tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא שימש סגן יושב ראש המפלגה השמרנית באזור סטפורדשייר, יושב המפלגה בעיר סטוק-און-טרנט, ויושב המפלגה במחוז דרבישייר דיילס.
ב-2010 נבחר לנציג מחוז דרום סטפורדשייר בבית הנבחרים.
הוא נבחר לתקופות כהונה נוספות בב-2015 וב-2017.
בבית הנבחרים כיהן חבר הוועדה לענייני צפון אירלנד, שימש יושב ראש השדולה לנושא מחלת ה-ALS וחבר השדולה לענייני עיצוב.
באוקטובר 2011 מונה לעוזרו של השר לענייני צפון אירלנד, בספטמבר 2012 מונה לעוזרו של השר לענייני תחבורה, וב-2014 מונה לעוזרו של ראש ממשלת בריטניה דייוויד קמרון.
במאי 2015 מונה לחבר במועצה המלכותית.
ביולי 2016 מונה על ידי ראש הממשלה תרזה מיי למצליף הראשי של המפלגה השמרנית בבית הנבחרים.
לאחר בחירות 2017 מונה על ידי מיי להוביל את השיחות להרכבת קואליציה עם המפלגה היוניוניסטית הדמוקרטית.
בנובמבר 2017, לאחר התפטרותו של שר ההגנה מייקל פאלון בשל טענות על התנהגות מינית בלתי-הולמת מ-2002, מונה ויליאמסון במקומו לאחר ששימש כמצליף הקואליציה בווסטמינסטר.
במאי 2019 פיטרה אותו ראש הממשלה מיי מתפקיד שר ההגנה בטענה כי הדליף מידע מהמועצה לביטחון לאומי לתקשורת, טענה שויליאמסון הכחיש.
ביולי 2019 מונה לשר החינוך בקבינט של בוריס ג'ונסון הוא כיהן בתפקיד עד ספטמבר 2021. באוקטובר 2022 מונה לשר ללא תיק הנוכח בישיבות הקבינט תחת ראש הממשלה רישי סונאק, הוא נאלץ להתפטר כעבור כחודש בעקבות האשמות להתעמרות מצדו.
ויליאמסון נשוי לג'ואן והם הורים לשתי בנות.
באוגוסט 2016 מונה למפקד במסדר האימפריה הבריטית.
גאווין מוגופה הוא ג'ודוקא בוטסוואני אשר מתחרה בקטגוריית המשקל עד 60 ק"ג.
הוא התחרה באולימפיאדת ריו דה ז'ניירו 2016 והודח בסיבוב השני לאחר שהפסיד לפאבל פטריקוב הצ'כי.
גאווה הוא סרט דרמה קומית-היסטורית להט"בי-בריטי משנת 2014, שנכתב על ידי סטיבן ברספורד ובוים על ידי מתיו וורצ'וס.
הסרט, אשר עלילתו מבוססת על סיפור אמיתי, מציג קבוצה של אקטיביסטים הומואים ולסביות שגייסו כספים כדי לסייע למשפחות שנפגעו משביתת הכורים בבריטניה ב-1984, מה שבסופו של דבר הביא להקמת לסביות והומואים למען הכורים.
שיתוף הפעולה בין הלהט"בים לבין הכורים היה שונה מכל דבר אחר שהיה קודם לכן, ובסופו של דבר אף נחל הצלחה רבה.
הסרט הוקרן במסגרת Directors' Fortnight של פסטיבל הקולנוע בקאן בשנת 2014, וזכה בפרס Queer Palm.
התסריטאי סטיבן ברספורד אמר כי יחד עם הבמאי מתיו וורצ'וס בכוונתו ליצור עיבוד תיאטרוני של הסרט למחזמר.
הסרט היה מועמד לפרס גלובוס הזהב לסרט הטוב ביותר - קומדיה או מוזיקלי, ולפרס באפט"א עבור הסרט הבריטי הטוב ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר (אימלדה סטונטון) וסרט הביכורים הטוב ביותר של תסריטאי, במאי או מפיק בריטי.
לאחר צפייה בדיווח חדשות בטלוויזיה על שביתת הכורים, האקטיביסט הלהט"בי (בן שנצר) מבין שהמשטרה הפסיקה להטריד את הקהילה הגאה מכיוון שתשומת ליבה נמצא במקום אחר.
באופן ספונטני הוא מארגן דליים לאיסוף תרומות עבור הכורים במהלך מצעד הגאווה בלונדון.
מעודד מההצלחה, הוא מקים את "לסביות והומואים למען הכורים" (בראשי תיבות: LGSM).
בין חבריו הראשונים של הארגון ניתן למנות את ג'ו "ברומלי" קופר (ג'ורג' מקיי), סטודנט צעיר בן 20 ובארון, ואת גתין וג'ונתן (אנדרו סקוט ודומיניק וסט בהתאמה), זוג הומואים בוגרים, בעלי חנות ספרים המשמשת כמפקדה של הארגון.
LGSM מתמודדת עם התנגדות מצד איגודים שונים של כורים, שאינם מעוניינים שיחברו אליהם.
גם בתוך הקהילה הגאה ישנה התנגדות, שכן יש החשים הסתייגות מלסייע לכורים, אשר בעבר התעללו בהם.
מתוסכלים מחוסר ההיענות של האיגודים, הפעילים הגאים מחליטים במקום זאת לקחת את התרומות שלהם ישירות לכפר כורים קטן, אונולווין שבויילס.
דאי דונובן (פאדי קונסידיין), דובר הכורים באונולווין, מגיע ללונדון לפגוש את בעלי בריתם החדשים.
דונובן, שלא ידע שמדובר בארגון להט"בי, נרתע בהתחלה, אך לבסוף מביע את הכרת התודה שלו בנאום קצר ורהוט שהוא נושא בגיי בר מקומי.
באונולווין, קבוצת התמיכה של הנשים, בהובלת (אימלדה סטונטון) ומורין בארי (ליסה פלפרי), מתלבטת האם להזמין את חברי LGSM לכפר כהוקרת תודה.
המחנה של הפינה תומך בהבעת תודה מצד כולן, אולם המחנה של מורין סבור שהומוסקסואליות היא תועבה.
המתנדבת החדשה (ג'סיקה גאנינג) פועלת בלהט בעד ההזמנה, ומבקשת להצטרף לוועד.
כאשר חברי LGSM מגיעים לאונולווין, הם זוכים לקבלת פנים צוננת.
למחרת, ג'ונתן מייעץ לשאן אודות חוקים נגד הטרדה והתעללות משטרתית, ובהתאם לעצתו - היא צועדת לתחנת המשטרה ודורשת לשחרר כורים שנעצרו שלא כדין.
רבים מביניהם מכירים תודה ל-LGSM שסייעו בשחרורם, ושתי הקבוצות מתחילות אט אט להיפתח אחת אל השנייה ולהתקרב זו לזו.
מורין, המוצאת את עצמה מחוץ לעניינים, יוצרת קשר עם צהובון מקומי, ומדווחת על המצב האונולווין.
לאחר שהסיפור מתפרסם, וכולל שמות גנאי כלפי הקהילה הלהט"בית, הכורים חשים מושפלים, וקוראים להצבעה באם לקבל את תמיכת LGSM.
בלונדון, מארק מעודד את חבריו לאמץ את שמות הגנאי שהופיעו בצהובון, והוא מארגן מסיבת התרמה במועדון מקומי, בהשתתפות ברונסקי ביט.
אל המסיבה מגיעים דאי, הפינה ומספר מנשות אונולווין.
מארק נתקל בטים (ראסל טובי), מאהבו לשעבר, ומגלה שהוא חולה סופני באיידס.
באירוע ההתרמה "Pits and Perverts" ("כורים וסוטים") מותרמים אלפי לירות שטרלינג עבור אונולווין.
עם זאת, מורין מצליחה להקדים את הצבעת האיגוד נגד קבלת תרומות מ-LGSM בשלוש שעות, וללא נוכחותם של דאי או הפינה, שעדיין נמצאים בלונדון, המחנה של מורין זוכה בהצבעה.
גתין מותקף באלימות ומאושפז בבית חולים.
בעל כורחו, ג'ו יוצא מהארון בפניו הוריו, לאחר שאלו מוצאים בחדרו תמונות שלו מאונלווין, והם מאלצים אותו לעזוב את LGSM.
במרץ 1985 מסתיימת שביתת הכורים.
הכורים של אונלווין מתאספים יחד כדי לחזור לעבודתם.
ג'ו רואה את החדשות ומתגנב לאונלווין כדי להביע את תמיכתו, שם הוא נתקל במארק.
מארק מתעמת עם ג'ו הסודות ששמר מהוריו.
משפחתו השמרנית של ג'ו חשה מושפלת כאשר שאן מסיעה את ג'ו הביתה, והוא מחליט לעזוב את הבית.
בבוקר מצעד הגאווה ב-1985, מארק חוזר לקבוצה ומתנצל על נטישתו.
הוא מוביל את LGSM למצעד, שם מצטרפים אליהם מאות כורים במפגן של הזדהות.
סצנת הסיום חושפת כי לאחר האירועים המתוארים בסרט, מפלגת הלייבור שילבה במצעה מאבק למען זכויות להומואים ולסביות, בעקבות לחץ האיחוד הלאומי של עובדי הכרייה, שאן נבחרת לאחר מכן לפרלמנט ו נפטר מאיידס שנתיים אחר כך.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות חברי לסביות והומואים למען הכורים בן שנצר מייסד לסביות והומואים למען הכורים.
ג'ו גילגון מייקל "מייק" ג'קסון חברו הטוב ביותר של מארק.
פיי מרסיי סטפני "סטף" צ'יימברס הלסבית היחידה מבין מייסדי לסביות והומואים למען הכורים.
דומיניק וסט ג'ונתן בלייק בן זוגו של גתין.
האדם השני בבריטניה שאובחן כנשא HIV.
אנדרו סקוט גתין רוברטס בן זוגו של ג'ונתן.
ולשי המתגורר בלונדון, מאחר שנודה מהכפר בו נולד וגדל לאחר שיצא מהארון 16 שנה קודם לכן.
פרדי פוקס ג'ף קול גבר נשי, שהופך לפופולרי בקרב הילדים של אונלווין.
כריס אוברטון רג'י בלנרהשט בן זוגו של ריי.
ג'ושוע היל ריי אלר בן זוגו של רג'י.
ג'ורג' מקיי ג'ו "ברומלי" קופר חבר פיקטיבי בלסביות והומואים למען הכורים.
