tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ניתן להחליף את התפוחים שבעוגה באגסים, בחבושים, במנגו ואף בדובדבנים.
טארט (Tart) הוא מאפה צרפתי המורכב מקלתית קשה ויציבה ממולאת במילויים שונים.
טארטים קטנים המוגשים כעוגות אישיות נקראים "טארטלטים".
טארט בו הבצק נאפה במלואו בתנור, ולאחר הצינון משטחים על הטארט שכבת "קרם פטיסייר" - קרם צרפתי קלאסי ועשיר, העשוי מחלב, חלמונים וסוכר, ומתובל בווניל.
מעל "מלך הקרמים" מסדרים פירות טריים חתוכים, לפי העונה, ומזגגים מייד עם תום הסידור כדי למנוע מהפירות להשחיר.
זהו טארט צרפתי מהודר ואלגנטי, והמתאים במיוחד לימות הקיץ החמים.
טארט בו הפירות נכנסים לתנור יחד עם המלית (קרם שקדים, פודינג וניל ואפשר גם רסק פרי או ריבה), והופכים מתוקים ורכים.
שפע הפירות המתאימים הוא עשיר ומגוון, מאגסים ועד אוכמניות, וכל בחירה תפיק טארט בסגנון אחר.
הקרם הקלאסי ביותר הוא קרם שקדים, העשוי שקדים טחונים, סוכר, חמאה וביצים, ואולי גם ברנדי או ליקר אמרטו.
בטארט חביצה המלית מבוססת על חביצה, לעיתים משולבים בחביצה פירות שלמים או חתוכים.
עוגת טארט "הפוכה", אשר הומצאה על ידי האחיות טאטן, שניהלו מלון-מסעדה בחבל סולון בצרפת בתחילת המאה ה-20. העוגה הוגשה לראשונה בפריז במסעדת מקסים המפורסמת, בה היא עדיין שומרת על ייחודה.
האפייה מתבצעת על מחבת, בה מבשלים את רבעי-התפוחים בקרמל עשיר בחמאה, עד שהם מזהיבים ומתקרמלים.
את פרוסות התפוחים מצפים בבצק פריך, וכשהקרמל עדיין מבעבע מכניסים את הטארט לתנור.
בתום האפייה, הופכים את הטארט, ומגישים חם, עם כדור גלידה.
במקום תפוחים ניתן לשים אגסים ואף חבושים.
טארט עשיר, המורכב מבסיס בצק פריך חצי אפוי, מאגוזים טריים וקלויים, שעורבבו עם רוטב טופי (קרמל ושמנת מתוקה) חם, ושוטחו על הבצק.
ניתן לשלב בין סוגים שונים של אגוזים, לדוגמה אגוזי מלך ואגוזי לוז.
טארט המשלב בין קרם לימון חמוץ-מתוק, ומעליו מרנג איטלקי.
כל זה על קלתית בצק פריך, ונאפה בתנור.
מלית הלימון הקלאסית עשויה מלימון, ביצים, חמאה וסוכר.
הטארדיס היא חללית ומכונת זמן בדיונית בסדרת הטלוויזיה מז'אנר המדע הבדיוני של ה-BBC - דוקטור הו.
השם טארדיס הוא ראשי תיבות של המשפט: "זמן ומימד יחסי בחלל", ובאנגלית:
מטרת הטארדיס היא להעביר אדוני זמן בחלל ובזמן ממקום למקום.
הטארדיס גדולה יותר מבפנים מאשר מבחוץ משום שחוץ הטארדיס פועל במערכת הנקראת "מעגל הזיקית" שסורקת את סביבתה החיצונית במאית השנייה הראשונה לנחיתתה ומנתחת איזה מראה חיצוני ישתלב היטב עם המקום והזמן בו היא נחתה והיא מופיעה במראה זה.
לטארדיס של הדוקטור יש תקלה במעגל זה, ולכן נתקעה בצורת תא משטרה בריטי ונשארה בצורה זו מאז שנחתה בלונדון ב-1963. לאורך הזמן פחת השימוש בתאי משטרה, וגברה הפופולריות של הסדרה - וכיום תא המשטרה מזוהה יותר עם הסדרה מאשר עם מטרתו המקורית.
באנגלית מקובל לרשום את השם באותיות גדולות, TARDIS, מאחר שמדובר בראשי תיבות.
השם "טארדיס" הוא סימן רשום של ה-BBC.
כאשר הרעיון שבבסיס התוכנית "דוקטור הו" פותח בשנת 1963, צוות ההפקה התלבט בדבר צורת מכונת הזמן של הדוקטור.
השיקול העיקרי היה שיקול תקציבי והוחלט שצורת המכונה תהיה כצורת תא משטרה - וההסבר שניתן לכך בסדרה הוא ש"מעגל הזיקית" של מכונת הזמן התקלקל.
מעגל זה אחראי על שינוי צורתה על מנת שתתאים לסביבתה, ומשום שהתקלקל המכונה נתקעה בצורת תא משטרה.
הרעיון בדבר צורת תא המשטרה היה רעיון של התסריטאי אנתוני קובורן אשר שיכתב את טיוטת התסריט של הפרק הראשון של הסדרה (שנכתבה על ידי סי אי ובר).
הרעיון עלה במוחו של קובורן כאשר הלך לעבודה באותו בוקר וחלף על פני תא משטרה.
בעת שהסדרה הוקרנה לראשונה היו תאי משטרה מאוד נפוצים בבריטניה, ובעיר לונדון עצמה היו למעלה מ-700 תאים.
עם השנים, כאשר הפכו תאי המשטרה פחות נפוצים, הפכה הצורה של המכונה לאנכרוניסטית יותר ויותר.
בעוד שתאי המשטרה היו עשויים בטון בדרך כלל, תא המשטרה עבור הסדרה נבנה מעץ בתחילה, ומאוחר יותר מפיברגלס על מנת להקל על העברתו ממקום למקום.
בשל שיקולים תקציביים הוחלט כי הטארדיס תופיע ותעלם (הליך שהשפיע גם על הסדרה סטאר טרק) ולא תנוע ממקום למקום.
(אף שהיו פעמים בסדרה שהראו שהחללית מסוגלת לנוע בחלל בצורה קונבנציונלית) היכולת להופיע ולהיעלם הפכה לאחד הסממנים הידועים ביותר של הסדרה.
הצליל הנילווה להיעלמות נוצר על ידי אמן האפקטים הקוליים של ה-BBC - בריאן הודג'סון על ידי גרירת מפתחות הבית שלו על פני מיתרים של פסנתר.
הצליל השורק הפך לידוע מאוד בעקבות הסדרה ולאחד מסמליה.
בספרי הקומיקס שנוצרו בעקבות הסדרה תואר הצליל כ"וורופ וורופ" ( "vworp vworp").
בשנת 1996 פנה ה-BBC למרשם הפטנטים של בריטניה בבקשה לרשום את הטארדיס כסימן מסחר.
המשטרה התנגדה, אולם בשל העובדה שה-BBC השתמש בתאים במשך שנים רבות למוצרים מסחריים בלא התנגדות המשטרה, שמעולם לא טרחה קודם לכן ברישום התא כסימן מסחרי, נענתה בקשת ה-BBC בשנת 2002.
הטארדיס מופעלת על ידי חור שחור מלאכותי המצוי במרכזה ומכונה "עין ההרמוניה", וכן נדרשת לפעולתה כספית, מתכת בשם "זייטון 7" ואנרגיה המכונה "אנרגיית ארטרון".
על מנת שטארדיס תהפוך לפעילה, היא מותאמת לטביעת האצבע הביולוגית של אדון הזמן עבורו היא מיועדת, וכך נוצר קשר סימביוטי בין אדון הזמן לחללית שלו.
הטארדיס מסוגלת לנוע בחלל, בזמן ובין ממדים.
מאפיין נוסף ידוע של הטארדיס היא היותה גדולה יותר בתוכה מאשר חיצוניותה, ומשפט התגובה החוזר של המבקרים החדשים בה "היא גדולה יותר מבפנים" ("It's bigger on the inside") שהפך לאיקוני.
על פי האמור בסדרה, הטארדיס של גיבור הסדרה - הדוקטור, היא מסוג מיושן המכונה סימן 40 (לעיתים נדירות נקרא 40TT כנראה משמעו "מסע בזמן" - "time travel") הדוקטור "שאל" מבלי רשות כאשר עזב את הכוכב שלו גאליפריי ממאגר טארדיסים ממשלתי.
בפרק "אשת הדוקטור" בעונה השישית, שבו הטארדיס הופיעה כדמות אישה, היא אמרה שהיא רצתה לראות את היקום אז היא הייתה לא נעולה ונתנה לדוקטור לגנוב אותה.
במקור היו 305 מכונות מסוג זה אולם כולן הוחלפו בדגמים חדשים וטובים יותר - למעט זה של הדוקטור.
במהלך התקדמות הסדרה שונה צורת חדר הבקרה הראשי (ואחד מהדוקטורים מציין בפרק "יומו של הדוקטור" - "עיצבת מחדש - אני לא אוהב את זה".)
בפרק "הילד הריק" משנת 2005 מציין הדוקטור התשיעי כי הטארדיס בפעולה כבר 900 שנים.
בפרק "אשתו של הדוקטור" משנת 2011 תודעתה של הטארדיס נשאבת לתוך אישה בשם אידריס והדוקטור זוכה לשוחח איתה.
במהלך השיחות מראה הטארדיס יכולת חזיית העתיד למרחקים קצרים, בכך שהיא פולטת תגובות לטענות שהדוקטור עוד לא העלה.
היא אף טוענת ששמה הוא "סקסית" כי הדוקטור מכנה אותה כך כשהם לבד..
היא קוראת לו "הגנב שלי" וכשהוא טוען שהוא רק שאל אותה היא עונה: "שאילה מעידה על כווונה להחזיר את הדבר שנלקח.
מה גורם לך לחשוב שאני אי פעם אחזיר אותך?".
מאוחר יותר היא מסבירה את דבריה: "רציתי לראות את היקום, אז גנבתי אדון זמן וברחתי.
אתה (הדוקטור) היית היחיד שמטורף מספיק".
כאמור לעיל, מטרת מנגנון הזיקית של הטארדיס כי היא הטארדיס תיבלע בסביבתה ולא תעורר חשד.
הטארדיס של גיבור הסדרה "נתקעה" בצורת תא משטרה בריטי בשל כשל במנגנון - צורה זו הופיעה כאשר הטארדיס נחתה לראשונה בלונדון בשנת 1963, ומאז נותרה מבלי שינוי.
