
משפחת סטרייד-לינדסטרום מתגוררת בפורטלנד שבאורגון.
בתה, בובי סטה לינדסטרום, גילמה בסרט Wild את סטרייד בצעירותה.
שריל לאד היא שחקנית וזמרת אמריקאית.
ידועה בשל דמותה ככריס מונרו בסדרת הטלוויזיה "המלאכיות של צ'רלי".
נולדה בשם שריל ג'ין סטופלמור (Cheryl Jean Stoppelmoor) בהורון, דקוטה הדרומית שבארצות הברית, ועברה ללוס אנג'לס ב-1970, בתחילה הופיעה בסדרות טלוויזיה בתפקידים של פרק אחד בלבד וביניהם בסדרה "ימים מאושרים".
ב-1977 החלה לשחק את קריס מונרו, אחותה של ג'יל מונרו בסדרה "המלאכיות של צ'רלי".
את תפקידה זה עשתה עד לביטול הסדרה.
ב-1983 גילמה את השחקנית ונסיכת מונקו גרייס קלי בסרט ביוגרפי על חייה.
ב-1992 שיחקה בפיתוי קטלני לצידם של דרו ברימור ושרה גילברט.
היא שיחקה בתיאטרון ברודוויי במחזה "אנני אוקלי אשת לפידות".
היא הופיעה בתפקידי אורח בסדרת רבות ובין היתר בסדרות "מכושפות" ו"צ'אק" כאמא של שרה ווקר.
בשנת 2022 הייתה המודחת השלישית בתוכנית המציאות האמריקאית, רוקדים עם כוכבים.
בתה מהשחקן והמפיק האמריקאי-יהודי דייוויד לאד, היא השחקנית ג'ורדן לאד.
שריל קמפבל היא שחקנית תיאטרון, קולנוע וטלוויזיה אנגלייה.
היא כיכבה לצדו של בוב הוסקינס בדרמה של ה-BBC "מטבעות מן השמיים".
ב-1980 זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר על הופעתה בסדרת הטלוויזיה "עדות נעורים" ובעיבוד לספר "Malice Aforethought".
ב-1982 זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בהפקה מחודשת על הופעתה במחזה "בית בובות".
בקולנוע שיחקה קמפבל בסרטים "מרכבות האש" (1981), "גרייסטוק: האגדה של טרזן מלך הקופים" (1984) וב-"The Shooting Party" (מ-1985).
קמפבל נולדה בסנט אולבנס בהרטפורדשייר לאב טייס בחברת תעופה.
היא התחנכה בבית הספר פרנסיס בייקון בסנט אולבנס ואחר כך למדה באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון (LAMDA).
היא הופיעה על הבמות בתיאטרון פאלאס בווטפורד, התיאטרון הרפרטוארי של ברמינגהאם ובתיאטרון סיטיזנס בגלאזגו.
קמפבל ידועה מהופעתה בתפקיד ורה בריטיין בעיבוד של ה-BBC לסדרה "עדות נעורים" מ-1979, עליו זכתה בפרס באפט"א לטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר, ובפרס Broadcasting Press Guild.
שנה לפני כן הייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקידה בדמות איילין אברסון בסדרה "מטבעות מן השמיים" מאת דניס פוטר בו שיחקה לצדו של בוב הוסקינס.
תפקיד נוסף של קמפבל ביצירה של פוטר היה בדמות ג'נט בסרט הטלוויזיה "גשם על הגג" משנת 1980.
קמפבל מופיע על במת התיאטרון במגוון רחב של תפקידים.
היא הייתה פעמיים חברה בלהקה השייקספירית המלכותית.
עם הלהקה שיחקה ב-1982 בתפקיד נורה הלמר בהפקה של אדריאן נובל למחזה "בית בובות" מאת איבסן.
על הופעתה זו זכתה בפרס אוליבייה לשחקנית הטובה ביותר בהפקה מחודשת.
באותה שנה הופיעה גם בתפקיד דיאנה במחזה "סוף טוב הכול טוב".
בשנים 1992 עד 1994 חזרה קמפבל לעבוד עם הלהקה השייקספירית המלכותית, וגילמה את ליידי מקבת' לצדו של דרק ג'קובי בהפקה של נובל למחזה "מקבת'"; ביאטריס-ג'ואנה במחזה "The Changeling"; גברת פורד במחזה "נשות וינדזור העליזות" ואת נטשה במחזה "Misha's Party".
קמפבל עבדה עם התיאטרון המלכותי הלאומי, ב-1975 שיחקה בתפקיד פרידה בהפקה של סר פיטר הול בתיאטרון האולד ויק למחזה "יון גבריאל בורקמן" בכיכובם של רלף ריצ'רדסון, דיים פגי אשקרופט ודיים ונדי הילר.
ב-1995 הופיעה בדמות ליידי פוליטיק ווד-בי במחזה "וולפונה" בבימויו של מתיו וורקוס.
ב-2003 שיחקה בתפקיד דוטי אוטלי בסיבוב הופעות של התיאטרון הלאומי ובלונדון בהפקה של המחזה "Noises Off".
מחוץ ללונדון שיחקה קמפבל במחזות: "The Country Wife" בתיאטרון מנצ'סטר רויאל אקסצ'נג' בתפקיד מרג'רי פינצ'ווייף; "The Constant Wife" בתיאטרון קלווייד בתפקיד קונסטנס; "חשמלית ושמה תשוקה" בתיאטרון לסטר היימרקט בדמות בלאנש (על הופעה זו זכתה בפרס Regional Theatre לשחקנית הטובה ביותר); וב-"So Long Life" בסיבוב הופעות בתפקיד ונדי.
