tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהמשך העונה הם מתארסים למרות התנגדותם של רד, קיטי ובוב על כך שהם "צעירים מדי", אך מסרבים לבטל את הנישואים, ובמשך כל העונה השישית מתכננים השניים את החתונה ושלבסוף שניהם נורא לחוצים מהחתונה שמתקרבת ואריק מחליט לברוח ביום החתונה.
פרק לאחר מכן, דונה מוצאת את אריק בחדרה והם מבטלים את הנישואים, היא סולחת לו והם נשארים ביחד.
במשך כל העונה השביעית, אריק מחליט לקחת שנת חופש ומנסה הרבה דרכים להתעסק בהם.
בסוף העונה עוזב לאפריקה לשנה להיות מורה כדי לממן את לימודיו לקולג' ושומר על זוגיות עם דונה.
באמצע העונה השמינית דונה ואריק נפרדים ודונה מתחילה לצאת עם רנדי.
אריק חוזר בסוף העונה השמינית ומתפייס עם דונה.
אריק סטנקילסון (בשוודית: Eric Stenkilsson; מת ב-1067) היה מלך שוודיה מ-1066 ועד מותו.
אריק היה בנו של סטנקיל, מלך שוודיה ולאחר מותו הוא נאבק במי שהיה קרוי "אריק הפגני", שהיה טוען לכתר.
השניים נלחמו זה בזה ובסופו של דבר נהרגו שניהם.
לא קיים מידע נוסף אודותיהם והיסטוריונים מתקופות מאוחרות יותר משערים שאריק סטנקילסון היה בנו הנוצרי של סטנקיל.
המקורות היחידים בהם הם מוזכרים הם כתביו של הכרוניקן אדם מברמן, שנכתבו כעשרים שנה לאחר מותם, אך אין בנמצא מקורות כתובים בני זמנם שבהם הם מוזכרים.
לאחר מותם של אריק סנקילסון ואריק הפגני עלה לכס המלוכה השוודי בנו של סטנקיל, אלסטן סטנקילסון.
אריק סאבו (בסלובקית: Erik Sabo, נולד ב-22 בנובמבר 1991) הוא כדורגלן סלובקי המשחק בעמדת הקשר והמגן הימני באנורתוסיס פמגוסטה מליגת העל הקפריסאית ובנבחרת סלובקיה.
סאבו התחיל לשחק כדורגל מחלקת הנוער של ספרטק טרנבה, וב-25 בפברואר 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת של המועדון, במשחק נגד סלובן ברטיסלאבה.
בעונת 2011/2012 הושאל סאבו לספרטק מיאבה מהליגה השנייה בסלובקיה, ובמדיה כבש שלושה שערים ב-34 הופעות.
בקיץ 2012 חזר לספרטק טרנבה והפך לשחקן קבוע בהרכב הקבוצה, ובמדיה ערך 95 הופעות וכבש 25 שערים.
באוגוסט 2015 חתם סאבו לארבע שנים בקבוצת פאוק סלוניקי מהליגה היוונית.
ב-23 באוגוסט 2015 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה, כשפתח בהרכב בתיקו 0–0 נגד קסנתי.
את עונתו הראשונה בפאוק פתח סאבו באופן יציב עם חמש הופעות בחמשת המשחקים הראשונים של קבוצתו אך בהמשך העונה נקלע הקשר לרוטציה בין הספסל להרכב הראשון.
ב-12 במרץ 2016 כבש סאבו שלושער בניצחון 6–2 על חאניה בגביע היווני ונבחר למצטיין המשחק.
בסך הכל ערך 24 הופעות בכל המסגרות בעונתו היחידה בקבוצה, כולל שש הופעות במסגרת הליגה האירופית.
ב-28 באוגוסט 2016 הגיע סאבו לישראל והושאל לבית"ר ירושלים לעונה אחת עם אופציה לעונה נוספת.
ב-17 בספטמבר 2016 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, כשעלה כמחליף בניצחון 3–0 על הפועל אשקלון, וב-7 בינואר 2017 כבש את שער הבכורה שלו, בניצחון 3–0 על הפועל כפר סבא במסגרת סיבוב ח' בגביע המדינה.
ב-8 באפריל 2017 כבש סאבו את שערו הראשון בליגת העל, בניצחון 3–0 על בני סכנין.
בסך הכל ערך 31 הופעות ליגה בעונת 2016/2017, בהן כבש שלושה שערים.
את עונת 2018/2019 פתח סאבו בבית"ר ירושלים, אך ב-13 בספטמבר 2018 חתם לשלוש שנים בהפועל באר שבע.
ב-19 בינואר 2019 כבש את שער הבכורה שלו במועדון, בניצחון 3–1 על מכבי פתח תקווה.
ב-18 ביולי 2019, לאחר שנודע לו כי הוא לא בתכנוני הקבוצה לעונת 2019/2020, הסכים לקבל פיצוי כספי של שתי משכורות ועזב את הקבוצה.
ב-22 ביולי 2019 חתם בפתיח קארגומרוק מליגת המשנה הטורקית.
ב-18 בינואר 2021 חתם בריזספור הטורקית.
ב-29 ביולי 2022 חתם באנורתוסיס פמגוסטה הקפריסאית.
ב-23 במאי 2014 ערך סאבו את הופעת הבכורה שלו במדי נבחרת סלובקיה, במשחק נגד נבחרת מונטנגרו.
סאבו שיחק עם הנבחרת במוקדמות יורו 2016, אך לא נכלל בסגל הסופי של הנבחרת לטורניר.
אריק פרנסיס ווישהאוס הוא ביולוג וגנטיקאי אמריקאי, חתן פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1995.
נולד בסאות בנד, אינדיאנה שבארצות הברית.
הוא קיבל תואר ראשון בביולוגיה מאוניברסיטת נוטרדאם ותואר דוקטור לביולוגיה מאוניברסיטת ייל.
בשנת 1995 זכה ווישהאוס בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה, יחד עם אדוארד ב.
לואיס וכריסטיאנה ניסליין-פולהרד, על גילוי הגנים המעורבים בהתפתחות זבוב הפירות.
החל מ-1981, ווישהאוס הוא פרופסור לביולוגיה מולקולרית באוניברסיטת פרינסטון, ופרופסור נספח לביוכימיה בניו ג'רזי.
הוא נשוי לגרטרוד שופבאך, אף היא פרופסור לביולוגיה מולקולרית, ואב לשלוש בנות.
אריק סרה הוא מוזיקאי ומלחין צרפתי.
ידוע בעיקר ככותב הפסקולים הכמעט קבוע לסרטיו של לוק בסון.
רקע כללי ועבודותיו עם לוק בסון
סרה נולד וגדל בסנט מנדה, פרוור הגובל בפריז.
גדל בבית מוזיקלי - אביו, קלוד סרה, היה פזמונאי מצליח בשנות ה-50 וה-60. אמו מתה כשהיה בן 7. למד לבדו לנגן בגיטרה בגיל 11, ובגיל 15 הפך למוזיקאי מקצועי וניגן בין היתר עם הזמר הגינאי-צרפתי מורי קאנטה.
בתחילת שנות ה-80 פגש את לוק בסון והתיידד איתו.
בסון הפקיד בידי סרה את כתיבת הפסקול לסרטו הראשון, "הקרב האחרון".
מאז הלחין סרה את הפסקולים לכל הסרטים שבסון ביים (למעט "אנג'ל A", "ולריאן ועיר אלף הכוכבים" ו"דרקולה: סיפור אהבה"), ולסרטים נוספים שבסון השתתף בכתיבתם והפקתם.
סרה מיעט לכתוב פזמונים, אך במספר מקרים חרג ממנהגו וכתב פזמונים לסרטים להם כתב פסקולים.
כך היה ב"רכבת תחתית", "הכחול הגדול" ו"האלמנט החמישי".
על אחד מפסקוליו לסרטי לוק בסון זכה בפרס סזאר ("הכחול הגדול") והיה מועמד לפרס סזאר על חמישה נוספים: "רכבת תחתית", "ניקיטה", "לאון", "האלמנט החמישי" ו"ז'אן דארק".
ב-1995 כתב את הפסקול ל"גולדן איי", מסדרת סרטי ג'יימס בונד.
הפסקול, שהיה אוונגרדי ושונה תכלית שינוי מהפסקולים הרגילים של סרטי ג'יימס בונד, התקבל ברגשות מעורבים על ידי מעריצי הסדרה.
מפיקי הסרט בחרו להשמיט את המוזיקה של סרה מאחת הסצנות המרכזיות בסרט, מרדף הטנקים ברחובות סנקט פטרבורג, ושכרו לשם כך את שירותיו של המלחין האנגלי ג'ון אלטמן.
ב-1998 הוציא סרה, בפעם הראשונה והיחידה, אלבום רוק.
שם האלבום, RXRA, הוא משחק מילים על שמו - כשהאותיות מבוטאות בשמן הצרפתי (אֶר-איקס-אֶר-אָה), מבוטא למעשה שמו.
מאז מופיעות האותיות לעיתים כמחליפות את שמו במתן הקרדיטים לפרויקטים בהם הוא עוסק.
ב-2002 כתב את הפסקול לעיבוד המחודש ל"רולרבול" ולסרט הצרפתי "ג'ט לאג".
כתב את המוזיקה למופע של הקוסם כריס אנג'ל וקרקס השמש, המוצג בהצלחה בלאס וגאס מאז 2008.
סמית' (נולד ב-8 בדצמבר 1965) הוא קצין בדרגת גנרל המשרת כמפקד חיל הנחתים של ארצות הברית.
למד תואר ראשון באוניברסיטת טקסס A&M, במהלך הלימודים הצטרף לתוכנית הכשרת הקצונה של חיל הנחתים וב-1987 התגייס לשירות הצבאי.
שירת בגדוד השני של רגימנט הנחתים השלישי ולחם עמו במלחמת המפרץ.
שימש מפקד פלוגה בגדוד השני של רגימנט הנחתים השני והשתתף במבצע חילוץ האזרחים האמריקאים מליבריה בעקבות מלחמת האזרחים במדינה ב-1996. לאחר מכן שימש מדריך של צוערי הנחתים באוניברסיטת טקסס A&M ולמד במכללה לפיקוד ומטה של צבא ארצות הברית.
בשנים 2001–2003 הוצב בקראקס שבוונצואלה.
בשנים 2003–2006 שירת בדיוויזיית הנחתים הראשונה, כקצין מבצעים, סגן מפקד צוות הקרב החטיבתי הראשון, מפקד הגדוד הראשון ברגימנט הנחתים החמישי ועוזר קצין אג"ם של הדיוויזיה.
