tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
למגדל שבו דיסקית אחת בלבד, הגרף הוא משולש, המייצג את שלושת הצעדים האפשריים:
למגדל של שתי דיסקיות הגרף כולל שלושה משולשים, המחוברים ביניהם ליצירת משולש גדול יותר:
הצמתים שבקודקודי המשולש הגדול מייצגים מצבים שבהם כל הדיסקיות נמצאות על אותו מגדל.
ליצירת גרף עבור h + 1 דיסקיות יש לקחת את הגרף ל-h דיסקיות ולהחליף בו כל משולש קטן במשולש לשתי דיסקיות.
למגדל של שלוש דיסקיות הגרף הוא:
הצלעות של המשולש הגדול מייצגות את הדרך הקצרה ביותר להעברת הדיסקיות ממגדל אחד לאחר.
הצומת שבמרכז הצלע של המשולש הגדול מייצג העברה של הדיסקית הגדולה ביותר.
באופן כללי, חידה של דיסקיות מיוצגת על ידי גרף שבו צמתים.
לכל צומת מחוברות שלוש קשתות, מלבד הצמתים שבקודקודי המשולש הגדול, שלהן מחוברות רק שתי קשתות.
הגרף עבור n + 1 דיסקיות נוצר באמצעות לקיחת שלושה עותקים של הגרף ל-n דיסקיות וחיבורם זה לזה באמצעות שלוש קשתות המחברות את קודקודי המשולשים, המייצגות את שלוש אפשרויות ההעברה של הדיסקית הגדולה ביותר.
הגרף שנוצר בדרך זו, ככל שמוסיפים עוד דיסקיות, הוא משולש שרפינסקי.
משולש שרפינסקי הוא פרקטל בצורת משולש, המכיל שלושה עותקים מוקטנים של עצמו, וכל אחד מאלה מכיל שלושה עותקים מוקטנים של עצמו, וכך הלאה.
את הקשר בין מגדלי האנוי לבין משולש שרפינסקי קל להבין: נסתכל על משחק בעל n+1 דיסקיות, את הגרף של המשחק ניתן לחלק לשלושה חלקים על פי מיקום הדיסקית הגדולה ביותר.
עבור כל אחד מהחלקים הגרף המתאר את המצבים שלו הוא הגרף של המשחק עם n דיסקיות, ולכן כמו במשולש שרפינסקי הגרף מכיל שלושה עותקים מוקטנים של עצמו.
את המסלול הארוך ביותר להשגת הפתרון (בלי להגיע פעמיים לאותו צומת) ניתן להציג באמצעות מחיקת הקשתות המיותרות.
דוגמה למסלול כזה במגדל של 3 דיסקיות:
מסלול זה מושג כאשר נמנעים מהעברה ממגדל a ישירות למגדל c.
מעגל המילטוני לגרף של 3 דיסקיות מוצג בגרף הבא:
מכל פיזור חוקי של דיסקיות יש מסלול יחיד שהוא הקצר ביותר להעברת דיסקיות אלה למגדל יחיד.
בין כל זוג של פיזורים חוקיים של דיסקיות יש מסלול יחיד או שני מסלולים שהם הקצרים ביותר.
מכל פיזור חוקי של דיסקיות יש יש מסלול יחיד או שני מסלולים (בלי להגיע פעמיים לאותו צומת) שהם הארוכים ביותר.
בין כל זוג של פיזורים חוקיים של דיסקיות יש מסלול יחיד או שני מסלולים (בלי להגיע פעמיים לאותו צומת) שהם הארוכים ביותר.
נסמן ב-Nh את מספר המסלולים (בלי להגיע פעמיים לאותו צומת) להעברה של h דיסקיות ממגדל אחד לאחר, ונקבל:
החידה הבסיסית של מגדלי האנוי דורשת להעביר את הדיסקיות ממגדל אחד למגדל אחר תוך שימוש במגדל עזר.
הכללה של משימה זו דורשת פתרון למעבר מסידור חוקי כלשהו, מתוך הסידורים האפשריים של דיסקיות על פני שלושת המגדלים, לסידור חוקי אחר על פני שלושת המגדלים.
ניתן להראות שמכל סידור חוקי ניתן להגדיר מסלול של צעדים, שעובר על כל אחד מהסידורים האפשריים פעם אחת בדיוק, וחוזר לסידור ההתחלתי.
עוד ניתן להראות שניתן לפתור את החידה הבסיסית של מגדלי האנוי בכל מספר של צעדים, כאשר .
בחידה הבסיסית של מגדלי האנוי ישנם שלושה מגדלים.
בשנת 1907 החידונאי הנרי ארנסט דודני הציג בספרו "The Canterbury Puzzles" את החידה כאשר בה ארבעה מגדלים, וביקש לדעת מה מספר הצעדים המזערי הנדרש כאשר יש 8, 10 או 21 דיסקיות.
דודני כתב שהתשובה היא 33, 49 או 321 צעדים, בהתאמה, אך לא נתן הוכחה לכך.
הוא הוסיף נוסחה למספר הצעדים הנחוץ כאשר מספר הדיסקיות הוא מספר משולשי.
Stewart הכללה של החידה למספר כלשהו של מגדלים, והפתרונות פורסמו בשנת 1941, ללא הוכחה שהם הפתרונות האופטימליים.
בשנת 2014 ניתן פתרון אופטימלי לחידה עם ארבעה מגדלים.
ביולי 1988 הוצגו באליפות צרפת השנייה למשחקים מתמטיים ולוגיים וריאציות אחדות לחידת מגדלי האנוי, שבהן יש שני סטים של דיסקיות, האחד שחור והשני לבן, כך שבכל גודל של דיסקיות יש אחת שחורה ואחת לבנה.
חידת הפרדת הצבעים: במצב ההתחלתי הדיסקיות מונחות זו על זו בשני מגדלים, כשצבעי הדיסקיות הם לסירוגין שחור ולבן, בסדר יורד של גודלי הדיסקיות.
המטרה היא להפריד את הדיסקיות לשני מגדלים חדגוניים, באמצעות מגדל עזר, תוך שמירה על שני כללים:
בכל צעד זזה דיסקית אחת.
אין לשים דיסקית מעל דיסקית קטנה ממנה; מותר לשים דיסקית על דיסקית זהה לה בגודלה.
לחידה זו שתי תת-וריאציות: באחת שתי הדיסקיות הגדולות ביותר מתחלפות ביניהן במקומותיהן, ובאחרת, הקלה יותר, הן נשארות במקומן.
חידת מיזוג: במצב ההתחלתי הדיסקיות מונחות זו על זו בשני מגדלים, האחד שחור והשני לבן.
יש למזג את שני המגדלים למגדל אחד, שבו הדיסקיות מונחות מהגדולה לקטנה, ובכל שתי דיסקיות בנות אותו גודל, הדיסקית הלבנה היא מעל לדיסקית השחורה.
חידת פיצול: במצב ההתחלתי הדיסקיות מונחות זו על זו במגדל אחד, מהגדולה לקטנה, ובכל שתי דיסקיות בנות אותו גודל, הדיסקית הלבנה היא מעל לדיסקית השחורה.
יש לפצל את המגדל, באמצעות מגדל עזר, לשני מגדלים חדגוניים, שבהם נשמר הכלל שאין לשים דיסקית מעל דיסקית קטנה ממנה.
וריאציה נוספת, מגדלי האנוי מגנטיים פותחה על ידי ד"ר אורי לוי ממכון ויצמן למדע.
בווריאציה זו לכל דיסקית יש שני צבעים, למשל כחול ואדום (או שני קטבים מגנטיים).
במצב ההתחלתי הדיסקיות מונחות זו על זו באחד מהמגדלים, כך שאין מגע בין שני צבעים זהים (כלומר צדה הכחול של דיסקית מופנה אל צדה האדום של הדיסקית שמתחתיה).
המשימה היא להעביר את כל הדיסקיות ממגדל זה אל אחד משני המגדלים האחרים, לפי הכללים הבאים:
מותר להזיז רק דיסקית אחת בכל פעם - מראש מגדל אחד לראש מגדל אחר.
אסור להניח דיסקית על דיסקית שקטנה ממנה.
בעת הרמת דיסקית היא מתהפכת, כך שצבעה העליון וצבעה התחתון מתחלפים.
אסור לאפשר מגע בין שני צבעים זהים.
המגבלה שנוספה בווריאציה זו מגדילה את מספר הצעדים המזערי הנחוץ לפתרון בהשוואה לחידה הבסיסית.
במגדל של שלוש דיסקיות נחוצים 11 צעדים (לעומת 7 בגרסה הבסיסית) ובמגדל של ארבע דיסקיות נחוצים 30 צעדים (לעומת 15 בגרסה הבסיסית).
מגדלי אקסצ'יינג' (Exchange), או בשמם הקודם מגדל עלית, הוא פרויקט הכולל שני גורדי שחקים וממוקם מול מגדל משה אביב ומתחם הבורסה ברמת גן.
המגדל הגבוה, אשר ישמש למגורים, כולל 61 קומות - 3 קומות מסחר, קומת ביניים, 55 קומות מגורים ו-2 קומות טכניות - שבהן יהיו 355 יחידות דיור, ומתנשא לגובה של 206 מטרים.
המגדל הנמוך יותר אשר ישמש למשרדים, כולל 50 קומות ומתנשא לגובה של 198 מטרים.
הפרויקט נבנה על מגרש בן 15 דונם בו היה מפעל עלית אשר פונה בשנת 2007.
במקום מתוכנן שימור של חלק ממפעל השוקולד שככל הנראה יתפקד כמוזיאון.
בתחילת חודש יוני 2009 נחנכה בחלק המעוגל של המבנה המקורי של המפעל המחלקה החדשה לאמנות רב תחומית של בית הספר לעיצוב שנקר.
בשנת 2006 רכשו חברת קרסנט הייטס וקבוצת טראמפ את המגרש משטראוס גרופ תמורת 44 מיליון דולר, ותכננו לבנות בו מגדל ששמו "טראמפ פלאזה טאוור", על שם דונלד טראמפ.
חברת אזורים וקבוצת משקיעים רכשו בשנת 2007 את זכויות הבנייה במגרש מקבוצת קרסנט הייטס תמורת 80 מיליון דולר.