שריל דאניה היא במאית, מפיקה, תסריטאית, עורכת ושחקנית קולנוע.
דאניה, שהיא אפריקאית במוצאה ולסבית, עוסקת רבות בעבודתה בנושאים של גזע, מיניות, מגדר, ובעיקר בנושאים הנוגעים ללסביות שחורות.
דאניה נולדה בליבריה, וגדלה בפילדלפיה.
היא סיימה את התואר הראשון שלה באוניברסיטת טמפל, ואת תואר ה-MFA באוניברסיטת ראטגרס.
היא לימדה באוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס, אוניברסיטת קליפורניה בריברסייד, מכללת פיצר, אוניברסיטת קלרמונט, מכללת פומונה, מכון קליפורניה לאמנויות, בית הספר החדש של מחקר חברתי, המכון לאמנות של שיקגו ובסן פרנסיסקו סטייט.
דאניה החלה את הקריירה שלה עם שישה סרטים קצרים, שיצאו מאוחר ביותר ב-DVD כאוסף, The Early Works of Cheryl Dunye.
רוב הסרטים משתמשים במדיה מעורבת, מאופיינים בטשטוש בין הבדיוני למציאות, וחקר נושאים הקשורים לחוויותיה כלסבית שחורה.
סרט הבכורה באורך מלא של דאניה הוא The Watermelon Woman (1996), סרט אשר חקר את ההיסטוריה של נשים שחורות לסביות בימים המוקדמים של הקולנוע.
הסרט רכש את מקומו בהיסטוריה הקולנועית בתור הסרט הראשון שבוים ונכתב על ידי לסבית שחורה, ועל לסביות שחורות." ב-1993, דאניה עסקה במחקר עבור לימודיה על נשים שחורות בתחילת ימי הקולנוע, וגילתה שנשים שחורות הוגבלו לתפקידים משניים וסטריאוטיפיים, ושפעמים רבות הושמטו לגמרי מרשימת הקרדיטים.
היא החליטה להשתמש בעבודה זו כדי ליצור סיפור על נשים שחורות בתחילת הקולנוע.
כותרת הסרט הוא משחק מילים על סרטו של מלווין ואן פיבלס, The Watermelon Man (1970).
הסרט העלילתי השני של דאניה, Stranger Inside, הופק על ידי HBO, ומתאר את החוויות של לסביות אפריקאיות-אמריקאי בכלא.
לסרט היה תקציב של 2 מיליון דולר, ויצא לאקרנים בבתי הקולנוע, כמו גם ברשת הכבלים.
הסרט עוסק באישה צעירה במוסד לעבריינים צעירים, בשם טרז'ר (אוצר, בגילומה של יולנדה רוס), אשר מבקשת לבנות מערכת יחסים עם אמה, ממנה היא מנוכרת, בכך שהיא מועברת לאותו מתקן כליאה בו נמצאת האם, ברגע שהיא מגיעה לגיל בגרות חוקית.
Black is Blue (2014) הוא סרט קצר, אשר הוקרן ביותר מ-35 פסטיבלים.
הסרט זכה בשבחים והכרה, אשר הובילו למימון מצד מכון טרייבקה לקולנוע, כדי לעבד ולהרחיב אותו לכדי סרט באורך מלא.
Black is Blue, הדומה בסגנונו ל"שדרות סאנסט", מתואר כ"מותחן-מדע בדיוני-טרנסי-אירוטי" המתרחש באוקלנד העתידית.
דאניה הודיעה שהיא מעבדת את הרומן The Wonder of All Things, מאת ג'ייסון מוט לסרט מטעם Lionsgate.
דאניה ביימה את הסרט My Baby's Daddy בכיכובם של אדי גריפין, מייקל אימפריולי, ואנתוני אנדרסון בשנת 2004. סרט זה לא מתמקד בחוויות של לסביות שחורות כמו סרטיה המוקדמים, אך עדיין יש בה דמות לסבית.
היא ביימה את הסרט The Owls, אשר נכתב במשותף עם הסופרת שרה שולמן, והוקרן בבכורתו בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין.
הסרט הוא על קבוצה של "לסביות בוגרות ונבונות יותר" (אשר באנגלית, מייצרים את ראשי התיבות OWL כשם הסרט) אשר הורגות בטעות אישה צעירה, ומנסות לכסות על כך.
השחקניות כוללות את גווינביר טרנר ואת וי.
ברודי, שהופיעו יחד בסרט הלסבי משנת 1994 Go Fish וכן ב-The Watermelon Woman, יחד עם דאניה, ליסה גורניק, סקיילר קופר, ודיק אבגניקוס.
דאניה החלה לעבוד על סרט בשם Adventures in the 419, שגם הוא נכתב במשותף עם שולמן, ואשר נבחר כעבודה לקידום של מכון הקולנוע טרייבקה במהלך פסטיבל הסרטים טרייבקה ב-2010. הסרט מתרחש באמסטרדם וסובב את נושא העוקץ הניגרי בקרב קהילת מהגרים.
Dunye הביעה עניין בעיבוד כמה יצירות ספרותיות של אוקטביה באטלר ואודרי לורד.
דאניה מונה השפעות רבות שתרמו לגוף עבודתה, כולל את שנטל אקרמן, וודי אלן, ספייק לי, וז'אן-לוק גודאר, אך מציינת כ הסרט David Holzman's Diary (1967) של ג'ים מקברייד, ו-Killer of Sheep (1977) של צ'ארלס ברנט הם מהשפעותיה החזקות ביותר.
הווידאו הראשון שלה, Wild Thing, היה עיבוד ניסיוני לקריאת שירתה על ידי המשוררת והסופרת הלסבית השחורה ספייר.