כמפקד הגדוד הראשון פיקד על יחידתו בעת שנלחמה בקרבות בעיר רמאדי שבעיראק.
בתפקידיו הבאים שימש עוזר למפקד חיל הנחתים, ראש מחלקת שיתוף אש ותמרון בפיקוד פיתוח תורת הלוחמה של חיל הנחתים.
בשנים 2009–2012 שירת בדיוויזיית הנחתים השנייה ופיקד על רגימנט הנחתים השמיני, בתקופה זו הוצב עם הרגימנט במשך שנה באפגניסטן.
ביוני 2012 מונה לראש תחום פיתוח היכולות של הנחתים, במאי 2013 מונה לעוזר צבאי בכיר לסגן מזכיר ההגנה של ארצות הברית אשטון קרטר.
ביוני 2015 מונה למפקד כוחות הנחתים בפיקוד דרום של ארצות הברית.
הוא היה בכך לקצין הראשון הממלא תפקיד זה באופן בלעדי.
חודשים ספורים אחר כך, בנובמבר 2015, נקרא על ידי מזכיר ההגנה אש קרטר לשמש כעוזרו הצבאי, לאחר שקרטר פיטר את העוזר הקודם שהואשם בהטרדה מינית.
בפברואר 2017 מונה לעוזר ראש אגף תכנון, מדיניות ומבצעים במטה חיל הנחתים.
ביוני 2017 קודם לדרגת מייג'ור גנרל ומונה למפקד דיוויזיית הנחתים הראשונה.
במסגרת תפקידו כמפקד הדיוויזיה שם מטרה להילחם בתופעת ההתעמרות בחיילים מצד עמיתיהם.
כ-30 חיילים נשלחו למחבוש כתוצאה מהמדיניות התקיפה.
בית הדין הצבאי לערעורים קבע שצעדיו של סמית' היו מרחיקים לכת, בעלי עניין אישי והביאו להטיה כנגד הנאשמים.
באוגוסט 2018 מונה למפקד כוח המשלוח השלישי של חיל הנחתים במקום לורנס ניקולסון.
ביוני 2019 הוחלף על ידי סטייסי קלרדי ומונה למפקד פיקוד פיתוח הלוחמה של הנחתים.
באוקטובר 2021 הועלה לדרגת גנרל ומונה לסגן מפקד חיל הנחתים עד לשנת 2023 כאשר הוחלף על ידי כריסטופר מהוני.
בספטמבר 2023 מונה למפקד חיל הנחתים.
באוקטובר אותה שנה לקה בדום לב והיה בתקופת התאוששות של מספר חודשים בטרם שב לתפקוד מלא כמפקד הנחתים.
אריק סלובאקן (בנורווגית: Erik Solbakken; נולד ב-17 בנובמבר 1984) הוא מנחה טלוויזיה נורווגי.
סלובאקן נולד בדרום נורווגיה ולמד עיתונאות באוניברסיטת וולדה.
הוא החל לעבוד ברשות השידור ב-2004 ושם הגיש מספר תוכניות טלוויזיה לילדים וביניהם את תוכנית חידון הילדים "Krem Nasjonal".
ב-2010 הוא הנחה את האירוויזיון, ב-2011 הנחה את תחרות הריקודים "Eurovision Young Dancers" ואת משחק הטלוויזיה "Popstokk" ובאותה שנה ביצע את הדיבוב הנורווגי של טינטין בסרט הרפתקאות טינטין: תעלומת החד-קרן.
אריק עזוז (1937 - 19 ביוני 2018) היה תת-אלוף בחיל האוויר הישראלי.
הוא שירת כלוחם בחטיבת הצנחנים, טייס קרב ומפקד טייסת 105 ("העקרב").
במסגרת שירות המילואים שירת כמדריך טיסה במגמת קרב של קורס הטיס בבית הספר לטיסה.
לדבריו נמשך לטיסה כבר מגיל צעיר, אך בשל האווירה החברתית בה גדל התנדב לחטיבת הצנחנים כאשר התגייס לצה"ל בשנת 1955. הוא שירת בחטיבה כלוחם וכמפקד בגדוד 890. במהלך שירותו לחם במבצע קדש, במהלכו צנח עם הגדוד במעבר המיתלה ולמחרת השתתף בלחימה בקרב המיתלה.
לאחר ששירת כמפקד פלוגת צנחנים והשתחרר משירות סדיר, חזר ב-1959 לצבא כדי להתנדב לקורס טיס מס' 34, אותו סיים ביולי 1961 במגמת קרב.
את קורס האימון המתקדם עשה על מטוסי אורגן, ולאחריו שובץ כטייס סמב"ד בטייסת 105 ("העקרב"), בה התקדם לתפקיד סמ"ט ב'.
זמן קצר לפני מלחמת ששת הימים היה אמור עזוז לנסוע לארצות הברית כדי לעבור קורס הסבה למטוסי A-4 סקייהוק, אך עם עליית הכוננות בוטלה נסיעתו.
עזוז לחם במלחמת ששת הימים כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 והשתתף במבצע מוקד.
גיחתו הראשונה הייתה כמוביל רביעיית מטוסי סופר מיסטר לתקיפת שדה התעופה אבו סואר, ובהמשך היום הוביל גיחה נוספת לתקיפת אותו שדה וגיחה נוספת לתקיפת שדה התעופה במפרק בצפון ירדן ולהתמודדות עם מטוסי ההוקר האנטר שהיו מוצבים בו.
לאחר המלחמה מונה לראש מדור תקיפה במטה חיל האוויר.
בניגוד לאנשי מטה אחרים השתתף עזוז גם בתקיפות מבצעיות במהלך מלחמת ההתשה, תחילה כטייס סופר מיסטר בטייסת 105 ולאחר מכן כטייס מיראז' 3 בטייסת 101 ("הקרב הראשונה").
בהמשך עבר הסבה למטוס הפנטום.
בסך הכל ביצע עזוז למעלה מ-60 גיחות במלחמה זו.
בשנת 1971 מונה למפקד טייסת 105, שהפעילה באותן שנים מטוסי סער, שהיו מטוסי סופר מיסטר משודרגים עם מנועי פראט אנד ויטני J-52 P-8.
ב-1973 מונה עזוז למפקד טייסת תעופה בבסיס רמת דוד, ובתפקיד זה שימש במהלך מלחמת יום הכיפורים, כמפקד פעילות מוצב הפיקוד הכנפי.
תפקידו האחרון בחיל היה ראש מחלקת קצינים בלהק כוח האדם במטה חיל האוויר.
הוא השתחרר מצה"ל בשנת 1983. את שירות המילואים, לאחר שחרורו, עשה כמדריך בבית הספר לטיסה החל מ-1987. עזוז המשיך בהדרכת טייסים עד שפרש שנת 2002, בהגיעו לגיל 65. במקביל מונה עזוז למפקד בשעת חירום על מנחת מחניים.
בשנת 2012 העניק מפקד חיל האוויר לעזוז וחבריו מקורסי הטיס את "כנפי הזהב", לרגל ציון 50 שנה לסיום קורס הטיס.
עזוז התגורר בנהלל כל חייו.
היה נשוי לרחלי, ולהם שלוש בנות: לי, מור ועדי.
עזוז הלך לעולמו ב-19 ביוני 2018 בגיל 80, והובא למנוחות בבית העלמין בנהלל.
הסרט "הטיסה האחרונה", שהוקרן במאי 2005, תיעד את פרישתו של עזוז מטיסה.
אריק אנטוניו פולגאר פארפאן (בספרדית: Erick Antonio Pulgar Farfán; נולד ב-15 בינואר 1994) הוא כדורגלן צ'יליאני המשחק בעמדת הקשר בפלמנגו ובנבחרת צ'ילה.
פולגאר החל את קריירת הכדורגל שלו במדי דפורטס אנטופגסטה, קבוצה בעיר אנטופגסטה, בה נולד.
במדיה זכה פולגאר בתואר "תגלית העונה" בצ'ילה בשנתו האחרונה במועדון.
ב-28 ביוני 2014 חתם על חוזה לשלוש שנים באוניברסידד קאתוליקה, ששילמה לדפורטס אנטופגסטה 400,000 דולר על 70% מכרטיס השחקן שלו.
ב-20 באוגוסט 2015 חתם פולגאר על חוזה לארבע שנים במדי בולוניה 1909. ב-11 בינואר 2019 האריך פולגאר את החוזה עד ל-30 ביוני 2022.
ב-9 באוגוסט 2019 עבר לפיורנטינה.
ב-24 באוגוסט 2019 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה, בהפסד 3–4 לנאפולי.
הוא כבש את השער הראשון במשחק, שהיה גם שער הבכורה שלו במדי הקבוצה, ובישל שער נוסף.
ב-3 בפברואר 2022 הושאל לגלאטסראיי מהליגה הטורקית.
פולגאר ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הנבחרת הבוגרת ב-29 בינואר 2015, בניצחון נבחרתו 3–2 על נבחרת ארצות הברית.
ב-17 ביוני 2019 כבש את שערו הראשון בנבחרת בניצחון נבחרתו 4–0 על במחזור הפתיחה של משחקי קופה אמריקה 2019.
אריק קנת' וויליאם נאדסן הוא שחקן קנדי.
נאדסן נולד ב-25 במרץ 1988 בטורונטו, בירת פרובינציית אונטריו, בקנדה.
+שנהסרטתפקידהערות2000Tribulationטום קאנבורו הצעיר2005זוכת הפרסים מדיפיאנס, אוהיו (אנ')רוג ראיין בן ה-13המסור 2דניאל מת'יוז2006שוטר טוב, שוטר רעג'ונת'ן וורדA Lobster Taleטימי ברוק2009מרד נעורים (אנ')לירוי / לפטי2010האקסים של החברה שלילוקאס "קראש" וילסון2011ביסטלי (אנ')טרי מדיסוןצעקה 4רובי מרסר2012The Barrensראיין2017שוטר טוב, שוטר רע 2ג'ונתן וורד2018Blindsidedטובי2024The Camp Hostבלייק
הרוזן קרל גוסטב בלומפילד אריק פון רוזן (בשוודית: Carl Gustaf Bloomfield Eric von Rosen; 2 ביוני 1879 בסטוקהולם – 25 באפריל 1948, סיפשולמן, סטוקהולם) היה דוקטור לשם כבוד שוודי, מצנט, חוקר, אתנוגרף ודמות בולטת בשוודיה.
