tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בארצות הברית מכונות תעודות הסל בשם Exchange-traded note (ETN), אך המסחר בהן נפוץ פחות בהשוואה למסחר במכשיר דומה בשם קרן סל Exchange-traded fund (ETF) שההשקעה בו מגלמת סיכון מנפיק קטן יותר.
תעודות הסל נסחרות בבורסה במסחר רציף בדומה למסחר המתנהל במניות מדד ת"א 125. מחירן נקבע על ידי הביקוש בשוק, שמותנה בהיצע, המושפע ממנגנון תמחור פשוט.
מנגנון זה מתבסס על נוסחה הנמצאת בתשקיף של כל תעודה.
לרוב, משמשים מנפיקי תעודות הסל כעושי שוק המצטטים היצע וביקוש של המחירים הנאותים, בהתאם להתנהגות נכס הבסיס אחריו עוקבת תעודת הסל.
כלומר, מנפיקי תעודות הסל דואגים שבמהלך יום המסחר, ההיצע והביקוש בשוק יאפשר לסוחרים לרכוש את תעודת הסל במרחק קרוב ככל הניתן לנכס הבסיס שאחריו היא עוקבת.
בהתאם לתשקיף התעודה, מחזיק מנהל תעודת הסל ניירות ערך של המדד המסוים, חוזים או כל מכשיר פיננסי אחר.
כלומר, אם מדובר במדד מניות אז תעודת הסל תחזיק במניות המדד על פי משקלן היחסי.
לרוב, נייר ערך מפיק תשואה באמצעות דיבידנד (מניות) או ריבית (איגרות חוב).
מנהלי תעודת הסל יכולים להתייחס להכנסות אלה בשלושה אופנים:
להשקיע את התשואה בחזרה במדד - Reinvest (מדיניות זו מכונה: "מדד השקעה")
לחלק את התשואה בין המשקיעים (מדיניות זו מכונה: "מדד מחיר")
העברת התשואה למנהלי התיק, כדמי ניהול (במקום עמלת ניהול).
מדיניות תעודת הסל מופיעה בתשקיף המתפרסם טרם ההנפקה.
התחרות בשוק תעודות הסל הישראלי יצרה מצב של עלויות קניה ומכירה נמוכות יחסית.
מנפיקי תעודות סל מציינים כי מדובר באפיק השקעה טוב לטווח ארוך עבור מי שאינו בקיא בשוק ההון.
כמו כן, הן נמצאות בשימוש שוטף על ידי הגופים המקצועיים בשוק ההון, המשתמשים בהן לצורכי אסטרטגיות השקעה שונות.
תעודות העוקבות אחר מדדי מניות.
לדוגמה מדד ת"א 35, מדד הניפטי ההודי או מדד הניקיי היפני.
תעודות סל איגרות חוב (אג"ח)
תעודות העוקבות אחר מדדי איגרות חוב, הן ממשלתיות (המונפקות על ידי מדינה) כמו מדד גילונים בישראל, והן קונצרניות (המונפקות על ידי חברות) כמו מדד תל בונד 20. במקרה של מדדי איגרות חוב, ישנו מגוון תעודות גם לפי משך החיים הממוצע של איגרות החוב (מח"מ).
תעודות העוקבות אחר מחירי סחורות שונות כגון: זהב, נפט, כסף, גז ותירס.
כיוון שקיים לעיתים קושי בהחזקת הסחורה עצמה (כגון חבית נפט או גז), נכס הבסיס הוא לרוב חוזים עתידיים.
למשל, מחירה של תעודת סל העוקבת אחר מחיר מטילי הכסף, ישקף את מחיר החוזה הקצר ביותר על מטילי הכסף.
לכן, מחזיקה החברה המנפיקה את תעודת הסל את חוזי הנכס הקצרים ביותר ולפני פקיעתם מגלגלת את החוזים (כלומר, מוכרת את החוזים שעומדים לפקוע ורוכשת את החוזים הבאים אחריהם).
תעודות סל מטבע חוץ (מט"ח)
תעודות סל מסוג מטבע חוץ נקראות גם "תעודות התחייבות".
הן עוקבות אחר שערי מטבע ונושאות ריבית (לרוב שבועית), המחושבת באופן יומי (כקבוע בתשקיף התעודה).
אחד ערך נקוב של תעודת סל מט"ח, שווה ערך למאה מטבעות בתוספת הריבית.
כלומר, מחיר של תעודת סל מסוג זה, משקף שני פרמטרים: האחד הוא שער המטבע הרציף והשני הוא הריבית.
תעודות אלו דומות ל"תעודות התחייבות" מסוג מטבע חוץ אשר עוקבות אחר שער השקל.
מאחר שגם הן נקובות בשקלים (כמו רוב תעודות הסל), הרי שבפועל הפרמטר היחיד בהן הוא הריבית.
כספי המשקיעים בתעודות מסוג זה מושקעים בפיקדונות בנקאיים מסוג ג'מבו אשר מניבים למשקיעים בתעודות הפיקדון תשואה הקרובה מאוד לריבית בנק ישראל.
יתרונן ביחס לפיקדון בנקאי הוא בשיעור הריבית ובנזילותן הגבוהה, כמו גם בגמישות גבוהה יותר לתזמן אירוע מס.
כמו כן, בתקופות של אינפלציה נמוכה שיעור המס האפקטיבי עליהן נמוך יותר ואז הן עדיפות גם על פני קרנות נאמנות כספיות.
תעודות סל מורכבות עוקבות אחר מספר נכסי בסיס ועל פי חלוקה ידועה.
תעודות סל מסוג זה מתחלקות לשני סוגים עיקריים:
תעודות סל בעלות הרכב קבוע - תעודות סל הבנויות כתיק השקעות ונועדו לאפשר למשקיע לרכוש מספר מדדים נפוצים יחדיו בעזרת מוצר יחיד ובכך לחסוך בעלויות ובזמן הרכבת התיק.
תעודות סל בעלות הרכב משתנה - תעודות סל הבנויות כתיק השקעות כאשר משקל הנכסים בתעודה משתנה לאורך חיי התעודה על פי נוסחה קבועה מראש.
תעודות העוקבות בצורה הפוכה אחר נכסי הבסיס.
כלומר, משקיע בתעודת סל בשורט מרוויח כאשר נכס הבסיס יורד ולהפך.
תעודות סל אלו הן כלי המאפשר למשקיע לגדר את תיק ההשקעות שלו מפני ירידות או לחלופין להרוויח מירידות בשווקים.
תעודות סל מסוג זה מתחלקות לשניים: תעודות סל שורט בנקודות ותעודות סל שורט באחוזים.
תעודות סל ממונפות הן סוג של תעודות סל ששואפות להשיג תשואה יומית של מדד, בהכפלה בקבוע שהוגדר מראש, בעזרת מינוף.
תעודת סל לעומת קרן סל
תעודות סל וקרנות סל נועדו לתת חשיפה רוחבית לשוק ההון, להבדיל מחשיפה לנייר ערך בודד.
חשיפה כזו מתקבלת באמצעות הצמדה למדד, במקרה של תעודת סל, או באמצעות עקיבה אחר המדד באמצעות החזקה במספר רב של ניירות ערך המרכיבים את המדד, במקרה של קרן סל, שהיא קרן נאמנות.
ההבדלים המהותיים בין תעודת סל לבין קרן סל הם המעמד החוקי שלהן ואופן הניהול, מהם נגזרים הבדלים נוספים:
תעודת סל היא איגרת חוב המונפקת בידי תאגיד.
המחזיק חשוף לסיכון של חדלות פרעון של המנפיק, העשויה להיגרם, לדוגמה, מקריסה של בית השקעות, מהפסדים מצטברים או כתוצאה ממעילה.
להקטנת הסיכון, נרשם לרוב לטובת מחזיקי תעודת הסל שעבוד שוטף מדרגה ראשונה ללא הגבלה על כל הנכסים המגבים את התעודה.
כמו כן, בדומה לכל סדרת אג"ח סחירה אחרת, לסדרת תעודות סל ישנו נאמן האמור לייצג את האינטרסים של מחזיקי ההתחייבות מול התאגיד.
קרן סל היא קרן נאמנות, כלומר קופת נכסים הכוללת לרוב ניירות ערך, פיקדונות ומזומנים.
נכסי הקרן נרשמים על שם נאמן לטובת מספר רב של אנשים הרוכשים יחידות.
כל אחד מהם נחשב למחזיק של חלק מסוים מנכסי הקרן, ביחס ישיר למספר היחידות שברשותו.
מנהל הקרן, שהוא לרוב בית השקעות, רשאי לנהל את הקופה המשותפת לטובת בעלי היחידות, ונכסי הקופה אינם רשומים על שמו או לטובתו.
במקרה של קריסת מנהל הקרן, בעלי היחידות ממשיכים להיות בעלי הנכסים שבקרן.
דמי הניהול הנגבים בקרנות הסל לרוב גבוהים יותר מאלו הנגבים בתעודות הסל.
תעודות הסל וגם קרנות הסל סחירות באופן שוטף במהלך היום, בדומה למניות.
תעוז (תָּעֹז) הוא מושב של ארגון המושבים של הפועל המזרחי.
נמצא צפונית לבית שמש, בצד כביש הגבורה, השייך למועצה האזורית מטה יהודה.
היישוב הוקם בשנת 1950 על ידי עולים מתימן, על יסודות הכפר הערבי בית סוסין, שתושביו נמלטו במלחמת העצמאות, במהלך מבצע בן נון ב', ולא הורשו לחזור לבתיהם.
הרב הראשון של היישוב שהיה אז כפר, היה הרב יוסף שמן.
הוא כיהן במשרתו משלהי שנת ה'תש"י ועד אמצע שנת ה'תשי"ז.
הרב הנוכחי הוא הרב יעקב יעקב, המשמש גם כרבם של יוצאי קוצ'ין בישראל.
בשלב מאוחר יותר, בעקבות בעיות ביטחוניות שנבעו מסמיכות המושב לגבול עם ירדן, עזבו חלק מהמתיישבים המקוריים ובמקומם התיישבו עולים מקוצ'ין.
בשנת 1958 סירב המושב לקלוט משפחות נוספות של יוצאי קוצ'ין מחשש שהדבר יביא להפרת האיזון הדמוגרפי.
תעוז הוא אחד מחמשת המושבים שמהווים עד היום מרכז לקהילה הקוצ'ינית.
בינואר 1957 החלו העבודות לחיבור המושב לרשת החשמל הארצית.
