tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 1950 הוקם ברחוב הפרסים פינת רחוב אלנבי שוק סיטונאי חדש.
מטרתו הייתה להקל על העומס שנוצר בשוק תלפיות.
לשוק החדש הועבר שליש מהפעילות הסיטונאית שהתקיימה בשוק תלפיות.
בשנת 1951 החלו סוחרי השוק לסבול מפעילות של עבריינים שגנבו מהם סחורה, חלקה תוך התנפלות על רכבי הסוחרים הסיטונאיים המביאים את הסחורה לשוק וגניבת התוצרת.
הצפיפות באזור השוק ודרכי הגישה הלא נוחות, הביאו בסוף שנת 1954 להחלטה להקים בחיפה "שוק סיטונאי" חדש במזרח העיר התחתית.
המטרה הייתה להעביר לשוק הסיטונאי את כל הפעילות הסיטונאית שהתקיימה בשוק תלפיות ולהופכו לשוק קמעונאי בלבד.
טקס הנחת אבן הפינה לשוק החדש ברחוב קיבוץ גלויות התקיים ביום 23 בינואר 1958. השוק הסיטונאי החדש נפתח ביום 15 ביוני 1961.
בשנת 1958 הוחלט על פירוק "ועד הדר הכרמל".
במסגרת הפירוק הועברו נכסיו כולל שוק תלפיות לבעלות העירייה.
בשנת 1963 פעלה עיריית חיפה לחסל את הרוכלות ברחובות שסביב השוק שפגעה באזור.
העירייה השקיעה בהקמת דוכנים ל-100 רוכלים בקומת המרתף של השוק, בשטח שהתפנה לאחר העברת השוק הסיטונאי לשוק החדש, והעבירה לשם את הרוכלים שפעלו ברחובות שמסביב.
כמו כן ניתנו מספר דוכנים למשפחות שטופלו על ידי מחלקת הרווחה.
עם זאת – מספר הדוכנים ברחוב סירקין והרחובות הסמוכים לא פחת.
במסגרת המאבקים נזרק במחצית שנות ה-70 רימון יד לכיון איטליז בשוק.
זורק הרימון ישב בבית סוהר וכשהשתחרר הקים את עמותת השווקים הפתוחים ועמד בראשה וכן כיהן כיו"ר ועד סוחרי שוק תלפיות והיה נושא דברם של בעלי דוכנים בכל הארץ.
בשנת 1980 נעשה ניסיון למכור את השוק, במסגרת מאמצי ההפרטה של עיריית חיפה, אולם השוק לא נמכר.
החל משנות ה-90 של המאה ה-20 החלה ירידה בפעילות השוק ובמרכזיותו, בעיקר עקב השינויים שחלו במבנה האוכלוסייה בשכונת הדר, כשהתושבים המבוססים יותר עברו לגור בשכונות על הכרמל, ולשכונה נכנסה אוכלוסייה חלשה יותר.
שכונת הדר סבלה מהזנחה, ואתה נזנח גם השוק.
חלק גדול מהחנויות עברו לרחובות הסמוכים לשוק.
הפעילות בתוך מבנה השוק הצטמצמה בעיקר לקומת המרתף של המבנה.
התקיימה פעילות מזערית בקומה מעליה.
יתר הקומות ננעלו בשער והגישה אליהן נאסרה.
במסגרת פעילותה לשיקום שכונת הדר הכרמל, עיריית חיפה מבקשת לשקם גם את מבנה השוק.
פעילות לשיקומו נעשית בידי מתנדבים במסגרת פעילות קבוצת מ.ק.ס, שבה חברים אדריכלים ומתכננים.
מתוך הכרה בחשיבותו האדריכלית וההיסטורית של המבנה, הקבוצה מבקשת שהוא ישוקם תוך החזרתו והפיכתו לעוגן לשכונה.
בשנת 2020 החלו עבודות שיפוץ השוק.
שוק רמלה לוד הוא שוק מזון וביגוד ישראלי, שהתקיים תחילה ברמלה ולוד ובהמשך הפך לשוק הנודד גם במספר מקומות נוספים ברחבי ישראל.
בשוק רמלה ניתן למצוא מגוון מוצרים, בעיקר מזון וביגוד תוצרת הארץ.
השוק כיום מתפקד גם במיקומו המקורי וגם כ"שוק נודד" ברחבי הארץ.
בין השאר השוק מתארח למשך יום בשבוע בעין המפרץ, בירושלים (ליד תחנת הרכבת ירושלים – מלחה), באזור התעשייה של עמק חפר, בחדרה ועוד.
השוק פעל מספר פעמים בעבר ללא רישיון קבוע בחלק מהמקומות, או נתקל בהתנגדות גורמים מקומיים, ולכן עבר לאורך השנים בין אתרים שונים (למשל ממתחם "ביג" בקריית אתא לעין המפרץ, ומתחנת האוטובוסים המרכזית "אגד" בפרדס חנה אל אזור התעשייה עמק חפר).
מיקום השוק ברמלה הוא על שדרות שלמה המלך, מזרחית מהשוק הקבוע של רמלה, מול המסגד הגדול.
לעיתים מאמצים שווקים נודדים ברחבי הארץ את הכינוי "שוק רמלה לוד" לשווקיהם, אף כי אינם במקור משוק זה.
ב-2006 פסק בית המשפט המחוזי בחיפה כי השם "שוק רמלה לוד" אינו בחזקת קניין רוחני, ולכן לכל אחד ניתנת הזכות להשתמש בו.
שוק ספיטלפילדס הישן הוא מבנה שוק מקורה בשכונת ספיטלפילדס שברובע טאוור האמלטס של העיר לונדון בסמוך לסיטי של לונדון.
השוק, הקדום בשוקי לונדון הפעיל כיום, החל לפעול בשנת 1638 ובשנת 1991 עבר למבנה חדש.
שוק ספיטלפילדס החל לפעול באתר בשנת 1638 עת שהמלך צ'ארלס הראשון נתן רישיון לסוחרים למכור בשר, עופות ו"שורשים" בשדות ספיטל (Spittle Fields - מילולית "ספיטל פילדס") - אזור כפרי מחוץ לתחומי העיר לונדון באותה עת.
השוק הפסיק את פעולתו בתקופת הקומונוולת' של אנגליה תחת שלטונו של אוליבר קרומוול, וחזר לפעול בעקבות צו מלכותי של המלך צ'ארלס השני לאחר השבת המלוכה.
המבנה שהוקם, בין הרחובות קריספין (Crispin Street) במערב, לם (Lamb Street) בצפון, רד ליון (Red Lion Street) במזרח וסמטת פאטרנוסטר (Paternoster Row) בדרום, המשיך לשאת את השם "ספיטלפילדס" (שדות ספיטל")
מבני השוק הוקמו בין השנים 1885–1893 בתכנונו של האדריכל ג'ורג' שרין עבור רוברט הורנר, בעל השטח.
עלות הבנייה הגיעה ל-80,000 ליש"ט.
בשנת 1920 הועברה הבעלות לתאגיד העיר לונדון.
המבנה הורחב בשנת 1926 לכיוון מערב, תוך שהוא עולה על שטחי רחוב קריספין ורחוב גאן (Gun Street).
בשנת 1991 עברה מכירת הירקות והפירות הסיטונאית לשוק ספיטלפילדס החדש.
מבנה השוק הישן הפך לאתר תיירות ובו ממכר עתיקות ומוצרי אופנה.
דיירים המתגוררים בחלק המערבי של השוק התנגדו לעבודות הפיתוח של חלק זה שהוצעו על ידי תאגיד לונדון.
בעקבות מאבק משפטי, בו זכה התאגיד, מונה האדריכל נורמן פוסטר לתכנן מחדש את החלק המערבי של השוק, וזה שופץ, הוקמו בו אתרי הסעדה וחנויות, ושוק עבודות יד שמכונה כיום "שוק הסוחרים" (Traders Market).
שוק ספיטלפילדס החדש הוא שוק הממוקם בשכונת לייטון שברובע וולת'אם פורסט, שבמזרח לונדון.
שוק זה נפתח בשנת 1991 והועבר אליו המסחר הסיטונאי בפירות וירקות שפעל קודם לכם בשוק ספיטלפילדס הישן.
השוק הוא הגדול שבשווקים הסיטונאיים בממלכה המאוחדת.
בשוק 115 דוכני פירות, ירקות ופרחים (בשטח כולל של 28,700 מ"ר), ומתקני השוק כוללים מחסנים נרחבים, חדרי קירור, חדרי הבשלה וחדרי אריזה.
מבני השוק כוללים מתקנים עבור חברות הסעדה וכן שטחי משרדים בגודל 900 מ"ר.
במערב מתחם השוק זורם נהר לי הישן.
שוק סימטת פטיקוט או שוק פטיקוט ליין הוא שוק אופנה והלבשה הממוקם ברחובות ונטוורת' (Wentworth Street) ומידלסקס (Middlesex Street) באזור האיסט אנד של לונדון.
במקום בו ממוקם כיום השוק עברה דרך בתקופת טיודור.
באותה העת נקראה הדרך בשם "סימטת החזירים" (Hogs Lane) בשל העובדה שתושבי העיר לונדון הורשו לגדל חזירים מחוץ לשטח העיר בשטחים הפתוחים שלצד הדרך.
בשנות ה-90 של המאה ה-16 החלה הקמת בתי מגורים לצד הדרך, ובשנת 1608 החלו לפעול לצד הדרך דוכנים לממכר בגדים יד שנייה.
במפה משנת 1608 נכתב השם "סימטת פטיקוט" - "סימטת התחתוניות".
השוק הפסיק את פעולתו בתקופת המגפה הגדולה של לונדון בשנת 1665.
בשלהי המאה ה-17 התיישבו באזור השוק מתיישבים הוגנוטים, ואלה עסקו בעיקר בצביעת צמר ובתפירת בגדים.
החל מאמצע המאה ה-18 הפך האזור למרכז ליצור בגדים, והרחוב הפך לשוק הבגדים העיקרי של העיר.
בשנת 1830 שונה שם הרחוב לרחוב מידלסקס (שמו הנוכחי), אולם כינויו נותר בשימוש עד ימינו.
לאחר שנת 1882 החלו להתיישב באזור מהגרים יהודים רבים שברחו מהפוגרומים שאירעו ברוסיה ובפולין.
מהגרים עניים, שחלק גדול מהם עסקו בחייטות ברוסיה ופולין, השתלבו בתחום הטקסטיל, ייצור הבגדים והמסחר בבגדים שפעל באזור, והשוק המשיך לשגשג.
