tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שאיפה של כמויות רבות מדי של מוך, כפי שאובחן בעובדים הראשונים של תעשיית הטקסטיל, עלולה להוביל למחלות ריאות, כגון אבקת הריאות.
מוך שמקורו בבלאי של בגדים עלול אף לשאת עמו חיידקים ווירוסים.
לפיכך, הימצאותם של סיבים מהווה סכנה במהלך ניתוחים כירורגיים, שכן הוא עלול להעביר מיקרואורגניזמים אל הפצעים הפתוחים.
הוכח כי בשל החיכוך הקיים בין בגדים לבין העור, "אדם הלבוש בסקראבס למעשה נושא יותר חיידקים מאשר אדם ללא בגדים".
מוך מהווה איום לסביבה בחללים שבדרך כלל לא באים במגע אנושי, והוא מהווה "אחד המזהמים העיקריים" בתחום חקר מערות.
זיהום, שמקורו במוך, מייצג את מה שעלול להיות האיום החמור ביותר של פגיעה במכשירים מכניים עדינים.
על מנת למנוע זיהום, עובדים הנכנסים לחדרים נקיים נדרשים בדרך כלל ללבוש שכבה חיצונית של בגדים מסיבים מלאכותיים, שהם ארוכים יותר ועבים יותר.
בגדים עמידים למוך עשויים מחומרים, למשל בדים אלסטיים כמו או לייקרה, בעלי סיבים שנוטים להימתח ולא להיקרע.
הימצאות מוך בבגדים היא תופעה שנחשבת ללא מושכת ולבלתי מקצועית, בדרך כלל.
יתר על כן, מוך עשוי להיות שוחק ועלול לגרום נזק לבגדים עצמם.
מסיבה זו, מוך גלוי לעיתים קרובות מוסר עם מסיר מוך או מברשת לבגדים.
את ההצטברות של המוך במהלך ניקוי בגדים ניתן להפחית באמצעות שימוש במרכך כביסה, אשר מפחית את כמות החשמל הסטטי על פני הבגדים ולכן מונע מהמוך מלהידבק לבגדים.
מוך המצטבר במייבש כביסה, אשר נאסף על מסנן המוך של המייבש, הוא דליק מאוד ולכן מהווה מפגע בטיחותי .
עם זאת, בשל דליקות חומר זה, ניתן במצבים מסוימים להשתמש במוך כחומר בעירה, אם כי סיבים מלאכותיים עלולים לפלוט אדים רעילים.
ניתן לעשות שימוש במוך ביצירת קומפוסט, וזאת באמצעות אחזור המוך מהפילטר של מייבש הכביסה והוספתו לחומרים האחרים שבקומפוסט.
המרקם של המוך מאפשר לחומר האורגני שבתוך הקומפוסט להתפרק במהירות ובקלות, אך בהתאם למקור [של המוך], הקומפוסט עלול לכלול סיבים וחומרים אחרים שאינם אורגניים, אשר לא יתפרקו לעולם.
במדע הזיהוי הפלילי, המוך הוא חומר שימושי מאוד משום שהוא נצבר לאורך זמן, וכי הוא מכיל לא רק סיבים שניתקים מן הבגדים של אדם מסוים, אלא גם חלקיקים אחרים שהוא נחשף אליהם.
לפיכך, המוך שבבגדיו של אדם עשוי להכיל מידע שמועבר מהסביבות השונות שדרכן האדם חלף, ועל ידי כך מאפשר לבוחנים משפטיים לאסוף ולבדוק את המוך, כדי לקבוע את תנועותיו ופעולותיו של הלובש.
בוחנים עשויים להשתמש בכימיקלים שונים על מנת לבודד את סיבי המוך מחלקים שונים של בגדים, המבוססים על הבדלים בצבע ומאפיינים אחרים.
כפי שצוין לעיל, מוך מתוך מייבש כביסה נשרף בקלות.
למרות שזה עשוי להוות סכנה בבית, זה גם אומר שמוך הוא חומר דליק מצוין להבערת אש.
הדבר עשוי להיות שימושי במיוחד לצורך לכידת ניצוצות מצור ופלדה, או התחלת אש מחומרים דומים, בהיעדר גפרורים.
כבר במהלך האלף ה-2 לפנה"ס נעשה שימוש במוך לצורך טיפול בפצעים ובחתכים; שימוש זה נמשך אפילו עד לתקופת מלחמת האזרחים האמריקנית.
מוך המשמש במיוחד לטיפול בפצעים לפעמים כונה "צ'ארפי" (charpie).
מוירה שירר הייתה רקדנית בלט ושחקנית קולנוע בריטית.
זכורה בעיקר בגלל הופעתה בסרט "נעליים אדומות".
שירר נולדה בסקוטלנד ובגיל חמש שנים עברה עם משפחתה לעיר נדולה בצפון רודזיה (כיום בזמביה).
שם החלה ללמוד בלט בהדרכתו של תלמידו של אנריקו צ'יקטי.
ב-1936 חזרה עם משפחתה לבריטניה והמשיכה בלימודי בלט.
היא הצטרפה לבית הספר המלכותי לבלט בלונדון.
הופעת הבכורה שלה הייתה בבלט "היפהפייה הנמה" ב-1946.
ב-1948 נבחרה למלא את התפקיד הראשי בסרט "נעליים אדומות" בתור רקדנית הבלט ויקי פייג'.
היא זכתה לתהילה בינלאומית בעיקר בגלל כישורי הריקוד שלה וכן בגלל שערה האדמוני שהתאים לצבע נעליה.
הסרט זכה להצלחה ביקורתית וכלכלית גדולה, וטוענים שבמשך השנים גרם לאלפי נערות לשאוף להיות בלרינות.
ב-1951 שיחקה בסרט "סיפורי הופמן" בקטעי ריקוד בעיקר.
ב-1953 שיחקה בסרט "סיפור שלוש אהבות" בתור רקדנית בלט לצידו של ג'יימס מייסון.
ב-1955 שיחקה בסרט "האיש שאהב אדמוניות".
ב-1960 שיחקה במותחן "המציצן" בתור אחת מקרבנותיו של צלם הרוצח ומצלם את קרבנותיו.
הסרט קיבל ביקורות עוינות אבל עם הזמן הפך לסרט פולחן בבריטניה.
ב-1972 הנחתה את תחרות הזמר של האירוויזיון.
מוך השן היא הרקמה הפנימית ביותר בשן.
רקמה זו היא רקמה חיה המורכבת ממגוון תאים כגון תאי עצב, כלי דם, תאי גזע, פיברובלסטים (תאים שמייצרים קולגן) ואודונטובלסטים (תאים שמייצרים דנטין).
היסטורית מוך השן והדנטין תוארו בצורה נפרדת מאחר שהדנטין היא רקמה קשה ומוך השן היא רקמה רכה.
אולם מאחר שבין שתי הרקמות יחסי גומלין ומקור התפתחותי דומה הדנטין ומוך השן מתוארים יחדיו במושג הנקרא "קומפלקס דנטין-מוך".
דוגמה ליחסי גומלין בין שתי הרקמות ניתן לקחת מתהליך הפרשת הדנטין השלישוני שבו, כתוצאה מאותות שמגיעים מהדנטין, האודונטובלסטים, שנמצאים במוך השן, מפרישים דנטין שלישוני ובכך מגנים על מוך השן.
מוך השן היא רקמת חיבור רכה שתומכת בדנטין.
האזור האודונטובלסטי בגבול שבין מוך השן לדנטין.
האזור חסר התאים שנמצא פנימית לאודונטובלסטים.
האזור העשיר בתאים שנמצא פנימית לאזור חסר התאים.
ליבת המוך שנמצאת פנימית ביותר לכל השלושה, בה ניתן למצוא כלי דם גדולים ועצבים.
התאים העיקריים שניתן למצוא במוך השן הם אודונטובלסטים, פיברובלסטים, תאים אקטומזנכימלים בלתי ממוינים, תאי מערכת החיסון ותאי גזע מולטיפוטנטיים.
ניתן לחלק את חלל המוך למספר אזורים:
לשכת המוך- האזור שבו ניתן למצוא את מרבית המוך
נקב חוד השורש- דרכו נכנסים כלי הדם והעצבים לשן.
כמו כן, לעיתים ניתן למצוא נקבים ותעלות נוספים שנמצאים בצידי תעלת המוך.
תאים אלה מייצרים דנטין כל עוד השן חיה על חשבון מוך השן.
עובדה זו גורמת לכך שעם הגיל מוך השן נעשה קטן יותר ויותר ומן הצד האחר הדנטין מתעבה.
כמו כן, האודונטובלסטים מייצרים דנטין שלישוני.
זהו דנטין שהאודונטובלסטים או תאים דמויי אודונטובלסטים (שהם אינם אודונטובלסטים) מייצרים על מנת להתמודד עם מצבי עקה.
פיברובלסטים- תפקידם לייצר קולגן וחומר חוץ תאי.
אלה הם התאים העיקריים במוך, הם נמצאים בעיקר באזור העשיר בתאים.
תאי מערכת החיסון- דנדריטים, לימפוציטים (בעיקר תאי T ומעט תאי B), נויטרופילים, אאוזינופילים ומאקרופאג'ים.
הדנדריטים הם תאים מציגי אנטיגן שנמצאים בין האודונטובלסטים, הם שולחות לתוך תעלות הדנטין על מנת לתפוס אנטיגנים ולהציגם לתאי הT.
מן הצד האחר המאקרופאג'ים ממוקמים בעיקר במרכז המוך.
תאי אקטומזנכים בלתי ממוינים- אלו הם תאים שמסוגלים להתמיין לתאים שמייצרים רקמת חיבור.
על פי הגירויים אותם הם מקבלים תאים אלה יכולים להתמיין לאודונטובלסטים ופיברובלסטים.
ניתן למצוא את תאי האקטומזנכים הבלתי ממוינים באזור העשיר בתאים ובליבת המוך בעיקר ליד כלי דם.
תאי גזע של מוך השן- תאי גזע מזנכימלים בודדו ממוך השן במשנן הנשיר והקבוע.
תאים אלה בעלי יכולת התחלקות ותחת גירויים מתאימים הם מסוגלים להתמיין לאודונטובלסטים, כונדרובלסטים (תאים שמייצרים סחוס), אדיפוציטים (תאים שמייצרים שומן) ותאי עצב.
בנוסף, הוראה שלתאים אלה היכולת להתמיין גם לאוסטאובלסטים (תאים שמייצרים עצם).