חברות קבוצת התמיכה של הנשים אימלדה סטונטון חברת ועד השביתה.
ג'סיקה גאנינג אשתו של מרטין.
ליז וייט מרגרט דונובן אשתו של דיי.
ניה גווין גייל פריצ'רד אשתו של אלן.
מנה טראסלר גוון חברה מבוגרת בקבוצה.
אלמנתו של ויליאם, שהיה כורה.
ליסה פלפרי מורין בארי אלמנה, גיסתו של קליף, מתנגדת לשיתוף פעולה עם LGSM.דמויות נוספות ביל ניי קליף בארי ממנהיגי איגוד הגברים.
פאדי קונסידיין דייוויד "דיי" דונובון ממנהיגי איגוד הגברים.
רודרי מייר מרטין ג'יימס ממנהיגי איגוד הגברים.
סופי אוונס דבי תומאס קרינה פרננדס סטלה לשעבר חברה בלסביות והומואים למען הכורים, אשר פרשה מהם והקימה קבוצה משלה לנשים בלבד.
ג'סי קייב זואי בת זוגה של סטלה.
מוניקה דולן מריון קופר אמא של ג'ו.
מתיו פלין טוני קופר אבא של ג'ו.
אולוון מד אמא של גתין, שבתחילה התכחשה לו בשל היותו גיי.
קייל ריס קרל אוונס כורה שמבקש מג'ונתן שיעורי ריקוד.
ג'ק באגס גארי חברו של קרל, שגם הוא מבקש שיעורי ריקוד.
ג'יימס תומאס מנהיג איגוד הכורים.
דדי דייוויס אישה מבוגרת בבינגו ראסל טובי טים חבר של מארק.
הסרט הוקרן בהקרנת בכורה בפסטיבל הקולנוע בקאן 2014, שם זכה בפרס ה-"קוויר פאלם" ("Queer Palm").
הסרט הוקרן גם בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו בשנת 2014, כאשר הוושינגטון פוסט מדווח כי הסרט "פופולרי מאוד בקרב צופי הקרנות הטרום-בכורה ופסטיבלי הקולנוע".
הוא שוחרר לבתי קולנוע ברחבי בריטניה ב-12 בספטמבר 2014. בצרפת הסרט יצא ב-17 בספטמבר.
הפצת הסרט בבריטניה ובצרפת נעשתה על ידי Pathé.
חברת CBS Films רכשה את זכויות ההפצה של הסרט בארצות הברית.
בארצות הברית, הסרט הופץ בהקרנה מוגבלת ב-26 בספטמבר 2014, והוקרן בניו יורק, לוס אנג'לס וסן פרנסיסקו.
מחלוקות ציבוריות בנוגע להפצת הסרט בארצות הברית
בממלכה המאוחדת, המועצה הבריטית לסיווג סרטים (British Board of Film Classification) קבעה כי הצפייה בסרט תוגבל לגילאי 15 ומעלה, בשל "שפה בוטה מדי פעם" ושתי סצנות בעלות אופי מיני, סצנה אחת במועדון גייז בו נראים גברים "לבושים בבגדי BDSM", וסצנה קומית בה חלק מהדמויות מגלות מגזין פורנוגרפי בחדר שינה.
איגוד הקולנוע האמריקאי (Motion Picture Association of America, או בראשי תיבות: MPAA) העניק לסרט דירוג R (הצפייה מתחת לגיל 17 בליווי מבוגר בלבד), הדירוג הקרוב ביותר בארצות הברית להגבלת גיל 15 שבבריטניה.
(הדבר משקף פרקטיקה נפוצה; מכון הסרטים הבריטי קובע כי "מרבית" הסרטים שבבריטניה מוגבלים לגילאי 15 ומעלה זוכים לדירוג R בארצות הברית).
האינדפנדנט פרסם מאמר המכנה את דירוג של ה-MPAA "דרקוני", בטענה כי הדירוג R, שהוא יחסית מחמיר, הוחל ספציפית על סרט זה רק בגלל תוכנו הלהט"בי.
המאמר של האינדפנדנט היווה בסיס למאמר של הגרדיאן שהרחיב את הדיון הציבורי בנושא זה עוד יותר, אם כי במאמר נפלה טעות, ונכתב כי ה-MPAA העניקה לסרט דירוג NC-17 (הצפייה לגילאי 17 ומעלה בלבד).
שגיאה זו תוקנה מספר ימים לאחר מכן.
בינואר 2015 דווח כי על גבי העטיפה החיצונית של ה-DVD של הסרט שהופץ למכירה בארצות הברית לא מוזכר התוכן הלהט"בי של הסרט.
במקום לכתוב "קבוצה של אקטיביסטים הומואים ולסביות מלונדון" נכתב רק "קבוצה של אקטיביסטים מלונדון", ודגל הגאווה הוסר מצילום שהופיע על הכריכה האחורית.
בסוף השבוע הראשון שלו, הסרט הכניס 718,778 ליש"ט בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת.
הסרט היה השלישי המכניס ביותר באותו סוף השבוע, אחרי הסרטים "לוסי" (שבמקום השני) ו"הקופסונים" (שהגיע למקום הראשון בהכנסות).
במהלך סוף השבוע השני שלו, הסרט שמר על מקומו במקום השלישי בטבלת ההכנסות בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת, עם הכנסות של 578,794 ליש"ט.
בגרדיאן דווח כי לסרט נרשמה ירידה של 12% בלבד בהכנסות בסוף השבוע השני שלו בקופות, וכי הסרט זוכה להצלחה [בהיבט מכירת כרטיסים בקופות] גם במהלך ימי אמצע השבוע, והוסיף כי "לאחר התחלה מטלטלת משהו, סרטו של מתיו וורצ'וס מציג יציבות במשיכת קהלים".
בסוף השבוע השלישי בקופות בממלכה המאוחדת, הסרט ירדה למקום השישי במצעד ההכנסות, עם הכנסות של 400,247 ליש"ט במהלך סוף השבוע.
בסוף השבוע הרביעי, הסרט צנח למקום העשירי בקופות, עם הכנסות של 248,654 ליש"ט וסך כולל של 3,265,317 ליש"ט בקופות הכרטיסים בממלכה המאוחדת.
בארצות הברית, הסרט הכניס 84,800 ליש"ט משישה בתי קולנוע בניו יורק במהלך סוף השבוע הראשון שלו.
בסוף השבוע השני שלו הסרט הוקרן בהפצה רחבה מעט יותר, שהחל מה-10 באוקטובר התרחבה גם לערים נוספות בארצות הברית.
על פי אתר האינטרנט Rotten Tomatoes, 92% מהביקורות על הסרט היו חיוביות, על פי מדגם של 127 ביקורות, עם ציון ממוצע של 7.6 מתוך 10. על פי דעת הרוב, נכתב באתר כי הסרט "כנה מבלי להיות דידקטי ומרומם בלי להיות סנטימנטלי.
גאווה הוא סרט שנועד לרצות את הקהל, והוא באמת עובד".
באתר Metacritic לסרט יש ציון של 79 מתוך 100, על סמך 36 ביקורות, מה שמעיד על "ביקורות חיוביות בדרך כלל."
ג'פרי מקנאב, מה"אינדפנדנט", כתב כי הסרט ממשיך בצעדיהם של סרטים בריטים אחרים כמו "ללכת עד הסוף", "התזמורת" ו-"בילי אליוט" כ-"סיפור שמתרחש בבריטניה, בה מעמד עובדי התעשייה מתערער".
מקנאב, שהעניק לסרט ציון של חמישה כוכבים, שיבח את התסריט על שילוב "קומדיה רחבה עם התבוננות עדינה" וציין כי הבמאי מתיו וורצ'וס "מתענג על ניגודים חזותיים" לאורך כל הסרט.
בסקירתו של מקנאב נכתב כי הסרט שמר על ההומור והנגישות שלו מבלי להכביד יתר על המידה בנוגע לנושאים אליהם הוא מתייחס.
פיטר ברדשאו, שכתב עבור "הגרדיאן" ביקורת על הסרט, תיאר אותו כ-"אמפתי וחביב".
ברדשאו שיבח את הופעותיהם של השחקנים, לרבות את "ביישנותו השקטה" של ביל ניי שגילם את קליף ואת "ההופעה המכובדת והאינטליגנטית" של פאדי קונסידיין בתפקיד דאי.
הופעתה של אימלדה סטונטון בתפקיד , שנפטרה באוקטובר 2013, נתקבלה בצורה חיובית מצד המבקרים.
ג'ופרי מקנאב כתב כי הופעתה של סטונטון בתפקיד הפינה המטריארכלית הייתה "קצת אמא קוראז' וקצת הילדה אוגדן".
הופעתו של בן שנצר בתפקיד גם כן זכתה לביקורות חיוביות.
שרלוט או'סאליבן, מבקרת עבור ה"איבנינג סטנדרד", כתבה: "שנצר הוא ניו יורקר עם רזומה בלתי מתפשר (הוא היה אחד הדברים הטובים הבודדים שהיו בגנבת הספרים) והוא פנטסטי כאן".
פול בירנס (The Sydney Morning Herald) תיאר את הסרט כ-"יבש, מפתיע, רחום, מפוקח פוליטית, מתגמל רגשית וגדוש בשחקנים גדולים שעושים עבודה טובה".
נייג'ל אנדרוס, שכתב לפייננשל טיימס, העניק לסרט כוכב אחד מתוך חמישה, ותיאר אותו כ"מצעד של טריקים וקלישאות, שנועד לשמור במשך שעתיים על שיווי משקלו על גבי חד-אופן של תקינות פוליטית".
בסקירתו של אנדרוס נכתב כי "שום דבר בהיסטוריה המודרנית אינו מדהים יותר מהמיתוג מחדש של שביתת הכורים בבריטניה כמסע צלב הירואי, במקום מאבק אחרון בעד דמגוגיה של איגודי עובדים, גזי חממה ומחלות ריאות".
במכתב תגובה שנשלח לפייננשל טיימס נטען כי הסרט מדגיש את "העקשנות" של ארתור סקארגיל במהלך השביתה.
גאווה ודעה קדומה היא סדרת טלוויזיה בריטית משנת 1958, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן שיצא לאור בשנת 1813. בסדרה משחקים אלן באדל, פמלה בינס, ג'יין דאונס, סוזן ליאל גרנט, מריאן ספנסר, ויוויאן מרטין, יו סינקלר, ויליאם סקווייר, ג'ואן קרול, ג'ון אלווין, קולין ג'יבונס, ברברה ניו וגרטה ווטסון.
