tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הספינות נפוצו לכל עבר, כמה מהן נסחפו אל חופי ספרד, אחרות אל חופי אפריקה.
רק שתי סירות נמלטו מן הספינה התלת-סיפונית סנטה מרגריטה, ובהן ניצלו דייגו ראמירס דה ארייאנו, שהגיע בשחייה אל החוף, ואדמירל גארסיה אלברס דה פיגרואה.
ראמירס מונה לנווט של "בית הסחר" של סביליה, משרה חשובה שבה החזיק משנת 1620 עד 1624. בעודו מכהן במשרה זו, הלך ראמירס לעולמו ב-27 במאי 1624. את כל נכסיו וחובותיו השאיר לאשתו מריאן אייבר, שהייתה בחודש השישי להריונה.
ראמירס תרם רבות לניווט, בקביעת קווי רוחב וקווי אורך ובתיקון מפות ניווט.
ראמירס נתן שמות למקומות רבים, בהם האי חאטיבה, כיום ארץ האש, איי אילדפונסו ומצר סן ויסנטה, שנקרא על שם הקדוש המגן על ולנסיה.
מצר זה קרוי כיום מצר לה מייר, על שם הספן ההולנדי יאקוב לה מייר.
ראמירס פרסם תרשים של שינויים מגנטיים שמדד במסעו, הראשון לאזור זה.
הדין וחשבון של האחים נודאל על המסע, Relación del viaje que por orden de su Majestad y acuerdos del Real Consejo de Indias, יצא לאור במדריד בשנת 1621 על ידי פרננדו קוריאה ממונטנגרו.
בשנת 1866 התפרסם תקציר בדין וחשבון השנתי של הגנזך ההידרוגרפי.
הטקסט המלא לא ראה אור עד 2011, כ"מעשה של הרפתקה גדולה".
דייגו קונטנטו (באיטלקית: Diego Contento, נולד ב-1 במאי 1990 במינכן שבגרמניה) הוא כדורגלן עבר גרמני ממוצא איטלקי ששיחק בתפקיד המגן השמאלי.
קונטנטו שיחק בכל קבוצות הילדים והנוער של באיירן מינכן, החל מגיל חמש.
בשנת 2008 החל לשחק בקבוצת המילואים של המועדון, ובשנת 2010 החל להיקרא גם לקבוצה הבכירה.
באותה שנה כבר ישב על הספסל בגמר ליגת האלופות, בו הפסידה באיירן מינכן 0–2 לאינטר מילאנו.
בעונות הבאות קונטנטו פתח בהרכב לעיתים מזומנות אך לא בקביעות, כאשר ברוב המקרים הועדף עליו דוד אלאבה בעמדת המגן השמאלי.
קונטנטו קיבל את ההזדמנות הגדולה של הקריירה שלו בגמר ליגת האלופות 2012, עקב השעייתו של אלאבה בגין צבירת כרטיסים צהובים.
קונטנטו שיחק בצורה סבירה במשך 120 דקות, אך הקבוצה הפסידה לצ'לסי בבעיטות הכרעה מ-11 מטרים.
בשנת 2013, הסתערה באיירן מינכן על כל התארים, וזכתה בטרבל עם יופ היינקס בעמדת המאמן.
קונטנטו שיחק מספר משחקים בעונת הטרבל, אך המשיך לשמש בעיקר כגיבוי לאלאבה מהספסל, ולא שיחק בגמר ליגת האלופות באותה עונה.
נוסף על הטרבל, קונטנטו זכה בזירה המקומית עם באיירן מינכן בעוד שני דאבלים, שני גביעי סופר קאפ.
בזירה הבינלאומית זכה קונטנטו בשנת 2013 בטורניר הסופר קאפ האירופי לאחר ניצחון בגמר נגד צ'לסי, וב אליפות העולם לקבוצות שנערכה במרוקו, לאחר ניצחון בגמר על ראג'ה קזבלנקה.
בקיץ 2014 עזב קונטנטו את באיירן מינכן לאחר 19 שנים במועדון, וחתם בבורדו מליגת העל הצרפתית בכדורגל לארבע שנים, והפך לראשונה בקריירה שלו לשחקן הרכב קבוע בקבוצה בכירה.
קונטנטו היה שחקן הרכב בשלוש העונות הראשונות בבורדו, אך איבד את מקומו בעונת 2017/18, בה ערך שלוש הופעות ליגה בלבד.
במאי 2018, לאחר שהסתיים חוזהו בבורדו, חתם קונטנטו בשורות העולה החדשה לבונדסליגה, פורטונה דיסלדורף על חוזה לשתי עונות.
בספטמבר 2018 נפצע קונטנטו ולא חזר לשחק במשך תקופה ארוכה, ולמעשה ערך במדי פורטונה דיסלדורף הופעה אחת בלבד במסגרת הגביע הגרמני והופעה נוספת בקבוצת המילואים, במשך שתי העונות בהן השתייך למועדון.
קונטנטו חתם בקיץ 2020 על חוזה לעונה אחת בס.ו.
זנדהאוזן, ששיחקה אז בבונדסליגה השנייה.
קונטנטו שיחק במועדון עונה אחת, שבסיומה סיימה הקבוצה במקום ה-15. במרץ 2023 הודיע קונטנטו על פרישה ממשחק פעיל.
קונטנטו שיחק בחלק מהנבחרות הצעירות של גרמניה, אך טרם זומן לנבחרת הבוגרת.
משפחתו של קונטנטו היגרה למינכן מנאפולי שבאיטליה.
אביו העריץ את דייגו ארמנדו מראדונה, שהיה כוכב גדול בקבוצת הכדורגל של נאפולי, וקרא לבנו על שמו.