דבר זה מהווה תקווה גדולה לטיפולים שמטרתם היא לרפא עצמות.
תאי עצב- סיבי העצב אל השיניים מגיעים מהעצב המשולש.
יחד עם העורקים סיבי העצב נכנסים אל מוך השן דרך נקב חוד השורש או אם התעלות הצידיות מספיק רחבות הם יכולים להיכנס גם דרכם.
האקסונים, בדומה לכלי הדם, מתפצלים עוד ועוד מלשכת המוך עד האזור חסר התאים.
שם האקוסנים יוצרים מקלעת עצבים שנקראת "המקלעת על שם ראשקוב".
באזור השורש לא נראה את מקלעת העצבים.
במקום, סיבי העצב מתפצלים מהסיבים הגדולים יותר שנכנסים למוך השן כך שהם נראים כמעין גזע ומספר ענפים קטנים יותר שמתפצלים ממנו.
כמו כל רקמות הגוף, גם מוך השן עובר שינויים עם הזמן.
השינוי המרכזי ביותר הוא ירידת נפח מוך השן כתוצאה מגדילת הדנטין כלפי לשכת המוך ותעלות השורש.
ניתן לראות בשיניים זקנות שתעלת השורש נראית מאוד דקה ואצל אנשים מסוימים היא יכולה להיחסם לחלוטין.
חסימה כזאת עלולה להוריד את אספקת הדם לרקמה ולגרום לשינויים נוספים.
החל מגיל 20 מספר התאים במוך השן יורד בצורה הדרגתית עד כ-50% בגיל 70. כמו כן, עם הגיל חלה ירידה ביכולת ייצור האקסונים מצופי המיאלין ואלה שאינם.
בנוסף, יש עליה במספר תעלות הדנטין הריקות (בדנטין תעלות שבתוכן ניתן למצוא עצבים, שלוחות אודונטובלסטים ונוזל מיוחד שמאפשרים, בין היתר, תחושה ויכולת התראה מפני כאב ומזיקים) ועליה בדנטין הסקלרוטי (תעלות הדנטין יכולות גם להיחסם לגמרי, דבר שיגרום לדנטין להיראות יותר שקוף).
שני דברים אלה מורידים את רגישות השן עם הגיל.
שינוי נוסף שניתן לראות הוא קלציפיקציה דיסטרופית (שקיעת סידן שנובעת כתוצאה מפגיעה ברקמה) בעיקר במרכז המוך.
מויסס נעים (בספרדית: Moisés Naím, נולד ב-5 ביולי 1952 בטריפולי בלוב) הוא כלכלן, עיתונאי, פוליטיקאי והוגה דעות ונצואלי-יהודי יליד לוב.
בשנים 2010-1996 היה נעים העורך הראשי של כתב העת "Foreign Policy" ובשנים 1994-1992 כיהן כמנהל בבנק העולמי.
נעים כיהן כשר המסחר והכלכלה של ונצואלה בעת הממשל קרלוס אנדרס פרס.
מויסס נעים נולד בשנת 1952 למשפחה יהודית מטריפולי שחיה בלוב מזה שישה דורות מצאצאי יהודי ליבורנו יהודים ספרדים-איטלקים שהיגרו ללוב בתחילת המאה ה-19. אביו הוא קלמנטה נעים ואמו רובינה לבית אברבנאל.
בגיל 4 היגר עם משפחתו לוונצואלה.
הוא למד ב"אוניברסיטה המטרופוליטנית" של קראקס וב-MIT בבוסטון, ארצות הברית.
סיים שם תואר שני ודוקטורט.
נעים התחיל בוונצואלה קריירה אקדמית כפרופסור לאסטרטגית עסקית ולכלכלה תעשייתית במכון ללימודים גבוהים למנהל IESA, בית ספר מוביל למנהל עסקים ומרכז למחקר הפועל בבירת ונצואלה.
היה תקופה מנהל הבנק המרכזי של ונצואלה ובשנים 1989–1990 כיהן נעים כשר המסחר והתעשייה של ונצואלה.
על תקופה זו בחייו כתב בספר שפרסם בשנת 1993 והתראיין בנוגע לכך אצל העיתונאית מיתה ריברו.
בשנים 1992–1994 כיהן כמנהל בבנק העולמי.
הוא ניהל מטעם קרן קרנגי לשלום עולמי (Carnegie Endowment for International Peace) מחקרים בסוגיית הרפורמות הכלכליות.
בשנים 1996–2010 עבד נעים כעורך ראשי של כתב העת "Foreign Policy" המופיע בארצות הברית.
תחת ניהולו הפך "Foreign Policy" מרבעון בעל פרופיל אקדמי למגזין דו-חודשי הפונה לקהל הרחב.
באותה תקופה זכה המגזין שלוש פעמים בפרס National Magazine Awards על הצטיינות.
הנהיג במגזין גם שינויי פורמט תוך הכנסת צילומים ואמנות.
ב-2008 הנהיג את תהליך מכירת המגזין לקבוצת וושינגטון פוסט ונשאר עורך ראשי עד שנת 2010.
החל משנת 2011 ניהל והנחה בערוץ הטלוויזיה הוונצואלי NTN24 את התוכנית השבועית הקרויה "Efecto Naim" המוקדשת לעניינים בינלאומיים
מויסס נעים כתב מאמרים רבים בתחום הפוליטיקה והכלכלה הבינלאומית, פיתוח כלכלי, ארגונים גלובליים, מדיניות החוץ של ארצות הברית ותופעות הלוואי של הגלובליזציה.
המדור השבועי שלו על העניינים הגלובליים בעיתון הספרדי "אל פאיס" פורסם על גם בחשובי העיתונים בספרדית באמריקה.
נעים כתב מדור קבוע ולמדיניות חוץ גם במגזין האיטלקי "ל'אספרסו" שהופיעו גם ב"ניו יורק טיימס", ב"לה מונד" הצרפתי, במגזינים "ניוזוויק" ו"טיים", ב"ברלינר צייטונג" ובעיתונים חשובים אחרים.
נעים כתב או ערך יותר מעשרה ספרים בנושאים הקשורים לגאופוליטיקה, כלכלה בינלאומית ופיתוח כלכלי.
בשנת 2005 נבחר ספרו "Illicit" (Illicit: How Smugglers, Traffickers, and Copycats are Hijacking the Global Economy (לא חוקי: איך מבריחים, דילרים וזייפני מותגים שודדים את הכלכלה הגלובלית) על ידי העיתון "וושינגטון פוסט" כאחד מספרי העיון הטובים של השנה.
הוא פורסם ב-14 שפות ושימש בסיס לסרט התיעודי "Illicit" שהופק בשנת 2010 על ידי הערוץ Adventure National Geographic וזכה בפרס אמי.
העיתונים "פייננשל טיימס" ו"וושינגטון פוסט" ראו בספר זה אחד מהספרים הטובים ביותר שפורסמו ב-2013. הספר הומלץ על ידי קלינטון, סורוס והנשיא הברזילאי לשעבר פרננדו הנריקה קרדוזו כספר חובה לאנשים בתפקידי מנהיגות.
הספר תורגם ללמעלה מעשר שפות, לרבות סינית, איטלקית, ערבית ופורטוגזית.
1985- העיטור "אהדרס ביו" של ממשלת ונצואלה
1990 - עיטור המסדר הלאומי להצטיינות של צרפת בדרגת קצין גדול -מידי הנשיא פרנסואה מיטראן
1991 - עיטור מסדר ההצטיינות של איטליה בדרגת מפקד
2003 - עיטור המסדר מאי להצטיינות של ארגנטינה בדרגת מפקד
2010 - פרס אורטגה אי גאסט על תרומתו לעיתונאות בשפה הספרדית
2013 - המגזין הבריטי Prospect בחר בנעים לאחד מהוגי הדעות המובילים בעולם.
2014 ו-2015 - בעקבות הופעת ספרו של נעים The End of Power, הוא נכלל על ידי המכון גוטליב דוטוויילר ברשימת הוגי הדעות המשפיעים בעולם -
1995 עם לויס ו גודמן, יוהנה מנדלסון פורמן, ג'וזף טולצ'ין, גארי בלנד: Lessons of the Venezuelan Experience
מוירה פרייזר הייתה שחקנית ורקדנית בלט אנגלייה ילידת אוסטרליה.
היא ידועה בעיקר מהופעתה בתפקיד פני ג'ונסון בקומדיית המצבים "בחלוף השנים".
מוירה פרייזר נולדה בסידני שבאוסטרליה ב-3 בדצמבר 1923. משפחתה היגרה לממלכה המאוחדת ביוני 1924. אביה היה מנהל חברת התכשיטים Mappin & Webb.
אחותה הייתה השחקנית שילה פרייזר.
היא עזבה את בית הספר בגיל 14 כדי ללמוד עם מלגה ב- Sadler's Wells Ballet.
שם התיידדה עם הרקדן והשחקן רוברט הלפמן.
אחרי לימודיה הצטרפה פרייזר ללהקת הבלט סדלר'ס ולס.
היא רקדה בדמות הראשית בבלט "ג'יזל", פיה בבלט "היפהפייה הנרדמת", ובדמות הופ בבלט "The Quest" (פרדריק אשטון / ויליאם וולטון לפי אדמונד ספנסר).
היא עזבה את הלהקה כדי להופיע בתפקיד ראשי באופרטה "Song of Norway" בתיאטרון פאלאס בלונדון.
בהמשך הופיעה פרייזר באופרה "The Olympians" בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, וכיכבה במחזות ובמופעי פנטומיים (Pantomime).
בין השאר הופיעה ב-"Girl in the Window" ובמחזה המוזיקלי "Golden City".
בין השנים 1953 ל-1955 הופיעה במופע הרביו "Airs on a Shoestring" בתיאטרון רויאל קורט.
באותו תיאטרון שיחקה גם במחזה "The Country Wife".
בשנים 1959 ו-1960 הייתה פרייזר חברה בתיאטרון אולד ויק, ושיחקה במחזות "כטוב בעיניכם", "הדו-פרצופי", ו"נשות וינדזור העליזות".
בשנות השישים והשבעים של המאה העשרים שיחקה במחזות "מעבר למראה" בתיאטרון ליריק האמרסמית'", ברביו "See You Inside", במופע "The Buxom Muse", במחזה "Ring Round the Moon" בתיאטרון היימרקט, ובמשך ארבע שנים במחזה "No Sex Please, We're British".