הופקו שישה פרקים באורך של חצי שעה, ושודרו בשידור חי (כך היה נהוג בשידורי דרמה של ה-BBC באותה עת).
הפרקים צולמו עבור השידורים בארצות אחרות.
התסריט נכתב בידי סדריק ווליס, והמפיקה הייתה ברברה בורנהם.
ג'יין דאונס – אליזבת בנט
אלן באדל – מר דארסי
פמלה בינס – מרי בנט
סוזן ליאן גרנט – ג'יין בנט
מריאן ספנסר – גברת בנט
ויוויאן מרטין – לידיה בנט
יו סינקלר – מר בנט
ויליאם סקווייר – מר בינגלי
ג'ואן קרול – גברת גרדינר
קולין ג'יבונס – מר ויקהאם
ברברה ניו – שארלוט לוקאס
גרטה ווטסון – קרוליין בינגלי
המילטון דייס – מר גרדינר
ג'ק מיי – מר קולינס
פיליס נילסון-טרי – ליידי קתרין דה ברג
רוברט קרוסדון – קולונל פיצוויליאם
גרמי גידט – קפטן דני
הייזל יוז – ליידי לוקאס
מדולין תומאס – מרת ריינולדס
הסדרה שודרה בערוץ ABC באוסטרליה.
מבקר במגזין "The Australian Women's Weekly" כינה אותה "מענגת", ושיבח את הופעתם של ג'יין דאונס ואלן באדל.
תמונה מהסדרה פורסמה בגיליון קודם של המגזין.
תושבי המחנה קיבלו תפקיד בסרט המפורסם "אי שם באירופה (סרט)" (Valahol Európában).
המיזם של הרפובליקה נמשך חמש שנים בלבד.
פסלו של המייסד סטהלו נחנך בשנת 2009 ב־25 בספטמבר, ליום השנה ה-100 להולדתו, בכיכר פרנץ דיאק בבודפשט.
הכומר הלותרני גאבור סטהלו, הסתיר לאחר הכיבוש הגרמני את הפליטים היהודים בבתי ילדים ובמרתפים.
לעיתים קרובות הזכיר שאם ישרדו את המלחמה יקים מדינת ילדים ליתומים.
לאחר המלחמה נותרו ילדים יתומים רבים שהתארגנו בכנופיות.
כל בתי הילדים הציבוריים כבר התמלאו ויתר הילדים הופקדו לטיפולו של סטהלו.
הוא חיפש מקום למאות ילדים כבר באביב 1945. אחד מקרובי משפחתו של מנפרד וייס עזר לו והציע לפליטים את הווילות שלהם בזוגליגט.
הגדולים עברו לדרך בודקסי 48 (Budakeszi út), למה שנקרא "חוות הזאבים" (Farkastanya), הקטנים יותר הקימו את "קן הסנונית" (Fecskefészek) בבניינים הסמוכים.
בתחילה טיפל הכומר בילדים ובנערים בלבד, בהמשך גם ילדות מצאו מקלט אצלו והמספר גדל ל-700–800.
לפני הכיבוש הסובייטי שוכנו במקום ילדים של אינטלקטואלים יהודים.
לאחר מכן הגיעו למקום גם ילדי כמה קציני צבא פליטים ועובדי מדינה.
תושבי המחנה היו בין היתר המשורר אוטו סאואר (לימים אוטו אורבן), העיתונאי לימים יאנוש סילאדי; ד"ר אנדור אנדראשי, חוקר בכיר לשעבר לפיזיקה של מכון האקדמיה ההונגרית למדעים (KFKI); הנכדים של הסופר פרנץ מולנר, ילדיה של מרתה שארקזי שבעלה ג'ורג' שארקזי נספה בשואה: אדם הורבאט ומתיאש שארקוזי, גם הצייר אנדראש ראץ.
הצלב האדום השווייצרי והדני עזרו להם במזון ובריהוט, אך חברת הילדים שקיימה את עצמה קמה תחת הנחייתו של סטהלו.
לצד הלימודים בנו הילדים בית ספר, מגרשי ספורט, גידלו פירות ועבדו בסדנאות.
בספטמבר 1945 נוסדה גאודיופוליס, עיר השמחה.
ראש הרפובליקה הראשון היה כאמור באלאז' סקה, ראש הממשלה היה לאסלו קווהאזי.
את קווהאזי החליף לאסלו קודאר בתפקידו.
הילדים ארגנו את תוכניות התרבות שלהם והקימו ספרייה.
הם למדו מקצוע על בסיס בחירה חופשית, ויכלו גם לעבוד על בסיס התנדבותי.
הכסף שלהם היה גאפו-דולר, שער החליפין שלו נקבע לפי מחיר כרטיס החשמלית.
לרפובליקת הילדים הייתה גם חוקה וחוקים.
הייתה תוכחה ציבורית על יצירת אי-סדר, אך הם יכלו גם להרחיק את העבריינים החמורים יותר, אולם לעיתים נדירות היה צורך בהליך משמעתי.
בעיר השמחה מומש חופש דת מוחלט.
היה להם גם עלון בדיחות משלהם, גאפו מתי (כפרפרזה לעיתון לודאש מתי – שבועון סאטירי הונגרי בין 1945 לבין 1992).
לא רק הרעיון לסרטו של גזה רדוואני "אי שם באירופה", אלא גם רוב שחקני הילדים בסרט הגיעו מגאודיופוליס.
בשנת 1985 ערכה אריקה סאנטו סרט תיעודי על תושבי המיני-מדינה לשעבר.
שלוש שנים לאחר מכן, היא העלתה גם הצגת טלוויזיה בשם גאודיופוליס.
היצירה זכתה בפרס אירופה, כיצירת הטלוויזיה הטובה ביותר בשנת 1989.
מדינת המיקרו לא נתמכה על ידי הכנסייה ולא על ידי המדינה ההונגרית.
הם קיבלו עזרה רבה מהוועד הבינלאומי של הצלב האדום.
הרפובליקה הולאמה וחוסלה בשנת 1950.
"אזור ההר" עלון מועצת העיר של רובע 12. כתב העת.
זכרו של ראש הממשלה הראשון
העיתון בשפה האנגלית של קרן גאבור סטהלו
גאווין תומאס לת'רווד הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ידוע בשל תפקידו כניקולס סקראץ' בסדרה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה" של נטפליקס.
לת'רווד נולד ב־7 ביוני 1994 לטום לת'רווד וג'יל ריג'בי בלצר במאווי, הוואי.
הוא גדל בקליפורניה ועבר עם משפחתו לאורגון כשהיה בן 18. הוא ממוצא אירי בעיקר, והוא גם ממוצא ספרדי, אנגלי, וולשי ואינדיאני.
בנוסף למשחק, הוא מנגן על מגוון כלי נגינה בין היתר על גיטרה, יוקולילי ופסנתר.
בינואר 2021 השתתף כמושא אהבתה של סברינה קרפנטר בוידאו קליפ לשירה "Skin".
סינגל הבכורה של לת'רווד "Just For Tonight" שוחרר ב-19 בפברואר 2021.
+שנהסרטתפקידהערות2020Bad Therapyספיט2021When Todays Endניק2024מה שבפנים (אנ')דניסTBAFade to Blackספנסר
גאווין מקינטוש הוא שחקן אמריקאי.
את הקריירה המקצועית שלו מקינטוש התחיל כשחקן ודוגמן בגיל עשר, והוא ידוע בעיקר בשל הופעתו בתפקיד קונור סטיבנס בסדרת הטלוויזיה "משפחת פוסטר" של ערוץ ABC Family לשעבר.
מקינטוש נולד ב-22 במרץ 1999. הוא גדל בטוסון, אריזונה ומאוחר יותר עבר עם משפחתו להרמוסה ביץ', קליפורניה.
הוא למד בבית הספר התיכון מירה קוסטה במנהטן ביץ' וסיים את לימודיו בשנת 2016. יש לו שני אחים צעירים, גרנט וגייג' מקינטוש.
בשנת 2010 מקינטוש החל את קריירת המשחק שלו כששיחק בתפקיד ראשי בסרט הדרמה הקצר "Turns".
בין התפקידים הנוספים ששיחק בסרטים קצרים נמנים מרטין תומאס הצעיר בסרט "The Science of Death" וג'ונתן הצעיר בסרט "Breathe".
בשנת 2011 ערך את הופעת הבכורה שלו בקולנוע לצד אחיו גייג', כשהופיעו יחד בתור האחים מארק וניק פיטרסון בהתאמה בדרמת אמנויות הלחימה "Blood Games: Sanctioned to Die".
בשנת 2011, מקינטוש ערך את הופעת הבכורה שלו בטלוויזיה כששיחק בתפקיד אורח חבר בשבט הצופים של רון סוונסון בסדרה הקומית "מחלקת גנים ונוף" של NBC.
בין התפקידים הנוספים ששיחק בטלוויזיה נמנים כמה תפקידי אורח בתור ברוס, אחיו בן ה-13 של ברט, בפלאשבק משנת 1981 בסדרה הקומית "לגדל את הופ" של פוקס, ובתפקיד בראד הצעיר בפרק הפיילוט של סדרת הדרמה המדע-בדיונית "".
בשנת 2013, מקינטוש החל לשחק בתפקיד משני בסדרת הדרמה "משפחת פוסטר" של ABC Family (כיום Freeform).
בסדרה מגלם מקינטוש את חביב המעריצים קונור, ילד יפה תואר וטוב לב המפתח רגשות לילד האומנה הביישן והבודד, ג'וד אדמס פוסטר (שמגולם על ידי היידן ביירלי), מה שגורם לג'וד בן ה-13 להתחיל להטיל ספק במיניותו.
בנוסף לסרטים ולסדרות בהם השתתף, מקינטוש הופיע גם בפרסומות ארציות שונות, כולל קמפיינים בטלוויזיה עבור צמיגי גודייר, חטיף "לנצ'בלס" של חברת אוסקר מאייר , פיצה האט, רשת הקעמונאות לואו'ס והונדה.
כדוגמן ילדים ונוער של סוכנות פורד, הוא הופיע בפרסומות ובקמפיינים של מאטל, טארגט, גאפ, פורשה, האנג טן וטום טיילור בין היתר.
ב-2 במרץ 2015, שודר הפרק "Now Hear This" של הסדרה "משפחת פוסטר", בו ג'וד וקונור, דמויותיהם של ביירלי ומקינטוש, מתנשקים, מה שנחשב היה לנשיקה הלהט"בית הצעירה ביותר אי פעם בתולדות הטלוויזיה האמריקאית.