אחיו של קונטנטו, וינצ'נצו ודומניקו, שיחקו גם הם בקבוצת הנוער של באיירן מינכן.
דייגו פרננדו קלימוביץ' (בספרדית: Diego Fernando Klimowicz, נולד ב-6 ביולי 1974 בקילמס שבארגנטינה) הוא כדורגלן עבר ארגנטינאי ששיחק לאורך הקריירה בעמדת החלוץ בקבוצות שונות בארגנטינה, בספרד ובגרמניה.
קלימוביץ' החל בשנת 1993 את קריירת הבוגרים באינסטיטוטו דה קורדובה, ששיחקה אז בליגת המשנה הארגנטינאית.
לקראת עונת 1996/97 נמכר קלימוביץ' למועדון הספרדי ראיו ואיקאנו, ששיחק אז בליגת העל הספרדית.
בעונתו הראשונה במועדון הבקיע קלימוביץ' 11 שערים בליגה ושבעה שערים בגביע המלך שזיכו אותו בתואר מלך השערים של הגביע, אך ראיו ואיקאנו נשרה בתום עונה זו אל ליגת המשנה הספרדית.
את עונת 1997/98 פתח קלימוביץ' בליגת המשנה עם ראיו ואיקאנו, אך בפגרת החורף חזר לליגה הבכירה כאשר עבר לריאל ואיאדוליד, שם הבקיע שלושה שערים עד לתום העונה, ונשאר בוויאדוליד עונה נוספת, בה הבקיע שער אחד בלבד.
לקראת עונת 1999/00 חזר קלימוביץ' לארגנטינה כאשר חתם בלנוס, שם חזר להבקיע במספרים דו ספרתיים, 16 שערים בעונה הראשונה ו-17 שערים בעונה השנייה.
את עונת 2001/02 החל קלימוביץ' בלנוס, והבקיע שמונה שערים עד לפגרת החורף, בה עבר לוולפסבורג מהבונדסליגה, והוסיף עוד עשרה שערים עד לתום העונה.
קלימוביץ' נשאר בוולפסבורג עוד חמש עונות מלאות, כאשר בעונת 2003/04 הבקיע 15 שערי ליגה ובעונת 2005/06 הבקיע 12 שערי ליגה.
בתום עונת 2006/07, לאחר חמש עונות וחצי בוולפסבורג, בהן הבקיע קלימוביץ' 57 שערי ליגה ב-149 הופעות, וקבוצתו הייתה לרוב בחצי העליון של הטבלה, עזב קלימוביץ' את וולפסבורג, וחתם בבורוסיה דורטמונד.
בעונתו הראשונה בדורטמונד הבקיע קלימוביץ' שישה שערי ליגה וארבעה שערים בגביע הגרמני, שבו הגיעה בורוסיה דורטמונד לגמר, והפסידה 2-1 לבאיירן מינכן בהארכה, כאשר קלימוביץ' נכנס כמחליף בדקה ה-71 במקומו של אלכסנדר פריי.
את עונת 2008/09 החל קלימוביץ' בדורטמונד, אך לא הבקיע כלל בחצי העונה הראשון במשחקי הליגה, ובפגרת החורף עבר לבוכום, שם הבקיע ארבעה שערים בחצי השני של העונה, וסייע לקבוצה להינצל מירידה לבונדסליגה השנייה.
בעונת 2009/10 קלימוביץ' נשאר בבוכום והבקיע ארבעה שערים עד לחודש מרץ 2010, בו הודיע על פרישה ממשחק פעיל בגין פציעה חוזרת בירך.
בוכום נשרה לבונדסליגה השנייה בתום עונה זו.
בדצמבר 2010 חזר קלימוביץ' מהפרישה וחתם על חוזה לעונה אחת באינסטיטוטו דה קורדובה, מועדון נעוריו, שם שיחק שמונה משחקים ופרש בשנית.
סבו של קלימוביץ' נולד בפולין לפני מלחמת העולם השנייה, בשטח שהיום שייך לאוקראינה.
מסיבה זו, קלימוביץ' היה יכול לבחור אם לשחק בנבחרת פולין, נבחרת אוקראינה או לייצג את מולדתו בנבחרת ארגנטינה.
בסופו של דבר, קלימוביץ' לא שיחק באף נבחרת לאומית.
אחיו הצעיר של דייגו קלימוביץ', חאבייר קלימוביץ', הוא כדורגלן פעיל המשחק כשוער בקבוצת אמלק מליגת העל האקוודורית, ולזכותו שתי הופעות בנבחרת אקוודור.
דיידו אליזבת בל נולדה בטרינידד לעבדות, בתם של מריה בל, שפחה אפריקאית, וסר ג'ון לינדסי (Lindsay), קצין בחיל הים הבריטי שהיה מוצב שם.
לינדסי זכה מאוחר יותר לתואר אבירות, וקודם לדרגת אדמירל.
כשחזר לינדסי לאנגליה בשנת 1765, הביא את בל עמו, והפקיד אותה בידיהם של דודו, ויליאם מארי, רוזן מנספילד הראשון, ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד.
הזוג מארי סיפקו לבל השכלה, וגידלו אותה כבת חורין ובת החברה הגבוהה באחוזתם, בית קנווד, יחד עם אחייניתם, ליידי אליזבת מארי , שהייתה יתומה מאם.
בל התגוררה באחוזה במשך 30 שנה.
בצוואתו, הלורד מנספילד אישר את החירות שלה, והוריש לה קצבה שנתית לשארית חייה, וכך נהייתה ליורשת.