אביו של אריק פון רוזן היה הרוזן קרל גוסטב פון רוזן ואמו הייתה אלה קרלטון מור מפילדלפיה, פנסילבניה, נצר למשפחת וינטרופ.
סבתו הייתה הסופרת והפילנתרופית קלרה ג'סאפ מור .
הוא היה אחיו של הרוזן קלרנס פון רוזן.
נכדו (דרך בירגיטה) הוא במאי הקולנוע פיטר נסטלר, שב-2009 עשה סרט על רוזן בשם מוות ושטן (Tod und Teufel).
פון רוזן הפך לגיסו של הרמן גרינג כשאחותה של אשתו, קארין פון קנטזוב, התחתנה עם גרינג.
הזוג התוודע כשגרינג הטיס את אריק פון רוזן במזג אוויר גרוע מסטוקהולם לטירת רוקלסטאד, באגם באוון בסורמלנד, שוודיה.
בשל תנאי מזג האוויר הגרועים נאלץ גרינג להישאר בטירה.
שם התוודע לאחותה של אשתו של פון רוזן, קארין פון קנטזוב.
באותה תקופה היא הייתה נשואה לקצין שוודי, אך תהיה אהבתו הגדולה ואשתו לעתיד של הנאצי.
צלב הקרס של פון רוזן
אריק פון רוזן השתמש בצלב קרס כסמל אישי.
במקור הוא ראה את הסמל באבני ראשה בגוטלנד, בזמן שהיה בבית הספר.
המטוס, מדגם MS Parasol / Thulin D, סומן בתג שלו, צלב קרס כחול על רקע לבן.
חיל האוויר הפיני אימץ את הסמל הזה כסמל לאומי שלהם.
גרינג הבחין בצלב הקרס במהלך שהותו בשוודיה ובטירתו של פון רוזן (כשהסמל הולחם לחתיכת מתכת ליד האח).
עם זאת, צלב הקרס של המפלגה הנאצית הגרמנית אומץ כבר בשנת 1920, שנתיים לפני שגרינג פגש את אדולף היטלר.
אריק פוגל (בהונגרית: Vogel Eric; בודפשט, 22 ביוני 1907 – סולנוק, 17 באוקטובר 1996) היה מעצב תפאורה ותלבושות, גרפיקאי וצייר יהודי-הונגרי.
פוגל נולד בבודפשט בשם אימרה פוגל.
אביו היה איזידור פוגל, צבע דירות.
הוא התגורר עם הוריו ואחותו ברובע 7, ברחוב אלמר 4 (היום רחוב מַארֶק יוז'ף).
הוא התחתן עם אשתו הראשונה בשנת 1933. מנישואים אלה נולד בן.
הוא התחתן עם אשתו השנייה בשנת 1978. את השם אריק קיבל מהמלחין אימריך קלמן.
הוא למד ציור אצל אדולף פניאש וליפוט הרמן.
משנת 1920 היה המאייר של השבועון "חיי התיאטרון" (Színházi Élet).
בין השנים 1925 – 1927 למד עיצוב פנים במכללה לאמנויות יישומיות בווינה והתוודע לתיאטראות ולהפקת סרטים.
משנת 1927 עיצב תפאורות, תלבושות ותחפושות מוצלחות במיוחד לתיאטרון האופרטה של בודפשט, ל"תיאטרון האמנים של בודפשט" (Fővárosi Művész Színház) ולתיאטרון ההונגרי.
משנת 1930 הוא הוזמן לעצב בתיאטרון קיראי (Király Színház) וב"תיאטרון העירוני" (Városi Színház) תפאורות ותלבושות לאופרטות קלאסיות וחדשות, אופרטות גדולות ומשחקי בידור מוזיקליים.
הוא בא במגע עם הרבה שחקנים, בדרנים, אמני תיאטרון מוזיקלי (פדאק שארי, דיולה קאבוש (קאן) האנה הונטי, רוז'י בארשוני (זוננשיין) אידה טוראי, קטלין קרדי, דיולה צ'ורטוש, קמיל פלקי, פאל יאבור, יאנוש שארדי, קלמן לטאבאר לסלו קזאל, ארווין קיבדי, לאסלו קאבוש (קראוס), מריקה נמט, ועוד).
לעיתים קרובות הוא יצר עיצובים לתיאטרון רויאל, לקברט, למועדוני לילה - כמו המולן רוז', פריזיאן גריל, מקסים וריאטה - בסגנון צבעוני ומתובל.
כיהודי גויס לשרות העבודה משנת 1942 (עבודות כפייה של יהודים עבור הצבא ההונגרי), אך הצליח להימלט ובשנת 1944 עבר לאוראדיה לתיאטרון ההונגרי המקומי.
בבוקרשט עבד עבור כתב העת Scînteia וגם עיצב תפאורות לאופרטות.
בשנת 1945 נסע לבודפשט בהיתר מיוחד, שם חיפש ואיתר את משפחתו, ואז נסע עימה בחזרה לאוראדיה.
שם עבד עד 1947. משם הוביל את המשפחה לאמריקה דרך בודפשט עם כרטיסי אונייה בכיסיו, אך הם נשארו בסוף בהונגריה.
משנת 1948 הוא היה חבר בתיאטרון האופרטה של בודפשט.
בהמשך ייסד את "תיאטרון יוז'ף אטילה", את הבמה העליזה, את הבמה הקטנה, את הוואריטה הקאמרי ואת תיאטרון הקומדיה של בודפשט.
הוא גם עיצב את האותיות הצבעוניות של לוגו הבמה העליזה במשך שנים.
הוא תכנן כמה תיאטראות בערי השדה (בקשצ'בה, דברצן, קאפושוואר, סגד, גיור, וספרם, סולנוק).
הוא עבד בטלוויזיה ההונגרית (הרכבים מוזיקליים, משחקי טלוויזיה משעשעים, קונגרס מחול, מוזיאון להיטים, אגדות ליגטי וכו') וכן בתיאטראות בברלין ובפריז.
הוא השתתף בתערוכות זרות רבות (אוסטריה, צ'כיה, איטליה, פריז, ניו יורק) ובתערוכות מקומיות עם איוריו וציוריו.
הוא עיצב תפאורה ותלבושות ליותר מ-400 הצגות.
כישורי הרישום המעולים שלו, הידע המקיף שלו לגבי הבמה ועל גוף האדם, רוחו הפיקנטי-אירוני הקרינו ללא ספק על אופי עיצוביו.
מספר עיצובי התפאורה שלו הרשומים במאגר התיאטרון: 209.
מספר עיצובי התלבושות הרשומים במאגר התיאטרון: 210.
נער את הסמאטוט: (הווארייטה הקאמרי)
מועדון בכל הכמויות: (הוואריטה הקמרי)
הוד מלכותה האישה: (הוואריטה הקאמרי)
פרנץ מולנר: אדוני הרופא (תיאטרון תאליה)
פרנץ מולנאר: הסיגלית (במה קטנה)
יוז'ף קטונה: באנק באן (תיאטרון יוקאי של מחוז בקש)
פונגראץ קאצ'ו: האביר יאנוש (תיאטרון יוקאי של מחוז בקש)
מיהאי אייזמן: אני ואחי הקטן (תיאטרון האופרטה)
ז'אק אופנבך: הלנה היפה (תיאטרון האופרטה)
פאל אברהם: נשף בסאבוי (תיאטרון האופרטה)
שאנדור הוניאדי: עניין אבירי (הבמה העליזה)
גלריה ויגדו (תערוכת היוצר, 1987)
הטירה המלכותית בעיר גדלה (תערוכת הזיכרון, 2003)
מאיה (תיאטרון טלוויזיה מוזיקלי, 1979)
שני גברים מתחת למיטה (1983)
אריק פאולסן (בדנית: Erik Pauelsen; באוקטובר 1749 – 20 בפברואר 1790) היה צייר דני בולט במיוחד בנופיו ובדיוקנאות.
עם זאת, הוא לא חווה את אותה רמת הצלחה כמו ינס יול וניקולאי אבידגור, בני דורו, ובשנת 1790 התאבד.
אריק פאולסן נולד בהימרלנד בתאריך לא ידוע באוקטובר 1749. מגיל צעיר הוא החליט להיות אמן.
הוא נסע לקופנהגן ולמד באקדמיה המלכותית הדנית לאמנויות יפות בשנים 1770 עד 1777 שם זכה במדליית הכסף הגדולה ובמדליית הזהב הקטנה בשנת 1775 ולבסוף במדליית הזהב הגדולה בשנת 1777 יחד עם מלגת נסיעות של האקדמיה.
הוא נסע לרומא דרך המבורג, דיסלדורף ופריז וביקר בדרזדן ובברלין בדרכו חזרה.
במהלך מסעותיו הפך לחבר במספר אקדמיות זרות לאמנות וזכה לתואר פרופסור בדיסלדורף.
לאחר שובו לדנמרק, הוא הפך לחבר באקדמיה לאמנות אך נשלח למלא תפקיד פרופסור על ידי יאנס יול בשנת 1784 ולאחר מכן מונה לצייר בחצר המלוכה על ידי ויגיליוס אריקסן.
שינויים אלה הפכו את פאולסן לאמן מתוסכל והוא נהיה ממורמר.
הוא נשאר צייר דיוקנאות פופולרי וגם נהנה מהצלחה כצייר נוף.
בשנים 1785 עד 1786 הוא עיטר חדר באחוזה של פרדריק דה קונינק בברדגאדה.
העיטורים, ציורי הקיר ודלתות הבית הציגו סצנות מסביבתו של הבית הכפר של דה קונינק מצפון לקופנהגן.
בשנת 1788 נסע לנורווגיה והחזיר סדרה של ציורי נוף אשר נרכשו על ידי אספני הציורים המלכותיים.
עם זאת, הוא סבל מתחושה שמזלזלים בו, לעומת עמיתיו.
בשנת 1790 הוא התאבד בקפיצה מחלון בביתו.
הוא ביקר בנורווגיה וצייר את סרפספוסן (1789), בין אלה שדיוקניהם צייר היו יוהנס אוולד (כ -1780, מוזיאון פרדריקסבורג), סורן גילדנדל ואשתו (1780), ופרידרייק ברון עם בתה אידה ברון (1789).
אֶריק מייקל סְווֹלוֶל הוא משפטן ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בית הנבחרים של ארצות הברית מטעם מחוז הקונגרס ה־14 של מדינת קליפורניה, מאז 2013. קודם לכן ייצג את מחוז הקונגרס ה־15. מחוזו משתרע על רוב מזרח מחוז אלאמדה וחלקים ממרכז ממחוז קונטרה קוסטה.