בשני ציוצים ב-29 במרץ 2015, מקינטוש הלין על החלטת יוטיוב להוסיף הגבלת גיל לגישה לסרטון של סצנת הנשיקה של הדמויות, מה שגרם לקמפיין קולני ברשתות החברתיות, ולאחר פחות מיום יוטיוב הסירה את הגבלת הגיל מהסרטון.
סצנת הנשיקה החד-מינית הצעירה ביותר של "משפחת פוסטר" דורגה במקום ה-9 מתוך 19 רגעי הלהט"ב הגדולים ביותר בטלוויזיה של שנת 2015. הנשיקה של מקינטוש וביירלי הופיעה גם ברשימת שבעת הרגעים הטובים ביותר של ABC Family בטקס The Wrap Rewind לשנת 2015.
ב-23 בדצמבר 2015 הופיע מקינטוש בפרסום של מגזין אאוט שדן בנשיקתו הגאה המפורסמת.
תחומי העניין האישיים של מקינטוש כוללים רכיבה על סקייטבורד, רכיבה על אופניים וכדורגל תחרותי, וכן שרבוט, ציור וכתיבת שירים.
מקינטוש היא הטרוסקסואל הפעיל למען זכויות ושוויון לקהילת הלהט"ב.
בנוסף, יחד עם היידן ביירלי ששיחק איתו ב"משפחת פוסטר", גאווין הוא דובר בולט נגד בריונות, ומעודד צעירים לקבל את השוני ביניהם.
הוא הביע את תמיכתו בקמפיין "Be Good to Each Other".
+שנהסדרהתפקידהערות2011מחלקת גנים ונוףוייןפרק: "Pawnee Rangers"לגדל את הופברוס בן ה-13פרק: "Burt's Parents"2013–2016משפחת פוסטרקונור סטיבנס25 פרקים2014–2016בונזפרקר בות'3 פרקים2017בושארסון4 פרקים2021צרות טובותקונור סטיבנספרק: "Klompendansen"
גאוואוונצ'לה (בהונגרית: Gávavencsellő) הוא כפר גדול במחוז סבולץ'-סטמאר-ברג שבצפון מזרח הונגריה.
כמו יישובים רבים באירופה, גם אוכלוסיית גאוואוונצ'לה קטנה עם השנים.
הכפר ואזורו מיושבים לסירוגין מאז המאה ה-13. הוא הוקם באופן רשמי בשנת 1971 מאיחוד של שני כפרים גאווה (Gáva) והכפר וונצ'לה (Vencsellő).
יהודים הגיעו לגאווה בסוף המאה ה-18, ומצאו את פרנסתם במסחר, במלאכה ובחקלאות.
בזמן הקרע ביהדות הונגריה בעקבות קונגרס יהודי הונגריה בשנת 1968 הצטרפה הקהילה לזרם האורתודוקסי.
בקהילה פעלו בית כנסת, מוסדות סוציאליים וחברה קדישא.
בשנת 1940 נשלחו הגברים עד גיל 60 לעבודות כפייה, לטובת סיוע לצבא הונגריה.
וגם בשנת 1942, נשלחו לעזרת הצבא ההונגרי בחזית אוקראינה, שם נספו רבים.
עם כניסת הצבא הגרמני להונגריה במרץ 1944 הוקם גטו נירג'האזה אליו הועברו גם יהודי גאווה.
כעבור זמן מה שולחו משם למחנה ההשמדה אושוויץ.
אחרי המלחמה חזרו לעיירה 21 מבני הקהילה ששרדו.
הם מצאו את בית הכנסת הרוס, הקימו מחנה הכשרה במשק סמוך וניסו לחדש את חיי הקהילה.
עוינות התושבים וגילויי אנטישמיות הביאו לעזיבת היהודים את גאווה.
בנייני הקהילה נמכרו ובשנת 1963 כבר לא חיו שם יהודים.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 172 חברים, ורב הקהילה הוא ליוש טייטלבוים.
יהודים הגיעו למקום במחצית השנייה של המאה ה-18. רובם היו סוחרים זעירים.
במקום היו חברה קדישא ובית כנסת.
בשנת 1942 נלקחו הגברים היהודים בכפר למחנה לעבודות כפייה.
ב-14 באפריל 1944, אחרי כניסת הצבא הגרמני להונגריה, הועברו כל יהודי הכפר לגטו נירג'האזה, ומשם למחנה האראנגוד (HARANGOD).
ב-22 במאי הוחזרו לגטו ושולחו למחנה ההשמדה אושוויץ.
בדף הקהילה ממפקד קהילות הונגריה כתבו התושבים שבקהילה חיים 54 חברים, ורב הקהילה הוא אדה פריד.
גאווה לילית הן הפגנות מחאה של אנשים להט"בים ואינטרסקס אשר מחליפים את מצעדי הגאווה.
מחאות אלו נחשבות לפוליטיות יותר.
התנועה הושקה על ידי העמותות ACT UP, OUTrans, Femmes en Lutte 93 ועמותות אחרות בפריז בשנת 2015, כשהן מתנגדות למה שהם ראו כפוליטיזציה של מצעד הגאווה ואובדן האוטונומיה שלה כנגד סמכויות הציבור והקפיטליזם הוורוד.
בפריז, שתי גרסאות אחרות של גאוות לילה אורגנו בשנים 2016 ו-2017, אם כי בשנת 2018 החליטו לא לבצע מחאה רביעית.
עם זאת, מאז 2016 התנועה כבר הורחבה לערים צרפתיות אחרות, כגון טולוז, ליון וניס.
יש פעולות דומות גם במדינות אחרות, במיוחד תחת תנועת המחאה Gay Shame.
גאווין אוקרוגנה בזונו הוא כדורגלן אירי, המשחק בעמדת השוער בקבוצת סאות'המפטון ובנבחרת אירלנד.
בזונו, יליד דבלין, גדל במחלקת הנוער של שמרוק רוברס.
הוא ערך ארבע הופעות בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל האירית.
ב-6 בספטמבר 2018 חתם בזונו במנצ'סטר סיטי מהפרמייר ליג.
הוא הושאל מהמועדון לרוצ'דייל ולפורטסמות' מהפוטבול ליג הראשונה.
ב-17 ביוני 2022 חתם בזונו על חוזה לחמש עונות בסאות'המפטון מהפרמייר ליג.
ב-6 באוגוסט ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 1–4 לטוטנהאם הוטספר במסגרת המחזור הראשון בליגה לעונת 2022/2023.
ב-27 במרץ 2021 ערך בזונו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אירלנד, בהפסד 0–1 לנבחרת לוקסמבורג במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
גאווין המילטון היה צייר נאו-קלאסי סקוטי, סוחר עתיקות וארכאולוג.
נולד בלנרקשייר, סקוטלנד, בשנת 1723. בשנת 1744 נסע לאיטליה, שם השתלם בסטודיו של אגוסטינו מסוצ'י.
מ-1748 עד 1750 הרבה לבקר עם חבריו בנאפולי ובוונציה.
בשובו לבריטניה עסק מספר שנים בציור דיוקנאות בלונדון (1751–1756).
בסוף אותה תקופה חזר לרומא.
הוא חי שם בארבעת העשורים הבאים, עד מותו ב-1798.
מלבד כמה דיוקנאות של חברים, רוב ציוריו, רבים מהם גדולי ממדים, הוקדשו לנושאים יוונים ורומיים קלאסיים.
היצירה הנודעת ביותר שלו היא מחזור של שישה ציורים מהאיליאדה של הומרוס, שנועדו להטביע בצופה רושם מקביל לפאר האפי של שירת הומרוס הכתובה.
כצייר של נושאים קלאסיים, המילטון זכה להערכתו הרבה של יוהאן יואכים וינקלמן, ואף של הסופר גתה, הפסל הצעיר אנטוניו קנובה ואחרים ברומא, אך היה פחות מוערך בבריטניה.
הוא אכן נשכר לצייר את חלקת המזבח של כנסיית סנט'אנדריאה של הכנסייה הלאומית הסקוטית ברומא, עבורה צייר את מחזה צליבתו ומותו של אנדראס הקדוש.
המילטון היה גם סוחר אמנות וארכאולוג.
בשנים 1769–1771 ערך חפירות בווילה של הקיסר אדריאנוס בטיבולי, בתחילה כדי להשיג שיש מתאים עבור האומן שהועסק על ידיו בשחזור פסלים.
החופרים שלו פתחו מחדש את מוצאו של אזור ביצה נמוך ו"אחרי כמה שבועות של עבודה מתחת לאדמה לאור מנורות בתוך מים בוציים עד הברכיים" שלפו פסלים מתוך הבוץ, לשם הושלכו מאות שנים קודם לכן.
משנת 1771 חפר המילטון אתרים נוספים בסביבות רומא: טור קולומבארו של הקרדינל פלביו צ'יג'י ב-1771, אלבנו ב-1772, מונטה קגנולו ב-1772 אוסטיה ב-1774, וילה פונסקה בגבעת צ'ליו ברומא, ברומא ווקיה (Roma Vecchia) ועוד.
בתקופה שבה שחזורים לפסלים רומיים עתיקים וליטוש מחדש של משטחי שיש שלמים עדיין היו נוהג נפוץ, שמר המילטון על מוניטין של אדם ישר שלא עסק בצורה מוגזמת בשחזור פסלים שעברו דרך ידיו.
המילטון מכר רבות מיצירות האמנות ששיחזר ללקוחותיו הבריטים, מהם בני אצולה במהלך הטיול הגדול באירופה, ובעיקר לאספן צ'ארלס טאונלי , שאליו כתב: "הרכישה היקרה ביותר, שאדם בעל טעם מעודן יכול לעשות, היא פיסת פיסול יווני משובח", ולוויליאם פטי, הרוזן השני של שלבורן, לימים בית לנסדאון, לונדון.
בשנת 1771 גילה המילטון את "אגרטל ווֹריק" בווילה אדריאנה.
הוא מכר אותו לוויליאם המילטון, השגריר הבריטי בנאפולי.
גאווין המילטון פעל יחד הצייר והארכאולוג ג'ובאני בטיסטה פיראנזי בחשיפה ובסחר בעתיקות.
המילטון היה יועץ של אנטוניו קנובה כשזה היה עדיין פסל צעיר, אחרי שנפגשו בארוחת ערב בדצמבר 1779 בביקורו הראשון של קנובה ברומא.
בשנת 1785 קנה המילטון את ציור "המדונה בין הסלעים" של לאונרדו דה וינצ'י ושלח אותו למכירה בלונדון.