המושב אומץ על ידי יחידה של משמר הגבול שקיים פעילויות משותפות עם המושב.
מקור שמו של היישוב הוא מהפסוק בספר תהילים:
מפסוק זה נגזר גם שם המושב הסמוך תרום.
תעופה כללית הוא אחד משני הענפים העיקריים של תחום התעופה האזרחית והוא מוגדר באופן שיורי ככלל התעופה האזרחית למעט טיסות נוסעים ומטען מסחריות, בין בקווים סדירים ובין בטיסות שכר.
ניתן לחלק את התעופה הכללית לשלושה ענפים עיקריים:
הענף המסחרי – ריסוס חקלאי, צילום אווירי, טיסות רומנטיות, טיסות כיף בתשלום, טיסות הצנחה, הטסת חולים (אמבולנס אווירי) ודיווחי תנועה לרשתות רדיו וטלוויזיה.
הענף הפרטי – טיסות חובבי תעופה, טיסות ראווה (אירובטיקה), טיסות לימוד לרישיון טיס או לצורך תארים מתקדמים בתעופה כגון רישיון מסחרי, הגדר מכשירים, תחרויות טיס שנערכות על ידי חובבי תעופה וטיסות ליעדים קרובים (כמו טיסות מישראל לטורקיה, קפריסין, יוון, ירדן, וכו').
הענף הציבורי-ממשלתי – משימות שיטור, כיבוי שריפות, השגת מודיעין, זריעת עננים להורדת גשם והטסת אנשי מדינה בכירים.
מטוסי נוסעים קלים – מדובר על-פי-רוב במטוסים בעלי 2–4 מושבים ומדחף פסיעה קבועה, המוגבלים יותר בזמן השהייה באוויר ובגובה הטיסה המרבי (בדרך-כלל 10,000 רגל).
בחלק מהמטוסים הקלים מותקנת מערכת דיחוס המאפשרת טיסה בגובה רב יותר באמצעות אספקת חמצן ובקרת לחץ האוויר בפנים המטוס.
במטוסים אחרים, יש וניתן להיעזר במכל חמצן אישי המתחבר לאף בעזרת מסכה, בעת טיסה בגובה רב.
מטוסי ריסוס – בחקלאות מתקדמת נצרכים לעיתים שירותי ריסוס אווירי באמצעות מטוס קל.
הריסוס האווירי מאפשר לרסס שדות גדולים מאוד שהריסוס הקרקעי בהם בלתי אפשרי או בלתי כלכלי, וכן להגיב במהירות רבה להופעת מחלות בשדות.
בישראל פועלות שתי חברות לריסוס אווירי: "כים ניר" ו"תל"מ", אשר בבעלותן מספר מטוסי ריסוס, ומספר מנחתים (חלקם ייעודיים לענף).
מטוסי ומסוקי כיבוי – הם אמצעי לחימה בשרפות יער.
כלי הטיס נושאים עמם כימיקלים, כגון מים, קצף, ותקרישים או חומרים מעכבי בעירה אחרים אשר פותחו במיוחד למטרה זו.
שימוש בכלי טיס ייעודי לכיבוי שריפות יער רחבות היקף קיים מאז שנת 1953, וזו הדרך היעילה ביותר, פעמים אף היחידה, לנשיאה ופיזור של חומרי כיבוי בתנאי שטח נרחבים וקשים.
מטוסי צילום – מדובר בדרך כלל במטוסים קלים שהורכבה בהם מערכת צילום המאפשרת צילום בזמן אמת, וברמת הפרדה גבוהה על ידי הטייס או מפעיל אחר.
מסוקים – מסוקים משמשים בתעופה הכללית למשימות הדרכה ולימוד טיס, צילום, הטסת נוסעים ואף פינוי בהיטס של פצועים ונפגעים.
ישנן שתי קטגוריות עיקריות: מסוקי בוכנה ומסוקי טורבינה (סילון).
בגלל מחירם הנמוך יחסית משמשים מסוקי הבוכנה בעיקר להדרכה וללימוד טיסה, בעוד שמסוקי הטורבינה משמשים להטסת נוסעים, לעבודות תחזוקה בחברת חשמל ולפינוי רפואי בהיטס.
סוגי רישיונות טיס בתעופה כללית
טייס פרטי – (private pilot) – מאפשר טיסה פרטית בתנאי טיסת ראיה.
הגדר מכשירים – (IFR – instrument flight rating) – מאפשר טיסה בתנאי טיסת מכשירים (לילה, ראות מוגבלת, ערפל וכו').
הגדר רב מנועי – (multi engine rating) – מאפשר הטסת מטוס בעל יותר ממנוע אחד.
טייס מסחרי – (commercial pilot) – מאפשר הטסת מטוס בטיסה מסחרית כגון: הטסת נוסעים בשכר, צילום, סיור וכדומה.
שדות תעופה לתעופה כללית בישראל
שדה התעופה הרצליה (לתעופה כללית).
מנחת מגידו (לאז"מ, תעופה כללית ולדאונים).
מנחת פיק (לתעופה כללית, גיבוי לחיל האוויר ולניסויי מזל"טים)
שדה התעופה חיפה (לתעופה פנים ארצית, לתעופה בינלאומית ולתעופה כללית)
שדה התעופה ראש פינה הסמוך למחניים (לאז"מ, לתעופה כללית, לצניחה חופשית ולדאונים).
מנחת שדה תימן הסמוך לבאר שבע (לאז"מ, לתעופה כללית, לצניחה חופשית ולדאונים).
מנחת מצדה הסמוך למצדה (לאז"מ, לתעופה כללית, ולצניחה חופשית).
היכולת של האדם לרחף, ואף לעוף, בכוח שריריו בלבד, העסיקה את האדם במהלך הדורות, החל מהמיתוס על דדאלוס ואיקארוס, שבו נעזר האדם בכנפיים מלאכותיות, וכלה בספרו של פבל קוהוט, "ספר לבן", המתאר אדם שגילה כי בכוחו לרחף ללא כל אמצעי עזר.
לקוראיו של "ספר לבן" מובן שמדובר בסאטירה בדיונית, משום שהאדם אינו מסוגל לרחף ללא אמצעי עזר.
נטילת סמים גורמת לעיתים לתחושה של "ריחוף", אך לתחושה זו אין כל קשר למציאות.
חרף כל זאת יש המאמינים בקיומה של תעופה יוגית, המאפשרת לאדם לרחף בכוח תעצומות נפשו בלבד.
השאיפות של האדם לעוף התבטאו בבניית כדורים פורחים, ובהמשך מטוסים.
האדם הגיע ליכולת תעופה בכלי כבד מן האוויר בתחילת המאה ה-20, עת הצליחו האחים רייט לראשונה לעלות לאוויר באמצעות המטוס שבנו.
מאז התפתח התחום, וכיום טסים מטוסים רבים מדי יום.
במיתולוגיה היוונית מסופר שדדאלוס הוזמן על ידי מינוס, מלך האי כרתים, לבנות לו לבירינת (בו שוכן המינוטאור נגדו נלחם תזאוס).
מינוס החליט לכלוא את דדאלוס ובנו איקרוס במגדל, כדי שלא יגלו את סודו.
כדי לברוח, אסף דדאלוס נוצות מציפורים וחיברן בשעווה לכדי שני זוגות כנפיים עם רתמה.
דדאלוס ואיקרוס עטו על גופם את הכנפים פרי המצאתו של דדאלוס וכך הצליחו להימלט מכרתים.
לפני שנמלטו דדאלוס ואיקרוס מהאי, הזהיר דדאלוס את בנו שלא יעוף גבוה מדי, כדי שהשמש לא תמיס את השעווה.
אולם איקרוס שהיה צעיר ופזיז התלהב מכך שהוא יכול לעוף והמריא גבוה מדי.
השמש המיסה את השעווה שחיברה את הכנפיים לגופו, והוא נפל ונהרג.
פיטר פן היא דמות מפורסמת של ילד בעל יכולת תעופה עצמית.
לפני הגעתם לארץ לעולם לא, פיטר פן מלמד את ונדי, מייקל וג'ון לעוף על ידי אבקת הקסמים של הפיה טינקר בל, וכך הם עפים לארץ לעולם לא.
דמות שידועה ביכולת התעופה שלה ומופיעה בספרי קומיקס ובקולנוע היא דמותו של סופרמן של DC קומיקס.
סופרמן אינו בדיוק אדם (הוא נולד בכוכב קריפטון), אך דמותו דמות אדם, והוא מצויד ביכולת לעוף במהירות גבוהה.
דמות קומיקס נוספת היא איירון מן, המופיעה בספרי הקומיקס ובסרטי הקולנוע של מארוול קומיקס.
זהו אדם ככל האדם, שהרכיב חליפה בעלת טכנולוגיה משוכללת, המאפשרת לו לעוף ולהילחם.
פרס קרמר הוא שמם של שני פרסים שעל הענקתם הודיע התעשיין הנרי קרמר בשנת 1959, לחלוצים בתחום התעופה בכוח שרירי האדם.
הפרס הראשון, בסך 50,000 ליש"ט ניתן בשנת 1977 לפול מקקרידי, מתכננו של המטוס גוסאמר קונדור המונע על ידי אדם, שטס מסלול בצורת הספרה 8 בין שני מציינים המרוחקים חצי מייל זה מזה.
הפרס השני, בסך 100,000 ליש"ט ניתן אף הוא לפול מקקרידי (בשנת 1979), לאחר שמטוסו הצליח לטוס מאנגליה לצרפת.
תעודת מעבר (בלועזית: לֶסֶה-פָּסֶה, מצרפתית: Laissez-passer, "הניחו לעבור") היא תעודה המשמשת במקום דרכון, ומונפקת על ידי מדינה או ארגון בינלאומי כדוגמת האו"ם.
תעודת מעבר מונפקת על ידי מדינה בשני מקרים עיקריים:
כאשר האדם איננו אזרח של המדינה - במקרה זה התעודה ניתנת במקום דרכון לאומי.
בישראל, תושבי קבע שאינם אזרחים, כמו תושבי מזרח ירושלים והדרוזים ברמת הגולן, מקבלים תעודת מעבר.
כאשר הביקור במדינה נמשך זמן קצר ביותר (פחות מ-24 שעות), כך שאין צורך בפרוצדורה של הנפקת דרכון.
תעודת מעבר מונפקת גם לאזרח ישראלי שאיבד 2 דרכונים ובכך מסכן את ביטחון המדינה בהשאירו אחריו דרכונים שעלולים למצוא את דרכם אל ארגוני טרור או גורמים פליליים.