הדוקטור עשה מספר ניסיונות לתקן את המנגנון (בפרקים "לוגופוליס" ו"מתקפת האנשים הביוניים", אולם הצליח להפוך את הטארדיס לצורת עוגב צינורות ושער מפואר, אולם לבסוף השיב אותה לצורה הרגילה של תא משטרה.
באחד הפרקים מציין הדוקטור התשיעי כי הוא התרגל לצורת תא המשטרה ולכן השאיר את המצב על כנו.
הכניסה לטארדיס מתאפשרת באמצעות מפתח המצוי בידי הדוקטור (המנעול נמצא מאחורי האות P בשלט הטארדיס).
באחד הפרקים מציין הדוקטור כי יש 21 חורי מנעול והטארדיס תימס אם יוכנס המפתח לחור הלא נכון.
בפרק אחר פותח הדוקטור את הטארדיס באמצעות הטבעת שלו.
בפרק "ראש חנית מהחלל" משנת 1970 מציין הדוקטור השלישי כי לחללית מנגנון זיהוי מטבוליסטי ולכן גם מי שבידו המפתח לא יוכל להיכנס אם הטארדיס לא תזהה אותו.
על אף דברים אלה, בפרקים רבים של הסדרה נכנסים אנשים בטעות לתוך הטארדיס.
בעת טיסה במערבולת הזמן (באנגלית - time vortex) הדלתות חייבות להישאר נעולות, אחרת, כפי שאירע בפרק "כוכב הענקים" הופכים כל הנוסעים בטארדיס לזעירים (גודל של בובה).
בפרק אחר - "אויב העולם" ניתן לראות ש"המראה" בעת שהדלתות פתוחות מובילה לירידת לחץ והאויב של הדוקטור נשאב החוצה מן החללית (הדוקטור מצליח להיאחז במתקני הבקרה ולא להישאב).
אבל בעת טיסה במרחב ולא בזמן אפשר להשאיר את הדלתות פתוחות.
הדוקטור נראה לוקח את דונה נובל כשהדלת פתוחה, והם מנופפים לסבה, ומצליח להחזיק את איימי פונד מחוץ לטארדיס בזמן טיסה.
כאמור, נפח הטארדיס הפנימי הוא גדול ביותר: בפרק "המסע אל בטן הטארדיס", הדוקטור מציין שהטארדיס היא בגודל אין-סופי.
יש בה חדרי מגורים, גלריית אומנות (המשמשת גם תחנת כוח לשעת חירום), בריכת שחייה, מרפאה ומספר רב של מחסנים.
החלל הפנימי של הטארדיס משתנה בהתאם לתוכנות שונות שמפעילות אותה, ובפרק "קסטרובלבה" זורק הדוקטור 25% ממבנה הטארדיס על מנת לקבל מהירות יותר גבוהה.
מאפיין ארכיטקטוני של הטארדיס הוא ה"הדברים העגולים" - (כפי שהדוקטור קורא להם) סימנים עגולים המעטרים את קירות הטארדיס.
מאפיין זה השתנה במהלך השנים וניתן לראותו בפרקים רבים בסדרה - בתחילה היה מדובר בעיגול שחור שסביבו עיגול שחור, ומאוחר יותר היה מדובר בדיסקים מוארים.
חדר השינה של הדוקטור עצמו לא נראה בכל שנות הסדרה - אולם "חדר האפס" - המשמש מעין חדר הגנה לדוקטור נראה בפרק "קסטרובלבה" - אולם חדר זה היה ב-25% מהחללית שנזרקו לחלל.
חדר ארון הבגדים הרב קומותי מכיל בגדים רבים המשמשים הסוואה לדוקטור ולמלוויו.
הטארדיס גם שומרת בארכיון (ארכיון פיזי שניתן ללכת אליו) את כל הגרסות של חדרי הבקרה שהיו לה במשך השנים, ואף גרסות עתידיות (כפי שנאמר בפרק "אשת הדוקטור").
חדר הבקרה, המכיל את מתקני הפעלת הטיסה והניווט של הטארדיס מצוי בכניסה לטארדיס והוא החדר שרואים במרבית הפרקים.
לטארדיס שני חדרי בקרה - עיקרי, שקירותיו לבנים והוא בעל מראה עתידני, ושני, בעל מראה עתיק יותר וקירות עץ.
בעונה של שנת 2005 מוצג חדר בקרה בעל כיפה ועמודים אורגניים יותר התומכים בה.
בחדר בקרה זה לא רואים את הדלתות הפנימיות ובמקומם ניתן לראות את הדלתות החיצוניות של תא המשטרה.
בסדרה עצמה לא ניתן הסבר לשינוי זה, אולם בספר "דברי ימי גאליפרי" מאת לאנס פרקין נאמר שהטארדיס ניזוקה בהיתוך קר וזה ההסבר שניתן לשינויים.
בחלק מהספרים מתואר חדר בקרה שלישי, המתואר כחדר הבנוי כמו קתדרלה גותית (ספרו של מארק גאטיס - "נייט שייד" ("Nightshade")).
במרכז כל חדר בקרה ישנו לוח בקרה ועליו כל מכשירי ההפעלה של הטארדיס.
הלוחות משתנים מעונה לעונה אולם מאפיין אחיד המופיע בכולם הוא מתקן העולה ויורד במרכז הלוח כאשר הטארדיס נמצאת בתעופה, המכונה "מנוע הזמן".
מספר האנשים הנדרשים להפעלת הטארדיס הוא בין שישה לשבעה (לפי דיברי הדוקטור העשירי בפרק משנת 2008 שנקרא "סוף המסע") - דבר המסביר מדוע מתרוצץ הדוקטור מסביב ללוח הבקרה בעת הפעלת הטארדיס.
במרבית פרקי הסדרה, חדר הבקרה המשני הוא קטן יותר מהחדר הראשי, ולוחות הבקרה מוסתרים מאחורי לוחות עץ.
כמו כן, אין בו "מנוע זמן" העולה ויורד בעת תעופה.
רק בפרקים המאוחרים לשנת 1996 מופיע בחדר הבקרה המשני "מנוע זמן".
בשל גילה המתקדם של הטארדיס היא נוטה להתקלקל, ולכן במרבית פרקי הסדרה מופיעה סצנה בה הדוקטור נמצא מתחת פאנל או פותח פאנלים בקירות בניסיון לתקן דבר זה או אחר.
תופעה זו הפכה לאחד ממאפייני הסדרה, שלבסוף התיקון מתבצע, בדרך כלל, על ידי מתן בעיטה או מכה עם פטיש לחלק המקולקל.
בעונה של שנת 2005 חדר הבקרה עוצב בהתייחס לאמור לעיל, מתוך ניסיון להראות שהוא בנוי מחלפים - חלק מהידיות הן משקולות נייר או משאבות אופניים.
לטארדיס יש מנגנונים המופעלים טלפתית על ידי הדוקטור.
מערכות צפייה מאפשרות לנוסעים בטארדיס לצפות במה שמתרחש מחוץ לחללית על גבי מסך המצוי בחדר הבקרה.בפרקים הראשונים של הסדרה היו בחדר הבקרה מכונות המייצרות מזון ומשקה - אולם מכונה זו נעלמה בעונה השנייה של הסדרה (ונאמר שלטארדיס יש מטבח).
לטארדיס שדה כוח המגן עליה מפני התקפה חיצונית (בפרק הראשון של הסדרה המחודשת משנת 2005 מצוין כי כל צבאו של ג'ינגס חאן ניסה להיכנס אליה ולא הצליח).
מערכת המצוייה ב"חדר המנזר" (The Cloister Room ) של הטארדיס, הקרויה "פעמון המנזר" (Cloister Bell) מזהירה מפני סכנות.
המערכת הטלפתית בתוך הטארדיס מאפשרת לכל הנוסעים בה להבין שפות אחרות שישמעו לנוסעים כמו שפתם המקורית.
כאשר דונה נובל ניסתה להגיד בלטינית "ויני וידי ויצ'י" וכשמערכת הטלפתית של הטארדיס פעלה לתרגם כבר את דבריה ללטינית, נאמר שהיא נשמעת כמו וולשית.
המערכת גם מתרגמת טקסט שיראה כאילו נכתב בשפתם של הנוסעים, אבל היא לא מתרגמת כתב גליפראני.
בסוף עונה ארבע, כאשר הדוקטור החזיר את כדור הארץ מקצהו השני של היקום הוא ציין כי הטארדיס מיועדת לשישה טייסים אף על פי שהוא מטיס אותה לבדו.
ושזו הסיבה שהיא כה רועשת ומשקשקת.
ועם זאת בעונה חמש, דוקטור ריבר סונג אמרה שהדוקטור פשוט שוכח להרים את הבלמים ובגלל זה נוצר הצליל שהדוקטור חושב שהוא חיוני לנחיתה.
דוקטור ענה "אני אוהב את הצליל הזה.
בכמה פרקים של הסדרה הופיעו טארדיסים של אדוני זמן אחרים - בהם מנגנון הזיקית עובד.
צורתן החיצונית הייתה כשל שעון אורלוגין, עמוד דורי, בתולת ברזל, ואח.
טארדיס אחת יכולה להופיע בתוך טארדיס אחרת, אולם בפרק "מפלצת הזמן" נאמר כי אם טארדיס אחת תנסה לתפוס את המקום בו תופסת טארדיס אחרת בחלל ובזמן יארע פיצוץ זמן.
לעומת זאת בפרק "לוגופוליס" אויבו של הדוקטור - "המאסטר" הנחית את הטארדיס שלו סביב הטארדיס של הדוקטור - דבר שייצר לולאה - וכל טארדיס הופיע בתוך הטארדיס השנייה.
בספרים שנעשו על בסיס הסדרה נאמר כי טארדיסים מדגמים חדשים מסוגלים לירות "טורפדו זמן" המסוגל להקפיא את מטרתו לאחר פגיעה בו בזמן (ולא בחלל).
טארדיסים מדגם 102 (על פי האמור בעונה של הדוקטור השמיני) מסוגלות לקבל צורת אדם.
הטארדיס היא הסמל המזוהה ביותר על הסדרה "דוקטור הו" - ומשכך הופיע על מוצרים רבים של הסדרה.
מספר רב של דגמים של הטארדיס נבנו ונמכרו - בין כצעצועים ובין כגדלים בגודל מלא עבור מעריצים.
עם חידוש הפקת הסדרה בשנת 2005 החלה מכירה של ארון DVD בצורת טארדיס.