אופיו ה"יהודי" של השוק בא לידי ביטוי בפעולת השוק בימי ראשון בשבוע (ואף ביום חג המולד - המהווה יום חג בממלכה המאוחדת), ואי פעילות בימי שבת.
רשויות העיר לונדון התנגדו לפעולת השוק והפריעו את פעולתו.
רק בשנת 1936 נחקק חוק של הפרלמנט הבריטי שהסדיר את פעילות השוק.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 התיישבה באזור השוק אוכלוסייה שמוצאה מאסיה.
שוק סונורה (בספרדית: Mercado de Sonora) הוא שוק במקסיקו סיטי.
לצד המוצרים השגרתיים הנמכרים בו, הוא כולל גם דוכנים שנמכרים בהם מוצרים הקשורים בכישוף ובתורת הנסתר, ופועלות בו מגדות עתידות.
על כן, מכונה השוק גם "שוק המכשפים" ("Mercado de los Brujos").
השוק הוקם בשנות ה-50 של המאה ה-20 ונקרא על שם סונורה, אחת ממדינות מקסיקו, ונפתח רשמית ב-1957. התוצרת הייחודית הנמכרת בשוק, שכוללת בין היתר דם נחשים וציפורים מתות, הפכה אותו למוקד משיכה לתיירים, ולפי נתוני משרד התיירות המקסיקני מבקרים בו אלפים מהם מדי יום.
מדי יום נערך בשוק טקס גירוש שדים, אותו מנהלת זקנת ה"מכשפות".
יום המתים, המצוין במקסיקו מדי 2 בנובמבר, הוא יום פופולרי במיוחד בשוק.
במשך השנים נקשרו בשוק אגדות אורבניות ואמונות טפלות שונות ומשונות.
לפי אחת האגדות האורבניות, מדי ראש חודש בוקעת מאחד מדוכני השוק צווחה מחרידה ולאחריה נשמעות לחישות הקוראות לעזרה.
לפי אגדה אורבנית אחרת נטען כי הדם הנמכר בשוק הוא דם של בני אדם.
אגדה זו הופרכה בבדיקות מעבדה.
לפי אמונה טפלה שנכרכה סביב השוק, המבקרים בו זוכים לחיים ארוכים יותר.
לאחר שב-1988 לקתה תיירת צרפתייה בת 26 בהתקף לב במהלך התמקחות עם אחת המוכרות, נוצרו אמונות טפלות נוספות סביב יכולותיהן העל-טבעיות של המכשפות בשוק.
שוק ספוט , שוק למסירה מיידית, הוא כינוי לזירת מסחר וירטואלית או פיזית אשר בה נסחרים מכשירים פיננסיים או סחורות לאספקה מיידית (אשר משמעותה הוא שני ימי ערך לאחר מועד הביצוע - מכונה באנגלית "Spot date"), זאת להבדיל משוק עתידי (Futures market), שבו זמן האספקה הוא במועד מאוחר יותר.
בשוק ספוט וירטואלי יכולים לפעול גופים המחוברים למערכת המסחר הממוחשבת, כגון בנקים או ברוקרים, ואף לקוחות פרטיים בעלי היקף פעילות גדול.
לעומת זאת, בשוק ספוט פיזי המתקיים בזירת מסחר קרקעית יכולים לפעול רק נציגי הגופים החברים באותה זירה ספציפית, והם מבצעים את הפעולות עבור לקוחותיהם או עבור עצמם (נוסטרו).
ניתן להפעיל שוק ספוט בכל מקום שבו קיימת תשתית מתאימה לביצוע עסקאות מיידיות.
השוק המקובל לרוב המכשירים הפיננסיים הוא באמצעות קווי תקשורת מאובטחים.
בין הדוגמאות הבולטות לשוקי ספוט:
שוק הפורקס (Spot Forex) למטבע חוץ בו זמן האספקה הוא עד יומיים, זאת בהתאם למסורת היסטורית הנוגעת למגבלת שינוע המטבע המזומן מבנק אחד למשנהו.
רוב המסחר בשוק הפורקס הוא מסחר מקוון.
שוק הספוט למוצרי אנרגיה, המאפשר מסחר בעודפי מוצרי אנרגיה הזמינים באופן מיידי.
כך, למשל, מסחר בעודפי גז טבעי באירופה נערך בשוק מקוון בהולנד בשם Title Transfer Facility (ידוע בר"ת TTF) ובשוק National Balancing Point (NBP) בבריטניה.
שוק צף הוא שוק סיטונאי או קמעונאי שבו נמכרים המוצרים מדוכנים הממוקמים על גבי סירות או רפסודות, והרוכשים אף הם שטים בסירות בין דוכני השוק.
שווקים אלה התפתחו בעיקר בדרום-מזרח אסיה, והם מצויים כיום בתאילנד, אינדונזיה ווייטנאם, ומהווים אתרי תיירות בנוסף להיותם שווקים פעילים.
שווקים אלה התפתחו בשפכי נהרות או באגמים, והשימוש בדוכנים צפים הקל על הבאת הסחורות אל השוק, ועל ניוד הסחורות הנרכשות.
אחד השווקים הצפים הידועים הוא השוק הצף ברטצ'בורי שבתאילנד.
שוק קנסינגטון היא שכונה רב תרבותית בדאון-טאון טורונטו, קנדה, אשר הוכרה כאתר מורשת קנדי על ידי רשות הפארקים של קנדה בשנת 2006.
השכונה כוללת בתוכה שוק אוכל ובגדים, ולכן זכתה לשם "שוק קנסינגטון".
שוק קנסינגטון גובל ברחוב קולג' מצפון, רחוב ספדינה ממזרח, רחוב דאנדאס מדרום, ורחוב בת'רסט ממערב.
האורך בקו אווירי הוא 600 מטרים לאורכה של השכונה ו-600 מטרים לרוחבה של השכונה.
בשכונה קיימים מספר בתים היסטוריים הבנויים בארכיטקטורה ויקטוריאנית.
בצפון השכונה קיימים בית ספר יסודי, תחנת כיבוי אש, וכנסיות.
במערב השכונה בית החולים המערבי המרכזי והגדול של טורונטו.
במזרח השכונה קיים בית הכנסת אנשי מינסק, ומרכז גמילה מסמים.
במרכז השכונה נמצאים בית הכנסת אנשי קייב, ואזור שוק קניות מגוון של אוכל ובגדים.
שוק הקניות הוא אזור חנויות העובר בקו מקצהו הדרומי של השכונה עד לקצה הצפוני של השכונה.
ניתן למצוא בו קטניות, דגים, מאפיות, פירות טריים, פירות יבשים, מסעדות ובגדים.
ג'ורג' טיילור דניסון , ששירת במליציה הבריטית ב-1812, קנה שטח אדמה אשר כלל את השכונה בשנת 1815, באזור הרחובות אוגוסטה וליפינקוט.
דניסון השתמש באזור שכיום הוא פארק בלויו כרחבת מסדרים לחיילים המתנדבים בחיל הפרשים עליו פיקד.
בשנות ה-80 של המאה ה-19 הגיעו לשכונה אירים וסקוטים ובנו בתים בסגנון הארכיטקטורה הוויקטוריאנית.
חלק מבתים אלה עדיין קיימים בשכונה.
בתחילת שנות ה-20 של המאה ה-20 אזור שוק קנסינגטון נעשה פופולרי למהגרים יהודים ממזרח אירופה ומספר מהגרים איטלקים, שהשתלטו על שטח האדמה הנרחב הגובל ברחובות קולג', קווין, קולג' ויוניברסיטי, והתחילו לבנות בתים בבנייה דחוסה וצפופה, והם אלה שהקימו את אזור שוק הקניות.
שוק הקניות מכר מוצרים מיובאים ממדינות המהגרים, והיה מוכר בכינוי "השוק היהודי".
סוחרים יהודיים הפעילו גם חנויות קטנות של חייטים, פרוות, ומאפיות.
בשנות ה-20 וה-30 של המאה ה-20 היו כ-30 בתי כנסת פעילים בשכונה.
אחרי מלחמת העולם השנייה, מרבית היהודים בשכונה עברו לצפון לשכונות יקרות יותר, או לפרברים.
במהלך שנות ה-50 של המאה ה-20 הגיעו לשכונה מהגרים מפורטוגל מחבל אזור, מהגרים מהאיים הקריביים, ממזרח אסיה, ומבקשי מקלט פוליטיים שברחו מארצות הברית.
בשנות 1960 היו תוכניות להרוס את הבנייה הצפופה והדחוסה שהייתה בחלק מהשכונה, ולבנות במקומה בתים רחבים.
אך אז נבחר ראש עיר חדש שפסל את התוכניות האלה, והשאיר את השכונה כמו שהייתה.
בשנות 1980 ו-1990 הגיעו לשכונה מהגרים ממרכז אמריקה, סומליה, אתיופיה, סודאן, אירן, וייטנאם, צ'ילה וממקומות נוספים בעולם.
המהגרים באים והולכים, וכיום כמעט 50% מהשכונה הם מהגרים סינים.
באזור ניתן למצוא מספר בתי קפה, בהם מעשנים מריחואנה בצורה פתוחה.
מריחואנה אינה נמכרת בבתי הקפה משום שצריכה של מריחואנה לשימוש אישי אינה חוקית בקנדה והיא נכללת בפקודת הסמים הלא חוקיים.
בשכונה קיימות מספר חנויות המוכרות תחליפי סם כימיים או טבעיים חוקיים.
"פסטיבל האורות של שוק קנסינגטון", הידוע כיום כפסטיבל היפוך החורף של שוק קנסינגטון, נחגג כמצעד ברחובות שוק קנסינגטון במהלך היפוך החורף בדצמבר.
מצעד הקרנבל אשר כולל בובות ענק, נושפי אש, מטיילי כלונסאות ומוזיקאי סמבה, נוצר ונוסד על ידי אידה קרנבלי בשנת 1987 כדרך לעורר את שובה של השמש בלילה הארוך בשנה.
במשך שנים רבות הסתיים המצעד בקונצרט לאחר השקיעה בכיכר בלוויו; מאז 2009, המצעד הסתיים בפארק אלכסנדרה כדי להתמודד עם קהל הגדול יותר.
פסטיבל ה-Pedestrian Sundays הוא פסטיבל נטול מכוניות שבו הרחובות נסגרים למכוניות במספר ימי ראשון בקיץ.