בספורט, עד מאי 2007 היו רשאים לשחק במדי הנבחרת הלאומית גם שחקנים שיש להם תעודת מעבר בלבד, ולא היו חייבים להיות בעלי תעודת זהות, אך החל ממאי 2007 תקנה זו אינה בתוקף.
האו"ם מעניק תעודת מעבר לעובדיו היוצאים לנסיעה רשמית.
רשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי תעודת מעבר שונה מרשימת המדינות המאפשרות כניסה ללא אשרה לבעלי דרכון, ותלויה בהסכמים בילטראליים בין המדינות ובמדיניות ההגירה של כל מדינה.
גם אם נדרשת הנפקת אשרה גם מבעלי תעודת מעבר וגם מבעלי דרכון, ייתכן שתהליך הטיפול בבקשה להנפקת אשרה יהיה שונה בין שני סוגי התעודות.
תעודת עניות (לטינית: Testimonium Paupertatis) היא תעודה שניתנה בכמה קהילות באירופה לעניים כאישור לעניותם.
בימינו משמש המושג כמטפורה, לציון עניות רוחנית.
תעודה זו העניקה לעניים זכויות שונות, כגון קבלת כספי צדקה.
בימינו לא נהוג לתת תעודת עניות, אם כי קבלת תשלומי הבטחת הכנסה היא מימוש מודרני של רעיון זה, ובדומה לתעודת עניות, מקנה זכויות נוספות שבאו לתרום לרווחתו של העני.
השימוש בביטוי "תעודת עניות" נפוץ בעברית המודרנית, לציון מעשה המעיד על רמת תפקודו הנמוכה של בעליו וכן עניות רוחנית, הבולטת מתוך מעשיו של אדם או ארגון.
שורשיו של שימוש זה נמצאים כבר במאמר חז"ל (מסכת נדרים) "אין עני אלא בדעת".
תעודת לוחם היא תעודה המוענקת לחיילים לוחמים בצה"ל לאחר שירות בן פרק זמן מסוים, ומטרתה לייחד את הלוחמים מכלל החיילים הרגילים על ידי הענקת הטבות ייחודיות להם.
התעודה נחשבת סמל סטטוס ללוחמים, היות שרבים מהסמלים האחרים האמורים לייחד את הלוחמים ניתנים להשגה קלה גם על ידי חיילים שאינם לוחמים.
התעודה מחולקת ללוחמים החל מיום העצמאות ה-51 למדינת ישראל (21 באפריל 1999).
תעודת לוחם ניתנת לכל חייל שסיים בהצלחה הכשרה קרבית של 16 שבועות וששירת 17 חודשים לפחות בשירות חובה, בשירות קרבי (שבמהלכם קיבל "תוספת לחימה" – תוספת המוענקת החל מתחילת האימון המתקדם).
חיילים במסלולים מיוחדים מקבלים את התעודה לאחר פרקי זמן קצרים יותר, כגון בני ישיבות הסדר המקבלים אותה לאחר שנה וארבעה חודשים (בתום פרק השירות הצבאי), וחיילות גרעיני נח"ל המקבלות אותה לאחר שנה וחצי.
כמו כן ניתן לקבל אישור חריג לקבלת התעודה במידה וקיימת סיבה מיוחדת לעזיבת מסלול הלוחם בפרק זמן קצר מהדרוש (לדוגמה: פציעה).
תעודת לוחם חוד מחולקת ללוחמי החוד לאחר 18 חודשי שירות, מתוכן 14 חודשים בשירות קרבי, ומופיעה במראה שונה מהתעודה הרגילה, בצבע חאקי מנומר.
תעודה זו נוצרה בעקבות החלטת הרמטכ"ל גדי איזנקוט לערוך רפורמה בסטטוס הלוחם וליצור הגדרה חדשה ללוחמים המשרתים ביחידות הנלחמות בחזית.
התעודה מחולקת ללוחמי החוד החל ממרץ 2018.
מעבר לזכויות המנויות בחוק קיימות זכויות שונות במסגרת פקודות הצבא, המאפשרות ללוחמים להשלים תעודת בגרות, ולעבור קורס הכנה לבחינה הפסיכומטרית על חשבון הצבא ובמסגרת השירות הצבאי הסדיר.
בנוסף, קיימות עמותות שונות כגון קרן IMPACT אשר מעניקות מלגות לימודים נדיבות לחיילים משוחררים ששירתו כלוחמים בצבא.
התעודה מעניקה הטבות שונות, כגון הנחות בכניסה לאתרים שונים ובבתי קולנוע, וזכאויות למלגות שונות במוסדות אקדמיים ונסיעה חינם בתחבורה ציבורית, ללא צורך בלבישת מדים.
בשל היותה סמל סטטוס נחשק, עולות מדי פעם הצעות להעניק אותה גם לקבוצות שונות של תומכי לחימה כגון חובשי מפקדה, וחיילים שאינם לוחמים שבמקרה הצורך פועלים תחת אש.
בתחילת 2007, כל חיילי חיל הטנ"א אשר משתייכים לחוליות טכניות במסגרת פלוגות לוחמות (חט"פ), הוכרו כלוחמים והוענקו להם התעודות.
ובנוסף החלו לקבל תוספת לחימה בשכר החודשי, גם במקרה שהכשרתם הצבאית היא של תומכי לחימה (רטרואקטיבי).
בתחילת 2012 הוחלט כי כל חייל במשטרה הצבאית, אשר משרת בתפקיד לוחם מעברים והשלים 20 חודשי שירות, יקבל תעודת לוחם.
ב-13 ביוני 2021 הושקה אפליקציית "הארנק הצה"לי", אשר נועדה להוות תחליף לתעודות פיזיות רבות המונפקות בצבא, בהן תעודת הלוחם.
בעקבות הפעלת הארנק הדיגיטלי, הופסקה ההנפקה הכללית של תעודות הלוחם ולוחם החוד הפיזיות ב-7 ביולי 2021, והיא נמשכת באופן מצומצם רק לאוכלוסיות שאין ברשותם טלפונים חכמים.
תעופה בחקירה (במקור: Mayday – "מיידיי") היא סדרת טלוויזיה תיעודית שהופקה בקנדה.
הסדרה עוסקת באסונות תעופה ובתקריות תעופה שכמעט והובילו לאסונות.
הסדרה שודרה בערוץ דיסקברי הקנדי ובערוץ נשיונל ג'יאוגרפיק.
זוהי סדרה שחוקרת אסונות תעופה בעידן המודרני, לרוב לאחר פיתוח הקופסה השחורה.
בסדרה מתגלים אירועים שהובילו לאסון, הגורמים לאסון והצעדים שננקטו בעקבות דו"ח החקירה כדי למנוע מהאסון להישנות.
בפרקים ישנם שחזורים, ראיונות, עדויות, הדמיות מחשב של התאונות, ובחלק מהפרקים הקלטות מתא הטייס שעוזרת לקהל להבין את רצף האירועים.
שני פרקים שהופקו בשנת 2005 ופרק אחד שהופק בשנת 2006 עסקו בתאונות גדולות של כלי תחבורה אחרים מלבד מטוסים.
בינואר 2023 החלה העונה ה-23 של התוכנית.
מאחר שישנם שמות שונים רבים לסדרה, קיים בלבול באשר לשם המתאים לה.
במקור, התוכנית הופקה בקנדה בשם Mayday, ("מיידיי" - קריאת מצוקה של טייסים, בדומה ל-SOS של מלחים).
עם זאת, צופי הסדרה מתייחסים אליה בשם "תעופה בחקירה".
בנשיונל ג'יאוגרפיק השם שניתן לסדרה הוא "Air Crash Investigation" (בתרגום חופשי: חקירת התרסקות אווירית).
ישנם הבדלים קטנים בין הגרסאות שהופצו לאזורים שונים בעולם.
אלה כוללים מנחה דובר אנגלית, הענקת שם לכל אסון, ומנגינות שונות לכל פרק.
באופן מעניין, באוסטרליה העונה הראשונה שודרה בשם "מיידי" בעוד שבעונות הבאות קראו לה "תעופה בחקירה".
ההנחה היא שהדבר נעשה גם במדינות אחרות מחוץ לארצות הברית.
באנגליה קראו לסדרה למשך זמן מה "אסון באוויר".
יותר מכך, סדרה זו שודרה יחד עם סדרה דומה נוספת, בשם "חקירת אסונות" בערוץ דיסקברי הקנדי.
סדרה זו כללה קליפים של 10 שניות שכללו סצנות שונות, ששודרו לפני תחילת הפרק.
בערוץ שבע האוסטרלי, פרקים של אסונות תעופה מהסדרה שניות מאסון (הכוללת גם אסונות של התמוטטות מבנים, התנגשות רכבות וטביעת ספינות) עורבבו לפעמים בסדרה "תעופה בחקירה".
בערוץ זה נתנו שמות שונים לפרקי הסדרה.
כמה נוסעים ואנשים מצוות המטוס (בין אם הם שרדו מהאסון או לא) שהיו באסון נבחרים ושחקנים או שחקניות מגלמים אותם לאורך כל הפרק, לרוב החל מהעלייה למטוס.
הטיסה מתחילה לרוב בהוראות ממגדל הפיקוח, משם עוברים לתא הטייס ולתא הנוסעים החל מההמראה ועד לרגע האסון.
ברגע האסון, מראים לרוב מבט חיצוני על המטוס מזוויות שונות כדי להראות מה קרה לו (האם המטוס התפרק, התפוצץ, נשרף וכו').
לאחר מכן משחזרים את התגובות ואת המהלכים של הנוסעים, צוות המטוס וצוות מגדל הפיקוח.
כל הסצנות בתאי הטייס ובמגדלי הפיקוח משוחזרים על ידי הדוח הנכתב מההאזנה למכשיר ההקלטה של המטוס שהתרסק.
לאחר מכן משחזרים את מאמצי החילוץ וההצלה ואת תהליכי החקירה בפרטי פרטים.
מראים כיצד חלקי המטוס, מכשירי ההקלטה של הקופסה השחורה ושל תא הטייס נמצאים ונבדקים, כיצד התגליות קשורות לדוחות של אנשי תחזוקת המטוס, לתכנון הראשוני של המטוס, לאימוני הטייסים וכדומה.
בודקים את כל הנקודות האפשריות עד שמגיעים למסקנה מדוע המטוס התרסק.