תפקידה הראשון של פרייזר בקולנוע היה ב-1948 במחזמר "The Dancing Years".
אחר כך הופיעה בסרטו של דייוויד לין "מדלן".
בטלוויזיה החלה פרייזר להופיע בשנות השישים של המאה העשרים.
היא השתתפה ב"מופע של בני היל", בסדרה "ITV Playhous" ובפרק בסדרה "Comedy Playhouse".
בין 1975 ל-1977 השתתפה בארבעה פרקים בסדרה "החיים הטובים" של ה-BBC, בתפקיד פליסיטי אשתו של הבוס של ג'רי.
ב-1985 ו-1986 גילמה פרייזר את אנני ג'ולי ב-12 פרקים של הסדרה "From the Top".
ב-1993 גילמה לראשונה את פני, אחות בעלה הראשון של ג'ין, בסדרה הקומית "בחלוף השנים".
היא המשיכה לגלם את הדמות עד הפרק האחרון של הסדרה ב-2005. עוד שיחקה בתפקידי אורח בסדרות כגון "רמפול" ו"ג'יבס וווסטר".
פרייזר התחתנה עם הסופר דאגלס סאת'רלנד, ונולדה להם בת אחת.
אחר כך התחתנה עם רוג'ר לובוק ונולדו להם שני בנים.
מויצ'ו (ברומנית: Moieciu, בהונגרית: Alsómoécs; בגרמנית: Mösch) היא קומונה השייכת למחוז בראשוב, בחבל ההיסטורי טרנסילבניה שברומניה.
מויצ'ו נמצאת 29 ק"מ דרומית לבראשוב בתוך מעבר ההרים רוקאר-בראן .
בקומונה 6 כפרים כאשר מויצ'ו דה ג'וס (ברומנית: Moieciu de Jos) הוא הכפר הראשי של הקומונה.
מויצ'ו נמצאת בקצה הדרום מזרחי של טרנסילבניה.
במעבר ההרים שבין רכס Piatra-Craiului שממערב לה ורכס בוצ'ג' שממזרח לה.
ענף הפרנסה העיקרי הוא תיירות.
רבים מהתושבים הם יוממים העובדים בבראשוב ובמקומות אחרים בסביבה
בכפר מויצ'ו דה ג'וס עובר הכביש הראשי שבין בראשוב לפיטשט, כביש אירופי E574.
קווי אוטובוס מקשרים את מויצ'ו לבראשוב.
תחנת הרכבת הקרובה נמצאת במרחק 10 ק"מ בעיר Zărnești.
נולד ב-3 בנובמבר 1911 בכפר קורניקי של גוברניית פודולסקייה של האימפריה הרוסית (עכשיו נפת טיברובסקי, במחוז ויניצה) במשפחת נפח יהודי.
הוסמך כמורה במכון הפדגוגי של ויניצה בשנת 1936. עבד כמורה, ראש המחוז, ראש קבינט המפלגה של ועדת המפלגה בנפת טיברובסקי.
חבר במפלגה הקומוניסטית של ברית המועצות מאז 1939. בצבא האדום מאז 1941.
בחזית מלחמת העולם השנייה מאז יולי 1941. סגן מפקד הגדוד לעניינים פוליטיים של גדוד מקלענים ברגימנט סיור מס' 1124 של חטיבת סיור מס' 145 באוגדת סיור מס' 334 של הארמייה ה-43 בחזית הבלטית הראשונה.
על פעולתו ליד הכפר גיידוקי במהלך מתקפה לכיוון ערים ויטבסק ופולוצק וארגון שתי התקפות נגד עוטר בעיטור עיטור מלחמת המולדת מדרגה שנייה בנובמבר 1943.
כאשר פרץ את קו ההגנה המבוצר של ורמאכט ליד הכפר קוזונוגובו (נפת שומילינסקי) ב-23 ביוני 1944 היה בין הראשונים בפלוגתו שפרצו לתעלות הצבא הגרמני.
ב-25 ביוני 1944 ארגן את צליחת נהר דווינה המערבית בסמוך לכפר גריניובו באותה הנפה ותפס את ראש הגשר בצידו השני.
רב-סרן שוורצמן נהרג בקרב זה ועוטר כגיבור ברית המועצות לאחר מותו.
תחילה נקבר בקבר אחים בכפר פיאטניצקויה ובהמשך עצמותיו הועברו לכפר בשנקוביצ'י שניהם במחוז ויטבסק.
מויסי דוידוביץ' שחנוביץ' היה יהודי סובייטי שהשתתף במלחמת העולם השנייה ועל פועלו בה כמפקד הסוללה של רגימנט התותחנים 321 של אוגדת סיור מס' 91 של הארמייה ה-51, החזית הדרומית קיבל עיטור גיבור ברית המועצות, קפיטן.
נולד ב-15 במאי 1918 בעיר סטרוקונסטנטינוב (כיום במחוז חמלניצקי שבאוקראינה), במשפחת פועל.
בשנת 1937 סיים את לימודיו בבית הספר להנדסאיי מכונות של דנייפרופטרובסק.
עבד כטכנאי מערכות חימום במפעל לייצור סוכר של סטרוקונסטנטינוב.
בצבא האדום מאז 1938. בשנת 1941 סיים את לימודיו בבית הספר הצבאי ליחידות חי"ר בבאקו.
גויס לחזית בנובמבר 1941. לחם על הדון, למרגלות הרי קווקז ובסטלינגרד.
לקח חלק בשחרור הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית.
נפצע ארבע פעמים במהלך המלחמה.
הצטיין בקרבות רחוב על העיר מליטופול בתאריכים 12 – 23 באוקטובר 1943. הסוללה שלו השמידה 2 טנקים, 4 כלי רכב, דיכאה את האש של כמה סוללות והדפה מספר התקפות נגד.
הוא אישית חיסל מפעיל תת-מקלע עם את חפירה.
בוגר המכון לכלכלה לאומית במוסקבה בשנת 1958. עבד כמנהל סופרמרקט בעיר באקו.
נפטר ב-19 באוקטובר 1982. נקבר בבאקו בבית העלמין היהודי.
מויסיי (ברומנית: Moisei או Moiseu, מויסֵאוּ; בהונגרית: Majszin, מאיסין; ביידיש: מאסיף, מאסיב או מאסיעב) הוא כפר במחוז מרמורש שבצפון רומניה, באזור ההיסטורי טרנסילבניה.
במויסיי התקיימה קהילה יהודית עד השואה.
מקור שמו בצורה הרומנית של שמו של משה.
מויסיי ממוקמת בין בורשה לווישאו דה סוס, כ-45 ק"מ דרומית-מזרחית לסיגט.
הכפר נבנה על גדות נהר וישאו בהרי מרמורש ולמרגלות הרי רודנה שב קרפטיים המזרחיים.
הטמפרטורה הממוצעת במויסיי היא כ-6°.
כאשר בשנות ה-50 של המאה ה-20 נרשמו טמפרטורות שיא של 39° בקיץ ו-31° מתחת לאפס בחורף.
עדות ראשונה לקיומה של מויסיי קיימת משנת 1213.
בשנת 1672 הוקם מחדש מנזר סמוך לכפר שהוקם כבר בראשית אותה מאה.
המנזר היה שלוחה של מנזר פוטנה.
מדי שנה, המנזר מהווה מוקד משיכה לצליינים בחג עליית מרים, ותהלוכות ססגוניות יוצאות אליו מיישובי האזור.
ככל אזור מרמורש, השתייך הכפר לממלכת הונגריה במשך מאות שנים.
לאחר מלחמת העולם הראשונה, הועבר האזור לידי רומניה במסגרת חוזה ורסאי.
תכתיב וינה מ-1940 החזיר את האזור לידי הונגריה.
ב-14 באוקטובר 1944 טבחו חיילים הונגרים שעברו במויסיי בנסיגתם מפני הצבא האדום
בכ-30 רומנים במויסיי, ושרפו כ-200 בתים.
אנדרטה לחללי הטבח הוקמה במקום.
לאחר מלחמת העולם השנייה הוחזר האזור לשליטה רומנית, עד ימינו.
יהודים מגליציה החלו להתיישב במויסיי החל מסוף המאה ה-18, והתפרנסו מחקלאות, מסחר, טחנות קמח ותעשיית העץ.
בראשית דרכה, הקהילה הייתה מסונפת מבחינה ארגונית לקהילת וישאו דה סוס.
ב-1897 (ה'תרנ"ז) החליטו יהודי מויסיי להתנתק מקהילת וישאו דה סוס ולייסד קהילה עצמאית, והפסיקו לשלם את מסי הקהילה לווישאו דה סוס.
מאורע זה גרם לסכסוך חריף בין שתי הקהילות, שהגיע עד לבית המשפט.
ב-1899 הפעילה קהילת וישאו דה סוס את ההוצאה לפועל על קהילת מויסיי, וספרי התורה של מויסיי הוחרמו.
בהמשך השלימו הקהילות, ועם השנים המתיחות שככה.
במהלך מלחמת העולם השנייה, בשנת 1942, נלקחו כל הגברים בגילאי 20–42 לעבודות כפייה באוקראינה, ונספו שם.
באפריל 1944 נשלחו היהודים שנותרו בכפר לגטו בווישאו דה סוס, ומשם גורשו לאושוויץ.
מעט ניצולים חזרו למויסיי אחרי המלחמה, אך הם עזבו את הכפר לאחר זמן קצר.
לאחר ייסוד הקהילה העצמאית במויסיי בשנת 1897, התמנה הרב חיים אלתר דאכנר.
בשנת 1902 עבר לכהן כרבה של סירט.
בסביבות שנת 1905 התמנה הרב יצחק מאיר וידמאן.
נפטר בסביבות שנת 1940, ותחתיו מונה למורה צדק הרב יצחק בק, שנספה בשואה.
בין ילידי מויסיי היו רבי אליעזר פיש - האדמו"ר מביקסאד; חבר הכנסת שלמה יעקב גרוס; הרב אברהם חיים איינהורן מצפת; הרב יוסף אריה פיש, דיין ומורה צדק בארד ובהיידושאמשון; ור' צבי הירש רוזנברג.
מויסי יאקובלביץ' גינזברג היה אדריכל יהודי-רוסי, שפעל בתקופה הסובייטית.
גינזברג נולד במינסק למשפחת אדריכלים יהודים.
הוא סיים את לימודיו באקדמיה של מילאנו (1914) ובמכון הפוליטכני של ריגה (1917).