מאז 2017 סוולוול הוא יושב ראש ועדת ההיגוי והמדיניות של הסיעה הדמוקרטית בבית הנבחרים.
מאפריל ועד יולי 2019, היה סוולוול מתמודד בבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020.
סוולוול נולד ב-16 בנובמבר 1980, בעיר סאק סיטי (Sac City) שבאיווה, הראשון מבין ארבעת בניהם של ויקי ג'ו ואריק נלסון סוולוול, שני תומכי המפלגה הרפובליקנית.
בעבר כיהן אביו כמפקד המשטרה העירונית באלגוֹנה.
לאחר שעזבה את איווה התיישבה משפחת סוולוול בדבלין שבקליפורניה.
ב-1999 השלים סוולוול את לימודיו התיכוניים בחטיבת הביניים ולס ולאחר מכן בתיכון העירוני בדבלין.
בילדותו סבל סוולוול משיתוק על שם בל וחשש שמא לא יחלים משיתוק זה; היה עליו לענוד רטייה כדי למצוא מזור מהמחלה.
סוולוול למד באוניברסיטת קמפבל שבקרוליינה הצפונית על בסיס מלגת כדורגל בין השנים 1999–2001. בשנת 2001 שבר את אגודליו ולימודיו האקדמיים באוניברסיטת קמפבל נקטעו.
בעקבות זאת עבר סוולוול לאוניברסיטת מרילנד.
בשנת 2003 קיבל תואר ראשון בממשל ובפוליטיקה.
כעבור זמן מה נרשם לבית הספר למשפטים של אוניברסיטת מרילנד בבולטימור והשלים לימודי תואר שני במשפטים ב-2006. באוניברסיטת מרילנד שימש סוולוול כסגן נשיא לענייני קמפוסים בהתאחדות ממשל הסטודנטים, והיה חבר בסנאט הסטודנטים-סגל הוראה של האוניברסיטה ובוועד המנהל שלה.
בשנים 2001 ו-2002 התנדב סוולוול כמתמחה בלשכתה של חברת בית הנבחרים האמריקאי אלן טאושר במחוז הקונגרס העשירי של קליפורניה.
הוא התמקד במחקר חקיקתי, יישוג בקרב בוחרים ושירותים כלליים.
פיגועי 11 בספטמבר התחוללו במהלך ההתמחות שלו, ולטענתו סללו את דרכו לקריירה ציבורית.
פיגועי הטרור הוסיפו לעורר השראה להישג החקיקה הראשון שלו: שימוש בתפקידו כחבר בהתאחדות ממשל הסטודנטים באוניברסיטת מרילנד לשם יצירת תוכנית מלגות ציבורית-פרטית לסטודנטים ששכלו את הוריהם בפעולות האיבה.
לאחר שסיים את לימודי המשפטים, עבד סוולוול כסגן התובע המחוזי במחוז אלאמדה.
הוא כיהן גם בוועדת המורשת והתרבות של עיריית דבלין בשנים 2006–2008 ובוועדת התכנון העירוני של דבלין בין השנים 2008–2010, בטרם נבחר אל מועצת העיר דבלין בבחירות אמצע הכהונה בשנת 2010. בזמן שהתמודד לקונגרס האמריקאי, קבוצה אנונימית ניסתה להעמיד את סוולוול בפני Recall election ממועצת העיר, אך המאמץ לא הניב פרי.
בספטמבר 2011 הכריז סוולוול על התמודדותו אל בית הנבחרים של ארצות הברית במחוז הקונגרס ה-15 של קליפורניה.
בעבור מספר המחוז היה 13, ונציגו היה פיט סטארק הדמוקרטי.
סוולוול נטל חופשה ממועצת העיר דבלין כדי להתמודד לקונגרס.
סוולוול התחרה בסטארק רק בבחירות הכלליות בשל מערכת הבחירות המקדימות מסוג "השניים המובילים" המונהגת בקליפורניה מכוח "הצעה 14" שהתקבלה ביוני 2010. במסגרת מערכת זו, השניים שגרפו את מרב קולות הבוחרים מעפילים לבחיירות הכלליות, ללא קשר לשיוכם המפלגתי.
בבחירות המקדימות ביוני סיים סטארק ראשון עם 41.8% מהקולות, סוואלוול במקום השני עם 36%, והפוליטיקאי העצמאי כריס פרג'העם 22.2%.
בבחירות הכלליות בנובמבר זכה סוולוול לתמיכת מערכת העיתון "סן פרנסיסקו כרוניקל".
במהלך מחזור הבחירות של 2012 האשים מטה הבחירות של סטארק את סוולוול כי הוא מועמד מטעם תנועת מסיבת התה.
האשמה זו נדחתה על ידי סוולוול ונדחתה על ידי העיתון "מרקורי ניוז" (The Mercury News), אשר הביע גם הוא תמיכתו בסוולוול.
סטארק מיאן להתעמת עם סואלוול במהלך מסע הבחירות.
בתגובה ארגן סוואלוול עימות בחירות מדומה עם שחקן המגלם את דמותו של סטארק, שציטט אותו מילה במילה כאשר השיב למנחה.
בסופו של דבר ניצח סוולוול את סטארק אחרי שגרף 52.1% מהקולות, לעומת 47.9 האחוזים שגרף סטארק.
בבית הנבחרים נודע סוולוול בזכות שימוש חדשני ונרחב במדיה החברתית כדי ליצור קשר עם בוחריו.
לראייה, באפריל 2016 כינה אותו אתר האינטרנט "The Hill" כ"מלך הסנאפצ'ט של הקונגרס".
באותה שנה השתמש בשידור חי בפייסבוק כדי לשדר את השביתה של הדמוקרטים בקונגרס כמחאה נגד אלימות הנשק בארצות הברית.
סוולוול הוא האדם השלישי בלבד המייצג את מחוזו (על גלגוליו הקודמים) מאז 1945. ג'ורג' פ.
מילר ייצג את המחוז בשנים 1945–1973, וסטארק ייצג אותו מ-1973 ועד להפסדו לסוולוול.
בקדנציה הראשונה שלו כיהן סוולוול כחבר בוועדת ביטחון המולדת ובוועדת המדע, הטכנולוגיה והחלל של בית הנבחרים.
הוא סייע בהובלת המאבק נגד החלטת מנהל רשות אבטחת התעבורה של ארצות הברית, ג'ון ס.
פיסטול, לבטל את האיסור על נשיאת אולרים בנמלי התעופה.
בשנת 2017 נמנה בין נותני החסות לחוק איסור החרם על ישראל.
ב-2019 גינה סוולוול את המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית וקרא להשעות את טורקיה מנאט"ו.
במהלך משפט ההדחה השני של דונלד טראמפ נמנה בין מנהלי ההדחה מטעם בית הנבחרים, שתפקדו כתובעים במהלך המשפט.
ב-5 במרץ 2021 הגיש סוולוול תביעה אזרחית נגד דונלד טראמפ, דונלד טראמפ ג'וניור, מו ברוקס ורודי ג'וליאני בדרישה לתבוע מהם פיצויים על התפקיד המיוחס להם בהסתערות על הקפיטול.
בדצמבר 2020 אוזכר שמו של סוולוול בדיווח עיתונאי על אודות המרגלת הסינית לכאורה פאנג פאנג (או כריסטין פאנג), שמאז 2012 טיפחה קשרים עם פוליטיקאים בקליפורניה שלטענת ממשלת סין היה להם עתיד מבטיח בפוליטיקה של ארצות הברית.
אתר האינטרנט אקסיוס דיווח כי פאנג השתתפה באירועי גיוס כספים למסע הבחירות של סוולוול לכהונה שנייה בקונגרס במלך בחירות 2014, פגשה את סוולוול באירועים אחרים וסייעה להציב מתמחה במשרד הקונגרס שלו.
סוולוול קטע את הקשר עם פאנג בשנת 2015 לאחר שקהילת המודיעין האמריקאית תדרכה אותו ואת חברי הקונגרס הבכירים בחששות שסוכנים סינים מנסים לחדור לקונגרס.
גורמים רשמיים סברו כי פאנג לא השיגה מידע מסווג מאנשי הקשר שלה, וסוולוול לא הואשם בעבירה כלשהי על החוק.
במרץ 2021 פעל קווין מקארתי, מנהיג המיעוט הרפובליקני בבית הנבחרים, להדיח את סוולוול ממושבו בוועדת המודיעין של בית הנבחרים.
סוולוול טען שגורמים בממשל טראמפ אולי הדליפו את המידע לעיתונות, שכן הוא היה מבקר קולני של טראמפ והיה חבר בשתי ועדות שהיו מעורבות בהליך ההדחה הראשון של טראמפ.
ב-8 באפריל 2019 הכריז סוולוול על מועמדותו לנשיאות ארצות הברית בתוכנית האירוח "לייט שואו עם סטיבן קולבר".
הוא הוסיף לפרסם מודעת בחירות שהכריזה על מסע הבחירות הנשיאותי שלו בחשבונותיו השונים ברשתות החברתיות.
סוולוול אמר כי בקרת נשק תהא הסוגיה העיקרית בקמפיין שלו.
ב-14 באפריל 2019 השיק באורח רשמי את מסע הבחירות בתיכון דבלין.
סוולוול השתתף בעימות בחירות אחד במסגרת הבחירות המקדימות לנשיאות ארצות הברית במפלגה הדמוקרטית 2020. במהלך העימות זכה לתשומת לב כאשר העיר שהיה בן שש בלבד כשג'ו ביידן דיבר על "העברת הלפיד לדור הצעיר".
ב-8 ביולי אותה שנה פרש מהמירוץ הנשיאותי.
באותה העת עמד בפני סיכון שלא להעפיל לסבב העימותים השני.
אריק סיידל הוא שחקן פוקר יהודי אמריקאי.
בשנת 2010 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
סיידל נולד וגדל בניו יורק.
כשהיה צעיר שיחק שש בש מקצועני ובהמשך עבד בסוחר בבורסה לניירות ערך בניו יורק.
סיידל זכה בצמיד אליפות העולם בפוקר הראשון שלו בטורניר לימיט טקסס הולדם ב-1992, בו הרוויח 168 אלף דולר.
בהמשך זכה ב-8 צמידים נוספים בסוגי משחקים שונים, בניהם לימיט ופוט לימיט אומהה הולדם ו-Deuce to Seven.