הם תכננו לבנות עליו מגדל בודד בעלות של 175 מיליון דולר ובגובה של 270 מטרים ו-74 קומות שהיה הופך אותו לגבוה ביותר בישראל, במקום מגדל משה אביב.
המגדל היה אמור לשלב משרדים ומגורים ובשנת 2008 אף פורסם כי יזמי המגדל ביקשו לאשר הגבהתו לגובה של 280 מטרים ו-85 קומות.
בשנת 2009 הקפיאה חברת אזורים את העבודות על המגדל בגלל חולשת שוק הנדל"ן בהשכרת משרדים.
ביוני 2012 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה את שינוי תוכנית הבנייה כך שבמקום מגדל אחד ייבנו מגדל מגורים גבוה שיבנה על ידי אזורים, ובניין משרדים נמוך שיבנה על ידי שאר המשקיעים, קבוצת יהלומנים פרטית.
עבודות הבינוי היו אמורות להתחיל בשנת 2013 ולהימשך שלוש שנים וחצי.
באפריל 2014 פורסם כי תוכנית המגדל הגבוה עודכנה כך שיכלול 65 קומות בגובה של 256 מטרים.
המגדל הגבוה ישמש למגורים בלבד ויכלול 338 דירות.
במרץ 2015 הודיעה חברת אזורים על ביטול התוכנית לבניית המגדל הגבוה, עקב עיכובים בקבלת היתר בנייה מהעירייה.
ביולי 2016 חזרה והפקידה הוועדה המחוזית את תוכניות הבינוי למתחם שיכללו מגדל מגורים בן 60 קומות, מגדל משרדים בן 45 קומות וכן צמד מגדלים שאמורים להיות בגובה של כ-30 קומות שהראשון ביניהם כבר נמצא בבנייה מתקדמת ומיועד לאכלוס עד תום 2017.
ביולי 2020 הושלמה יציקת המפלס התחתון והחלו רשמית עבודות הבניה על המגדל.
לקראת סוף שנת 2023 הגיעו צמד המגדלים לגובהם הסופי ומגדל המגורים הפך למגדל השני בגובהו ברמת גן (אחרי מגדל משה אביב) ולמגדל המגורים השני בגובהו בישראל (אחרי מגדל Hi Tower בגבעתיים).
ב-19 ביוני 2025 נגרם נזק לחיפוי המבנה בעקבות פיצוץ של טיל ששוגר מאיראן והתרסק ברחוב סמוך.
מגדלי YOO או YOO Tel Aviv הם שני מגדלי מגורים הנמצאים בשכונת פארק צמרת בתל אביב שנבנו על ידי קבוצת חבס.
המגדלים מעוצבים כגלילים המסתירים ליבה מרובעת, והם בני 37 ו-41 קומות, בשטח בנייה כולל של כ-100 אלף מטר רבוע (70 אלף מ"ר עילי וכ-30 אלף מ"ר תת-קרקעי) ובהיקף של כ-300 דירות.
המגדלים נבנו על קרקע בשטח של כ-9 דונם בצידה הצפון מערבי של שכונת פארק צמרת.
המגדל המערבי היה בניין המגורים הגבוה בישראל מ-2008 עד 2010 עת הסתיימה בנייתו של מגדל W השוכן באותו מתחם.
את התכנון הכללי של הבניינים הגה המעצב פיליפ סטארק ביחד עם משרד יסקי מור סיון שתכננו בפועל את הבניינים.
חדשנותו של הפרויקט היא באופן שבו תוכננו החללים הציבוריים (לובי כניסה, מועדון דיירים, ספא ובריכת שחייה) וכן באופן בו תוכננו ושווקו הדירות.
חללי המגורים נטולי העמודים אפשרו חופש עיצובי בתכנון הדירה הפנימי ובגודלי דירה הנעים בין 88 מ"ר לדירות על קומה שלמה בשטח של כ-800 מ"ר.
עיצובם החיצוני של המגדלים הוא גליל גבוה.
המעטפת העגולה עשויה מקטעי רצועות לבנות המושלמות על ידי העין לכדי צורת גליל שלם המודגש גם על ידי כותרת הבניין שמעטפתה שלמה.
על אף המראה החיצוני העגול, התכנון הפנימי כולו אורתוגונלי (מבוסס על קווים בזויות ישרות בלבד) והצורה המעוגלת מתקבלת ממרפסות חיצוניות בעלות דופן עגולה ורווחים מרובעים בין דירות שכנות התחומות על ידי קורות מרחפות.
בניית המגדלים החלה בשנת 2004 ואכלוסם החל בשנת 2007. קבלן הבנייה היה חברת "יילמזלר" הטורקית.
מגדלי התאומים (או מרכז הסחר העולמי, באנגלית: World Trade Center) הוא סרט דרמת אסונות המבוסס על פיגועי 11 בספטמבר, שבמסגרתם בוצעו פעולות טרור במרכז הסחר העולמי שבעיר ניו יורק בארצות הברית.
הסרט יצא לאקרנים ב-9 באוגוסט 2006 על ידי אולפני סרטי פרמאונט בהקרנת בכורה עולמית.
הוא בוים על ידי אוליבר סטון.
עלילת הסרט מבוססת על סיפור אמיתי של שני ניצולים בשם ג'ון מקלאפלין וויל ג'ימנו אשר גם השתתפו בכתיבת התסריט של הסרט.
מטרת הסרט הייתה להתמקד בפן האנושי של היום בו בוצעו פעולות הטרור הקשות ביותר בהיסטוריה.
סיסמת הסרט הייתה: "העולם ראה את הרוע באותו היום.
שני אנשים ראו משהו אחר".
ה-11 בספטמבר 2001 היה היום בו בוצעו פעולות טרור במרכז הסחר העולמי בניו יורק ובמוקדים אחרים ברחבי ארצות הברית.
הסרט מתמקד בהתקפה שבמסגרתה שני מטוסי נוסעים שנחטפו על ידי טרוריסטים פוגעים ישירות במגדלי התאומים.
באותו יום גורלי, נשלח שוטר בכיר ממשטרת הנמלים של ניו יורק בשם ג'ון מקלאפלין יחד עם פקודיו אל מקום המאורע.
באותו הזמן רק מגדל א' סופג פגיעת מטוס.
ג'ון נכנס עם השוטרים אל תוך מרכז קניות הממוקם בין מגדל א' לבין מגדל ב' והם מתחילים באיסוף בלוני גז בעת שהמטוס השני פוגע במגדל ב'.
תוך מספר שניות, בהפתעה גמורה, המגדל הראשון מתחיל לקרוס והשוטרים מוצאים עצמם לכודים תחת הריסות המשתרעות על פני מאות מטרים.
חמישה שוטרים נהרגים מיד ואילו ג'ון מקלאפלין והשוטר ויל ג'ימנו מוצאים עצמם לכודים מתחת לשכבות של הריסות בלי סיכוי רב להחלץ משם בכוחות עצמם.
ג'ון נלכד בצורה משמעותית יותר אך ויל מצליח לזוז עד ששכבה נוספת מתרסקת וגם הוא נלכד בלי יכולת לנוע.
בזמן ההתרחשויות, משפחותיהם הדואגות של וויל וג'ון, מנסות למצוא דרך ליצור קשר עם יקיריהן.
המשפחות מעלות זכרונות וחוויות מהעבר, ואשתו של ויל, הנמצאת בהריון, סובלת במיוחד.
בעודם כלואים בין ההריסות ומנסים להשכיח את הכאב העז בשיחות שונות, ובעודם טרודים בניסיונות לא להירדם מחשש שזו תהיה הפעם האחרונה בחייהם, מגיע מתנדב צעיר, פליט מצבא ארצות הברית, למקום האירוע לאחר שהוא בטוח שקול עליון קרא לו לבוא ולסייע.
ג'ון מקלאפלין וויל ג'ימנו במציאות
מקלאפלין וג'ימנו היו בין עשרים הניצולים היחידים שהוצאו מההריסות של מגדלי התאומים.
שניהם השתתפו בכתיבת התסריט של הסרט מאחר שהעלילה מגוללת את סיפורם האמיתי.
ג'ון עבר תהליך של שיקום בן 3 חודשים ועשרים ושבעה ניתוחים במקומות שונים בגופו ואילו ויל, שפציעתו הייתה חמורה פחות, עבר כ-17 ניתוחים.
שני הגברים פרשו מהמשטרה בשל היעדר יכולתם לשוב ולצעוד.
הם פתחו יחד מסעדה גדולה שאותה הם מנהלים עד היום.
ג'ימנו מתגורר בעיר בניו ג'רזי ואילו מקלאפלין עדיין מתגורר בניו יורק.
מל גיבסון היה האדם הראשון שהבמאי אוליבר סטון בחר בשביל התפקיד של ג'ון מקלאפלין.
גיבסון שאומנם מאוד אהב את התסריט, נאלץ לדחות את ההצעה בשביל לביים את הסרט אפוקליפטו.
השחקן ג'ורג' קלוני סירב לשחק את ג'ון מקלאפלין.
השחקנית מגי ג'ילנהול שמשחקת בסרט את אשתו של ויל ג'ימנו, המליצה על מייקל פניה לשחק את ויל ג'ימנו לאחר שראתה את המקצוענות שלו בסרט התרסקות.
על מנת להכיר את אופיו של האדם שאותו הוא מגלם, מייקל פאנה נסע אל ביתו של ויל ג'ימנו בניו ג'רזי.
רוב הסצנות של הסרט צולמו בלוס אנג'לס.
מגדלי צמרת, הידועים בכינוי מגדלי אקירוב, הם שלושה מגדלי מגורים הממוקמים בתל אביב, ברחוב פנקס, ממערב לדרך נמיר וממזרח לרחוב ויצמן.
יזם המגדלים הוא אלפרד אקירוב, איש עסקים שלו עסקי נדל"ן רבים בישראל.
הוא מתגורר בדירה דו מפלסית באחד המגדלים.
האדריכלים שתכננו את המבנים הם אברהם יסקי ויוסי סיוון, אשר תכננו בנוסף את מגדלי YOO, מעברה השני של דרך נמיר.
גבעת עמל א' כיום מתחם מגדלי אקירוב וסביבתו וגבעת עמל ב' ממזרח לדרך נמיר, כיום שכונת בבלי ופארק צמרת, ישבו על אדמת הכפר ערבי ג'מאסין אל ע'רבי שננטש ב-1948, במהלך מלחמת העצמאות.