במהלך מלחמת האזרחים הרוסית התגורר בחצי האי קרים, ועבר למוסקבה בשנת 1921. שם הצטרף לאוניברסיטה הטכנית הממלכתית של מוסקבה.
מייסד קבוצת OSA (ארגון האדריכלים המודרניים), שהיו לה קשרים עם ולדימיר מאיאקובסקי וקבוצת LEF של אוסיפ בריק, הוא פרסם את הספר Style and Epoch ב-1924, עבודה משפיעה של תיאוריה אדריכלית עם קווי דמיון לארכיטקטורה של לה קורבוזיה.
זה היה למעשה המניפסט של אדריכלות הקונסטרוקטיביסטית, סגנון ששילב עניין בטכנולוגיה מתקדמת והנדסה עם אידיאלים סוציאליסטיים.
ה-OSA התנסה בתכנון של דירות קהילתיות כדי לספק את אורח החיים הקומוניסטי החדש.
המגזין שלו Sovremennaya Arkhitektura ("אדריכלות עכשווית"), הציג דיונים בתכנון עירוני וחיים קהילתיים, כמו גם בפרויקטים העתידניים של איבן ליאונידוב.
הקבוצה פורקה בתחילת שנות השלושים והתאחדה עם קבוצות נוספות.
הבנייה הראשונה הייתה דירות גוסטראך (רחוב מלאיה ברונאיה, מוסקבה), שתוכננה ב-1926, אחת מהן הושכרה על ידי סרגיי טרטיאקוב.
דירות אלו היו הדוגמה הראשונה של "חמש נקודות האדריכלות המודרנית" של לה קורבוזיה בברית המועצות.
מבנה דומה נבנה בתכנון של גינזבורג בשנת 1928 בסברדלובסק (הושלם ב-1932).
שלוש שנים מאוחר יותר, נבנה בניין נרקומפין, בניין מגורים שניסה לגלם את הסוציאליזם ועקרונותיו בתכנון שלו.
בלוקי הדירות נבנו עבור עובדי משרד האוצר (או 'נרקומפין'), והכילו מתקנים קולקטיביים, גינות גג ופארק.
בניין נרקומפין זכה להכרה על ידי לה קורבוזיה כהשפעת Unité d'Habitation שלו, בעוד שמתווה דירות הדופלקס שלו הועתק על ידי משה ספדיה בדירות אקספו 67' שלו, וכן על ידי Denys Lasdun בדירות היוקרה שלו בסנט ג'יימס, לונדון.
ב-1928 תכנן גינזברג גם את בניין הממשלה באלמטי (אוניברסיטת אלמטי), שהושלם ב-1931. בתחילת שנות ה-30 הוא התרכז יותר בפרויקטים של תכנון עירוני.
כמו אמנים אוונגרדיים אחרים, גינזברג הוסר מכלל החסות הממשלתית ב-1932, כאשר המדינה השתלטה על מקצוע האדריכלות וניווטה אותו לטובת אדריכלות סטליניסטית אקלקטית.
בפועל סילוק של גינזברג ושל קונסטרוקטיביסטים אחרים הפכה לתהליך הדרגתי שנמשך עד סוף שנות ה-30.
הוא מעולם לא חזר לתכנן במוסקבה או בלנינגרד, אך השאיר חותמו בחצי האי קרים ובמרכז אסיה ושמר על הסטודיו האדריכלי משלו עד מותו.
גינזברג היה העורך של אנציקלופדית תולדות האדריכלות.
בתחילת שנות ה-30 היה גינזברג מעורב בתכנון החוף הקרים, תכנן מספר מלונות נופש ובתי הבראה, שרק אחד מהם נבנה בקיסלובודסק (1935–1937).
הסטודיו של גינזברג הועסק גם על ידי משרד הרכבות ותכנן מגוון של תחנות עבור מסילות רכבת במרכז אסיה וסיביר.
הפרויקטים שלהם, שפורסמו בסוף שנות ה-30, אינם נועזים כמו האוונגרד של שנות ה-20, אך הם בהחלט מודרניסטיים למראה.
בשנות ה-40 הוא תכנן אנדרטות לחחילים שנפלו במלחמת העולם השנייה בעיר קרץ' וסבסטופול.
יצירתו המפורסמת ביותר, בניין נרקומפין, נמצא במצב רעוע, לאחר שהיה ללא תחזוקה במשך עשרות שנים, ונמצא ברשימת המבנים שבסכנת הכחדה של אונסק"ו.
תוכניות לבנייה מחדש של הבניין כמלון (תוכנן על ידי נכדו של גינזבורג) נחסמו בשל אי ודאות משפטית לגבי מצב האתר.
בשנת 2019, בניין נרקומפין נמצא בשיקום קפדני כדי להפוך שוב למתחם מגורים.
המטרה היא לשחזר את הבניין קרוב ככל האפשר למצבו המקורי.
מויסס איסק קאייסדו קורוסו (בספרדית: Moisés Isaac Caicedo Corozo; נולד ב-2 בנובמבר 2001 בסנטו דומינגו שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת הקשר בקבוצת צ'לסי מהפרמייר ליג ובנבחרת אקוודור.
קאייסדו הצטרף למחלקת הנוער של אינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית בגיל 13, והצטרף לקבוצה הבוגרת של המועדון בשנת 2019. ב-1 באוקטובר 2019 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בניצחון 0–1 על ליגה דפורטיבה אוניברסיטריה דה קיטו במסגרת הליגה.
בסך הכל ערך 25 הופעות ליגה במדי המועדון, בהן הבקיע ארבעה שערים.
ב-1 בפברואר 2021 חתם קאייסדו על חוזה לארבע עונות וחצי בברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
ב-24 באוגוסט 2021 הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בניצחון 0–2 על קארדיף סיטי במסגרת הסיבוב השני של גביע הפוטבול ליג לעונת .
ב-31 באוגוסט 2021 הושאל קאייסדו למשך עונה לבירסחוט מליגת העל הבלגית.
הוא ערך 12 הופעות ליגה והבקיע שער אחד במועדון.
ב-12 בינואר 2022 נקרא בחזרה לברייטון אנד הוב אלביון בשל מחסור בקשרים בקבוצה.
ב-7 במאי 2022 כבש שער בכורה בפרמייר ליג בניצחון 0–4 על מנצ'סטר יונייטד.
ב-14 באוגוסט 2023 חתם קאייסדו על חוזה ל-8 עונות בצ'לסי תמורת סכום של 115 מיליון ליש"ט מה שהפך אותו לעסקה היקרה ביותר בתולדות הכדורגל האנגלי.
ב-8 באוקטובר 2020 ערך קאייסדו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בהפסד 0–1 לנבחרת ארגנטינה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022. ב-13 באוקטובר הבקיע את שער הבכורה שלו בנבחרת, בניצחון 2–4 על נבחרת אורוגוואי במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
ולינגטון מויסס רמירס פרסיאדו (בספרדית: Wellington Moisés Ramírez Preciado; נולד ב-9 בספטמבר 2000 בגואיאקיל שבאקוודור) הוא כדורגלן אקוודורי המשחק בעמדת השוער בקבוצת אינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית ובנבחרת אקוודור.
רמירס הצטרף אל מחלקת הנוער של אינדפנדיינטה דל ואיה מליגת העל האקוודורית בשנת 2016. ב-10 ביולי 2018 ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון, בהפסד 3-1 לאוקאס במסגרת הליגה.
ב-30 בינואר 2019 הושאל רמירס לריאל סוסיאדד, ושיחק בקבוצת המילואים של המועדון.
ב-7 באוקטובר 2021 ערך רמירס את הופעת הבכורה שלו בנבחרת אקוודור, בניצחון 3-0 על נבחרת בוליביה במסגרת מוקדמות מונדיאל 2022.
מוֹיְסֵי (משה) אבּרמוביץ' פִֿישְׁבֵּיין (באוקראינית: Мойсей Абрамович Фішбейн; 1 בדצמבר 1946 – 26 במאי 2020) היה משורר ומתרגם אוקראיני ממוצא יהודי.
מויסי פישביין נולד ב־1 בדצמבר 1946 בצ'רנוביץ (אז עיר ברפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית האוקראינית).
הוא סיים את לימודיו בפילולוגיה ב־1976 במכון הפדגוגי של קייב.
לימים היה עורך באנציקלופדיה הסובייטית האוקראינית .
שיריו המוקדמים זכו להערכתו ותמיכתו של הסופר האוקראיני המפורסם מיקולה בז'אן, מה שקידם ואפשר את הפרסומים הראשונים של פישביין.
בשנת 1979 נאלץ פישביין להגר לישראל, בשל היותו מתנגד־משטר סובייטי.
היעדר קהל לספרות אוקראינית בישראל הוביל אותו להגר לגרמניה המערבית ב־1982. שם עבד פישביין כעיתונאי בכתב עת של הפזורה האוקראינית בשם "סוּצַ'סְניסְט" ("", "העת הנוכחית"), וכן שידר באוקראינית וברוסית ברדיו אירופה החופשית בין השנים 1982 ל־1995.
לאחר קריסת ברית המועצות, חזר המשורר לאוקראינה בשנת 2003.
פישביין ראה עצמו לאומן אוקראיני ולקח חלק פעיל בחיים החברתיים והפוליטיים של אוקראינה.
אוקראינים הרבו לצטט את נאומו באירוע זיכרון ב־2006 להולודומור שהתרחש בשנות ה-30 של המאה ה-20. במארס 2008 זכה המשורר בפרס מיוחד מראש הכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית על "להט לכבוד האל ועל תרומתו הגדולה בחשיפת מאמצי הארכיבישוף המטרופוליטני אנדריי שפטיצקי והכנסייה היוונית-קתולית האוקראינית להצלת יהודים תוך סיכון עצמם במהלך השואה".
המחבר היה חבר באיגוד הסופרים של אוקראינה ובסניף האוקראיני של ארגון PEN הבינלאומי.
לפי אנציקלופדיה יהודית קצרה בלשון הרוסית, פישביין סייע בארגון טיפול רפואי בישראל ואחר כך במערב גרמניה לילדים אוקראינים שנפצעו באסון צ'רנוביל.
פישביין מת ב־26 במאי 2020, בגיל 73. הוא הותיר אחריו את אשתו אוֹלֶנָה, וכן בנותיו אביבה ומריה מנישואיו הראשונים ללודמילה, וארבע נכדות.
