tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתום כהונתו כדיקן, ב-2012, מונה לכהן כפרופסור מן המניין בפקולטה.
ב-25 באוקטובר 2017 נבחר מדינה לרקטור האוניברסיטה העברית, וכיהן בתפקיד זה עד 2022. משמש כיו"ר הדירקטוריון של חברת "העתיד": חברת הגמל לעובדי האוניברסיטה העברית בע"מ.
כיהן כפרופסור אורח באוניברסיטת קולומביה ובאוניברסיטת ברקלי, כחוקר במכון ון ליר בנושא חקיקה להסדרת הפרטה וכחבר ממלא מקום בוועדת ונציה של מועצת אירופה.
בשנת 2004 הוענק לו פרס "Ellis and Alma Birk" למצוינות אקדמית.
בשנת 2014 קיבל את פרס פתאל מטעם אוניברסיטת חיפה, לחוקר המצטיין בתחום המשפט הציבורי.
ב-2015 קיבל מענק מחקר מטעם הקרן הלאומית למדע על מחקרו בתחום דיני זכויות האדם בישראל.
באותה שנה קיבל את אות "אביר איכות השלטון" מטעם התנועה לאיכות השלטון.
ב-2017 קיבל את פרס חשין למצוינות אקדמית במשפט.
ב-2018 קיבל את פרס גורני למשפט ציבורי.
מדינה הוא חבר בפורום המרצות והמרצים למשפטים למען הדמוקרטיה, הפועל נגד השינויים שהוצעו במערכת המשפט הישראלית בשנת 2023. בשנת 2024 זכה בפרס החוקר הבכיר במסגרת פרס אהרן ברק למצוינות בחקר המשפט מטעם בית ספר הארי רדזינר למשפטים באוניברסיטת רייכמן.
מדינה נולד בבאר שבע וגדל בחולון.
מתגורר מזה כ-30 שנים בניר בנים, והוא נשוי ואב לשניים.
מדינה פרסם שישה ספרים ועשרות מאמרים.
תחומי מחקריו העיקריים הם דיני זכויות האדם, משפט חוקתי, משפט אזרחי וניתוח כלכלי של המשפט.
ברק מדינה ואוריה בארי, "עמדת מיעוט ואחריות משותפת: על חופש הביטוי של שרי הממשלה", מעשי משפט 2016
יואב דותן וברק מדינה, "חוקיות ההפרטה של אספקת שירותים ציבוריים", משפטים (כתב עת) 2007
ברק מדינה, "ארבעים שנה להלכת ירדור: שלטון החוק, משפט הטבע וגבולות השיח הלגיטימי במדינה יהודית ודמוקרטית", מחקרי משפט, 2006
רענן הר-זהב וברק מדינה, דיני השכלה גבוהה (2000)
אברהם וינרוט וברק מדינה, דיני הלוואות – ההגנה על הלווה על-פי הדין בישראל (2000, הוצאת בורסי)
אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל: עקרונות יסוד (2005, הוצאת שוקן)
אמנון רובינשטיין וברק מדינה, המשפט החוקתי של מדינת ישראל: רשויות השלטון ואזרחות (2005, הוצאת שוקן)
איל זמיר, ברק מדינה וסיליה פסברג, ספר אהרן ברק: עיונים בעשייתו השיפוטית של אהרן ברק (2009)
ברק מדינה, דיני זכויות האדם בישראל (2017, מכון סאקר והוצאת נבו)
ברק זוהר, הידוע בראשי התיבות ב"ז, היא מערכת בקרת ירי תוצרת אלביט מערכות הנמצאת בטנקי מרכבה סימן 3ב ומרכבה סימן 3ד של חיל השריון של צה"ל.
שדרוג טנקי המרכבה סימן 3 לסימן 3 ב"ז החל ב-1995 וכיום כמעט כל טנקי הסימן 3 הם סימן 3 ב"ז.
גרסה משופרת של המערכת מותקנת בטנקי מרכבה סימן 4.
מפתחי המערכת, שכללו חברים ממנהלת תוכנית טנק המרכבה, חיל החימוש, חיל השריון, והחברות אל-אופ ואלביט מערכות זכו בפרס ביטחון ישראל לשנת 1997.
הגדלה בכוונת יום עד x12.
הגדלה בכוונת לילה תרמית עד x5.
ייצוב נקודתי על שני צירי הראייה.
ב"ז מסוגלת לבצע ירי מדויק תוך כדי תנועה.
עקיבה אוטומטית אחרי מטרות נעות, לרבות מסוקים.
נעילה מחדש על מטרה אחרי שהוסתרה זמנית.
הן כינון וירי, והן תצפית בלבד.
פועלת הן מעמדת התותחן והן מעמדת מפקד הטנק.
ברק טל (נולד ב-1 ביוני 1975) הוא מנצח, כנר ומורה למוזיקה ישראלי, המייסד והמנהל המוזיקלי של אנסמבל סולני תל אביב, והחל מחודש יולי 2018 גם מנכ"ל האנסמבל.
טל החל הקריירה המוזיקלית שלו ככנר בתזמורות הנוער בחיפה, בהרכבים מוזיקליים במגמת המוזיקה של בית הספר רעות לאמנויות בחיפה ובתזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה.
בהמשך למד ניצוח באקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים, והיה תלמידו של יבגני צירלין.
השתלם בחו"ל אצל המנצחים קורט מאזור (גרמניה), נמה ירווי (אסטוניה), יורמה פאנולה (פינלנד), ולדימיר פונקין (רוסיה), ז'ולט נאג' (הונגריה-גרמניה), ומנדי רודן.
הופיע על בימות מרכזיות בעולם, בהן אולם קרנגי הול בניו יורק, ה"קונצרטהאוס" בווינה, היכל התרבות בתל אביב והאמפיתיאטרון "מרגיטזיגט" בבודפשט.
כמנהל מוזיקלי של אנסמבל סולני תל אביב שיתף פעולה עם גדולי הסולנים הבינלאומיים, בהם הכנרים מקסים ונגרוב, אידה הנדל ואיליה גרינגולץ, הויולנית טבאה צימרמן, זמר הקונטרה-טנור אנדריאס שול, זמר הבס קלאוס מרטנס, הפסנתרנים איתמר גולן, בוריס ברמן ואיאן פאונטיין, הקלרניתנים גיורא פיידמן וחן הלוי, נגן הבסון סרג'יו אזוליני, ועוד.
כמנצח אורח הופיע עם התזמורת הפילהרמונית הישראלית, התזמורת הקאמרית הישראלית, התזמורת הסימפונית הישראלית ראשון לציון, התזמורת הסימפונית של מוסקבה והתזמורת הסימפונית של קובאן ברוסיה, הסינפונייטה של קרקוב והתזמורת הפילהרמונית של ורוצלב בפולין, התזמורת הפילהרמונית החדשה וסטפאליה בגרמניה, התזמורת הסימפונית של פרנו באסטוניה, תזמורת העיר ואזה בפינלנד, ועוד.
כיהן כמנצח אורח ראשי של התזמורת הפילהרמונית הישראלית הצעירה וכמנצח הבית של התזמורת הסימפונית חיפה.
בעבר שימש גם כמנהל מוזיקלי של מתא"ן (מפעל תרבות ואמנות לנוער) ובשנים 2013–2014 שימש כמנהל מוזיקלי של מקהלת זמרי קולגיום.
כיום הוא מקדיש הרבה מזמנו לעבודה עם מוזיקאים צעירים ולחינוך מוזיקלי – כמנצח תזמורת כלי הקשת הייצוגית של הקונסרבטוריון העירוני גבעתיים.
בין השנים 2016-2007 שימש בתור רכז הוראת מוזיקה קאמרית בבית הספר לאומניות "רעות" בחיפה.
במהלך ינואר 2017 שימש ברק טל כמנצח ומנהל מוזיקלי של התזמורת הסימפונית הצעירה חיפה ע"ש אליעזר החתי (שהלך לעולמו ביוני 2016).
החל בשנת 2017 מדריך טל גם הרכבים קאמריים בקונסרבטוריון העירוני באר שבע.
הפרס ע"ש עדן פרטוש מטעם משרד התרבות, המדע והספורט לשנת 2005
מענק למנצח צעיר מטעם מועצת הפיס לתרבות ואמנות לשנת 2006
פרס רוזנבלום לאמנויות הבמה מטעם עיריית תל אביב לשנת 2007
זכה במלגות השתלמות ובמענקים מטעם קרן התרבות אמריקה-ישראל.
ברק עטר (נולד ב-22 בפברואר 1967 בקיבוץ תל יוסף) הוא שחיין עבר ישראלי, אלוף ישראל, שיאן ישראל ומאמן שחייה.
נוסף לכך, הוא פעיל בקהילת הלהט"ב בישראל.
עטר היה לספורטאי הישראלי הבכיר, הגבר הראשון, שיצא מהארון כהומו בשנת 1993.
עטר נולד בקיבוץ תל יוסף וכשהיה בן שנתיים עבר עם משפחתו לבאר שבע, שם מתגורר עד היום.
הוא החל לנגן בפסנתר בגיל שמונה, ושנתיים לאחר מכן החל ללמוד בקונסרבטוריון העירוני.
במהלך לימודיו הופיע בקונצרטים רבים, זכה בתחרויות רבות והשתלם בכיתות אמן בהדרכתם של קלוד פרנק ומנחם פרסלר.
בשנת 1983 הוא ניגן בשידור חי מהאולפן שבימק"א ירושלים בקונצרט כישרונות צעירים שנערך ביום העצמאות בקול המוזיקה.
לאחר שהתגייס לצבא בנובמבר 1985, נקטעה קריירת הפסנתר של עטר והוא התגייס לשירות הסדיר.
את תקופת הטירונות עבר בחטיבת גולני בצה"ל.
גם את קריירת השחייה שלו, שהחל כשהיה בן 13, צמצם בשל שירותו הצבאי, עד שעבר לשרת כאלחוטן בבסיס פתוח בגדוד הקשר של פיקוד הדרום בבאר שבע והתאפשר לו לחזור ולהתאמן.
במהלך אימוניו החל ללמוד באופן חובבני עיסוי, והפך את התחביב לקריירה בהמשך.
עטר למד רפואה באוניברסיטת בן-גוריון.