דגמים מקוריים של הטארדיס משנות ה-70 ממחסני ה-BBC נמכרו במכירה פומבית בדצמבר 2005 בעלות של 10,800 ליש"טים.
משטרת לונדון תבעה את ה-BBC על זכויות למכירת מוצרים בדמות תא משטרה, אך משום שהמראה מזוהה יותר עם הסדרה מאשר עם מטרתו המקורית, ה-BBC זכתה במשפט והזכויות נשארו אצלה.
בשל פופולריותה הטארדיס אוזכרה פעמים רבות גם מחוץ לסדרה.
האסטרואיד 3325 טארדיס נקרא על שמה של החללית מהסדרה.
פרויקט של סוכנות החלל האירופאית (ESA) לבדיקת עמידות בעלי חיים בחלל נקרא גם הוא טארדיס (Tardigrades In Space)
בסרט "ההרפתקאה של ביל וטד" נוסעים השניים באמצעות מכונת זמן שצורתה כצורת תא טלפון.
בסדרה הקומית "צ'למספורד 123" מופיעה לפתח הטארדיס בשנת 123 לספירה בבריטניה הרומית ורואים את דמותו של הדוקטור יוצאת לעשות את צרכיו בשיחים.
בסדרה הקומית המפץ הגדול מתנהל קרב טניס שולחן בגלל טארדיס.
הטארדיס היה שמה של תוכנה משנות ה-90 אשר ניהלה שרתי אינטרנט (צלמית ההפעלה שלה הייתה תא משטרה כחול).
מאז שנת 1986 כל תחנות העבודה מסוג יוניקס של חברת סאן מיקרוסיסטמס נקראים "טארדיס".
- מוביל אווירי רומני בע"מ) היא חברת התעופה הלאומית של רומניה.
97% ממניות החברה שייכים למדינה (משרד התחבורה הרומני).
בסיס החברה הוא נמל התעופה הבינלאומי אנרי קואנדה שבאוטופן.
חברת התעופה מפעילה קווים סדירים פנימיים ובינלאומיים לאירופה ולמזרח התיכון.
מקור החברה הוא עוד ב-1920 כאשר נוסדה חברת התעופה הרומנית-צרפתית CFRNA.
החברה השתמשה במטוסים צרפתיים להסעת נוסעים ודואר, מפריז לבוקרשט, תוך חניות ביניים בערים האירופיות שבדרך.
ב-1925 הפכה העיר גאלאץ ליעד הפנימי הראשון של החברה.
ב-1930 שינתה החברה את שמה ל-LARES.
ב-1937 התאחדה LARES עם חברת התעופה המתחרה SARTA.
ב-8 באוגוסט 1945 נוסדה החברה בתצורה הנוכחית כחברה משותפת רומנית-סובייטית בשם TARS וב-18 בספטמבר 1954 שינתה החברה את שמה לשם הנוכחי, TAROM.
בראשית שנות ה-60 נכללו ביעדי החברה בירות אירופה, וב-1966 ביצעה החברה את הטיסה הטרנס-אטלנטית הראשונה.
מ-1974 ביצעה החברה טיסות סדירות לשדה התעופה קנדי בניו-יורק.
עם הקמת הגוש הקומוניסטי לאחר סיום מלחמת העולם השנייה הצטיידה החברה במטוסים מתוצרת סובייטית, אולם לאחר קריסת ברית המועצות ב-1991 ציידה טארום את הצי שלה במטוסים מתוצרת מערבית.
ב-29 באוקטובר 2016 הוציאה החברה משירות את שני מטוסי האיירבס A310 המיושנים שלה.
בדומה לחברות תעופה לאומיות אחרות במזרח אירופה פעילות החברה הצטמצמה בעשור השני של המאה ה-21, בעקבות כניסה מאסיבית של ויז אייר וריאנאייר לפעילות רומניה.
כך למשל ב-2010 היו לטארום 26 מטוסים מתוכם 17 מטוסי סילון.
וב-2024 היו לה 14 מטוסים מתוכים 8 מטוסי סילון.
החברה מפעילה 6 טיסות שבועיות מנמל התעופה הבינלאומי הנרי קואנדה לנמל התעופה בן-גוריון.
החברה המשיכה להפעיל טיסות לישראל במהלך מלחמת חרבות ברזל, גם שחברות אחרות השעו את טיסותיהן לישראל.
טארום היא אחת מחברות התעופה הזרות הוותיקות ביותר שפועלות בישראל עוד מ-1968.
אסון התעופה הגדול ביותר של החברה התרחש ב-31 במרץ 1995, כאשר טיסה 371 אשר בוצעה באיירבוס A310-324 (YR-LCC) בקו בוקרשט-בריסל התרסקה שתי דקות לאחר המראתה.
כל 60 נוסעי המטוס ואנשי הצוות נספו.
הטאראסק (tarrasque) הוא מפלצת אגדית הקשורה לסיפורה של מַרְתָּא הקדושה.
כמו כן, זהו השם בו כינו הצרפתים ששלטו אז בווייטנאם יצור ימי אגדי שנטען כי חי במימי מפרץ הא לונג.
בשנת 2008 הכיר ארגון אונסק"ו בתהלוכות שבהן נישאים פסלי ענק (כולל טאראסק) בערים בצרפת ובלגיה כמורשת תרבותית בלתי מוחשית.
אגדה מספרת כי הטאראסק היה מפלצת ששכנה באזור נרלוק (Nerluc) שבפרובאנס, וזרעה הרס רב באזור.
תושבי העיר שהתנצרו, בצערם על שעשו למפלצת המאולפת, שינו את שם העיר לטאראסקון.
סיפורו של הטאראסק דומה לסיפור "היפה והחיה" או "קינג קונג".
גם כאן אישה הוליכה שולל והחלישה את המפלצת, שנהרגה כשהוחזרה לציוויליזציה.
בכל יום ראשון אחרון של חודש יוני, נערך פסטיבל לזכר הטאראסק וטארטרין, הדמות הראשית בספרו של אלפונס דודה, "טארטרין מטאראסקון".
במשחק מבוכים ודרקונים הטאראסק הוא המפלצת החזקה ביותר, ולמעשה קיימים דיונים בשאלה האם ניתן להרוג טאראסק וההגדרה המילונית שלו במשחק היא בלתי ניתן להבסה.
הטאראסק ידוע כמפלצת קלאסית, אחת ויחידה, בעלת מאפיינים פיזיים גבוהים לעומת יכולות מנטליות ירודות במיוחד.
הטאראסק אינו מחונן באינטליגנציה גבוהה, אך חמוש בשיניים, טפרים, קרני נגיחה וזנב, כאשר כלי נשקו העיקרי הוא הנשיכה, אשר עוצמתה עולה על כל התקפת נשיכה הקיימת בעולם החי.
לאחר נשיכה טאראסק מסוגל לבלוע בשלמות כל יריב בגודל ענק או פיל אפריקני.
הטאראסק יכול להפיל אימה על כל יצור אשר מביט בו תוקף או מסתער, ולעיתים הוא מסוגל לרוץ מהר מכל אדם, למרות שמהירותו לרוב נמוכה משל האדם הממוצע.
לטאראסק יש יכולת הגנה גבוהה מפני קסם, ולמעשה כל השפעות הקסם שאינן אזוריות (קליעים, קרניים וחרוטים, אך לא כדורי אש או סופות קרח) נהדפות מעורו המלוטש כזכוכית.
אם לטאראסק נגרם נזק, הוא לרוב יהיה מסוגל לחדש את איבריו ולרפא מפצעיו.
מעבר להכל, לטאראסק יש חושים חדים ביותר.
טארה דונה ריד היא שחקנית ודוגמנית עבר אמריקאית.
ריד נולדה וגדלה בעיירה ווייקוף (אנ'), ניו ג'רזי, בתם של דונה (לבית בנט) ושל תומאס ריד, אשר שניהם היו מורים ובעלי מעון לטיפול באנשים או ילדים הזקוקים להשגחה במשך היום.
אביה עבד גם בין היתר בוול סטריט.
ריד היא הבכורה מתוך ארבעה ילדים, יש לה אחים תאומים צעירים (קולין ופטריק) ואח נוסף בשם טום.
היא למדה בבית הספר הקתולי סנט אליזבת', בחטיבת הביניים דווייט אייזנהאואר, בתיכון רמפו, בתיכון ג'ון קנדי בגרנדה הילס וסיימה את לימודיה באקדמיית בארנסטבל, תיכון אלטרנטיבי.
היא למדה גם בבית הספר המקצועי לילדים (אנ') במנהטן, יחד עם שחקנים אחרים כמו כריסטינה ריצ'י, ג'רי אוקונל, שרה מישל גלר, דונלד פייז'ון ומקולי קאלקין.
ריד החלה לשחק בגיל תשע בשעשועון "משחק ילדים", והופיעה בלמעלה מ-100 פרסומות כולל "Jell-O", "מקדונלד'ס", "Crayola" ומילטון בראדלי.
כנערה, היא הופיעה ב"הצלצול הגואל: הכיתה החדשה", "כל ילדיי".
לאחר שעברה להוליווד בשנת 1997, ריד עברה לסרטים ושיחקה בסרט הפולחן "ביג לבובסקי" (1998).
באותה שנה היא הופיעה גם ב"משחקי פיתוי" וב"אגדה עירונית".
ריד זכתה להצלחה רבה כאשר גילמה את דמותה של ויקי הבתולה בסרט "אמריקן פאי" (1999), שגרף מעל 102 מיליון דולר בארצות הברית.
בהמשך ריד כיכבה בסדרה של סרטים לא מוצלחים כמו ו"הנשים של ד"ר טי".
בשנת 2002 שיחקה לצד ראיין ריינולדס ב"יחצ"ן המסיבות".
היא חזרה למסך הקטן כדמות משנה בסדרת הקומדיה "סקראבס".
היא הופיעה לצד אשטון קוצ'ר בסרט "הבת של הבוס שלי", שקיבל ביקורות שליליות ועבורו היא הייתה מועמדת בקטגוריית שחקנית המשנה הגרועה ביותר והזוג הגרוע ביותר בפרס פטל הזהב.
ריד גילמה את הדמות הראשית בסרט האימה "לבד בחשיכה".
הסרט נקטל בידי המבקרים, וריד קיבלה מועמדות לפרס פטל הזהב עבור השחקנית הגרועה ביותר.
ריד צילמה תוכנית משלה עבור ערוץ E!, "Wild On Tara Reid", (שונה לאחר מכן ל-"Taradise"), תוכנית שמציגה חופשות של אנשי החברה הגבוהה; התוכנית עלתה באוקטובר 2005 ובוטלה בפברואר 2006, עקב רייטינג נמוך, לאחר שרק 8 מתוך 14 פרקים שודרו.