«Ямбове коло» / "מעגל יאמבים", מולוד, קייב, 1974 – שירים, תרגומים
«Збірка без назви» / "אוסף ללא שם", סוצ'ניסט, ניו יורק, 1984 – שירים, תרגומים
«Дивний сад» / "גן פלאים", וסלקה, קייב, 1991 – שירים לילדים
«Апокриф» / "אפוקריפה", דניפרו, קייב, 1996 – שירים, תרגומים, ספורת
«Розпорошені тіні» / "צללים מפוזרים", קלבריה, לביב, 2001 – שירים
«Ранній рай» / "גן עדן עם שחר", פקט, קייב, 2006 – יצירות נבחרות
מאה שירים בתרגום מויסיי פישביין"), ליביד, קייב, 2012
משה פישביין תרגם מגרמנית, צרפתית, עברית, יידיש, איטלקית, ספרדית, קטלאנית, רומנית, הונגרית, גאורגית, רוסית ושפות נוספות.
בין היתר, תרגם משירת חיים נחמן ביאליק לאוקראינית.
מויסיי חייקין היה פיזיקאי סובייטי ממוצא יהודי.
הוא היה מומחה בתחום חקר טמפרטורות נמוכות במיוחד.
חייקין נולד בשנת 1921 במוסקבה למשפחה יהודית.
אביו היה הפיזיקאי סמיון חייקין.
בשנת 1947 חייקין סיים את לימודיו באוניברסיטת מוסקבה והחל לעבוד במכון לבעיות פיזיקה של אקדמיה למדעים של ברית המועצות אצל אלכסנדר שלניקוב.
בשנת 1952 סיים חייקין את לימודי התואר השלישי ובשנת 1962 סיים פוסט דוקטורט.
ביחד עם מורו אלכסנדר שלניקוב ייסד חייקין כתב עת בנושא ניסויים בפיזיקה ובהמשך היה העורך הראשי של כתב עת זה.
במקביל לעבודה מחקרית לימד חייקין באוניברסיטת מוסקבה ובמכון לפיזיקה וטכנולוגיה של מוסקבה, בהם כיהן בדרגת פרופסור.
בשנת 1987 חייקין התקבל כחבר בהתכתבות לאקדמיה למדעים.
מחקריו של חייקין התרכזו בחקר מוליכות על.
העבודות הראשונות היו קשורות לחקר התנגדות חשמלית של חומרים בתדרים גבוהים.
בשנת 1985, לראשונה בברית המועצות, הוא בנה מיקרוסקופ מנהור סורק וניצל אותו במחקריו.
בהמשך הוא עבר לחקר פלזמונים.
חייקין פרסם כ-100 מאמרים והדריך מעל ל-10 עבודות תואר שלישי ופוסט-דוקטורט.
על הישגיו בתחום מומחיותו בשנת 1970 הוא קיבל את הפרס על שם לומונוסוב ואת עיטור הידידות בין העמים.
חייקין נפטר בשנת 1990 במוסקבה ונטמן בבית העלמין דונסקויה החדש.
מויסיי זלמנוביץ' חוחלוב היה יהודי סובייטי, שעוטר כגיבור ברית המועצות על פועלו כלוחם חיל רגלים בצבא האדום במהלך קרב דנייפר.
מויסיי (משה) חוחלוב נולד במוסקבה במשפחה יהודית מתבוללת.
בשנת 1941 סיים בית ספר תיכון.
באוקטובר 1941 גויס לצבא האדום.
לחם בחזית לנינגרד, שם לחם באזור כיס דמיאנסק, שם נפצע באחד הקרבות.
לאחר שהחלים מהפציעה נשלח ליחידה שלחמה באזור מבלט קורסק.
בהמשך השתתף בקרבות לשחרור חרקוב.
במהלך קרב דנייפר צלח סמל חוחלוב בראש של כמה עשרות חיילים את נהר דנייפר ותפס עמדות בגדה המערבית של הנהר.
במשך ארבעה ימים החזיק הוא עם חייליו את העמדות כנגדת מתקפות הגרמנים עד שהכוח העיקרי צלח את הנהר.
על גבורתו בקרב זה הוענק לו תואר גיבור ברית המועצות ב־29 באוקטובר 1943.
בנובמבר 1943 נפצע קשה בקרבות ואושפז בבית חולים במוסקבה.
לאחר שהחלים, שב לחזית אך כעבור כמה שבועות נפצע בפעם השלישית.
לאחר שהחלים מפציעתו השלישית נשלח לקורס קציני הנדסה.
בנובמבר 1945 פרש מהקורס והשתחרר מהשירות הצבאי.
למד פיזיקה באוניברסיטת מוסקבה, לאחר מכן המשיך ללימודי דוקטורט.
עבד במכון לחקר החלל במוסקבה, התמחה בתחום גאופיזיקה.
בשנת 1996 היגר בעקבות ילדיו לארצות הברית.
התגורר בעיר רסטון שבמדינת וירג'יניה עד לפטירתו ב-5 במאי 2015.
מוירה קלי היא שחקנית אמריקאית.
היא ידועה כגילומה של קייט מוסלי בסרט "The Cutting Edge" משנת 1992 וכן האם החד הורית קארן רו בדרמת הנעורים "מגרש ביתי".
היא גם שיחקה את הטי קלי ואונה אוניל ב"צ'פלין".
מוירה קלי נולדה בקווינס, ניו יורק ב-6 במרץ 1968. אביה פיטר היה כנר ואמה אן אחות, מהגרים מאירלנד.
קלי היא השלישית מתוך שישה ילדים וגדלה ברונקונקומה, ניו יורק.
קלי למדה בתיכון בבוהמיה, לונג איילנד, וסיימה את לימודיה ב־1986. מאוחר יותר, היא למדה בקולג' מרימאונט מנהטן.
בצעירותה, קלי לוהקה לתפקיד קטן בהפקה של "אנני" ב-1984 של בית הספר התיכון שלה.
עקב מחלה הוחלפה הילדה שגילמה את מיס האניגן, מה שגרם לסדרה של שינויים בקאסט שהובילו לבחירת הקריירה שלה.
קלי, קתולית אדוקה, נאלצה להחליט בין משחק לבין שאיפת ילדותה להיות נזירה.
קלי עשתה את הופעת הבכורה המקצועית שלה בסרט הטלוויזיה המבוסס על עובדות אהבה, שקרים ורצח, כשגילמה את הנערה סינמון בראון, שאביה כפה עליה להרוג את אשתו, אמה החורגת, לינדה בראון.
היא המשיכה בתפקידים קטנים בסרטים עד שלוהקה ב-1992 לתפקיד דונה הייוורד ב"טווין פיקס: אש הולכת איתי".
עבור השתתפותה בסרט היא קיבלה אישור מהכומר שלה בגלל סצנת המין שבו.
באותה שנה היא שיחקה לצד די.בי סוויני בקומדיה הרומנטית "The Cutting Edge" (שבמהלך צילומיה קלי סבלה מקרסול שבור, מה שעלה לה בתפקיד בסרטה של פני מרשל "ליגה משלהן") ושיחקה בשני תפקידים עם רוברט דאוני ג'וניור ב"צ'פלין".
מאז היא הופיעה בין היתר בסרטים "אודסה הקטנה","ויופי מסוכן", והייתה הקול של נלה הבוגרת בסרטי דיסני, "מלך האריות", "מלך האריות 2: מלכות סימבה" ו"מלך האריות 3: האקונה מאטאטה".
בקריירה הקולנועית העצמאית שלה, קלי קיבלה את התפקיד הראשי של האקטיביסטית דורותי דיי בסרט "Entertaining Angels: The Dorothy Day "Story וכיכבה לצד גלן קלוז ב-"The Safety of Objects".
היא גילמה אתהלן קלר בסרט הטלוויזיה "Monday After the Miracle", ששודר ב-15 בנובמבר 1998 ב־CBS .
קלי כיכבה בדרמה "To Have & to Hold" של CBS עם ג'ייסון בגיי.
ב-1999 החלה לשחק את מנדי המפטון בעונה הראשונה של "הבית הלבן" ועזבה את הדרה במפתיע אחרי עונה אחת.
בשנת 2003, קלי החלה לגלם את האם החד הורית קארן רו בדרמת הנעורים "מגרש ביתי".
בעונה החמישית היא הפסיקה לשחק בתפקיד קבוע אבל הופיעה בהופעת אורח בפרק ה-100 ובסיום העונה השישית.
היא שיחקה בהופעות אורח בתוכניות טלוויזיה כגון "גיבורים", "חוק וסדר" ו"מספ7ים".
קלי שחזרה את תפקידה כנלה מסדרת סרטי האנימציה של דיסני מלך האריות במשחק וידאו הרפתקאות "Disney Dreamlight Valley" שיצא לאקרנים ב-2023.
ב-5 באוגוסט 2000 נישאה קלי לסטיב יואיט, איש עסקים מטקסס.
שנהסרטתפקידהערות1991The Boy Who Cried Bitchג'סיקה רוזנברגBilly Bathgateבקי1992Thirty Below Zeroלוסיסרט קצרThr Cutting Edgeקייט מוזליטווין פיקס: אש הולכת איתידונה הייוורדצ'פליןהייטי קלי/אונה או'ניל1993Cannibal!
שנה משחק תפקיד הערות 2023 Disney Dreamlight Valley נלה (קול) דמותה נוספה בעדכון אפריל 2023
שנה סדרה הערות 2006–2007 מגרש ביתי סדרת טלוויזיה; 2 פרקים
מוֹל הוא יחידת מידה סטנדרטית המודדת כמות חומר על פי מספר חלקיקים קבוע.
אם כמות של חומר מסוים מכילה מספר אבוגדרו של חלקיקים, אותה כמות היא מול אחד של החומר.
ערכו המדויק של מספר אבוגדרו הוא .
על פי ההגדרה של מערכת היחידות הבין-לאומית (SI) שהייתה בתוקף עד מאי 2019, מול אחד הוא כמות המכילה מספר חלקיקים כמספר האטומים הנמצאים ב-12 גרם של פחמן-12 טהור.
מול יכול לשמש למדידה של חלקיקים שונים: חלקיקים יסודיים, נוקליאונים, אטומים, מולקולות ועוד.
כדי שהמדידה תהיה בעלת משמעות, יש להגדיר מראש באיזה חלקיק עוסקים.
השימוש במולים מאפשר יצוג מאקרוסקופי של ישויות זעירות.