לאחר שנתיים של לימודים, הפסיק את לימודיו לשנה (1991/1992) על מנת לקבוע את הקריטריון האולימפי להשתתפות באולימפיאדת ברצלונה, אך לא צלח את הקריטריון האולימפי הדרוש לקבלה, הוא סיים את לימודי הרפואה שלו שכללו סטאז' בבית החולים קפלן, ב-1999 כשנה לאחר סיום לימודיו החליט שאינו מעוניין לעסוק ברפואה.
במקביל ללימודי הרפואה, עטר, פעיל חברתי למען קהילת הלהט"ב בארץ, יצא מהארון בשנת 1993, והשתתף במשחקים הגאים לראשונה בשנת 1998. באותה השנה אף השתתף בסרט משחקים עליזים בבימויו של רן קוצר שעסק במשחקים הגאים שהתקיימו באמסטרדם.
עטר החל לשחות כבר בהיותו בן ארבע.
על מנת להגיע לאימונים היומיים שנערכו בקיבוץ בית קמה, הוא נאלץ לנסוע באוטובוסים ובהסעות שעות רבות בכל יום, לאימון ובחזרה, והוא התמיד בכך עד גיוסו לצה"ל.
עם גיוסו תדירות אימוניו הצטמצמה.
לאחר שעבר לתפקיד צבאי פחות אינטנסיבי בבסיס פתוח בעיר מגוריו, באר שבע, שב להתאמן והגיע למכון וינגייט פעמיים בשבוע לשם כך, וכן התאמן עם חברו יואב ברוק, אלוף ושיאן ישראלי, שהיה נער צעיר.
ב-1987 הצטרף לנבחרת ישראל בשחייה.
בין השנים 1989–1992 שימש כקפטן הנבחרת.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1984 סיים עטר במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר גב, בשיא אישי חדש של 2:22.78 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1985 זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, בתוצאה של 8:23.01 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים שלוש פעמים במקום החמישי: במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 2:01.72 דקות, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:19.55 דקות ובמשחה ל-200 מטר גב בתוצאה של 2:23.75 דקות.
חודש לאחר מכן, בצליחת הכנרת התחרותית ה-17, למרחק של כ-10 ק"מ, סיים במקום רביעי הכללי ובמקום השלישי מבין השחיינים הישראלים וזכה במדליית ארד בתוצאה של 2:01.42 שעות, אחרי יוחאי ליפשיץ מהפועל עמק יזרעאל (1:52.47 שעות), חברו לאגודה זוהר וייס (1:54.53 שעות) וז'יל רווליי מצרפת (1:58.59 שעות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1986 זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר חופשי בתוצאה של 8:18.19 דקות ומדליית ארד במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בתוצאה של 3:48.21 דקות.
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-13, שנערכו בבריכת אוניברסיטת תל אביב בתחילת מאי, זכה במדליית כסף במשחה שליחים 4x200 מטר בתוצאה של 7:50.68 דקות, כשחיין רביעי קבע ב"זינוק שליחים" תוצאה של 1:59.03 דקות.
חודש לאחר מכן, הוא השתתף בתחרויות השחייה של ספורט הפועלים שנערכו בקפפנברג שבאוסטריה ביוני וזכה ב-5 מדליות, 2 זהב בשליחים, 2 כסף ו-1 ארד.
חודש לאחר מכן, הוא השתתף בתחרות בינלאומית שנערכה בדרמשטט שבגרמניה ביולי וסיים במקום התשיעי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:17.83 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף אוגוסט בווינגייט זכה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:50.92 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי, ביחד עם אורי ברק, יואב ברוק וזוהר וייס בתוצאה של 3:39.67 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי, ביחד עם ברק, ברוק ווייס בשיא ישראלי חדש לאגודות של 7:59.41 דקות.
מדליית כסף, במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (4:24.57 דקות) ומדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:11.06 דקות, אחרי שגב פורת מהפועל גליל עליון (4:02.81 דקות) וערן הירש ממכבי חיפה (4:07.27 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:59.03 דקות וירד לראשונה במשחה זה מתחת ל-2 דקות.
במסגרת תחרויות ספורט הפועלים, שנערכו באנטוורפן שבבלגיה במאי, זכה במדליית זהב במשחה ל-400 מטר חופשי ובמדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי.
בתחרות בינלאומית שנערכה בדרמשטט, גרמניה ביולי הוא סיים במקום השישי במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:11.93 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:41.18 דקות, אחרי רז דר מהפועל הוד השרון בית ברל (16:28.26 דקות) וערן הירש (16:31.02 דקות) וסיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 1:57.76 דקות.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר זכה ב-6 מדליות: 4 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש של 3:57.25 דקות, במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 15:55.00 דקות, במשחה שליחים 4x100 מטר חופשי בשיא ישראלי לקבוצות חדש של 3:33.41 דקות ובמשחה שליחים 4x200 מטר חופשי (7:49.58 דקות).
מדליית כסף במשחה שליחים 4x100 מטר מעורב (4:06.84 דקות) ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי.
בתחרות שמונה האומות שנערכה בקיאסו, שווייץ ביולי זכה בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 4:04.67 דקות, אחרי מקניל מסקוטלנד (4:01.38 דקות), ומדליית ארד במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:23.09 דקות.
שבוע לאחר מכן, בתחרויות השחייה של המכביה ה-13, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:23.77 דקות.
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט זכה ב-5 מדליות, 3 זהב, 1 כסף ו-1 ארד.
באליפות ישראל (בריכת 25 מטר) שנערכה בנהריה בפברואר זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר בתוצאה של 16:22.28 דקות ומדליות כסף במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:54.98 דקות ובמשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:02.26 דקות.
בתחרות שמונה האומות שנערכה באוסלו שבנורווגיה בסוף אפריל זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:14.37 דקות, אחרי רוס מסקוטלנד (16:07.02 דקות).
באליפות ישראל שנערכה ביולי אותה שנה זכה במדליית כסף במשחה ל-1500 מטר חופשי, אחרי סרגיי פיחרוב עולה חדש מברית המועצות (16:18.22 דקות).
בתחרויות השחייה של כינוס הפועל ה-14 שנערכו בווינגייט במאי זכה ב-3 מדליות: 2 זהב ו-1 כסף.
מדליות זהב במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:05.37 דקות ובמשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:25.00 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:58.13 דקות.
ב"משחה נועם" שנערך בסוף דצמבר אותה שנה הוא זכה במדליית זהב, במשחה ל-1500 מטר חופשי בתוצאה של 16:10.57 דקות.
בתחרות גביע חיפה שנערכה בבריכת הטכניון בפברואר 1992 זכה במדליית זהב, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:09.13 דקות.
באליפות ישראל שנערכה בסוף מאי אותה שנה זכה ב-3 מדליות, 1 זהב ו-2 כסף.
מדליית זהב במשחה ל-1500 מטר חופשי בשיא אישי חדש של 16:03.47 דקות ומדליות כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:03.33 דקות, אחרי מורן זומרפלד ממכבי נהריה ובמשחה ל-200 מטר חופשי בתוצאה של 1:57.69 דקות, אחרי מורן זומרפלד (1:54.46 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באפריל 1993 זכה במדליית ארד, במשחה ל-400 מטר חופשי בתוצאה של 4:13.80 דקות, אחרי אריאל דולינקו ממכבי חיפה (4:03.79 דקות) ומורן זומרפלד (4:04.33 דקות).
באליפות ישראל שנערכה באוגוסט 1994 סיים במקום רביעי במשחה ל-1500 מטר חופשי.
עטר השתתף לראשונה במשחקים הגאים באמסטרדם, הולנד בשנת 1998. זו הייתה השנה הראשונה בה יצאה למשחקים נבחרת ישראלית בת 39 ספורטאים.
הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-800 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 30–34 של 9:31.75 דקות ומדליית כסף במשחה ל-400 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 30–34 של 4:32.96 דקות.
נוסף לכך, הוא סיים במקום הרביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 30–34 של 2:08.23 דקות ובמקום עשירי במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 1:06.72 דקות
במשחקים הגאים שנערכו בסידני, אוסטרליה בשנת 2002 הוא זכה ב-4 מדליות, 1 כסף ו-3 ארד.
נוסף לכך, הוא סיים במקום השביעי במשחה ל-200 מטר חופשי בשיא ישראלי חדש לגילאי 35–39 של 2:14.02 דקות.
עטר זכה במימון מלא למשחקים אלו על ידי המארגנים בזכות הישגיו במשחקים הקודמים וכן על תרומתו והתנדבותו למען קהילת הלהט"ב בישראל.
בשנת 1987, תוך כדי שירותו הצבאי, החל עטר ביחד עם שלום כהן, לאמן את קבוצת השחייה של הפועל באר שבע שאותה הקימו מחדש.
עיסוק זה סייע לו בהמשך למימון לימודיו האקדמיים.
לאחר מכן המשיך לאמן בעומר את שחייניו ששחו בקבוצת שחייני הנגב, בהפועל ירושלים ובהפועל דולפין נתניה.
בין היתר, אימן לצדו של עדי ולפמן, את גיא ברנע עד גיל 17 (ייצג את ישראל באולימפיאדת בייג'ינג 2008) ואת אמרי גניאל עד גיל 18 (ייצג את ישראל באולימפיאדת לונדון 2012) ואת ענבר מארק ומיקה רבינוביץ'.
כיום, מאמן ראשי של הפועל עומר.
בשנת 2000 הקים עטר ביחד עם מתנדבים נוספים, את סניף באר שבע והדרום של אגודת הלהט"ב.
בנובמבר 2001 ישב עטר בפגישה בין נציגי קהילת הלהט"ב בישראל לבין נשיא המדינה משה קצב בבית הנשיא וב-26 בפברואר 2002 הוא ישב בפגישה נוספת הפעם בין קהילת הלהט"ב לבין ראש הממשלה, אריאל שרון בלשכתו בירושלים.
עטר היה חבר בוועד המנהל הארצי של אגודת הלהט"ב במשך שנים רבות וכיהן כיושב ראש הסניף בבאר שבע משנת 2002 ועד ינואר 2015 (עם הפסקה קצרה של 8 חודשים, מספטמבר 2003 ועד יולי 2004, שבהן כיהן ניר להב).