הפסטיבל התקיים במשך חמש שנים, ומשך אנשים רבים למסיבה ברחובות שוק קנסינגטון, כולל להקות, אוכל רחוב וכו'.
פארק בלוויו סקוור מארח קונצרטים ופסטיבלים רבים לאורך סוף האביב והקיץ.
בנוסף, סדרת הקריאה Chiaroscuro מתקיימת ביום שלישי השני בכל חודש בבית אוגוסטה.
מחברי מדע בדיוני, פנטזיה ואימה בולטים מציעים קריאות של יצירותיהם.
הקהילה הפאגאנית עורכת בכל שנה פסטיבל בשכונה בחלק מחודש דצמבר.
בשנים האחרונות שכונת שוק קנסינגטון מקושרת לקהילת הראסטפרי.
קיימות מספר חנויות המוכרות מוצרים הקשורים לקהילה, כולל מכשירים לעישון מריחואנה.
ב-2006 ההכנסה הממוצעת למשפחה בשכונת שוק קנסינגטון הייתה 61,339 דולר קנדי.
לשם השוואה, השכר הממוצע למשפחה בטורונטו בשנת 2006 היה 96,602 דולר קנדי.
אזור שכונת שוק קנסינגטון מונה כ-47.5% מהגרים סינים, ככל הנראה עקב הקרבה של השכונה לשכונת צ'יינה-טאון הסמוכה.
בנוסף כ-3% מהגרים מאזורים אחרים באסיה, 3% מהגרים לטיניים, 0.5% ערבים, 3% שחורים ו-39% לבנים.
שוקאקו (Shōkaku 翔鶴; מילולית: "עגור נוסק") הייתה נושאת מטוסים של הצי הקיסרי היפני, והובילה את סדרת נושאות מטוסים מסדרת שוקאקו.
שוקאקו, ביחד עם אוניית האחות שלה זואיקאקו, השתתפה במספר קרבות ימיים חשובים במערכה באסיה ובאוקיינוס השקט במלחמת העולם השנייה, בהם ההתקפה על פרל הארבור וקרב ים האלמוגים.
במהלך קרב ים הפיליפינים נפגעה שוקאקו מטורפדו ששיגרה צוללת אמריקנית ושקעה.
נושאות המטוסים מסדרת שוקאקו היו חלק מתוכנית ההרחבות של הצי הקיסרי היפני, שכללה גם את אוניות המערכה מסדרת יאמטו.
לאחר שהתנערה מאמנת וושינגטון ב-1936, היה הצי חופשי לתכנן את נושאות המטוסים לפי ראות עיניו, והדגש העיקרי הושם על מהירות הפלגה, טווח פעולה גדול, מיגון כבד ותפוסת מטוסים גדולה יותר.
הנחת השדרית החלה ב-12 בדצמבר 1937 במספנת הצי ביוקוסקה, האוניה הושקה ב-1 ביוני 1939, וב-8 באוגוסט 1941 נכנסה לשירות פעיל.
עם כניסתה לשירות פעיל הייתה שוקאקו בעלת הדחק של 33,000 טון, בעלת מהירות מרבית של 34 קשרים (63 קמ"ש), יכולת לשאת 70–80 מטוסים, ומיגון שהיה יעיל יותר לעומת מיגון נושאות המטוסים של בעלות הברית באותה עת.
מיגון כבד זה הוא שאפשר לשוקאקו לשרוד נזקים כבדים במהלך קרבות עתידיים.
מבחינה חיצונית, דמתה שוקאקו לנושאת המטוסים היריו, אך הייתה ארוכה ממנה ב-35.3 מטרים, ורחבה ממנה ה-4.6 מטרים.
האי החרטום הגיע עד לגובה סיפון ההאנגרים כדי לשפר את יכולת ההפלגה, והיה רחב ומעוגל דיו כדי למנוע ממי ים להגיע לסיפון ההמראה בכל תנאי מזג אוויר.
שוקאקו שקלה 10,000 טון יותר מנושאות המטוסים מסדרת סוריו, וזאת בשל המיגון הכבד הנוסף שהותקן בה.
מעל מדורי המכונות הותקנו לוחות מיגון בעובי 215 מילימטרים, ובקו המים לאורך היקף האונייה הותקנו לוחות מיגון זהים בעוביים.
בניגוד לנושאות המטוסים הבריטיות של אותה תקופה, שאחסנו את דלק המטוסים שלהן במכלים שקועים במי ים, נהגו נושאות המטוסים היפניות לשלב את מכלי הדלק בתוך גוף האוניה, ולמלא את המרווחים ביניהם בפחמן דו-חמצני וכך גם בשוקאקו.
אולם, רק לאחר תחילה הלחימה התברר שהזעזועים שנגרמו לנושאות המטוסים כתוצאה מפגיעות שונות סדקו את המכלים וגרמו לדליפות דלק מטוסים.
לאחר שהלקח נלמד בדרך הקשה בקרב מידוויי, החליפו היפנים את הפחמן הדו-חמצני בבטון, אך גם זה לא מנע מדלק המטוסים להתפשט לאזור ההאנגרים, כפי שנלמד בקרבות מאוחרים.
אורך סיפון ההמראה של שוקאקו היה 242 מטרים, היה עשוי מלוחות עץ, ונתמך על ידי שישה עמודי פלדה שניצבו לאורך ההאנגרים.
בין סיפון ההמראה להאנגרים חיברו שלוש מעליות לאורך גוף האוניה, שהיו מסוגלות להרים מטוס במשקל 5,000 קילוגרם בתוך 15–20 שניות.
גודל ההאנגר העליון היה 190 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים, וגודל ההאנגר התחתון היה 160 מטרים על 20 מטרים, וגובהו 4.8 מטרים.
בסך הכל תפסו ההאנגרים שטח כולל של 7,000 מטרים רבועים, ויכלו להכיל 72 מטוסים לפעילות מבצעית, ועוד 12 לעתודה.
בספטמבר 1942 התקינו היפנים מכ"ם בשוקאקו, לראשונה בנושאת מטוסים, וזה סייע לשוקאקו לשרוד את קרב איי סנטה קרוז, כשמפציצי צלילה מנושאת המטוסים אנטרפרייז תקפו אותה.
הגילוי המוקדם של כוח התקיפה האמריקני על ידי המכ"ם נתן לאנשי הצוות מספיק זמן לפנות את הסיפונים ממכלי דלק ולרוקן את כל צינורות התדלוק, ובכך נמנעו שריפות ענק שבעבר הכריעו נושאות מטוסים.
שוקאקו וזואיקאקו היוו את פלגת נושאות המטוסים החמישית, והחלו את פעילותן המבצעית מעט לפני ההתקפה על פרל הארבור.
כל נושאת מטוסים נשאה 15 מטוסי קרב מדגם A6M זירו, 27 מפציצי צלילה מדגם אאיצ'י D3A "ואל", ו-27 מפציצי טורפדו מדגם נקג'ימה B5N "קייט".
שוקאקו וזואיקאקו הצטרפו לקידו בוטאי, קבוצת נושאות המטוסים של הצי היפני המשולב, והשתתפו בפעילות הצי הקיסרי בראשית המלחמה, בהן תקיפת פרל הארבור וקרב רבאול בינואר 1942. שוקאקו השתתפה גם בפשיטה באוקיינוס ההודי בחודשים מרץ ואפריל, ומטוסיה תקפו את העיר קולומבו ב-5 באפריל.
לאחר מכן נשלחה פלגת נושאות המטוסים החמישית לבסיס הצי בלגונת טרוק, כהכנה למבצע MO, שמטרתו הייתה כיבוש פורט מורסבי שבגינאה החדשה.
במבצע, שבמהלכו התנהל קרב ים האלמוגים, הצליחו מטוסיה לטבע את נושאת המטוסים האמריקנית לקסינגטון, אך שוקאקו עצמה ספגה נזק כבד ממטוסים אמריקנים ב-8 במאי.
שוקאקו נפגעה משלוש פצצות במשקל 1,000 קילוגרם: בצד השמאלי הקדמי של סיפון ההמראה, בצד הימני האחורי של סיפון ההמראה, ובצד ימין של הגשר.
אף על פי שנושאת המטוסים לא הייתה בסכנת שקיעה, למעשה נמנעה ממנה היכולת לשגר ולקלוט מטוסים, ובנוסף 109 ממלחיה נהרגו ו-114 נוספים נפצעו, ולפיכך עזבה את הקרב והפליגה ליפן.
במסעה חזרה נתקלה שוקאקו בקשיי הפלגה בים הסוער, בעקבות הנזק שספגה.
בנוסף, היה עליה לפלס דרכה דרך מארבי צוללות שהציב הצי האמריקני בדרכה.
בסופו של דבר הגיעה שוקאקו למספנת הצי בקורה ב-17 במאי, ועלתה על מבדוק יבש ב-16 ביוני.
התיקונים ארכו מספר ימים בלבד, וב-14 ביולי שבה שוקאקו לפעילות, והצטרפה לפלגת נושאות המטוסים הראשונה.
למרות זאת, הנזק שספגה בקרב ים האלמוגים מנע ממנע להשתתף בקרב מידוויי.
לאחר מספר חודשי תיקון ואימון צוותי אוויר חדשים, שבה שוקאקו במאי 1943 לפעילות ועמדה לצאת למתקפת-נגד באיים האלאוטיים, אך המבצע נזנח בעקבות הניצחון האמריקני באטו.
תחת זאת, הפליגה שוקאקו למעגן הצי בטרוק, שם עגנה במשך שארית השנה, ולבסוף שבה ליפן לתחזוקה.
ב-15 ביוני 1944 יצאה שוקאקו להתקפת-נגד עם קידו בוטאי כנגד כוחות בעלות הברית שפעלו באיי מריאנה.
טייסיה ספגו אבדות רבות מאש מטוסים ואש נ"מ מאוניות אמריקניות.
במהלך קרב ים הפיליפינים, ב-19 ביוני, פגעו בשוקאקו שלושה טורפדו ששיגרה הצוללת האמריקנית "קוואלה".
הימצאות תחמושת ופצצות בהאנגר תרמה לגודל הפיצוץ, כמו גם דליפת דלק ממכל שבור.
לאחר פגיעת הטורפדו החלו להתפשט ברחבי הספינה אדי דלק, וכשאחת הפצצות התפוצצה על סיפון ההאנגר הרעידה את הספינה כולה סדרה של פיצוצים עזים, שקרעה חלקים מנושאת המטוסים.
תוך דקות התהפכה נושאת המטוסים וטבעה, עימה 887 אנשי צוות ו-376 אנשי צוות אוויר, בסך הכל 1,263 אנשים.