בין השנים 2007–2008 הופיעה בסדרה של סרטים המיועדים לווידאו, בהם "7-10 Split", "If I Had Known I Was a Genius", ו-"Clean Break".
היא גם גילמה את הדמות הראשית בסרט האימה "Vipers".
ב-2011 גילמה את דמותה של בוני במותחן "The Fields".
באותה שנה השתתפה גם בתוכנית המציאות "האח הגדול VIP" בגרסה הבריטית שלה, אך הודחה ממנה לאחר שלושה שבועות.
ב-2012 חזרה לסדרת סרטי הקולנוע "אמריקן פאי" שבזכותם התפרסמה, והופיעה בסרט "אמריקן פאי: האיחוד".
ריד גם עיצבה קו בגדים בשם "Mantra", עם המעצבים דון אד הארדי וכריסטיאן אודיגייר, שיצא לחנויות בשנת 2009. ב-2010 הופיעה ריד על שער המגזין "פלייבוי".
במרץ 2000 החלה לצאת עם מנחה הטלוויזיה קרסון דיילי (אנ'), הם חלקו דירה בניו יורק והם התארסו ב-29 באוקטובר 2000. ביוני 2001, ריד ודיילי נפרדו.
ב-18 בינואר 2010, בן זוגה של ריד, מייקל אקסטמן, יזם אינטרנט גרמני, הציע לה נישואים במסעדת The Little Door בלוס אנג'לס.
על פי הדיווחים, בני הזוג תכננו לערוך טקס אינטימי בקיץ 2010. ב-20 באפריל דווח כי החתונה בוטלה והקשר ביניהם הסתיים.
ב-14 באוגוסט 2011, נציג מטעמה אישר למגזין "פיפל" שריד ואיש עסקים הדני מייקל ליילאנד, נישאו יום לפני כן ביוון לאחר תשעה חודשים של זוגיות.
עם זאת, ליילאנד הכחיש זאת, באומרו שהוא לא היה בקשר עם טארה מאז פברואר.
מאוחר יותר אושר על ידי ריד כי היא נישאה לאיש העסקים הבולגרי זאקרי קהיוב, אך גם כאן התברר שהם לא נישאו רשמית.
בשנים 2013–2014 היא הייתה בזוגיות עם המוזיקאי הישראלי ארז אייזן, חבר להקת אינפקטד מאשרום.
בשנת 2017, ריד יצאה עם איש העסקים טד דאניק.
Quarantineד"ר ג'קי איינסליגם מפיקה בפועלDoggmenלאקיThe Faction of a Hitmanמליסהגם מפיקה בפועל
שנה סדרה תפקיד הערות 1994 הצלצול הגואל: הכיתה החדשה סנדי פרק: "Squash It" 1995 ימי חיינו אשלי 13 פרקים 1996 קליפורניה דרימס שרה פרק: "Graduation Day"2000G vs Eהשותפה של לואיספרק: "Underworld" 2003–2005 סקראבס דני סאליבן 11 פרקים 2004 Quintuplets גברת פולי פרק: "Teacher's Pet"2005–2006Taradiseמנחהתוכנית מציאות ב
גם מפיקה בפועל2019הבניםעצמהפרק: "The Innocents"2nd Chance for Christmasמוניקה לאבסרט טלוויזיה של הולמרק2020The Wrong Cheerleader Coachהמאמנת יוזסרט טלוויזיה של Lifetime2023רוחות רפאיםעצמהפרק: "Trevor's Body"
טארו אסו (ביפנית: 麻生太郎; נולד ב-20 בספטמבר 1940) הוא פוליטיקאי יפני שכיהן כראש ממשלת יפן ה-92. אסו, חבר בית הנבחרים בדיאט היפני מאז שנת 1979, ושר החוץ לשעבר, נבחר ב-22 בספטמבר 2008 למחליפו של יאסואו פוקודה כמנהיג המפלגה הליברלית-דמוקרטית של יפן.
יומיים לאחר מכן נבחר על ידי בית הנבחרים לראש ממשלת יפן.
בבחירות הכלליות שנערכו באוגוסט 2009 נחלה מפלגתו מפלה ואסו הוחלף בראשות הממשלה על ידי יוקיו הטויאמה.
לאחר ההפסד התפטר אסו מתפקידו כמנהיג המפלגה.
בדצמבר 2012 מונה לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה.
הוא כיהן בתפקיד גם בקבינט של יושיהידה סוגה ועד אוקטובר 2021.
אסו, נולד בעיר ליזוקה שבמחוז פוקוקה למשפחה נוצרית קתולית בעלת קשרים ענפים בשלטון היפני.
אביו עמד בראש קונצרן תעשייתי לייצור בטון והיה מקורב לראש ממשלת יפן קאקוי טאנאקה ואמו היא בתו של ראש הממשלה לשעבר שיגרו יושידה.
אחותו הצעירה של אסו נישאה לבן המשפחה הקיסרית היפנית.
ב-1963 סיים אסו תואר ראשון באוניברסיטה בטוקיו ויצא ללימודים מתקדמים באוניברסיטת סטנפורד בארצות הברית.
לימודים אלו נקטעו על ידי משפחתו שחששה כי יעבור תהליך של אמריקניזציה, אסו חזר ליפן, ועבר משם ללמוד בבית הספר לכלכלה של לונדון.
לאחר שעבד כשנתיים במכרות יהלומים בסיירה לאון, החל אסו ב-1966 לעבוד בחברה המשפחתית, הוא כיהן כנשיא חברת המכרות אסו מ-1973 ועד 1979. במקביל, טיפח את הקריירה הספורטיבית שלו כקלע מצטיין, ואף היה חבר במשלחת היפנית לאולימפיאדת מונטריאול (1976).
אסו נבחר לראשונה לבית הנבחרים היפני (הבית התחתון), באוקטובר 1979, מאז נבחר עוד שמונה פעמים רצופות.
מסוף 1988 ועד יוני 1989 שימש כסגן שר לענייני חינוך, ספורט, מדע ותרבות, בנובמבר 1996 מונה לשר זוטר לתכנון כלכלי, תפקיד אותו החזיק במשך כשנה, וב-2001 מונה לשר זוטר לענייני כלכלה ומדיניות פיסקלית.
ב-2003 צורף לקבינט של ג'וניצ'ירו קואיזומי כשר לענייני פנים ותקשורת, ובאוקטובר 2005 מונה לשר החוץ של ממשלת יפן, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2007. אסו החזיק בקו נוקשה וניצי במדיניות החוץ של יפן כלפי שכנותיה במזרח אסיה, קוריאה הצפונית וסין.
ב-2006 התמודד אסו בבחירות הפנימיות לראשות המפלגה הדמוקרטית ליברלית אך הפסיד לשינזו אבה, שאף נבחר לראש הממשלה ה-90 של יפן.
לאחר התפטרותו של אבה, התמודד אסו שוב על ראשות המפלגה, אך הפסיד ליאסואו פוקודה בבחירות שנערכו בספטמבר 2007.
באוגוסט 2008 מינה פוקודה את אסו למזכ"ל המפלגה, ולאחר שפוקודה התפטר מתפקידו, נבחר אסו למחליפו בראשות המפלגה ברוב גדול.
בהצבעות שנערכו ב-24 בספטמבר 2008 בדיאט היפני, הפסיד אסו בבית העליון הנשלט בידי האופוזיציה, אך בחירתו בבית התחתון הביאה למינויו כראש הממשלה הבא של יפן.
אסו הוא ראש הממשלה הקתולי הראשון בתולדות יפן, לאחר בחירתו הכריז כי על יפן לנקוט בצעדי חירום כלכליים, ועלייה להרחיב את פעילותה בתחום המלחמה בטרור באזור האוקיינוס ההודי.
למחרת ההפסד הודיע אסו באופן רשמי על פרישתו מהנהגת מפלגתו
לאחר חזרתה של המפלגה הליברלית דמוקרטית לשלטון, בדצמבר 2012, מונה אסו לשר האוצר והמשנה לראש הממשלה שינזו אבה.
באוקטובר 2025 החל לכהן כסגן נשיאת המפלגה הליברלית-דמוקרטית, ימים אחדים לאחר היבחרה של סנאה טאקאיצ'י לנשיאות המפלגה.
טארו אסו נשוי לשיקקו, בת למשפחת פוליטיקאים בעצמה.
הוא ידוע כחובב מאנגה מושבע.
טאראס גריגוריביץ' שבצ'נקו (באוקראינית: Тарас Григорович Шевченко; 9 במרץ 1814 – 10 במרץ 1861) היה צייר ומשורר אוקראיני.
נחשב למייסד של הספרות האוקראינית ואף של השפה האוקראינית המודרנית.
שבצ'נקו נולד בכפר מורינצי, ליד זבניהורודקה בגוברניית קייב במשפחה של איכר - צמית של בעל אדמות מקומי.
אימו נפטרה בשנת 1823 ואביו התחתן כבר באותה שנה, שנית.
אימו החורגת של טאראס הצעיר התייחסה אליו בנוקשות, והוא היה נתון להשגחתה של אחותו.
בשנת 1825 נפטר אביו והוא החל להתפרנס מעבודות מזדמנות.
בשנת 1829 הוא התחיל לשרת את בעל האחוזה שבה התגורר, תחילה כעוזר טבח ולאחר מכן כעוזר כללי.
בעל האחוזה ראה את משיכתו לציור ואישר לו ללמוד ציור בווילנה.
כאשר הם עברו לסנקט פטרבורג, הוא מסר את הנער להמשך לימודי ציור לאחד הציירים.
בשנת 1836 במהלך שיעורי ציור בגן הקיץ הוא הכיר אמן אוקראיני ודרכו את האמנים אלכסיי ונציאנוב, קארל ברולוב וואסילי ז'וקובסקי.
הם הבחינו מיד בכישרון הגדול של הנער והיו מעוניינים לשחרר אותו ממעמד הצמיתות.
השחרור היה קשה, כי הסכום שבעליו דרש תמורת המהלך היה גבוה מאוד.
בסופו של דבר סוכם שקארל ברולוב יצייר דיוקן של ואסילי ז'וקובסקי שיימכר וסכום המכירה שהוערך בכ-2500 רובל יועבר לבעליו של הנער תמורת שחרורו.
המהלך נעשה ב-22 באפריל 1838. באותה שנה שבצ'נקו התחיל ללמוד באקדמיה לציור בסנקט פטרבורג.