נוסעים ואנשי צוות המטוס ששרדו את ההתרסקות, וכן קרובים של נוסעים שנספו באסון, מרואיינים ברוב הפרקים.
חוקרים, לרוב ממחלקת הבטיחות הלאומית לתחבורה (ה-NTSB), המעורבים בחקירת האסון מרואיינים גם הם במהלך הפרקים, כדי להסביר את התנהלות החקירה וכיצד הגיעו למסקנה בנוגע לגורם לאסון וללקחים שצריך להפיק ממנו.
כל פרק מסתיים בדרך כלל בריאיון קצר עם אחד מהניצולים (או קרוב של נוסע שנספה) שבו הוא ממצה את חווייתו ואומר כיצד הוא מרגיש.
אסונות תעופה ותחבורה שסוקרו בסדרה
הערה: הפרקים מסודרים לפי מספר ההפקה שלהם ולא לפי תאריך השידור המקורי שלהם.
טיסה 811 של יונייטד איירליינס
טיסה 1420 של אמריקן איירליינס
טיסה 261 של אלסקה איירליינס
טיסה 236 של אייר טראנסט
טיסה 5390 של בריטיש איירווייז
טיסה 529 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס
חטיפת טיסה 8969 של אייר פראנס
טיסה 965 של אמריקן איירליינס
טיסה 243 של אלוהא איירליינס
ניסיון הפלת מטוס DHL מעל בגדד
טיסה 123 של ג'פאן איירליינס
טיסה 705 של פדקס אקספרס
טיסה 655 של איראן אייר
הערה: פרק זה מתוייג כספין-אוף בשם "חקירת זירת ההתרסקות"
חטיפת טיסה 961 של אתיופיאן איירליינס
לתעופה בחקירה יש פרק אחד שאינו חלק מעונה מסוימת: "התרסקות המאה", ספיישל באורך של 90 דקות החוקר את אסון המטוסים בטנריפה.
הערה: הספיישל היה הפקה משותפת בין חברות הפקה צרפתיות וקנדיות.
טיסה 358 של אייר פראנס
טיסה 009 של בריטיש איירווייז
טיסה 797 של אייר קנדה
טיסה 801 של קוריאן אייר
טיסה 585 של יונייטד איירליינסוטיסה 427 של יו אס אייר
טיסה 006 של צ'יינה איירליינס
התרסקות מטוס חיל האוויר של ארצות הברית בקרואטיה
טיסה 604 של פלאש איירליינס
טיסה 191 של דלתא איירליינס
דאון גימלי (אייר קנדה 143)
טיסה 96 של אמריקן איירליינסוטיסה 981 של טורקיש איירליינס
טיסה 295 של סאות' אפריקן איירווייז
טיסה 5481 של אייר מידווסט
טיסה 242 של סאות'רן איירווייז
טיסה 182 של אייר אינדיה
טיסה 401 של איסטרן איירליינס
בעונה (מיוחדת) זו 3 פרקים:
טיסה 781 של BOAC,טיסה 201 של סאות' אפריקן איירווייז,טיסה 243 של אלוהא איירליינס,טיסה 5390 של בריטיש איירווייז,טיסה 811 של יונייטד איירליינס,טיסה 522 של הליוס איירווייז
טיסה 261 של אלסקה איירליינס,טיסה 123 של ג'פאן איירליינס,טיסה 529 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס,טיסה 111 של סוויסאייר,טיסה 585 של יונייטד איירליינס,טיסה 427 של יו אס אייר,טיסה 517 של איסטווינד איירליינס
טיסה 603 של אירופרו,טיסה 006 של צ'יינה אייר,טיסה 593 של אירופלוטטיסה 604 של פלאש איירליינס,טיסה 236 של אייר טראנסט
טיסה 611 של צ'יינה איירליינס
אסון לוקרבי (טיסה 103 של פאן אמריקן איירליינס)
תאונת מטוס הגלקסי בדרום וייטנאם (1975)
טיסה 1153 של תוניסאייר אקספרס
טיסה 4184 של אמריקן איגל
בעונה מיוחדת זו 2 פרקים:
האסון האווירי בגרנד קניון,ההתנגשות האווירית מעל קליפורניה – 1986,טיסה 052 של אוויאנקה,טיסה 1907 של גול,האסון האווירי באיברלינגן
טיסה 242 של סאות'רן איירווייז,טיסה 191 של דלתא איירליינס,טיסה 1420 של אמריקן איירליינס,טיסה 009 של בריטיש איירווייז
טיסה 28M של בריטיש איירטורס
טיסה 225 של נורת'ווסט איירליינס
טיסה 296 של אייר פראנס
התאונה על מסלול הטיסה של לוס אנג'לס
טיסה 1363 של אייר אונטריווטיסה 405 של יו אס אייר
טיסה 148 של אינטר אייר
טיסה 101 של צ'אקס אושן איירווייז
טיסה 38 של בריטיש איירווייז
טיסה 751 של סקנדינביאן איירליינס
טיסה 3207 של קולגאן אייר
טיסה 1549 של יו אס איירווייז
טיסה 1951 של טורקיש איירליינס
טיסה 3054 של TAM איירליינס
טיסה 708 של וסט קריביאן איירווייז
טיסה 1285 של ארו אייר
טיסה 2574 של קונטיננטל אקספרס
טיסה 85 של נורת'ווסט איירליינס
טיסה 8509 של קוריאן אייר מטענים
טיסה 2120 של ניגריה איירווייז
טיסה 1771 של פאסיפיק סאות'ווסט איירליינס
טיסה 110 של טאקא איירליינס
טיסה 232 של יונייטד איירליינס
טיסה 8 של ריוו אלאושן
טיסה 006 של סינגפור איירליינס
טיסה 185 של סילק אייר
טיסה 204 של TANS פרו
טיסה 191 של אמריקן איירליינס
טיסה 173 של יונייטד איירליינס
טיסה 9633 של יאק סרוויס
טיסה 409 של אתיופיאן איירליינס
טיסה 518 של סנטה ברברה איירליינס
טיסה 548 של בריטיש אירופיאן איירווייז
טיסה 706 של היוז איירווסט
טיסה 90 של אייר פלורידה
טיסה 587 של אמריקן איירליינס
תקרית NOAA42 של ציידי ההוריקן
טיסה 888T של XL איירווייז גרמניה
טיסה 1121 של אייר מואוראה
טיסה 214 של אסיאנה איירליינס,טיסה 358 של אייר פראנס, טיסה 8 של ריוו אלאושן,טיסה 797 של אייר קנדה,טיסה 1549 של יו אס איירווייז
טיסה 004 של לאודה אייר
טיסה 201 של קופה איירליינס
טיסה 14 של פדקס אקספרס וטיסה 80 של פדקס אקספרס
התרסקות מטוסו של ג'ון קנדי ג'וניור - 1999
טיסה 4590 של אייר פראנס
התרסקות מטוס הלירג'ט בניו מקסיקו - 2008
טיסה 6560 של פירסט אייר
טיסה 370 של מלזיה איירליינס
טיסה 5925 של יונייטד אקספרס
טיסה 214 של אסיאנה איירליינס
טיסה 1862 של אל על (אסון ביילמר)
טיסה 6 של UPS איירליינס
התרסקות מטוס הדאגלס DC-6 של האו"ם ליד נדולה - 1961
טיסה 670 של אטלנטיק איירווייז
טיסה 200 של גארודה אינדונזיה
טיסה 2311 של אטלנטיק סאות'איסט איירליינס
טיסה 402 של TAM איירליינס
התרסקות מטוס הלירג'ט בדרום דקוטה - 1999
טיסה 77 של אמריקן איירליינס
טיסה 120 של צ'יינה איירליינס
טיסה 706 של פרוטאוס איירליינס
טיסה 2286 של טרנס-קולורדו איירליינס
טיסה 421 של גארודה אינדונזיה
טיסה 8501 של אייר אסיה אינדונזיה
טיסה 102 של נשיונל איירליינס
טיסה 5719 של נורת'ווסט איירלינק
טיסה 129 של אייר צ'יינה
טיסה 152 של גארודה אינדונזיה
טיסה 1016 של US איירווייז
טיסה 235 של טרנס-אסיה איירווייז
טיסה 311 של תאי איירווייז
טיסה 222 של טרנס-אסיה איירווייז
טיסה 1141 של דלתא איירליינס
טיסה 17 של מלזיה איירליינס
התרסקות מטוס סוחוי סופרג'ט 100 בהר סאלאק
התרסקות רכב החלל VSS Enterprise
טיסה 140 של צ'יינה איירליינס
טיסה 5925 של יונייטד אקספרס,טיסה 152 של גארודה אינדונזיה,אסון המטוסים בטנריפה
טיסה 548 של בריטיש אירופיאן איירווייז,טיסה 5719 של נורת'ווסט איירלינק,טיסה 2286 של טרנס-קולורדו איירליינס
טיסה 1549 של יו אס איירווייז,דאון גימלי, טיסה 110 של טאקא איירליינס
טיסה 296 של אייר פראנס,טיסה 888T של XL איירווייז גרמניה,טיסה 447 של אייר פראנס
טיסה 9268 של מטרוג'ט,טיסה 007 של קוריאן אייר,טיסה 17 של מלזיה איירליינס
טיסה 185 של סילק אייר,טיסה 9525 של ג'רמנווינגס,טיסה 370 של מלזיה איירליינס
טיסה 38 של בריטיש איירווייז,טיסה 592 של וליוג'ט,טיסה 103 של פאן אמריקן (אסון לוקרבי)
האסון האווירי במינכן,טיסה 1285 של ארו אייר,התרסקות מטוס חיל האוויר הפולני ברוסיה
טיסה 1141 של דלתא איירליינס,טיסה 401 של איסטרן איירליינס,התרסקות מטוס סוחוי סופרג'ט 100 בהר סאלאק
טיסה 28M של בריטיש איירטורס,טיסה 2120 של ניגריה איירליינס,טיסה 6 של UPS איירליינס
טיסה 780 של קת'אי פסיפיק
אסון המירוץ האווירי של רנו
טיסה 808 של אמריקן אינטרנשיונל איירווייז
טיסה 101 של פיין אייר
טיסה 1401 של קונטיננטל איירליינס
טיסה 6291 של יונייטד אקספר
תעופה אזרחית היא אחד משני ענפי התעופה העיקריים, הכולל את כל פעילות התעופה שאיננה תעופה צבאית.
תחום זה ומקיף את תחום התעופה האזרחית הפרטית והמסחרית בעולם.