שוק משקאות האנרגיה בישראל החל להתפתח בשנת 1999 עם כניסתה של "רד בול".
על פי נתונים משנת 2013 ישראל היא אחת המדינות המובילות בעולם בצריכה של משקאות אנרגיה.
משקאות האנרגיה נמכרים בישראל ברשתות השיווק, פאבים ופיצוציות והם נצרכים הן כמוצר נלווה לשתייה חריפה והן כמוצר העומד בפני עצמו.
השוק הקמעונאי של משקאות האנרגיה בישראל נאמד ב-2018 בכ-900 מיליון שקל ובישראל שותים כ-11.7 מיליון ליטר של משקאות אנרגיה בשנה.
בשנת 2004 החלה חברת "בני פאוזי שמשום" בשיווק המשקה XL בישראל.
המחיר הגבוה של רד בול ותנאי הסחר הנוקשים שהכריחו את הספקים לקנות כמויות גדולות סייעו לחדירת המותג החדש, שנמכר במחיר זול משמעותית.
הדבר הוביל לירידה במכירות רד בול ותוך שנה הצטמצם נתח השוק שלה לכ-70%.
במאי 2007 התגלע סכסוך בין רד בול ובין חברת "תימקו בירה", שהייתה חברת ההפצה של המשקה בישראל.
כתוצאה מהסכסוך הופסקה האספקה של משקאות החברה לספקים למספר חודשים, דבר שסייע לצמיחה של מותגים אחרים, כאשר XL היה הגדול מביניהם.
בקיץ 2007 חתמה רד בול על הסכם הפצה עם חברת "סידס", אך הוא בוטל לאחר זמן קצר ובמקומו הקימה רד בול חברה עצמאית לצורך שיווק המוצר.
בשנת 2008 ביטלה חברת XL העולמית את הזיכיון שניתן ל"בני פאוזי שמשום" לשיווק המוצר בישראל והעבירה אותו לידי חברת "סידס".
בתגובה החל ענאן שמשום, מנכ"ל החברה, לפעול על מנת לעכב את שחרור פחיות המשקה מהמכס וגרם לכך שבמשך מספר חודשים לא היה ניתן להשיג את פחיות המשקה בישראל.
במקביל, החל בייבוא משקה חדש – "Blu".
המעבר של XL לסידס סייע לרד בול להתאושש מעט כאשר נתח השוק הכספי של החברה צמח מכ-16.5% בספטמבר ל-20.5% באוקטובר, אך השינוי הגדול בשוק הגיע מצד Blu, המותג החדש.
ברבעון הראשון של 2009 תפס המותג נתח כספי של כ-20.8% מהקטגוריה ועד אוגוסט המשיך לגדול עד ל-29.7%, דבר שהוביל להתבססותו במקום השני על חשבונה של רד בול שתפסה רק 8.1%.
בספטמבר 2009 העבירה חברת XL העולמית את הזיכיון לשיווק מוצרי החברה מ"סידס" לידי חברת "טמפו".
חברת יפאורה-תבורי ניסתה להיכנס לשוק משקאות האנרגיה מספר פעמים.
בשנת 2009 השיקה החברה בישראל את המשקה "Red Rain" הבריטי, בהשקעה של 8 מיליון שקלים.
שנתיים לאחר מכן, עמד נתח השוק של המשקה על 1% בלבד והחברה החליטה להפסיק את שיווקו.
בשנת 2019 השיקה סדרת משקאות אנרגיה חדשה בשלושה טעמים.
החברה המרכזית לייצור משקאות קלים, שהיא יצרנית מוצרי קוקה-קולה ושולטת בשוק המשקאות הקלים בישראל, מהווה שחקן שולי בשוק משקאות האנרגיה.
בשנת 2013 השיקה החברה את משקה האנרגיה "קרנרג'י", שלא הצליח במכירות ושיווקו הופסק לאחר זמן קצר.
בתחילת 2020 החלה החברה לשווק את משקה האנרגיה מונסטר, שעד אז יובא באופן פרטי בלבד.
נכון ל-2018 נמצא השוק בשליטה כמעט מוחלטת של שני מותגים: XL המחזיק בכ-63% מהשוק ו-BLU ב-34% נוספים.
נפח השוק של רד בול עומד על כ-3%.
לפי דוח נילסן שווי השוק של משקאות אנרגיה בישראל עמד על 181 מיליון שקלים.
על פי הערכות, שווי השוק האמיתי עשוי להיות גדול פי חמישה (כ-900 מיליון שקלים) משום שבארים, מועדונים ופיצוציות, המהווים את מקור הצריכה של משקאות האנרגיה, אינם נכללים בנתונים.
בשנת 2023 התריע משרד הבריאות בישראל על עלייה בצריכת משקאות אנרגיה ועל כך שהם מכילים כמות גבוהה של קפאין, לצד מרכיבים נוספים- טאורין, די גלוקורונולקטון ולעיתים אף ויטמינים מקבוצת B ותמציות צמחים שונים כמו גוארנה ו/ או גינסנג.
לפי המשרד המשקה נמכר בנקודות מכירה רבות לרבות פאבים, רשתות השיווק, קיוסקים ופיצוציות, מכונות לממכר משקאות, קפיטריות ועוד.
לטענת המשרד השיווק האגרסיבי של משקאות אלה, כמו גם הוזלה ניכרת במחירם, הביאו להגברת השימוש בהם גם בקרב בני נוער וילדים.
המשרד מציין כי רשויות בריאות בעולם החלו להביע עניין ודאגה ביחס למשקאות אלו, בעיקר בנטייה ההולכת וגוברת של צרכנים צעירים כמו ילדים ונוער, לצרוך משקאות אלה באופן בלתי מבוקר ובכמויות מוגזמות, עם או ללא משקאות אלכוהוליים.
המשרד מזהיר כי צריכה בכמות גבוהה של משקאות אנרגיה בעיקר בצעירים ובני נוער מביאה לצריכה גבוה של קפאין וכי צריכה עודפת כזו גורמת לתופעות לוואי שליליות, ביניהן חרדה, מתח, כאבי ראש, עצבנות, חוסר שינה, טכיקדיה, אובדן תיאבון, שלשולים, סחרחורות, רעד בידיים.
כמו כן משרד הבריאות מציין כי הדבר מעלה את הסיכון להתמכרות לקפאין ולחומרים אחרים כמו ניקוטין, אלכוהול וקנביס.
משרד הבריאות מזהיר גם מפני צריכה של משקאות אנרגיה בשילוב עם אלכוהול בקרב צעירים.
צריכה כזו עלולה להגיע למצבי שכרות ולהן שלל השפעות מזיקות כמו הסכמה ליחסי מין ללא כוונה, הסכמה לנסוע עם נהג ששתה אלכוהול, עליה בסיכון לפגיעות גופניות ועליה במעורבות בתגרות אלימות.
לטענת המשרד, נכון ל-2023 יש כבר עדויות לחלק מהבעיות הללו בישראל.
הפעולה המרכזית של המשרד בנושא עד כה הייתה להכניס הנחיות סימון של מוצרי מזון ומשקאות המכילים קפאין מכל מקור בכמות של מעל 150 מ"ג/ליטר: "כמות קפאין גבוהה" ורישום אזהרות והגבלות: "לא מומלץ לנשים בהריון וילדים עד גיל 12".
שוק עבדים היה מקום בו עבדים נקנו ונמכרו.
המחיר המוצע, כסף או סחורה, היה נקבע על פי מצבם הפיזי של העבדים, גילם וסוג העבודה שהיו יכולים לספק.
העבדים שנמכרו בשווקים לרוב יובאו ממדינות זרות והוצגו לראווה בפני קוניהם הפוטנציאליים.
שווקים אלו היו נפוצים בכל העולם והיוו חלק מרכזי בתופעת העבדות באזורים רבים כמו מדינות ערב, אירופה, אפריקה ואמריקה והתקיימו במשך מאות שנים, עד המאה ה-20. שוקי העבדים היו יכולים להיות נפרדים משווקים אחרים, או להתקיים כחלק משווקים אחרים בהם נמכרו סחורות נוספות כגון מוצרי מזון.
ניו אורלינס הפכה לעיר בעלת חשיבות לאומית עקב שוק העבדים והנמל שלה, מאחר שהעבדים נשלחו ממנה במעלה הנהר על ידי ספינות קיטור למטעים על נהר המיסיסיפי.
נמכרו בה גם עבדים שנשלחו במורד הנהר משווקים כמו לואיסוויל.
בשנת 1840, ניו אורלינס הייתה בעלת שוק העבדים הגדול ביותר בצפון אמריקה.
היא הפכה לעיר העשירה והרביעית בגודלה באומה, המבוססת בעיקר על סחר העבדים שלה ועל עסקים נלווים.
עונת המסחר בעבדים הייתה מספטמבר ועד מאי, בה היו משתמשים בעבדים לטובת הקציר.
בצ'ארלסטון, בדרום קרוליינה, אחד הבניינים המפורסמים ביותר של שוק העבדים בארצות הברית היה "Old Slave Mart".
במחצית הראשונה של המאה ה-19, העבדים שהובאו לצ'ארלסטון נמכרו במכירות פומביות בצידו הצפוני של בניין פרובוסט.
לאחר שהעירייה אסרה מכירות פומביות של עבדים בשנת 1856, צצו שוקי עבדים סגורים לאורך רחובות צ'למרס, סטייט וקווין.
דוגמה לשוק כזה הוא "Ryan's Mart", שהוקם על ידי חבר מועצת העיר והברוקר תומאס ראיין, וכן על ידי שותפו העסקי, ג'יימס מארש.
שוק זה היה ממוקם בחלקה סגורה בעלת שלושה מבנים- ארבעה מפלסים של מקום כליאה זמני או כלא עבדים, מטבח וחדר מתים.
בשנת 1859, נרכש " Ryan's Mart" על ידי אואקס, שבנה את מה שכיום נקרא " Old Slave Mart", לשימוש כגלריה למכירות פומביות.
בנוסף לעבדים, השוק הציע נדל"ן ומלאים.
המכירות הפומביות של העבדים פורסמו בגליונות שחלקם הגיעו למקומות מרוחקים משם, כגון טקסס.
סחר העבדים היה קיים בצפון אפריקה מאז ימי קדם, מלווה באספקה של עבדים אפריקאים שהגיעו דרך נתיבי סחר טראנס-סהרניים.