זו הייתה תקופת הזהר של שבצ'נקו.
בשנת 1840 הוא פרסם ספר שירים "קובזר" (Кобзарь) ובשנת 1842 את הפואמה "היידמקים" (Гайдамаки), המנציחה את תנועת ההיידמקים.
במהלך 5 שנים פורסמו ספרים נוספים.
בתקופת הלימודים באקדמיה לציור הוא קיבל מספר מדליות כסף על ציוריו - בשנת 1839 עבור ציור נוף, בשנת 1840 עבור ציור שמן ובשנת 1841 מדליה נוספת.
בשנת 1842 הוא גם צייר תמונת שמן, שהיא היחידה ששרדה עד היום.
בשנת 1843, עם סיום לימודי ציור הוא חזר לאוקראינה.
יש לציין שמבקרי ספרות רוסים לא אהבו את השירה האוקראינית של שבצ'נקו, ולעומת זאת באוקראינה שיריו התקבלו באהבה גדולה.
בשנת 1846, בהיותו בקייב הוא התקרב לקבוצת צעירים בעלי נטיות לאומניות ובדלניות אוקראיניות.
חברי הקבוצה נעצרו וקבלו עונשים שונים.
שבצ'נקו קיבל את העונש החמור ביותר - הוא נשלח לאורנבורג לשירות כפוי בצבא, תוך איסור לצייר ולחבר שירים.
לפי השמועות, הקיסר היה תחילה מוכן להקל על עונשו של שבצ'נקו, אך כאשר נודע לו שבשיריו שבצ'נקו מציין את המגבלות הפיזיות של הקיסרית הוא התרגז מאוד ולא היה מוכן לשמוע על ההקלות.
הקיסר אמר "ייתכן ויש לו סיבות להיות נגדי, אך למה זה מגיע לאשתי".
שבצ'נקו סבל מאוד בשרות הצבאי במבצר הקטן בעיר אורסק.
הוא כתב מספר מכתבים לניקולאי גוגול, ואסילי ז'וקובסקי ואחרים.
כולם ניסו לעזור לו, אך ללא הצלחה.
בשנת 1848 ו-1849 הוא השתתף בחקר ימת אראל והפיקוד המקומי הרשה לו לצייר תמונות נוף לצורכי מדע.
כאשר דבר נודע לפיקוד הגבוה בסנקט פטרבורג הפיקוד המקומי קיבל הנחיות להפסיק את ההקלות.
שבצ'נקו בעצמו נשלח למבצר נידח עוד יותר, הפעם בנובואלכסנדרובסקי.
במקום נידח זה הוא היה עד ל-2 באוגוסט 1857.
בשנת 1857, מיד לאחר שחרורו הוא התחיל לנסוע לסנקט פטרבורג.
לאור נטיותיו לאלכוהוליזם, בריאותו וכישוריו כבר לא היו כמו בעבר.
ניסיונותיו להקים משפחה לא עלו יפה.
בשנת 1859 הוא נסע לאוקראינה והיה מעוניין לעבור לשם באופן קבוע.
הוא נפטר ממחלת מיימת שהתפתחה עקב תנאי מחיה קשים ומחלות רקע של כבד ולב.
טאראס שבצ'נקו נחשב למשורר הלאומי של אוקראינה.
ברחבי המדינה וגם מחוץ לגבולותיה מוצבים פסלים רבים של המשורר.
גריגורי גאנזבורג כתב יצירה למקהלה לפי מילים של שבצ'נקו.
בנוסף, דמותו של שבצ'נקו מופיעה על השטר של 100 הריבניה.
במרוצת שנים צולמו סרטים רבים שמוקדשים לחייו.
בין האחרונים "טאראס: השיבה" שהוקרן לראשונה בשנת 2019 ו"טולוקה" בשנת 2020.
טארגה פלוריו (באיטלקית: La Targa Florio) היה מרוץ סיבולת למרחק ארוך למכוניות ספורט אשר נערך בין השנים 1906–1977.
הטארגה פלוריו היה לחלק מרכזי באליפות העולם למכוניות ספורט בין השנים 1955–1973, ועל כן נחשב לאחד מן המרוצים היוקרתיים ביותר.
המרוץ התקיים בכבישים ציבוריים בהרי סיציליה כאשר בשנותיו הראשונות קוים במסלול המלא דרך כל האי סיציליה, ואילו בעשורים האחרונים לקיומו קוצר המסלול לאורך של 72 קילומטר ונערך מסביב לרכס הרי מדוניה בלבד אשר הוקפו 11 פעמים.
בשנת 1977 בוטל המרוץ מסיבות בטיחותיות.
מרוץ הטארגה פלוריו נוסד בשנת 1906 על ידי התעשיין האיטלקי האמיד וינצ'נצו פלוריו.
המרוץ נחשב לאחד הקשים ביותר באירופה כאשר בגרסתו המקורית כלל 3 הקפות באורך 148 ק"מ כל אחת ומרחק כולל באורך 446 ק"מ של מסלול המורכב מכבישים הרריים תלולים הכוללים עליות רבות ועקומות חדות, ובגבהים בהם נעשו לעיתים קרובות שינויים קיצוניים באקלים.
את המרוץ הראשון אשר נערך בשנת 1906 ניצח הנהג אלסנדרו קניו במהלך מרוץ שארך 9 שעות ומהירות ממוצעת של 50 קמ"ש.
עד לשנות ה-20 הפך מרוץ הטארגה פלוריו לאחד מן מרוצי המכוניות החשובים ביותר באירופה, כאשר בשנים אלו עדיין לא נוסד מרוץ 24 השעות של לה מאן.
בשנת 1953 נוסדה תחרות אליפות העולם למכוניות ספורט של הפדרציה הבינלאומית לרכב (FIA) כאשר החל משנת 1955 ועד לשנת 1973 היווה מרוץ הטארגה פלוריו חלק מרכזי באליפות העולם.
את מרוץ 1955 ניצחה קבוצת מרצדס בנץ לאחר שזכתה בשני המקומות הראשונים, הצוות הראשון כלל את הנהגים סטרלינג מוס ופיטר קולינס, והצוות השני כלל את הנהגים חואן מנואל פנג'יו וקרל קלינג.
במהלך שנות קיומו של המרוץ נעשה שימוש במספר גרסאות של מסלולים.
נקודת הזינוק והסיום של המרוץ הייתה בקומונה צ'רדה.
הקפת המסלול נערכה נגד כיוון השעון וכללה שינויי גובה של החל מ-600 מטרים ועד לירידה לגובה פני הים מהעיירה קלטבוטורו לעיירה קולסאנו.
נהגים רבים העידו כי רמת הקושי של מסלול מרוץ הטארגה פלוריו הייתה חסרת תקדים וחוויית הנהיגה האתגרית לא דמתה לאף מסלול אחר בעולם מלבד הנורבורגרינג, מסלול המרוצים הארוך ביותר בעולם (22.8 ק"מ) אשר תוכנן ונבנה לשם כך במיוחד.
לשם השוואה רוב מסלולי המרוצים שנבנו מכילים עד כ-20 פניות כאשר הנורבורגרינג בתצורתו המלאה מורכב מ-174 פניות ואילו מסלול הטארגה פלוריו מורכב מ-2000 פניות בתצורת הגרנדה, 1300 פניות בתצורת מסלול מדיאו ו-800 פניות בתצורת פיקולו.
טאראס בולבה הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1962 המבוסס על חלק של רומן בשם זה מאת ניקולאי גוגול.
גוגול כתב את הרומן לראשונה ב-1835. הוא מתבסס על עובדות היסטוריות של המלחמות בין העות'מאנים, הקוזאקים והפולנים בסוף המאה ה-16. הדמויות בספר הן ספרותיות, פרי דמיונו של גוגול.
המהדורה הראשונה הייתה פרו אוקראינית ובלחץ השלטונות הרוסים הוא פרסם גרסה שנייה ב-1841 עם מוטיבים רוסים לאומיים.
הפולנים בזו לקוזקים וראו בהם עם נחות שיודע רק ללחום.
השנאה ביניהם הייתה גם דתית, הפולנים היו קתולים והקוזאקים היו אורתודוקסים.
הקוזאקים ראו ביהודים משתפי פעולה עם הפולנים וערכו פוגרומים נוראים בהם.
גוגול האנטישמי לא חסך תיאורים של הרג יהודים והטבעתם בנהר.
בסרט לא מוזכרים היהודים כלל, כן לא מוזכר מותו של טאראס בולבה בקרב.
הסרט צולם בארגנטינה בסיוע צבא ארגנטינה ויש בו סצנות מרהיבות של קרבות עם מאות פרשים לוחמים.
הפולנים מתוארים כמתורבתים בעוד שהקוזאקים חוגגים במסיבות הפרועות שלהם.
טוני קרטיס המגלם את בנו של טאראס בולבה היה בן 37 בעת צילום הסרט וצעיר רק ב-5 שנים מאביו אותו גילם יול ברינר.
הוא מתאהב בנערה פולנית אותה שיחקה השחקנית האוסטרית קריסטין קאופמן שהייתה צעירה ממנו ב-20 שנה.
במשך ההסרטה הם התאהבו, נישאו והולידו שתי בנות.
המלחין פרנץ וקסמן היה מועמד לפרס אוסקר ופרס גלובוס הזהב על הלחנת הפסקול המקורי של הסרט.
קרב גדול מתחולל בין העות'מאנים והפולנים.
הפולנים עומדים להפסיד אבל לפתע מופיעים הקוזאקים בראשותו של טאראס בולבה (יול ברינר) ומניסים אותם.
כעת דורש בולבה מהפולנים את זכויותיהם של הקוזאקים בסיץ' הזפורוז'י אבל הפולנים בוגדים בהם ומניסים אותם אל ההרים.
לאחר מספר שנים נולדים לטאראס שני בנים: אנדרי (טוני קרטיס) ואוסטאפ (פרי לופז).
טאראס מחנך אותם להיות לוחמים אבל לבסוף מחליט לשלוח אותם ללמוד במנזר פולני בקייב כדי שיילמדו את אורחות הפולנים ויידעו יותר טוב איך להילחם בהם.
בקייב זוכים האחים ליחס משפיל מצד הסטודנטים הפולנים.
אנדריי נפגש עם נטליה, בתו של המושל הפולני (קריסטין קאופמן), מתאהב בה ומחזר אחריה.
דבר זה גורם לעימות בין האחים לבין הפולנים בראשותו של אחיה של נטלי.
בקרב שמתחולל דוקר אוסטאפ את אחיה של נטליה ושני האחים מצליחים בקושי להימלט מהעיר ולהגיע לחווה של אביהם.