רוב המדינות בעולם חברות בארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO) ופועלות באמצעותו תוך שיתוף פעולה כדי לבסס תקינה משותפת ואחידה, וכן המלצות לאופן התנהלותה של התעופה האזרחית בעולם.
התעופה האזרחית עוסקת בשני תחומים עיקריים:
תחבורה אווירית של טיסות נוסעים ומטען מסחריות, בין בקווים סדירים ובין בטיסות שכר.
תעופה כללית (General aviation או GA) כוללת את כל יתר התנועה האווירית האזרחית הפרטית והמסחרית.
התעופה האזרחית מאפשרת שינוע של נוסעים וטובין ברחבי העולם.
שני המאפיינים העיקריים של הענף הם ההקפדה ההכרחית על מקצוענות ובטיחות והיכולת לנוע בין מדינות, תוך מעבר בשמיהן של מדינות אחרות.
כיוון שהטסת כלי טיס כבדים מן האוויר היא מסוכנת מטבעה, התעופה האזרחית התפתחה כענף עם אסדרה מאוד משמעותית.
הגופים המאסדרים, המייצגים את האינטרסים של הציבור הרחב, מעורבים בכל התהליכים הקשורים לתעופה אזרחית, כבר בהתחלת תהליכי התכנון – הן אם המדובר בכלי טיס, הן אם המדובר בתשתיות השונות והן אם מדובר בהכשרת כוח אדם וקביעת קריטריונים להסמכה ולשמירת כשירות.
כיוון שכלי טיס יכולים לטוס בין מדינות, תוך שהם עוברים בשמיהן של מדינות אחרות, רוב מדינות העולם חברות ב|ארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית (ICAO).
ארגון זה מגבש תהליכי אסדרה, שיטות עבודה מחייבות ותקנים טכניים כדי לאפשר למדינות השונות לסמוך זו על זו בכל הקשור לתעופה האזרחית.
כך למשל, הארגון מכתיב את האסדרה לבניית מטוסים, את התקנים לבניית שדות תעופה, את קריטריוני הבטיחות וכדומה.
בכל מדינה ישנה רשות מדינתית האחראית לעמוד בהגדרות הארגון הבינלאומי לתעופה אזרחית, למתן רישיונות לגופים הפועלים בשטחה הריבוני או רשומים אצלה, לקביעת האסדרה המקומית, לפיקוח על הגופים השונים ולאכיפה.
בישראל רשות זו היא רשות התעופה האזרחית, בארצות הברית זו רשות התעופה הפדרלית ובאיחוד האירופאי, זו הסוכנות האירופית לבטיחות תעופה.
התעופה האזרחית מהווה מרכיב חשוב בכלכלת העולם והשפעתה מוערכת בסדר גודל של 3.6% מהתל"ג העולמי (שהם כ-2.7 טריליון דולר אמריקאי).
לפי IATA, בענף התעופה הועסקו ב-2019 כ-10 מיליון איש באופן ישיר ומעל 65 מיליון איש בענף ובתעשיות שתומכות אותו.
לטענת הארגון 35% מערך הסחורות המשונעות בעולם משונע באמצעות התעופה האזרחית, וזאת אף על פי שמדובר רק ב-1% מהסחורות במונחים של משקל.
להערכת הארגון יש בעולם יותר מ-30,000 מטוסים (לא כולל תעופה כללית) ולמעלה מ-3,700 שדות תעופה שמשרתים את חברות התעופה.
בהקשרו הרחב יותר עשוי מושג התעופה האזרחית להתייחס גם ל:
מגדלי הפיקוח, פקחי הטיסה וציוד ייעודי הנועד לשרת מערכים אלה (כמו מכ"ם ו-ADSB)
בישראל: מערך הבקרה בחיל האוויר הישראלי.
הרשויות המופקדות על ניהול שדות התעופה והמרחב האווירי.
יחידות אזוריות שתפקידן לספק שרותי קשר ונווט או שרותי בקרת טיסה או שרותי מטאורולוגיה.
יצרניות המטוסים, מכוני הבדק והמערכים השונים שמספקים להם ציוד ושירותים.
שוק תחזוקת המטוסים לבדו, ב-2015, כולל תחזוקה שוטפת, תיקונים וביצוע ביקורות וטיפולים תקופתיים, עמד על למעלה מ-130 מיליארד דולר.
חברות התעופה ובכלל זה אנשי צוות האוויר.
חלק ניכר מחברות התעופה בעולם מאוגדות במסגרת IATA, ארגון שמטרתו לאפשר "תחרות הוגנת" בין החברות ובכלל זה הבטים הקשורים לתמחור כרטיסי הטיסה.
מכוני מחקר ותקינה העוסקים בתחום.
בישראל העיקרי שבהם הוא רשות התעופה האזרחית
נפח השימוש בתעופה האזרחית עולה כבר כמה עשרות שנים ברציפות כפי שהאיור שלעיל מדגים.
תוכניות להתמודדות עם הצורך לאפשר יותר ויותר טיסות, תוך שיפור הבטיחות והיכולת לעמוד בזמנים מתנהלות ברחבי העולם.
שתיים מהתוכניות העיקריות הן NextGen, בארצות הברית ו־SESAR, באיחוד האירופי.
החיבור של עולם התעופה האזרחית ביחד עם המהפכה הדיגיטלית הביא למספר מהפכות בענף.
ראשית, כיוון ש"כל אחד" יכול להזמין כרטיסי טיסה ישירות מהמחשב הביתי שלו, או מההטלפון הסלולרי, חברות התעופה, שדות התעופה, מפעילי המרחב האווירי פועלים במשותף ליצירת מערכות מידע שיוכלו לתת לצרכן את תמונת הטיסות האפשריות, איזו טיסה מתוכננת בין אלו יעדים ובאיזה שעות וכדומה.
כדי לתמוך את הפעילות הזו, שמאיצה בהתמדה, נוצרו מערכות ממוכנות לכירטוס, לטיפול בתהליכי ההרשמה לטיסה, "צ'ק אין", לניהול רשימות הנוסעים והכבודה, להגשת מרשי הטיסה ושיתוף התמונה האווירית בין המדינות השונות ועוד.
בתחום הטיסה עצמה, התפשטות היכולת של הטייסים לדעת את מיקומו העצמי של המטוס בדיוק רב באמצעות נווט לוויני, הכנסת מערכות ADS-B ו-TCAS, כל אלו יחדיו, מאפשרים לצופף את התעבורה האווירית ולהגדיל את ספיקת הנוסעים והטובין ברחבי העולם.
אירועי טרור שכוונו נגד התעופה האזרחית הביאו לכך שהאבטחה הפיזית של הטיסות חוזקה באופן משמעותי, ובין השאר הוקמו ארגוניים ייעודיים להגנה על התעופה האזרחית בארץ ובעולם.
למרות הגידול המתמשך בהקפי הטיסות, חברות התעופה המסורתיות מתקשות להישאר רווחיות ממגוון סיבות.
ראשית, החל מאמצע שנות ה-90 של המאה ה-20 הופיעו חברות תעופה הפועלות במודל עסקי חדש, חברות ה-Low Cost.
חברות מסוימות מתמחות בטיסה ליעדים "פחות פופולריים", מה שמאפשר להן לקבל הכנסות מגורמי התיירות באותם יעדים – גורמים המעוניינים לפתח את התיירות אצלם על ידי שיפור היכולת של קהל תיירים להגיע אל אותו היעד בטיסה.
החל מהשנים האחרונות (בהתייחס ל-2019), יותר ויותר חברות מספקות "מערכות בידור לנוסע".
מערכות אלו כוללות מסכים ושירות "וידאו על פי דרישה", VOD.
בנוסף, יותר ויותר חברות מאפשרות נגישות לאינטרנט במהלך הטיסה.
טכנולוגיות אלו יאפשרו פרסומות ממוקדות לנוסעים.
רבים בתעשיית התעופה מעריכים שהמעבר למודל של הכנסות מבוססות פרסום או הכנסות שמקורן בגופי התיירות של יעדי הטיסה, יכול לגרום לתופעה של הוזלת הכרטיסים לנוסע, להמשיך ביתר שאת.
בחלקים מסוימים של העולם ובפרט באירופה, התחזקותן והתפשטותן של הרכבות המהירות מהווה תחרות לענף התעופה, בפרט על רקע מנגנוני אבטחת התעופה שהכניסו סרבול ואי-נוחות רבים לטיסות.
מרכיב נוסף שמקשה על חברות התעופה המסורתיות הוא "הסכמי שמים פתוחים" שהביאו לתחרות רבה לחברות המסורתיות, המקומיות.
בישראל, הסכם השמיים הפתוחים מתקיים מאז 2013.
גורמים אלו הביאו לכך שלמשתמשי הענף, הנוסעים – יש הרבה יותר חלופות הגעה מיעד אחד למשנהו ומחיר כרטיסי הטיסה ירד בהרבה בהשוואה לעבר.
תופעה זו, ביחד עם עלייתו של מעמד הביניים, במדינות רבות בעולם ועליית רמת החיים בכלל, הביאו לכך שהענף ממשיך להנות מצמיחה רצופה ומתמשכת ובמקביל, יכולתן של חברות התעופה להרוויח ממכירת כרטיסים – יורדת.
ב-2019 התפרסם כי אחת החלופות שחברות התעופה בוחנות, היא שילוב הופעות של אמנים במהלך הטיסה – כשיטה להצדקת מחירי כרטיס גבוהים יותר ופילוח/מיתוג של הטיסות כטיסות יוקרתיות יותר בהשוואה למתחרים.
חברת לופטהנזה מקיימת פעילות מחקרית בתחום זה במסגרת ייעודית של "מעבדה טסה לחדשנות" Lufthansa Innovation Hub.
תעופה צבאית הוא תחום בתעופה, העוסק בפיתוח והפעלת כלי טיס למטרות הצבא.
הוא כולל גם יכולת אספקה אווירית לאומית.
הכוח האווירי כולל את האמצעים הלאומיים לניהול לוחמה אווירית.
השימושים הצבאיים הראשונים בתעופה כללו כדורים פורחים אשר שימשו לתצפית.
התיעוד הראשון בבלוני תצפית נרשם ב-1794 בקרב פלאורוס.
במלחמת איטליה-טורקיה ב-1911 נרשמה התקיפה האווירית הראשונה.
במלחמת הבלקן הראשונה בוצעה ההפצצה הלילית הראשונה בהיסטוריה.