בכפר הנטוש שוכנו פליטים יהודים ממלחמת העצמאות, שפונו בשל המערכה על תל אביב במלחמת העצמאות.
בשנת 1951 עבר השטח לחזקת רשות הפיתוח והאפוטרופוס לנכסי נפקדים.
האפוטרופוס ניסה לכפות על התושבים חוזי שכירות, אך התושבים לא הסכימו לתנאים שהוצעו להם ורישום זכויותיהם לא הוסדר.
בה בעת ניסתה רשות הפיתוח למכור חלק מהשטח ליזמים, ועיריית תל אביב הכריזה על הגבעה שבמקום שטח פתוח לטובת הקמתו של גן ציבורי.
בשנת 1962 התגוררו בשכונה 120 משפחות והוחל בפינוי חלק מהן.
קבוצה ראשונה פונתה לצורך סלילת המשך רחוב פנקס.
ביולי 1962 נפצע תושב השכונה בעימותים עם כוחות המשטרה שהגיעו לשכונה לפנות מבנה.
בשנת 1972 עוד גרו בשכונה כ-70 משפחות, ורוב השטח נמכר לחברה פרטית לצורך הקמת פרויקט מגורים.
ביולי 1972 ניתנו צווי פינוי לחמש משפחות.
בתחילת שנות ה-80 של המאה ה-20 עוד גרו כמה משפחות בחלק מהשטח המקורי של השכונה, שעוד לא עבר פיתוח.
מאחר שהבתים בשכונה היו במצב פיזי ירוד, יזמו מינהל מקרקעי ישראל ועיריית תל אביב מהלך של התחדשות עירונית (פינוי השכונה ובנייה מחדש).
עו"ד בן דרור ימיני, תושב השכונה, עזר בארגון ועד תושבים ובמשא ומתן מול הרשויות.
לאחר שנים אחדות של משא ומתן, נוסחו קריטריונים לפיצוי ונקבע כי הפיצוי יהיה לפי מחיר דירה באזור ושטח הדירה בשכונה בשנת 1992, עם פיצוי נוסף לבעלי דירות קטנות מאוד ודרישה על הסכמה של לפחות 80% מהתושבים להסכם.
הוחלט שרק קבלן שיקבל את התנאים יוכל לרכוש את השטח.
אלפרד אקירוב זכה במכרז וחתם על הסכם פינוי עם התושבים.
רובם רכשו דירות חלופיות באזור בכספי הפיצוי.
במהלך 1992 סוכמו התנאים עם המפונים האחרונים מהשכונה, שקיבלו פיצוי של בין 2,000 ל-2,500 דולר למ"ר.
בנובמבר 1992 החלה לפעול "חברת גבעת עמל" במטרה להקים את פרויקט המגורים בשטח.
את החברה החזיקו בחלקים שווים חברת "אלרוב" שבבעלות אקירוב וחברת "אוסיף השקעות ופיתוח".
עד שנת 1997 השקיעו החברות במיזם כ-50 מיליון דולר, ברכישת הקרקע ובפינוי התושבים.
בנובמבר 1997 רכשה אלרוב את חלקה של אוסיף תמורת 10.2 מיליון דולר.
נוסף על כך אלרוב נטלה הלוואות, התחייבויות וערבויות של אוסיף לטובת הפרויקט, בסכום נוסף של 26 מיליון דולר.
בניית המגדלים החלה בשנת 1999. בניית המגדל האחרון הסתיימה בשנת 2006. במגדלים מתגוררים והתגוררו בעבר גם אישים בעלי שם, כגון אהוד ברק, שמכר את דירתו לטדי שגיא, ועד שנת 2006 גם העבריין עמיר מולנר.
בשל כך קיימת אבטחה מוגברת על הבניינים, מחשש לפגיעה באישי ציבור או אנשים ידועים אחרים המתגוררים בהם.
עובדה זו יצרה לא פעם חיכוכים וטרוניות בקרב דיירים שרכשו דירות במקום ומצאו את עצמם בלב התרחשויות שהדירו את מנוחתם ופגעו באיכות חייהם.
בשנת 2005 אף אירע פיצוץ במכוניתו של מנהל המגדלים.
גובהו של כל אחד משלושת המגדלים הוא 123 מטרים, והמעטפת שלהם עשויה זכוכית ורצועות בטון מחופה באבן גרניט אפורה, בסגנון פוסט-מודרני.
במגדלים כ-360 יחידות דיור, ושטח הדירה מחולק כרצון הלקוח.
בתוכנית המגדלים הוגדרו גם שטחים ציבוריים פתוחים וגינות לתועלת הכלל, אך עיצובם אינו מזמין והציבור ממעט להשתמש בהם.
קיימת גינה קהילתית בגינת הבניינים.
מגדלי הפעמונים של צרפת ובלגיה הוא שמו הקיבוצי של אתר מורשת עולמית הכולל 56 מגדלי פעמונים בבלגיה ובצפון צרפת.
בשנת 1999 סימן ארגון אונסק"ו 32 מגדלים כאתר מורשת עולמית אשר זכה לשם "מגדלי הפעמונים של פלנדריה וולוניה".
בשנת 2005 עודכנה הרשימה ונוספו לה מגדל נוסף בעיר ז'מבלו בוולוניה אשר בבלגיה ו-23 מגדלי פעמונים נוספים במחוזות נור-פה דה קאלה ופיקרדי בצפון צרפת.
בית עיריית בריסל ניכר בחסרונו, אך זאת משום שכבר הוכרז כאתר מורשת עולמית כחלק מהכיכר הגדולה בבריסל.
מגדלי הפעמונים הוקמו בין המאה ה-11 למאה ה-17 ושייכים לסגנונות אדריכליים שונים, ובהם אדריכלות גותית, אדריכלות הרנסאנס ואדריכלות הבארוק.
המגדלים הם הביטוי האדריכלי של השתחררות תושבי האזור מהשפעת המשטר הפאודלי והסמכות הכנסייתית, והיווצרותה של דמוקרטיה מקומית.
בין מגדלי הפעמונים ישנם בניינים אשר שימשו במקור לצרכים דתיים, אך נוצלו גם כמגדלי שמירה, ודוגמה טובה לכך היא קתדרלת אנטוורפן.
חלק קטן מהמגדלים אינם חלק ממבנים אחרים ועומדים בגפם.
המונח "מגדל פעמונים" בהקשרם של המגדלים הכלולים בהכרזה (אנגלית Belfry; הולנדית Belfort; צרפתית Beffroi) התייחס במקורו למגדלי עץ ניידים ששימשו בעת מצור, ולאחר מכן למגדלי העץ שהוקמו על חומותיהם של מאחזים שהתפתחו מאוחר יותר למקומות יישוב.
במושג נעשה שימוש כדי לתאר מגדלים מכל הסוגים, אך הוא התייחס בעיקר לאלה שנשאו פעמונים או ניצבו בסמוך להם.
לאחר פלישות הוויקינגים לצפון אירופה במאה ה-9, החלו מתפתחים יישובים עירוניים באזור החופף לבלגיה ולצפון צרפת של ימינו.
לאורך דרכי המסחר החלו קמים מחסני קבע, ופעמים רבות היו אלה לאתרים בהם החלו נערכים ירידים ולאחר מכן הם הפכו למקומות יישוב (לדוגמה גנט וטורנה).
החל במאה ה-11 החלה מתפתחת תעשיית טוויית הבדים ברבים מהמרכזים העירוניים המוקדמים האלה (לדוגמה ליל, ברוז' וגנט).
סביב מרכזים עירוניים מוקדמים אלה קמו חומות ומגדלים, ואלה הורחבו והוסבו למבני אבן במהלך המאה ה-12. הערים המבוצרות העניקו לתושביהן הגנה ואט אט תפסו את מקומן של הטירות הפאודליות.
למגדלי הפעמונים נודעה משמעות סמלית והם הוקמו כסימן לעצמאות עירונית שהושגה באמצעות כתב זכויות.
יש להבחין בין מגדלים אלה לבין מגדלי העוז (Keep) שסימלו את הכוח הפאודאלי ומגדלי פעמונים כנסייתיים (Bell-towers), שסימלו את הנוכחות הכנסייתית.
המגדלים המוקדמים שהוקמו במהלך המאה ה-13 והמאה ה-14 מזכירים בצורתם הרבועה והמסיבית את מגדלי המשמר, מהם נטלו את מיעוט הפתחים ואת השימוש בקשתות כתמיכה לקומותיהם.
על גגם של מגדלים אלה הייתה דרך פטרול ומגדלי המשנה הקטנים שניצבו בפינותיהם עוטרו בפסלי בעלי חיים או בדמויות סמליות שנחשבו למגינות הקהילה.
המגדל באיפר הוא דוגמה טובה למגדלים אלה.
מאוחר יותר החלו המגדלים להופיע בווריאציות נוספות.
הם היו גבוהים וצרים יותר מקודמיהם, ולקראת המאה ה-15 נטשו אט אט את המראה הצבאי (לדוגמה המגדל בגנט).
למגדלים אלה נוספה קומה שיועדה לשאת בקרבה את הפעמון, ובהקמתם נעשה שימוש בחומרי בנייה שונים בנוסף לאבן פשוטה.
במאה ה-15 ובמאה ה-16 הופיעו בתי העירייה הראשונים אשר היו גדולים מאולמות המסחר ושירתו את פגישות מועצת העיר בצורה טובה יותר.
למבנים אלה נדרשה חזות ממלכתית סמלית, ודבר זה הושג פעמים רבות בשילוב מגדל פעמונים במבנה.
דוגמה טובה למגדל כזה נראית בבית העירייה של אנטוורפן, הממחיש את המעבר לסגנון הרנסאנס.
כל המגדלים הכלולים בהכרזה משתייכים לאחת משתי קבוצות - מגדלים כנסייתיים ומגדלים לשימושים "אזרחיים" שנבנו כחלק מבית העירייה, אולם השוק, או שניצבו בגפם.