הערים בחוף הצפוני של אפריקה נחשבו בתקופה הרומית למובילי שוק העבדים, ומגמה זו נמשכה אל תוך ימי הביניים.
סחר העבדים הברברי שהתקיים בחוף הברברי, עלה בהשפעתו במאה ה-15, כאשר האימפריה העות'מאנית השתלטה על חלק מהאזור.
סחר העבדים הברברי כלל את העבדות האפריקאית ואת העבדות הלבנה, מפני שבאזור היו גם פליטים מוריים ויהודים ספרדים שגורשו מספרד לאחר הרקונקיסטה (Reconquista).
במערב אפריקה, שוק העבדים ולקטה הוקם ב-1502 בבדגרי שבלאגוס, והיה למשמעותי ביותר בסחר העבדים הטראנס אטלנטי בבדגרי מאחר ששימש כנקודה עסקית בה מתווכים אפריקאים מכרו עבדים לסוחרי עבדים אירופיים.
דבר זה הפך אותו לאחד משוקי העבדים המאוכלסים ביותר במערב אפריקה.
שוק עבדים בסחר העבדים הערבי
אפריקנים משועבדים נמכרו בערי העולם הערבי.
בצפון אפריקה היו ממוקמים שוקי העבדים העיקריים במרוקו, אלג'יר, טריפולי וקהיר.
המכירות נערכו במקומות ציבוריים או בסוכות.
קונים פוטנציאליים ערכו בדיקה קפדנית ל"סחורה": הם בדקו את מצב בריאותו של אדם שהיה עומד עירום כשפרקי ידיו קשורות יחדיו.
בקהיר, הסחר היה בסריסים ובפילגשים בבתים פרטיים.
המחירים השתנו לפי איכות העבד.
תומאס סמי, מפקד ספינת המחקר הבריטית "טרנאטה", ביקר בשוק עבדים בזנזיבר בשנת 1811 ותיאר במפורט: "ההופעה מתחילה בערך בשעה ארבע אחר הצהריים.
העבדים, הוצגו בדרך הטובה ביותר בכך שעורם היה נקי ומלוטש בשמן אגוזי קקאו, פניהם צבועים בפסים אדומים ולבנים, והידיים, האף, האוזניים והרגליים היו מעוטרים בשפע צמידי זהב וכסף, תכשיטים...
הם היו מסודרים בשורה, החל מהגילאים הצעירים ועד המבוגרים.
בראש השורה, המורכבת מכל המינים והגילים בין 6–60, הולך האדם שהם נמצאים בבעלותו.
מאחוריו ומשני צדדיו, שניים או שלושה מעבדיו הביתיים, חמושים בחרבות ובחניתות, משמשים כשומרים.
כך הורה לתהלוכה להתחיל, ועבר על פני השוק והרחובות הראשיים...
כאשר אחד מהם עונה לגחמתו של מי שצופה השורה נעצרת מיד, ותהליך של בחינה נעשה, שלדקות, אינו שווה לכל שוק הבקר באירופה.
אכן, יש את כל הסיבות להאמין כי סוחרי העבדים כמעט מכריחים את הנערות הצעירות להיכנע לתאוות האנשים עד אשר יסולקו".
בסוף המאה התשע עשרה בשוק מרקש, הנתונים הסטטיסטיים רומזים כי מרוקו כולה הייתה לא רק המייצאת הגדולה ביותר בצפון אפריקה של עבדים שחורים שנסחרים על פני הסהרה, אלא קונה גם הרבה עבדים.
השוק היה פתוח כמעט עד שנת 1930.
באימפריה העותמאנית, באמצע המאה ה-14, נסחרו עבדים בשווקים מיוחדים שהיו ממוקמים ברוב העיירות והערים ונקראו "אסיר" או "יסיר".
סולטאן מחמד השני ("הכובש") הקים את שוק העבדים העותמאני הראשון בקונסטנטינופול בשנת 1460, כנראה במקום בו היה שוק העבדים הביזנטי בעבר.
בשוק זה היו עבדים מכל הגילאים ומשני המינים, והם הוצגו עירומים לבדיקה יסודית של קונים אפשריים.
אוכלוסיית ה"בנטוס" הם צאצאי קבוצות בנטו שהתיישבו בדרום מזרח אפריקה לאחר ההתרחבות הראשונית מניגריה/קמרון, שחברי הקבוצה נתפסו ונמכרו מאוחר יותר בסחר העבדים הערבי.
בוגרים וילדים מהבנטו נרכשו משוק העבדים במיוחד כדי לבצע עבודות לא רצויות באדמות מטעים.
שוק סנט לורנס הוא שוק ציבורי עיקרי בטורונטו, אונטריו, קנדה.
הוא ממוקם בצומת הרחובות פרונט המזרחי וג'רוויס, ברובע "העיר העתיקה" של טורונטו.
עד 2015 היו במתחם שני מבנים למטרות שונות - הצפוני והדרומי.
עד הריסתו של שוק סנט לורנס הצפוני ברחוב פרונט הצפוני, במטרה לפנות שטח לחידוש עירוני, הוא אירח שוקי איכרים ועתיקות על בסיס שבועי בעוד השוק הדרומי פעל על בסיס יומי.
הבניין הדרומי, שנבנה מחדש פעמיים והוא משלב קטע מהבניין המקורי ששימש כבניין העירייה הזמני של טורונטו עד שנת 1845.
שוק סנט לורנס נבחר לשוק המזון הטוב ביותר בעולם על ידי נשיונל ג'יאוגרפיק באפריל 2012.
ב-1803, האוכלוסייה ב-York, Upper Canada גדלה לנקודה שבה היה צורך בשוק ציבורי.
סגן מושל של Upper Canada, פיטר האנטר, הקים שוק שבועי המיועד לאזור.
השוק המקורי היה ידוע בשם "כיכר השוק" ואנשים התאספו בו בשבתות בפינת רחוב קינג וניו סטריט (רחוב ג'רוויס של היום) המשתרע מערבה לרחוב צ'רץ' ודרומה לרחוב פאלאס (רחוב פרונט של היום), עם ערוץ שרץ במרכז מן רחוב קינג, דרומה אל המפרץ.
כיכר השוק הייתה מרכז החיים החברתיים בעיר, שם נערכו מכירות פומביות ואף התבצעו בו עונשים ציבוריים.
בימיה הראשונים של העיר, כאשר העבדות הייתה עדיין חוקית, השוק כלל מכירות פומביות של עבדים שחורים.
חוקי העזר העירוניים אסרו על מכירת חמאה, ביצים, דגים, בשר, עופות וירקות בין השעות 06:00 ל-16:00 בשבתות, למעט בשוק, במטרה לעודד ולהגדיל את הפעילות בו.
הבניין הראשון של השוק, שהוגדר מראש כזמני, היה באורך 11 מטרים וברוחב 7.3 מטרים ונבנה בשנת 1814. מבנה הקבע הראשון נבנה מעץ בשנת 1820. בשנת 1823 נחפרה הבאר הציבורית הראשונה בעיר.
ב-1831 מבנה העץ של השוק פורק ובמקומו נבנה מבנה לבנים מרובע עם כניסות בעלות קשתות בצדדים.
שטח המשרדים של הבניין שימש כביתה הזמני של מועצת העיר עד 1845. מבנה זה שירת את ייעודו עד השריפה הגדולה של טורונטו בשנת 1849, שכילתה את הצדו הצפוני של המבנה, ולאחר מכן נהרס ברובו לטובת בניית מבנה חדש.
בנייני השוק נהרסו ונבנו מחדש עוד פעמיים, ב-1904 וב-1968.
אחרי השריפה, נבנה הסנט לורנס הול יחד עם בניין שוק חדש, בינו לבין רחוב פרונט.
בניין שוק סנט לורנס הדרומי הנוכחי נבנה בשנת 1845 כבית העירייה של טורונטו ונבנה מחדש בשנת 1850 ו-1904 ושופץ בשנת 1972. קירוי נבנה בין המבנה הצפוני לדרומי והוא נהרס בשנות החמישים.
המבנה הצפוני האחרון של שוק סנט לורנס היה בניין קומה אחת שנבנה בשנת 1968, במקום המתחם של 1904, שנוצר על מנת להידמות למבנה השוק הדרומי.
הוא נהרס בשנת 2015 ובניין חדש ייבנה באותו מגרש.
שוק חקלאים זמני ממוקם במגרש החנייה מדרום למבנה השוק הדרומי.
במאה התשע עשרה היו לטורונטו שלושה שווקים ציבוריים, ששמם נקרא על שם הרבעים שבהם היו ממוקמים.
טורונטו מתקדמת לעבר בניין שוק נוסף באתר של הבניין הצפוני.
בניין חדש בן ארבע קומות עם אטריום המיועד להחליף את המבנה הצפוני של 1968. שוק האיכרים הועבר לרחוב הטיילת 125, מדרום לבניין הדרומי.
שוק רטוב (המכונה גם שוק ציבורי) הוא שוק שבו מוכרים בשר טרי, דגים, ירקות ופירות ומוצרים מתכלים אחרים, בניגוד ל"שווקים יבשים" המוכרים מוצרים בני קיימא כמו בד ואלקטרוניקה.
לא כל השווקים הרטובים מוכרים חיות אך המונח שוק רטוב משמש לעיתים כדי לתאר שוק חיות שבו הסוחרים שוחטים בעלי חיים במעמד הרכישה של הלקוח.
שווקים רטובים נפוצים באזורים רבים בעולם, בעיקר בסין ובדרום מזרח אסיה, וכוללים מגוון רחב של שווקים, כגון שוקי איכרים, שוקי דגים, ושוקי חיות בר.
לעיתים קרובות הם ממלאים תפקיד מרכזי בביטחון התזונתי העירוני בזכות תמחור, טריות המזון, אינטראקציה חברתית ותרבות מקומית.
לא בכל השווקים הרטובים נמכרים בעלי חיים או מוצרי טבע, אך אלה שכן נקשרו להתפרצויות של מחלות זואנוטיות.
מקובל לחשוב ששוק כזה סייע בהפצת מגפת הקורונה.
החל משנת 2003 חל איסור בסין להחזיק חיות בר בשווקים רטובים, בעקבות התפרצות הסארס של 2002–2004 אשר נמצא קשר בינה לבין חיות בשווקים.
האיסור הוסר לאחר מכן, והוחזר שוב בשנת 2020, ביחד עם מדינות נוספות שהפעילו איסורים דומים.