הוא עמד בראש העמותה בית גאה בבאר שבע, עמותה שהיה בין מייסדיה, ביחד עם ארין שיבובסקי.
הוא ריכז את קבוצת סגו"ל – ארגון סטודנטים להט"בי בבאר שבע.
בשנת 2002 זכה לתואר "איש השנה" על עשייתו בקהילה מטעם אתר GoGay.
לאחר הרצח בברנוער הוביל עטר את מצעד הגאווה הראשון בבאר שבע.
עטר מרצה בנושא זהות מינית וזהות מגדרית, בפני סטודנטים באוניברסיטת בן-גוריון בפקולטה למדעי הבריאות ובפקולטה למדעי החברה, בפני סטודנטים במכללת קיי, בפני העובדים המקצועיים של השירות הפסיכולוגי הייעוצי (שפ"י) והשירותים הפסיכולוגים החינוכיים (שפ"ח) בבאר שבע ועוד.
עטר היה שותף לד"ר עמית קמה בכתיבת הפרק - "שחקנים גאים במשחקים גאים: הומואים ולסביות בשדה הספורט הישראלי" בספר ספורט ומגדר בחברה הישראלית: מאפיינים, זהויות ויצוגים בעריכת ד"ר יאיר גלילי, ד"ר משה לוי וד"ר אילן תמיר, בהוצאת המרכז הבינתחומי הרצליה.
ברק-8 היא מערכת הגנה אקטיבית והגנה אווירית רב-משימתית של טילי ים-אוויר וקרקע-אוויר, שפותחה על בסיס טיל הברק, ומיועדת להגנה מפני מטוסים, מסוקים, כלי טיס בלתי מאוישים, טילים נגד ספינות, טילי שיוט ועוד.
מערכת ההגנה פותחה במסגרת מיזם משותף של ישראל והודו.
ייעודה המקורי של המערכת הוא להגן על כלי שיט ומתקנים אסטרטגיים ימיים, בנוסף פותחה גם גרסה יבשתית.
המנוע הרקטי של הטיל מיוצר במפעל "גבעון" (בעבר של תעש ומנובמבר 2018 של "תומר").
באפריל 2017 חתמה התעשייה האווירית עם הודו על העסקה הביטחונית הגדולה בתולדות ישראל עד אז, להצטיידות במערכת ההגנה האווירית ברק 8 (מדגם MRSAM) בהיקף של 1.6 מיליארד דולר.
חודש לאחר מכן, במאי 2017, הודיעה הודו כי תרכוש טילי ברק 8, הפעם בגרסה הימית, ב-630 מיליון דולר נוספים.
באוקטובר 2023, בזמן מלחמת חרבות ברזל רכשה אזרבייג'ן מערכת ברק בהיקף של 1.2 מיליארד דולר.
עד שנת 1992 לא התקיימו יחסים דיפלומטיים בין ישראל להודו, ועד תקופה זו יחסי הודו–ישראל היו קרים.
עם הקמת מדינת ישראל סירבה הודו תחילה להכיר בה.
קריסת ברית המועצות, ידידתה וספקית הנשק הגדולה של הודו, הביא אותה לנסות ולהתקרב לארצות הברית, שנותרה מעצמת העל היחידה.
ההתקרבות לארצות הברית הותנתה בין השאר בחימום היחסים עם ישראל.
בשנת 1991 הצביעה הודו בעד החלטה 4686 של העצרת הכללית של האו"ם, המבטלת את הגדרת הציונות כגזענות.
מאז תחילת שנות התשעים החל נירמול היחסים בין המדינות, וכיום ישראל היא ספקית הנשק השנייה בגודלה להודו עם היקף מכירות של כמיליארד דולר בשנה.
הודו נחשבת לאחד היעדים האטרקטיביים בעולם לייצוא נשק בשל היקף העסקאות שלה.
בראשית שנות ה-2000 הסעירה את הודו סדרת פרשות שוחד בהן נמצאו פוליטיקאים הודים בכירים אשמים בלקיחת שוחד מחברות זרות לייצור נשק, בסוף שנת 2006 הודו החליטה לפתוח בחקירת עסקת טילי הברק מתוצרת רפאל והתעשייה האווירית שנחתמה בשנת 2000, הפרשה כונתה בהודו על שמו של הטיל הישראלי.
כחודשיים טרם ההחלטה לפתוח בחקירת העסקה נודעה גם פרשת הפגיעה בספינה אח"י חנית מטיל חוף-ים מול חופי לבנון אף על פי שנשאה עליה את מערכת טילי הברק.
לטענת חגי אלון, יועצו המדיני של שר הביטחון דאז עמיר פרץ, תוצאת הפגיעה באח"י חנית הייתה חמורה למדי והתעשיות הביטחוניות הפסידו חוזים במאות מיליוני דולרים בעקבותיה.
מפלגות השמאל בהודו דרשו לפתוח בחקירה בטענה שהתעשייה האווירית שיחדה את המתווך ההודי כדי להבטיח לעצמה את החוזה למכירת הטילים שנחתם בשנת 2000. במהלך הפרשה נעצרו שר ההגנה ההודי לשעבר ג'ורג' פרננדס ומפקד הצי הימי לשעבר בחשד לקבלת שוחד.
לפי פרסומים אחדים עלה חשד כי בנו של מפקד חיל הים לשעבר קיבל שוחד מחברות ישראליות ושיחד בעצמו פוליטיקאים בארצו לצורך אישור עסקת הנשק.
הודו הודיעה כי תבטל את העסקה אם יתגלו אי סדרים ובנוסף תעצור את כל עסקאות הנשק עם ישראל למשך 5 שנים.
לאחר חקירה ממושכת של 7 שנים הודיע שירות החקירות ההודי על סיומה וזיכוי החברות הישראליות בשל חוסר ראיות.
במהלך פרק הזמן הזה התריע חיל הים ההודי על הידלדלות מלאי טילי הברק שהותקנו על 14 ספינות מלחמה הנמצאות בחזית, בהן נושאת המטוסים INS Viraat ופריגטות חמקניות.
במהלך החקירה הוסרו מגבלות רכישה מסוימות ולאחר ההודעה על סיום החקירה הודו הסירה את המגבלה על רכישת טילי הברק מישראל.
המיזם לפיתוח משותף של מערכת ברק 8
בצל הביקורת, לאחר כמה חודשים של משא ומתן אינטנסיבי, בינואר 2007 ישראל והודו חתמו על חוזה בגובה 330 מיליון דולר לפיתוח משותף של כל הדורות העתידיים של טיל הקרקע-אוויר הישראלי ברק.
הפיתוח החדש קיבל את השם ברק-8 (ולא ברק-2) מסיבות מסחריות.
שתי המדינות גיבשו הסכם לפיו הפיתוח והייצור של מערכת טיל הברק לטווח ארוך יתבצע יחדיו.
המימון לפיתוח המשותף עמד על 350 מיליון דולר, והתעשייה האווירית תישא בחצי מעלות זו, עובדה אשר הבטיחה להודו סיכון משותף ובאופן שווה במידת הצלחת הפרויקט.
הגופים שלקחו חלק במיזם הם תעשייה האווירית לישראל, ארגון המחקר והפיתוח ההגנה ההודי DRDO (מקביל למפא"ת הישראלי) וחיל הים ההודי.
תיאור הטיל בספרות הממשלתית ההודית הוא כטיל קרקע-אוויר ארוך טווח (LRSAM).
המיזם המשותף הוצע על ידי ישראל בזמן ביקורו של מפקד חיל הים ההודי בישראל בשנת 2004, אדמירל הארון פראקאש.
בנובמבר 2009 ישראל חתמה על חוזה בשווי 1.1 מיליארד דולר לאספקה ושדרוג מערכות הגנה אוויריות ברק-8 להודו.
בשעתה הייתה זו העסקה הגדולה ביותר בתולדותיה של התעשייה האווירית לישראל.
באוגוסט 2013 ישראל החלה בהתקנות והתאמות מערכת ההגנה ברק 8, והודו החלה להצטייד במערכת בנובמבר 2014 לאחר ניסוי מוצלח שנערך באותו חודש, באפריל 2015 הודו השיקה משחתת ראשונה (קולקטה) בסדרת משחתות חמקניות ומתקדמות המצוידת במערכות ההגנה ברק 8.
טילים נגד ספינות מהווים איום ממשי לכלי שיט בישראל, ובשנים האחרונות הפכו לאיום אסטרטגי מרכזי על אסדות הגז במים הכלכליים שלה.
לאחר גילוי מאגר הגז בתמר 1, טענה לבנון שהשדה נמצא בשטחי המים המשויכים לה וטענה לבעלות על הגז.
היא המשיכה לדרוש בעלות גם על דלית 1 ולוויתן, ואף איימה שהדבר ישמש עילה לפעולות התקפיות מצידה בעתיד.
ארגון חזבאללה מימש איומים שנחשבו מופרכים עד מלחמת לבנון השנייה בכך שכמעט והטביע את הסטי"ל אח"י חנית ועליה עשרות לוחמים, בתקרית זו נהרגו 4 חיילים.
בניסיון נוסף של חזבאללה במהלך המלחמה לתקוף ספינות חיל הים, הטביע בטעות אוניית מסחר מצרית.
התקרית הזו הפכה לנקודת מפנה בתפיסת חיל הים שעד אז התייחס להתראות גורמי מודיעין בנוגע לייחוס יכולות אלו לארגון כמו החזבאללה כ"כדמיוניים ומופרכים".
חזבאללה ירה אז טיל חוף-ים מתביית מדגם C-802 שסופק לחזבאללה על ידי איראן וסוריה.
ספינת חיל הים הייתה בזמן הפגיעה כ-16 ק"מ מחופי ביירות.
כיום הידיעות השונות מצביעות על איום מתקדם יותר והוא טיל היאחונט הרוסי שהועבר לחזבאללה מסוריה ומהווה קפיצת מדרגה משמעותית.
תכונותיו של היאחונט מקשות מאוד על מערכות הגנה מפני טילים.
הטיל נמנה עם סוג טילי חוף-ים המכונים "לוחך ים" בשל שיוטו הנמוך מעל גובה פני הים, כעשרה מטרים, תכונה המקשה על מערכות המכ"ם לגלותו.