הפולנים מציעים שוב לקוזאקים להצטרף אליהם בקרבות בארצות הבלטיות.
אנדריי מתנגד כי יודע את אופיים האמיתי של הפולנים אך לאחר שהוא מואשם בפחדנות, הוא מצטרף ללוחמים.
בינתיים משנה טאראס בולבה את דעתו, הוא נפגש עם מפקד הצבא הפולני ליד דובנו ומחליט להתקיף.
הפולנים נסוגים לדובנו והקוזאקים מטילים מצור על העיר.
בעיר יש רעב כבד ומגפות.
לאנדריי נודע שנטליה נמצאת בעיר.
הוא נקרע בין התחייבותו לקוזאקים ובין אהבתו לנטליה הפולניה.
הוא מתגנב בלילה לעיר, פוגש בנטליה ושניהם מנסים לברוח בהסתתרם מעל עגלה הנושאת את המתים מחוץ לעיר אך הם נתפסים ונאסרים.
נטליה מועלית על המוקד מול תאו של אנדריי.
הפולנים מציעים לאנדריי שאם הוא רוצה להציל אותה עליו להוביל יחידה של פולנים למקום שבו ריכזו הקוזאקים את השוורים כדי להכניס אותם לעיר המורעבת.
מבחינת אנדריי זו בגידה אבל הוא מחליט להציל את אהובתו הפולניה.
הוא יוצא בראש יחידה לבוש בגדי לוחם פולני.
הקוזאקים מתקיפים אותם ואנדריי נופל בשבי.
הוא מתייצב לפני טאראס המוכיח אותו על בגידתו והורג אותו ביריית רובה.
בינתיים תוקפים הפולנים את צבא הקוזאקים.
הקוזאקים משיבים מלחמה והודפים את הפולנים לעבר קניון עמוק אליו הם נופלים אל מותם עם סוסיהם.
טאראס בולבה מחליט לקבור את אנדריי בדובנו ומבטיח כי ינהג בתושבי העיר יותר טוב מהפולנים.
באפריל 2009 יצא לאקרנים סרט רוסי בעל אותו שם.
סרט זה מתחיל מחזרתם של אנדריי ואוסטאפ לביתו של אביהם, טאראס, ומסתיים במותו של טאראס בולבה.
בסרט זה נטליה אינה מועלית על המוקד אלא יולדת את בנו של אנדריי, אנדריי בוחר להצטרף לפולנים בשל אהבתו שנטליה, ונרצח על ידי אביו טאראס, ואוסטאפ נלכד על ידי הפולנים והם מוציאים אותו להורג בנוכחות אביו.
בסרט רוסי זה, הקוזאקים, האוקראינים והרוסים מקבלים זהות ומייצגים כולם את ה"קומורדשיפ" (החברות) ואת הכנסייה האורתודוקסית (פראבוסלאבית) במאבקה בקתולים.
בסרט זה ישנם מוטיבים אנטישמיים רבים שהופיעו אצל גוגול ונשמטו מהמהדורה האמריקנית של 1962. היהודים מתרפסים, מלשינים, חמדניים ותחמנים.
טראגט סנטר הוא היכל ספורט במיניאפוליס שבארצות הברית.
ההיכל מכיל 19,356 מקומות ישיבה והוא משמש לתחרויות ספורט (בעיקר כדורסל), הופעות ואירועים שונים.
באולם עושות שימוש קבוצות הכדורסל מינסוטה טימברוולבס ומינסוטה לינקס.
העבודות להקמת ההיכל החלו ב-1988, לכבוד ייסודה של קבוצת הכדורסל מינסוטה טימברוולבס, וצירופה לליגת ה-NBA.
העבודות הסתיימו ב-1990 ולאחר חניכת האולם נהרס מאט סנטר, ששימש בתור אולם הספורט המרכזי של העיר עד אז.
טאראשה (באוקראינית: Тараща, טאראשצ'ה; ביידיש: טאַראַשטשע) היא עיירה אוקראינית הנמצאת כ-100 ק"מ דרומית לעיר הבירה קייב.
טאראשה נוסדה בשנת 1709 תחת שלטון קוזאקי, כאשר השטח היה בשליטה של האיחוד הפולני-ליטאי.
בסוף המאה ה-18 ועד 1941 התקיימה בעיר קהילה יהודית (שטעטל).
כיום מונה העיירה כ-10,000 תושבים ביניהם אף יהודים.
למרות זאת, חיי הקהילה היהודית עצמה אינם קיימים, משום שרוב היהודים נרצחו על ידי הנאצים במהלך מלחמת העולם השנייה.
בשנת 1709 המלך הפולני אוגוסט השני נתן לקולונל קוזאקי בשם אנטוני בלינדובסקי את האזור להקמת הכפר כתגמול על הגנת העיר לובלין במלחמה מול השוודים.
בשנת 1711 המלך השוודי קרל ה-12 החריב את העיירה טאראשה עד היסוד.
מאוחר יותר הקולונל אנטוני בלינדובסקי כבש את האזור שוב ושיקם אותו.
משנת 1722 ניתן למקום מעמד של עיירה.
העדות הראשונה להתיישבות יהודית במקום הייתה כבר בשנת 1765. באותה העת הקהילה היהודית מנתה כ-100 תושבים.
במהלך השנים גדלה האוכלוסייה ובאמצע המאה ה-19 מנתה הקהילה כ-1,300 תושבים.
בשלהי המאה ה-20 מספר התושבים היהודים בעיירה הגיעה לשיאו ומנה כ-5,000 איש.
הקהילה היהודית גדלה כתוצאה מתנאי חיים ורווחה טובים, עד לכיבוש הנאצי.
לקהילה היהודית בעיירה היו מספר מוסדות יהודיים עיקריים וחשובים, כגון: חדר תלמוד תורה, ישיבה, בית ספר יהודי לבנים ובית קברות.
כיום הקהילה היהודית הצטמצמה באופן משמעותי ומונה רק שבע נפשות.
הצבא הגרמני הנאצי השתלט על העיירה ביולי 1941. מיד לאחר הכיבוש הוקם הגטו היהודי ברחוב טאראשה.
היהודים הוכרחו לענוד טלאי צהוב, נאסר עליהם לקנות מזון והגרמנים העבידו אותם בעבודות כפייה.
חלק מיהודי העיירה ברחו כך שנשארו כ-1,200 יהודים בקהילה.
בשלב זה החל גל של רציחות ושל הוצאות להורג של יהודים על ידי הגרמנים הנאצית והמשטרה המקומית.
האקציות הגדולות ביותר התרחשו באוגוסט 1941 בהם נלקחו היהודים ליער הסמוך שם אולצו היהודים לחפור בורות גדולים, אליהם נכנסו קבוצות של אנשים (ביניהם גם נשים וילדים) שנורו למוות על ידי חיילים גרמנים נאצים.
סך הכל נרצחו בעיירה כ-1,000 יהודים במשך ארבעה חודשים.
ריאיון עם תושב העיירה נוצרי שגדל בעיירה וניצל במהלך מלחמת העולם השנייה.
בעדותו הוא מספר על פעולתם של הגרמנים בבורות הירי:
עדותו של בוריס ז שהיה עד ראייה למתרחש באקציה הגרמנית בעיירה:
בית הקברות היהודי הוקם סמוך לעיירה.
בעקבות ההצטמצמות של הקהילה היהודית בעיירה משמעותו של בית הקברות הפכה לזניחה עבור תושבי המקום הנוצרים והוא הוסב על ידם לשטח מרעה לעדרי פרות.
רוב המצבות ששרדו מוזנחות ומעט מאוד יהודים, קרובי משפחה של בני הקהילה הוותיקים, עולים אל הקברים על מנת להניח פרחים ולהתייחד עם זכר קרוביהם.
אברהם זלטוצבטוב (גולדפרב)- גנרל-לויטננט יהודי בחיל האוויר הסובייטי .
אנטולי אלכסנדרוב- מדען, אחד הממציאים של הכוח הגרעיני הסובייטי.
כיום מונה העיירה כ-10,000 תושבים, ביניהם רק שבעה יהודים.
במאה השנים האחרונות לא חל שינוי בעיירה, ונותרו בה מבנים ציבוריים עתיקים, כגון: בית הקברות, בית הכנסת שלא נמצא בשימוש, בשל מחסור במניין והישיבה אשר הפכה לבנק.
מקורות ההכנסה של תושבי העיירה הם מסחר, מזון וריהוט.
בעיירה קיימת תחנת רכבת, מספר מרכזי עסקים ואף קבוצת כדורגל בשם "סטארק" אשר הוקמה בשנת 1954.
טאראס מיקולאיוביץ' סטפננקו (באוקראינית: Тарас Миколайович Степаненко; נולד ב-8 באוגוסט 1989 בכפר וליקה נובוסילקה שבמחוז דונצק) הוא כדורגלן אוקראיני המשחק בעמדות הקשר בקבוצת איופספור מליגת העל הטורקית ובנבחרת אוקראינה.
סטפננקו החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל מטאלורג זפוריז'יה.
בשנת 2010 חתם על חוזה של 5 שנים עם קבוצת שחטאר דונצק.
בשנת 2015 חתם ל-5 שנים נוספות בקבוצה.
בשנת 2008 זומן סטפננקו לנבחרת הנוער של אוקראינה, שיחק במדיה 4 משחקים.
בהמשך עבר לנבחרת הצעירה, בשורותיה השתתף ב 27 משחקים, הבקיע שער 1. בשנת 2011 היה בסגל הנבחרת באליפות אירופה לנבחרות צעירות.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק סטפננקו מאז נובמבר 2010. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
הוא היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2016 והשתתף בכל שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
טארה ליי קאליקו (נולדה ב-28 בפברואר 1969) היא אמריקאית שעקבותיה נעלמו בעיר מגוריה בלן שבניו מקסיקו ב-20 בספטמבר 1988. מקרה ההיעלמות של קאליקו הוא מהידועים ביותר בארצות הברית והמתוקשרים שבהם, בין היתר בתוכנית של אופרה וינפרי.
ביולי 1989 נתגלתה תמונת פולארויד בחניון בעיירה פורט סיינט ג'ו בפלורידה ובה נראים אישה צעירה וילד אזוקים כשפיהם מכוסה במסקינג-טייפ, לאור זיהוי האישה כקאליקו בידי אמה הערכת החוקרים היא שקאליקו נחטפה והוחזקה במקום כלשהו בידי החוטף שלה.