אנטוורפן - קתדרלת גבירתנו האהובה (Onze-Lieve-Vrouwekathedraal)
אנטוורפן - בית עיריית אנטוורפן (Stadhuis)
הרנטלס - בית העירייה הישן ואולם הבד (Voormalige Stads en Lakenhal)
ליר - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis en Belfort)
מכלן - מגדל קתדרלת סינט רמבולדס (Sint-Romboutskathedraal)
ברוז' - מגדל הפעמונים המוכר כמגדל האולמות ואולמות השוק (Belfort bekend als Halletoren en de Markt Hallen)
דיקסמאודה - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis en Belfort)
קורטרייק - מגדל הפעמונים המוכר כמגדל האולם (Belfort bekend als Halletoren)
לו-רנינגה - בית העירייה הישן ומגדל הפעמונים (Vroegere Stadhuis met Belfort), כיום משמש כבית מלון
מנן - בית העירייה ומגדל הפעמונים הסמוך (Stadhuis en aangrenzend Belfort)
ניופורט - אולם התבואה המוכר כ"אולם העיר" ומגדל הפעמונים (Graanhal bekend als Stadshalle, met Belfort)
רוסלארה - בית העירייה, אולם השוק ומגדל הפעמונים (Stadhuis, Markthal en Belfort)
טילט - מגדל הפעמונים המכונה מגדל האולמות, אולם הבד ובית חברי מועצת העיר (Belfort bekend als Hallentoren, Lakenhal en schepenhuis)
ורנה - בית הארץ ומגדל הפעמונים (Landhuis en Belfort)
איפר - אולם הבד ומגדל הפעמונים (Lakenhalle met Belfort)
אלסט - בית חברי מועצת העיר ומגדל הפעמונים (Schepenhuis met Belfort)
דנדרמונדה - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis met Belfort)
איקלו - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis met Belfort)
גנט - מגדל הפעמונים, אולם הבד וה"ממלוקר" (Belfort, Lakenhal en Mammelokker)
אאודנארדה - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis met Belfort)
לוון - כנסיית פטרוס הקדוש ומגדל הפעמונים (Sint-Pieterskerk en Belfort)
טינן - כנסיית סינט חרמנוס ומגדל העיר (Sint-Germanuskerk met Stadstoren)
זאוטלאו - כנסיית סינט לאונרדוס (Sint-Leonarduskerk)
סינט-טראודן - בית העירייה ומגדל הפעמונים (Stadhuis met Belfort)
בנש - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'Hôtel de Ville)
שרלרואה - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'Hôtel de Ville)
מונס - מגדל הפעמונים (Beffroi)
תואן - מגדל הפעמונים (Beffroi)
טורנה - מגדל הפעמונים (Beffroi)
ז'מבלו - מגדל הפעמונים (Beffroi)
נאמור - מגדל הפעמונים (Beffroi)
ארמנטייר - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
באייל - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
ברג - מגדל הפעמונים (Beffroi)
קמברה - מגדל הפעמונים של כנסיית סן מרטן (Beffroi de l'église de St.
קומין - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
דואה - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
דנקרק - מגדל הפעמונים של כנסיית סן אלווה (Beffroi de l'église de St.
גרבלין - מגדל הפעמונים (Beffroi)
ליל - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
לוס - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
איר סיר לה ליס - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
אראס - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
בתון - מגדל הפעמונים (Beffroi)
בולון-סור-מר - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
קאלה - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
אסדן - מגדל הפעמונים של בית העירייה (Beffroi de l'hôtel de ville)
אבוויל - מגדל הפעמונים (Beffroi)
אמיין - מגדל הפעמונים (Beffroi)
לישה - מגדל הפעמונים של שער לישה (Beffroi fe port du Lucheux)
רו - מגדל הפעמונים (Beffroi)
סן ריקייה - מגדל הפעמונים (Beffroi)
מגדל התוף (בסינית מפושטת: 鼓楼, בסינית מסורתית: 鼓樓, בפיניין: GǔlóuO), ומגדל הפעמון (בסינית מפושטת: 钟楼, בסינית מסורתית: 鐘樓, בפיניין: Zhōnglóu) הם שני מגדלים סמוכים זה לזה בצפון העיר העתיקה של בייג'ינג.
במגדלים נמצאים פעמון ענק ותופי ענק, בהתאמה.
במבנה המקורי, שהתנשא לגובה של 47 מטרים, היו תוף אחד גדול ו-24 תופים קטנים, ששימשו לציון שעות היום.
מגדלי חצות, הוא הספר ה-13 בסדרת מחזור כישור הזמן.
תרגום הספר לעברית יצא לאור בשנת 2014 על ידי הוצאת "אופוס" בתרגומם ועריכתם של אייל גורן וצפריר גרוסמן.
בציור הכריכה האמריקאי רואים את תום מרילין חורט על מגדל גנג'יי את הפתיחה של משחק "שועלים ונחשים", כשלצידו מאט ונואל צ'ארין.
בציור הישראלי (שעוצבה עבור ebook על ידי טוד לוקווד) רואים את פרין אחרי חישול הפטיש הקסום.
בגבעת מטנין, זירת הסיום של הספר הקודם, גריינדל עם ארנג'ר, נדהמת לגלות שרנד מצא אותה.
היא מבקשת מארנג'ר לטוות (יחד עם האאס סדאי שלה, דלנה) כפייה על השליח של רנד כדי שיגיד מה שהיא רוצה שיגיד.
כשהשליח חוזר לרנד, גריינדל משתמשת ביונה כמרגלת.
היא רואה שנינאב יודעת לקרוא כפייה, ונחרדת לגלות שרנד הביא איתו את הצ'ואדן קאל, מפתח הגישה לס'אנגריל הזכרי החזק ביותר.
היא כובלת את דלנה וארנג'ר במצודה ובורחת דרך שער, בדיוק ברגע בו רנד משמיד את המצודה עם אש להט (מה שגורם להיעלמות הכפייה על השליח של רנד, מכיוון שארנג'ר ודלנה מתות).
היא כועסת על הרג משרתיה ומתנחמת בכך שלואיס ת'רין (השם בו הארורים מכירים את רנד) חושב שהיא מתה.
גאלאד דמודרד, מנהיג ילדי האור המורדים, שמנסה להגיע לקאמלין, נתקל בחטיבה שלמה של חוקרי המסדר כולל האינקוויזיטור הראשי אסונווה שקורא לו מול כולם ידיד אופל, על שהרג את אמון ולדה, קודמו כגנרל המסדר.
במקום עומד להיפתח קרב עקוב, אך גאלאד מצליח לשכנע את אסונווה למנוע את הקרב והוא יציע את עצמו לחקירה, אך תומכיו יעזבו בלי פגע.
הוא קורא לכל הנוכחים שהם עדים לכך שהוא הרג את אמון בדו-קרב הוגן, ולא ייתכן שצל ינצח אור.
הוא אוסר על תומכיו לנסות להצילו.
צריח הית', אחד מצריחים העומדים על גבול המצרים, מבין שהצריחים האחרים נפלו בידי צבאות טרולוקים שפולשים מהמצרים, אנשי הצריח מתכוננים להרוג כמה שיותר טרולוקים עד שימותו לפי חובתם, הם שולחים שליחים אל עיר הבירה על מנת להזהיר את תושבי ארצות הגבול.
לאן דמודרד, העוצר ובעלה של נינאב, רוכב לכיוון המצרים מסלדיאה אל מותו שם, וכנגד רצונו מתחילים להגיע אליו אנשים שמצטרפים לשליחותו.
רנד יורד מהר הדרקון לכיוון מערב, גבול אנדור, וגורם לחווה גוועת לשגשג פתאום.
גאלאד משוחרר, אם כי לתדהמתו, על ידי תומכי אסונווה, שמציגים לו את הראש של האינקיויזיוטור בשק, ומכירים בו כמפקד ילדי האור.
26 אאס סדאי מחזיקות מגן של סאידר מולו אך לא מעזות להתקרב אליו.
באולם המועצה רנד מברך את אגווין לרגל היבחרותה, ומציג את התוכנית של לואיס ת'רין (בתוך המח שלו): למצוא את החותם השביעי ולשבור את החותמים שעל כלא אדון האופל.
רק כך יהיה אפשר לגמור את זה אחת ולתמיד.
כשהוא אומר שבפעם האחרונה "נאלצתי לכלוא את אדון האופל בלי עזרת הנשים", אגווין מבינה שזה זיכרון של לואס ת'רין, מה שגורם לחשוב שהוא כבר השתגע.
רנד אומר לה לבוא לעזרתו בשאיול גאל והולך.
הגלימות הלבנות ממשיכים לאנדור, ותופסים בדרך את פלוגת האספקה של גיל בזיל ששייכת לצבא של פרין.
פרין מגלה את זה ונפגש עם גאלאד במקום נייטרלי, אך גאלאד משוכנע שפרין הוא ידיד אופל (כזכור בספרים קודמים פרין הרג שני ילדי אור כהגנה עצמית, ועוד אחד נהרג תוך כדי ניסיון לתלות אותו).
הם לא מגיעים להסכמה ונפרדים באיומים, אם כי גאלאד לא מודע לכך שגריידי שבא לפגישה הוא אשאמן (וגם ניאלד) וחושב שיש לו יתרון: הרי לאאס סדאי אסור להרוג עם סאידר.
רנד מופיע בטיר פתאום, רגוע ומתנצל בפני כולם ומשלים עם אביו המאמץ.
מין שמחה לקראתו, נינאב עוצרת את לשונה (לאחר שרנד בעצם מוציא לה את המילים מהפה בקשר לעלבונות שהיא אמורה להגיד עליו), וקדסואן מקבלת את ההתנצלות וחוזרת מה"גלות".
רנד תופס שני אצילים שהיו נגדו, ובמקום לתלות אותם הוא אומר להם להזהיר את תומכיהם.
נינאב ואליין נפגשות עם אגווין בעולם החלומות, ומברכות אותה על הבחרה לאמירלין.
אגווין מתעקשת שהן יגיעו להישבע על מוט השבועות.
נינאב מסכימה אפילו להיבחן את מבחן האאס סדאי כדי להיות רשמית באג'ה הצהובה.
לאליין יש בעיה: אי אפשר לדעת איך השבועות ישפיעו על הריון.
נינאב המומה שרנד הצליח "להתחמק ממנה מספיק זמן כדי לעשות את זה", וכחכמה לשעבר דעתה על הריון מחוץ לנישואין הייתה ברורה.
בועת רוע מתפוצצת בטיר ומפוררת 2 רחובות שלמים.
נינאב ונאיף הולכים לבדוק אך לא מוצאים משהו שאפשר להציל.
כשהאשאמן מראה סימני פרנואידיות יתר, נינאב מרגישה שנמאס לה וסורקת את מוחו עם סאידר.