ב-2021 זכה בצמיד התשיעי שלו, והראשון באינטרנט, כשניצח את טורניר ה-Super Million$ High Roller והרוויח כ-978 אלף דולר.
סיידל זכה באירוע המרכזי של ה-WPT, ב-Foxwoods Poker Classic ב-2008.
ב-2010 נבחר להיכל התהילה של הפוקר.
ב-2023 זכה סיידל בצמיד העשירי שלו, כאשר ניצח את טורניר ה-Super High Roller שהתקיים באיי בהאמה, ובכך נכנס למועדון מצומצם של שחקנים אשר זכו ב-10 צמידים או יותר.
נכון לדצמבר 2023, סיידל זכה בסך של כ-45.5 מיליון דולר מטורנירי פוקר, כשמתוכם כ-9.5 מיליון דולר בסבב אליפות העולם וכ-2.5 מיליון דולר ב-WPT והוא מקום שביעי ברשימת המרוויחים ביותר בעולם לפי אתר The Hendon Mob.
אריק פאפ , היה צייר, חרט, פסל ומאייר אמריקאי.
פאפ נולד בסן פרנסיסקו, קליפורניה, ב-17 באוקטובר 1870 לפרידריך לודוויג ומריה (מאייר) פאפ.
בשנות העשרה שלו, פאפ למד בבית הספר לעיצוב בסן פרנסיסקו בהדרכת אמיל קרסן.
הוא עזב את ארצות הברית ב-1888 לצרפת, שם למד בפריז אצל ז'אן-לאון ז'רום, ובאקדמיה ז'וליאן.
הוא גם למד אצל ז'ול ז'וזף לפבר וז'אן-ז'וזף בנז'מן-קונסטן בסטודיו הפרטי שלהם.
פאפ נסע רבות בזמן שהותו באירופה.
ב-1889 הוא חי במשך שנה בצפון גרמניה בין איכרים ויצר את ציור הסלון הגדול הראשון שלו, "הטווה הצעיר מזבן" שהוצג בשנה שלאחר מכן בחברה הלאומית לציור.
הציור זכה במדליה בתערוכה הבינלאומית בקליפורניה של 1894.
פאפ נהנה מעלייה מהירה בקריירה שלו.
בשנת 1890 נסע למצרים שם חי ועבד במשך שנתיים.
במשך תשעה חודשים הוא חי ליד הפירמידות הגדולות והספינקס, חקר וצייר בהרחבה את המונומנטים העתיקים.
פאפ גם שט בנילוס וצעד לתוך מדבר סהרה בזמן שחי במצרים.
עבודותיו הוצגו בפריז; במצרים ובשיקגו בתערוכה הקולומביאנית העולמית של 1893.
פאפ חזר לארצות הברית ב-1894 והתחתן עם המאיירת אליס מונרו בבוסטון, מסצ'וסטס, ב-16 באוגוסט; נולד להם בן אחד, מוריץ פאפ.
אליס מתה ב-1911. תשע שנים מאוחר יותר, הוא התחתן עם אליס בירן ב-1920.
פאפ לימד שנה אחת בבית הספר לאמנות קאולס בבוסטון.
ב-1898 הקים את בית הספר לאמנות אריק פאפ בבוסטון.
יצירותיו המשיכו להיות מוצגות בעולם והוא זכה לתערוכת יחיד במוזיאון דטרויט לאמנות, במוזיאון סינסינטי לאמנות ובמוזיאון סנט לואיס לאמנות.
ב-1901 הוזמן פאפ להציג 97 מציוריו בארמון הארכאולוגיה והאתנולוגיה האמריקאית בתערוכה הפאן-אמריקאית בבאפלו; הוא זכה במדליה על האוסף.
יצירותיו של פאפ המשיכו לזכות בהערכה ובפופולריות, הוצגו גם באגודת האמנים האמריקאים, באקדמיה של פנסילבניה לאמנויות יפות, במכון לאמנות בשיקגו ובאקדמיה הלאומית לעיצוב.
אף שהיה פורה מאוד בציור, פאפ הפך גם למאייר מצליח.
פאפ גם אייר מספר רב של ספרים במהדורות מיוחדות כמו של הנרי ג'יימס בנוסף, פאפ עבד כמעצב במה להפקות תיאטרליות.
בשנת 1906 פאפ עיצב ושלח עצומה ממסצ'וסטס לקונגרס האמריקני כדי לשמר את חוקת USS.
מגילה מוארת זו מוצגת כעת במוזיאון הלאומי של צי ארצות הברית בוושינגטון הבירה.
בשנה שלאחר מכן עיצב פאפ אנדרטה מברונזה להנצחת ייסוד מושבת מפרץ מסצ'וסטס, אשר נחנכה בשנת 1907 בגלוסטר, מסצ'וסטס.
פאפ היה חבר במועדון האמנויות המאוחדות של לונדון ועמית באגודה המלכותית לאמנויות.
הוא גם היה חבר בארגון "השחקנים", לאחר שהומלץ לחברות על ידי מארק טוויין.
לפי ההספד של פאפ ב"ניו יורק טיימס", הוא נפטר בניו יורק ב-4 בנובמבר 1938 כשהתמוטט מהתקף לב.
הוא נלקח לבית החולים העירוני שם נשאר מחוסר הכרה עד מותו שלושה ימים לאחר מכן.
התערוכה הרטרוספקטיבית הרטרוספקטיבית הראשונה של יצירות אמנות של אריק פאפ מזה 100 שנים הוצגה בזבן גרמניה, העיירה שממנה היגרו הוריו לארצות הברית, נערכה מספטמבר 2021 ועד מרץ 2022.
אריק ג'ון ניימסניק היה שחיין אמריקאי, פעמיים ברציפות סגן אלוף אולימפי (ברצלונה 1992 ואטלנטה 1996), סגן אלוף עולם (פרת' 1991), בעל מדליית ארד מאליפות עולם (רומא 1994), אלוף הפאן פסיפיק (אדמונטון 1991) במשחה ל-400 מטר מעורב אישי.
סגן אלוף עולם (רומא 1994) במשחה ל-200 מטר מעורב אישי.
ניימסניק נולד וגדל בבאטלר, פנסילבניה.
בשנים 1989–1993 הוא התאמן באוניברסיטת מישיגן ביחד עם גוסטבו בורג'ס ומרסל וודה בהדרכתו של ג'ון אורבנצ'ק .
באליפות הפאן פסיפיק בשחייה שנערכה בטוקיו, יפן באוגוסט 1989 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:17.02 דקות, אחרי בן ארצו דייוויד וורטון (4:16.14 דקות) ולפני ריימונד בראון מקנדה (4:23.61 דקות).
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באדמונטון, קנדה באוגוסט אותה שנה הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:18.40 דקות ומדליית כסך במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.06 דקות
באולימפיאדת ברצלונה (1992) זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.57 דקות, אחרי תמאש דארני (4:14.23 דקות) ולפני לוקה סאקי מאיטליה (4:16.34 דקות).
באליפות העולם שנערכה ברומא, איטליה ב-1994 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.69 דקות, אחרי בן ארצו טום דולאן שקבע שיא עולם חדש של 4:12.30 דקות ויאני סייבינן מפינלנד (4:13.29 דקות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום רביעי במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:02.01 דקות.
במשחקים הפאן-אמריקאיים שנערכו במאר דל פלאטה, ארגנטינה במרץ 1995 הוא זכה ב-3 מדליות, 2 כסף ו-1 ארד.
מדליות כסף במשחה ל-200 מטר חזה בתוצאה של 2:17.70 דקות ובמשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:19.00 דקות ומדליית ארד במשחה ל-200 מטר מעורב אישי בתוצאה של 2:03.70 דקות.
באליפות הפאן בפסיפיק שנערכה באטלנטה, ג'ורג'יה באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.39 דקות.
באולימפיאדת אטלנטה (1996) הוא זכה בפעם השנייה ברציפות במדליית כסף במשחה ל-400 מטר מעורב אישי בתוצאה של 4:15.25 דקות, אחרי טום דולאן (4:14.90 דקות) ולפני קרטיס מיידן מקנדה (4:16.28 דקות).
ניימסניק התחתן עם השחיינית קירסטן סילבסטר מהולנד ולזוג נולדו שני ילדים.
ב-7 בינואר 2006 נפצע אנושות בתאונת דרכים שהתרחשה לאחר שניסה לחלוף על פני רכב אחר בכביש מכוסה קרח בעיר פיטספילד, מישיגן.
הוא נפטר מהפציעה שלו ב-11 בינואר 2006.
אריק הנרי סיקסטן נילסון (בשוודית: Erik Nilsson; 6 באוגוסט 1916 – 9 בספטמבר 1995) היה כדורגלן שוודי, ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
נילסון גדל במועדון הכדורגל לימהמנס מהעיר מאלמה, עד שעבר ב-1934 לקבוצת מאלמה, שם שיחק עד 1953.
נילסון השתתף ב-57 משחקים עבור נבחרת שוודיה בכדורגל, ואף השתתף במספר טורנירים בינלאומיים.
נילסון שיחק במונדיאל 1938, שם סיימה שוודיה במקום הרביעי.
במונדיאל 1950 נבחר נילסון לנבחרת האולסטאר של הטורניר.
נילסן אף זכה במדליית ארד באולימפיאדת הלסינקי 1952, לאחר ששוודיה ניצחה את גרמניה בתוצאה 2 - 0.
בשנת 1950, נילסון זכה בפרס גולדבולן ככדורגלן השוודי הטוב ביותר של השנה.
הגולדבולן (כדורגלן השנה בשוודיה): 1950
אריק עשת (נולד ב-10 במרץ 1960) הוא מפיק תיאטרון, שחקן, מדבב ומורה למשחק.
היה בין מייסדי הסניף הירושלמי של הסטודיו למשחק ניסן נתיב וניהל אותו במשך שנים רבות, הקים את תיאטרון האינקובטור, שבו הוא משמש עד היום כמנהל אמנותי.
חבר ועדת הביקורת של "תיאטרון הבית".
עשת התחיל את קריירת המשחק שלו בשנת 1986 בסרט "חיוך הגדי" בבימויו של שמעון דותן, שהוצג בפסטיבל ברלין.
בשנת 1987 הופיע בסרטו של יהודה בארקן "אבא גנוב" בתפקיד עורך הדין כצמן.
בשנות ה-80 עשת הקים וניהל את הסניף הירושלמי של הסטודיו של ניסן נתיב, מתוך מטרה שתהיה בירושלים סצנה תרבותית.