במלחמת העולם הראשונה היו מעורבים לראשונה כלי טיס בקנה מידה גדול ומילאו תפקיד משמעותי.
עם התקדמות המלחמה והופעת מטוסי הקרב, הצפלינים והמפציצים גברה חשיבותו של המימד האווירי בשדה הקרב.
מטוסי הקרב של הדור הראשון שיוצרו בשנות ה-40 וה-50 כללו מאפיינים אווירודינמיים שאומצו ממטוסי אותה תקופה ללא שיפור טכנולוגי.
המסרשמיט Me 262 שנכנס לשירות ב-1944 היה מטוס הסילון המבצעי הראשון.
במלחמת קוראה פעלו לראשונה מטוסי מנוע בוכנה לצד מטוסי סילון מסוף הדור הראשון אשר התאפיינו בתחכום אוויוני גדול יותר של כנפיים משוכות כגון המיג 15 וה-F-86 סייבר.
מטוסי דור ראשון שפעלו בחיל האוויר הישראלי היו גלוסטר מטאור, דאסו אוראגן ודאסו מיסטר.
מטוסי הקרב של הדור השני שיוצרו בשנות ה-50 וה-60 הביאו פריצת הדרך במנועי סילון חזקים יותר, מבני גוף מתקדמים יותר, התאמה לטיסה על-קולית ופיתוח תחום האוויוניקה.
מטוסי דור שני שפעלו בחיל האוויר הישראלי היו דאסו סופר מיסטר, דאסו מיראז' 5 ודאגלס A-4 סקייהוק.
מטוסי קרב של הדור השלישי שיוצרו בשנות ה-60 וה-70 התאפיינו בתחכום גובר של מערכות האוויוניקה והבשלת טכנולוגיות מנועי סילון.
במלחמת וייטנאם פותחו מערכות ללוחמה אלקטרונית ומערכות נגד, נשק מונחה ואמצעים לדיכוי ההגנה אווירית, ונכנסו לשימוש מסיבי מסוקי סער ומסוקי קרב.
מטוסים מערביים נטו להפוך ליותר גדולים תוך התמקדות ביירוט מעבר לטווח הראייה (BVR), אך כללו גם יכולות רב משימתיות.
בדור זה החל השימוש בכלי נשק מדויקים כגון ה-AGM-65 מאבריק ופצצות מונחות לייזר.
מטוסי דור שלישי שפעלו בחיל האוויר הישראלי היו F-4 פנטום וה-כפיר תוצרת התעשייה האווירית לישראל.
מטוסי קרב של הדור הרביעי שיוצרו בשנות ה-70 ועד שנות ה-90 פותחו מלקחי מלחמת וייטנאם.
הם מתאפיינים בפיתוח טכנולוגיית חמקנות, בשיפורים אוויוניים ובביצועים של דחף, מהירות וכושר פנייה מיטביים.
הם בעלי יכולות תמרון חריפה במיוחד של 8–9 ג'י.
חלקם כולל יכולות של הנעה וקטורית.
המטוס הראשון בדור זה הוא ה-F-14 טומקט.
הראשון שעוצב במיוחד להשגת לעליונות אווירית היה ה-F-15. כהמשך המגמה מהדור הקודם מטוסי דור רביעי הם רב משימתיים.
דגמים מתקדמים של דור זה המכונים מטוסי דור 4.5 כוללים חימוש ואוויוניקה מתקדמים ומספר מאפיינים של דור חמישי.
מטוסי דור רביעי הפועלים בחיל האוויר הישראלי הם F-15 איגל ו- F-16 פייטינג פלקון מדגמים שונים.
מטוסי קרב של הדור החמישי שנכנסו לשירות מאז שנת 2000 מהווים קפיצת מדרגה בהתפתחות מטוסי הקרב.
הם מתאפיינים באוויוניקה מתקדמת, בשילוב מערכות ובטכנולוגיות מתקדמות אחרות כגון חמקנות ולעיתים גם המראה אנכית.
הם מצוידים במערכות לתקשורת נתונים המאפשרות לשתף תמונה מורכבת המשלבת נתונים שנאספו ממספר מקורות.
בחיל האוויר הישראלי פתח את עידן הדור החמישי ה-F-35 לייטנינג II.
מטוסי קרב של הדור השישי נמצאים כיום בפיתוח.
הם המתוכננים להיכנס לשימוש בעשורים הקרובים ועד מחיצת המאה ה-21.
בתקופת המלחמה הקרה פותחו מפציצים סילוניים שיועדו להפצצות גרעיניות ובהמשך התפתחו הטילים הבליסטיים שהיוו להם חלופה.
שוגרו הלוויינים הצבאיים הראשונים, פותחו מערכות נ"מ מצוידות בטילי קרקע-אוויר מתקדמים ונכנסו לשימוש טילי שיוט.
בשלהי המאה ה-20 ובעיקר בעקבות המלחמות ביוגוסלביה חלה פריחה בתחום כלי הטיס הבלתי מאוישים.
התהליך הואץ בשנות התשעים ושנות ה-2000. המזל"טים הראשונים התפתחו במהירות ממשימות סיור ותצפית למבצעי תקיפה אוטונומים.
ב-2002 השתמשה לראשונה ארצות הברית בכטמ"ם לסיכול ממוקד כטמ"מים ורחפנים מסוגים שונים מספקים מודיעין טקטי ומבצעים משימות לוגיסטיות מורכבות ובכללם פינוי נפגעים.
מטוס קרב הוא כלי טיס קרבי טקטי שנועד בעיקר לקרבות אוויר נגד מטוסים אחרים.
מאפייני הביצועים העיקריים שלו בנוסף לכוח אש הם מהירות ויכולת תמרון גבוהים.
מטרתו העיקרית היא לבסס עליונות אווירית מעל שדה הקרב באמצעות יירוט מטוסי האויב.
מטוסי קרב הם רב-משימתיים ובעלי יכולות משניות כגון הפצצה טקטית.
הוא מסוגל לשאת מגוון חימוש, כולל תותחים, טילים ופצצות מסוגים שונים.
מטוסי קרב מודרניים מסוגלים לתקוף מטוסי יריב באמצעות טילי אוויר-אוויר מטווחים של 100 ק"מ ולשגר חימוש מונחה אל מעבר לאופק.
עליונות אווירית: F-15 איגל, מיג-29.
מטוס קרב רב משימתי: F-16 Fighting Falcon ו-F-35 לייטנינג II.
מטוסי קרב היסטוריים הם P-51 מוסטנג ומסרשמיט Bf 109.
מטוס קרב ללוחמה בעצימות נמוכה נועד לתפעול בעלות נמוכה ובעיקר כמטוסי סיוע קרוב.
מטוס זה משרת בעיקר במדינות מתפתחות.
דוגמאות למטוסים מסוג זה הם: פוקרה (תוצרת ארגנטינה), אייר טרקטור (הגרסה צבאית תוצרת ארצות הברית) וסופר טוקאנו (תוצרת ברזיל).
המפציץ נועד לתקיפת מטרות יבשתיות או ימיות על ידי הטלת חימוש אוויר-קרקע, שיגור טורפדו או טילי שיוט.
מפציצים מתוכננים לשאת מטענים גדולים של חימוש וביצועיהם ממירים מהירות ויכולת תמרון במיקסום המטען.
קיימים שני סוגים עיקריים של מפציץ: אסטרטגי וטקטי.
הפצצה אסטרטגית נעשית על ידי מפציצים כבדים שנועדו בעיקר למשימות ארוכות טווח.
חלק מהמפציצים האסטרטגים חמושים בנשק גרעיני.
הפצצה טקטית מוטלת על מטוסי קרב קטנים יותר הפועלים בטווחים קצרים יותר.
היא מכוונת לתקיפה אווירית של האויב במרחב הלחימה באמצעות אמנעה אווירית ולתמיכה בכוחות המתמרנים באמצעות סיוע אוויר קרוב.
מפציצים אסטרטגים: B-1 לנסר, B-2 ספיריט, B-52 סטרטופורטרס, טופולב Tu-22M, טופולב Tu-160, מיראז 2000N, דאסו ראפאל, Xian H-6.
מפציצים טקטים: שיאן JH-7, מיראז 2000D, פאנאוויה טורנדו.
מפציצי הדור הבא בפיתוח: טופולב PAK DA הרוסי, Northrop Grumman B-21 Raider האמריקאי ושיאן H-20 הסיני.
מפציצים היסטוריים: B-17 מבצר מעופף, אוורו לנקסטר, היינקל He 111, יונקרס Ju 88, קונסולידייטד B-24 ליברייטור, B-29 סופרפורטר, טופולב Tu-16.
מטוסי תקיפה תומכים בכוחות קרקעיים באמצעות סיוע אוויר קרוב.
הם כוללים מטוסי קרב כגון A-10 ת'נדרבולט II, מסוקי קרב כגון AH-64 אפאצ'י ו-מיל מי-24, ומטוסי תובלה בתצורת "ספינת תותחים" כגון לוקהיד AC-130.
מטוסי הניסוי נועדו לבחון פיתוחים בתחום האווירודינמיקה, המבנה, האוויוניקה או ההנעה.
אלה בדרך כלל ממוכשרים היטב בשלל חיישנים, ונתוני הביצועים עוברים בטלמטריה לתחנות קרקע.
המונח מטוסי מחקר לעומת זאת, מציין בדרך כלל מטוסים שהותאמו לביצוע מחקרים מדעיים, כגון מחקר מזג אוויר או מדידה גאופיזית.
מטוסי ריגול ומסוקי סיור משמשים בעיקר לאיסוף מודיעין.
הם מצוידים בחיישני צילום, אינפרא אדום, מכ"ם וטלוויזיה.
חלקם מצוידים במערכות אלקטרוניות מיוחדות לגילוי צוללות כמו סונאר, ואחרים מסוגלים להעביר התרעה מוקדמת על קרבת האויב.
השימוש הגובר בלווייני ריגול ובכלי טיס מאוישים מרחוק, מייתר בחלקו את השימוש במטוסי ריגול.
דוגמאות למטוסי ריגול הם ה-SR-71 והלוקהיד U-2. בחיל האוויר הישראלי פועלים כיום מטוסי גאלפסטרים GV בתצורת איסוף מודיעין אותות.
מטוסי ומסוקי תובלה משמשים בעיקר להטסת והצנחת כוחות ואספקה.
בקטגוריה זו כלולים גם מטוסי תדלוק אווירי.