תכונה נוספת המקשה מאוד על מערכות ההגנה היא מהירותו הגדולה של הטיל המגיעה ל-2 מאך.
ראש הביות של הטיל תוכנן באופן שמקשה מאוד על מערכות הגנה אלקטרו-אופטיות להתביית עליו במעופו.
טווח יעיל של היחונט מגיע ל-300 ק"מ ובעל ראש קרבי של 300 קילו ובכך מהווה איום אסטרטגי מרכזי על אסדות הקידוח הישראלים נתיבי שיט ונמלים מדרום ומצפון, לא רק מפני חזבאללה אלא גם מפני סוריה ועזה.
מלחמת האזרחים בסוריה גרמה לנשק רב ובהיקף גדול מאוד ליפול לידי ארגונים קיצוניים.
במהלך מבצע חוק ברזל, שייטת 13 וחיל הים השתלטו בלב ים על אוניית משא ובמטענה אמצעי לחימה איראניים רבים שיועדו לרצועת עזה.
בין שלל אמצעי הלחימה שנתפסו נמצאו גם 6 טילי חוף-ים מתבייתים מדגם C-704 מתוצרת סין.
במהלך מבצע צוק איתן, ובתגובה להפצצת צה"ל את ביתו של מוחמד דף על יושביו, ארגון החמאס טען כי ירה טיל חוף-ים מסוג נאסר-1 לעבר אסדת קידוח ישראלית השייכת לשותפות ים תטיס ונמצאת מול חופי אשקלון.
הדיווח הוריד את מדד הנפט והגז באותו היום.
בעשור האחרון כלי טיס בלתי מאוישים הפכו גם הם לאיום מצפונה של ישראל ומדרומה.
במספר מקרים חזבאללה שיגר כטב"ם מסוג אבאביל לשטח ישראל וב-2013 מטוסי חיל האוויר יירטו כטב"ם מול חופי חיפה.
בספטמבר 2014 הפציץ לראשונה ארגון חזבאללה ארגוני אופוזיציה בסוריה באמצעות כטב"ם תקיפה.
במהלך הלחימה במבצע צוק איתן ארגון חמאס שיגר יותר מפעם אחת כטב"ם מסוג "אבאביל" לשטח ישראל, הראשון שבהם יורט על ידי טיל פטריוט מול חופי אשדוד, ארגון חמאס טען ששניים מהכטב"מים ששיגר ביצעו סיור מוצלח מעל אזור ת"א ושבו לרצועת עזה.
דיווח זה לא אושר על ידי ישראל אולם אזרחים דיווחו שראו את כלי הטיס בשמי גוש דן.
באוגוסט 2014 סוכלה חדירת כטב"ם לישראל מסוריה.
בספטמבר 2014 ישראל יירטה באמצעות טיל MIM-104D פטריוט מטוס קרב סורי שחצה את הגבול מעל רמת הגולן מסיבה לא ברורה, יירוט ראשון מסוגו מאז 1985.
מערכת ההגנה האווירית ברק-8 תוכננה לספק מענה לכלל האיומים הללו.
פיתוח הטיל ברק-8 מבוסס על ברק-1, ומטרתו לפתח ראשי ביות מתקדמים לצד שיפור משמעותי של הטווח.
ביולי 2009 ישראל ביצעה ניסוי מוצלח בברק המשופר.
מערכות המכ"ם סיפקו כיסוי של 360 מעלות ואפשרו לטילים המיירטים לבצע את משימתם כאשר הטווח המינימלי ליירוט מהספינה הוא 500 מטר.
דווח שעלות כל מערכת (משגרים, מכ"ם, שליטה ובקרה והתקנים שונים) היא כ-24 מיליון דולר.
אחד משיקולי התכנון המרכזיים של ספינות הקרב של חיל הים היה שילובה של מערכת ברק-8, אשר הוטמעה בספינות מבצעיות.
כ-70% מכלל הפיתוח של מערכת ההגנה ברק-8 הוא ישראלי.
אורכו של הטיל המיירט הוא כ-4.5 מטר, קוטרו 54 ס"מ בשלב המאיץ וללא מאיץ 22 ס"מ ומוטות כנפיו ברוחב 94 ס"מ.
הטיל שוקל 275 ק"ג, והראש הקרבי בעל מרעום קרבה שוקל 60 ק"ג.
מהירותו המקסימלית של הטיל היא 2 מאך וטווח אפקטיבי של 70 ק"מ, התנהל פיתוח נוסף שהרחיב טווח זה ל-150 ק"מ – בגרסת ברק-8. לטיל מנוע רקטה-דֹּפֶק כפול שפיתחה DRDO ההודית עם הנעה וקטורית, המאפשר להתקין עליו מנוע נוסף (מאיץ) להגדלת הטווח.
ברק-8 תוכנן ליכולות תמרון גבוהות מאוד.
גודלו של הטיל כמו גם המערכת כולה מהווים גורם חשוב במהלך הפיתוח מאחר שכלי שיט אמורים לשאת את המערכת, בהם המקום והמשקל עלולים לגרום למגבלות.
המשגר מותקן אנכית בשל הצורך בצמצום מקום על הסיפון.
הטיל נורה אנכית מהמשגר בזווית 90°, ומיד לאחר מכן מתקן את מסלולו לעבר מטרת האיום.
בזמן מעופו הטיל המיירט מקבל נתונים והנחיה ממכ"ם הספינה וגם משדר נתונים חזרה אליה.
לקראת השלב הסופי של הטיסה השלב השני במנוע הטיל נכנס לפעולה ובמהלכו מופעל גם המכ"מ האקטיבי בראש הביות של הטיל המיירט שפיתחה התעשייה האווירית.
טיל הברק-8 מתוכנן להתמודד עם מגוון רחב של איומים אוויריים מגובה רב ועד גובה נמוך מאוד כגון מטוסים מסוקים וכלי טיס בלתי מאוישים, טילים נגד ספינות, וטילי שיוט על-קוליים.
הטיל מסוגל ליירט גם טילים בליסטיים אך זה אינו ייעודו המקורי.
חיסרון מרכזי במכ"ם החיפוש לגילוי טילים בספינות חיל הים נחשף במסגרת תחקיר אירוע פגיעת טיל חוף-ים באח"י חנית.
מפקד חיל הים במלחמת לבנון השנייה, האלוף דוד בן בעש"ט טען כי שתי ספינות טילים שהיו בסמוך לאח"י חנית זיהו במערכות שלהן בשוגג את הטיל כמטוס חיל האוויר, ולכן לא מן הנמנע שגם אם מערכות ההגנה בספינת אח"י חנית היו פועלות הפגיעה הייתה מתרחשת.
למיזם החדש של ברק-8 שולב דור חדש של מכ"ם חיפוש והנחיה מתקדם ורב תכליתי תוצרת אלתא מערכות, חברה-בת של התעשייה האווירית.
שמו של המכ"ם בחיל הים הוא "אדיר" או "ברק אדיר", ושמו המסחרי, MF-STAR (ראשי תיבות של Multi Function Surveillance And Threat Alert Radar – מכ"ם התראה רב תכליתי למעקב וזיהוי איומים).
המכ"ם הדיגיטלי החדש, מכ"ם דופלר-דופק מסוג מערך מופע, משלב בתוכו מספר טכנולוגיות מתקדמות כגון אמצעים נגד לוחמה אלקטרונית לגילוי מטרות מהירות בעלי שטח חתך מכ"ם נמוך, ומסוגל לייצר מספר רב של אלומות הסורקות בו זמנית אזורים נבחרים.
יכולות אלו מאפשרות למכ"ם לבצע כמה משימות במקביל, כמו גילוי וסיווג מטרות ימיות ויבשתיות, מעקב אחר מאות מטרות והנחיית נשק להגנה ותקיפה.
המערכת מתוכננת להתמודד עם מצב של ריבוי מטרות אויב בו זמנית כגון מתקפת רווייה.
המכ"ם אמור לספק תמונת מצב באיכות גבוהה ובקצב רענון גבוה בכל תנאי מזג האוויר בסביבה הימית.
מרכז שליטה ובקרה (שו"ב) פותח על ידי מפעל מבת טילים כיום מיוצר על ידי מפעל מערכות הגנה אוויריות של התעשייה האווירית, מבנהו קטן יחסית, 1.3 טון, וניתן להחליפו במהרה אם נפגע בקרב.
בגרסה היבשתית, לכל יחידת בקרה ניתן לחבר עד 6 יחידות משגרי טילים כאשר כל יחידת משגרים מכילה 8 טילים מיירטים ועשויה להיות מרוחקת מיחידת הבקרה עשרות ק"מ.
בגרסה הימית הקודמת כל ספינה או סוללה פעלה ועמדה בפני עצמה, ואילו בגרסה המתקדמת מערכת הבקרה והשליטה מקבלת נתונים ממערכות המכ"ם של הספינות השונות, ומשלבת ביניהם כדי ליצור תמונת קרב ואיומים משותפת.
ניתן לקשר את מערכות הספינות ולנהל אותן יחד כך שפעולות זיהוי האיום הפקודה לירי והירי עצמו יכולות להתבצע כל אחת מספינה שונה בשרשרת, ומעטפת ההגנה יכולה לחול על ספינה בודדת או על ספינות צי שלם הנעות בתוך מרחב מעטפת ההגנה.
לטענת התעשייה האווירית וחיל הים אופן שיתוף הפעולה המערכתי מהווה פריצת דרך עולמית במערך השליטה ובקרה.
במהלך הפיתוח הוצבו בישראל כמה עשרות מדענים הודים מטעם DRDO, הפיתוח התעכב בכ-4 שנים בשל קשיים טכניים בהם נתקלו ההודים בפיתוח מנוע הטיל.
במאי 2010, הטיל ברק-2 נורה בהצלחה נגד מטרה אלקטרונית ופגע במטרה שהוגדרה לו.
הניסוי השני של הטיל בוצע בהודו מאוחר יותר באותה שנה.
ניסוי נוסף שבוצע בהודו ב-2013 ככל הנראה כשל.
ב-12 באוקטובר 2014 הותר לפרסום כי בוצע ניסוי מוצלח למערכת היבשתית נגד טיל המדמה בתכונותיו את היאחונט הרוסי.
הטיל שוגר מהיבשה אל הים התיכון ויורט בהצלחה כאשר כלל רכיבי המערכת תפקדו כמצופה.