היא מגלה רשת "ורידים" שחורים במוח, ומצליחה להסיר אותם.
נאיף חוזר לשפיות, לתדהמת שניהם.
נינאב מנסה לעשות אותו דבר עם רנד אך מגלה שהשגעון כבר עצום, אם כי משהו זוהר נמצא מתחת לרשת השחורה, וכנראה מונע מהשגעון להשתלט על רנד.
מאט והיד האדומה באנדור, כשהוא מחכה לתשובה מאליין.
3 האאס סדאי עוזבות לכיוון המגדל הלבן, ושתי הסולדאם לשעבר, בטמין וסטה, מצטרפות אליהן.
עד מהרה הקבוצה הקטנה גדלה לשיירה, ומאט מספק להן חיילים שישמרו עליהן, יגידו לו מה קורה בטאר וולון, וגם ידאגו להחזיר לו את הסוסים שלו.
אליין נדהמת לגלות שמאט באנדור ושולחת לקרוא לו.
כשהוא מציג את רשימת הדרישות של אלודרה, אליין מסכימה והם חותמים על הסכם לבלעדיות על זיקוקי הדרקון הקטלניים.
מאט נותן לה כמחווה את המדליון לזמן מוגבל ואליין יוצרת עותקים חלשים שלו (שמונעים מהעונדת לתעל את סאידר).
מאט מבקש מבירגיט הנחיות לגבי מגדל ג'נגי, והיא אומרת ששם היא מתה.
אליין מנצלת את ההזדמנות שבירגיט עסוקה והיא הולכת לבד לכלא בו מוחזקות האחיות השחורות, כשהיא מתחפשת לארורה לא מוגדרת.
היא מצליחה לסחוט מצ'סמל אמרי הודאה שמאט וקאמלין בסכנה, אבל אז טמייל קינדרוד ואלדרית' ז'ונדר, גם מהאג'ה השחורה, מגיעות לכלא עם ג'ק לונלט, מזכיר בארמון.
המדליון המקורי מונע מהאחיות השחורות לתעל עליה את סאידר, אבל ג'ק תולש ממנה את המדליון ומנסה לברוח.
אליין זורקת עליו את צ'סמל והם נופלים.
דוילין מלאר, ידיד אופל אותו מינתה לראש המשמר שלה, מופיע פתאום ודוקר אותה ולוקח את המדליון.
אחרי שצ'סמל (שפעם הייתה מהאג'ה הצהובה) מרפאה אותה כדי שתישאר בחיים, אליין מצמידה לגוף של צ'סמל 2 מדליוני העתק, מה שמנתק את האחות השחורה מסאידר בין רגע והורגת אותה.
מלאר הורג את אלדרית' ומנסה לברוח עם המדליונים, אך אליין מפילה עליו אבנים מהתקרה והוא שומט את המדליון המקורי של מאט.
פרין נפגש עם גאלאד ומסכים, להפתעת כל הנוכחים, למשפט על "פשעיו", אם כי הוא עומד על כך שלא הוא הרג את גאופרם בורנהלד, אלא הסינצ'נים (ספר 6).
מורגז (אימו החורגת של גאלאד) חושפת את עצמה להפתעת כולם (חוץ מהמשרת שלה מרטין טלנבור אף אחד לא ידע שהיא מלכת אנדור לשעבר) ופרין מציע לגאלאד אותה כשופטת.
במשפט מורגז מודיעה שהרג של חיות (הזאבים שהרגו הגלימות הלבנות באירוע המדובר) אינו מהווה עילה חוקית לתקיפה והרג, אבל ילדי האור גם החנו צבא זר בצורה בלתי חוקית על שטח אנדור.
לכן היא הרשיעה את פרין בהריגה כפולה בקטטה, סעיף פחות חמור מרצח, ומזכה אותו מהרג גאופרם.
נינאב עוברת את המבחן, אך משתמשת באש להט כדי להרוג טרולוקים שמופיעים בו.
הבוחנות, אחת מכל אג'ה, כועסות ודורשות ממנה שבועה שלא תחזור על המארג האסור הזה.
נינאב מסרבת ומודיעה שייתכן שתצטרך אותו כשתרכב לצד רנד בקרב האחרון.
רובינד (אג'ה ירוקה), לליין אקשי (כחולה) וברזין (אדומה) הצביעו לכישלון, והתומכות של אגווין (ציידות האופל) מצביעות שעברה, סייאין הרימון (לבנה), יוקירי (אפורה) וסרין אסנובר (חומה), כשאליהן מצטרפת רומנדה קסין (כראש האג'ה הצהובה אליה מיועדת נינאב).
על חודו של קול, נינאב עוברת.
רנד מופיע במלדר וטובח לבדו בטרולוקים ובמירדראל שעמדו לשטוף את העיר.
גאווין עוצר מתנקש צל במסדרון לפני החדר של אגווין, אך היא צורחת עליו וטוענת שהכול היה בשליטה והיא עמדה לתפוס את המתנקשים.
הוא נדהם לגלות שאחותו אליין בהריון, והיא אומרת לו שרנד, האבא, לא קשור למות אימם: הוא הגיע לאנדור בכלל אחרי שמורגז נעלמה.
סולדאם לשעבר מסבירה (אחרי שמבטיחים לה שידאגו שתהפוך לדאמנה) שזאת יחידת עילית סינצ'נית שמשתמשת בטראנגרילים כדי להגביר מהירות וכח והופכים ליצורי צל, ומתים אחרי שהמשימה הושלמה.
כל מה שהיא עושה זה לישון בעצם, וגאווין מבין שגם אגווין.
פרין מגלה בחלומות הזאבים ש"טובח" (slayer), אדם שנכנס לחלומות הזאבים כדי להרגם, שם כיפה מכושפת שמונעת תזוזה קסומה ממנה ("שערים").
יחד עם קפצן ועוד זאבים הוא מוצא בלב הכיפה טראנגריל בצורת מוט כסוף, ולוקח אותו לעבר טאר וולון, כשהטובח בעקבותיו.
באותו זמן אגווין והחכמות מנהלות קרב בעולם החלומות נגד האג'ה השחורה.
פרין מגיע לזירת הקרב המום לראות שאגווין אאס סדאי מלאה עכשיו, ושניהם המומים לראות אחד את השני.
מסאנה משליכה לעבר שניהם אש להט, אך פרין מעלים אותה, עם הכישרון שלו בחלומות הזאבים.
הוא ממשיך מזרחה לעבר הר הדרקון וזורק את המוט ללבה, לא לפני שהטובח רוצח את קפצן.
מסאנה תופסת את אגווין עם אדאם כמו שאליין תפסה את מוגהדין, אך לתדהמתה אגווין גרמה לאדאם ליפול ממנה.
כשהיא מתעוררת היא מגלה שגאווין גוסס.
היא מרפאה אותו כפי יכולתה וקושרת אותו לעוצר.
פרין מסתכל במפות של הדרך ללוגרד, כשהוא אומר שמישהו אחראי למצב הצבאי העדין בינו לבין הגלימות הלבנות.
בחלום הזאבים הוא חש בישות מרושעת באותו אזור.
לאחר התייעצות עם קציניו הוא בוחר באחת הגבעות מצפון-מזרח למחנה ילדי האור, וגריידי וניאלד פותחים לשם שער באישון לילה.
פרין דואג לכך שהצופים של גאלאד יראו אותו, ומסתער, לא לכיוון דרום לעברם, כי אם לכיוון מזרח.
בו ברגע האזור מתמלא באלפי טרולוקים ועשרות מירדראלים.
כולם מבינים שזה היה מארב שאילולא פרין היה תופס את הגלימות הלבנות לא מוכנים.
הטרולוקים מובסים ופרין מציל את חיי גאלאד.
באוהל הפצועים גאלאד מכריז שהעונש של פרין יהיה תשלום של 500 זהובים ככופר, ומלחמה נגד הצל.
ביאר ההמום מנסה לרצוח את פרין, אך בורנהלד, שהתגבר קצת על שנאתו לפרין הורג את ילד האור הזועם.
גאלאד מסכים להילחם בטארמון גאידן תחת פיקודו של פרין.
אלאידה, כעת דאמנה ביד הסינצ'נים, נאלצת ללמד את מארג פתיחת השערים.
שאידאר הרן (מנהיג המירדראלים) מאשים את גריינדל במותם של אסמודין וארנג'ר, ומעניש אותה קשות.
גריידי פותח למאט, נואל ותום שער לצפון מערב אנדור, שם הם נכנסים למגדל גנג'יי, עם אש מוזיקה וברזל, כפי שהמשחק "שועלים ונחשים" אומר.
בתוך המגדל הם נמנעים מלדבר עם ה"שועלים" (אלפין), ומתקדמים לפי הטלת הקביות של מאט.
הם מגיעים לחדר המרכזי ומשחררים את מוריין.
האלפין דורשים מיקוח, ומאט מבקש "יציאה חלקה עם מוריין, בלי תסבוכות ובלי שהשועלים יגעו בהם לרעה".
בתמורה הוא נאלץ לתת "חצי ממאור העולם", כפי שהנבואה אמרה שייתן (ספר 7).
האלפין עוקרים את עינו השמאלית, והארבעה מגיעים לתחתית המגדל בחזרה, שם נתקלים בנחשים, האילפין, שאיתם לא הייתה הסכמה.
נואל, שחושף את עצמו כגיבור הספרים הידוע ג'יין "קל רגל" צ'ארין, מקריב את עצמו כדי שהשלושה האחרים ישרדו ומאט מבין שהחנית הייתה המפתח בפעם הקודמת ומשתמש בה כדי לצאת.
מוריין מספרת שהאלפין והאילפין הרגו את לנפיר ושאבו את הכח שלה עצמה, אך הביאו לה אנגריל מאוד חזק, טבעת שנהב.
תום מציע לה נישואין, ולתדהמת מאט היא מסכימה.
מאט מגלה שהמזל שלו רק גדל.
אולבר פותח את המכתב שוורין השאירה למאט (בספר הקודם) ומגלה ששער בקאמלין משמש את האופל.
בו ברגע צבאות של טרולוקים תוקפים את קאמלין.
רנד פוגש בחלומו את סינדיין (לנפיר) ומזהה אותה כמיארין, אותה לאס תרין הכיר.
היא אומרת שמישהו מענה אותה, ורנד מנסה לעזור, אך היא נעלמת.