לדוגמה, מול מים (H2O) מורכב מ-2 מולי מימן ומול חמצן אחד.
זאת, בדיוק כשם שמולקולה אחת של מים מורכבת מ-2 אטומי מימן ואטום חמצן אחד.
הצורך ביחידה כגון מול, המייצגת מספר מאקרוסקופי של חלקיקים, בולט בעיקר בחישובים סטויכיומטריים בכימיה ובפיזיקה.
אילו היו נערכים ברמת החלקיק הבודד, היו אלו דורשים שימוש במספרים עצומים.
כך, לדוגמה, מיליליטר אחד של מים מכיל כ-33 אלף מיליארד מיליארד מולקולות (כ- מולקולות).
מכיוון שבתגובה כימית, אטום יחיד מגיב עם אטום יחיד אחר, או לכל היותר אטומים ספורים, ללא קשר למסתם ולגודלם הפיזי של כל אחד מהאטומים, נוח להשתמש ביחידה המתייחסת למספר החלקיקים בלבד.
הדבר נכון גם לתגובות אחרות ברמה הקואנטית, כגון בליעה ופליטה של פוטונים מחלקיקים טעונים, כאשר לרוב, כל חלקיק, ללא קשר למסתו, בולע או פולט פוטון אחד.
על המול מבוססות שתי יחידות סטויכיומטריות נוספות:
המסה של מול אחד של חלקיקים נקראת מסה מולרית.
לכל יסוד יש מסה מולרית משלו.
ערך המסה המולרית של יסוד, ב-g/mol, שווה למשקל האטומי של אותו יסוד.
נתון זה מופיע לעיתים קרובות תחת שם היסוד בטבלה המחזורית.
המסה המולרית נמדדת בגרם למול (g/mol); בפיזיקה מקובל להגדירה בקילוגרם לקילומול (kg/kmol).
שני נתונים אלו זהים מבחינה מספרית.
כך, למשל, מסתו של מול נתרן (כלומר, המסה של כ- אטומי נתרן) היא כ-23 גרם.
מסתו המולרית של נתרן היא, אפוא, 23 גרם למול.
כאשר החלקיק הנדון הוא מולקולה, הרי לעיתים קרובות, סך המסות המולריות של האטומים המרכיבים את המולקולה מכונה מסה מולקולרית או "משקל מולקולרי" ומסומן Mw.
אולם, קיים הבדל בין מסה מולרית למסה מולקולרית.
מסה מולקולרית מייצגת גודל מוחלט של מסה ונמדדת ביחידות מסה, כגון יחידת מסה אטומית מאוחדת או קילוגרם.
לעומת זאת, מסה מולרית מייצגת את המסה של כמות חלקיקים נתונה ונמדדת ביחידות מסה לכמות חלקיקים, כגון g/mol או kg/kmol.
יתר על כן, ניתן למדוד גם מסה מולרית של חלקיקים שאינם מולקולות, כגון אטומים או חלקיקים יסודיים כלשהם.
הבלבול הנפוץ בין שני המונחים נובע בעיקר מהעובדה שהמסה המולרית של מולקולה, ביחידות g/mol, זהה לחלוטין למסה המולקולרית שלה, ביחידות u (יחידת מסה אטומית מאוחדת).
המסה המולקולרית של מלח בישול, כלומר, המסה של מולקולה אחת של מלח בישול, היא בדיוק .
כאשר m מסמל את המסה, Mw את המסה המולרית ו-n את מספר המולים.
היחידה השנייה הנובעת מהמול היא יחידת הריכוז, מולריוּת.
היחידה, המסומנת באות c, נמדדת במוֹלר, המסומן ב-M.
מולר אחד שווה למול חלקיקים של מומס בליטר של ממס.
כדי ליצור, לדוגמה, תמיסה מימית של מלח בישול שריכוזה יהיה 3M, יש להמיס 3 מול מלח בישול (כלומר, 175.5 גרם מלח בישול) בליטר מים.
בכימיה נהוג להשתמש בשתי יחידות הריכוז, מולר ומול לליטר, זו לצד זו.
מולר משמשת לעיתים קרובות במעבדה לציון ריכוזן של תמיסות על תווית המכל שלהן (למשל, חומצה גפרתית 5M).
כאשר c מסמל את הריכוזיות במולר (n ,(M מסמל את מספר המולים, ו-v את הנפח בליטרים (l).
בדוגמה זו, נשתמש במושג המול כדי לחשב את המסה של CO2 הנוצרת כאשר 1 גרם של אתאן (C2H6) נשרף (או, במילים אחרות, מתחמצן).
המשוואה עבור תגובה כימית זו היא:
במשוואה זו, 7 מולים של חמצן מגיבים עם 2 מולים של אתאן כדי ליצור 4 מולים של פחמן דו-חמצני ו־6 מולים של מים.
בחישוב שלנו נצטרך קודם למצוא את מספר המולים של אתאן שנשרפו.
כלומר, מול אחד של אתאן שוקל 30 גרם.
הכמות שנשרפה שקלה 1 גרם או 1/30 מול.
באופן דומה המסה המולקולרית של CO2 היא 44, ומול אחד של CO2 שוקל 44 גרם.
1 מול של אתאן נותן 2 מולים של פחמן דו-חמצני (מכיוון ש2 מולים נותנים 4).
אנו גם יודעים את משקל המול של שני החומרים ולכן:
30 גרם של אתאן נותנים 2 × 44 גרם של פחמן דו-חמצני.
אך רק 1/30 מול של אתאן נשרף ולכן:
בנוסף למולריות, קיימות כמה יחידות ריכוז ששימושן ספציפי או נדיר יותר:
מוֹלָליוּת מוגדרת כמול אחד של מומס בקילוגרם אחד של ממס.
היחידה נמדדת במוֹלָל, המסומן ב-m.
לדוגמה, תמיסה בת חצי קילוגרם המכילה 2 מול מלח בישול היא תמיסה בת 4 מולל.
יתרון השימוש במולליות על-פני המולריות הוא שהאחרונה (הנמדדת על-פי נפח התמיסה) עלולה להשתנות עם שינוי הטמפרטורה.
מולליות חסינה לשינויים בטמפרטורה, שכן היא נמדדת על-פי מסת התמיסה.
נורמליוּת שווה למולריות, אך מוכפלת בערכיות של היון.
בנורמליות משתמשים, לפיכך, בעיקר בתגובות חומצה-בסיס וחמצון-חיזור, בהן ערכיות היון חשובה.
לדוגמה, תמיסה בה מומס מול אחד של חומצה כלורית (HCl) בליטר מים היא בת 1N (נורמל).
תמיסה זהה של חומצה גופרתית (H2SO4) היא בת 2N, שכן ערכיותה של חומצה גופרתית כפולה מזו של חומצה כלורית.
שבר מוֹלרי או שבר מוֹלי, המסומן באות היוונית כי (χ), מציין את היחס בין מספר מולי המומס לבין מספר המולים הכולל בתמיסה, מומס וממס יחדיו (כלומר תמיד קטן מ-1).
לדוגמה, מול אחד של מלח בישול המומס ב-9 מולים של מים נותן תמיסה בת 0.1χ.
פוֹרמָליוּת, בה משתמשים לעיתים נדירות, זהה למולריות, רק שכאן מדובר במספר המולים של החומר המקורי שהומסו.
לדוגמה, כשממיסים מול של מימן כלורי בליטר מים, זו מתפרקת ליוני מימן וליוני כלור.
יוני המימן ממשיכים להגיב עם המים ליצירת יוני הידרוניום (H3O+).
לפיכך, קשה לומר שזוהי תמיסה בת 1M של מימן כלורי, שכן כמעט ולא קיימות מולקולות מימן כלורי בתמיסה.
בשעה שהמולריות מתעלמת מהיבט זה, ניתן לומר שקיבלנו תמיסה בת 1F (פוֹרמל) של מימן כלורי.
מוליניוּת, גם היא יחידה נדירה; היא זהה למולליות, רק שכאן מדובר במסת התמיסה כולה, ולא רק במסת הממס.
לפיכך, מול של חומר מסוים, השוקל חצי קילוגרם והמומס בקילוגרם מים נותן תמיסה בעלת מוליניות של שני-שלישים מול לקילוגרם (מול אחד חלקֵי אחד וחצי קילוגרם).
מוכרים בלבד הוא סרטו הראשון של הבמאי קווין סמית', שגם כתב את התסריט וכיכב בסרט.
הסרט יצא לאקרנים בשנת 1994. הסרט, אשר הופק בתקציב זעום (27,575 דולר), הפך במרוצת השנים לסרט פולחן, וקאסט השחקנים שלו יופיע רבות ברוב סרטיו של קווין סמית'.
הסרט מתמקד בהתרחשויות שונות המתרכזות ביום אחד בחייו של גיבור הסרט, דנטה היקס, מוכר בחנות מכולת מקומית אשר אינו מרוצה מחייו ומהעובדה שהוא הגיע לעבוד ביום החופשי שלו.
הסרט מספר על שני זבנים.
הראשון, דאנטה היקס (בריאן או'האלורן), עובד במכולת קטנה בניו ג'רזי; והשני, רנדל גרייבס (ג'ף אנדרסון), עובד בחנות להשכרת סרטי וידאו בסמוך למכולת.
השניים מבלים את שעות היום בעימותים עם לקוחות מוזרים ומשונים, משוחחים על קולנוע ומשחקים הוקי רולר על גג החנות.
כמו כן, הם נאלצים להתמודד עם זוג סוחרי סמים שנוהגים לשרוץ ליד החנויות בהן הם עובדים וממררים את חייהם: ג'יי (ג'ייסון מיוז) וחברו בוב השקט (שאותו מגלם הבמאי קווין סמית).
זהו הסרט הראשון בו מופיע הצמד ג'יי ובוב השקט, שמופיעים אחר כך בסרטים אחרים של סמית'.
סמית' נוהג להתייחס ל"מוכרים בלבד" כסרט הראשון מתוך "טרילוגיית ניו ג'רזי" שלו, הכוללת גם את "עכברי קניונים" ו"לרדוף אחרי איימי", שלושתם אורבנים ודלי-תקציב ומתרחשים בעירו של סמית'.
בסוף הסרט רואים את רנדל יוצא בריקוד מפתח הדלת של המכולת כשהוא מחויך לאחר שהשלים עם דאנטה.
הסוף המקורי (שלא הוכנס לסרט) היה קיצוני ומפתיע יותר.