דמויות ספרותיות נוספות שדאניה מונה כמשפיעות כוללות את הרייט ג'ייקובס, טוני מוריסון, אודרי לורד ופאני הרסט.
על סרטה Stranger Inside, דאניה אמרה שגם העיבודים של הרומן Imitation of Life וגם הרומן עצמו השפיעו רבות על האווירה הסרט.
תמות שחוזרות על עצמן או שנחקרו בצורה מכוונת בסרטיה של דאניה כוללים אמהות ויחסי אם/בת; היסטוריה/יצירת ההיסטוריה; זיכרון לסביות שחורה, קוויריות; הצטלביות; יחסי גזע; פוליטיקה של זהויות ובדיקה של העצמי.
שריל בייקר היא זמרת ומנחת טלוויזיה אנגלייה.
הייתה חברת להקת "באקס פיז" שזכתה באירוויזיון 1981.
בייקר נולדה בלונדון בשם ריטה מריה קרודגינטון, לאחר לימודי התיכון, עבדה במספר עבודות מזכירות, עד שהתחילה את הקריירה המקצועית שלה כזמרת בלהקת "Co-Co".
ב-1976 השתתפה להקת "Co-Co" בתחרות "שיר עבור אירופה" ("A Song for Europe"), הבוחרת את נציג בריטניה לאירוויזיון, עם השיר "Wake Up".
הלהקה הגיעה למקום השני אחרי "Brotherhood of Man", שלבסוף גם זכתה באירוויזיון עצמו.
ב-1978 השתתפה הלהקה בפעם השנייה בתחרות המוקדמת, והפעם זכתה וייצגה את בריטניה באירוויזיון עם השיר "The Bad Old Days".
הם סיימו את התחרות במקום ה-11, אולם השיר זכה להצלחה במצעד הסינגלים הבריטי.
ב-1980 התפרקה הלהקה וב-1981 הצטרפה בייקר ללהקת "באקס פיז" שנוסדה על מנת להתמודד בתחרות "שיר עבור אירופה".
הם זכו בתחרות וייצגו את בריטניה באירוויזיון 1981 עם השיר "Making Your Mind Up" וניצחו באירוויזיון.
הופעתם זכורה בכך שבמהלכה, הסירו זמרי הלהקה את החלקים התחתונים של החצאיות שלבשו חברות הלהקה, וכך הפכו אותן לחצאיות מיני.
מ-1987 ועד 1997 הנחתה את תוכנית הילדים "Record Breakers" של ה-BBC ומ-1988 ועד 1993 הגישה את תוכנית המוזיקה והבישול לילדים "Eggs 'n' Baker".
ב-1987 פרסמה לראשונה סינגל כזמרת סולו, ב-1993 עזבה את הלהקה באופן רשמי.
באירוויזיון 2005 נבחרה להגיש את הניקוד של בריטניה ובמהלך המופע "שיר היובל באירוויזיון" היא הציגה את השיר "Save Your Kisses For Me" של אחוות האדם הבריטית.
ב-2006 שיחקה בהפקה הלונדונית "פוטלוס" המבוססת על הסרט פוטלוס.
כמו כן, השתתפה במספר תוכניות מציאות.
ב-1992 נישאה לנגן הגיטרה בס סטיב סטרוד.
שריל מילר היא כדורסלנית עבר ומאמנת כדורסל אמריקאית.
משחקניות כדורסל נשים הגדולות בכל הזמנים.
בשנת 1995 הוצגה כחברה בהיכל התהילה של הכדורסל, ב-1999 הוצגה בהיכל התהילה של כדורסל הנשים, וב-2010 הוצגה בהיכל התהילה של פיב"א.
כשחקנית נבחרת ארצות הברית זכתה מילר במדליית זהב באולימפיאדת לוס אנג'לס (1984) לאחר ניצחון במשחק הגמר על נבחרת קוריאה הדרומית ובמדליות זהב וכסף באליפויות העולם (מוסקבה 1986 וריו דה ז'ניירו 1983 בהתאמה) בהם היא שיחקה באליפויות אלו נגד נבחרת ברית המועצות החזקה.
מילר זכתה באליפות המכללות עם אוניברסיטת דרום קליפורניה (1983, 1984).
לאחר הפרישה מכדורסל, אימנה באוניברסיטה שבה שיחקה, ובהמשך שימשה כפרשנית במשחקי NBA ו-WNBA.
אחיה הצעיר הוא כדורסלן העבר הנודע רג'י מילר, חבר היכל התהילה בעצמו.
בנאום כניסתו להיכל התהילה ב-2012 אמר מילר כי ההישגים שלו הם בעיקר בזכותה, והיא דחפה אותו קדימה.
שריל בלוסום היא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הכותב דן דה קרלו והופיעה לראשונה ב"ארצ'י קומיקס" בחוברת Betty and Veronica #320, שיצאה במהלך שנת 1982. דמותה של שריל מגולמת על ידי השחקנית מדליין פטץ' בסדרה "ריברדייל".
דמותה של שריל בלוסום הוצגה לראשונה בשנת 1982 בחוברת Betty and Veronica #320 כנערה שלישית הנלחמת על אהבתו של ארצ'י אנדרוז.
כאשר פורסמו מספר סדרות של יקומים חלופיים, שריל הייתה דמות משנית וחוזרת ונשנית בקומיקס Archie's Explorers of the Unknown, שם היא הופיעה כבלייז בלוסום והנחתה את החוקרים במהלך משימותיהם.
עם זאת, דמותה ודמותו של אחיה התאום, ג'ייסון, נעלמו מ"ארצ'י קומיקס" שנתיים לאחר מכן.