מגדלי התאומים הם שני מגדלי משרדים זהים ברחוב ז'בוטינסקי 33 ו-35 ברמת גן, בני 14 קומות שנחנכו בשנת 1994. מערבית למגדלי התאומים נבנה מגדל מנורה מבטחים.
מגדלי התאומים נבנו על מגרש בו שכן מפעל "עסיס", שאבן הפינה שלו הונחה ב-17 בנובמבר 1929. מפעל זה הוקם על אדמות בבעלות יצחק ליב גולדברג.
ב-1989 רכשה קבוצת משקיעים פרטיים (בהם קבוצת מנחמוב, אהרונוב ובביוף) את המגרש תמורת סכום של כ-6 מיליון דולר.
הרכישה התבצעה באמצעות חברות מגדלי התאומים בע"מ ומגדלי עסקים (אחזקות) בע"מ.
הבניינים תוכננו על ידי א.
גבירצמן מתכננים בע"מ וכוללים שטח בנוי של 26,000 מטר רבוע.
חזיתות הבניינים מחופות בזכוכית רפלקטיבית בהתאם לסגנון הפוסט-מודרני.
בין שני המגדלים מפרידה רחבה עם מזרקה במרכזה, שעוצבה ונבנה על ידי הפסל יצחק שמואלי מעין הוד.
לכל בניין שתי כניסות - אחת מרחוב ז'בוטינסקי, קומה מסחרית (E2), והשנייה מהלובי (E1).
בכל בניין שש מעליות, מתוכן ארבע לקומות ושתיים לחניון תת-קרקעי משותף שהכניסה אליו בצמוד לבניין 1.
במהלך מבצע עם כלביא נפגעו מגדלי התאומים כתוצאה מפגיעת טיל איראני בסמוך להם.
מגדלי דוד הם ארבעה בנייני מגורים רבי-קומות בין הרחובות שדרות דוד המלך, פישמן-מימון ואורי, באזור הצפון החדש בתל אביב, בתכנון האדריכל יצחק ישר.
המגדלים נבנו במהלך שנות ה-70, והיו בין הראשונים שנבנו כמתחם מגדלים של דירות יוקרה, סגנון שהפך נפוץ בעיר בשנות ה-90 ובעשור הראשון של המאה ה-21. בין היתר, הוקמה בסמוך להם בריכת שחייה, הוצבו בהם יצירות אמנות של אמנים כיגאל תומרקין ואילנה גור ובמבואותיהם יש שומרי סף.
ארבעת המבנים נקראים כל אחד על שם דמות הקשורה בדוד המלך: אבנר, אבשלום, יואב ויהונתן.
בבנייני אבנר, אבשלום ויואב 18 קומות, והם מתנשאים לגובה של 65.59 מטר, בעוד בבית יהונתן 24 קומות, והוא מתנשא לגובה של 78 מטר.
מגדלי הלהבה (באזרית: Alov qüllələri) הם שלושה גורדי שחקים השוכנים בדרום-מערבה של באקו, בירת אזרבייג'ן.
בניית המגדלים החלה בשנת 2007 והסתיימה באפריל 2012 בעלות כוללת של 350 מיליון דולר.
מגדל הלהבה 1, הגבוה שבמגדלים, מתנשא לגובה של 182 מטרים ובו 39 המשמשות למגורים.
במגדל הלהבה 2 המשמש כבית מלון 36 קומות והוא מתנשא לגובה של 165 מטרים.
מגדל הלהבה 3 משמש למשרדים ומתנשא לגובה של 161 מטרים ובו 28 קומות.
שלושת המגדלים המעוצבים כשלוש להבות הפונות כלפי חוץ, נועדו לסמל את יסודות האש, והם התייחסות לכינוי של אזרבייג'ן "", שמקורו היסטורית באזור שבו גז טבעי נפלט מהאדמה ומתפללים זורואסטרים ראו בלהבות סמל לנשגב (בעיקר ב ויאנר דג).
שלושת הבניינים (דרום, מזרח ומערב) והפודיום אשר בנויים על מגרש בשטח 28 דונם, כוללים 130 דירות מגורים על פני 33 קומות, מגדל מלון הכולל 250 חדרים ו-61 דירות עם שירות, ובנייני משרדים המספקים 33,114 מ"ר נטו של שטח משרדים.
הפודיום מכיל שטחי מסחר נוספים בשלוש קומות, הממוקמים ישירות מעל אולם הנשפים ומתקני הכנסים של המלון.
שתיים משלוש קומות המסחר נגישות מבחוץ, ויוצרות מפל ייחודי של חללים על פני האתר המשופע.
הפרויקט תוכנן על ידי , DIA Holdings שימשה כקבלן הבנייה, ו-Hill International סיפקה את ניהול הפרויקט.
מגדלי הלהבות מחופים בקירות מסך ומכוסים לחלוטין במסכי LED המציגים את תנועת האש, הנראית מנקודות הרחוקות ביותר של העיר.
חזיתות שלושת מגדלי הלהבות מתפקדות כמסכי תצוגה גדולים באמצעות יותר מ-10,000 גופי תאורת LED בעלי עוצמה גבוהה, אשר סופקו על ידי חברת .
מופע האורות עובר בין להבות ענקיות, צבעי דגל אזרבייג'ן, דמות המנופפת בדגל ומיכלי מים ענקיים המתמלאים.
זמני המעבר הם כשתי דקות.
הבניינים מופיעים בסדרת הטלוויזיה הדוקומנטרית "" המשודרת בערוץ דיסקברי וב.
הפרק "הטרנספורמציה המדהימה של אזרבייג'ן" שודר ב-22 באפריל 2011 כחלק מעונה 9.
מגדלי הלהבה הופיעו בטריילרים לפני מופעים רבים לאירוויזיון 2012 שנערך בבאקו ועל בול דואר שהופק לכבוד האירוע.
המגדלים הם נקודת ציון בולטת במשחק הווידאו Battlefield 4, כאשר השלב הראשון של קמפיין השחקן היחיד מתרחש בבאקו.
בנוסף, המגדלים הוצגו לעיתים קרובות במהלך סיקור מרוץ הגרנד פרי האירופי הראשון של פורמולה 1 שנערך בבאקו.
מגדלי הבירה הם זוג בניינים רבי קומות ברחוב ירמיהו 39 בירושלים (מאחורי התחנה המרכזית של ירושלים), בגובה 14 ו-16 קומות ובשטח בנוי כולל של 34,000 מ"ר, המושכרים למשרדי הממשלה של ממשלת ישראל.
במגדלים, שאוכלסו החל מ-2013, רוכזו יחידות רבות של משרדי הממשלה שהיו פזורות לפני כן ברחבי ירושלים.
בכלל זה מטה משרד הבריאות, לשכת שר הבריאות ורוב יחידות המשרד, מטה משרד הרווחה והשירותים החברתיים, לשכת הקשר נתיב, יחידות-סמך של משרד המשפטים (רשות התאגידים, רשות האכיפה והגבייה, נציבות שוויון זכויות לאנשים עם מוגבלות) ועוד.
הבניינים ממוקמים בכניסה לעיר הבירה, באחת הנקודות הגבוהות בה ובסמוך למוקד תחבורה ראשי הכולל את התחנה המרכזית, תחנת הרכבת הקלה ותחנת הרכבת ירושלים יצחק נבון של רכבת ישראל.
הפרויקט הוקם על ידי קבוצת עופר וקרסו נדל"ן בתכנון משרד האדריכלים קולקר קולקר אפשטיין והושכר לממשלה לתקופה של 25 שנים.
הבניינים כוללים גם חניון תת-קרקעי בשטח של כ-30,000 מ"ר ושטחי מסחר והסעדה בשטח 1,400 מ"ר.
לפני בניית המגדלים שימשה הקרקע את "א.ת.י (אחים תופיק ירושלים) חברה לרכב", סוכני צ'מפיון מוטורס בירושלים, שהפעילו במקום סוכנות מכירות ומוסך לרכבי פולקסווגן ואאודי.
מגדלי אלון הם זוג מגדלי משרדים שבנייתם הסתיימה בסוף שנת 2017 ברחוב יגאל אלון 94 בתל אביב, בסמיכות ומדרום למגדל אלקטרה, במתחם שבו שכן בית החרושת "הארגז".
הבניינים הם בגובה של 163 מטרים ו-40 קומות כל אחד, עם מרתף חניה בן 6 קומות שבו מקום ל-2,200 מכוניות.
בשנת 2001 אישרה הוועדה המקומית לתכנון ולבנייה בתל אביב את תוכנית הפרויקט, כחלק משינוי של תוכנית בניין עיר (תב"ע) בשכונת ביצרון, המאפשרת בנייה לגובה במתחם, במסגרתה אושרו מבנים של עד 50 קומות ברחוב יגאל אלון.
בשנת 2010 מכר שלום חגי, בעלי קבוצת הארגז, את המתחם תמורת כ-400 מיליון שקל לקבוצת ב.ס.ר., אשר הקימה קבוצת רכישה במסגרתה רכשו חברות הביטוח "מגדל" ו"הראל" את המגדל הצפוני, וכמאה משרדים של עורכי דין, רואי חשבון, סוכני ביטוח, משרדי פרסום, שמאים ומהנדסים רכשו שטחים במגדל הדרומי.
אדריכלי המיזם היו משרד ברעלי לויצקי כסיף אדריכלים, והוא משתרע על קרקע בשטח של כ-20 דונם הנמצאת בחכירה מעיריית תל אביב ומינהל מקרקעי ישראל.
בניית המגדלים החלה בשנת 2014, והסתיימה בסוף שנת 2017. קבלני הבנייה הראשיים היו "אשטרום" ואלקטרה בנייה".
ספק הבטון בפרויקט היה חברת רדימיקס ואת שלד הבניין בנתה חברת "יילמזלר" הטורקית.
במאי 2017 שכרה חברת אבטחת המידע פאלו אלטו נטוורקס 4 קומות משרדים במגדלים, וכיום (2025) למעלה ממחצית ממגדל אלון 1 בשימוש החברה.
בשנת 2018 החלה בניית מבנה חדש לתיאטרון תמונע שיעתיק את מיקומו כחלק מפרויקט מגדלי אלון.
את עלות בניית התיאטרון מממנים יזמי המגדלים במסגרת מטלות ציבוריות שהשיתה העירייה כתנאי לאישור התוכנית.