ניסוי נוסף נעשה ב-10 בנובמבר באותה שנה, אף הוא בהצלחה.
ב-2 בספטמבר 2015 ביצע חיל הים הישראלי תרגיל לסיכול ניסיון השתלטות מחבלים מהים על אסדת גז אשר במהלכו בוצע ניסוי מוצלח של מערכת ברק 8 שהותקנה על אחת מספינות הטילים של חיל הים.
המכ"ם זיהה טיל שדימה טיל אויב ששוגר מהחוף לכיוון מטרת אסדת גז מדומה, ובמקביל שוגרו לעברו טילי היירוט ברק מסיפון הסטי"ל, והפילו את טיל האויב בעודו באוויר.
ב-26 בנובמבר 2015 בוצע ניסוי יירוט מבצעי ראשון למערכת הימית שהוכתר בהצלחה, במהלכו המערכת זיהתה מטוס ללא טייס שדימה מטרת אויב ויירטה אותו באמצעות שיגור טיל מיירט מספינת חיל הים אח"י להב.
במסגרת הניסוי מערכת יבשתית שהוצבה (שו"ב ומכ"ם) זיהתה אף היא את המטרה וחישבה את מסלול הפגיעה בה ללא שיגור טיל מיירט.
ב-30 בדצמבר 2015 הודיעה הודו כי ביצעה בהצלחה ניסוי בו שוגרה הגרסה היבשתית של הברק מהספינה INS Kalkota.
ב-30 ביוני 2016 בוצעו לראשונה שני ניסויים מוצלחים בגרסה היבשתית של ברק 8, בהודו.
במסגרת הניסוי המערכת יירטה בהצלחה מטוס ללא טייס שדימה מטרה.
ב-20 בספטמבר 2016 בוצע ניסוי במזרח הודו כאשר השיגור בוצע ממשגר ימי.
במהלך הניסוי פונו תושבי 7 כפרים באזור ונאסרה יציאת דייגים לים מטעמי בטיחות.
הניסוי הוגדר על ידי בכירים מהודו כמוצלח.
ב-25 במרץ 2017 במסגרת בדיקת כשירות מבצעית כללית של הצי המערבי ההודי, בוצע ניסוי במהלכו טיל שיוט חי בגובה נמוך ובמהירות גבוהה נורה לעבר מטרה, כאשר מערכת ברק 8 על נושאת מטוסים הודית זיהתה האיום ושיגרה מיירט שהשמיד את הטיל המאיים במעופו.
ב-17 במאי 2017 בוצע ניסוי חי על ידי חיל הים ההודי בכלל המערכת שהותקנה על משחתת קולקטה, כאשר מטרת הניסוי ליירט טיל מטרה מתמרן במהירות גבוהה בתחום הטווח המקסימלי של המערכת.
דווח כי טיל המטרה יורט בהצלחה בדיוק רב כאשר שייט בגובה נמוך.
חיל הים ההודי הכריז כי הניסוי הוכיח את היכולות המבצעיות של מערכת ההגנה ברק 8 ושבוע לאחר מכן נחתם חוזה לרכישת מערכת ברק 8 בהיקף ב-630 מיליון דולר עבור חיל הים ההודי.
ב-23 בנובמבר 2020 נערך ניסוי של מערכת יבשתית כאשר היא הצליחה ליירט כלי טיס בלתי מאויש מסוג בנשי.
ב-22 במרץ 2021 דווח על השלמת סדרת ניסויים מוצלחת של גרסת ברק ER, המסוגל ליירט איומים בטווח של 150 ק"מ.
כבר בשנת 2011, טרם הבשלת המערכת למבצעית, מכרה התעשייה האווירית של ישראל מערכות ברק-8, אשר סופקו ללקוחות החל משנת 2015, ובשנת 2016 הגיע היקף מכירות המערכת לכ-3 מיליארד דולר, ובזכות עסקאות ברק 8 ישראל נכנסה לעשירייה הפותחת במכירות הביטחוניות בעולם בשנה זו.
התעשייה האווירית פרסמה כי המערכת נמכרה למספר מדינות מלבד ישראל והודו, אולם סירבה לנקוב בשמן.
: ב-2015 הפכה המערכת למבצעית בחיל הים הישראלי תחת השם "רעם אדיר" בספינות הטילים מסדרת סער 5.
: ב-2015 הודו השיקה משחתת המתקדמת ביותר ברשותה עם מערכות ההגנה ברק 8. ב-2017 הכריזה הודו כי תרכוש בנוסף 40 מערכות ו-200 מיירטים של ברק 8 בעלות 2.5 מיליארד דולר, שיוצבו בסמוך לנמלי תעופה ומתקנים אסטרטגיים אחרים להגנה מפני מטוסים וכטב"מים.
פורסם כי בנק דיסקונט יערוב לעסקת התעשייה האווירית עם הודו ב־600 מיליון דולר.
: במאי 2016 פרסומים באזרבייג'ן אישרו דיווחים לא מבוססים משנים קודמות על רכישת המערכת בגרסה היבשתית ולמעשה אישרו את עצם היותה מבצעית.
: פורסם כי חיל הים הפולני ביצע ניסוי והערכה של מערכת ברק 8.
: פורסם כי תע"א הציעה המערכת למדינה.
ברק לוי (נולד ב-7 בינואר 1993 בראשון לציון שבישראל) הוא כדורגלן ישראלי המשחק בעמדת השוער.
לוי התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
ב-23 באפריל 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, כשפתח בהרכב בניצחון 1-3 נגד עירוני קריית שמונה.
באותה עונה היה שותף לדאבל של קבוצת הנוער.
ב-3 בנובמבר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במסגרת אירופית, בהפסד 2-1 נגד סטוק סיטי בשלב הבתים של הליגה האירופית.
בעונת 2011/2012 התמודד על עמדת השוער הראשון מול גיא חיימוב, וערך 20 הופעות בליגה.
בעונת 2012/2013 איבד לוי את מקומו בהרכב לוינסנט אניימה.
באותה עונה רשם שמונה הופעות בליגה, בעקבות השתתפותו של אניימה בגביע אפריקה לאומות שנערך באמצע העונה.
לאחר עזיבתו של אניימה נשאר לוי כשוער השני במכבי תל אביב, כמחליפו של חואן פבלו קולינאס, וזכה עם מכבי תל אביב בשלוש אליפויות רצופות, בגביע המדינה ובגביע הטוטו.
בקיץ 2015 הושאל לוי לעונה אחת לקבוצת מכבי נתניה, במדיה ערך 23 הופעות בליגת העל.
לקראת עונת 2017/2018 חתם בהפועל קטמון ירושלים מהליגה הלאומית.
ב-4 ביולי 2019 חתם בהפועל פתח תקווה.
ב-23 באוגוסט 2020 חתם בבני יהודה תל אביב לעונה אחת.
ב-19 ביולי 2021 חתם בהפועל רעננה.
באוגוסט 2022 חתם בהפועל נוף הגליל.
לוי השתייך לסגל הנבחרת הצעירה, ואף השתתף עימה באליפות אירופה לנבחרות צעירות שנערכה בישראל ביוני 2013, כאשר שימש כשוער שני.
ברק חירם (נולד ב-18 ביוני 1979) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף, המשרת כמפקד אוגדת עזה.
קודם לכן שירת כמפקד עוצבת הבזק, מפקד חטיבת גולני, מפקד המרכז לאימונים באש במל"י, מפקד עוצבת הגולן, מפקד בא"ח גולני ומפקד גדוד 51.
חירם נולד וגדל בחיפה למשפחה חילונית, האמצעי מבין שלושה בנים.
אביו מהנדס כימיה במקצועו ואימו דוקטור להנדסה כימית שעבדה ברפאל.
הוא למד בבית הספר הריאלי, ובזמן לימודיו בתיכון השתתף בהפגנות נגד הסכמי אוסלו.
בנעוריו החל להתנדב בחוות שדה בר שליד ההתנחלות נוקדים המסייעת לנוער במצוקה, ולאחר שהתגייס תרם את משכורתו הצבאית לעמותה המטפלת בנערים שהופנו לשם על ידי משרד הרווחה.
הוא התגורר בחווה בקרוואן, למד לדבר ערבית וטיפח קשרי ידידות עם רועי צאן.
בחווה הכיר את בת ציון, איתה התחתן מאוחר יותר.
לאחר נישואיו הם עברו להתגורר בהתנחלות תקוע, וחירם החל לשמור שבת ובהמשך חזר בתשובה.
בשנת 1997 התגייס לצה"ל כחייל בודד בעת שמשפחתו שהתה בשליחות בוונצואלה.
הוא החל את שירותו הצבאי בקורס טיס, אך נשר לאחר חמישה חודשים.
לאחר מכן שובץ בחטיבת גולני והתקבל ליחידת אגוז.
הוא עבר מסלול הכשרה כלוחם וקורס מ"כים חי"ר, חזר ליחידה כסמל צוות והשתתף בלחימה בדרום לבנון.
לאחר קורס קציני חי"ר מונה למפקד צוות ביחידה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה מבצעית ג' בגדוד 13, והוביל אותה בין היתר בלחימה ברצועת עזה.
לאחר מכן מונה למפקד פלגה ב' ביחידת אגוז, ופיקד עליה בין היתר במלחמת לבנון השנייה.
בקרב של יחידת אגוז בכפר חדאת'א נפצע באורח קשה ואיבד את ראייתו באחת מעיניו.
על האופן שבו לחם ופיקד על הפלגה הוענק לו צל"ש מפקד אוגדה ממפקד עוצבת געש.
בהמשך שימש כמפקד בית הספר להכשרות ביחידת אגוז.
בשנים 2008–2009 שירת כסגן מפקד גדוד 12. לאחר נפילת מחליפו, , שב לזמן מה לשרת כסגן מפקד הגדוד.
בהמשך מונה למפקד מחזור בבא"ח גולני.
ב-25 ביוני 2012 הועלה לדרגת סא"ל ומונה למפקד גדוד 51, ושימש בתפקיד עד 6 ביולי 2014. ביולי 2014 מונה למפקד בא"ח גולני, ושירת בתפקיד עד אוגוסט 2016. ב-1 בספטמבר 2016 הועלה לדרגת אל"ם ומונה למפקד עוצבת הגולן, תפקיד בו שירת עד 15 ביולי 2018. לאחר מכן יצא לשנת לימודים בחו"ל.