לאחר שרנדל יוצא נכנס למכולת בחור שרוצח את דאנטה ולוקח את כל הכסף מהקופה, סוף זה נחשב אירוני כי דאנטה בכלל לא היה אמור לעבוד באותו יום (ולאורך הסרט הוא מתלונן מספר פעמים על כך שזה היום החופשי שלו).
הבמאי קווין סמית' החליט לוותר על הסוף המדמם גם מפני שחשב שאולי לסרט הזה יהיה המשך (אכן יצא המשך בשנת 2006).
הסוף האלטרנטיבי הזה צורף לדיסק הדי וי די של הסרט.
עלות הפקת הסרט "מוכרים בלבד" (26,800$) הייתה נמוכה אפילו מהסכום שנדרש לרכישת זכויות השימוש בשירים לפסקול (27,000 $) - שירים כמו Can't even tell של Soul Asylum ו-Bezerker.
בשנת 2004 צורפה לגרסת המקור סצנה שלא נכללה בסרט המקורי תחת הכותרת "מוכרים בלבד: הסצנות האבודות".
בשנת 2006 יצא סרט ההמשך לסרט - "מוכרים בלבד 2", גם הוא בבימויו של קווין סמית', המגולל את עלילותיהן של הדמויות מספר שנים מאוחר יותר.
מוכרחים להיות שמח הוא סרט קולנוע ישראלי בבימויה של ג'ולי שלז, שיצא לאקרנים ב-2005, עם
סיגלית פוקס וטל פרידמן בתפקידים הראשיים.
צילומי הסרט החלו במרץ 2004. "תקציב הפקת הסרט עמד על 850 אלף דולר, רובו, כחצי מיליון דולר, סיפקה קרן הקולנוע הישראלי, שידורי קשת סיפקה 175 אלף דולר, Yes הטלוויזיה בלוויין כ-100 אלף דולר, ומשה אדרי כ-100 אלף דולר.
הסרט היה מועמד ל-13 פרסי אופיר, וזכה בחמישה: לשחקנית (סיגלית פוקס), שחקנית המשנה (רבקה מיכאלי), מוזיקה (אבי בללי), עיצוב תלבושות (נתן אלקנוביץ) ועיצוב אמנותי (עדו דולב).
לאחר מכן השתתף הסרט בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בו הוענק לסיגלית פוקס פרס לשחקנית הטובה ביותר.
במהלך 2006 השתתף הסרט במספר פסטיבלים בארצות הברית, בהם פסטיבל הקולנוע הישראלי בניו יורק, פסטיבל הקולנוע העצמאי בקולורדו, פסטיבל הסרטים של קליבלנד ושני פסטיבלים בקליפורניה ובטקסס.
באפריל 2006 הוענק פרס השחקנית הטובה ביותר לסיגלית פוקס בפסטיבל סירקיוז שבניו יורק.
העלילה עוקבת אחר שמחה לוין (סיגלית פוקס), רווקה בודדה בת 35 מתל אביב שעובדת בחנות למכירת טלוויזיות.
חייה של שמחה משתנים כאשר היא נבחרת להשתתף בתוכנית טלוויזיה בשם "מוכרחים להיות שמח" שמטרתה להגשים חלומות למשתתפיה בשידור חי.
התוכנית שבה מתכננת שמחה להשתתף היא תוכנית מיוחדת לקראת יום הכיפורים שעוסקת בסליחות.
שמחה נבחרת ומתחייבת להציג את משפחתה בשידור חי, כאשר תערוך מסיבה להוריה ולחבריהם הישנים מלפני עשרים שנה שנידו אותם בעקבות מקרה חד-פעמי, שבגללו סובלים כל בני המשפחה.
במהלך הימים לקראת השידור עומדים קשיים רבים בפני שמחה, אשר מערערים את המסיבה המיוחלת, כולם קשורים לאותו מקרה, אך שמחה נוטלת את האחריות על הצלת משפחתה והובלתה אל עבר מקום טוב יותר, שמח יותר.
שחקנ/ית דמות סיגלית פוקס שמחה טל פרידמן גיל דורית בר-אור מאיה קרן מור נורה אלכסנדר סנדרוביץ' רדי אלירן כספי נוח רבקה מיכאלי רינה יוסי פולק יצחק ליאור רז שימי מיכל ינאי תמרה תמי ספיבק גברת נבות רוני אלטר מזכירה
שיר הנושא של הסרט הוא ביצוע מחודש של דין דין אביב לשירה של אילנית, "כבר אחרי חצות" (עמוס אטינגר / נורית הירש).
במסחר בניירות ערך, מוכרים בלבד הוא מצב שבו אין ביקוש לנייר ערך מסוים, גם לא בירידה המרבית המותרת, לפי כללי המסחר, ביום אחד.
במקרה זה נרשמת בשערו של נייר הערך הירידה המרבית המותרת, מבלי שמתקיים בו מסחר באותו יום.
לפי כללי הבורסה לניירות ערך בתל אביב, לאחר שני ימי מסחר רצופים שבהם נרשם נייר ערך כמוכרים בלבד, מותר ביום השלישי מסחר ללא הגבלה על שערו של נייר הערך.
מצב של "מוכרים בלבד" הוא מצב קיצוני ביותר במסחר בניירות ערך, הנובע ממידע על הרעה משמעותית ביותר בפעילותה של החברה שזה נייר הערך שלה.
בניירות ערך בעלי סחירות נמוכה, עלול להיווצר מצב כזה גם ללא כל הרעה בפעילותה של החברה.
מונח זה התקיים בבורסה לניירות ערך בתל אביב לפני הנהגת שיטת המסחר הרציף בשנת 1997.
מוכרים בלבד 2 הוא סרטו השביעי של קווין סמית'.
לאחר שהחנות בה דנטה ורנדל (מוכרים בלבד) עבדו נשרפת, הם מוצאים את עצמם עובדים בסניף המקומי של רשת המזון המהיר הבדויה Mooby's (הדמות על לוגו המסעדה מוכרת למעריציו של סמית' מהסרט דוגמה כמעין עגל הזהב).
הסרט מתרחש ביומו האחרון של דנטה בעבודה, לפני שהוא וארוסתו, אמה, (המגולמת על ידי אשתו של סמית', ג'ינפר שוואלבך) עוברים לחיים חדשים בפלורידה.
מוכח מתוכו הוא מונח הלכתי המתייחס לכלל יסוד בשטר, האומר כי חלות השטר תלויה בכך שהיא נראית ומוכחת מתוך השטר, וגם אופן החלות הוא לפי הנראה מתוך השטר.
כלל זה תקף רק לפי שיטת רבי מאיר בשטרות.
שיטה זו נאמרה לפי שיטת רבי מאיר, הסבור שעדי חתימה כרתי, כלומר כיוון שקניין השטר הוא הראיה שבו, חלות השטר נעשית מתוך הראיה הנראית מתוך חתימת מי שמעביר את האובייקט הנקנה מרשותו לרשות אחרת, והסכמתו לנוסח השטר האומר כי חפציו יפקעו מקניינו.
נמצא כי רק מה שנראה מהשטר, הוא אשר יעבור לרשות אחרת, אבל חלות שאינה נראה מנוסח השטר שהיא עתידה לחול, איננה חלה.
לפי זה, פוסק רבי מאיר כי שני אנשים ששמותם שווים ולשניהם קוראים למשל "יוסף בן שמעון", אין לשטר שנכתב אודותם כל תוקף, מכיוון שלא ברור מי משניהם הוא הלווה או המלווה.
כך גם גט שנכתב אודות שתי נשים ששמותיהן שווים, או שני בעלים ששמותיהם שווים, אין לשטר כזה כל תוקף, לפי שיטת רבי מאיר.
לעומת זאת, רבי אלעזר החלוק עליו וסבור שעדי מסירה כרתי, כלומר חלות השטר נעשית על ידי הראייה שנראית מתוך מסירת השטר ליד הלווה או הקונה, תקף השטר למרות שאין מוכח מתוכו כיצד ואיך חל הקניין, שהרי בשעת המסירה, שהיא הגורמת לקניין, ניכרים היטב כל הפרטים הנדרשים.
שני שטרות היוצאים ביום אחד
הרמב"ן סבור ששאלה זו תלויה במחלוקת האם עדיו בחתומיו זכין לו.
למרות שדין מוכח מתוכו הוא תוצאה מהשיטה "עדי חתימה כרתי", שהיא שיטתו של רבי מאיר ורבי אלעזר חלוק עליה, בנושא מסוים מודה רבי אלעזר שחלות השטר היא רק לפי מה השטר מוכח מתוכו, והיא השעבודים.
נמצא, שסיבת חלות השעבוד מתבצעת רק על ידי השטר והפרסום שהוא גורם לו, ולכן השעבוד חל רק על פי האופן הנראה ומוכח מתוך השטר, ולפי המידע שהתפרסם על ידי השטר.
מסיבה זו, שני אנשים שקנו קרקע והשטר על הקרקע נכתב ביום אחד, למרות שלעניין הקניין אין שום חילוק הלכתי מתי נכתב השטר שכן עיקר השטר הוא החתימה (לפי רבי אלעזר), הרי שלעניין השעבוד זמן כתיבת השטר וחתימתו הוא זה שקובע, ושעבוד שניהם חל בשווה.
מוכרת הגפרורים הקטנה (בדנית: Den Lille Pige med Svovlstikkerne) הוא סיפור קצר מאת הסופר הדני הנס כריסטיאן אנדרסן.
הסיפור הוא דרמה על חלומות, תקווה ומוות של ילדה קטנה.
הוא פורסם לראשונה בשנת 1845 ועובד למחזות וסרטים רבים.
בלילה קר ומושלג, בערב חג המולד, מנסה ילדה ענייה למכור גפרורים ברחוב.
הילדה ענייה מאוד, היא צועדת יחפה בקור ובשלג, רועדת כולה, ואף אין לה מעיל לכסות את עצמה.
בידיה הקפואות והרועדות היא מחזיקה את הגפרורים ומציעה אותם למכירה, אך לשווא.
האנשים ברחוב חולפים על פניה ואינם מבחינים בה.
כל אחד מהם ממהר לשוב אל ביתו החמים, שם מחכה לו משפחתו סביב שולחן החג.
לילדה היה קר מאוד, אבל היא חוששת לחזור הביתה, שכן אביה מכה אותה כשהיא לא מצליחה למכור גפרורים.
כשאיננה יכולה לסבול עוד את הקור, מצאה הילדה מסתור בפינת הרחוב, והחליטה להדליק גפרור אחד על מנת לחמם את עצמה.