התיאטרון ישוכן במבנה בשטח 2,400 מ"ר בבעלות עיריית תל אביב-יפו.
נכון ל-2022, התיאטרון לא עבר.
מגדלי המים בבני עי"ש הם צמד מגדלי מים, בתחום היישוב בני עי"ש שהוקמו, בתקופת המנדט, על ידי הבריטים על מנת לספק מים למחנה צבאי ששכן בסמוך.
המבנה הוגדר כאתר מורשת על ידי המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל ומיועד להכיל את מוזיאון היישוב.
עם תחילת מלחמת העולם השנייה החלו הבריטים לחזק את מערך הכוחות שלהם בארץ ולהרחיב ולבנות מחנות צבאיים.
אחד המחנות שנבנו השתרע על השטח שנמצא כיום בין היישוב בני עי"ש ליישוב ביצרון.
מחנה זה נבנה ב-1941 על ידי יחידה פולנית (שהייתה חלק מהצבא הבריטי) על גבעה שהתנשאה כ-70 מטר מעל פני הים בקרבת שדה התעופה חצור.
בראש הגבעה, ברום של 85 מטר מעל פני הים, הוקמו 2 מגדלי מים שסיפקו מים למחנה.
עם סיום המלחמה החלה בריטניה לצמצם את צבאה במזרח התיכון וסגרה בסיסים צבאיים וביניהם גם הבסיס בבני עי"ש עד פינוי כל הבסיסים עם סיום המנדט.
עם התרחבות ההתיישבות באזור נהרסו, בהדרגה, מבני המחנה עד שנותרו רק שני המגדלים.
הבריטים השתמשו בדגם המגדלים בבני עי"ש במספר מחנות נוסף כמו בכפר טרומן ובגבעה 69. דגם זה מתאפיין בברכת בטון עגולה בנויה על קיר תמיכה.
בריכת המים העגולה נבנתה מבטון יצוק, גובהה כ-3 מטר, קוטרה כ-6.3 מטר ועובי קירותיה כ-35 סנטימטר.
קיר התמיכה העגול נבנה מלבני סיליקט בגובה של כ-7 מטר, בקוטר של כ-4.4 מטר ובעובי של כ-22 סנטימטר.
החלל שבבסיס המגדל שימש למערכות המים לתחזוקת המגדלים והציוד.
המגדלים הוזנו מבאר קרובה והם הזינו את המחנות בגרביטציה.
על דופן המגדלים ניתן לראות מתקני ברזל שהחזיקו את צנורות המים.
המגדלים עצמם נבנו על יסודות בטון שעובי חלקם החשוף הוא כמטר.
בחזית מגדלי המים נראים בסיסים למשאבות מים שכנראה שימשו להזנת הבריכות.
מגדלי ברזאן הידועים גם בשם מגדלי מבצר אום סלאל מוחמד הם מגדלי שמירה הממוקמים בעיר אום סלאל מוחמד שבקטר.
המגדלים נבנו בשלהי המאה ה-19, שופצו בשנת 1910 על ידי השייח' מוחמד בן ג'אסם אאל ת'אני (לימים אמיר קטר השני) ובשנת 2003 שוחזרו מחדש.
המגדלים ממוקמים בקצה הדרומי של מערכת הגנה שהוקמה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 על מנת להגן על עמק רודה (روضة), בו נאגרים מי גשמים מההרים הסמוכים.
מגדלי איתיחאד הוא קומפלקס עירוב שימושים של חמישה גורדי שחקים מעל פודיום בן חמש קומות, אשר ממוקם באבו דאבי, בירת איחוד האמירויות הערביות.
המגדלים כוללים שילוב של שטחי משרדים ו-887 דירות מגורים יוקרתיות, מרכז כנסים, בית מלון חמישה כוכבים, קניון וחניון ל-3,200 מכוניות.
הקומפלקס תוכנן על ידי משרד האדריכלים האוסטרלי DBI Design עבור מחלקת הפרויקטים של שייח' סורור (SSPD), אחרי זכייה בתחרות אדריכלים בין-לאומית בשני שלבים.
תכנון צורות המגדלים כוללות עקומות לאורך קווי העיצוב העיקריים הן בגובה והן בתוכנית.
המגדלים ממוקמים מול ארמון אמיראטס.
עלותו המשוערת של בניית הקומפלקס עומדת על 2.5 מיליארד דירהם (1.08 מיליארד דולר).
מגדל 2 ו-5 הגיעו לשיא גובהם בנובמבר 2010.
בקומה ה-75 של מגדל 2 קיימת מרפסת תצפית שנגישה מהמלון.
הקומפלקס בנוי על אתר בשטח של 35,272 מטר רבוע והוא כולל שטח רצפה ברוטו (GFA) של 425,341 מטר רבוע.
במגדל 3 ממוקמת שגרירות ישראל באבו דאבי.
במקום צולם הסרט מהיר ועצבני 7. בסרט, דומיניק טורטו (וין דיזל) ובריאן אוקונר (פול ווקר) גונבים לייקאן הייפר-ספורט ונוסעים איתה לתוך שלושה מהמגדלים.
מגדלי המים של כווית היא קבוצה של 31 מבני אספקת מים, הפזורים בעיר כווית סיטי, בירת כווית.
בשנת 1965 התקשרה ממשלת כווית בחוזה עם חברת ההנדסה השוודית VBB (נקראת כיום Sweco) להקמת מתקני אספקת מים מודרניים לעיר כווית סיטי.
המגדלים, שכונו גם מגדלי הפטרייה, תוכננו ברובם על ידי האדריכל סון לינדסטרום (Sune Lindström).
הם נבנו מבטון מזוין ומכילים ברובם 3,000 מטר מעוקב מים כל אחד.
בנייתם החלה בשנת 1970 ובניית רובם הושלמה ב-1976.
המגדלים פזורים ברחבי העיר בשש קבוצות.
כל קבוצה שונה מהאחרות במספר המגדלים שבה, גובהם (35-40 מטרים), צבעם והקישוטים שעליהם.
המגדלים בקבוצה השישית מעוצבים בסגנון שונה והדור יותר משל האחרים, על פי בקשתו של אמיר כווית ג'אבר אל-אחמד אל-ג'אבר א-סבאח.
הם ממוקמים בחופה של העיר והפכו לאחד מסמליה.
שניים משלושת המגדלים בקבוצה זו, הנקראים מגדלי כווית, הם מגדלי מים.
המגדל הגבוה מהשלושה מתנשא לגובה של 187 מטרים ונושא שני מבנים כדוריים.
מחציתו התחתונה של הגדול שבהם מכילה 4,500 מטר מעוקב מים.
במחציתו העליונה נמצאים מסעדה ובה 90 מקומות ישיבה, בית קפה, טרקלין ואולם קבלת פנים.
הכדור העליון נמצא בגובה של 123 מטר ומשלים סיבוב מלא בכל 30 דקות.
המגדל השני מתנשא לגובה של 147 מטרים ונושא כדור ובו 4,500 מטר מעוקב מים.
המגדל השלישי איננו נושא מכל מים.
שלושת הכדורים מצופים ב-41 אלף דסקיות פלדה בשמונה גוונים של כחול, ירוק ואפור.
מתכנן שלושת המגדלים היה האדריכל הדני מאלן ביורן (Malene Bjørn).
עיצוב זה נבחר על ידי האמיר מתוך שלוש תוכניות אפשריות שהוצגו לו.
תוכנית כל 31 המגדלים זכתה בפרס אגא חאן לאדריכלות לשנת 1980.
מגדלי הארבעה הם צמד גורדי שחקים בין הרחובות הארבעה והחשמונאים בתל אביב-יפו.
בנייתם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2017.
ביוני 2009, זכו האחים משה ויגאל גינדי במכרז של מינהל מקרקעי ישראל לרכישת הקרקע, בשטח שישה דונמים.
במקום פעל באותה עת מגרש חניה.
האחים הציעו 151.5 מיליון שקל, ההצעה הגבוהה מבין חמש הצעות, שעליה הוסיפו תשלומי פיתוח בסכום של 18.4 מיליון שקל.
הצעתם הייתה גבוהה ב-25 מיליון שקל (כ-20%) יותר מההצעה השנייה בגובהה במכרז, שעמדה על כ-125 מיליון שקל.
קבוצת חג'ג' רכשה מהאחים גינדי את המגרש שעליו נבנו המגדלים בספטמבר 2010, תמורת 323 מיליון שקל.
ביוני 2011, נבחרה חברת "א.דורי בנייה" כקבלן מבצע להקמת הפרויקט בעלות של 351 מיליון שקל.
את המגדלים תכננה קבוצת חג'ג' לבנות באמצעות קבוצת רכישה, אך זו לא יצאה לפועל ובמקום זאת מכרה את רוב הפרויקט לגורמים שונים עוד במהלך הבנייה.
בין השאר רכש איש העסקים טדי שגיא את ארבע הקומות העליונות באחד משני המגדלים, תמורת 80 מיליון שקל, ומרכז השלטון המקומי רכש 3 קומות תמורת 50 מיליון שקל.
ביוני 2013, במסגרת העברת זכויות לא מנוצלות ממבנים לשימור, אישרה הוועדה המקומית לתכנון ובנייה בתל אביב להגדיל את הבניינים בתשע קומות נוספות.
קבוצת חג'ג' שילמה לחברת "בנייני העיר הלבנה" 34 מיליון שקל עבור העברת הזכויות.
הזכויות הועברו משמונה בניינים לשימור מחמיר הכלולים בתוכנית השימור בתל אביב.
ההסכם אפשר לשפץ את המבנים הישנים.
במהלך הבנייה, באוגוסט 2014, נפלה קורה מהמגדל לרחוב הארבעה גרמה נזק לרכוש, אך לא היו נפגעים.
בניית המגדלים הושלמה במהלך שנת 2017 והם אוכלסו החל מתחילת 2018.
בינואר 2020, רכשה חברת כלל ביטוח את ארבע הקומות שהיו בבעלות טדי שגיא תמורת 129 מיליון שקל.
בקיץ 2020 פתחו האחים חג'ג' טרקלין עסקים בקומה המקשרת בין שני המגדלים, הכולל אולם כנסים, בר ומסעדה בשם "Pop&Pope".
מגדלי הארבעה תוכננו על ידי משרדו של האדריכל משה צור.