הרכישה שלו היא הגרסה האצורה בגלריה הלאומית, לונדון.
המילטון נידב פריטים למוזיאון של הוותיקן, שכן האפיפיור היה זכאי לקבל שליש מכל ממצאי החפירות והייתה לו הסמכות לאסור ייצוא של אוצרות יוצאי דופן.
בנוסף, המילטון שילם לבעלי קרקעות עבור זכויות חפירה, וכך שמר איתם על יחסים טובים.
גאווין האנטר וורן הוא שחקן אמריקאי, הידוע בעיקר בזכות תפקידו הקולנועי בסרט הביוגרפי "האדם ראשון" משנת 2018, ובשל הופעתו בסרט האימה "שחייה לילית" משנת 2024.
גאווין האנטר וורן נולד ביוסטון, טקסס, ארצות הברית.
הוא החל את הקריירה שלו כדוגמן ב-"Great Day Houston", תוכנית בוקר ששודרה בערוץ הטלוויזיה המקומי KHOU 11, ב-2015. הוא החל את קריירת המשחק שלו לאחר שזכה בתחרות דוגמנות בכנס הבינלאומי לדוגמנות וכישרונות שנערך בלוס אנג'לס בשנת 2015.
בשנת 2018 הופיע לראשונה על מסך הקולנוע בסרט הדרמה של אלכס פטיפר, "Back Roads".
וורן שיחק בתפקיד משנה בתור בנם של ג'ניפר מוריסון וטום אוורט סקוט.
באותה שנה גילם את בנו של ניל ארמסטרונג (בגילומו של ריאן גוסלינג) בסרט "האדם הראשון".
הסרט מספר את סיפורו של ניל ארמסטרונג והנחיתה שלו על הירח ב-1969. את הסרט ביים דמיאן שאזל, הבמאי זוכה פרס האוסקר על הסרט "לה לה לנד".
וורן זכה בפרס אופנת השטיח האדום עבור "המתלבש הטוב ביותר" בהקרנת הבכורה של הסרט.
בשנת 2019 שיחק וורן בפרק של סדרת הטלוויזיה "היום שאחרי" בתור ג'וש ווילר בצעירותו, בעוד שאת התפקיד הראשי גילם קולין פורד.
בשנת 2020 וורן שיחק בפרק הפלאשבק בסדרה "NCIS: ניו אורלינס" בתור דוויין פרייד הצעיר, התפקיד הראשי שגילם סקוט באקולה.
בשנת 2021 שיחק וורן בסרט "12 יתומים חזקים".
בסצנות פלאשבק, הוא מגלם את הגרסה הצעירה של התפקיד הראשי שגילם לוק וילסון.
בסרט הופיעו גם רוברט דובאל, מרטין שין וטריט ויליאמס.
הסרט נכתב, בוים והופק על ידי טיי רוברטס, והתבסס על סיפורה האמיתי של קבוצת כדורגל של בית יתומים בתקופת השפל הגדול.
באותה שנה שיחק בסרט "A Hard Problem".
וורן גילם את איאן הצעיר, התפקיד הראשי שגילם ג'ון ברכטולד.
בשנת 2023 גילם את פיץ' בסדרה "אימת המתים המהלכים" מבית רשת "AMC".
שנה סרטתפקיד הערות 2018Back Roads זאק מרסר האדם ראשון ריק ארמסטרונג 2019 Mack מאק הצעיר 202112 יתומים חזקים ראסטי הצעירA Hard Problem איאן הצעיר 2023 #FBF כריסטיאן The Man in the White Van דניאל 2024שחייה ליליתאליוט וולר2025 לוגןTBAMister Whisperג'ייקוב מלקולםLong Shadows מרקוס דולר הצעירGeechee אקסל לה-רייט
שנה סדרה תפקיד הערות 2019היום שאחרי ג'וש בן ה-8 פרק: "Josh vs.
the Apocalypse: Part 2" 2020 NCIS: ניו אורלינס דוויין פרייד הקטן פרק: "The Man in the Red Suit" 2023 אימת המתים המהלכיםפינץ' 5 פרקים
גאווה ותהילה הוא דרמת פשע אמריקאית משנת 2008, בבימויו של גאווין או'קונור ובכיכובם של אדוארד נורטון, קולין פארל, נואה אמריך וג'ון ווייט.
הסרט עוסק במשפחה של שוטרים בניו יורק הנמצאת במרכז שערוריית שחיתות גדולה, כאשר נאמנויות משפחתיות עומדות למבחן אל מול ערכים מוסריים ותחושת הצדק.
הסרט יצא לאקרנים ב-24 באוקטובר 2008 בארצות הברית.
ריי טירני (אדוארד נורטון) הוא בלש במשטרת ניו יורק, שנקרא לחקור מקרה של רצח ארבעה שוטרים במהלך מבצע שהשתבש.
ככל שהחקירה מתקדמת, ריי מגלה שמותם של השוטרים קשור לשחיתות נרחבת במשטרה, ומערב את גיסו, ג'ימי איגן (קולין פארל), שהוא קצין בכיר.
ריי עומד בפני דילמה קשה בין נאמנותו למשפחתו לבין חובתו לחשוף את האמת ולהביא את האשמים לדין.
אדוארד נורטון בתפקיד ריי טירני - בלש במשטרת ניו יורק שחוקר את פרשת הרצח והשחיתות.
קולין פארל בתפקיד ג'ימי איגן - קצין במשטרת ניו יורק וגיסו של ריי, שמסתבך בפרשת השחיתות.
נואה אמריך בתפקיד פרנסיס טירני ג'וניור - אחיו של ריי וקצין בכיר במשטרת ניו יורק.
ג'ון ווייט בתפקיד פרנסיס טירני סיניור - אביהם של ריי ופרנסיס, איש משטרה ותיק.
הסרט "גאווה ותהילה" קיבל ביקורות מעורבות מצד המבקרים.
חלק מהמבקרים שיבחו את הופעותיהם של השחקנים, במיוחד של אדוארד נורטון וקולין פארל, ואת האווירה הקודרת של הסרט.
עם זאת, אחרים מצאו שהעלילה צפויה והסרט אינו מביא חידוש משמעותי לז'אנר סרטי הפשע.
הסרט קיבל ציון של 35% באתר Rotten Tomatoes, המבוסס על מעל 150 ביקורות, וציון של 45 מתוך 100 באתר Metacritic, מה שמעיד על ביקורות מעורבות.
גאווין או'קונור הוא במאי קולנוע, תסריטאי, מפיק, מחזאי ושחקן אמריקאי.
אוקונור גדל בהנטינגטון, ניו יורק, בלונג איילנד.
ב-1992 כתב והפיק את סרט הביכורים של טד דמי, הסרט הקצר ההתערבות.
שלוש שנים לאחר מכן, ב-1995, ערך אוקונור את הופעת הבכורה שלו כבמאי וכתסריטאי משותף עם הסרט נוחות זמנית (Comfortably Numb), העוסק בדילמות המוסריות של צעיר ממעמד גבוה מקונטיקט שהפך לתובע בניו יורק.
הסרט הוקרן בפסטיבל קאן ובפסטיבל הסרטים של בוסטון.
לאחר מכן, פנה אוקונור לתיאטרון והפיק, כתב וכיכב במחזה רעידות של רנסאנס רומנטי (Rumblings of a Romance Renaissance) שהוצג מחוץ לברודוויי ב-1997.
במקביל, החל אוקונור לעבוד על תסריט המבוסס על זיכרונותיה של אשתו דאז, אנג'לה שלטון, מחייה כילדה שנדדה עם אמה שנישאה שוב ושוב.
לאחר שהתרשם מהופעתה של השחקנית הבריטית זוכת פרס טוני, ג'נט מק'תיר, בתוכנית האירוח של צ'ארלי רוז ב-1997, החליט ללהק אותה לסרט שהפך ל*צמחי מדבר* (Tumbleweeds), שבו גם שיחק בתפקיד משנה.
אוקונור ושלטון נאלצו לממן את הסרט בעצמם לאחר שלא הצליחו לגייס משקיעים.
הסרט זכה בפרס היוצרים בפסטיבל הסרטים סאנדנס; הופעתה של מקטיר זיכתה אותה בפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר ובמועמדויות לפרס אוסקר ולפרס גילדת שחקני המסך באותה קטגוריה; ואילו קימברלי ג'יי בראון, שגילמה את בתה המתבגרת, זכתה בפרס אינדפנדנט ספיריט להופעת הבכורה הטובה ביותר.
ב-2004, לאחר שהפיק כמה פרויקטים עצמאיים קטנים יותר, ביים אוקונור את הסרט נס על הקרח, המבוסס על הסיפור האמיתי של ניצחון נבחרת הוקי הקרח האמריקאית על ברית המועצות באולימפיאדת החורף 1980.
אוקונור ביים וכתב את התסריט לסרט לוחם העוסק באמנויות לחימה משולבות, שיצא לאקרנים ב-2011 בהפצת ליונס גייט אנטרטיינמנט.
ב-2013 עבד אוקונור על עיבוד בימתי של הרומן ההוסטלר.
באפריל 2013 חתם על חוזה לביים את הסרט ג'יין קיבלה אקדח.
הוא שימש כמפיק בפועל וביים את הפרק הראשון של הסדרה האמריקאים בערוץ FX Networks.
כמו כן, ביים והפיק את הפרק הראשון של הסדרה שבע שניות של נטפליקס.
ביוני 2014 נבחר לביים את סרט ההרפתקאות והאקשן טבח בהימלאיה (Massacre in the Himalayas), בהפקת חברת הוליווד גאנג של ג'יאני נונארי, המבוסס על רצח עשרה מטפסים והטבח המקומי שהתכוונו לכבוש את פסגת K2. הוא גם נבחר לביים את הדרמה ממלחמת העולם השנייה חומת האטלנטי (Atlantic Wall) בכיכובו של בראדלי קופר.
ב-6 בספטמבר 2017 נבחר אוקונור לביים ולכתוב את יחידת המתאבדים.
אולם, באוקטובר 2018 פרש מהפרויקט לאחר שטיפולו בסיפור דמה לזה של ציפורי הטרף: והארלי קווין המהממת, וכן בשל התחייבויותיו לסרט הדרך חזרה.
אוקונור נישא לשחקנית ברוק ברנס ב-22 ביוני 2013. קודם לכן היה נשוי לאנג'לה שלטון.