בקטגוריה זו כלולים גם משימות חילוץ קרבי, פינוי נפגעים ומבצעים מיוחדים.
קישור: מטוסי קישור הם מטוסים ומסוקים קלים המשמשים לבלדרות והטסת אנשי מפתח חיוניים.
בחיל האוויר הישראלי פועלים מטוסי תובלה לוקהיד C130HI הרקולס ו- C-130J -30I סופר הרקולס, מטוסי תדלוק לוקהיד מרטין KC-130 ובואינג 707 ("ראם") (אותו מיועד להחליף בואינג KC-46 פגסוס), מסוקי תובלה כבדים סיקורסקי CH-53 סי סטליון ומסוקי תובלת סער בינוניים סיקורסקי UH-60 בלקהוק.
מטוסים ומסוקים לסיור ימי משמשים לשליטה בנתיבי ים, ולעיתים קרובות הם מצוידים בציוד אלקטרוני מיוחד לאיתור צוללות, כמו סונאר.
הם משמשים גם למשימות חיפוש והצלה וסיורי דיג.
חיל האוויר הישראלי מפעיל מסוקי יורוקופטר HH-65 דולפין הפועלים מספינות חיל הים.
מטוסי שליטה ובקרה (AWACS) מצוידים במכ"ם ומערכות קשר ייעודיות.
תפקידם לזהות איומים, לספק התרעה מוקדמת ולתאם פעולות אוויריות.
לרבים יש גם פונקציות שליטה ובקרה.
בחיל האוויר הישראלי פועלים כיום מטוסי גאלפסטרים G550 בתצורת בקרה אווירית.
מטוסי אימון משמשים להכשרת טייסים ולאימונים מבצעיים מתקדמים.
הם כוללים בדרך כלל שני מושבים, למדריך הטיסה ולטייס המתלמד ומצוידים בהגאי טיסה כפולים.
הם מאופיינים בתכונות טיסה "סלחניות" וסידור פשוט של מכשירי תא הטייס.
הכטמ"מים (ידועים גם בתור כטב"מים - כלי טיס בלתי מאוישים) בשימוש התעופה הצבאית כוללים בעיקר כטמ"ם תקיפה היכול לשגר טיל אוויר-קרקע ולבצע תקיפה אווירית כירורגית וכן כטמ"ם לדיכוי הגנה אווירית וחימוש משוטט; כטמ"ם מודיעין המשמש לאיסוף מודיעין חזותי ומודיעין אותות; וכטמ"ם מטרה המשמש לאימון ולניסוי מערכות נשק נגד מטוסים.
TAC UAV - משפחת כטמ"מים למודיעין טקטי.
MALE - משפחת כטמ"מים לתקיפה ומודיעין הטסים ברום עד 30,000 רגל (9,000 מ '), טווח של מעל 200 ק"מ וזמן שהייה של יומיים.
HALE - משפחת כטמ"מים למודיעין הטסים ברום עד 60,000 רגל לטווחים וזמני שהייה ממושכים.
בחיל האוויר הישראלי פועלים הרמס 450, הרמס 900, Heron TP הרון 1 והארפי.
חיל התותחנים הישראלי מפעיל "רוכב שמיים", מיני-כטב"ם טקטי שמשמש את הדרג הגדודי.
רחפנים מסוגים שונים מופעלים בחיל האיסוף הקרבי, פיקוד המרכז ופיקוד העורף.
פצצת שימוש כללי (ש"כ) היא חימוש נפוץ במטוסי קרב ומפציצים.
היא עשויה מתכת עבה הממולאת בחומר נפץ המהווה כ-50% ממשקלה ומאזנת בין נזקי הדף, כושר חדירה ורסס.
ניתן להתקין עליה מגוון מרעומים וסנפירים למטרות שונות.
הפצצה גם משמשת כראש קרב לפצצה מונחת.
התקנת סוגים שונים של ראשי ביות וסנפירים הנשלטים אלקטרונית הופכת פצצת "ברזל" רגילה לפצצה מונחית לייזר, פצצה אלקטרו־אופטית, או פצצה מונחית GPS כגון ה־JDAM.
פצצת מצרר מורכבת מתרמיל המכיל בין 3 ל-2,200 פצצונות ויש לה מגוון שימושים: פצצונת תבערה מכילה זרחן לבן או נפאלם ומתוכננת להצית שריפות.
פצצונת נ"ט מכילה מטען חלול המיועד לחדור שריון טנקים ורכב קרבי משוריין.
פצצונות המכילות מטען חלול שימושיות גם בתקיפת מערכי ביצורים.
פצצונת להשמדת מסלולי תעופה מתוכננת לחדור בטון בטרם הפיצוץ וליצור מכתשים על פני המסלול, חימוש מצרר המפזר פצצונות מוקשים ועוד.
במלחמת קוסובו השתמשה ארצות הברית לראשונה בפצצות מצרר CBU-94/B נגד רשת החשמל.
כל פצצת מצרר מסוג זה מכילה חוטים מוליכים דקים הגורמים לקצר חשמלי בקווי מתח גבוה ובתחנות כוח.
פצצה תרמובארית או פצצת דלק-אוויר היא חימוש המנצל חמצן מהאוויר כדי ליצור פיצוץ עז בטמפרטורה גבוהה ולמשך זמן ארוך.
חימוש תרמובארי מסתמך על גל ההדף והטמפרטורה הגבוהה שהוא מייצר בזמן הפיצוץ כמנגנון הנזק העיקרי.
הפצצה משמשת בעיקר לפיצוח בונקרים.
פצצת נפלאם היא נשק תבערה המיועד נגד מטרות רכות והיא מיועדת להצתת שטחים גדולים, בעיקר שטחי תעשייה.
הנשק נאסר לשימוש באמנה בדבר כלי נשק קונבנציונליים שנחתמה ב-1980 אולם במרבית הצבאות המודרניים מתבצע שימוש בפצצות נפאלם או בנגזרות שלהן בעת לחימה.
AMRAAM - משפחות טילי "שגר ושכח" בעלי ביות מכ"ם אקטיבי לטווחים בינוניים (עד 100 ק"מ) ליירוט "מעבר לאופק" (BVR).
אסראם ASRAAM - משפחות טילים מונחי תת-אדום לטווח קצר.
לדוגמה: AIM-9 סיידווינדר, AIM-132 אסראם, IRIS-T.
AGM-65 מאבריק - משפחת טילים בעלי ראש ביות אלקטרו־אופטי או הנחית לייזר.
AGM-88 הארם (AARGM - High-Speed Anti-radiation Missile) - משפחת טילים נגד קרינה לפגיעה בתחנות מכ"ם ודיכוי הגנה אווירית.
AGM-114 הלפייר - משפחת טילי "שגר ושכח" נ"ט בעלי ביות מכ"ם או הנחית לייזר.
טיל שיוט - משפחת טילים עם מערכת ניווט אינרציאלית בעלי כושר טיסה לטווח של מאות קילומטרים.
גבריאל Advanced Naval Attack Missile תוצרת התעשייה האווירית
SOM - הדור הבא טיל שיוט אוטונומי, בעל חתימה נמוכה ודיוק גבוה.
הרפון - טיל נגד ספינות, מונחה מכ"ם אקטיבי.
GAU-22/A - תותח אוטומטי גאטלינג בקליבר 25 מ"מ.
מותקן במטוסי F-35 לייטנינג II.
M61 וולקן - תותח בעל שישה קנים מסתובבים בעל מערכת ההזנה דו-כיוונית היורה פגזים נפיצים בקוטר 20 מ"מ בקצב אש של כ-6,000 פגזים בדקה.
הוא מותקן במטוסי קרב רבים ובמטוסי תקיפה כגון הרקולס AC-130. ישנם גם פודי וולקן נתיקים, שניתן להתקינם על המטוס בתנאי שדה.
M134 מיניגאן - M134 מיניגאן הוא מקלע רב-קני בקליבר 7.62x51 מ"מ בעל בקצב של 4,000 כדורים לדקה.
הוא מותקן עם פודים על הכנפיים במטוסי תקיפה כמו A-1 סקייריידר ו-הרקולס AC-130.
אוויוניקה (מאנגלית: Avionics - Aviation Electronics - אלקטרוניקה אווירית) הוא שם כולל למערכות האלקטרוניקה והמחשבים בכלי טיס.
דוגמאות למערכות אוויוניקה הן מערכות בקרת ירי, מערכת ניווט, מערכת תקשורת, לוחמה אלקטרונית, תקשורת נתונים, בקרת טיסה ועוד.
מערכות מבוססות חלל הופכות למרכיב חשוב יותר ויותר בכוח הצבאי.
השימושים הצבאיים בחלל כוללים הצבה ופיתוח של טכנולוגיה צבאית כמו לווייני ריגול, מערכות ניווט ולוויני תקשורת.
כלי נשק מונחים מדויקים נשענים במידה רבה על מערכת המשלבת מערכות מודיעין, תקשורת, ניווט ומערכות חלל אחרות.
לוחמת חלל עושה שימוש בנשק נגד לוויינים ובטילים בליסטיים.
בתקופת המלחמה הקרה הוצבו בחלל גם כלי נשק כגון ה-FOBS ופותחו מערכות לגילוי ואתרעה מוקדמת כגון BMEWS .
כיום צבאות רבים עושים שימוש בלוויינים ובמערכות להגנה מפני טילים.
בישראל פותחה ומופעלת מערכת החץ להגנה מפני טילים בלסטים.
תעשיית התעופה וחלל היא תעשיית טכנולוגיה עילית הכוללת אורגנים העוסקים בהיבטים שונים של תכנון, בנייה, בדיקה, מכירה ותחזוקה של מטוסים, חלקי מטוסים, טילים, רקטות, מתע"דים או לוויינים.
היא משמשת שני שווקים עיקריים: תעופה, הכוללת בעיקר ייצור, מכירה ושירות של מטוסים; וההגנה, הכוללת כלי נשק ומערכות שנועדו לפעול ביבשה, בים ובאוויר.
ענף זה כולל גם ייצור לוויינים לשימוש צבאי ומסחרי כאחד.
רוב הייצור מתבצע על פי אישורי סוג ותקני הגנה שהונפקו על ידי גוף ממשלתי.
תעודת ייחוס ארי הייתה מסמך דמוי־דרכון אשר תיעד את אילן היוחסין הארי של האזרחים בגרמניה הנאצית והייתה חלק מתעודת ארי.
עבור אנשים לא ארים, שהיו מישלינג ובהמשך זכו למעמד של כבוד מסוים, חולקו תעודות דם גרמני.