רק גפרור אחד, לא יותר.
אלא שהעולם הנגלה לנגד עיניה כה יפה וקסום, שהיא מדליקה עוד גפרור, ועוד גפרור.
לאור הגפרורים היא ראתה מספר חזיונות יפים, הכוללים בין היתר עץ חג המולד וארוחת חג המולד הנחגגת מסביב לשולחן בביתה של משפחה אוהבת ומאושרת.
וכן חזיון של סבתה האהובה, המנוחה.
היא הדליקה את שאר הגפרורים, זה אחר זה, על מנת להמשיך ולחוות את רגעי הפנטזיה היפים, עד שהסתיימו כולם.
כשעלה הבוקר, עוברים ושבים מצאו את הילדה מתה, קפואה בפינת הרחוב, כשלידה פזורים הגפרורים השרופים.
כסיפורים אחרים של הנס כריסטיאן אנדרסן, גם סיפורה של מוכרת הגפרורים הקטנה מסתיים ללא "סוף טוב".
הסיפור מתאר עוני קיצוני, בו לילדה קטנה אין נעליים והיא מסתובבת בשלג יחפה.
בנוסף, מתואר בו ליבם הקפוא של העוברים ושבים, שאינם מבחינים במצוקתה של הילדה ומתעלמים ממנה בשרירות לב, עד למותה הטרגי.
כאשר עובד הסיפור לסרט של דיסני שונה סופו לסוף חיובי יותר ומלא תקווה.
בסרט של דיסני, כשהדליקה מוכרת הגפרורים את הגפרורים, היא ראתה חיזיון של סבתה, שהייתה האדם היחיד שהתייחס אליה באהבה ובטוב לב.
היא הדליקה את שאר הגפרורים, זה אחר זה, על מנת לשמר את החיזיון של סבתה זמן ארוך ככל האפשר.
לבסוף, כשנגמרו לה הגפרורים, מתה הילדה וסבתה לקחה את נשמתה לגן עדן, בו תמשיך לחוות את אותם חזיונות נפלאים.
סיפור "מוכרת הגפרורים הקטנה" של אנדרסן הפך לקלסיקה וזכה לתרגומים ועיבודים רבים בכל העולם.
גרסאות מודרניות שינו את סיומו של הסיפור, כך שסופו הפך לאופטימי.
בשינוי המודרני הוכנסה לסיפור משפחה טובה שמצאה את הילדה ברחוב, כשהיא מחוסרת הכרה, ולקחה אותה לביתה.
הילדה קיבלה אוכל, בגדים ומיטה חמה, וניצלה מהמצוקה והעוני.
ב-1999 עלה בישראל המחזמר "מוכרת הגפרורים הקטנה" בו שיחקו קרן שמש, גבי שושן, וזאב שמשוני.
המחזה והשירים נכתבו בידי איילה קורקוס, בוים על ידי אבי מלכה, ועובד מוזיקלית בידי חזי גרוס.
הסיפור זכה לכמה עיבודים לקולנוע, ביניהם בסרט מצויר של וולט דיסני, שקיבל בשנת 2006 את פרס סרט האנימציה הטוב ביותר בפסטיבל סרטי האנימציה ה 17 בזאגרב.
בנוסף, הסיפור עובד לאופרה, וכן ליצירות תזמורתיות.
המוזיקאי דייוויד לאנג את פרס פוליצר למוזיקה על יצירתו "מוכרת הגפרורים הקטנה".
מוכתר בלמוכתר הוא פעיל ג'יהאד עולמי ופעיל אל-קאעידה בעברו.
הקים תא טרור המכנה עצמו "בריגדת רעולי הפנים" או "בריגדת החותמים בדם".
שמו עלה לכותרות ברחבי העולם בעקבות פעולת טרור רחבה שהוביל באלג'יר בינואר 2013 באתר הגז עין אמנאס.
ב-3 במרץ 2013 הודיע צבא צ'אד כי בלמוכתר נהרג במהלך פשיטה צבאית על בסיס טרור בצפון מאלי שנערך במסגרת מבצע סרוואל.
הדיווח אודות מותו של בלמוכתר לווה ספקות לאחר שב-23 מאי הופצה באינטרנט נטילת אחריות בשמו של בלמוכתר על שני פיגועי התאבדות שבוצעו בניז'ר כמה שעות מוקדם יותר.
לאחר שחמק מעוד כמה ניסיונות חיסול, פורסם כי בלמוכתר נהרג בתקיפה אווירית של ארצות הברית בלוב שבוצעה ביוני 2015.
ב-19 בנובמבר 2015 בוצע פיגוע במלון "רדיסון בלו" במאלי.
שר ההגנה הצרפתי טען כי ייתכן ובל-מוכתר עומד מאחורי הפיגוע.
מוכת ירח הוא סרט קולנוע מסוגת קומדיה רומנטית בבימויו של נורמן ג'ואיסון משנת 1987. בסרט שיחקו שר, ניקולס קייג', אולימפיה דוקאקיס, וינסנט גרדניה ודני איילו.
הסרט יצא לאקרנים ב-16 בדצמבר 1987 בניו יורק בלבד, וב-18 בדצמבר באותה שנה ברחבי העולם.
הסרט זכה לביקורות מהללות והכנסות של כ-91,640,528 דולר בצפון אמריקה מה שהפך אותו לסרט החמישי הרווחי ביותר לאותה שנה.
הסרט היה מועמד לשישה פרסי אוסקר, והוא זכה בשלוש קטגוריות: השחקנית הטובה ביותר, שחקנית המשנה הטובה ביותר והתסריט המקורי הטוב ביותר.
הסרט מגולל את סיפורה של לורטה קאסטוריני הגרה עם הוריה, קוזמו ורוז.
לורטה התאלמנה מבעלה, אך היא יוצאת עם ג'וני קאמררי המציע לה נישואים לפני שהוא נוסע לבקר את אימו הגוססת בסיציליה.
ג'וני מבקש מלורטה להזמין לחתונה את אחיו, רוני, על אף שישנו סכסוך ביניהם.
ניקולס קייג' - רוני קאמררי
אולימפיה דוקאקיס - רוז קאסטוריני
וינסנט גרדניה - קוזמו קאסטוריני
דני איילו - ג'וני קאמררי
ג'ולי בובאסו - ריטה קאפומג'י
לואיס גאס - ריימונד קאפומג'י
פוידור צ'אליפין ג'וניור - סבה של לורטה
הסרט זכה להצלחה כלכלית וביקורות אוהדות עם הסכמה גורפת לגבי הופעתם של השחקנים הראשיים.
הסרט זכה לציון 93% על פי האתר "Rotten Tomatoes".
המגזין "טיים" הילל את תסריטו של ג'ון פטריק שאנלי ואת הופעתה של שר.
מבקר הקולנוע רוג'ר איברט החשיב את הסרט לאחד הטובים ביותר בכל הזמנים.
בשבוע הראשון לצאת הסרט הוא נכנס למקום השלישי ברשימת שוברי הקופות.
הסרט שהה במשך 20 שבועות לא רצופים בעשרת הראשונים עם הכנסה כוללת של 80,640,528 דולר לעומת תקציב של 15 מיליון דולר.
מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט ברשימותיו: מקום 41 ברשימת "מאה סרטים...
מאה קומדיות", מקום 17 ברשימת "מאה שנים...
מאה תשוקות", מקום 96 עם הציטוט "Snap out of it!" ברשימת "מאה שנים...
מאה ציטוטים" ומקום שמיני ברשימת "מאה שנים...
עשרת הגדולים" בקטגוריית הקומדיות הרומנטיות.
בנוסף, ערוץ הטלוויזיה "Bravo" דירג את הסרט במקום ה-72 ברשימת הסרטים המצחיקים ביותר בכל הזמנים.
"מוכרחים להמשיך לנגן" הוא פזמון שכתב עודד פלדמן בשנת 1974, הלחין יאיר רוזנבלום וביצעה להקת חיל האוויר.
ב-6 ביוני 1974, חודשים אחדים לאחר מלחמת יום הכיפורים, נערכה בבסיס רמת דוד מסיבה לכבוד טייסי חיל האוויר שחזרו מהשבי בסוריה.
מפקד חיל האוויר, האלוף בני פלד, נשא דברים במסיבה, ובהתייחסו לאבדות הכבדות של החיל במלחמה, אמר שחרף המחיר הכבד המשיך החיל בביצוע משימותיו, משום ש"את המנגינה הזו אי אפשר להפסיק, מוכרחים להמשיך לנגן".
סא"ל עודד פלדמן, ראש ענף תרבות וחינוך בחיל האוויר, לקח מטפורה זו כבסיס לשירו "מוכרחים להמשיך לנגן", שהולחן בידי יאיר רוזנבלום וביצעה להקת חיל האוויר.
קצין החינוך ערך את דבריו של פלד למבנה שירי.
פלד הזכיר בדבריו שמות קוד של מטוסים שנפלו "שניים במבנה חרדל הלך, ארבע במבנה אגוז, הלך..." והוא גם דיבר על ההשוואה בין הפעילות הקרבית לנגינה של תזמורת, שלפעמים מנגנת על פי תוכנית, ולפעמים מאלתרת.
הפזמון החוזר של השיר שמתבסס על דבריו:
הביטוי "את המנגינה הזו אי אפשר להפסיק" הפך למטבע לשון.
המילים "את המנגינה הזאת אי אפשר להפסיק, מוכרחים להמשיך לנגן" נכתבו על מצבתו של בני פלד בבית הקברות הצבאי קריית שאול.
בשנת 2023 יצא לאור ספרו של יצחק שטייגמן, "מוכרחים להמשיך לנגן – חיל האוויר הישראלי במלחמת יום הכיפורים".
מול 7 היא רשת מרכזי מסחר אשר הוקמה על ידי קבוצת הודיה אחזקות.
כיום כוללת הרשת שני מרכזי מסחר, בבאר שבע ובשדרות.
מרכז מול 7 בבאר שבע הוקם בשנת 2013 בשיתוף עם רשת רמי לוי שיווק השקמה, וכולל רשתות מזון, עשרות חנויות מותגים, בתי קפה וסופרמרקטים, הפרושים על פני כ-12,000 מ"ר, וכ-450 מקומות חניה המשרתים את תושבי באר שבע והסביבה.
מול 7 שדרות ממוקם בכניסה לשדרות, סמוך לתחנת הרכבת של העיר.