שנהשם הסרטבימויתסריטהפקההערות1992ההימורלאכןמפיק בפועלסרט קצר1995מנומנם בנוחותכןכןכןבימוי בכורה1999עשבים נודדיםכןכןמפיק בפועל2004נסכןלאלא2008גאווה ותהילהכןכןלא2011לוחםכןכןכן2015אחיםלארעיוןלאגרסה מחודשת הודית ל־Warriorלג'יין יש אקדחכןלאלא2016רואה החשבוןכןלאמפיק בפועל2020הדרך חזרהכןלאכן2025רואה החשבון 2כןלאמפיק בפועל
שנהשם הסרטתפקיד1999עשבים נודדיםג'ק רנסון2001בית משפחת גלאסוייטי2011לוחםג'יי.ג'יי ריילי (ללא קרדיט)
שנהשם הסדרהבימויהפקה בפועלתסריטהערות2004קלאבהאוסכןלאכןפרק "פיילוט"2013–2014האמריקאיםכןכןלאפרק "פיילוט"2017שבע שניותכןכןלאפרק "פיילוט"2021הסודות של איסטאוןלאכןלא
גאווה ודעה קדומה וזומבים הוא רומן סאטירי מאת סת' גראהם-סמית שיצא לאור בשנת 2009. הרומן הוא שילוב סאטירי בין הרומן הקלאסי "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן (1813) לבין מאפיינים של ספרות זומבים מודרנית.
הספר ראה אור באפריל 2009 בהוצאת "Quirk Books", ובאוקטובר 2009 יצאה לאור מהדורת דלוקס שכללה איורים צבעוניים וקטעים נוספים.
בשנת 2016 עובד הרומן לסרט קולנוע בכיכובם של לילי ג'יימס וסם ריילי.
עורך ההוצאה "Quirk Books", ג'ייסון רקולאק, פיתח את הרעיון לרומן לאחר שהשווה בין רשימת דמויות פופולריות בתרבות גיקים – כגון נינג'ות, פיראטים, זומבים וקופים – לבין רשימת ספרים שזכויות היוצרים עליהם פגו, ובהם "מלחמה ושלום, "החטא ועונשו" ו"אנקת גבהים".
הוא העביר את הפרויקט לידי הסופר סת' גראהם-סמית.
גראהם-סמית החל לעבוד על טקסט המקור של אוסטן, תוך שהוא מוסיף אלמנטים של זומבים ונינג'ות; דבר שהוביל לפיתוח עלילה מקבילה.
לדבריו, הספר המקורי התאים במיוחד לעיבוד בז'אנר אימת הזומבים:
בתחילת שנת 2009 זכה הרומן לחשיפה נרחבת בזכות בלוגים, כתבות עיתונאיות, תוכניות רדיו כמו NPR ופודקאסטים.
בעקבות התעניינות זו, החליטה ההוצאה להגדיל את מהדורת ההדפסה הראשונית מ-12,000 ל-60,000 עותקים, ואף הקדימה את תאריך הפרסום ל-1 באפריל 2009.
באנגליה של תחילת המאה ה-19, מתפשטת מגפת זומבים המאיימת על שלום הממלכה.
בעוד הארץ שרויה תחת איום מתמשך, גברת בנט שואפת לשדך את חמש בנותיה לבעלים עשירים ובעלי מעמד.
היא שולחת אותן לנשף מקומי שבו נוצר קשר ראשוני בין בתה הבכורה, ג'יין, לבין מר בינגלי.
במהלך הנשף תוקפים זומבים את האורחים, אך האחיות בנט, שאומנו באמנויות לחימה, מגינות על הנוכחים.
ג'יין מוזמנת לביקור בבית משפחת בינגלי, וכתוצאה מהתעקשות אמה, נוסעת לשם רכובה על סוס ונפצעת בתקיפת זומבים.
במהלך השהות שם, היא מתעמתת לעיתים עם חברו הקרוב של מר בינגלי, מר דארסי, אשר מתנהג בגסות רוח.
מאוחר יותר, מארח בינגלי נשף נוסף, שם מבקשת אליזבת להבין את יחסו של דארסי – ובמקביל נמשכת לחייל בשם ג'ורג' ויקהם, הטוען כי דארסי פגע בו וגזל את ירושתו.
מר קולינס, בן דודה של אליזבת ויורש אחוזת לונגבורן, מציע לה נישואין אך נדחה.
הוא נושא במקום זאת את חברתה הטובה, שרלוט, שלקתה במגפה ומסתירה את מצבה.
ג'יין נכזבת לגלות שבינגלי עזב את האזור מבלי להתוודות על רגשותיו כלפיה, ובעידוד משפחתו שואף לשאת את אחותו של דארסי.
אליזבת מתמלאת כעס כשמתברר לה שדארסי היה אחראי להתרחקותו של בינגלי מג'יין.
כשהוא מציע לה נישואין, היא דוחה אותו – והדבר מתפתח לקרב פיזי בו דארסי נפצע.
לאחר מכן הוא מוסר לה מכתב המבהיר את מניעיו: הוא חשש שג'יין נגועה במגפה, ומסביר כי טענותיו של ויקהם הן שקריות.
אליזבת מתחילה לפקפק בשיפוטה, ודארסי מבין שעליו לשנות את דרכיו.
במהלך טיול משפחתי פוגשת אליזבת שוב את דארסי, שנלחם בזומבים ומותיר עליה רושם חיובי.
בהמשך הם מבלים זמן יחד, ונדמה שהקשר ביניהם מתחזק.
אך אז נודע כי אחותה הצעירה, לידיה, ברחה עם ויקהם.
דארסי נחלץ לעזרת המשפחה ומשלם את חובותיו של ויקהם ודמי הנדוניה, ובכך מציל את כבוד משפחת בנט.
מר בינגלי חוזר ומחדש את יחסיו עם ג'יין.
אליזבת, שמעוניינת לחדש את הקשר עם דארסי, מתמודדת עם התנגדות מצד דודתו, ליידי קתרין, אשר דורשת ממנה להתרחק.
השתיים נלחמות בדו-קרב, בו אליזבת מנצחת.
היא חומלת על יריבתה – ומעשה זה מרשים את דארסי, ששב אליה.
השניים נישאים ומתחילים את חייהם המשותפים – ככל שאפוקליפסת זומבים מתמשכת מאפשרת.
המגזין "אנטרטיינמנט ויקלי" העניק לספר ביקורת חיובית, עם ציון A−.
גם כתב העת "Library Journal המליץ על הספר כמתאים ל"כל אוסף ספרות פופולרית".
Club" שיבח את הספר ונתן לו ציון A, תוך ציון כי "מה שמתחיל כגימיק מסתיים בהערכה מחודשת לשפה, לדמויות ולמצבים שיצרה אוסטן".
לעומת זאת, מבקרת "הניו יורקר", מייסי הלפורד, ביקרה את השילוב בין כתיבתה של אוסטן לזו של גרהאם-סמית, אותו תיארה כ"אסון של ממש".
אף שהכירה בכך שהעיבוד מצביע אולי על תמות חבויות של "איום ומסתורין" ביצירה המקורית, היא תקפה את סגנונו של גרהאם-סמית כדל ערך.
נכון ל-19 באפריל 2009 דורג הספר במקום השלישי ברשימת רבי־המכר של "הניו יורק טיימס".
באותו היום, עלה בדירוג המכירות של amazon.co.uk מהמקום ה־300 למקום ה־27. עוד בטרם יצא לאור בבריטניה, נדרש להדפיס מהדורה שנייה.
במאי 2010 יצא לאור רומן גרפי בשם "Pride and Prejudice and Zombies: The Graphic Novel" בהוצאת "Del Rey / Random House", עם טקסט שעובד בידי טוני לי ואיורים מאת קליף ריצ'רדס.
באוקטובר 2011 יצאה גם גרסה אינטראקטיבית בפורמט ספר אלקטרוני שפותחה על ידי חברת PadWorx Digital Media.
ביוני 2010 הושקה אפליקציה לסמארטפונים המבוססת על הספר, שתוארה על ידי מפתחיה כחוויה המשלבת בין "קרבות זומבים מרהיבים לעלילה רומנטית מרגשת".
כבר בפברואר 2009 דווח בעיתון The Sunday Times כי בהוליווד מתנהל מרוץ לרכישת זכויות העיבוד הקולנועי לספר.
באירוע חתימות שנערך ב-23 באפריל 2009 באוניברסיטת מדינת קליפורניה בפולרטון, מסר גרהאם-סמית כי הזכויות לספר נרכשו באופן רשמי על ידי אולפן הוליוודי מרכזי, שמו לא נחשף.
חברת "סרטי ליונסגייט" תכננה בתחילה לממן ולהפיץ את הסרט, כשלתפקיד הראשי לוהקה השחקנית נטלי פורטמן.
אולם בהמשך פרשה מהמשחק ונותרה בצוות ההפקה כמפיקה בפועל.
ראסל נבחר תחילה לביים את הסרט, אך עזב את הפרויקט עקב אילוצי לוח זמנים.
גם מייק וייט, שהוזמן לביים אחריו, פרש בינואר 2011 מסיבות דומות.
קרייג גילספי חתם על חוזה לבימוי הסרט באפריל 2011, אך עזב אף הוא באוקטובר 2011.
ב-2 במאי 2013 אישרה השחקנית לילי ג'יימס כי הפקת הסרט עדיין בעיצומה, והודיעה כי תגלם את אליזבת.
בנוסף נמסר כי הבמאי בר סטירס ישמש כגורם מוביל בהפקה.
ב-4 באוגוסט 2014 נמסר כי הצילומים יחלו בספטמבר, וכי לצדה של ג'יימס יככבו סם ריילי, בלה היתקוט, ג'ק יוסטון, דאגלס בות', מאט סמית', וכן צ'ארלס דאנס ולנה הידי.
חברת "Screen Gems" רכשה את זכויות ההפצה בארצות הברית.
הסרט יצא לאקרנים ב־5 בפברואר 2016. הביקורות כלפיו היו מעורבות, והוא נחל כישלון קופתי, כאשר הכנסותיו עמדו על 16.4 מיליון דולר בלבד לעומת תקציב של כ־28 מיליון דולר.
במרץ 2010 יצא לאור רומן פריקוול בשם "Dawn of the Dreadfuls" (בתרגום חופשי לעברית: "שחר הנתעבים"), שנכתב על ידי סטיב הוקנסמית במקומו של גרהאם-סמית, שעסק בכתיבת "אברהם לינקולן: צייד ערפדים".
עלילת הרומן עסקה בתקופת האימונים המוקדמת של אליזבת בנט כלוחמת זומבים.