הדמות נוצרה מחדש כדמות ראשית בחייו של ארצ'י אנדרוז במהלך הסדרה Love Showdown, סדרה בת ארבעה חלקים שפורסמה בשנת 1994, ובמהלכה, ארצ'י מקבלת מכתב משריל, שבו היא מודיעה על שובה לריברדייל.
ארצ'י מחליט לשמור על שובה של שריל כסוד מבטי קופר וורוניקה לודג', אך כהרגלו גורם לחשדנות בקרב בטי וורוניקה, וכששריל שבה לבסוף, שלוש הבנות נלחמות על אהבתו.
שריל הופיעה במספר סדרות קומיקס בהפצתם של "ארצ'י קומיקס" לאורך השנים, כולל סדרות סולו משלה.
בסדרה אחת, מתברר כי אביו הקדמון של ארצ'י התאהב פעם באמה הקדמונית של שריל בסקוטלנד.
בסדרה אחרת אחר, היא מחליטה להצטרף ללהקה שנקראת "בנות הסוכר" ("The Sugar Girls"; על משקל שם הלהקה הפופולרית "ספייס גירלז"), משום שג'ינג'ר שוגר עזב את הלהקה.
ברוב העלילות, שריל מתנהגת באופן המשקף את עושרה וחינוכה.
שריל גאה מאוד בעושרה הרב ומדי פעם מתחרה עם ורוניקה על אורח החיים הראוותני ביותר.
לעיתים, שריל נוהגת באנוכיות ומניפולטיביות, ואף בפתיינות על מנת להשיג את לבו של ארצ'י.
ברוב עלילותיה ב"ארצ'י קומיקס", שריל נוהגת בהתנשאות וביהירות כלפי ה"עירוניים" מריברדייל, ומשמשת כאנטגוניסטית לבטי וורוניקה על אהבתו של ארצ'י; אך בפעמים אחרות, ובמיוחד בסדרות הסולו שלה, שריל נוהגת באדיבות ואכפתיות; דואגת לכלבתה, כלבת פומרניאן בשם שוגר, ומצילה חיות נזקקות.
שריל נחשבת לפופולרית ואטרקטיבית בקרב הבנים בריברדייל, אך מתועבת על ידי הבנות בשל אופייה הפלרטטני, המניפולטיבי והאטרקטיבי.
לשריל יש אח תאום בשם ג'ייסון, שהוא יריבו היהיר והאתלטי של ארצ'י.
בקומיקס, ג'ייסון גילה משיכה רומנטית כלפי אחותה של בטי, פולי, אף על פי שבמקביל טען שהוא יוצא רק עם בנות עשירות.
עם זאת, שריל מעולם לא התלוננה על הדרך שבה אחיה בוחר את בנות זוגו, והפגינה תמיכה מלאה כלפי אחיה, אם כי לפעמים, היא מזהירה את פולי מהתנהגותו רודפת השמלות של ג'ייסון.
בנשף שהתקיים למחרת בערב, הוריה של שריל מודיעים לה שעונשה יהיה להירשם לצמיתות לתיכון ריברדייל ולסיים את שנת הלימודים שלה שם.
לאורך חוברות הקומיקס, בטי הפכה לחברתה-אויבתה של שריל, אך למרות התחרותיות ביניהן על לבו של ארצ'י, בטי הוקירה את ידידותה עם שריל.
לאחר שוורוניקה משפילה את שריל בפומבי במהלך עלילת Friendly Fire, ובעקבות כך בטי החלה לנהוג בקרירות כלפי ורוניקה.
לבסוף, ורוניקה, שרצתה לזכות מחדש בידידותה עם בטי שחסרה לה, התנצלה בפומבי בפני שריל.
במהלך עונתה הראשונה של "ריברדייל", האל קופר, אביה של בטי, חושף שסבו היה למעשה אחיו של סבו של קליפורד, אביה של שריל; מה שהפך את שריל ובטי לדודניות.
בסוף שנות ה-90, שריל החלה לצאת עם דילטון דוילי, לאחר שהשניים התכתבו באופן אנונימי באינטרנט, התאהבו, נפגשו בחיים האמיתיים, והחליטו להמשיך את הקשר הרומנטי שלהם; אם כי מאוחר יותר הקשר הרומנטי בין השניים התפוגג ולא הוזכר שוב.
בשלב מסוים, רג'י ושריל ניהלו קשר רומנטי בשל הדמיון באישיותם של השניים.
עם זאת, הקשר הרומנטי לא צלח והשניים נפרדו.
אחותו הצעירה של דמותו של ראג' פאטל, טינה פאטל, שהוצגה במקור ל"ארצ'י קומיקס" בשנת 2007, אך נכתבה במקום עבור סדרת הטלוויזיה "ריברדייל", שם היא מופיעה כאחת מחברותיה הטובות ביותר של שריל בלוסום.
במהלך הופעתם הראשונה ב"ארצ'י קומיקס", שריל וג'ייסון התגוררו בקהילת פמברוק היוקרתית, השכנה לריברדייל, עד לביטולה השקט של סדרת הקומיקס בכיכובה ומעברה לפריז.
עם זאת, שריל זכתה לפופולריות ממעריצי "ארצ'י קומיקס", והוחלט להשיב אותה בשנית.
במהלך סדרות הקומיקס המודרניות של "ארצ'י קומיקס", שריל מתגוררת בריברדייל, ולא עוד בפמברוק, אם כי במספר סדרות היא ואחיה חוזרים לבקר שם חברים.
(לאחר שמשפחתה כמעט איבדה את כל עושרה בסדרה אחת, הוריה החליטו לרשום אותה ואת אחיה לתיכון ריברדייל מאותן הסיבות שמשפחת לודג' רשמה את ורוניקה לבית ספר ציבורי במקום לבית ספר פרטי).