לאורך השנים, הסטודיו נתמך על ידי משרד התרבות, קרן ירושלים, עיריית ת"א ועיריית ירושלים הרואות בו מוסד תרבותי חשוב לגידול וטיפוח אמנים צעירים.
בשנת 2001 קריין בקלטת הילדים "הזחל הרעב" בהוצאת קלסיקלטת.
במקביל לניהול בניסן נתיב הקים עשת בשנת 2005 את תיאטרון האינקובטור מתוך מטרה להשאיר את השחקנים, היוצרים ועובדי התיאטרון בעיר ירושלים.
החזון של התיאטרון הוא "לעורר שיח תרבותי העוסק במורכבותה של החברה הישראלית ומקורותיה ולשמש כחממה ליצירה מקורית וחדשנית להנאת וחווית קהל רב ומגוון".
כיום מנהל עשת את תיאטרון האינקובטור, משמש כמנהל אומנותי, ומופיע בחלק מההצגות שהתיאטרון מציג.
בשנת 2016 שיחק בהצגה "מה שחשוב באמת" בבימויו של אלי חביב, בשנת 2017 הופיע בהצגה "איוב" בתפקיד אלוהים.
בשנת 2016 ביים את ההצגה של חנן סביון וגיא עמיר "חלפון 6 - עאלק מחזמר".
בשנת 2017 הופיע תיאטרון האינקובטור, ועשת כמנהלו, עם המחזמר "העיר הזאת" בפסטיבל השלום בסקוטלנד, לאחר שהתיאטרון גורש מפסטיבל אחר שלוש שנים קודם לכן בעקבות מחאות של ארגון ה-BDS.
בשנת 2017 השתתף בסרט "מכתוב" של חנן סביון וגיא עמיר, השניים למדו בסניף הירושלמי של ניסן נתיב בניהולו של עשת.
בשנת 2023 השתתף בסרט "העיר הזאת" של עמית אולמן.
עבור הסרט עשת שימש גם כמפיק, בהיותו מנהל תיאטרון האינקובטור, המקום בו נולד המחזמר המקורי שעליו מבוסס הסרט.
נשוי לאילווה עשת, שחקנית, מדבבת ומורה למשחק.
שלושת בנותיו הן השחקנית מאיה עשת, השחקנית מילי עשת ונועם בעלת מותג בגדים.
אריק דניאל סאנצ'ס אוסגדה (בספרדית: Érick Daniel Sánchez Ocegueda; נולד ב-27 בספטמבר 1999 במקסיקו סיטי שבמקסיקו) הוא כדורגלן מקסיקני המשחק בעמדת הקשר בקבוצת קלוב אמריקה מליגת העל המקסיקנית ובנבחרת מקסיקו.
סאנצ'ס גדל במחלקת הנוער של פצ'וקה מליגת העל המקסיקנית.
בין השנים 2018–2020 הושאל למינרוס דה סקטקס מליגת המשנה המקסיקנית.
ביוני 2024 חתם בקלוב אמריקה.
סאנצ'ס היה חלק מסגל נבחרת מקסיקו בטורניר גביע הזהב 2021. ב-14 ביולי 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת, כשנכנס כמחליף בניצחון 3-0 על נבחרת גואטמלה בשלב הבתים של הטורניר.
בסך הכל ערך שתי הופעות בטורניר.
ב-11 ביוני 2022 הבקיע סאנצ'ס את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 3-0 על נבחרת סורינאם במסגרת ליגת האומות של CONCACAF לעונת .
אריק נלסן הוא שחקן ומפיק אמריקאי זוכה פרסי אמי וטוני.
הופעתו הראשונה של נלסן בטלוויזיה הייתה בשנת 2006 בסדרת הטלוויזיה "Sensing Murder".
נלסן הופיע בסדרות טלוויזיה רבות בהן חוק וסדר, בנות, הרשימה השחורה, שוטרים בדם והאישה הטובה.
בשנת 2008 נלסן גילם את ברט סמפסון בהפקה המקורית של ברודוויי של המחזה "13".
בשנת 2010 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "המפרץ".
הוא שיחק בסדרה עד שנת 2017. בשנת 2018, זכה נלסן בפרס אמי ביום לשחקן משנה מצטיין בסדרת דרמה דיגיטלית בשעות היום על משחקו בסדרה.
כמפיק, נלסן זכה בשלושה פרסי אמי עבור "המפרץ" ובפרס טוני על המחזה "הירושה" שהוצג בברודוויי.
הוא גם הפיק את סרט האינדי "ווייקפילד" בכיכובם של בריאן קרנסטון וג'ניפר גארנר .
בשנת 2013 דיבב קולות שונים בסרט האנימציה "הממלכה הסודית".
באותה שנה שיחק בתפקיד משנה באופרת הסבון, "כל ילדיי" .
שנה לאחר מכן שיחק בסרט הקולנוע "הדרך לגיהנום".
בשנת 2021 החל לשחק בסדרת הטלוויזיה "1883" בתפקיד אניס, קאובוי צעיר ויפה תואר שמסכים לעזור ללוות משלחת של גברים, נשים וילדים חסרי ניסיון צפונה כדי למצוא בית.
נלסן הוא יליד ווסט פאלם ביץ', פלורידה .
הוא עבר לניו יורק עם משפחתו בגיל 13. אריק התחתן עם השחקנית סינטי ריד (כיום נלסן) בפורט וורת', טקסס ב-29 בנובמבר 2013 ואשתו ילדה את בתם מולי מורגן נלסן ב-1 באוקטובר 2019 בלוס אנג'לס, קליפורניה .
+קולנועשנה סרטתפקיד הערותTBAButch Cassidy's Forgotten Outlawבן קילפטריק 2024Holly by Nightfallג'וני 2019 השריקה האחרונה גרג ריד 2018Nightmare Cinema פרד / הרתך 2016Happy Baby תיאו 2015Coming Through the Rye טד טיילר 2014הדרך לגיהנום האווי 2013 הממלכה הסודיתקולות שוניםדיבוב
שנההצגהתפקיד הערות 2008 13 ברט סמפסון תיאטרון ברנרד בי ג'ייקובס2008 - 4 בינואר 2009 2019 הירושה מפיק שותף תיאטרון אתל ברימור 2019 - 2020
אריק סורנסן הוא מטאורולוג ופוליטיקאי אמריקאי המכהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית כנציג המחוז ה-17 של אילינוי מטעם המפלגה הדמוקרטית.
הוא חבר הקונגרס ההומוסקסואל המוצהר הראשון מאילינוי.
סורנסן, שנולד ברוקפורד, אילינוי, סיים את לימודיו בבית הספר התיכון הקתולי בוילן.
הוא למד תקשורת ומטאורולוגיה באוניברסיטת צפון אילינוי.
סורנסן החל את הקריירה שלו כמטאורולוג ב-KTRE, שלוחת ABC בלופקין, טקסס, מ-1999 עד 2000 לפני שעבר לטיילר, טקסס, שם היה מטאורולוג בתוכנית הבוקר East Texas News Daybreak, ששודרה ב-KLTV וב-KTRE-TV.
הוא עבד כמטאורולוג ראשי ב-WREX, שלוחת NBC של רוקפורד, מ-2003 עד 2014, לפני שהפך למטאורולוג הבכיר של WQAD, שלוחת ABC באילינוי.
הוא פרש מהטלוויזיה בשנת 2021. הוא עבד עבור UnityPoint Health לפני שהכריז על התמודדתו לקונגרס.
לאחר ששרי בוסטוס, נציגת המחוז ה-17 הודיעה כי לא תתמודד שוב על מושבה בקונגרס, הכריז סורנסן ב-10 בנובמבר 2021 על מועמדותו לבית הנבחרים של ארצות הברית מטעם המחוז בבחירות 2022 כחבר במפלגה הדמוקרטית.
הוא ניצח את אסתר ג'וי קינג, המועמדת הרפובליקנית כשגרף 51.98% מהקולות, בבחירות הכלליות שהתקיימו ב-8 בנובמבר 2022, והושבע לתפקידו ב-3 בינואר 2023.
ב-1 בפברואר 2023, סורנסן הצביע נגד ההחלטה לסיום מצב החירום הלאומי של מגפת הקורונה.
בשנת 2023, סורנסן הצביע נגד H.Con.Res.
בקונגרס ה-118 הוא חבר בוועדת החקלאות ובוועדה למדע חלל וטכנולוגיה.
סורנסן הוא ההומוסקסואל הראשון שנבחר לקונגרס מאילינוי.
הוא מתגורר עם בן זוגו במולין.
אריק סלוויג הוא דמות בדיונית המגולמת על ידי סטלאן סקושגורד בזיכיון הסרטים של היקום הקולנועי של מארוול (MCU).
אריק סלוויג הוא אסטרופיזיקאי אשר מסייע לתור האסגארדי ולארגון הממשלתי .S.H.I.E.L.D.
נכון לשנת 2023, סלוויג הופיע בחמישה סרטים: "תור", "הנוקמים", "תור: העולם האפל", "הנוקמים: עידן אולטרון" ו"תור: אהבה ורעם".
אריק סלוויג, ממוצא סקנדיבי, שמע בילדותו אגדות על אסגארד, תור וגשר הביפרוסט.
בבגרותו, הפך לפרופסור באסטרופיזיקה תאורטית באוניברסיטת קולוור, שם הכיר את ברוס באנר ואת אביה של ג'יין פוסטר.
במהלך עבודתו כפרופסור באוניברסיטה, הוא פגש את ג'יין פוסטר ולקח אותה תחת חסותו.
בשנת 2011, סלוויג, פוסטר ודרסי לואיס (המתמחה של פוסטר) מסיירים בניו מקסיקו במהלך מחקר על חריגה אסטרונומית.
הם עדים לתופעה חריגה במזג האוויר במהלך בדיקה במדבר, ונתקלים בתור.
השלושה לוקחים את תור לבית החולים המקומי, אך הוא בורח ונתפס מאוחר יותר על ידי סוכנות .S.H.I.E.L.D.
סלוויג מגיע לסוכנות ואומר להם שתור הוא אדם בשם דונלד בלייק, והסוכנות משחררת את תור.
לוקי, אחיו של תור, שולח את המשמיד לכדור הארץ על מנת להרוג את תור.
לאחר הקרב בו תור מנצח, נפרד מסלוויג ועוזב לאסגארד.
לאחר התקרית, ניק פיורי מגייס את סלוויג לחקור את הטסרקט, בזמן שסלוויג נתון ללא ידיעתו תחת שליטתו של לוקי.