הצלחת הספר הובילה לגל של ספרי מאש-אפ דומים ששילבו בין יצירות קלאסיות או דמויות היסטוריות לבין אלמנטים אימתיים עכשוויים, בהם "תבונה ורגישות ומפלצות ים" ו"אברהם לינקולן: צייד ערפדים".
בשנת 2016 שיתפה רשת האופנה "Hot Topic" פעולה עם הוצאת הספר והשיקה קולקציית בגדים בהשראת האופנה של תקופת ריג'נסי המשולבת באלמנטים מעולמם של ציידי זומבים.
במאי 2025 ד"ר אמיר חרש כתב בהשראת הספר את ספרו שכול וכשלון וזומבים, הרומן העברי הראשון מתחום המאש-אפ הספרותי, שזכה בפרס ספיר לשנת 2025.
גאווה ודעה קדומה היא סדרת טלוויזיה עתידית, עיבוד לרומן באותו שם מאת ג'יין אוסטן.
הסדרה נכתבה על ידי דולי אלדרטון ומבוימת על ידי יורוס לין עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
אליזבת בנט (אמה קורין) – בת שנייה למשפחת בנט, אישה דעתנית ושנונה.
מר פיצוויליאם דארסי (ג'ק לאודן) – ג'נטלמן עשיר וגאה, המתאהב באליזבת.
גברת בנט (אוליביה קולמן) – אם המשפחה, העסוקה במציאת שידוכים לבנותיה.
מר בנט (רופוס סוול) – אב המשפחה, אדם שנון ומתבודד.
ג'יין בנט (פריה מייבור) – הבת הבכורה במשפחה, אישה טובת-לב ונאה במיוחד.
מרי בנט (הופי פריש) – הבת האמצעית, נערה מופנמת ואינטלקטואלית.
קתרין "קיטי" בנט (הולי אייברי) – הבת הרביעית, מושפעת מאוד מלידיה.
לידיה בנט (ריה נורווד) – הבת הצעירה והפזיזה ביותר במשפחה.
מר צ'ארלס בינגלי (דריל מק'קורמק) – ג'נטלמן עשיר וחברו הקרוב של דארסי, מתאהב בג'יין.
קרוליין בינגלי (סיינה קלי) – אחותו הגאוותנית של בינגלי.
מר ג'ורג' ויקהם (לואי פרטרידג') – קצין צבא כריזמטי, שלו עבר בעייתי עם דארסי.
מר ויליאם קולינס (ג'יימי דמטריו) – בן דודם של בנות בנט והיורש החוקי של בית לונגבורן.
ליידי קתרין דה ברג (פיונה שו) – אצילה גאוותנית ודודתו של דארסי.
גברת גרדינר (אנג'נה וסאן) – דודתם האינטליגנטית והלבבית של בנות בנט.
מר גרדינר (סבסטיאן ארמסטרו) – בעלה של גברת גרדינר, המלווה את אליזבת במסעה עם דארסי.
ליידי לוקאס (רוזי קאווליירו) – שכנה וידידת המשפחה.
סר ויליאם לוקאס (ג'סטין אדוארדס) – אביה של שרלוט לוקאס, מכובד מקומי.
גברת הרסט (ספרון קומבר) – אחות נוספת למשפחת בינגלי, נשואה לאיש עשיר.
מר הרסט (ג'יימס דריידן) – בעלה של גברת הרסט.
הקולונל פורסטר (ג'יימס נורת'קוט) – קצין צבא ומפקדו של ויקהם.
הארייט פורסטר (אלואיז ווב) – אשתו של הקולונל וחברתה של לידיה.
ג'ורג'יאנה דארסי (איזבלה סרמון) – אחותו הצעירה של דארסי, נערה ביישנית ונעימת הליכות.
באוקטובר 2024 דווח כי דולי אלדרטון מעבדת את הרומן "גאווה ודעה קדומה" מאת ג'יין אוסטן (1813) עבור שירות הזרמת המדיה "נטפליקס".
העיבוד תואר כ"בעל תפיסה פרוגרסיבית" בהשוואה לעיבודים קודמים.
באפריל 2025 פורסם כי ג'ק לאודן נמצא במשא ומתן על גילום דמותו של מר דארסי.
למחרת אושרה הצטרפותם של אמה קורין ואוליביה קולמן לצוות השחקנים, לצד לאודן ועם יורוס לין כבמאי הסדרה.
ביולי 2025 אושר דבר ליהוקם של רופוס סוול, לואי פרטרידג', ג'יימי דמטריו, פיונה שו ודריל מק'קורמק לצוות השחקנים.
המפיקים בפועל כוללים את ויל ג'ונסטון ולואיז מאטר מטעם "Lookout Point", לצד קורין, אלדרטון, לין ולורה לנקסטר.
צילומי הסדרה החלו ביולי 2025 ב, ותמונות ראשונות מהסט פורסמו במהלך אותו חודש.
סִידְּהָארְטְהַה גַאוּטַמָה (מסנסקריט: 𑀲𑀺𑀤𑁆𑀥𑀸𑀭𑁆𑀣 𑀕𑁅𑀢𑀫; בפאלי: 𑀲𑀺𑀤𑁆𑀥𑀢𑁆𑀣 𑀕𑁄𑀢𑀫, סִידְּהַטְהַה גוֹטַמַה), הידוע בתור הבּוּדְּהָה במערב ובודהה שָאקְיַמוּני במזרח אסיה, היה מורה רוחני הודי ובודהה שייסד את הדת הבודהיסטית.
למרות שהוא מכונה "בודהה" (𑀩𑀼𑀤𑁆𑀥), אין זה שמו, אלא תואר המיוחס לו שפירושו "זה שהתעורר", וישנם בודהות שקדמו לו לפי מסורות בודהיסטיות שונות.
על פי האמונה הבודהיסטית, בודהה השתחרר בכוחות עצמו מן הדוּקְהַה, הסבל האנושי על כל צורותיו, באמצעות קבלת ארבע האמיתות הנאצלות, ובכך הגיע להארה.
הוא שאף לעזור לבני אדם נוספים להגיע להארה כמוהו, ולפיכך הקדיש את שארית חייו ללימוד תורתו, המכונה בודהידהאמה.
המחקר ההיסטורי מראה שייתכן שהיה דמות אמיתית, אך תאריך לידתו ומותו אינם חד-משמעיים.
מרבית ההיסטוריונים מעריכים כי הוא חי בין 563 לפנה"ס עד 483 לפנה"ס, אולם יש הטוענים כי הוא חי מאה שנים מאוחר יותר, כלומר מת בשנת 380 לפנה"ס לערך.
בודהיסטים רבים חוגגים לכבודו מדי שנה, ביום הירח המלא הראשון של האביב, את חג הוֶסַאקַה , הנחשב ליום הולדתו, יום הארתו ויום מותו גם יחד.
סיפור חייו, שיעוריו, דיונים שניהל והחוקים הנזיריים שקבע סוכמו לאחר מותו והועברו בעל פה על ידי תלמידיו עד שהועלו על הכתב כ-400 שנים לאחר מותו.
הגרסה המוקדמת ביותר של כתבים אלו נקראת הקאנון הפאלי והועלו על הכתב ככל הנראה בסרי לנקה ב.
כתבים אלו אינם תעודות היסטוריות, אלא מין הגיוגרפיה המשלבת פרטים היסטוריים עם מעשיות ואגדה.
על פי המסורת, הוא היה בנם של שׂוּדְּהוֹדַנַה , ממנהיגי שבט השאקיה (מקובל לייחס לו מלוכה), ואשתו מַאיַא .
הם חיו בעיירה לוּמְבִּינִי, השוכנת בצפון תת-היבשת ההודית (כיום בדרום נפאל).
על פי האגדה, חלמה אמו, בעת או קודם שהרתה אותו, על פיל לבן החודר לגופה.
בנוסף, קיימות כמה מסורות על תקופת לידתו, שהמשותף לכולן הוא נבואה שלימים הוא עתיד להיות מלך גדול או מורה רוחני מפורסם.
נבואה זו גרמה לאביו, ששאף שבנו יגדל כמלך, לעשות כל שביכולתו על מנת להרחיק את הילד מעיסוק ברוחניות, ולשם כך הוא ניסה למנוע מבנו כל היחשפות לסבל.
בזכות מעמדה הגבוה של המשפחה, הצליח האב במשימתו במשך 29 שנים, בהן הנסיך הצעיר נהנה מחיים נוחים, ולא ידע אלא עונג.
הוא ציווה שלא להוציא את הילד מהארמון, על מנת שלא לחשוף אותו לסבל שבעולם החיצון.
אנשי הארמון צוו למנוע ממנו כל צער, ולספק את כל צרכיו ורצונותיו של הנסיך.
בגיל 16, נישא גאוטמה לבת-דודו יַשוּדְהַרָא , שלימים תלד את בנם רַאהוּלַה .
בגיל 29, עלה בו לראשונה הרצון לראות את הנעשה מחוץ לארמון, והוא החל לטייל מעט מחוץ לחומותיו.
כאשר אביו שמע על כך, ציווה לסלק מדרכו כל צורה של סבל.
חרף מאמציו, בשלושת ימי המסע נחשף גאוטמה לראשונה בחייו לסבל השזור בקיום האנושי: ביום הראשון ראה אדם זקן, ביום השני ראה אדם חולה אנושות, וביום השלישי ראה אדם מת.
הוא הוטרד עמוקות משהכיר בכורח הזִקנה, המחלה, המוות וטבען הארעי של כל התופעות.
תהילה, שמחה, רכוש – הכול יחלוף.
מבחוץ, כמו גם מבפנים, ראה רק דברים בני-חלוף; אין שום דבר פיזי עליו ניתן להישען לאורך זמן או למצוא בו נחמה.
לאחר שנחשף לסבל, החליט גאוטמה לפרוש מחייו הנסיכותיים, לעזוב את ביתו ומשפחתו, להיות פרוש וסגפן, לנדוד ברחבי הודו במטרה להבין את הסבל הכרוך בקיום האנושי ולמצוא לו פתרון.
הוא למד תחת מורים שונים, אך איש מהם לא הצליח להביאו אל היעד הסופי – השחרור מן הסבל.
לאחר שהרעיב עצמו כמעט עד מוות, הגיע למסקנה שדיכוי הגוף איננו מוביל להארה, ונטש את דרך הסגפנות.
לאחר שש שנים מחוץ לארמון, הגיע בודהה למקום הקרוי היום בוד גאיה.
הוא התיישב מתחת לעץ פיקוס קדוש, נחוש בדעתו לשהות במדיטציה עד שיגיע להארה.