אקדמיית פמברוק הוא בית הספר הפרטי המקומי בעיירת פמברוק, ותלמידיה מתוארים לרוב כיריביהם של תלמידי תיכון ריברדייל, ומזלזלים בתלמידים המתגוררים בריברדייל ונותנים להם את הכינוי "עירוניים".
התאומים בלוסום הם היחידים מפמברוק שניהלו בגלוי קשרים רומנטיים עם תלמידים אחרים מריברדייל, נוהג שרוב תלמידי אקדמיית פמברוק בקושי סבלו אלמלא עושרם והפופולריות של התאומים.
שריל, יחד עם אחיה, ג'ייסון, מופיעה בסדרת הקומיקס האפל משנת 2013, "אחרי המוות עם ארצ'י", שם נרמז כי ג'ייסון מכריח את שריל לגלות עריות.
במהלך הקומיקס, ג'ייסון מבטא קנאה נגד ארצ'י, ומאוחר יותר הוא מצהיר בפני שריל כי הוא רוצה להזדקן יחד איתה מבלי שאף אחד ישפוט אותם.
בחוברת השביעית, לאחר טיול עם אחיה, במהלכו היא רוצחת אותו, היא שבה אל קבוצת השורדים ומבקשת מהם לכנות אותה "בלייז".
בשנת 2010, שריל בלוסום הופיעה בהופעת קמיע אורח בחוברת הראשונה של "החיים עם ארצ'י: חיי הנישואין", כשחקנית העובדת במלצרית בעבודה זמנית בלוס אנג'לס.
התברר כי הוריה נישלו אותה מבחינה כלכלית, משום שלא הסכימו לכך שהיא עברה לשם כדי לממש את חלומה להיות שחקנית.
במקביל, אחיה, ג'ייסון, החל לעבוד עבור מר לודג'.
בחוברת זו, שריל חוזרת לריברדייל; אך עם זאת, היא אינה מגלה לבני משפחתה וחבריה בבית שהיא חולה בסרטן השד.
שריל בלוסום הופיעה בחוברת Archie #13, הופעתה הראשונה בסדרת הקומיקס "ניו ריברדייל".
בסדרה זו, שריל הוצגה כמלכת הכיתה של תיכון ריברדייל, שלא מעוניינת להתיידד עם ורוניקה לודג' לאחר שזה עתה עברה לריברדייל.
בסדרה זו, שריל בלוסום היא הדמות הלסבית היחידה בריברדייל.
בדרמת הנעורים "ריברדייל", המשודרת ברשת The CW, דמותה של שריל בלוסום מגולמת על ידי השחקנית מדליין פטץ' כדמות ראשית.
שריל מתוארת כנערה עשירה, מניפולטיבית וסנובית; והפופולרית ביותר בתיכון ריברדייל, שאיבדה לאחרונה את אחיה התאום בתאונה מסתורית.
שריל היא בתם של פנלופי וקליפורד בלוסום שמנהלים את "בלוסום מייפל", מפעל האחראי להפקת התוצר היחידי של העיר, סירופי המייפל, ואחייניתו של קלאודיוס בלוסום, אחיו התאום של קליפורד.
בנוסף, בעיבוד זה מתגלה כי בני משפחת בלוסום ובני משפחת קופר הם למעשה דודנים, מה שהופך אותה לדודניתה של בטי קופר.
לאורך הסדרה מתברר כי התעללותם הרגשית המתמדת של הוריה בה, בנוסף לטראומות נוספות; היא הגורם העיקרי לאי-יציבותה הנפשית, מה שמוביל לניסיונה להתאבד בנהר הסוויטווטר ולאחר מכן לשריפת אחוזת ת'ורנהיל בסיום העונה הראשונה.
בעונה השנייה, אמה מכניסה אותה לטיפול המרה במנזר "האחיות החסד השקט", לאחר שהיא מפגינה משיכה ברורה כלפי נערות אחרות, ובעיקר כלפי חברתה, ג'וזי מקוי.
לאחר בריחתה מהמנזר, שריל מתחילה לנהל קשר רומנטי עם טוני טופז, חברת כנופיית "הסרפנטס" ובסיום העונה השנייה, טוני עוברת לגור יחד עם שריל בביתה, ת'יסלהאוס, ואילו שריל מצטרפת ל"סרפנטס".
בעונה השלישית, יחסיה שלה עם טוני מתקדמים, ואושר שהיא לסבית.
בשנת 2011, שריל בלוסום דורגה במקום ה-92 ברשימת "100 הנשים הסקסיות ביותר בקומיקס" שפורסמה ב-"Comics Buyer's Guide" ונכתבה על ידי ברנט פרנקנהוף.
שרילין איפיל היא עורכת דין אמריקאית.
היא פרופסור למשפטים, נשיאה ויועצת-מנהלת של קרן ההגנה והחינוך המשפטית של NAACP.
היא הנשיאה השביעית של קרן ההגנה המשפטית מאז הקים ת'ורגוד מרשל את הארגון בשנת 1940. איפיל היא גם מומחית לאומית לזכויות הצבעה ובחירה שיפוטית.
היא בת דודה של העיתונאית גוון איפיל.
שרילין איפיל נולדה ב-17 בדצמבר 1962 בג'מייקה, קווינס, ניו יורק ללסטר (עובד סוציאלי בהארלם) ומירטל.
היא הצעירה מבין 10 ילדים.
אמה נפטרה כאשר איפיל הייתה בת 6. היא סיימה את לימודיה בתיכון הילקרסט.
לאיפיל יש תואר ראשון מואסאר קולג' ותואר J.D מבית הספר למשפטים באוניברסיטת ניו יורק.