דיווחים בתקשורת שלא הבחינו בין כלל השווקים הרטובים לשווקים עם חיות בר, כמו גם רמיזות להברחות חיות בר, תדלקו את שנאת הזרים שלוותה למגפת הקורונה.
המונח "שוק רטוב" נכנס לשימוש בסינגפור בתחילת שנות השבעים, כאשר הממשלה השתמשה בו כדי להבדיל שווקים מסורתיים מהמרכולים שהפכו לפופולריים בסינגפור.
המונח נוסף למילון אוקספורד באנגלית בשנת 2016, כמונח שהיה בשימוש בכל דרום מזרח אסיה.
השימוש המוקדם ביותר של המילון במונח הוא מהעיתון The Straits Times מסינגפור בשנת 1978.
המילה "רטוב" מתייחסת לרצפות השוק הרטובות באופן תמידי עקב הפשרת הקרח המשמש למניעת קלקול של המזון, שטיפת דוכני בשר ופירות ים וריסוס ירקות ופירות טריים.
המונח "שוק ציבורי" עשוי לשמש כמילה נרדפת ל"שוק רטוב", אולם הוא מתייחס רק לשווקים רטובים הנמצאים בבעלות המדינה או הקהילה.
שווקים רטובים עשויים להיקרא גם "שוקי אוכל טרי" ו"שוקי אוכל טוב" כאשר הם מתייחסים לשווקים המורכבים ממספר ספקים מתחרים המוכרים בעיקר פירות וירקות.
המונח "שוק רטוב" משמש לעיתים קרובות לציון שוק בעלי חיים חיים המוכר ישירות לצרכנים, אם כי המונחים אינם שם נרדף.
המונח "שוק רטוב", המפרט שווקים שמוכרים ירקות ופירות ובשר טריים, כולל מגוון רחב של שווקים.
ניתן לסווג שווקים רטובים לפי מבנה הבעלות שלהם (בבעלות פרטית, בבעלות המדינה או בבעלות הקהילה), לפי גודל (סיטונאי או קמעונאי), ולפי תוצרת (ירקות, בשר שחוט, בעלי חיים חיים).
ניתן לחלק אותם לקטגוריות משנה נוספות בהתבסס על האם מקורו של מלאי הבשר בחיות מבויתות או חיות בר.
שווקים רטובים מסורתיים שוכנים בדרך כלל בסככות ארעיות, באוויר פתוח, או מתחמי מסחר פתוחים חלקית, ואילו שווקים רטובים מודרניים שוכנים בבניינים המצוידים לעיתים קרובות במערכות אוורור, הקפאה וקירור משופרים.
שווקים רטובים פחות תלויים בסחורות מיובאות לעומת סופרמרקטים.
זאת בגלל שהיקף השוק קטן יותר, וניתן בו פחות דגש על עקביות של הסחורות.
שווקים רטובים תוארו כ"קריטיים להבטחת הביטחון תזונתי העירוני", במיוחד בערים הסיניות.
השפעת השווקים הרטובים על הביטחון התזונתי באה לידי ביטוי בתמחור מזון ונגישות פיזית.
חוקרים הדגישו כי בשוק המחירים הנמוכים יותר, האוכל טרי יותר, קיימות הזדמנויות למשא ומתן על מחיר ומתקיימת אינטראקציה החברתית.
כל אלה נתפסות כסיבות להמשכיותם של שווקים רטובים.
התמדתם של שווקים רטובים יוחסה גם ל"מסורת קולינרית שמעודדת צריכת בשר ודגים שנשחטו טריים לעומת בשרים קפואים".
במדינות מתפתחות עם כלכלות מבוססות חקלאות, בשר טרי מופץ בעיקר דרך שווקים רטובים מסורתיים או דוכני בשר.
שווקים רטובים המוכרים בשר טרי קשורים לרוב למקומות שחיטה או ממוקמים בקרבתם.
אם לא נשמרים סטנדרטי תברואה, שווקים רטובים יכולים להפיץ מחלות.
אלו הנושאים בעלי חיים וחיות בר נמצאים בסיכון גבוה במיוחד להעברת מחלות זואונוטיות.
בגלל הפתיחות, בעלי חיים שזה עתה הוצגו עשויים לבוא במגע ישיר עם פקידי מכירות, קצבים ולקוחות או עם בעלי חיים אחרים שהם לעולם לא יקשרו עימם בטבע.
זה עשוי לאפשר לבעלי חיים מסוימים לפעול כמארחי ביניים, ולעזור למחלה להתפשט לבני אדם.
בשל סטנדרטי תברואה לא היגייניים ובשל הקשר להתפשטות מחלות זואונוטיות ומגפות, חלק קיבצו שווקים רטובים יחד עם חקלאות תעשייתית כסכנות בריאותיות גדולות בסין וברחבי העולם.
ניתן לייחס את התפרצויות שפעת העופות, סארס ו-קוביד-19 להחזקתם של בעלי חיים חיים בשווקים רטובים בהם פוטנציאל העברת המחלות הזואונוטיות מוגבר מאוד.
מחקר משנת 2018 במלזיה הגיע למסקנה כי עובדי השוק הרטוב היו בסיכון גבוה יותר לזיהומי עכברת.
אנשי איכות הסביבה, חוקרים והתקשורת הממלכתית הסיניים קראו להסדרה מחמירה יותר של הסחר בבעלי חיים אקזוטיים בשווקים.
מומחי הרפואה ג'ונג ננשאן, גואן ויואן קווק-יונג קראו גם לסגירה של שוקי חיות הבר מאז שנת 2010.
במהלך מגפת הקורונה של 2020, שווקים רטובים סיניים הואשמו בהתפרצות הנגיף.
חלק מהדיווחים אומרים כי שוקי חיות הבר במדינות אחרות באסיה, אפריקה, ובכלל בכל רחבי העולם נוטים גם הם לסיכונים בריאותיים.
בחודש אפריל 2020, קבוצה של מחוקקים בארצות הברית, מנהל NIAID אנתוני פאוצ'י, ראש המגוון הביולוגי של UNEP אליזבת מרומה מרמה, ומזכ"ל CBCGDF ז'ואו ג'ינפנג קראו לסגירה גלובלית של שוקי חיות הבר בשל הפוטנציאל למחלות זואונוטיות והסיכון למינים בסכנת הכחדה.
בשנת 2018 צוין כי השווקים הרטובים נותרו כספקי המזון השכיחים ביותר באזורים עירוניים בסין למרות עליית רשתות הסופרמרקטים מאז שנות התשעים.
עם זאת, שווקים רטובים איבדו את הקרקע בפופולריות בהשוואה לסופרמרקטים, אף על פי שהם עשויים להיראות כבריאים יותר וברי קיימא.
מהדיווחים עולה כי "אף על פי שיש שווקים רטובים היגייניים ומנוהלים היטב בערים גדולות [בסין] ולידם, היגיינה יכולה להיות לא יציבה, במיוחד בקהילות קטנות יותר." במהלך שנות העשרים של המאה הנוכחית, "שווקים חכמים" המצוידים במסופי תשלום אלקטרוניים הופיעו כששווקים רטובים מסורתיים התמודדו עם התחרות הגוברת מהחנויות הזולות.
שווקים רטובים החלו להתמודד גם עם תחרות של חנויות מכולת מקוונות, כמו חנויות ה"Hema" של עליבאבא.
מאז שנות התשעים, ערים גדולות ברחבי סין העבירו שווקים רטובים חיצוניים מסורתיים למתקנים מקורים מודרניים.
בשנת 1999 הוצאו מהחוק כל שוקי הדרך בהאנגג'ואו והועברו לבניינים מקורים.
עד 2014, כל השווקים הרטובים בנאנג'ינג הועברו לבניינים מקורים.
סחר בחיות בר אינו נפוץ בסין, במיוחד בערים גדולות, ורוב השווקים הרטובים בסין אינם מכילים בעלי חיים חיים מלבד דגים המוחזקים במכלים.
עם זאת, חלק מהשווקים הרטובים הסיניים המאורגנים בצורה לא טובה מספקים סחורה לתעשיית המסחר בבעלי חיים אקזוטיים, שהוערכה בשווי של יותר מ-73 מיליארד דולר בדו"ח של ממשלת סין משנת 2017. בשנת 2003 הוצאה מהחוק החזקת חיות בר בשווקים רטובים ברחבי סין לאחר התפרצות הסארס בשנים 2002–2004, שנקשר ישירות לפרקטיקות כאלה.
בשנת 2014 הוצאו מהחוק עופות חיים מכל השווקים בהאנגג'ואו עקב התפרצות שפעת העופות.
אף כי טרם אושר המקור המדויק של מגפת הקורונה של 20–2019 בינתיים עד אפריל 2020, הוא נקשר לשוק פירות הים הסיטונאי של הואנאן בווהאן, סין.
בעקבות ההתפרצות, קראו מומחי אפידמיולוגיה מסין ומספר ארגונים לרווחת בעלי חיים לאסור הפעלת שווקים רטובים שמוכרים חיות בר למאכל אדם.
שוק פירות הים הסיטונאי של הואנאן הושבת ב-1 בינואר 2020. בהמשך הודיעה ממשלת סין על איסור זמני במכירת מוצרי חיות בר בשווקים רטובים בסוף ינואר 2020, ואז על איסור קבוע בפברואר 2020, למעט רכיבים ברפואה סינית מסורתית.
עד 22 במרץ 2020, לפחות 94% מהשווקים הרטובים שנסגרו זמנית בסין נפתחו מחדש על פי כלי התקשורת המדיניים הסיניים, זה הוביל לביקורת פומבית על התמודדות הממשלה הסינית בשווקים הרטובים על ידי אנתוני פאוצ'י ולינדזי גרהאם.
החל מאפריל 2020, הממשלה הסינית מנסחת חוק קבע להידוק נוסף בהגבלות על סחר בחיות בר.
ב-16 במאי 1842 נפתח השוק המרכזי במיקום מרכזי ב-Queen's Road.
בשוק זה, אנשים יכלו למצוא כל מיני בשר, פירות וירקות, עופות, דגי מים מלוחים, דגים טריים, חדרי שקילה וחלפני כספים.
בשנת 1920 נפתח שוק רחוב Reclamation בהונג קונג.
בגלל בעיות מבנה, שוק הרחוב הוסר על ידי הממשלה בשנת 1953. בשנת 1957 נפתח שוק רחוב יאו מא טיי להחליף את שוק רחוב Reclamation.
היו דוכנים בגובה קבוע שמכרו ירקות, פירות, פירות ים, בקר, חזיר ועופות.