בשנת 2012, בזמן שסלוויג חוקר את הטסרקט, לוקי פותח פורטל לכדור הארץ ומגיע אליו.
לוקי הורג מספר סוכני .S.H.I.E.L.D, ומשתלט על מוחם של סלוויג וקלינט ברטון.
סלוויג עובד על ייצוב הטסרקט במיקום סודי.
לאחר מכן, הוא לוקח את הטסרקט לנקודה הגבוהה ביותר במגדל סטארק, ופותח פורטל שדרכו מגיע צי הצ'יטאורי שמתחיל לפלוש לעיר ניו יורק.
טוני סטארק מתעמת עם סלוויג וגורם לו לאבד את ההכרה.
סלוויג, כעת חופשי משליטתו של לוקי, אומר לנטשה רומנוף שהם יכולים לנטרל את הפורטל בעזרת השרביט של לוקי.
רומנוף מנטרלת את הפורטל בזמן ששאר הנוקמים עוצרים את פלישת הצ'יטאורי.
לאחר מכן, תור מנחם את סלוויג אשר נותן לו את הטסרקט.
בשנת 2013, סלוויג חווה התמוטטות נפשית כתוצאה מהשליטה המוחית של לוקי.
תור מבקש את עזרתו כשמלקית', מנהיג האלפים האפלים, מתכונן להפיץ חורבן באירוע הנקרא "ההתכנסות".
סלוויג עובד עם פוסטר ולואיס והם מפתחים מכשירי התעתקות, על מנת לעזור בקרב נגד מלקית'.
תור מביס את מלקית' ושב לאסגארד.
בשנת 2015, סלוויג מאושש לחלוטין מהתמוטטות שחווה.
לאחר שיצא משיעור שהעביר, תור מבקש את עזרתו בהבנת משמעות העתיד האפוקליפטי שראה בחזיון אשר ונדה מקסימוף הראתה לו.
השניים הולכים לבאר מיסטית, בה לתור יש חיזיון על שש אבני האינסוף.
כשתור מאבד שליטה על גופו, סלוויג מציל אותו והשניים עוזבים את המקום.
לאחר שהנוקמים עוצרים את תוכניתו של אולטרון להשמדה עולמית, סלוויג מצטרף למתחם הנוקמים החדש ומתחיל בעבודתו לסייע לנוקמים בשמירה על בטיחון העולם.
בשנת 2018, סלוויג נופל קורבן להתפוררות שנגרמה על ידי תאנוס, והושב לחיים כעבור 5 שנים.
בשנת 2024, פוסטר מתייעצת עם סלוויג בנוגע לטיפול הרפואי במחלת הסרטן שלה, אך הוא אומר לה שהטיפול אינו יעיל.
באוקטובר 2009, סטלאן סקושגורד הצטרף לצוות השחקנים של הסרט תור.
על הצטרפותו לצוות השחקנים הסביר: "בחרתי בתור בגלל [הבמאי] קנת בראנה...
אני מנסה לבחור סרטים שונים, אני הולך ועושה את הגדולים האלה ואחרי שעשיתי את זה אני בדרך כלל יכול להרשות לעצמי ללכת ולעשות כמה סרטים קטנים ומעורפלים ולהתנסות קצת".
אריה (אריק) פוני (נולד ב-10 בפברואר 1981) הוא קצין צה"ל בדרגת אלוף-משנה המשרת כמפקד בסיס אשדוד.
קודם לכן שירת כמפקד יחידת השליטה הימית.
פנוי בוגר הפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי בחיפה.
התגייס בשנת 1999 והוא בוגר קורס חובלים.
בדצמבר 2011 מונה למפקד ספינת הטילים אח"י חרב.
באפריל 2013 סיים את תפקידו כמפקד הספינה ומונה לראש לשכת מפקד חיל הים רם רוטברג, הוא נשאר בתפקיד זה עד סיום כהונתו של רוטברג בספטמבר 2016. באוגוסט 2018 מונה למפקד ספינת הטילים אח"י חנית עד לדצמבר 2019, אז מונה למפקד בית הספר לחובלים.
לאחר סיום תפקיד זה, בספטמבר 2022, הוענקה לו דרגת אלוף-משנה והוא מונה למפקד יחידת השליטה הימית וזירת המים הכלכליים.
ב-22 בנובמבר 2024 פורסם שימונה למפקד בסיס אשדוד, והוא נכנס לתפקיד זה ב-23 ביולי 2025.
אריק סטרג'ס היה טניסאי דרום אפריקאי.
הוא זכה במקום ראשון בתחרות זוגות גברים וזוגות מעורבים בתחרויות אליפות צרפת הפתוחה 7 פעמים.
אריק סטרג'ס נולד ביוהנסבורג בשנת 1920. בשנת 1939 הוא זכה באליפות דרום אפריקה בתחרות הגברים.
לאחר תחילת מלחמת העולם השנייה הוא גויס לחיל האוויר המלכותי.
הוא היה טייס סופרמרין ספיטפייר.
מטוסו הופל בסוף 1944 והוא נפל בשבי.
הוא שוחרר בתחילת 1945 על ידי כוחות הצבא האדום.
לאחר סיום הלחימה סטרג'ס חזר לדרום אפריקה ופתח חנות לציוד ספורט.
במקביל הוא המשיך להשתתף בתחרויות.
עד לשנת 1957 הוא ניצח באליפות דרום אפריקה 11 פעמים.
סטרג'ס השתתף בתחרויות בין-לאומיות החל משנת 1947.
בתחרויות הגברים הוא הגיע למשחק הגמר באליפות צרפת בטניס 1947, אליפות ארצות הברית הפתוחה 1948 ואליפות צרפת בטניס 1951 אך הפסיד בכולם.
בתחרות זוגות גברים סטרג'ס ניצח באליפות צרפת בטניס 1948 והפסיד בגמר אליפות צרפת הפתוחה 1949 (בשני המקרים שיחק עם יוסטס פנין).
בהמשך הוא שיחק לצד ירוסלב דרובני.
הם הגיעו לגמר אליפות אוסטרליה הפתוחה 1950, אליפות צרפת בטניס 1950 וניצחו באליפות וימבלדון 1951. ניצחון נוסף היה באליפות וימבלדון 1952 לצד ויק סיישס.
בתחרויות זוגות מעורבים סטרג' ניצח 5 פעמים ופעמיים היה בגמר.
אריק סטרג'ס היה חבר בנבחרת גביע דייוויס של דרום אפריקה.
לאחר פרישה מתחרויות סטרג'ס המשיך בניהול חנות לציוד ספורט והשתתף בתחרויות גולף.
סטרג'ס נפטר בדרום אפריקה בשנת 2004.
אריק סדן (נולד ב-1975) הוא פרופסור ישראלי, חוקר השפה הערבית ומומחה בבלשנות הערבית, ומתמחה במחשבה הדקדוקית הערבית ובבלשנות הערבית הקלאסית, המודרנית והמדוברת, וכן בפרשנות המקרא בערבית-יהודית.
הוא מכהן כראש החוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון במרכז האקדמי שלם בירושלים.
סדן גדל ברחובות, סיים את לימודיו התיכוניים בבית הספר קציר ומתגורר בירושלים.
את תחילת דרכו האקדמית עשה סדן בחוג לשפה וספרות ערבית באוניברסיטה העברית בירושלים, שם השלים את לימודי התואר הראשון והשני, והמשיך ללימודי דוקטורט.
עבודת הדוקטורט שלו עסקה ביחסת הנצב בערבית (Subjunctive Mood) במערכת הפועל בערבית הקלאסית לפי מדקדקי ימי הביניים הערביים, ונכתבה בהנחייתו של פרופסור אריה לוין בין השנים 2005–2010.
בשנים 2010–2011, השלים לימודי פוסט-דוקטורט באוניברסיטת סורבון נובל בפריז ובאוניברסיטת פרידריך שילר ביינה.
בשנים שלאחר מכן סדן לימד במספר מוסדות אקדמיים בישראל ביניהם באוניברסיטה העברית, באוניברסיטת בן-גוריון, באוניברסיטת תל אביב ובאוניברסיטת חיפה.
בין השנים 2013–2017 סדן שימש כעמית מחקר במיזם בשם ביבליה ערביקה (Biblia Arabica), פרויקט מחקר בינלאומי העוסק בפירושי התנ"ך בקרב דתות שונות.
במסגרת זו, עבד על התרגום והפירוש לספר איוב בשפה הערבית-יהודית שחיבר יפת בן עלי הקראי במאה העשירית.
בשנת 2016 החל ללמד במרכז האקדמי שלם בירושלים בחוג ללימודי האסלאם והמזרח התיכון.
בהמשך מונה למרצה בכיר, בשנת 2020 מונה לפרופסור חבר, והחל משנת 2022 מכהן כראש החוג.
מחקריו של סדן מתמקדים בשפה ובבלשנות הערבית, בדקדוק ובכתבי יד, וכן בערבית-יהודית.
הדקדוק הערבי, במיוחד יחסת הנצב (Subjunctive Mood)
פרשנות המקרא של יפת בן עלי הקראי.
השוואות בין תיאוריות דקדוקיות ושימוש לשוני בפועל.
להלן רשימה של פרסומיו העיקריים:
אריק תיאודור קרטמן הוא אחת מהדמויות המרכזיות בסדרת ההנפשה האמריקאית "סאות' פארק", סדרה העוסקת בחייהם של ארבעה ילדים הגרים בעיירה קטנה בהרי מדינת קולורדו.
קרטמן הוא הדמות המורכבת והרב-ממדית ביותר מבין ארבעת הבנים וככזו גם הפופולרית ביותר בקרב קהל צופיה.
הוא מזוהה לרוב כטיפוס מפונק, אגואיסט ונרקיסיסט, פחדן, מניפולטיבי, שוביניסט, פשיסט, אנטישמי וגזען אשר בז גם לבודדים הסובלים את התנהגותו החריגה.
קרטמן גם מפגין לעיתים מכלול של התנהגויות לא אופייניות לבני גילו - מאניה דיפרסיה, הפרעת אישיות אנטיסוציאלית וחמדנות אשר אינה יודעת גבולות.
בניגוד לחבריו המכונים בשמם הפרטי, קרטמן מכונה בשם משפחתו.
לדברי יוצרי הסדרה, טריי פארקר ומאט סטון, כשיצרו את "סאות' פארק" הצטערו על כך ש"כיום, אין זה אפשרי ליצור דמויות בשר ודם בסגנון ארצ'י בנקר עבור תוכניות טלוויזיה", ויצאו מתוך הנחה שהדבר יתאפשר בדמויות מצוירות - וכך נוצר הבסיס לדמותו של קרטמן.