משפחתם היגרה לארצות הברית מברבדוס.
במהלך לימודי המשפטים שלה, התמחה איפיל אצל השופט איי.
ליאון היגגינבות'אם ג'וניור בקיץ הראשון ובמרכז האו"ם לזכויות אדם בקיץ השני.
עבודתה הראשונה עם סיום לימודיה הייתה מענק מחקר לשנה עם ה-ACLU בניו יורק.
לאחר מכן שימשה כעוזרת בקרן ההגנה המשפטית, תוך עבודה בתיקי חוק זכויות הצבעה.
בשנת 1993 הצטרפה לפקולטה של בית הספר למשפט של אוניברסיטת מרילנד, שם לימדה במשך שני עשורים.
איפיל מופיעה באופן קבוע בתקשורת בשל מומחיותה בנושאים כמו העדפה מתקנת, שיטור, מועמדים לשופטים, ובית המשפט העליון.
בשנת 2021 נבחרה להופיע ברשימת טיים 100.
בשנת 2016 זכה איפיל בפרס המורה הגדול של אגודת המורים האמריקאים למשפטים.
שׂריטה (נכתב גם: סריטה) היא פציעה שטחית, דקה וארוכה, בעור או פגיעה שטחית, דקה וארוכה, בחפץ, שנוצרה בעצם חד, כגון סכין או ציפורן.
שׂריטה נגרמת כתוצאה מהתקלות בעצם חד, או ביוזמתו של השורט (למשל גירוד או סריטה שגורם חתול באמצעות ציפורניו, שעלולה לגרום למחלת שריטת החתול).
טיפול בשׂריטה בעור כולל חיטוי באמצעות נוזל מתאים וחבישה באמצעות אגד מדבק.
שׂריטה בחפץ פוגעת ביופיו אך בדרך כלל אינה פוגעת בתפקודו.
שׂריטה בתקליט או בתקליטור משבשת את נגינתו.
בהשאלה משמשת המילה לתיאור הפרעה נפשית קלה.
האיסור חל על גברים ונשים כאחד.
אמנם בפסוק כתוב שהאיסור הוא לשרוט לאות צער על אדם שנפטר, אך הרמב"ם פסק שאסור לשרוט אף לצורך עבודה זרה: .
השורט את עצמו בעקבות צער על אובדן ממון אינו עובר בלאו, אך זהו דבר אסור ומאוס.
פעולת הטפת דם ברית, הנעשית כאשר אין אפשרות לבצע את תהליך המילה כהלכה, כגון בתינוק שנולד כשהוא נימול או בגוי נימול שרוצה להתגייר, נעשית בשריטה קלה במקום המילה, באמצעות מחט או חוד סכין מעוקרים.
שריל דניז סוופס היא שחקנית כדורסל אמריקאית לשעבר שזכתה ב-3 מדליות זהב אולימפיות.
סוופס גודלה על ידי אמה, לואיז סוופס, ושיחקה כדורסל עם שלושת אחיה הגדולים.
היא החלה להתחרות בגיל שבע בליגת ילדים מקומית בשם: "המכדררים הקטנים" (Little Dribblers), היא שיחקה כדורסל בתיכון בראונפילד.
סוופס הייתה השחקנית הראשונה שהוחתמה לאיגוד הכדורסל הלאומי לנשים (WNBA), ונבחרה לאחת מ-15 השחקניות המובילות של הליגה בכל הזמנים במשחק האולסטאר של WNBA ב-2011. סוופס זכתה בשלוש מדליות זהב אולימפיות והיא אחת מאחת עשרה שחקניות כדורסל נשים שזכו במדליית זהב אולימפית.
היא נבחרה להיכל התהילה של נייסמית' בכדורסל ב-2016. בשנת 2017, היא הוכנסה להיכל התהילה של כדורסל נשים.
סוופס, שגויסה בתחילה על ידי אוניברסיטת טקסס טק, עזבה את בית הספר זמן קצר לאחר הגעתה מבלי לשחק משחק ונרשמה למכללת South Plains.
לאחר ששיחקה בסאות' פליינס במשך שנתיים, סוופס עברה לטקסס ליד עיר הולדתה.
סוופס גם קבעה מספר שיאי בית ספר בתיכון "טקסס טק".
הממוצע של סוופס הוא 24.9 נקודות למשחק בקריירה שלה והוא הטוב ביותר בתולדות בית הספר.
סוופס נבחרה לנבחרת ארצות הברית והתחרתה באליפות העולם שנערכה ביוני 1994 בסידני, אוסטרליה.
הקבוצה אומנה על ידי טארה ואנדרוויר, וניצחה בששת משחקיה הראשונים, כשהתמודדה מול ברזיל.
במשחק צמוד עם הישגים גבוהים, ברזיל קלעה 10 מ-10 זריקות עונשין בדקה האחרונה כדי להבטיח ניצחון 110–107. ארצות הברית ניצחה במשחק גמר צמוד מול אוסטרליה 100–95 כדי לזכות במדליית הארד.
סוופס העמידה ממוצע של 9.1 נקודות למשחק, תוך שהיא ביצעה שבע חטיפות, השני בגובהו בקבוצה.
סוופס נבחרה לייצג את ארצות הברית במשחקי הנשים הפאן אמריקאיות בארצות הברית 1995, אך רק ארבע קבוצות התחייבו להשתתף, ולכן האירוע בוטל.
בשנת 2002, סוופס נבחרה לנבחרת הלאומית שהתחרתה באליפות העולם בז'אנגג'יאגאנג Zhangjiagang, צ'אנגג'ואו ונאנג'ינג, סין.