בשנים אלה, דודה הרוזן, במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה, הכריע בשני תיקי עבדות משמעותיים.
בשנת 1772 הוא מצא כי אין לעבדות תקדים במשפט המקובל באנגליה, ומעולם לא הייתה מורשית תחת החוק המחייב.
החלטה זו נחשבת לסיום הרשמי של העבדות בבריטניה.
בתיק שעסק בטבח זונג, מקרה בו נטען כי ספינת הסחר בעבדים עמדה בפני מחסור במים ובשל כך 133 מהעבדים הושלכו לים, הוא קבע שלא מגיעים לבעלי הספינה פיצויים מחברת הביטוח בגין אובדן רכוש, מפני שהוכח שלא היה מחסור במים ובעלי הספינה רק רצו להרוויח את דמי הביטוח של 'הסחורה'.
התיק היה מרכזי לשאלת אנושיותם וזכויותיהם של העבדים השחורים, אך לורד מנספילד הצליח שלא להכריע לכאן או לכאן בשאלה.
דיידו אליזבת בל נולדה לעבדות באיים הקאריביים לשפחה אפריקאית בשם מריה בל.
אביה היה סר ג'ון לינדסי, קצין בחיל הים הבריטי, ורב החובל של הספינה המלכותית "טרנט".
הוא היה בן למשפחת אצולה.
לינדסי חזר לאנגליה לאחר המלחמה בשנת 1765, והביא עמו את בתו המעורבת גזעית.
הוא מסר אותה לטיפולו של דודו, ויליאם מארי, הרוזן מנספילד, ואשתו אליזבת מארי, רוזנת מנספילד.
היא הוטבלה בשם דיידו אליזבת בל בשנת 1766.
הרוזן והרוזנת מנספילד גרו בבית קנווד בהמפסטד, הסמוך ללונדון.
לזוג לא היו ילדים משלהם, והם גידלו את האחיינית היתומה שלהם, ליידי אליזבת מארי, שנולדה בשנת 1760. ייתכן והזוג מנספילד הסכימו לקבל לביתם את בל כחברה למשחקים לליידי אליזבת, כדי שתשמש מאוחר יותר כבת לווייתה.
בל חייתה בבית קנווד במשך 30 שנה.
מעמדה היה יוצא דופן, כי היא נולדה לתוך העבדות על פי החוק הקולוניאלי, אך לורד וליידי מנספילד גידלה אותה, במידה מסוימת, כבת משפחה.
וכשהיא התבגרה, היא לעיתים קרובות סייעה למנספילד בכתיבת מכתביו, מה שמעיד שרכשה השכלה.
על פי אחד מחבריו של מנספילד, האמריקאי תומאס האצ'ינסון, לשעבר מושל מסצ'וסטס, וכנאמן לכתר עבר ללונדון בעת המהפכה האמריקאית, כתב כי בל "עמדה לרשותו של הלורד בכל דבר קטן, וגילתה עניין רב בכל דבריו".
הוא תיאר אותה כ"לא נאה ולא אצילית - אך חמודה דיה".
לורד מנספילד פסק בעניינים הקשורים למעמדם של עבדים באנגליה במסגרת במסגרת תפקידו כשופט הראשי של אנגליה.
ב-1772, בתיק סומרסט נ' סטיוארט, מקרה של עבד נמלט, שבעליו רצו לשלוח אותו בחזרה לאיי הקאריביים למכירה, הוא קבע:
פסיקתו של מנספילד כי העבדות אינה קיימת בחוק המקובל, הובנה על ידי מתנגדי העבדות כביטול העבדות באנגליה.
מנספילד אמר מאוחר יותר שההחלטה שלו נועדה רק למקרה הנדון.
היו כאלה שסברו שניסיונו האישי של מנספילד בגידול אחייניתו דידו בל השפיע על ההחלטה שלו.
המוסכמות החברתיות בביתו של מנספילד לא לחלוטין ברורות.
מתערוכה שנערכה בקנווד ב-2007, עולה כי מעמדה של בל הייתה של "קרובת משפחה אהובה אך ענייה", ולכן לא תמיד הורשתה לסעוד עם אורחים ולעיתים הייתה מצטרפת אל הנשים בסלון אחרי הארוחה.
ב-2014, פולה בירן כתבה שכנראה הדרתה של בל משולחן האוכל היה משיקולים פרגמטיים, ואילו בהיבטים אחרים של החיים, כגון טיפולים רפואיים יקרים וריהוט יוקרתי בחדריה, היה מעמדה של בל בקונווד דומה לזה של ליידי אליזבת.
כשהתבגרה, לקחה בל על עצמה את האחריות על ניהול הרפת ולול העופות בקנווד.
עיסוק כזה היה אופייני לנשות האצולה, ואילו סיועה ללורד בתכתובות היה יוצא דופן.
סיוע מסוג זה בדרך כלל התבצע על ידי מזכיר או פקיד.
בל קיבלה קצבה שנתית של 30 ליש"ט ו-10 שילינג, פי כמה מהשכר של משרתים באחוזה.
לעומת זאת, ליידי אליזבת קיבלה בערך 100 ליש"ט, אך היא הייתה גם יורשת מצד אמה.
בל, מלבד הגזע שלה, נולדה מחוץ למסגרת הנישואים, בזמן ובמקום שבדרך כלל הדביק לכך סטיגמה גדולה.
אביה של בל נפטר בשנת 1788 ללא יורשים לגיטימיים, והוריש 1000 ליש"ט לילדיו מחוץ למסגרת הנישואים, ג'ון ואליזבת לינדסי.