ב-20 בספטמבר 1988 יצאה קאליקו מביתה בשעה 9:30 בבוקר לרכיבה על אופניים לאורך כביש 47 של מדינת ניו מקסיקו.
היא נהגה לרכוב לאורך הכביש הזה בכל בוקר ולפעמים מלווה באמה, פטי דואל.
פטי הפסיקה לרכב בכביש הזה לאחר שחשה שעוקב אחריה רוכב אופנוע.
היא הציעה לטארה לשאת עמה אלה אך בתה סרבה להצעה ואמרה לאמה כי אם היא מאחרת לחזור הביתה עד 12 בצהריים לקראת משחק טניס שתכננה עם בן זוגה ב-12:30, אז כדאי שאמה תצא עם רכבה לאסוף אותה.
דואל ראתה שטארה בוששה לבוא ונסעה לחפש אותה, כשלא איתרה אותה בכביש 47 יצרה קשר עם המשטרה המקומית.
חקירה נפתחה ובמהלכה אותרו הווקמן סוני של טארה והקלטת שמע שלה האזינה לאורך הכביש, אמה הציעה כי ייתכן וטארה שנחטפה סימנה את השביל של התקדמות החוטף שלה עם פיזור האובייקטים האלה.
כמה עדי ראייה דיווחו כי ראו את טארה רוכבת על אופניה בכביש 47 אך אופניה לא נמצאו בחקירת המשטרה.
איש לא ראה את חטיפתה אך היו עדים שטענו כי ראו טנדר בצבע בהיר (אחד העדים טען כי זה היה טנדר של חברת פורד מדגם 1953) עם תא מטיילים שנסע בעקבותיה.
ב-15 ביולי 1989 אישה שחנתה בחניון של מכולת בעיירה פורט סיינט ג'ו בפלורידה מצאה בשובה מהקניות תמונה של אישה צעירה וילד השוכבים אזוקים על מיטה כעל פיהם הודבק נייר דבק שחור מצולמים בידי אדם לא ידוע.
התמונה הייתה זרוקה במקום חניה שלפני כן אוכלס בידי ואן נטול חלונות של חברת טויוטה בצבע לבן.
לדבריה ברכב נהג אדם משופם בשנות ה-30 לחייו, המשטרה העמידה מחסומים בכבישי העיר אך הרכב או החשוד מעולם לא נלכדו או זוהו.
לדברי מומחים לצילום מהמשטרה התמונה צולמה לאחר מאי 1989 מכיוון שרק אז החל שיווק סרט הצילום שבו הופקה התמונה.
אמה של טארה זיהתה את האישה שבתמונה כבתה רק "מבוגרת יותר ובלי איפור", היא גם ציינה לחוקרים כי לאישה המצולמת יש צלקת על ברכה הימנית כמו שהייתה לטארה לאחר פציעה שקרתה לה בתאונת דרכים וכי הספר שליד האישה המצולמת, "אודרינה המתוקה שלי" של ו.
אנדרוז, היה הספר החביב על בתה.
הסקוטלנד יארד הסכים עם ההצעה כי האישה בתמונה היא טארה קאליקו אך המעבדה הלאומית לוס אלאמוס דחתה את ההצעה, וה-FBI טען כי התמונה "לא ברורה מספיק".
המשטרה האמינה כי הוא נדד מהמחנה מסיבה לא ברורה ומת כתוצאה מהתייבשות.
ב-12 באוגוסט הגיע לעיתון "הסטאר" של אותה העיר מכתב נוסף מאלבקרקי שנשלח לפי חותמת הדואר ב-10 באוגוסט והכיל תמונה של ילד (לא ברור אם זה אותו הילד) עם ציור של מלבן שחור על פיו.
שום מכתב מבין השלושה לא הכיל כתובת החזרה במידה ותחול טעות במשלוח אך הם נלקחו על ידי ה-FBI לחקירה נוספת בתקווה שימצאו עליהם סימני DNA או טביעות אצבע.
לא ברור האם יש קשר למקרה של התמונה המפורסמת או להיעלמותה של קאליקו.
בזמן שנשלחו התמונות המטרידות יצרה קשר עם הרשויות אישה שהזדהתה כ"מתקשרת" (לפי דיווחים אחרים: מגדת עתידות) וביקשה למסור עדות בנושא קאליקו.
לדבריה, כשהייתה צעירה עבדה במועדון חשפנות בקליפורניה ופגשה שם נערה שברחה מביתה, היא טענה שהנערה לבסוף הסתבכה ונרצחה אך הייתה בטוחה כי הייתה זו טארה קאליקו.
המשטרה ניסתה לאתר את הנרצחת באזור שבו לכאורה נקברה אך לא מצאו דבר.
שתי תמונות פולארויד נוספות שהכילו את מי שנחשדת כקאליקו צצו לאורך השנים ופורסמו בציבור.
התמונה הראשונה נתגלתה באתר בנייה בעיירה מונציטו שבמחוז סנטה ברברה בקליפורניה.
התמונה הראשונה הייתה מטושטשת אך נראתה בה אישה כשנייר דבק מכסה את פיה ומאחוריה נראה בד עם דוגמת פסים בצבע כחול שדמתה לזו שהייתה לכרית בתמונה מהחניון.
בדיקת מומחי התמונה העלתה כי התמונה פותחה על פילם שהיה קיים רק החל מיוני 1989.
התמונה השנייה הכילה אישה שנקשרה קלות בגאזה ועיניה כוסו בעוד גאזה כשמשקפיים שחורות גדולות מכסות אותן, ולצדה יושב גבר שנדמה שיושב כנוסע ברכבת של חברת אמטרק.
מומחי התמונה הציעו כי הפילם בתמונה השנייה לא היה קיים עד פברואר 1990. אמה של טארה חשדה שהאישה בתמונה הראשונה הייתה בתה והאמינה כי התמונה השנייה היא מתיחה.
אחותה של טארה הסכימה עם הצעת הזיהוי של אמה אך הוסיפה כי הנשים בתמונות דומות לאחותה ו"קחו בחשבון שזה נהפך לקשה לשלול או לאשר תמונות חשודות לאחר המון תמונות שהמשטרה ביקשה מאיתנו לבחון".
עשרים שנה לאחר ההעלמות, רנה ריברה, השריף של מחוז ולנסיה, ביקש למסור לתקשורת מסר ובו טען כי הוא יודע מה עלה בגורלה של קאליקו, לדבריו כמה נערים שהכירה עקבו אחריה עם הטנדר בזמן שרכבה ואז קרתה תאונת דרכים לא ברורה דיו ובה נפגעה טארה, שנפטרה לאחר מכן.
הנערים חששו לגורלם ודאגו להסתיר את שארע.
השריף הוסיף כי הוא יודע את שמות המעורבים במקרה אך ללא גופה אין לו אפשרות להוציא נגדם צו מעצר ולהתחיל בחקירה משפטית.
הוא לא שחרר את המידע שהוביל אותו למסור את ההודעה לתקשורת והתיק של טארה קאליקו נשאר פתוח.
אביה החורג של קאליקו, ג'ון דואל, התראיין לתקשורת וטען כי אם אין ברשותו אמצעים לבסס את טענותיו היה אסור על השריף להוציא הודעה כזו לתקשורת מלכתחילה שזורה תקוות שווא.
באוקטובר 2013 הוקם צוות של שישה אנשים לחקור את המקרה מחדש.
ב-2016 יצא עדכון לתקשורת כי המידע שגיבשה המשטרה מעיד כי מספר נערים, ובהם האקס של קאליקו, תכננו לחטוף ולאנוס אותה, ולאחר מכן לרצוח אותה.
שום אדם לא נעצר לאחר הפרסום הזה.
לאחר ההודעה של המשטרה רצו צוות יוצרי דוקומנטרי לאסוף כספים כדי להפיק סרט על המקרה ולראיין את מי שמסר את המידע למשטרה אך משתפי הפעולה עם המשטרה הוטרדו וקיבלו איומים על חייהם וסירבו להתראיין והסרט לא יצא לפועל.
היוצרים התריעו בפני הרשויות מדינת אריזונה, בה שהו באיסוף כספים, כי יש מישהו בעיר מגוריה של קאליקו שמחבל בחקירה או מסתיר משהו ומנסה להשאיר את התיק "קר".
טארון אגרטון הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון וולשי, זוכה פרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר והיה מועמד לשני פרס באפט"א לקולנוע ולפרס הגראמי.
הוא ידוע בעיקר בזכות תפקידיו בסרטים "קינגסמן: השירות החשאי", "קינגסמן: מעגל הזהב" והתפרסם בדמותו של רובין הוד בחידוש לסרט "רובין הוד" ובדמותו של אלטון ג'ון בסרט המוזיקלי "רוקטמן".
אגרטון נולד בעיירה בירקנהד, מרזיסייד בצפון-מערב אנגליה להורים מליברפול.
שמו הפרטי הוא וריאציה של "טארון", שפירושה "רעם" בשפה הוולשית.
אביו ומשפחתו מנהלים מלונית קטנה ואמו עובדת בשירותי הרווחה.
הוא בילה את ילדותו המוקדמת בחצי האי ויראל, לפני שמשפחתו עברה לשאנוויירפושגוונגיש, שבאי הוולשי אנגלסי, שם למד בית ספר יסודי.
אגרטון עבר עם משפחתו לאברסטווית' כשהיה בן 12. למרות שנולד באנגליה, אגרטון מחשיב את עצמו כוולשי, מדבר עם מבטא וולשי והוא גם דובר וולשית.
הוא בוגר האקדמיה המלכותית לדרמה, שם הוא סיים את לימודי המשחק ב-2012.
אגרטון הופיע לראשונה ב-2011 עם תפקיד קטן בשני פרקים של סדרת הטלוויזיה לואיס בתפקיד ליאם ג'יי.
מאוחר יותר, הוא היה לשחקן ראשי בסדרה של רשת Sky1 "העשן".
בשנת 2014 אגרטון גילם את אגזי, בן חסותו של הארי הארט (קולין פירת'), בסרטו של מת'יו ווהן "קינגסמן: השירות החשאי" ובסרט ההמשך שלו, "קינגסמן: מעגל הזהב".
בשנת 2014 אגרטון כיכב בסרט "עדות נעורים", המבוסס על סיפור חייה של ורה בריטיין.
ב-2015, הודיע אגרטון שהוא יככב בגרסה מחודשת של "מועדון המיליארדרים".
בשנת 2016 כיכב בסרטו של דקסטר פלטשר; "אדי הנשר" לצד יו ג'קמן.
עבור תפקידו, אגרטון היה מועמד לפרס השחקן הטוב בדרמה של בחירת הנוער.