חקר היוחסין לא היה בגדר חובה כשם שהייתה זו משימה ראשונה במעלה להתחקות אחר העותקים המקוריים של תעודות הלידה ותעודות הפטירה.
רבים שנהו אחר האידאולוגיה הנאצית החלו לחקור את אילן היוחסין שלהם עוד בטרם נדרש הדבר על-פי חוק (זמן קצר לאחר עליית הנאצים לשלטון).
חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי
החוק, שנחקק ב-7 באפריל 1933 בעקבות עליית הנאצים לשלטון, נקרא חוק לשיקום שירות המדינה המקצועי.
על פי חוק זה נדרשה כל הפקידות הציבורית להיות ממוצא ארי.
החוק קבע לראשונה את המושג "לא ארי".
העדר הגדרה ברורה למושג חייב הוספת תקנה בעניין זה.
התקנה הראשונה לביצוע החוק פורסמה ארבעה ימים לאחר פרסומו, ב-11 באפריל 1933 ובסעיף 2 שלה, שכונה לאחר מכן "סעיף האריות" (Arierparagraph ) נכתב:
בהמשך, נחקקה סדרה של חוקים אשר הרחיבו את רשימת המקצועות האסורים ליהודים: עריכת דין, הוראה, רפואה – ולבסוף נדרשה תעודת הייחוס הארי אפילו לשם קבלה לבית ספר תיכון.
על פי רוב, התחקו אחר אילן היוחסין ארבעה דורות אחורה.
בניגוד לסברה הפופולרית, התעודה לא תועדה ברשומה ציבורית כלשהי; נושא המסמך הציג אותו במקרים שבהם נדרש להציגו, ולאחר מכן קיבל אותו בחזרה.
באופן רשמי התייחס המונח "ארי" בהקשר זה לשבטים ההודו-גרמאניים, אולם המטרה המרכזית הייתה למעשה להדיר את היהודים ובני קבוצות אתניות אחרות, כגון סלאבים, שחורים ואחרים, מכל עמדה בכירה בחברה הגרמנית.
הדרישה למוצא ארי הופיעה בהבדלים מסוימים בחוקים השונים שנחקקו בתקופת השלטון הנאצי.
לדוגמה: בחוקים מסוימים נדרשה עדות ל-100% מהשושלת עד שנת 1800, בעוד שלשם קבלה למשרות בכירות ב-אס אס נדרשה עדות לשושלת ארית "טהורה" החל מ-1750.
דרישות אלה הביאו לעלייה במחקר הגנאלוגי בגרמניה בימי הרייך השלישי.
תעודת חוגר היא תעודה מזהה המונפקת לכל חיילי צה"ל עם גיוסם, והם חייבים לשאת אותה כל עוד הם חוגרים בשירות סדיר.
לקצינים או נגדים מוחלפת תעודת החוגר בתעודת קצין או תעודת נגד (שעדיין מכונות בפי כל "תעודת חוגר" ללא קשר לדרגת נושא התעודה).
תעודת החוגר מכילה פרטים אישיים דוגמת שם ומספר אישי וכן תמונת החייל או החיילת, שצולמה עם גיוסם.
תעודת החוגר הנוכחית היא כרטיס חכם מפלסטיק, בגודל דומה לזה של כרטיס אשראי.
בעבר הייתה תעודת החוגר בדמות פנקס.
קיימות גם תעודת שוחר בצבע צהוב למשתתפי קד"צ (קדם צבאי), לחיילים שעברו חיול מוקדם ולחניכי פנימיות צבאיות, תעודה בצבע חום לחיילים בשירות ללא תשלום ותעודות בצבעים נוספים למעמדים נוספים.
תעודת הקצין או תעודת הנגד דומות לתעודת החוגר, בהבדלים דקים: הן שונות בצבען, ומצוינת עליהן דרגת בעל התעודה.
עם השחרור משירות סדיר, נלקחת התעודה, ועבור אלו הצפויים לשרת במילואים מונפקת תעודת מילואים.
חיילי צה"ל מחויבים לשאת עליהם את התעודה תמיד, למעט בזמן פעילות מבצעית או ביציאה מישראל.
תעודת החוגר משמשת להזדהות החייל בפני גורמים מוסמכים, כמו שוטר, שוטר צבאי או חייל בדרגה גבוהה ממנו.
תעודת החוגר מקנה לחיילי צה"ל הטבות שונות.
ההטבה העיקרית היא נסיעה ללא תשלום בתחבורה הציבורית – אוטובוסים ורכבות – לכל נושא תעודת חוגר, הלובש מדים תקניים.
מועדוני "חוגר" ו"מועדון יותר" של האגודה למען החייל מעניקים הטבות בעת קנייה בחנויות מסוימות ובעת מתן שירותים מסוימים עם הצגת תעודת חוגר.
בנוסף משמשת התעודה לזיהוי החייל במקרה מוות.
התעודה האחודה היא פרויקט של אגף התקשוב ואכ"א שהתחיל את דרכו במרץ 2013 ומטרתו היא ליצור כרטיס חכם אחד שמשמש הן להזדהות החייל, לגישה לרשת המחשבים הצה"לית (הכרטיס ידוע גם בשם "מפלי בזלת") ולשימוש חיילים לנסיעה בתחבורה הציבורית ככרטיס "רב קו" ללא מדים.
מטרות נוספות של הכרטיס היא בתחום ביטחון המידע – למנוע אובדן כרטיסי ההזדהות לרשת הצה"לית שלרוב חיילים נוטים להשאירם במשרד או להשאילם בניגוד לפקודות, להקשות על זיוף תעודות חוגר ולחסוך בכספי הנפקת תעודות.
תעוזת התקווה הוא ספרו השני של נשיא ארצות הברית ברק אובמה בו משלב את סיפורו האישי לצד הצגת משנתו הפוליטית.
הספר אשר יצא לשווקים לראשונה באוקטובר 2006 נכתב על ידי אובמה בזמן שכיהן כסנאטור של מדינת אילינוי.
הספר הפך לרב-מכר של הניו יורק טיימס ושל אמאזון לאחר שאופרה וינפרי הודיעה במהלך המירוץ לנשיאות ארצות הברית על תמיכתה באובמה.
בשנת 2008, זכה אובמה בפרס גראמי על גרסת האודיו של הספר.
כותרת הספר לקוחה מדרשה אותה נשא הכומר הקודם של ברק אובמה, ג'רמיה רייט.
בשנת 2004, בעת שהיה מועמד לסנאט, נשא אובמה את הנאום המרכזי בוועידת המפלגה הדמוקרטית תחת הכותרת: "The Audacity of Hope".
הצלחת הנאום סללה לאובמה את הדרך לסנאט וכמועמד בפריימריז לקראת המרוץ הנשיאותי של 2008. הספר אשר יצא לשווקים באוקטובר 2006 הרחיב על מרבית הסוגיות אותן אובמה העלה בנאומו בוועידת המפלגה הדמוקרטית.
הספר הפך לרב-מכר יוצא דופן בשביל ספר עיון של פוליטיקאי.
אובמה יצא למסע קידום מכירות בציבור ובאמצעי התקשורת, ובמסגרתו, בריאיון ל"Meet the Press" הודיע שלמרות הצהרותיו מהעבר הוא שוקל להצטרף למרוץ הקרוב לנשיאות ארצות הברית.
בספר אובמה מתאר את התובנות העיקריות אליהם הגיע כתוצאה מהאירועים אשר עיצבו את חייו וכמו כן מציג את הסוגיות הפוליטיות העיקריות אשר לדעתו עומדות בפני החברה האמריקנית כיום ומספק פירוט לרפורמות אשר, לטענתו, נחוצות על מנת לשפר את המצב הקיים.
אובמה קורא בספר לשיתוף פעולה ולסולידריות בין הדמוקרטים לרפובליקנים.
כמו כן, הוא טוען כי לאמריקה הפוטנציאל לספק תקווה לכל תושביה, ללא תלות ברקע שלהם ו/או בהתנסויות החיים שלהם, עם זאת הוא טוען כי על מנת להבטיח כי ההזדמנויות יהיו קיימות עבור כלל התושבים בסביבה פונקציונלית אשר ניתנת לקיום, יש ליישם מספר שינויים מהותיים במדיניות הממשל.
תעודת לידה היא תעודה ציבורית של המדינה המאשר לידה ובו נקבעים מספר הזהות, שם היילוד, מינו, תאריך הלידה, מקום הלידה ושמות ההורים.
במדינות רבות, בעיקר בעבר, נקבעה בתעודה גם השתייכותו האתנית של היילוד.
תעודת הלידה משמשת הוכחה בעת תביעת אזרחות והיא המסמך הרשמי היחיד של קטין עד שמוענקת לו תעודת זהות.
לידות נרשמו כבר בעולם העתיק במצרים, בפרס, בסין, ביוון וברומא.
הפקידות המפותחת באימפריות אלה הזדקקה למידע לשם גביית מס, ניהול כוח האדם לגיוס לצבא.
במהלך ההיסטוריה נרשמו לידות בקרב הקהילות, למשל בבית הכנסת או בכנסייה הקהילתית הוחזקו ספרי רישום.
כן התנהל רישום בבתי העירייה המקומיים.
ההכרח לרשום לידות באופן רשמי על ידי מנגנון ממשלתי נקבע לראשונה בבריטניה בחוק משנת 1853. תעודת הלידה נוצרה כאישור רשמי על הרישום.
עד מהרה עקבו אחר תקדים זה רוב מדינות אירופה.
עד עידן המחשוב הייתה תעודת הלידה מסמך בעל חשיבות רבה משום שהיוותה הוכחה יחידה לפרטים מרכזיים בזהותו של אדם, בהם גילו המדויק, זהות אביו והשתייכותו האתנית והמשפחתית.
לפיכך התפתחה גם תופעה של זיוף תעודות לידה על מנת לזייף גיל (למטרות גיוס או הימנעות מגיוס לצבא למשל), דרישות להכרה באבהות, דרישות להשתתפות בירושה והגדרת אדם המשתייך לקבוצה אתנית מופלית לרעה כמי שאינו משתייך לקבוצה זו (וראו בעניין זה גם תעודת ייחוס ארי).
כתוצאה מכך פותחו אמצעים שונים (כגון חותמות) להקשות על זיופים.
עם הפיכת מרשמי האוכלוסין לממוחשבים, הפך הרישום במאגר למחייב והתעודה איבדה מחשיבותה.