ייתכן שהתייחסותו בצוואתו לבל בשם אליזבת, שהוא שם הולדתה, מעיד על כך שהיא נקראה על ידו בשם זה, ושהיא נקראה לראשונה בשם דיידו על ידי דודה ודודתה כשבאה להתגורר עמם.
מקור אחר טוען שהייתה ללינדסי בת נוספת, בשם אליזבת פאלמר (נולדה c.
בל גם ירשה 100 ליש"ט מליידי מרג'רי מאורי בשנת 1793, אחת משתי קרובות המשפחה שבאו לחיות עם משפחת מארי על מנת לעזור לטפל בזוג מארי לעת זקנתם.
בצוואתו, שנכתבה בשנת 1783, לורד מנספילד באופן רשמי אישר את היותה של בל בת-חורין; הוא גם הוריש לה כסף באופן ישיר, בנוסף לירושה הגדולה שהגיעה לה דרך אביה, שהיה היורש הרשמי של לורד מנספילד.
ב-1793, נישאה בל לג'ון דאבינייה, צרפתי שעבד כעוזר אישי לבני האצולה.
ידוע על שלושה בנים שנולדו לזוג: תאומים צ'ארלס וג'ון, ב-1795; וויליאם תומאס, ב-1802.
בנה של בל, צ'ארלס דאבינייה, שירת בצבא מדרס, אחד הצבאות הטריטוריאליים של חברת הודו המזרחית, שקדמה לצבא הבריטי ההודי.
בשנת 1810, הוא היה רשום כסגן בחיל הרגלים הילידי, אך סביר שהיה לפני זה סג"ם בצבא חברת הודו המערבית.
באוגוסט 1836, הוא נישא בכנסיית קנסינגטון לחנה נאש, בתו הצעירה של ג'יי נאש.
בשלב זה, הוא החזיק בדרגת סרן.
צאצאה האחרון הידוע של בל, נין רבא שלה, הרולד דאבינייה, מת ללא ילדים בדרום אפריקה ב-1975.
המשפחה הזמינה ציור של דידו ואליזבת.
הציור, שהושלם בשנת 1779, יוחס בעבר לצייר יוהאן זופאני.
היום, הציור הוא בבעלות הרוזן הנוכחי של מנספילד, ושוכן בבית קנווד, לאחר ששנים היה בארמון בסקוטלנד.
הוא היה חלק מתערוכה על בל בבית קנווד, לציון מאתיים שנה לחוק לביטול סחר העבדים של 1807.
דיידו בל (2006), סרטו של ג'ייסון יאנג, נכתב במקור כדרמה היסטורית קצרה בשם קנווד האוס, ובהמשך הפך להפקה טלוויזיונית.
שירלי ג'יי תומפסון כתבה טרילוגיה אופרטית, שירי רוח, על חייה של דיידו, אליזבת' בל, עם אביגיל קלי בתפקיד הראשי, אשר בוצעה עם התזמורת הפילהרמונית של לונדון במרץ 2007, כחלק מחגיגות ה-200 שנה לביטול סחר העבדים הבינלאומי בבריטניה.
תנו לצדק להיעשות, של קבוצת התיאטרון Mixed Blessings עלה לבמה ב-2008, ובחן את ההשפעה האפשרית של בל על פסק הדין של דודה ב-1772.
המחזה מטען אפריקאי מאת מרגרט באזבי, בבימויו של ניטרו (מהתיאטרון הקואופרטיבי השחור) ב-2007, במלאת מאתיים שנה לביטול סחר העבדים.
המחזה עוסק בציון המשפט של הטבח בזונג ב-1783.
בל (2013), סרט עלילתי בבימויה של אמה אסנטה, על חייה של דיידו כאישה מעורבת גזעית ואשר נולדה מחוץ למסגרת הנישואים לאציל במאה ה-18 באנגליה.
בסרט מככבים גוגו אמבתה-רו בתפקיד דיידו וטום וילקינסון, בתפקיד האפוטרופוס שלה לורד מנספילד.
דמיון משפחתי, רומן מאת קייטלין דייוויס, משנת 2013, בהשראה חלקית של חייה של דיידו אליזבת' בל.
הסופרת פולה בירן כתבה את בל: הסיפור האמיתי של דידו בל (2014), עיבוד מהסרט שהופץ כספר אודיו עם צאת הסרט.
דייגו אלחנדרו רולאן סילבה (נולד ב-24 במרץ 1993 במונטווידאו, אורוגוואי) הוא כדורגלן אורוגוואי המשחק בעמדת החלוץ בחוארס ובנבחרת אורוגוואי.
רולאן הגיע ממחלקת הנוער של דפנסור ספורטינג, כאשר הוא עולה לקבוצה הבוגרת בשנת 2011. ב-28 באוגוסט 2011 ערך רולאן את הופעת הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד סריטו.
ב-13 בנובמבר כבש את שערו הראשון בליגה.
ב-23 בספטמבר 2012 כבש שלושער בניצחון 1–4 על פרוגרסו.
ב-17 בנובמבר כבש עוד שלושער בניצחון 0–4 על בלה ויסטה.
לאחר הפריצה שלו במסגרת אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20 לשנת 2013, החלו קבוצות באירופה להתעניין בהחתמת החלוץ וב-11 בפברואר 2013, חתם רולאן בבורדו הצרפתית.
ב-29 באוגוסט 2017 רולאן הושאל למשך שנה למאלגה.
ב-18 ביולי 2018 חתם רולאן בדפורטיבו לה קורוניה, לאחר כמה ימים הושאל ללגאנס.
ב-31 בינואר 2019 הושאל לדפורטיבו אלאבס.