בשנת 2019 אגרטון כיכב בתור הזמר אלטון ג'ון בסרט המוזיקלי-ביוגרפי "רוקטמן" בבימויו של דקסטר פלטשר.
הוא למד לנגן בפסנתר עבור התפקיד ושר בלייב בכל טייק במהלך הצילומים.
הסרט יצא לאקרנים במאי 2019, זכה לביקורות חיוביות, ועבור הופעתו בסרט הוא זכה לשבחים.
וושינגטון פוסט כתבו עליו על אגרטון כי "הוא מפעיל כוח יציב, כריזמטי מיוחד", בעוד ואניטי פייר תיארו את הופעתו כ"ניואנסית ומציגה אינטליגנציה רגשית בעודו משוחרר, נישא בלהט ובזריזות".
אגרטון זכה בפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי על הופעתו.
הוא גם היה מועמד לפרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד ראשי וקיבל מועמדות לפרס גראמי לאלבום אוסף הפסקול הטוב ביותר.
באותה שנה, אגרטון קריין את גרסת ספר האודיו של האוטוביוגרפיה של ג'ון, אני, והשניים אף הופיעו על הבמה יחד מספר פעמים.
בשנת 2022 החל לשחק במחזה "Cock" מאת המחזאי מייק ברטלט שהועלה ב"תיאטרון השגרירים" של וסט אנד.
הוא סומן כאחד מחמישים הגברים הבריטיים האופנתיים של מגזין GQ ב-2015 ו-2016.
שנה סרט תפקידהערות2014עדות נעוריםאדוארד בריטןקינגסמן: השירות החשאיגארי "אגזי" אונוויןמועמד לפרס באפט"א לכוכב העולה
מועמד לפרס סאטורן לשחקן הטוב ביותר2015אגדת האחים קרייאדוארד "טדי המשוגע" סמית' 2016אדי הנשרמייקל אדוארדסלשיר ג'ונידיבוב 2017 קינגסמן: מעגל הזהבגארי "אגזי" אונווין / גלאהד2018 רובין הודרובין הוד מועדון הכסףדין קרני2019רוקטמןאלטון ג'וןפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט קומדיה או מוזיקלי
מועמד פרס גילדת שחקני המסך לשחקן הטוב ביותר (אנ')
מועמד לפרס גראמי לאלבום אוסף הפסקול הטוב ביותר2021לשיר 2ג'ונידיבוב2022טטריסהנק רוג'רס2024בידוּק (אנ')אית'ן קופק2025She Rides Shotgunנייט מק'ולסקיגם מפיקTBAApex
שנה סדרה תפקידהערות2013לואיסליאם ג'יי2 פרקים2014The Smokeדניס "אסבו" סיוורסתפקיד ראשי; 8 פרקים2018גבעת ווטרשיפעל-אהריירהדיבוב; 4 פרקים2019הקריסטל האפל: עידן המרדריאןתפקיד ראשי; 10 פרקים2020-2019עמק המומיניםמומינטרולדיבוב; 26 פרקים2022ציפור שחורהג'יימס קיןמיני-סדרה
מועמד פרס אמי לבידור בפריים טיים לשחקן ראשי במיני סדרה או בסרט טלוויזיה (אנ') (2023)2025עשןדייב גודסן9 פרקים
טאראס וולודימירוביץ' מיכאליק (באוקראינית: Тара́с Володи́мирович Миха́лик; נולד ב-28 באוקטובר 1983 בעיירה לוביישוב שבמחוז ווהלין) הוא כדורגלן עבר אוקראיני ששיחק בעמדות הקשר אחורי.
נכון ל-2023 מאמן את קבוצת נוער של המועדון ווהלין לוצק.
מיכאליק החל את קריירת הכדורגל שלו במועדון הכדורגל צסק"א קייב בגיל 17. את משחקו הראשון במדי הקבוצה שיחק באביב 2002. עד לעונת 2004/2005 שותף במשחקי הליגה בעיקר כשחקן מחליף.
בתחילת העונה המדוברת הפך לשחן קבוע בהרכב צסק"א.
בקיץ 2005 הושאל לקבוצת הוברלה אוז'הורוד ששיחקה אז בליגת העל של אוקראינה.
באחד ממשחקי העונה שיחק מול קבוצת הצמרת של הליגה - דינמו קייב.
במהלך המשחק הוא הרשים את מאמני דינמו וקיבל הצעה לעבור לשורותיה.
באביב 2006 הוא חתם על חוזה ל-5 שנים בדינמו קייב.
מיכאליק שיחק בשורות דינמו עד יוני 2013. הוא זכה עם הקבוצה בשתי אליפויות ובשני גביעי המדינה.
ב-18 ביוני 2013 חתם בקבוצה הרוסית לוקומוטיב מוסקבה ושיחק בה במשך 6 עונות, במהלכן זכה ב-3 גביעי רוסיה ובאליפות אחת.
בקיץ 2019 עזב את לוקומוטיב ועבר לשחק בקבוצה האוקראינית ווהלין לוצק.
באוגוסט 2020 הודיע על פרישה ממשחק פעיל.
מיכאליק זומן לנבחרת הצעירה של אוקראינה בשנת 2004. הוא שיחק 10 משחקים בשורות הנבחרת.
שותף בכל חמשת משחקיה של הנבחרת בטורניר וזכה עמה במדליית הכסף.
בנבחרת הלאומית של אוקראינה משחק מיכאליק מאז אוגוסט 2006. משחקו הראשון במדי הנבחרת היה משחק ידידות מול .
מיכאליק היה בסגל נבחרת אוקראינה ליורו 2012. הוא השתתף בשניים מתוך שלושת משחקי הנבחרת בתחרות.
מאז הטורניר לא זומן יותר לנבחרת.
בינואר 2021 החל לאמן את קבוצת המילואים של המועדון ווהלין לוצק.
מקום שני באליפות אירופה בכדורגל עד גיל 21: 2006
טאראסקוזאורוס (שם מדעי: Tarascosaurus; מילולית: "לטאת הטאראסק") הוא סוג דינוזאור תרופוד ממשפחת האבליזאוריים אשר חי בצרפת ואולי גם ספרד לפני 70–80 מיליון שנה.
הוא קרוי על שם המפלצת טאראסק, מין מפלצת טורפנית שמוצאה מאזור פרובאנס.
מאובני הדינוזאור התגלו באזור פרובאנס-אלפ-קוט ד'אזור, בצרפת ב-1991 וכללו שלדים חלקיים, בעיקר של הרגליים.
תחילה סברו שהם מאובני מגלוזאורוס אך בהמשך התברר שהם היו שונים.
כמה חוקרים רואים בו טקסון מוטל בספק עקב מיעוט הממצאים לזיהויו.
יצור זה היה קרוב למג'ונגזאורוס והיה בעל גולגולת קצרה שנועדה לרסק עצמות.
עצם הירך שהתגלתה הגיע לאורך 22 ס"מ ועצם הירך הגיע לאורך 32 ס"מ.
אורך הדינוזאור עצמו הגיע ל-2.5-3 מטרים.
ככל הנראה הוא היה היחיד שבבני המשפחה שנמצא בחצי הכדור הצפוני, למעט הבטסוכוס (Betasuchus) ייתכן ששויך למשפחה וחי בהולנד.
דינוזאור זה הופיע בסדרה כוכב הדינוזאורים שם נראים מספר פרטים שתוקפים עדר של מגיארוזאורים והורגים פרט אחד.
טארו או טארוט הצרפתי הוא משחק קלפים ל־3–5 שחקנים ומבוסס על משחק קלפים סטנדרטי בתוספת קלפי טארוט.
משחקי קלפים הופיעו באירופה בסוף המאה הארבע עשרה באיטליה או קטלוניה.
קלפי הטארוט העתיקים ביותר המוכרים היום נוצרו עבור משפחת ויסקונטי ממילאנו במחצית הראשונה של המאה החמש עשרה.
המילה הצרפתית tarot (טארו) מגיע כנראה מן האיטלקית tarocco (ברבים tarocchi).
בתחילת המאה השש עשרה משחק הטארו הצרפתי מגיע לצרפת.
המשחק מוזכר ב־1534 על ידי רבלה בגרגנטואה ופנטגרואל והמשחק נמצא באופנה עד 1650, באותה תקופה המשחק היה משחק לשלושה משתתפים.
לאחר מכן נראה שהמשחק איבד מהפופולריות שלו והוא חוזר לאופנה במהלך המאה השמונה עשרה.
הקלפים שונים במקצת ונקראים הטארו של מרסיי.
תפוצת הקלפים והמשחק עצמו התרחבו לקראת שנת 1950 ובשנת 1973 הוקמה הפדרציה הצרפתית לטארו (Fédération Française de Tarot).
הפדרציה עיגנה את החוקים המודרניים של המשחק ובמשחקים שהיא מארגנת משחקת כמעט ורק בקלפים עם הסימונים הצרפתיים.
קלפי המשחק הם גרסה מודרנית מהמאה ה־19 של "קלפי הטארו של מרסיי".
חפיסת קלפי טארו מכילה 78 קלפים:
חמישים ושישה קלפים מחולקים לארבע עשרה קלפים בכל אחת מארבע הסדרות: תלתן , יהלום , לב , עלה .
בכל אחת מהסדרות מתווסף אביר בין המלכה לנסיך.
עשרים ואחד קלפים ממוספרים (atout - אטו): אלו קלפים שיש להם עדיפות על הקלפים הרגילים.
המספר מציין את הכוח של כל קלף, מהחזק ביותר (21) ועד החלש ביותר (1, נקרא "קטן").
ה"סליחה", קלף מסומן בכוכב המייצג נגן מנדולינה.
במשחק הטארו, המספרים הקיצוניים, 21 ו-1, וקלף ה"סליחה", הם שלושת הקצוות, נקראים גם "oudlers".
סביב שלושת הקלפים האלה מבוססת כל האסטרטגיה של משחק הטארו.
78 קלפים אלו מגיעים יחד לסך של 91 נקודות לפי החשבון הזה:
קלף אחד רגיל והשני צריך להיות "קצה", קלף מלוכה (מלך, מלכה, אביר, נסיך) או קלף רגיל.
כל זוג קלפים, קצה וקלף רגיל שווים 5 נקודות.
כל זוג קלפים, קלף מלוכה (לפי סדר יורד מלך, מלכה, אביר ונסיך) וקלף רגיל שווים 5, 4, 3, 2 נקודות, בהתאמה.
כל זוג קלפים רגיל שווה נקודה אחת.