כמו כן, היו דוכנים שמכרו אפרוחי תרנגולות, אפרוחי ברווזים וצבי קופסה תלת-פסים כחיות מחמד.
בשנת 1994 השווקים הרטובים היוו 70% ממכירות התוצרת ו-50% ממכירות הבשר בהונג קונג.
לפני שנת 2000 נוהלו רבים מהשווקים הרטובים של הונג קונג על ידי המועצה העירונית (בתוך האי הונג קונג וקולון) או המועצה האזורית (בשטחים החדשים).
מאז התפרקותן של שתי המועצות ב-31 בדצמבר 1999, שווקים אלה מנוהלים על ידי מחלקת היגיינת המזון והסביבה (FEHD) של ממשלת הונג קונג.
בשנת 2008 ממשלת הונג קונג הציעה כי יש לשחוט את כל העופות בבתי מטבחיים מרכזיים על מנת להילחם בהתפשטות שפעת העופות.
בשנת 2018, FEHD הפעילה 74 שווקים רטובים שבהם שכנו כ-13,070 דוכנים.
בנוסף, רשות הדיור בהונג קונג הפעילה 21 שווקים ואילו יזמים פרטיים הפעילו כ-99 (בשנת 2017).
החל משנת 2018 יוצא לדרך תכנון לשווקים רטובים חדשים בעיירות החדשות בטונג צ'ונג, טין שואי וואי, הונג שואי קיו, טסאונג קוואן או וקוו טונג צפון.
בהונג קונג, השווקים הרטובים מלאים בעיקר על ידי תושבים מבוגרים, בעלי הכנסה נמוכה, ועוזרים ביתיים המשרתים כ-10 אחוז מתושבי הונג קונג.
רוב המחוזות מכילים לפחות שוק רטוב אחד.
שווקים רטובים הפכו יעדים עבור תיירים "לראות את הונג קונג האמיתית".
רבים מבנייני השוק הרטוב הם בבעלות חברות השקעות בנכסים וכתוצאה מכך מחיר המזון יכול להשתנות משוק לשוק.
ידוע כי השווקים הרטובים של הונג קונג משתמשים במנורות אדומות כדי לגרום לאוכל להיראות רענן יותר.
השווקים בהונג קונג נשלטים על ידי החוק של הונג קונג, ולא החוק הסיני.
על פי תקנת בתי המטבחיים, שחיטת בקר, חזירים, עזים או כבשים חיים למאכל אדם חייבת להתקיים בבית מטבחיים מורשה.
אף אחד מהשווקים הרטובים בהונג קונג אינו מחזיק בבעלי חיים פראיים או אקזוטיים.
מכירה קמעונאית של עופות חיים בהונג קונג מותרת במקומות מסחר מורשים בלבד.
בסוף 2016 היו 85 חנויות קמעונאיות בשווקים רטובים ציבוריים בעלי רישיון למכור עופות חיים.
ה-FEHD ביצע מספר צעדים להפחתת הסיכון לשפעת העופות.
בדיקות וניקיון מתקיימים באופן קבוע, כולל חיטוי לילי של כל דוכן על ידי קבלנים חיצוניים.
בעלי דוכן המוכרים עופות חיים אינם רשאים להחזיק את החיות במקום במשך הלילה; יש לשחוט אותם לפני 20:00 בערב.
שווקים רטובים מסורתיים (כמו פאסאר פאגי) נמצאים ברחבי אינדונזיה באזורים עירוניים וכפריים כאחד.
שווקים רטובים מתמודדים עם תחרות גוברת מצד סופרמרקטים וכן חברות מסחר אלקטרוני כמו Shopee ו-Tokopedia.
בשנת 2018, ספקי שווקים רטובים באינדונזיה שמייבאים סחורות הביעו חששות מירידת הערך של הרופיה האינדונזית.
שווקים עירוניים רבים רטובים עברו שיפוצים גדולים במהלך העשור האחרון, כמו שוק מייסטיק של ג'קרטה, כדי לחדש אותם באמצעות התקנת מיזוג אוויר, אוורור טוב יותר, שיפור במערכות פינוי האשפה והביוב, שיפור ההיגיינה ומתקנים בטוחים ונוחים יותר למוכרים.
בשנת 2018 נפתח השוק הרטוב המודרני הראשון בג'קרטה עם מעבדה וכן מתקני הקפאה וקירור.
במארס 2020 אסרה ממשלת מלזיה באופן זמני את פעולתם של כל השווקים הרטובים (כולל פאסאר מאלאם ופאסאר פאגי) כתגובה לאומית למגפת הקורונה.
כמה שוקי אוויר פתוחים מקסיקניים מסורתיים המכונים "טיאנגיס", כמו מרקדו מרגריטה מאסה דה חוארס באואחאקה, מופרדים לשוק רטוב (zona húmeda, "סונה אומדה") ושוק יבש (zona seca, "סונה סקה").
בפיליפינים, שווקים רטובים מנוהלים על ידי קואופרטיבים על פי חקיקה כמו קוד הקואופרטיבים (RA 7160) וחוק המודרניזציה לחקלאות ודייג (RA 8435).
ממשלת הפיליפינים שולטת במחיר של כמה סחורות שנמכרות בפלנגקס, ובמיוחד מזונות קריטיים כמו אורז.
ביולי 2017 הושק בעיר דבאו סיטי השוק הרטוב הדיגיטלי פלנגקה בוי כדי להתמודד מול השווקים הרטובים המסורתיים.
במארס 2020 השיק הממשל המקומי של פסיג שוק רטוב נייד כדי להבטיח גישה לסחורות בסיסיות במהלך מגפת הקורונה של 2020.
שווקים רטובים בסינגפור מסובסדים על ידי הממשלה.
שוק טקה, שוק טיונג באהרו, ושוק צ'יינטאון קומפלקס הם שווקים רטובים בולטים המכילים פירות עונתיים, ירקות טריים, בקר מיובא ופירות ים חיים.
בתחילת שנות התשעים נאסר על שחיטת בעלי חיים ב-12 שווקים בעיר הפנימית וב-22 מרכזי שוק רטובים בסינגפור.
בתחילת 2020 פרסמה הסוכנות הלאומית לאיכות הסביבה ייעוץ בנושא "סטנדרטים גבוהים של היגיינה וניקיון" עבור 83 השווקים עליהם היא מפקחת בתגובה למגפת הקורונה של 2020.
בשנת 1997, דוח של ממשלת העיר טאיפיי הצביע על כך שבעיר היו 61 שווקים רטובים עיקריים עם כמעט 10,000 מוכרים רשומים.
הדו"ח גם הצביע על כך שרוב השווקים הרטובים בעיר היו זקוקים לתיקון רציני וכי כמעט 3,500 מדוכני הספקים היו פנויים.
שוק הנאנמן בטאיפיי הוא שוק רטוב מסורתי בבעלות ממשלתית שנפתח בשנת 1907 במהלך שלטון המושבות היפני.
בניין השוק הוחרב באוקטובר 2019 והשוק עבר מחדש באופן זמני עד לסיום בנייתו המודרנית של בניין 12 הקומות החלופי בשנת 2022.
שווקים רטובים הם המקום המועדף הדומיננטי לקניות מכולת בתאילנד בגלל החשיבות המקומית של אוכל טרי כמו גם בגלל מחירים נמוכים יותר והיכרות עם בעלי חנויות.
בשנת 2017 היו כ-9,000 שווקים רטובים, 800 סופרמרקטים, 160 קניונים ו-1.3 מיליון חנויות משפחתיות קטנות ברחבי וייטנאם על פי הערכות הממשלה.
בשנת 2017 תכננה ממשלת העיר האנוי לשפץ את השווקים הרטובים של העיר ולהפוך אותם לקניונים מודרניים.
התכנית התקיימה בהתנגדות מצד ספקי השוק הרטוב בשנת 2017 לאחר ירידות משמעותיות בנתוני המכירות משווקים אחרים שהועברו למרתפם של מרכזי קניות יוקרתיים.
בשנת 2020 הודיע ראש ממשלת וייטנאם נגויין סואן פוקפ על הצעות לאסור על סחר בחיות בר בווייטנאם.
השווקים הרטובים הסינים זכו לביקורת בכלי התקשורת במהלך התפרצות קוביד-19.
בתקשורת המערבית הוצגו שווקים רטובים מבלי להבחין בין שווקים רטובים כלליים, שווקים רטובים של בעלי חיים חיים, ושוקי חיות בר, תוך שימוש בהצגת תמונות משווקים שונים ברחבי סין מבלי לזהות את מיקומים.
מרבית השווקים הרטובים בסין אינם מוכרים חיות בר.
תיאורים אלה זכו לביקורת כמו מוגזמים ואוריינטליסטים, והואשמו בתדלוק הסינופוביה ו"השונות הסינית".
מאז פרוץ מגפת הקורונה, דוחות התקשורת הדורשים להוציא מהחוק באופן תמידי שווקים רטובים - בניגוד לשוקי בעלי חיים חיים בלבד או לשוקי חיות בר - זכו לביקורת על פגיעה בבקרת הדבקה וצריכה להיות ספציפית לגבי שוקי חיות הבר, כגון שור פירות הים הסיטונאי של הואנאן.
שוק צ'רקיזובו הוא שוק גדול במזרח מוסקבה, שהתקיים מראשית שנות ה-90 ועד 2009 בצד החיצוני של הטבעת הקטנה של הרכבת של מוסקבה בין כביש שלקובסקויה, שדרות סירנייב, באיזמאילובו ותפס שטח של יותר מ-49 דונם והיה השוק הגדול באירופה.
על פי "פדרציית המהגרים של רוסיה", יותר מ-100 אלף בני אדם עבדו בשוק, כ-60 אלף סוחרים מהרפובליקה העממית של סין.
השוק כונה בסלנג בשם "צ'רקיזון", והוא מקום ההתרחשויות המרכזי של סדרת הטלוויזיה "צ'רקיזון: אנשים חד-פעמיים" (Черкизо́на.
השוק הופיע בתחילת שנות התשעים, באתר של מגרש ריק עצום ליד מכון מחקר לאלקטרוניקה "דלתא".
מרבית השוק הייתה בשליטת קבוצת AST וחברות הבת שלה.
עם זאת, שוק צ'רקיזובו כלל 12 אזורי סחר הנשלטים על ידי יזמים אחרים, בהם אילייב, בשליטת זכאר אילייב וגוד ניסנוב, רוסקלאס, שצ'בנקה בשליטת ניזאם יוסובוב ורולנד איזייב וחברות כמו "אירואסיה החדשה", "טראדיקס" ואחרים.