בספטמבר 2014 רולאן ערך את הופעת הבכורה שלו במדי התכולים במשחק ידידות נגד נבחרת יפן.
שער הבכורה שלו הגיע בניצחון החוץ 1–2 נגד נבחרת צ'ילה ב-18 בנובמבר 2014.
במאי 2015 רולאן נכלל על ידי המאמן אוסקר טבארס בסגל הנבחרת לקמפיין קופה אמריקה 2015.
"דייגים" (1952) הוא רישום מאת הציירת הישראלית אביבה אורי.
בנובמבר שנת 1952 הציגה אורי 2 רישומים בתערוכה הכללית של אגודת הציירים והפסלים בישראל, שציינה גם 20 שנה להקמת מוזיאון תל אביב.
ה"דייגים" זיכה את אורי בפרס דיזנגוף.
בעקבות הזכייה רכשה עיריית תל אביב-יפו את העבודה עבור המוזיאון.
עבודה זו היא הרישום היחיד שזכה בפרס זה.
"דייגים" נוצר על גבי גיליון נייר בגובה 39 ס"מ, וברוחב 53.5 ס"מ.
בעבודה תיאורה אורי חמש דמויות של דייגים על חוף הים.
אורי תיארה את הדמויות בעזרת קווים מעוגלים, המעניקים לדמויות אופי מונומנטלי ולרישום תחושה של דינמיות.
בנוסף, יצרה גיוון של הרישום באמצעות גיר.
נושא התיאור היה פופולרי באותן שנים והופיע בעבודות של אמנים רבים.
אולם, אורי בחרה לנתק את התיאור ממקום וזמן ספציפיים וכן להשמיט את תווי ההיכר של הדמויות.
דייגו סבסטיאן שוורצמן (בספרדית: Diego Sebastián Schwartzman; נולד ב-16 באוגוסט 1992) הוא טניסאי ארגנטינאי-יהודי מקצועני לשעבר.
נכון לספטמבר 2022 מדורג שוורצמן במקום ה-17 בעולם בסבב ה-ATP.
בשיאו דורג במקום ה-8 בעולם (12 באוקטובר 2020).
עד כה זכה ב-4 תארים ביחידים.
הישג השיא שלו, הוא הגעה לשלב חצי הגמר בטורניר גראנד סלאם, באליפות צרפת הפתוחה (2020).
כאשר שוורצמן הגיע לשלב רבע הגמר באליפות ארצות הפתוחה ב-2017, הוא היה השחקן הנמוך ביותר שהגיע לשלב כה גבוה בתחרות גראן סלאם, מאז חיימה יזגה הפרואני, שהגיע ב-1994 גם כן לרבע הגמר באותה תחרות, שגובהו אף הוא 1.70 מטר.
שוורצמן נולד וגדל בבואנוס איירס שבארגנטינה, והוא יהודי.
אביו הוא ריקארדו סבסטיאן, ואמו היא סילבנה שוורצמן.
סביה של אמו היו ניצולי שואה מפולין, שהצליחו להימלט מהנאצים מגרמניה לארגנטינה.
כשהגיעו, הם דיברו רק יידיש.
משפחתו של אביו היגרה מרוסיה לארגנטינה.
שוורצמן, שני אחיו ואחותו, למדו בבית ספר יהודי, ואף חגגו בר/בת מצווה.
בצעירותו, הוא שיחק טניס במועדון הספורט היהודי, מועדון ימי הכוח, שנוסד על ידי יהודים בבואנוס איירס שבתחילת המאה ה-20 נאסר עליהם להירשם לקבוצות אחרות.
אל אליפות ארצות הברית הפתוחה שנערכה בספטמבר 2017 הגיע שוורצמן מדורג במקום 34 בעולם.
אל אליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר הגיע שוורצמן מדורג במקום 26 בעולם.
אל אליפות צרפת הפתוחה שנערכה ביוני אותה שנה הוא הגיע מדורג במקום 12 בעולם.
בטורניר הוא הגיע לשלב רבע הגמר, לאחר ניצחונות בסיבוב השלישי על בורנה צ'וריץ' מקרואטיה ב-3 מערכות (5–7, 3-6, 3-6) ובשלב שמינית הגמר על קווין אנדרסון מדרום אפריקה (7 בעולם) ב-5 מערכות, לאחר שפיגר ב-2 מערכות (6-1, 6-2, 5-7, 6-7(0-7), 2-6).
שוורצמן היה הטניסאי היחיד בטורניר שזכה במערכה מול נדאל באותו טורניר.
אל אליפות וימבלדון שנערכה בתחילת יולי 2019 הגיע שוורצמן מדורג במקום 24 בטורניר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בתחילת ספטמבר אותה שנה הוא הגיע לשלב רבע הגמר שבו הפסיד לרפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-4, 7-5, 6-2) שבסופו של דבר זכה בתואר.
בסיבוב הרביעי הוא ניצח את אלכסנדר זברב מגרמניה (דורג במקום 6 בטורניר) ב-4 מערכות (6-3, 2-6, 4-6, 3-6).
באליפות אוסטרליה הפתוחה שנערכה בינואר 2020 הגיע שוורצמן לסיבוב הרביעי שבו הפסיד לנובאק ג'וקוביץ' (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-4, 6-4) שבסופו של דבר זכה בתואר.
באליפות איטליה שנערכה באמצע ספטמבר אותה שנה הוא הגיע למשחק הגמר שבו הפסיד לנובאק ג'וקביץ' (1 בעולם) ב-2 מערכות (7-5, 6-3).