את הקבוצה אימן ואן צ'נדלר.
סוופס קלעה 16.9 נקודות למשחק, במקום השני בקבוצה ובזכותה נרשם שיא קבוצתי של 24 חטיפות.
נבחרת ארצות הברית ניצחה בכל תשעת המשחקים, כולל משחק תואר צמוד מול רוסיה, שבסוף היה לו הפרש של נקודה אחת.
סוופס נבחרה לנבחרת הלאומית המייצגת את ארצות הברית באליפות העולם 2006, שהתקיימה בבארורי ובסאו פאולו, ברזיל.
הנבחרת ניצחה בשמונה מתשע התחרויות שלה, אבל ההפסד הבודד הגיע בסבב המדליות בחצי הגמר לרוסיה.
ארצות הברית ניצחה את ברזיל במשחק האחרון כדי לזכות במדליית הארד.
סוופס, שנפגעה מפציעות, העמידה ממוצעים של 3.0 נקודות למשחק והייתה שנייה בקבוצה עם שש חסימות.
יומיים לאחר יום הולדתה ה-40 ב-2011, מקורות ב-Associated Press טענו כי היא מתכוננת לחזור ל-WNBA בציפייה להודעת חתימה רשמית מה - Tulsa Shock.
במשחק האולסטאר של WNBA 2011, היא הוכרזה כאחת מ-15 השחקניות המובילות בהיסטוריה של 15 השנים של ה-WNBA.
בשנת 2008, שריל סוופס הופיעה ב-Shirts & Skins, סדרת ריאליטי ב-Logo TV.
סוופס הדריכה את סן פרנסיסקו Rockdogs, קבוצת כדורסל להט"בית, ושיתפה את החוויות שלה על כדורסל, משפחה, אמונה ויציאה מהארון.
בשנת 2010, סוופס הייתה עוזרת מאמן כדורסל בבית הספר ותיכון מרסר איילנד בוושינגטון.
סוופס הייתה נשואה לחבר שהכירה בתיכון בשנים 1994 - 1999, להם נולד ילד אחד בשם ג'ורדן אריק ג'קסון.
באוקטובר 2005 - הודיעה סוופס רשמית על יציאתה מהארון והפכה לאחת הספורטאיות בעלות הפרופיל הגבוה ביותר בספורט קבוצתי שעשו זאת בפומבי.
סוופס אמרה: "זה לא משנה את מי שאני.
אני לא יכולה לבחור במי אני אתאהב.
לגלות שאני לסבית (ביסאקסואלית) פשוט קרה בשלב מאוחר יותר בחיי.
להיות אינטימית עם [אליסה] או כל אישה אחרת מעולם לא עבר בראשי.
עם זאת, אני מאמינה בתוקף שכשאתה מתאהב במישהו, אתה לא יכול לשלוט בזה".
היא ובת זוגה - כדורסלנית לשעבר ועוזרת מאמן, אליסה סקוט גידלו ביחד את בנה של סוופס.בנות הזוג נפרדו בשנת 2011. מאוחר יותר באותה שנה, סוופס התארסה לחברה הוותיק כריס אנקלשו, בני הזוג התחתנו לאחר אירוסין ממושך ב-21 ביולי 2017.
שרילין פן היא שחקנית וסופרת אמריקאית.
נודעה בהופעתה ב-1990 כאודרי הורן בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס", שעליה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי.
מאז 1984 הופיעה בעשרות סדרות טלוויזיה וסרטי קולנוע.
ב-1995 שיחקה את אליזבת טיילור, בסרט המבוסס על חייה.
פן נולדה בשם שריל אן פן ב-1965, בדטרויט, מישיגן, ארצות הברית.
פן היא ממוצא איטלקי והונגרי מצד אמה, וממוצא אירי וצרפתי מצד אביה.
היא באה ממשפחה של מוזיקאים: אמה היא הקלידנית ארלין קוואטרו, דודתה היא הזמרת סוזי קוואטרו, סבא שלה ארט קוואטרו היה מוזיקאי ג'אז, ואביה, ליאו פן, ניהל להקות רוק כמו The Pleasure Seekers של סוזי קוואטרו, אליס קופר, ו-The Billion Dollar Babies.
פן חונכה לפי הדת הקתולית.
בילדותה נדדה לעיתים קרובות עם אמה ושני אחיה הגדולים לפני שהמשפחה התיישבה בלוס אנג'לס כשהייתה בת 17. כיוון שלא רצתה להתחיל ללמוד שוב בבית ספר חדש, נשרה פן מהתיכון והחליטה להמשיך במשחק, ונרשמה למכון לי סטרסברג לתיאטרון.
פן החלה את הקריירה שלה ב-1984 בסרטים דלי תקציב.
היא הופיעה במספר סרטי קולנוע ביניהם The Wild Life מ-1984, Just One of the Guys מ-1985, היא עוד הופיעה בסרטים Thrashin ו־The Wraith מ-1986, Zombie High מ-1987, Meridian: Kiss of the Beast - סרט אירוטי מ-1990 המבוסס על היפה והחיה.
ב-1985 היא כיכבה במקביל לג'וני דפ בסרט סטודנטים בשם"Dummies".
לאחר פגישתם בסרט הם יצאו 3.5 שנים שלאחריהן התארסו ומאוחר יותר נפרדו.
ב-1987 היא הופיעה יחד עם דפ בפרק אחד בסדרה "רחוב ג'אמפ 21".
פן תיארה רבים מהסרטים המוקדמים הללו כסרטי ניצול מיני בהם במאים ניסו לשכנע אותה להופיע עירומה לאחר חתימת החוזה.