על פי המסורת, במהלך המדיטציה נלחם בתודעתו עם מלך השדים ההודי מארה, והצליח להגיע למצב של שוויון נפש כלפי שלוש בנותיו של מארה שניסו לפתותו להפסיק את המדיטציה, עד שפרצופיהן נרקבו והן נטמעו בתוך האדמה.
לאחר שישה ימים ולילות של תרגול, בבוקר השביעי, נחשפו בפניו אמיתות הקיום בחוויה ישירה, והגיע לנירוואנה.
היה זה גם יום הולדתו ה-35, ו-45 שנים לאחר מכן – יום מותו.
בבוקר זה של ירח מלא נמוגו התפישות האחרונות על מושגיות, שעוד טשטשו את בהירות תודעתו.
את היום הראשון בו הוא לימד, על פי האגדה, יש המציינים היום כגורו פורנימה.
לאורך ארבעים וחמש השנים שלאחריו לימד הבודהה אלפי תלמידים את תורתו, המבוססת על שמירת מספר עקרונות מוסר (סילה), טיפוח יכולת ריכוז (סמאדהי) ופיתוח חכמה (פאניה).
בזכות הבאת אלה לידי שלמות, יכול האדם להשתחרר מהסבל השזור בחייו, הנובע מתגובת הנפש לפער בין הרצוי למצוי.
על פי המסורת, רק מעטים זכו והגיעו לנירוואנה.
בדרשתו המפורסמת בפארק הצבאים , לימד את תפיסת העולם הבודהיסטית – הדהמה – המבוססת על ארבע אמיתות יסוד:
האמת בדבר הסבל (דוקהה): סבל קיים, והוא אוניברסלי.
האמת בדבר מקורו של הסבל: הסבל נוצר על ידי השתוקקות, דחייה ובורות.
האמת בדבר סילוקו של הסבל: הסבל אינו גזירת גורל, וניתן להשתחרר ממנו.
האמת בדבר הדרך לשחרור מסבל: יש דרך המובילה לסיומו של הסבל, הקרויה "הדרך המתומנת הנאצלת".
גאוטמה נפטר מהרעלת מזון בגיל 80. לפי האמונה, עם מותו נשרפה גווייתו, ואפרו חולק לשמונה מנות שנקברו ברחבי אסיה.
מעמדו ומהותו שונים בזרמים שונים של הבודהיזם: מאלה הרואים בו בן אנוש שהתגבר על החולשות האנושיות (על פי רוב, זוהי הגישה במהאיאנה ובוג'ריאנה); ועד גישות מיסטיות הרואות בו אדם קדוש, ואף סוג של אל.
מבחינה היסטורית וחברתית, הבודהיזם הציב אתגר למערכת הברהמינית שממנה התפתח ההינדואיזם: בעוד המערכת הדתית השלטת בימי חייו של גאוטמה הייתה מבוססת על חלוקה למעמדות (כמרים, לוחמים, סוחרים, איכרים וטמאים), הטיף הבודהיזם לשחרור מהאמונה במעמדות, ולאי-תלות בכמרי דת המתווכים בין המאמין לבין מושא אמונתו.
בודהה עצמו האשים את הברהמינים באי-מוסריות וצביעות, ודרש מתלמידיו לחפש בעצמם את האמת על ידי למידה והתנסות אישית, ולא להסתמך על כמרים לשם כך.
גאולה היא שחרור והצלה של אדם או של קבוצה מצרה או משעבוד.
במשמעות המקראית יש יחס קרבה בין הגואל למושא הגאולה.
ביהדות מכונה תיקון העולם העתיד לבא בשם "גאולה", ויש חובה הלכתית להאמין בה ולצפות לה.
יש בעם ישראל הרואים בתהליכי השנים האחרונות ובשיאם קום מדינת ישראל את "אתחלתא דגאולה".
בתנ"ך ישנם ביטויים רבים למושג גאולה: שחרור קרקעות ובתים משעבוד לאדם אחר, שחרור מעבדות, הצלה מצרה, פדיון תוצרת חקלאית מקדושת מעשרות, סיום אלמנוּת, הצלה ממוות, וכיוצא באלו.
אף כי המושג "גאולה" מתייחס למספר סוגים של גאולה, מקום מיוחד והתייחסות מיוחדת יש לגאולת עם ישראל וביאת ימות המשיח, הן בתנ"ך והן בתורה שבע"פ: תלמוד ירושלמי, תלמוד בבלי, הן במדרשים עתיקים, והן בשני חיבורי תורת הסוד המרכזיים: ספר הזהר, וספר עץ חיים המיוחס לתלמידו של האר"י הקדוש.
הציפייה לגאולת עם ישראל היא אחת החובות העיקריות ביהדות, ואף נקבעה בהלכה היהודית כמצוה שבעבודת הלב, כלומר בתפילה, שנתקנה על ידי אנשי כנסת הגדולה: תפילת שמונה עשרה.
כמו כן הוזכרה כיסוד ה-12 ב-13 עיקרי האמונה היהודית לרמב"ם.
בספרי הנביאים ניתן מקום מיוחד לתקווה לגאולה - הגלות היא עונש שבא על עם ישראל בשל חטאיו, ובעתיד תבוא הגאולה מידי אלוהים, אך אין ידוע מתי תבוא.
"המקור העיקרי לתקוות הגאולה היא האופטימיות ההיסטורית שבאמונת הייחוד, שיוצריה האמינו בכל להט אישיותם כי העולם נוהג לפי רצונו של האל הטוב והמיטיב.
בשעת הגאולה יתגשמו הייעודים הפנימיים החבויים בהיסטוריה, ובכך תגיע הבריאה לכלל שלימות ושכלול.
ברם, לפי דברי הנביאים, זמן קיומם והגשמתם של ייעודים אלה אינו קבוע מראש, שכן הוא תלוי במידה מכרעת בשיתוף מצד האדם".
זרמים מסוימים בציונות, ובעיקר בציונות הדתית רואים בתקומה הממלכתית-מדינית בארץ ישראל שלב עיקרי בגאולת עם ישראל.
הרציונל העומד מאחרי תפיסה זו הוא בין היתר ההבנה כי פשט המילה גאולה מורה על שחרור מהגלות.
בזרמים אלה, אין רואים את תקומת מדינת ישראל כתכלית הגאולה, אלא הוא ראשית צמיחת גאולתנו, ושלבים רבים עתידים עוד להתרחש בו.
הציבור החרדי, חלוק על תפיסה זו, משום שלתפיסתם, תהליך זה אמור להיות על ידי המלך המשיח.
גאולה רוחנית: בזרמים ביהדות הרפורמית וכן בדתות אחרת, התפתח רעיון הגאולה למישור הרוחני, שחרור האדם מהבלי העולם הזה ועולם החומר והיצר ומעלתו לספירות שמימיות.
הגאולה הרוחנית היא גם ההתפתחות של רעיון הגאולה מהלאומי אל המישור הקהילתי והפרטי - במקביל לתהליכים דומים בתחומי מחשבה ותרבות אחרים.
לפי הנצרות ישו גאל בעזרת ייסוריו את האנושות מהחטא הקדמון, ובעתיד יופיע פעם נוספת על מנת לגאול את האנושות מחטאיה.
רעיון תחיית המתים הוא החוליה העיקרית בתורת הגאולה הנוצרית.
הדבר מודגש באופן ברור ביותר בברית החדשה באיגרת הראשונה אל הקורינתים פרק חמישה עשר פסוקים 13–14: "אם אנו מכריזים כי המשיח קם לתחייה מבין המתים, כיצד אחדים מאתנו יכולים לומר כי תחיית המתים איננה קיימת?
כי ללא תחיית המתים המשיח לא היה קם לתחייה, וכל בשורתנו ואמונתנו היו לשווא" (ה"משיח" בנצרות הוא ישו, שסיפור תחייתו מהמתים מסופר בבשורות).
דת זרתוסטרה (אמגושיות), שהיא דת איראנית, מבטיחה שהגאולה תבוא לאחר היאבקות מכרעת בין האור (האמת) ובין החושך (הכזב).
לפי הדתות ההודיות גאולת האדם מגיעה על ידי ניתוק מהשעבוד לחומר.
גאולה הוא אלבום הסולו הראשון של סולן להקת "איפה הילד?", חמי רודנר.
האלבום הוקלט בחודש ינואר 2000 ויצא לאור במרץ 2000 על ידי חברת התקליטים "הד ארצי" בהפקת עידו אגמון, איל דפנא ורודנר עצמו.
באלבום שיתף פעולה רודנר עם להקת הקאברים "שליחי הבלוז".
בין השירים הפופולריים שבאלבום נמצאים "בואי ניפרד" ו"גאולה".
"גאולה" נולד בשלהי 1999, לאחר שרודנר סיים מערכת יחסים בת חמש שנים וחצי.
את ההשראה לחומר החדש קיבל אחרי הופעת גרסאות כיסוי של הביטלס בניצוחו של מפיקם ג'ורג' מרטין שבה השתתף.
השירים לאלבום, שנקרא בתחילה "מילים נוזלות", נכתבו על חייו של רודנר באותה תקופה כאוטית, ורובם נכתבו במצב שכרות.
באותה תקופה התחיל להופיע לבדו עם גיטרה אקוסטית בפאב "פרילנד", סגנון שלא ניסה עד אז.
הסגנון המוזיקלי של האלבום פולקי ובלוזי יותר מרוב האלבומים הפופולריים באותה תקופה, שנשענו לרוב על אלקטרוניקה.
היה זה ניסיון לתפוס את רוח שנות השישים והשבעים ברוק.
רודנר החל להופיע גם עם עידו אגמון, גיטריסט צעיר שמצא איתו שפה משותפת.
"שליחי הבלוז" נבחרו לאחר שרודנר חיפש להקה ברוח התקופה.
מהר מאוד רודנר ושליחי הבלוז נכנסו לאולפן והקליטו שתים-עשרה רצועות לאלבום החדש.
יומיים לאחר סיום ההקלטות "בואי ניפרד" כבר הושמע בתחנות הרדיו.
את "דנה שלי", השיר היחיד שהוקלט לאלבום ולא מצא את דרכו למוצר הסופי, ניתן להוריד בחינם באתרו הרשמי של רודנר.
האלבום נמכר ב-38 אלף עותקים וזכה בנוצת הזהב של אקו"ם בקטגוריית האלבום הטוב ביותר לשנת 2001, וכן זיכה את רודנר בפרס תמלילן השנה.
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי חמי רודנר, אלא אם כן מצוין אחרת.
אל תוך הבלוז של עצמך – 0:22 (לחן: שמעון אבוטבול טל)