קרטמן מדובב על ידי טריי פארקר.
קרטמן הוא ילד כבן 9, לבוש תמיד בכובע צמר תכול-צהוב, מעיל אדום, כפפות צהובות ומכנסיים חומים.
צבע שערו חום (אם כי לעיתים הוא שחור).
קרטמן מתואר כשמן יותר מיתר דמויות הילדים; בעל סנטר כפול, ידיים ורגליים שמנמנות ולפי העונה הראשונה אריק שוקל 40 ק"ג.
גופו השמן משמש כמושא לעג בפי חבריו אשר אינם מהססים לכנותו בשמות גנאי כגון "תחת-שמן" (Fat Ass) וחוזרים על סלידתם ממנו והוא מצידו אינו נשאר חייב ומקלל אותם בכל הזדמנות.
נראה כי קרטמן נמצא בהכחשה לגבי משקלו באומרו שהוא "אינו שמן אלא בעל עצמות גדולות".
למרות גודלו החריג, קרטמן חלש פיזית מילדים אחרים ובדרך כלל בעימותים הפיזיים עם חבריו הוא יוצא כשידו על התחתונה.
כך לדוגמה בפרק "חג המולד בקנדה" קרטמן מתגרה בקייל לאורך כל הפרק ומזמינו תכופות לקרב.
בסופו של הפרק השניים מתעמתים, קייל סוטר לו קלות וקרטמן פורץ בבכי.
גם תחביביו ויכולותיו של קרטמן הם חריגים בין חבריו: הוא חובב רוק מתקדם, בעל יכולת רטורית גבוהה ביותר, בנוסף לאנגלית הוא מדבר גרמנית וספרדית באופן שוטף, בעל יכולות תפעול נשק חם, מטוסים קלים.
אך מעל הכול קרטמן הוא בעל יכולת נדירה להברחת חפצים שונים בפי הטבעת: מזהב ותכשיטים, צלחות לווין ועד מתקנים שלמים מדיסנילנד.
בתור האנטי-גיבור השמנמן שבחבורה, קרטמן מעולם לא אמור היה להיחשב כגיבור הסדרה, ובתחילתה תואר כילד חצוף, גס רוח, שובב ובעל אינטליגנציה בינונית ומטה, ובעל מאפיינים רבים המקבילים לדמות מצוירת אחרת - בארט סימפסון.
ובנוסף בעיותיו המשפחתיות הפכו גלויות יותר לצופים.
התנהגותו השערורייתית כוללת בין השאר הטחת עלבונות ב"חבריו" סטן, קייל, קני ובאטרס.
בצדדיה היותר קיצוניים ניתן למנות בזיזת תאי גזע, ניצול פרשת קריקטורות מוחמד על מנת לבטל סדרת טלוויזיה שנואה והאכלת אחד מיריביו בתבשיל צ'ילי אותו הכין מהוריו לאחר שרצח אותם.
מטרת חייו של קרטמן היא השגת סכום כסף בן עשרה מיליון דולרים.
בין תוכניותיו להגשים חלומו זה נמנו הקמת כנסייה, התחזות לפיית השינים וגנבת כסף מילדים תמימים ואיסוף כספי תרומות לרווחתו האישית והקמת להקת-בנים בשם "פינגרבאנג" (באנגלית - "זיון עם אצבע", קרטמן לא מבין את ההקשר המיני של השם וטוען כי שמע אותו לראשונה בטלוויזיה).
בנוסף, הוא חש דחף עז להביס את סטן, קייל וקני בכל התחומים, ונוהג לקיים עמם התערבויות שונות, בין היתר מי יקים בית-עץ גדול יותר או יזכה באלבום פלטינה (בפרק שבו קרטמן מקים להקת רוק נוצרי).
באחד הפרקים קייל בירך את קרטמן לרגל ניצחונו בהתערבות והרס את תחושת הסיפוק האגואיסטי שחש קרטמן לאחר שהשפיל אותו.
באחד הפרקים זכה קרטמן במיליון דולרים, על פי צוואת סבתו.
בכסף השתמש כדי לקנות פארק שעשועים, שרק הוא היה זכאי להיכנס אליו ("אני לא סובל את התורים...").
גורלו של המיזם, כיתר תוכניותיו של קרטמן, מובן מאליו.
בפרק האחרון של העונה ה-15 כאשר הוריו של קני נשלחים לכלא וקני עובר לגרינלי קרטמן מגלה שהוא הילד הכי עני בבית ספר.
הסיבות להתנהגותו של קרטמן מגוונות ולעיתים סותרות.
מצד אחד, ייתכן כי שורש הלכותיו הרעות הוא גנטי, שכן שאר בני משפחתו המורחבת ניחנים במזג רע זהה.
עם זאת, ייתכן שלחיי המשפחה שלו יש יד בדבר; בדיחה חוזרת ונשנית לאורך פרקי הסדרה היא שלמרות טוב ליבה ומזגה הנעים של אמו, היא למעשה מלכת פורנו הרמאפרודיטית המרבה להופיע בסרטי פורנו גרמניים המשלבים מין וצואה.
בנוסף, כפיצוי על בדידותה, גברת קרטמן מפנקת את בנה היחיד באופן חריג, רואה בו חבר ולא בן וקרטמן משיג בדרך כלל את כל מבוקשו באמצעות יבבות גרידא.
באטרס אף צילם את קרטמן מעמיד פנים שהוא בריטני ספירס, ברוקדו מול בובת קרטון של ג'סטין טימברלייק.
במהלך העונה הרביעית, הצטרף קרטמן ל"אגודה הצפון אמריקנית לאהבת גברים-ילדים" (North American Man-Boy Love Association, או NAMBLA, אגודה אמריקאית אמיתית התומכת בלגליזציה של פדופיליה) ונעשה ילד-השעשועים שלהם, לפני שהוצל בסופו של דבר על ידי "כפיליו הצפון אמריקניים של מרלון ברנדו" (North American Marlon Brando Look Alikes, או, גם הפעם, NAMBLA).
בפרק נוסף, קרטמן צייר על ידו את דמותה של ג'ניפר לופז והחל לחקות את הכוכבת כפיתום ברמת שכנוע כה גבוהה, עד שנדמה היה שדמות היד הזו מפתחת אישיות עצמאית.
בהמשך דמות היד החלה מפתחת קריירת שירה ואף ניהלה רומן לוהט עם השחקן בן אפלק שהעדיף אותה על פני ארוסתו, לופז האמיתית, בשל גילה הצעיר יותר.
רומן, אשר במהלכו קרטמן, באמצעות דמות היד, העניק לאפלק עינוג מיני לא-מודע.
כדי להתחמק מהאשמה על שחולל הוא טוען כי למעשה ידו הייתה נתונה לדיבוק של נוכל בשם "מיטש קונר" שעובר מעיר לעיר ומרמה את התושבים התמימים, כאשר הוא פותח את ידו שוב לרווחה האיפור עליה נמחק ויש תחושה של שחרור מאחיזתו של "קונר" - מה שמציע כי אריק סובל מפיצול אישיות.
בפרק אחר הוא טען כי מיטש קונר הוא למעשה פצוע מלחמה מהחטיבה החמישית ממלחמת וייטנאם, ששוחרר בשל פציעתו מהמשך הלחימה.
מסתבר כי "קונר" שירת ביחד עם מר גריסון ו"מר כובע" בצבא וידע על אביו של קרטמן יותר מאשר הוא עצמו ידע, מה שמעלה את התהייה האם קרטמן לא שיקר כאשר טען כי הוא לא מי שמדבב או שולט על "קונר".
בפרק אחר, קרטמן מנסה להשיג 5 ליטר זרע לאחת מתוכניותיו הזדוניות ומוצא "מישהו פראייר מהרחוב שהסכים לתת לי זרע בחינם וכל מה שהייתי צריך לעשות הוא לעצום את העיניים ולמצוץ אותו מהצינור שלו!".
בעונה האחת עשרה מאובחנת אצל קרטמן תסמונת טורט כחלק מתחבולה שלו לקלל בטלוויזיה ולזכות על כך בשבחים, אך הוא מגלה שהדבר מעורר אצלו פליטות פה לא רצוניות.
למשל, הוא מתוודה על תשוקותיו לפטי נלסון, על שהוא בוכה בלילות ועל הצמדת פינים שעשה עם בן דודו.
בעונה 19 קארטמן מתחזה לטרנסקסואל כדי שיתאפשר לו לא לחכות בתור בשירותי הבנים ולעשות את צרכיו בשירותי הבנות הנקיים, מה שמוביל לכך שהשיג תא שירותים משל עצמו כ"חסר זהות מגדרית".
קרטמן מחזיק בהשקפת עולם גזענית ואנטישמית במיוחד.
הוא מרבה להשתמש בסטריאוטיפים נגד אפרו-אמריקנים, ונראה נחוש להביא להשמדת היהודים.
באחד הפרקים הוא צופה בסרט "הפסיון של ישו", ומסיק כי זוהי דרכו של מל גיבסון לשלהב את ההמונים נגד היהודים.
הוא מתחפש להיטלר ומארגן מצעדים גזעניים ברחבי העיירה.
עם זאת, אויביו המושבעים של קרטמן לאורך הסדרה הם דווקא ההיפים, אותם הוא מתעב מסיבות שונות.
בנוסף, קרטמן גם שונא ג'ינג'ים, ואף קורא להחרים אותם באחד הפרקים בעונה התשיעית.
נראה כי חלק ניכר מעמדותיו של קרטמן מקורן באמו.
בפרק 3 בעונה 12. רואים את קרטמן מחביא חתולים בעליית הגג שלו, ובצד המסך נראה מקדש לאדולף היטלר.
בפרק "ג'ופקברה" בעונה ה-16 משנה קרטמן את דתו ליהודי, זאת בעקבות כי "ניצל" על ידי אלוהים מיצור אוכל ילדים (האמת היא כי קייל הציל אותו).
עם זאת, קרטמן הציל את חבריו, את העיירה ואת העולם כולו במספר הזדמנויות.
שנאתו כלפי יערות הגשם מצילה את הילדים מילידיה האלימים לכאורה של קוסטה ריקה.
בסרט הקולנוע "סאות' פארק: גדול יותר, ארוך יותר ולא מצונזר", פיו המלוכלך של קרטמן, לצד כשל בשבב שהושתל במוחו כדי למנוע ממנו לקלל, מציל את העולם מידיהם של סדאם חוסיין והשטן.