בשנת 2019 מונה למפקד המרכז לאימונים באש במל"י, תפקיד אותו מילא עד שנת 2020. ב-2 באוגוסט 2020 מונה למפקד חטיבת גולני, ושירת בתפקיד זה עד 18 ביולי 2022. במהלך תקופת פיקודו על חטיבת גולני, סירב חירם להתחשב בחיילים דתיים שסירבו לגלח את זקנם כאשר נדרשו לעשות כן.
ביוני 2022 נמנה ברשימת "סרוגים משפיעים" שערך ערוץ 7.
ב-11 באוגוסט 2022 הועלה לדרגת תא"ל ומונה למפקד עוצבת הבזק.
ב-17 ביולי 2023 הוחלט למנותו למפקד אוגדת עזה., אך הוא נכנס לתפקיד הזה רק ב-2 בספטמבר 2024.
בשבת, 7 באוקטובר 2023, עם תחילת טבח שבעה באוקטובר, נסע לפיקוד הדרום ומשם ללחימה במחבלים בנתיבות.
הוא הורה לכל האוגדה להתייצב בבית קמה, ועם כוח קטן הגיע לנתיבות וקיבל את הפיקוד גם על הלחימה ביישובים סעד, בארי, עלומים ורעים.
הגיעו אליו כוחות מיחידות שונות (סיירת מטכ"ל,יהל"ם, יחידת שלדג וחטיבת הקומנדו) שאותם הפנה ללחימה ביישובים השונים.
בשעה 11:00 הגיע עם צוותו לעלומים, שם כיתת הכוננות הצליחה להגן על היישוב, והכוח שבפיקודו הרג שלושה מחבלים.
בשעה 16:00 הגיע לקיבוץ בארי, שם תפס פיקוד על לוחמים מיחידות שונות שניהלו קרב ארוך ורווי נפגעים עם המחבלים הרבים שבקיבוץ.
בקרב הקשה נהרגו 31 לוחמים: חמישה מחברי כיתת הכוננות של הקיבוץ, 19 חיילי צה"ל ושבעה שוטרים.
בתחקיר צבאי שפורסם ב־11 ביולי 2024, נכתב כי "תא"ל ברק חירם פעל בתיאום ובמקצועיות מול מציאות קשה ומורכבת".
באחד הקרבות, עשרות מחבלים התבצרו בבית פסי כהן בקיבוץ עם כ-14 בני ערובה.
צוות ימ"מ שהגיע למקום ניהל קרב עם המחבלים ובמקביל נעשה ניסיון לנהל איתם משא ומתן.
במהלכו החליט אחד ממפקדי המחבלים להיכנע והוציא איתו בת ערובה אחת, יסמין פורת.
כשגבר החשש המיידי לחייהם של שאר בני הערובה הורה חירם לפרוץ למבנה.
טנק שהיה בשטח קיבל הוראה לירות שני פגזים, האחד לקרבת הבית והשני לגג הבית, כדי לסייע בביצוע הפריצה של צוות הימ"מ, וירי זה הביא לקריסת חלק מהגג ולסיום הקרב עם פריצת הלוחמים פנימה.
כל המחבלים שהיו בבית נהרגו, וכך גם כל בני הערובה, מלבד אישה אחת.
לפי תחקיר שערך הצבא, הפגזים נורו לעבר גג הבית וקרבתו ורוב בני הערובה נהרגו מאש המחבלים.
התחקיר קבע כי חירם פעל במקצועיות ולא נפל דופי במעשיו.
בתחקיר צבאי נוסף, נכתב כי "ניתן לציין, כי זה רגע 'היפוך הקערה' שהביא להשגת שליטה מחודשת ביישוב".
במקביל לאירוע זה, נמשך הקרב נגד המחבלים ברחבי הקיבוץ וכן חילוץ תושבים שהיו נצורים בבתיהם, רבים מהם פצועים.
הקרב נמשך עד יום שני בצהריים.
כוחות עוצבת הבזק בפיקודו השתתפו בלחימה ביהודה ושומרון, בין השאר חטיבה 646 לחמה לפירוק תשתיות טרור בשכם ובג'נין.
לאחר סיום ההפוגה במלחמת חרבות ברזל בתחילת דצמבר 2023, הצטרפה האוגדה בפיקודו לתמרון הקרקעי ברצועת עזה.
האוגדה לחמה בדרום העיר עזה ובמחנות המרכז לחיסול מחבלי גדוד נוסיראת והשמדת תשתית התת-קרקע.
בחודש דצמבר 2023 פיקד חירם על פעילות האוגדה במחנות המרכז ובח'אן יונס.
בסוף חודש דצמבר תקפה חטיבת יפתח, חטיבת הקומנדו של האוגדה, בשכונת שג'אעייה.
בינואר 2024 במהלך הלחימה בעזה, הורה ללוחמיו לפוצץ את מתחם אוניברסיטת אל-אזהר שבדרום רצועת עזה.
על פעולה זו הורה הרמטכ"ל הרצי הלוי לרשום לו הערה פיקודית משום שנתן את הוראתו ללא קבלת אישור אלוף.
ב-30 ביולי 2024 שב הרמטכ"ל הרצי הלוי, ואישר את מינויו למפקד אוגדת עזה.
ב-4 באוגוסט 2024 סיים את תפקידו כמפקד עוצבת הבזק.
ב-2 בספטמבר 2024 מונה למפקד אוגדת עזה.
ב-11 באוגוסט 2025 החליט הרמטכ"ל אייל זמיר על מינויו למפקד חטיבת המבצעים.
המינוי דורש את אישורו של שר הביטחון ישראל כ"ץ.
חירם מתגורר בתקוע, נשוי לבת ציון ואב לארבעה.
בעל תואר ראשון בהיסטוריה מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
ברק חוסיין אובמה הראשון היה אביו של נשיאה ה-44 של ארצות הברית, ברק אובמה.
אובמה האב היה כלכלן בכיר במשרד האוצר של קניה.
אובמה האב עזב בשנת 1962 את אשתו השנייה ואמו הביולוגית של אובמה הבן, אן דנהאם לאחר שהשלים את לימודי התואר הראשון שלו בכלכלה, לטובת המשך לימודיו באוניברסיטת הרווארד, ואילו האם והבן נשארו בהונולולו.
בשנת 1964 התגרשו אובמה האב ודנהאם, ואובמה הבן לא שב לראות את אביו, שחזר לקניה ב-1964, לבד מביקור של חודש אחד בהוואי בסוף שנת 1971 כאשר אובמה הבן היה בן עשר.
אובמה האב נולד ב-18 ביוני 1936 בכפר בשם ניינגומה קוגלו שבקניה, שהייתה אז קולוניה של האימפריה הבריטית.
הכפר בו נולד שוכן לחופי אגם ויקטוריה במחוז ניאנזה.
אובמה נולד לאב מוסלמי ולאם נוצרייה, אך הוא עצמו בחר שלא להשתייך לאסלאם או לנצרות, והחזיק בהשקפה אתאיסטית.
בילדותו, למד ברק אובמה האב בבית ספר של מיסיונרים נוצרים.
בנעוריו עבד אובמה כרועה צאן בכפרו.
בשנת 1956, בעודו בן 20 התקבל לעבודה פקידותית בניירובי.
באותה שנה, בעודו בחופשה, פגש אובמה נערה בת 16 בשם קזיה במסיבה שהתקיימה בעיירה קונדי ביי.
קזיה, עדיין תלמידת תיכון, התאהבה בו, ולאחר היכרות קצרה החליטה לעזוב את ביתה ולהצטרף אליו כאשר הוא שב לניירובי עם סיום החופשה.
אביה דרש את נידויה של קזיה ממשפחתה כאשר סירבה לחזור אל חיק משפחתה.
אובמה האב וקזיה התחתנו ב-1957 בטקס אפריקאי מסורתי.
הם הקימו בית בניירובי ולאחר כשנה, במרץ 1958 נולד להם בנם הראשון, מאליק אבונגו אובמה.
לקיזה ולברק אובמה האב נולדו סך הכל שלושה ילדים: מאליק, אהומה ואבו אובמה.
בשנת 1959 שלח אובמה בקשות לעשרות אוניברסיטאות בארצות הברית במטרה להתקבל ללימודים גבוהים ולבסוף הוא התקבל ללימודים באוניברסיטת הוואי.
עם קבלתו לאוניברסיטת הוואי עזב את קניה ונסע לחיות בהונולולו שבהוואי כדי להתחיל בלימודיו הגבוהים בכלכלה.
בעודו משאיר בקניה את אשתו קזיה בת ה-18 ואת בנם בן השנה אבונגו.
בעת עזיבתו קזיה הייתה בחודש השלישי להריונה עם בתם אהומה.
אובמה עבר לגור בהוואי לאחר שזכה במלגת הצטיינות ללימודי מתמטיקה וכלכלה באוניברסיטת הוואי בארצות הברית.
בעת לימודיו באוניברסיטה, אובמה האב היה הסטודנט האפריקאי הראשון באוניברסיטת הוואי.
בעת לימודיו באוניברסיטה פגש סטודנטית שם אן דנהאם, מי שעתידה להיות אשתו השנייה ואמו של נשיא ארצות הברית ברק אובמה.
בשנת 1962 זכה אובמה האב במלגה ללימודי תואר שני באוניברסיטת הרווארד.
לצורך כך הוא עזב את דנהאם ואת בנו ועובר לגור בבוסטון שבמסצ'וסטס.
אובמה האב ודנהאם נישאו במאווי בפברואר 1961, ובנם ברק אובמה הבן נולד לאחר 6 חודשים, באוגוסט 1961. כאשר היו בקשר זוגי, דנהאם לא ידעה שלאובמה האב ישנה משפחה בקניה.
הוא ודנהאם התגרשו ב-1964 ללא התנגדות משני הצדדים.
אובמה האב שב חזרה למולדתו, קניה בשנת 1964 לאחר שסיים את לימודיו בהרווארד.
הוא שב לקניה עם רות נידסנד בייקר, מורה אמריקאית שהוא פגש בהרווארד.
בקניה, עבד ברק אובמה האב ככלכלן במשרד לפיתוח כלכלי של ממשלת קניה.