שניהם משמשים כמגדלי משרדים בגובה 160 ו-152 מטר בחזית כיכר גבעון (שבמגרש המפריד בין גב רחובות החשמונאים והארבעה).
עיצובם של המגדלים הוא בצורת קוביות המונחות בזוויות שונות זו על זו, ביניהם טרקלין "תלוי" ולובי משותפים.
לובי המגדלים והטרקלין עוצבו על ידי מעצב העל ג'ורג'ו ארמני.
הטרקלין המשותף מתבסס על גשר, המחבר בין שני הבניינים בקומה 15. מתחת למגדלים ישנו חניון תת-קרקעי בן שש קומות כאשר השלוש העליונות מביניהן משמשות כחניון ציבורי בתשלום.
חברת הניהול של הבניין היא חברת "השתתפויות בנכסים".
מגדלי אפטאון הם צמד גורדי שחקים בבת ים, שהקמתם החלה בשנת 2014 במסגרת פרויקט התחדשות עירונית.
מגדלי אפטאון מהווים מוקד להתחדשות העירונית בבת ים, המשלב מגורים, משרדים ושירותים מסחריים.
המגדל הגבוה במתחם, שגובהו 162 מטרים וכולל 50 קומות, מיועד למגורים וכולל 184 דירות.
המגדל השני, שגובהו 126.73 מטרים וכולל 34 קומות, משמש למשרדים ולמגורים, כאשר 71 דירות הוקמו בקומות העליונות לאחר המרת שטחים ממשרדים למגורים.
הפרויקט בוצע על ידי חברת דניה סיבוס ביוזמת היזם משה אהרוני.
המתחם מהווה חלק מתוכנית עירונית להסבת אזור תעשייה לשימושים מעורבים, הכוללת כ-255 יחידות דיור בסך הכל, והוא סמוך לקו האדום של הרכבת הקלה.
במתחם יש מרכז מסחרי בשטח של כ-9,000 מ"ר, שבו שלוש הקומות הראשונות מיועדות למסחר, כולל סופרמרקט של רשת "יוחננוף" שנפתח באוגוסט 2018. החניון כולל 6 קומות, עם חלוקה בין דיירי המגדלים לציבור הרחב.
מגדלי הצעירים (מגדלי ארלוזורוב) הם צמד גורדי שחקים בדרך בגין בתל אביב-יפו.
בנייתם החלה בשנת 2012 והסתיימה ב-2021. גובהו של המגדל הדרומי הוא 170 מטרים, והצפוני בגובה 150 מטרים.
המגדל הגבוה כולל 46 קומות, בעוד הנמוך מתנשא לגובה של 40 קומות.
המגדלים נמצאים בחלקה הצפוני של תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב בין נתיבי איילון ודרך בגין, בסמוך לתחנת ארלוזורוב של הקו האדום של הרכבת הקלה בתל אביב.
הם תוכננו על ידי משרד האדריכלים יסקי מור סיון.
הם בעלי חתך אליפטי, ומבנה משותף בחמש הקומות הראשונות בעל חתך גלי.
מאפיין בולט בעיצוב המבנה הן קורות לבנות אופקיות העוטפות את המבנה בכל קומה, ומתכתבות אדריכלית עם סגנון הבאוהאוס התל אביבי, ועם פרויקטים נוספים בתכנון המשרד ברחבי העיר.
שני המגדלים מחוברים ביניהם בגשר שנמצא בקומות 35–37.
סך כל שטח המבנה הוא 91,000 מטר רבוע והוא כולל 486 יחידות דיור בנות שניים עד חמישה חדרים, משרדים, שטחי מסחר וגני ילדים.
48 יחידות דיור הוקצו לדיור בר-השגה.
תוכנית מרכז העסקים הראשי הצפוני של תל אביב אושרה לראשונה ב-2009, וב-2010 החלה התארגנות של קבוצת רכישה שנוהלה על ידי קבוצת חג'ג' וענבל אור.
ב-2011 נבחרה חברת דורי בנייה לביצוע הפרויקט.
הבנייה שהייתה אמורה להסתיים עד 2016 החלה ב-2012, אך התעכבה, בין השאר בגלל המתנה להיתר בנייה, העתקת תשתיות חשמל ועקב קשיים כלכליים של חברת דורי בנייה.
במקביל, רכשה קבוצת חג'ג' את חלקה של ענבל אור.
כמו כן, במקום ארעה הצפת מי תהום בגובה ארבעה מטרים.
ב-2016, לאחר המשך העיכוב בעבודות, החליטו חברי קבוצת הרכישה להעביר את ביצוע העבודות לחברת דניה סיבוס, ומועד הסיום עודכן לסוף שנת 2020.
מגדלי אבסולוט וורלד הם שני גורדי שחקים בעיר מיסיסוגה שבקנדה, המפורסמים בשל קימוריהם, תוצאה של תכנונם המיוחד.
המגדלים תוכננו על ידי האדריכל הסיני מא יאנסונג.
הם הפכו לאחד מסמליה של העיר וב-2012, השנה בה הושלמו, הוכרזו כבניינים הגבוהים הטובים באמריקה על ידי המועצה לבניינים גבוהים וסביבת מחיה עירונית.
בעיר מיסיסוגה, פרבר של טורונטו, בצמוד לצומת המהווה מפגש בין שני רחובות ראשיים – רחוב הורונטריו ודרך ברנהמת'ורפ – מצויה חלקת אדמה רחבת ידיים התחומה מכיוון צפון בשדרת אבסולוט.
גוש בניינים זה נקרא "אבסולוט סיני סנטר" ומצויים בו חמישה מגדלי מגורים ושלושה מבנים נמוכים לשימושים מגוונים ובכלל זה מבנה מלבני ברחוב הורונטריו המשמש כמרכז מסחרי.
בשנים 2004 עד 2008 נבנו בגוש שלושה מגדלים חסרי מעוף – A2, A1 ו-Absolute Vision, גובהם 87, 97 ו-112 מטרים בהתאמה.
ב-2005 החברה היזמית, "קבוצת סיטיזן פיתוח" (יחד עם "בתי פרנברוק"), הכריזה על תחרות לבחירת אדריכל לתכנון מגדל רביעי.
המועמדים התבקשו להציע סקיצות רעיוניות לתכנון, 92 הצעות מרחבי העולם התקבלו, מהן 6 סקיצות הגיעו לגמר והוצגו בפני הציבור ונציגיו וכן בפני אנשי מקצוע מתחום האדריכלות ואחרים מתחום השיווק.
בתחרות ניצח האדריכל הסיני מא יאנסונג.
לפי התכנון, בקומות הגבוהות - אך לא הגבוהות ביותר - ה"קפיצה" גדולה יותר, קרי הסיבובים חדים יותר וזאת על מנת ליצור קימורים למגדל.
כך למשל, בקומות 9 עד 24 בכל קומה קפיצה בת 3 מעלות, אך בקומות 25 עד 38 בכל קומה קפיצה בת 8 מעלות.
מגדל אבסולוט וורלד 1 כולל 55 קומות, וכתובתו היא שדרת אבסולוט 60. בנייתו הושלמה ב-2011 והוא מתנשא לגובה של 176 מטרים.
המגדל עשוי בטון ופלדה, קירותיו החיצוניים עשויים זכוכית ואלומיניום בדגש כחול וכל קומה מוקפת מרפסת צרה המקיפה את כל שטחה ומחולקת למרפסות פרטיות באמצעות חוצצים שלא מבטיחים פרטיות לדיירים.
ליבת הבניין כוללת שטחי שירות ובכלל זה שש מעליות וחדר מדרגות כפול.
הליבה זהה בכל הקומות ופרט לכך כל קומה שונה מזו המצויה מעליה או מתחתיה.
בקומה טיפוסית 8 דירות בנות 3 חדרים, אם כי ישנן דירות בגדלים מגוונים.
המגדל כולל חניון תת-קרקעי בן 6 קומות וכן שטחים לשימוש הדיירים, בכלל זה מועדון ספורט.
המגדל זכה להצלחה מסחרית רבה (הדירות "נחטפו" עוד בטרם נבנה) והיזם החליט להקים מגדל נוסף, דומה מאוד, אבל אינו זהה בדיוק (בקשה של יאנסונג) וכולל 49 קומות; מגדל אבסולוט וורלד 2 והחמישי בגוש הבניינים.
כתובתו היא שדרת אבסולוט 50 והוא מתנשא לגובה של 158 מטרים.
הוא הושלם ב-2012. המגדלים נבנו על ידי "קבוצת דומינוס", משרד "בורקה אדריכלים" היה השותף המקומי לתכנונם ומשרד המהנדסים "זיגמונד, סאודק ושות'" הוא האחראי לקונסטרוקציה המורכבת.
צמד המגדלים היו הגבוהים ביותר במיסיסוגה עד שנת 2023, במהלכה נדחקו למקומות 3 ו-4 בשל השלמתם של שניים מהמגדלים במיזם M City Condominiums.
מגדלי הים התיכון בע"מ היא חברה ציבורית ישראלית שמפעילה רשת דיור מוגן לגיל השלישי.
ונסחרת בבורסת תל אביב מאז 2014. ביום ההנפקה שווייה של החברה עמד על 650 מיליון ש"ח.
החברה הוקמה במקור בשם "משכנות כלל", כחברת בת של "כלל נדל"ן" ו"אזורים" שהיו בעצמם חברות בת של "קונצרן כלל".
בשנת 1981 רכשה שלד של מלון שהיה בהקמה ובנייתו נפסקה, על חוף בת ים, במטרה להפוך אותו לבית אבות מפואר.
הקמת המלון בשם "מצפה ים" ושהיה אמור להיות בן 150, הופסקה ב-1978 ולפרויקט מונה כונס נכסים.
ב-1984 קיבל הפרויקט את השם "מגדלי הים התיכון".
בפרויקט הוקמו 180 דירות והוא כלל בריכה, ספא, מרפאה, חדר תרבות ועוד; קונספט שהיה חדשני לדיור לגיל השלישי.
החברה הציעה מספר אפשרויות ללקוחות, כולל רכישה, השכרה ו"טיים שרינג" ללקוחות יהודים מאירופה וארצות הברית.
שלב א' של הפרויקט הושלם ב-1986, הוא זכה להצלחה רבה והוחל בבניית שלב ב', שכלל מבנה שני מול המבנה הראשון.