הגעה לשלב חצי גמר בגראנד סלאם
באליפות צרפת שנערכה באוקטובר אותה שנה הוא הגיע לשלב חצי הגמר, הישג השיא בקריירה שלו, שבו הפסיד לרפאל נדאל (2 בעולם) ב-3 מערכות (6-3, 6-3 ,7-6(7-0)).
ב-4 הסיבובים הראשונים הוא ניצח את יריביו ב-3 מערכות כל אחד ולא הפסיד מערכה.
במאי 2024, שוורצמן הודיע כי יפרוש מטניס מקצועני לאחר טורניר ארגנטינה 2025. הוא שיחק את משחקו האחרון ברולאן גארוס במוקדמות, שם הפסיד בסיבוב השני לקוונטן האליס.
מדורג במקום ה-246 בעולם, שוורצמן הצליח להעפיל להגרלה הראשית של אליפות ארצות הברית הפתוחה, ורשם את הופעתו ה-11 בטורניר גרנד סלאם זה, לאחר שניצח את אנדראה פלגרינו, את המדורג הבכיר במוקדמות ובן ארצו, טיאגו אגוסטין טיראנטה, ואת הטניסאי הליטאי הבכיר ויליוס גאובאס.
שוורצמן השתתף בטורניר המקצועני האחרון שלו בטורניר ארגנטינה בפברואר 2025, שם גבר על המדורג שביעי ניקולאס יארי בשלוש מערכות, לפני שהפסיד בסיבוב השני לפדרו מרטינס.
דייהו טוסקה היא מכונית משפחתית גדולה מתוצרת יצרנית הרכב דייהו - Daewoo Motors אשר יוצרה בין השנים 2006–2011 בדרום קוריאה ובין השנים 2006–2013 בסין על ידי יצרנית הרכב הסינית "SAIC-GM" (שם מלא: "SAIC General Motors Corporation Limited").
בראש פרויקט הייצור עמדה חטיבת המכוניות שברולט, מבית ג'נרל מוטורס.
דגמי "דייהו טוסקה" היו קרוים גם : Chevrolet Tosca, ו-Chevrolet Epica ונמכרו בישראל תחת מותג זה בשם "שברולט אפיקה".
במקביל, דגמי "הולדן" האוסטרלית (מבית ג'נרל מוטורס היו קרוים Holden Epica ושווקו באוסטרליה ובניו זילנד.
בסינגפור דגמי "שברולט אפיקה" משרתים כמוניות.
דייהו היה תאגיד דרום קוריאני ויצרן רכב.
הוא נוסד ב-22 במרץ 1967 והוכרז כפושט רגל ב-1 בנובמבר 1999, עם חובות של כ-50 מיליארד דולר.
לפני המשבר הפיננסי באסיה, היה הקונצרן השני בגודלו בקוריאה הדרומית אחרי קבוצת יונדאי.
לדייהו היו כ-20 חטיבות, חלקן שורדות כחברות עצמאיות.
דייהו מוטורס – חטיבת הרכבים הממונעים שכוללת את: "דייהו רכיבי רכב ושות' בע"מ", "דייהו אוטובוס ושות' בע"מ", "דייהו רכב מסחרי ושות' בע"מ".
בגלל בעיות כלכליות, זרוע הרכב של דייהו, "דייהו מוטור", נמכרה לג'נרל מוטורס (קוריאנית) בשנת 2001. דייהו מוטורס ייצרה, בין השאר, את כלי הרכב דייהו רייסר, דייהו טקומה ודייהו טוסקה.
חטיבת הרכבים המסחריים של "דייהו" נמכרה לטאטא מוטורס.
"Daewoo Precision Industries", יצרנית נשק, שפועלת בשם אשר מייצרת בין השאר את אקדח דייהו ועוד.
"דייהו אלקטרוניקה" – שכלל את "דייהו רכיבים אלקטרוניים בע"מ", "דייהו תעשיות מנועי חשמל בע"מ", "אוריון אלקטריק בע"מ", חברת "דייהו רכיבים אלקטרוניים בע"מ", מייצרת ומוכרת מגוון חלקים ורכיבים אלקטרוניים, במיוחד לרכב, טלוויזיה, צגים, נגני VHS ומוצרי מולטימדיה אחרים.
"מכונית מטרופולינית בסיאול" (Seoul Metro Class 3000), המיוצרת על ידי DHI משנת 1984.
"בניית ספינות דייהו והנדסה ימית" ייצרה אוניות מכולות, מכליות נפט ומטוסים.
בשנת 2000 הפכה לחברה עצמאית, DSME, שנרשמה מחדש בשוק המניות בדרום קוריאה בשנת 2001.
"דייהו ניירות ערך" – חברת ניירות ערך פיננסית.
"דייהו טלקום בע"מ" שהתרכזה בתקשורת
"תאגיד דייהו" (דייהו בינוי), שבנה כבישים מהירים, סכרים וגורדי שחקים, בעיקר במזרח התיכון ובאפריקה.
"דייהו אינטרנשיונל - ארגון סחר"
"חברת דייהו לפיתוח בע"מ" – מנהלת מלונות דייהו ברחבי העולם .
IAE (Institute for Advanced Engineering, מכון להנדסה מתקדמת): מרכז משולב למחקר ופיתוח.
קבוצת "דייהו" הוקמה על ידי קים וו-ג'ונג במרץ 1967. "דייהו" נהנתה מהלוואות זולות הממומנות על ידי הממשלה על בסיס רווחי ייצוא פוטנציאליים.
החברה התרכזה בתחילה בענפי ביגוד וטקסטיל עתירי עבודה שסיפקו מרווחי רווח גבוהים בגלל כוח העבודה הגדול והזול יחסי של דרום קוריאה.