בשנת 1965 פרסם כתב עת בשם "איסט אפריקה ג'ורנל", מאמר מאת ברק אובמה האב, שבו הוא ביקר את גישת ממשלת קניה לפיתוח כלכלי.
אובמה האב ובייקר נפרדו ב-1971 והתגרשו ב-1973.
ב-2009, פרסם מארק אובמה ספר בשם "מניירובי לשנז'ן", בו טען כי אובמה האב הכה את אמו ואותו.
על פי הספר חלומות מאבי, חילוקי הדעות בין אובמה האב לבין נשיא קניה ג'ומו קניאטה הובילו לפרישתו מהחיים הציבוריים בקניה.
בשנת 1982, אובמה האב היה מעורב בתאונת אופנוע קשה שכתוצאה ממנה נכרתו שתי רגליו.
זמן קצר אחר כך הוא נהרג בתאונת דרכים נוספת שבה התרסקה מכוניתו.
אובמה האב נקבר בכפר בו נולד, ניינגומה קוגלו.
חיים ברק כהן (נולד ב-1 בפברואר 1977) הוא עורך דין ישראלי, ממקימי קבוצת "באים לבנקאים", אשר ידוע במחאותיו נגד אישי ציבור וגופים כלכליים.
ברק כהן נולד בשכונת מזכרת משה בירושלים.
אביו, הרצל כהן לימים סגן ראש המועצה המקומית מבשרת ציון.
סביו עלו מיהדות כורדיסטן, מיהדות מצרים ומיהדות תימן.
כהן למד בכפר הנוער בן שמן.
לא התגייס לצה"ל בשל סיבות בריאותיות.
השלים תואר ראשון במשפטים במרכז הבינתחומי הרצליה ולאחר לימודיו היה עורך דין בתחום הפלילי.
כהן נשוי ללאה ואב לבת.
לפחות משנת 2017, מנהל כהן אורח חיים טבעוני.
משנת 2020 הוא נמנה עם מגישי הפינה "פערים של אחרים" בתוכנית "מהצד השני עם גיא זהר" בערוץ כאן 11.
בשנת 2022 גילם שוטר בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה מנאייכ.
באוגוסט 2022 הוקרן בכאן 11 הסרט הדוקומנטרי משפט הבנקאים שתיעד במשך 7 שנים את כהן וקבוצת באים לבנקאים שהוביל.
ב-6 בנובמבר 2017 הורשע ברק כהן בהעלבת עובד ציבור ובהפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו בבית משפט השלום בתל אביב.
ב-6 במאי 2020 הפסיד כהן במשפט תביעה כנגד רכז המודיעין של המשטרה אלון חמדני.
שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, משה בר-עם, חייבו בפיצוי של 150 אלף שקל.
כהן ערער לבית המשפט העליון וערעורו נדחה.
לטענת כהן, במסגרת האמצעים שבהם נקטו נציגי בנק לאומי לגביית החוב, הם הגיעו לחברתו לחיים כדי להיפרע מריבית שצבר כהן עצמו על חוב בגובה של כמה עשרות אלפי שקלים וניסו לקחת את רכושה, כולל פסנתר שהיה שייך לה עוד לפני שהכירה אותו.
לטענתו הוא ניסה להגיע להסדר עם נציגי הבנק והגיש סעד הצהרתי כי מדובר ברכוש של חברתו.
השופט נענה לבקשה והכריז על עיכוב הליכים, אולם תוך כדי עיכוב ההליכים הגישו אנשי הבנק בקשה לשפעול הליכים כדי להמשיך בגבייה באמצעות עיקול רכושה של חברתו.
באוקטובר 2014 פרסם כהן פוסט אישי בפייסבוק שסימן את תחילת מחאת "באים לבנקאים".
הוא הקים עמוד פייסבוק ייעודי ואתר אינטרנט שנקרא "באים לבנקאים" שבו פרסם פעולות מחאה נגד אישים מתחום הבנקאות הישראלית.
קבוצת "באים לבנקאים" החלה לקיים פעולות מחאה נגד בכירים במערכת הבנקאות, בהם מנכ"לית בנק לאומי, רקפת רוסק עמינח, ומנכ"ל בנק הפועלים, ציון קינן, ונגד בני משפחותיהם.
במסגרת הפעילות כהן קרא במגפון קריאות בגנות רוסק עמינח ליד התיכון שבה בתה לומדת ופיזר כרזות בגנות רוסק עמינח בחצר בית הספר.
בעקבות פנייתם הוציא בית המשפט לכהן ולחבריו לקבוצה צו הרחקה מרוסק עמינח וקינן, בגין הטרדה מאיימת.
במאי 2019 הודה כהן במסגרת הסדר טיעון בפגיעה בפרטיות במסגרת פעולות המחאה של "באים לבנקאים", ובנובמבר 2019 נגזר עליו עונש של שישה חודשי מאסר על תנאי וקנס של 20 אלף ש"ח.
במאי 2017 החליט בית הדין המשמעתי בלשכת עורכי הדין להשעות את כהן לשנה וחצי מעיסוק כעורך דין, בעקבות כתב אישום שהוגש נגדו וייחס לו איומים והטרדה של ראשי המערכת הבנקאית.
כהן ערער על החלטה זו לבית המשפט המחוזי, ואחר כך הגיש בקשת רשות ערעור לבית המשפט העליון, אך בקשתו נדחתה, והשעייתו נותרה על כנה.
בשנת 2015 נבחרו ברק כהן וחבריו לקבוצת "באים לבנקאים" למקום ה-77 ברשימת 100 האנשים המשפיעים של מגזין TheMarker.
כהן יצא תקפות כנגד אנשי ציבור ופוליטיקאים, בייחוד ברשת החברתית טוויטר.
באפריל 2017 נחקר כהן באזהרה לאחר שפרסם סרטון שבו תקף מילולית את השרה מירי רגב בעת שטיילה ברחוב עם משפחתה.
בנובמבר 2017 העלה סרטון שבו הוא תוקף מילולית את יושב ראש מפלגת העבודה, אבי גבאי, בטענה כי הוא "שולח מבקשי מקלט אל מותם" וכינה אותו בכינויי גנאי.
ביולי 2019 תיעד כהן את עצמו קורא קריאות גנאי לעבר אבנר נתניהו, בנו של ראש הממשלה, בעת שישב במסעדה.
בתגובה הגיש אבנר נתניהו תלונה במשטרה כנגד כהן, וזה נחקר במשטרה.
באוגוסט 2019 הוציא נגדו בית המשפט השלום בתל אביב צו הרחקה מאבנר נתניהו בהתאם לחוק מניעת הטרדה מאיימת, עד לפברואר 2020, לאחר שבשתי הזדמנויות צעק וגידף אותו במרחב הציבורי.
ביולי 2020 הפריע לקיום ראיון שערך שמעון ריקלין לתוכנית הצינור תוך קריאות גנאי הדדיות.
ב-28 באפריל 2021 התפרץ לשידור של תוכניתו של ריקלין בערוץ 20 ועוכב לחקירה בידי המשטרה לאחר שסמדר שמואלי הגישה תלונה.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וארבע נבחר ברק כהן להוביל את המפלגה "דמוקרטית - חירות, שוויון וערבות הדדית" שהוקמה בעקבות המחאה נגד ממשלת ישראל השלושים וחמש.
ב-2011 החל לייצג בהתנדבות פעילים במחאה החברתית שנעצרו על ידי המשטרה.
ביולי 2017 הוביל כהן קמפיין המוני לדירוג שלילי של האפליקציה הבנקאית "Pepper" של בנק לאומי ב-Google Play.
לבקשת הבנק מחקה חברת גוגל 850 ביקורות שליליות כנגד האפליקציה.
בספטמבר 2018 החל כהן בקמפיין לסילוקו של אפי נוה מלשכת עורכי הדין ומהחיים הפוליטיים, לקראת הבחירות בלשכה.
בין השאר פרסם בטוויטר ובפייסבוק סרטונים ומסרים נגד נוה.
במאי 2019 פרסם בטוויטר סרטון בו הוא מוחה בפני שלדון אדלסון על הפגיעה לשיטתו בדמוקרטיה בישראל, מטיח בו כינויי גנאי וקורא לעברו: "אתה חי יותר מדי".
בנובמבר 2019 הביע תמיכה במחאת השולמנים.
במאי 2023 פתח כהן במאבק נגד חזרתו של אפי נוה לראשות לשכת עורכי הדין.
במסגרת המחאה הוא פרסם סרטונים בטוויטר ובפייסבוק, פתח קמפיין מימון המונים והקים אתר אינטרנט ייעודי לגיוס עורכי דין כגוש הצבעה נגד נוה בבחירות ללשכה.
כהן כתב שירים ומוזיקה למגירה, ורק בשנת 2013 החל לעסוק ביצירה מוזיקלית שמשתלבת עם מאבקיו האזרחיים ופרסם את שיריו.
במסגרת פעילותו כתב את השיר 'רכז מידע', השיר עוסק בפגיעת השלטון בחופש ההפגנה באמצעות רכזי מודיעין משטרתיים.
במסגרת מאבק באים לבנקאים נגד ראשי המערכת הבנקאית כתב את השיר 'רקפת' המוקדש למנכ"לית בנק לאומי רקפת רוסק עמינח.
משם נבעו שירי מחאה נוספים, חלקם מבוססים על לחנים טורקיים, יוונים ומצריים וחלקם מקוריים בהלחנתו של ברק.
עם הזמן נוצר רפרטואר של שירים בסגנון אישי אותנטי, עם לחנים קלילים ומרקידים בדרך כלל ומצד שני אמירה נוקבת.
השירים אוגדו באלבום 'צליל מיתר נגד המשטר', שראה אור באוקטובר 2020. האלבום נבחר למקום 26 במצעד האלבומים השנתי של רדיו הקצה.
כהן הופיע עם שיריו בין היתר בתיאטרון יפו, ובמועדון הבארבי.בהמשך יצר כהן אלבום נוסף בשם 'ברק ונועם' יחד עם המפיק המוזיקלי והקלידן נעם אוקסמן.
האלבום הוקלט בתקופת המחאה נגד בנימין נתניהו, והשירים 'ניסו גואטה' ו'שרהלה' התכתבו עם ההתרחשות הפוליטית באותה תקופה.