פן קיבלה את תפקידה הראשי הראשון, כיורשת מאורסת למשפחה דרומית ותיקה שמתאהבת בעובד הקרנבל ריצ'רד טייסון, בסרט הדרמה האירוטית של זלמן קינג Two Moon Junction, שלאחריו רצתה להתחבא במשך שנה: "הייתי נבוכה כל כך מאיך שיצא, שנכנסתי לפקעת במשך שנה לאחר מכן.
הסרט היה אמור להיות הפריצה הגדולה של פן, אבל הסרט הפך לעוד סרט ניצול מיני.
הרבה אנשים אמרו עליי דברים ממש רעים על שעשיתי סרט כל כך סקסי.
אבל החלטתי לעשות את זה כי לא היה לי נוח עם החומר.
לא רציתי לעשות בחירות שתמיד ישימו אותי במקום נוח ובטוח.
חשבתי שיקרו דברים מעניינים ואני אגדל.
בכיתי בסוף כל סצנות האהבה שלי."
לאחר חוויות הקולנוע הללו, החליטה פן להשתלט על הקריירה שלה.
"החלטתי להיות יותר עצמי ולא להידחף למה שאנשים אחרים רצו שאהיה.
זה מפחיד כמה מעט דמיון יש לאנשים רבים בעסק הזה."
פן זכתה בתפקידה המפורסם ביותר כשלוהקה על ידי דייוויד לינץ' ומארק פרוסט בתור אודרי הורן, תלמידת תיכון, בסדרת הטלוויזיה "טווין פיקס".
הסדרה רצה בין השנים 1990 ל-1991, ודמותה של אודרי הייתה אחת הפופולריות ביותר בקרב מעריצים, במיוחד בזכות אהבתה הנכזבת לסוכן המיוחד של ה-FBI דייל קופר (בגילומו של קייל מקלכלן) וסגנון הלבוש שלה האופייני לשנות החמישים (נעליים, חצאיות משובצות וסוודרים צמודים).
פן הגיעה למעמד קאלט עם סצנה שבה רקדה לצלילי המוזיקה של אנג'לו בדאלמנטי וסצנה שבה קשרה גבעול של דובדבן בפיה.
על משחקה בטווין פיקס הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב ולפרס אמי לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
זמן קצר לאחר שצילם את פרק הפיילוט של טווין פיקס, דייוויד לינץ' נתן לה חלק קטן בסרט "לב פראי", כנערה שנפצעה בתאונת מכונית, לצד ניקולס קייג' ולורה דרן.
ב-1990 הופיעה פן בעירום על השער של המגזין פלייבוי.
ב-1991 היא גילמה את בילי פרצ'ט חברתו של ג'ון דילינג'ר (מארק הרמון) בסרט הטלוויזיה של ABC "דילינג'ר" וצילמה את הקומדיה השחורה הנאו-נואר "Desire and Hell at Sunset Motel", בה גילמה פאם פאטאל חונקת ומפתה.
לאחר "טווין פיקס", פן בחרה להתמקד בהרחבת מגוון התפקידים שלה והייתה נחושה להימנע מטייפקאסטינג.
בשנת 1990 מגזין Us בחר בה כאחת מ-"10 הנשים היפות בעולם" וב-1991 מגזין פיפל בחר בה כאחת מ-50 הנשים היפות בעולם.
היא הצטלמה עבור הצלם סטיבן מייזל לקמפיין הסתיו-חורף 1991–1992 של דולצ'ה וגבאנה, עבורו צילם אותה כפאם פאטאל הוליוודית קלאסית.
בשנת 1992, הצלם ג'ורג' הורל צילם סדרת צילומים של שרילין פן, שרון סטון, ג'וליאן סנדס, ראקל וולש, אריק רוברטס ושון פן.
בפורטרטים אלה, הוא שיחזר את סגנון של שנות ה-30, כאשר פן הצטלמה בתלבושות, בתסרוקת ובאיפור של התקופה.
בשנת 1991, רוי לונדון בחר בה לככב בסרט הבכורה שלו בבימוי "יומנו של מתנקש", שבו היא מגלמת אם צעירה הנחושה להגן על ילדה מפני הרוצח בגילמו של השחקן פורסט ויטאקר.
לדברי פן, נקודת המפנה בקריירה שלה הייתה כשהיא פגשה את לונדון ב-1990. הוא נתן לה ביטחון מחודש ביכולות המשחק שלה ואמון בעצמה.
גולת הכותרת בקריירה הקולנועית של פן היא העיבוד הקולנועי של גארי סיניז ל"על עכברים ואנשים", שבו גילמה אשת כפר עצובה ובודדה, הזקוקה נואשות לדבר עם מישהו, הסרט בכיכובו של סיניז וג'ון מלקוביץ' הופיע בפסטיבל קאן.
"שרילין היא אחת הסיבות שקיבלנו מחיאות כפיים כה גדולות בקאן", אמר עליה סיניז.
באותה שנה, היא כיכבה לצד דני איילו ואחרים בסרט "רובי" של ג'ון מקנזי, סרט עלחייו של ג'ק רובי.
פן שיחקה חשפנית בשם שריל אן דוז'אן, דמות פיקטיבית שהיא שילוב של כמה נשים מהחיים האמיתיים, כולל החשפנית קנדי בר, מרילין מונרו וג'ודית קמפבל אקסנר.
ב-1993 היא שיחקה בסרט קומדיה הרומנטית "Three of Hearts" בתור מושא האהבה של גבר ואישה בכיכובם של קלי לינץ' וויליאם בולדווין.
במהלך הצילומים, מערכת היחסים בין פן לבמאי יורק בוגייביץ' נעשתה מתוחה מכיוון שהיא סירבה להופיע בעירום בסרט.