התוכנית השלישית והרביעית מתוכניות חמש השנים התרחשו משנת 1973 עד 1981. בתקופה זו היה כוח העבודה הגדול במדינה מבוקש.
התחרות ממדינות אחרות החלה לשחוק את היתרון התחרותי של דרום קוריאה.
הממשלה הגיבה לשינוי זה בכך שהיא ריכזה את מאמציה בהנדסת מכונות וחשמל, בניית ספינות, פטרוכימיה, בנייה ויוזמות צבאיות.
בסוף תקופה זו אילצה הממשלה את דייהו לבניית ספינות.
קים וו-ג'ונג לא שש להיכנס לענף זה, אך עד מהרה זכתה "דייהו" למוניטין בייצור אניות ובאסדות נפט במחיר תחרותי.
במהלך שנות ה-60, לאחר תום ממשלת לי סינג-מן, התערבה הממשלה החדשה של פאק צ'ונג-הי לקידום צמיחה והתפתחות במדינה.
פעולה זו הגדילה את הגישה למשאבים, קידם את היצוא, מימן את התיעוש וסיפק הגנה מפני תחרות בתמורה לתמיכה הפוליטית של החברה.
בהתחלה, ממשלת קוריאה הקימה סדרה של תוכניות לחמש שנים, במסגרתן נדרשה להשגת מספר יעדים בסיסיים.
במהלך העשור שלאחר מכן "דייהו" נכנסה למספר מיזמים משותפים עם חברות אמריקאיות ואירופיות.
החברה הרחיבה את הייצוא של מכונות, מוצרי הגנה (תחת חברת S&T Daewoo), תחומי העניין בחלל ועיצוב וייצור מוליכים למחצה.
בסופו של דבר החברה החלה לבנות מסוקים ומטוסים אזרחיים, במחירם זולים משמעותית מאלו שיוצרו על ידי עמיתיה האמריקנים.
החברה גם הרחיבה את המאמצים בענף הרכב ודורגה כיצואנית הרכב השביעית בגודלה ויצרנית הרכב השישית בגודלה בעולם.
במהלך העשור שלאחר מכן הפכה ממשלת קוריאה ליברלית יותר במדיניותה הכלכלית.
עודדו חברות פרטיות קטנות, והממשלה צמצמה את האפליה החיובית (חיובית מתקנת), לעודד סחר בשוק חופשי ולהיות אגרסיבי יותר בחו"ל.
"דייהו" הגיבה בכך שהקימה מספר מיזמים משותפים עם חברות אמריקאיות ואירופיות.
הקונצרן הרחיב את הייצוא של מכונות, מוצרי הגנה (תחת חברת S&T Daewoo), תחומי העניין בחלל ועיצוב וייצור מוליכים למחצה.
במשך כל תקופה זו, דייהו חווה הצלחה רבה בהפיכת חברות מקרטעות בדרום קוריאה.
בשנות ה-80 ותחילת שנות ה-90 ייצרה קבוצת "דייהו" גם מוצרי צריכה אלקטרוניים, מחשבים, מוצרי טלקומוניקציה ציוד בנייה, מבנים וכלי נגינה.
זמן קצר לאחר קריסת החברה נמלט היו"ר קים וו-יונג לווייטנאם.
עובדי מפעל של דייהו לשעבר העמידו כרזות של: "מבוקש" עם תמונתו.
קים וו-יונג שב לקוריאה ביוני 2005 ונעצר מיד.
הוא הואשם בהונאה, והברחת 3.2 מיליארד דולר מחוץ למדינה, כך לפי סוכנות הידיעות של דרום קוריאה, ב-30 במאי 2006, נידון קים וו-יונג ל-10 שנות מאסר לאחר שהורשע בהונאה ובמעילות.
דייהטסו אופטי היא מכונית קומפקטית בתצורת סופרמיני, המוגדרת ביפן "Kei car" , מתוצרת יצרנית הרכב היפנית דייהטסו אשר יוצרה בין השנים 1992–2002.
דייהטסו אילה היא מכונית סופרמיני אשר עוצבה על ידי יצרנית הרכב היפנית דייהטסו ומיוצרת על ידי יצרנית הרכב האינדונזית הקרויה Astra Daihatsu Motor , (הקונצרן בשותפות (Joint venture) של "אסטרה -דייהטסו-טויוטה Tsusho ") אשר מיוצרת משנת 2012 ועד היום באינדונזיה.
דגם זהה הקרוי "Toyota Agya" משווק על ידי יצרנית הרכב היפנית טויוטה באינדונזיה, אמריקה הלטינית, והקריביים.
דגם זהה הקרוי "Toyota Wigo" משווק על ידי יצרנית הרכב היפנית טויוטה בפיליפינים, סרי לנקה, וייטנאם וברוניי.
דגם זהה המיוצר במלזיה, משווק במלזיה בשם פרודואה אקסיה.
דגמי "דייהטסו אילה" מיוצרים בעיר "Karawang" במחוז "West Java" .
דגם "דייהטסו אילה" הושק ב-25 באוקטובר שנת 2012.
בשנת 2017 עבר הדגם מתיחת פנים.
באוגוסט 2018 הוצג דגם קונספט של "דייהטסו אילה טורבו GT" בתערוכת המכוניות הבינלאומית באינדונזיה .
דייהו BS/BM הוא אוטובוס בגודל בינוני מתוצרת יצרנית הרכב Zyle Daewoo Commercial Vehicle אשר מיוצר משנת 1997 ועד היום.
בין השנים 1997–1998 דגמי דייהו "BS/BM" יוצרו בקוריאה הדרומית, ומשנת 1999 דגמי "דייהו BS/BM" מיוצרים בווייטנאם.