השיר 'ניסו גואטה' מספר על סגן ניצב שנהג בתוקפנות מיוחדת בהפגנות.
הפזמון החוזר הקליט של השיר שהושר על ידי המפגינים אומר "והמפגין עמד המום לפתע, אכל אגרוף לראש מניסו גואטה".
באוגוסט 2022 הורשע גואטה בבית משפט בגין אלימות זו.
בעקבות עימות בין כהן לבין אלון חמדני, רכז המודיעין בתחנת המשטרה מוריה בירושלים, על רקע סיוע משפטי שהעניק כהן לחברי ארגון "לה פמיליה", פרסם כהן בשנת 2014 את השיר "רכז מידע", שכתב, הלחין וביצע.
השיר לעג לחמדני וכלל את הפזמון "חמדני שוטר זוטר, רכז מידע למען המשטר".
בעקבות זאת נעצר כהן לחקירה.
השיר זכה גם לביצוע של להקת הפוסי של לוסי.
בסוף שנת 2015, בעת שרואיין כהן על ידי העיתונאי גיא לרר בתוכנית "הצינור", הוקרן קטע מן השיר.
בעקבות זאת נחקר לרר באזהרה במפלג ההונאה של המשטרה.
בעקבות פרסום השיר ועוד שורת פרסומים נגד חמדני, הורשע כהן בהעלבת עובד ציבור והפרעה לשוטר בעת מילוי תפקידו.
בינואר 2018 הוא נידון ל-300 שעות שירות לתועלת הציבור ולקנס ונדרש לפצות את חמדני ב-5,000 שקלים.
כהן ערער על פסק הדין, והמדינה ערערה על קלות העונש.
במאי 2020 שופט בית המשפט המחוזי בירושלים, משה בר-עם קבע כי על כהן לפצות את חמדני ב-150,000 ש"ח לאחר שקיבל את טענות התביעה נגדו.
בעקבות זאת יצר כהן את השיר '150 אלף', שמופיע באלבום 'ברק ונועם'.
ברק הֶימן (נולד ב-12 בפברואר 1976) הוא במאי ומפיק סרטי תעודה ישראלי.
עובד עם אחיו, תומר הימן, במאי ומפיק סרטים, שהפיק איתו אחדות מיצירותיו.
הימן גדל בכפר ידידיה, בן למשפחה בת חמישה בנים.
את משפחתו ובני זוגו תיעד אחיו בסדרה "בדרך הביתה", וכן בסרט "The Queen Has No Crown" (למלכה אין כתר) שנוצרו מתוך מאות קלטות בהן צילם את משפחתו וחבריו במשך שנים אחדות.
ב-2003 הצטרף ברק לחברה בה הוא שותף עם אחיו "סרטי האחים הימן" ומאז היה מעורב בעשרות סרטי וסדרות תעודה.
ב-2006 הפיק וביים את סרטו הראשון "גשר על הוואדי" המציג את שנתו הראשונה של בית ספר יסודי המשותף ליהודים ולערבים.
הסרט זכה בפרסים בפסטיבלים כמו אלה בשנגחאי, בפראג ובקייב.
שנה לאחר מכן יצא הסרט "סטלגים: שואה ופורנוגרפיה בישראל" אותו הפיק (במאי ארי ליבסקר).
גשר על הוואדי - סרט תיעודי, 2006, 55 דקות - במאי ומפיק
סטלגים: שואה ופורנוגרפיה בישראל - סרט תיעודי, 2007, 62 דקות - מפיק
הופעת בכורה - סדרה דוקומנטרית בת 5 פרקים בני 22 דקות כל אחד, 2007 - במאי ומפיק שותף
הריקוד של אלפונסו - סרט תיעודי, 2007, 52 דקות - במאי ומפיק שותף
שומרוני בודד - סרט תיעודי, 2010, 50 דקות - במאי ומפיק
סוף לסיפור - סדרה דוקומנטרית בת 5 פרקים בני 30 דקות כל אחד, 2012 - במאי ומפיק שותף
ברק יחזקאלי (נולד ב-28 בדצמבר 1972) הוא שף, מסעדן, ומנחה טלוויזיה ישראלי, מגיש את התוכנית אנחנו על המפית בערוץ כאן 11.
יחזקאלי נולד וגדל בחיפה לאם יוצאת ליטא ולאב יוצא כורדיסטן.
לאחר שירותו הצבאי החל את דרכו הקולינרית בהודו, שם חי כשנה, ולאחריה עבר לעבוד במסעדה צרפתית בבוסטון שבארצות הברית.
בישראל, בישל במספר מסעדות, בהן מסעדת "בועז מבשל" במצפה הילה, שם עבד עם השף בועז קוינטר, ובהמשך ניהל את המקום בעצמו; ב"יועזר בר-יין", ב"פסטיס", ב"וינס ותמר" וב"רפאל".
בשנת 2007 הקים ברחוב דיזנגוף בתל אביב, ביחד עם אוהד פלג, מסעדה ספרדית בשם פאייה.
בנוסף ניהל קייטרינג לאירועים ובית קפה בתל אביב.
בשנת 2018 הקים את "בורק", חלל סטודיו-מטבח בתל אביב אשר פתוח רק פעם בשבוע ונועד "ליצור חוויות קולינריות ייחודיות ובלתי מחייבות, בארוחות שף אינטימיות".
מאז 2015 הגיש ברק יחזקאלי בערוץ 2 בזכיינית קשת את תוכניות הבישול "אוכל עם ברק", ו"במהירות הברק".
הן משודרות גם בשידורים חוזרים בערוץ קשת 12.
ב-2018 עלתה תוכנית דוקו-טיולים בכיכובו בשם "אנחנו על המפית" בכאן 11, שבה הוא יוצא למסע קולינרי בחו"ל בעקבות שפים ישראלים שזכו להצלחה בינלאומית כדי להבין איך נראית ההצלחה ומה מחירה.
בנוסף עלתה עמה תוכנית נלווית, "ליד המפית", שבה יחזקאלי עושה סיור מזורז במסעדות ובמאפיות בעיר מסוימת בחו"ל ומנסה להספיק כמה שיותר טעמים ביום אחד.
ביולי 2019 עלתה העונה השנייה של "אנחנו על המפית", שבה נפגש יחזקאלי עם שפים ישראלים שעושים מטבח ישראלי בחו"ל.
בספטמבר 2020 עלתה העונה השלישית של "אנחנו על המפית", שבה נפגש יחזקאלי עם שפים ישראלים במקומות שונים ישראל.
ב-2020 מנחה את תוכנית הבישול "ארוחת ארבע" בכאן 11, בה הוא מארח שף ישראלי בכל פרק לשיחה עמוקה.
ב-2022 יחזקאלי שימש שופט אורח בתוכנית הבישול "המסעדה הבאה" לצד השפים יוסי שטרית, אסף גרניט ומושיק רוט.
במאי 2022 עלתה העונה הרביעית של "אנחנו על המפית", שבדומה לעונה השלישית, יחזקאלי נפגש עם שפים ישראלים במקומות שונים ישראל.
בֶּרֶק לַייכֶר (בפולנית: Berek Lajcher; 24 באוקטובר 1893 – 2 באוגוסט 1943) היה רופא יהודי-פולני, ממנהיגי המרד בטרבלינקה.
לפני השואה ומלחמת העולם השנייה
לייכר נולד בעיר צ'נסטוחובה שבפולין, למשפחה של יהודים פולנים מתבוללים.
הוריו היו שמואל וחיה לייכר, והוא היה הרביעי מבין ששת ילדיהם.
שנה לאחר סיום לימודיו בבית הספר התיכון, בשנת 1915, נפטר אביו.
ברק השתחרר בדרגת סרן מהצבא הפולני, עבר לבירת פולין, ורשה, ונרשם לאוניברסיטת ורשה ללימודי רפואה.
הוא התפרנס כמורה במשרה חלקית.
ב-1927, לאחר שנתיים של התמחות בוורשה, עבר לייכר עם משפחתו לעיר וישקוב.
משפחת לייכר נותרה שם עד לפלישה הנאצית לפולין.
ב-4 בספטמבר 1939, ארבעה ימים לאחר פלישת גרמניה הנאצית לפולין, גורשו היהודים, כולל משפחת לייכר, על ידי הנאצים לגטו ונגרוב במזרח פולין.
כמה חודשים לאחר מכן, פנו הגרמנים ללייכר וביקשו ממנו לסייע בהקמת בית חולים.
בפברואר 1941 נאסרה היציאה מהגטו, ויהודי הגטו התמודדו עם רעב כבד ומחלות.
לייכר עשה כל שביכולתו כדי להקל על סבלם של יהודי הגטו.
אשתו של ברק ובנם בן ה-13 נרצחו בשלב זה.
תושבי הגטו ששרדו נשלחו לטרבלינקה, והגיעו למחנה ההשמדה ב-1 במאי 1943.
לייכר היה בין המעטים מתושבי ונגרוב ששרדו את ההשמדה.
הנאצים הותירו להם לחיות במטרה לשמר את התשתיות במחנה.
בזמן שהותו של לייכר בטרבלינקה קמה תנועת מחתרת בראשותו של ד"ר יוליאן חורונז'יצקי .
חורונז'יצקי היה רופא שהתאבד בטרבלינקה באמצעות בליעת רעל ב-19 באפריל 1943. הנהגת המחתרת פנתה לברק, כדי שיתפוס את מקומו של ד"ר יוליאן חורונז'יצקי.
במקביל מונה לייכר לאחראי מרפאה קטנה של חיילי האס.אס.
אחרי תקופה של הכנות, הקבוצה גנבה מספר כלי נשק מהציוד שהיה במחנה והחלה במרד ב-2 באוגוסט 1943. חלק גדול מאסירי המחנה הצטרפו למרד.
מבנים הובערו והאסירים שאחזו בנשק רצו אל עבר השער הראשי.
כמה שומרים אוקראינים נהרגו, רוב האסירים המורדים נהרגו מאש מכונות הירייה.
מתוך כ-200 יהודים שהצליחו לברוח, ידוע רק על 40 ששרדו את המלחמה.
ברק, שהוביל את המרד נהרג במרד ב-2 באוגוסט 1943, בהיותו כבן 49.