חלקים מהשטח היו בבעלות ממשלת רוסיה ורשויות מוסקבה.
המשכיר הגדול ביותר הייתה האקדמיה הרוסית לתרבות גופנית (RGAFK).
השוק נסגר זמנית ב-29 ביוני 2009, וב-16 ביולי, על פי החלטת עיריית מוסקבה השוק נסגר סופית ובמקומו תוכנן לבנות מתחם ספורט ובילוי.
ב-30 ביוני 2018, סגן ראש עיריית מוסקבה למדיניות ופיתוח עירוני, מאראט חוסנולין, אמר לעיתונאים כי בניית דיור למהגרים החלה בשטח שוק צ'רקיזובו לשעבר במסגרת תוכנית לחידוש פני העיר.
ב-21 באוגוסט 2006 אירע פיצוץ באחד מאזורי השוק.
כתוצאה מהפיגוע נהרגו 14 בני אדם ו-61 בני אדם נפצעו.
ב-15 במאי 2008 דן בית המשפט של העיר מוסקבה את הנאשמים בפרשת הפיצוץ (לאומנים רוסים) לתקופות מאסר שנעו בין שנתיים למאסר עולם.
הביטאון הרשמי של ממשלת הפדרציה הרוסית "רוסיסקאיה גאזטה" כינה את השוק "חור שחור", שבו החוקים אינם חלים, שבו יש הרבה עובדים לא חוקיים, שמוכרים סחורה מוברחת.
על פי הנתונים לשנת 2009, הרשויות ניסו לסגור את שוק צ'רקיזובו שלוש פעמים מאז 2001, אך השוק המשיך לעבוד, בעוד שההחלטה של בית הדין לבוררות במוסקבה, שקבע לנקות את השטח, זכתה להתעלמות במשך זמן רב.
הסגירה של כל שטח השוק הסתבכה גם בשל העובדה שמתוך 72 דונם של השוק שבבעלות העירייה, שאר השטח הוא שטח פדרלי, השייך לאוניברסיטה הרוסית לתרבות פיזית, ספורט ותיירות.
תיק פלילי נפתח גם נגד הרקטור לשעבר של האוניברסיטה הרוסית לתרבות פיזית, ספורט ותיירות, החשוד בשימוש לרעה בסמכות בעת חכירת מגרש לשוק צ'רקיזובו, התיק נפתח במסגרת חלק 3 לסעיף 285 לחוק הפלילי של הפדרציה הרוסית (שימוש לרעה בתפקיד).
על פי החקירה, נגרם למדינה נזק בסך 77.6 מיליון רובל.
בשנת 2012 גזר בית המשפט קנס של 20 אלף רובל על הרקטור לשעבר, אך מאוחר יותר בית המשפט העירוני במוסקבה שחרר אותו מעונש.
ב-29 ביוני 2009 השעו שלטונות מוסקבה את עבודת שוק צ'רקיזובו.
ההחלטה על ההשעיה התקבלה על ידי ראש המחוז המנהלי המזרחי ניקולאי אבטיצ'ייב, וב-30 ביוני 2009 פרסם רוסיסקאיה גאזטה הצהרה של ראש ועדת החקירות של הפדרציה הרוסית אלכסנדר בסטריקין על שוק צ'רצ'יזובו לפיה הרשויות יפעלו לסגירת השוק.
לאחר סגירת השוק ביוני 2009, אזרחים סינים, שהיוו חלק משמעותי מהסוחרים, עברו לשווקים אחרים במוסקבה - מרכז הקניות במוסקבה בליובלינו, שוק סדובוד על כביש הטבעת במוסקבה ולוז'ניקי (שעבר מאוחר יותר לשטח בדוברובקה).
שוק צ'רקיזובו לא הפסיק את פעילותו לאחר הסגירה הרשמית.
בשנת 2013 נמצאה בשטח השוק עיר תת-קרקעית שכללה מפעל תפירה, מגורים, בית קפה ולול.
עם גילוים הם נסגרו סופית.
שוק קח-תן הוא שוק המבוסס על שיטת המסחר המכונה סחר חליפין.
בשונה משוק רגיל שבו קונים מוצרים בכסף, לשוק מביאים פריטים שבהם אין שימוש ומחליפים אותם בפריטים אחרים.
סחר חליפין הייתה שיטת המסחר הרווחת בקרב הערים, הכפרים והקהילות השונות בעת העתיקה.
איכרים וסוחרים רבים החליפו בניהם יבולים, צאן, בקר, מוצרי חלב, בדים ועוד.
מאז, סוג המסחר הוחלף בכסף, מטבעות, שטרות, מזומן ואף כרטיסי אשראי ושוקי סחר החליפין הפסיקו במלאכתם.
עם תחילת העשור השני של המאה ה-21, שוקי סחר חליפין החלו לחזור לאופנה כרעיון ליצירת אלטרנטיבה סביבתית כלכלית וחברתית לאנשים ולקהילות שונות בארץ, בשם המכונה שוק קח-תן.
שוקי קח-תן בדרך כלל מוקמים על ידי אנשי הקהילה למען הפחתת הוצאת כספים רבים על ביגוד, מוצרים חדשים ויקרים, תכשיטים, מוצרי בית ועוד, מכיסם של משפחות ואנשים.
במקום זאת, אם בידי אדם מוצרים שאין לו שימוש בהם, יוכל להביאם לשוק ולהציע לסוחרים האחרים אותו בתמורה למוצריהם, כך שכל אחד יוכל למצוא שימוש במוצרים ושום מוצר לא ייזרק ויתבזבז.
הפתגם הרווח באותם שווקים הוא: "זבל של אדם אחד הוא אוצר לאדם אחר" - מוצר שאין בו שימוש לאחד עשוי להיות שימושי מאוד לאחר.
למנהג יש יתרנות רבים, אם זה בפן הכלכלי - משפחות מעוטות יכולת שאין באמצעותם לרכוש מוצרי יד ראשונה, יוכלו לחסוך את ההוצאות ולמצוא מוצרים איכותיים לרוב בשווקים, ולתת בתמורה מוצרים שמשפחה אחרת עשויה למצוא בהם שימוש.
בפן החברתי - אחת ממטרות השוק היא לאפשר מקום מפגש לאנשים שונים מהקהילה ולהיווצרות של קשרים המפגישים בין העולמות השונים לעיתים של אותם אנשים, ובפן הסביבתי - מחזור של מוצרים איכותיים לרוב, הוא הגורם המרכזי לשמירה על הסביבה מזיהום מייצור טקסטיל, כלי בית, תכשיטים ועוד.
מוצרים הנקנים עוברים לקונה אחר ולא מושלכים לאשפה.
"שוק קח-תן" הראשון בישראל פעל לראשונה פעם בשבוע, החל מיום שישי 10 באוקטובר 1989, ביוזמת עיתון "העיר" בחניון בית רומנו בתל אביב.
השוק החל דרכו עוד קודם כלוח מודעות חינמי שפרסם "העיר", החל מסוף 1980, בשם "קַחְתֵּן".
האירוע זכה להצלחה רבה והוא עבר לאזור רציפים הישנים של תחנת הרכבת תל אביב מרכז, אך האירוע יצר הפרעה לתנועה באזור והמשטרה אסרה את המשך קיומו.
כיום ניתן למצוא שוקי קח תן במגוון מקומות בארץ כמו ירושלים, נווה צדק, מודיעין, בתי ספר ועוד.
שוק נתניה הוא השוק המרכזי בעיר נתניה והגדול ביותר באזור השרון.
השוק מונה כ-200 דוכנים למכירת פירות וירקות ונמכרים בו גם חפצים שונים.
השוק שוכן במתחם הרחובות שוהם, היהלום,רזיאל, ברקת, ועוד בנתניה.
השוק פעיל בכל ימות השנה ומהווה מוקד משיכה למבקרים, לתיירים ולחובבי קולינריה.
הוא נכלל לעיתים קרובות בסיורי מבקרים בעיר.
בגבו של שוק נתניה, בכניסה מרחוב אהרון ברט, ישנו שוק פשפשים גרוזיני, הפרוס על פני שלושה רחובות צרים ומציע בעיקר סחורה של בגדים, כלי בית ותכשיטים למכירה, לרוב פרוסים על סדין רחב על הארץ.
מדי שנה מתקיים בנתניה יריד ארבעת המינים ברחוב שדרות בנימין.
הדוכנים בשוק מוצבים שבוע לפני ערב חג הסוכות.
ב-2 בנובמבר 1956 החליטה מועצת העיר נתניה להקים שוק עירוני חדש במקום השוק שהיה קיים עד אז ברחוב שטמפפר.
"השוק נבנה ברחוב שהם על ידי שוק רסקו הקיים ובו יוקמו 10 חנויות ו-34 תאי- ממכר ואליהם יועברו הרוכלים שעובדים בכיכר השוק.
שוכרי התאים ישלמו 500 ל"י דמי מפתח וחמש עשרה ל"י דמי שכירות חודשיים".
ב-5 בנובמבר 1957 הונחה אבן הפינה לשוק הקימעונאי.
השוק נבנה על ידי חברת "רסקו" על שטח של שני דונם ובשטח בנייה של 900 ממ"ר.
השוק תוכנן על ידי האדריכל מ.
בר, לפי מיטב השווקים בארופה.
השוק החדש ברח' שהם, יבטיח פרנסה לחמישים משפחות.
בשנות ה-80 השוק עבר שדרוג, הדוכנים חודשו והורחבו ובוצע קירוי.
בשנות ה־90 השוק התרחב ובחלקו ברח' שוהם הפך למדרחוב.
השוק נמצא בשטח אזור התעשייה הראשון של העיר, בו היו בעבר מפעלי תעשייה ומלטשות יהלומים.
ב-11 באוקטובר 2021 פרסמה עיריית נתניה על הפרויקט להפיכתו של השוק העירוני למתחם בילוי ופנאי.
ראש העיר, מרים פיירברג אמרה שהפרויקט נעשה כחלק מתפישת האיכויות של השוק, ומתוך חשיבה על כך שבמהלך היום השוק ישמש מרכז צרכני קולינארי ובשעות הערב הוא יהפוך למרכז בילוי.
המתחם הנקרא חצר השוק נפתח בסוף דצמבר 2023. המתחם ממוקם במרכז השוק בטריבונה שכונתה בעבר "שוק העופות", בשטח של כ-500 מ"ר.
הכניסה למתחם היא מרחוב זנגוויל.