בסיס החברה בעיר הנמל פוסאן בקוריאה הדרומית.
החברה הוקמה בשנת 2002 כיורשת המיזוג הקודמת, "חברת דייהו מוטור".
אוטובוסים אלו משמשים בעיקר לתחבורה ציבורית.
חברת "Daewoo Bus" הייתה בשותפות בשנת 2006 עם "GM Daewoo" (כיום "ג'נרל מוטורס קוריאה" חברת בת של ג'נרל מוטורס).
1 דלת כניסה / יציאה.
סדרות דגמי "דייהו רויאל" יוצרו בין השנים 1972–1993 בקוריאה הדרומית ברישיון אופל, חברת בת של ג'נרל מוטורס.
דור ראשון - יוצר בין השנים 1972–1978, פותח על בסיס דגם אופל רקורד D מתוצרת אופל
דור שני - יוצר בין השנים 1978 - 1993, פותח על בסיס דגם אופל רקורד E מתוצרת אופל
בשנת 1976 הדגם היה קרוי "Saehan Rekord"
בשנת 1978 דגם הדור השני היה קרוי "Saehan Royale"
"רויאל סלון" - יוצר מספטמבר 1980 - ספטמבר 1991. הורכב בדגם מנוע 1,979 סמ"ק שהשתדך לתמסורת אוטומטית - 3 מהירויות, הדגם הגיע למהירות שיא של 170 קמ"ש.
"Royale XQ" - יוצר מאוגוסט 1983 - 1987, בדגם הורכב מנוע 1,492 סמ"ק שהשתדך לתמסורת ידנית - 4 מהירויות.
הדגם הגיע למהירות שיא של 135 קמ"ש.
"רויאל פרינץ" - יוצר מיולי 1983 - יוני 1991, בדגם הורכב מנוע 1,897 סמ"ק, המפיק 86 כ"ס שהשתדך לתמסורת ידנית - 4 מהירויות.
הדגם הגיע למהירות שיא של 168 קמ"ש.
"Daewoo Imperial" - יוצר בין השנים 1989–1993. בדגם הורכב מנוע 2,929 סמ"ק שהפיק 181 כ"ס שהשתדך לתמסורת אוטומטית - 4 מהירויות.
הדגם הגיע למהירות שיא של 195 קמ"ש.
הדגם התאפיין: עם גג ויניל, בלמי "בוש" נגד נעילה, מכשור דיגיטלי, בקרת שיוט, מיזוג בקרת אקלים אוטומטי, חלונות חשמל, מנעולי דלתות חשמל, הגה כוח, מחשב נסיעה וריפודי עור.
דייהו FX212 סופר קרוזר הוא אוטובוס מתוצרת יצרנית הרכב Zyle Daewoo Commercial Vehicle אשר מיוצר משנת 2007 ועד היום.
סוג הנעה: מנוע הנעה אחורית.
כניסה באמצעות מדרגות (רצפה גבוהה).
דגם "דייהו FX212 סופר קרוזר" פועל בארצות: דרום קוריאה, וייטנאם ורוסיה.
חברת האם היה תאגיד וקונצרן הרכב דייהו.
דגם "דייהו טיקו" התבסס על דגם "סוזוקי אלטו" (דור שלישי, החל משנת 1988), מתוצרת יצרנית הרכב היפנית סוזוקי מוטור, שהוגדרה בקטגוריית כלי הרכב ביפן "Kei car" .
דגם "דייהו טיקו" שודרג ממנוע 547 סמ"ק של ה"סוזוקי אלטו" למנוע 796 סמ"ק.
יוצרה גרסה של הדגם בקוריאה הדרומית עם מנוע שתודלק בגז פחמימני מעובה.
מרחק בלימה במהירות 100 קמ"ש - 48.5 מטר (על כביש אספלט).
יצוא ושיווק דגם "דייהו טיקו"
"דייהו טיקו" יוצא לשווקים באירופה.
הדגם היה פופולרי מאוד במדינות כמו: רומניה, בולגריה, מקדוניה, צ'כיה, הרפובליקה הסלובקית, קרואטיה, סלובניה, הונגריה, אוסטריה ופולין.
הדגם יוצא לאמריקה הלטינית ושם הוא נקרא גם "דייהו פינו" (Daewoo Fino) בכמה שווקים.
דגם "דייהו טיקו" היה פופולרי במיוחד בפרו ובקולומביה.
דגם "דייהו טיקו" הופעל לשירותי מוניות בפרו.
סוגי מנוע: מנועי בנזין, מנוע גז פחמימני מעובה (LPG)
ברומניה יוצר הדגם על ידי "Automobile Craiova"
באוזבקיסטן יוצר הדגם על ידי "GM Uzbekistan"
בווייטנאם יוצר הדגם על ידי "GM Vietnam"
דייגו מרטין רוסי מרשליאן (נולד ב-5 במרץ 1998) הוא כדורגלן אורוגוואי, המשחק בקולומבוס קרו בעמדת הקיצוני.
דייגו רוסי נולד במונטווידאו שבאורוגוואי, והחל לשחק בנערים של קבוצת סולימאר כבר בגיל 6. הוא הפגין את יכולתו במועדון ותפס את תשומת ליבו של מועדון הפאר האורוגוואי פניארול, שם הצטרף לאקדמיה שלהם בגיל 12.
בגיל 14, רוסי היה מלך השערים בקבוצת פניארול עד גיל 14, שם היה מלך השערים בשנת 2012 עם 42 שערים ב-27 הופעות.
בשנה שלאחר מכן הצטרף רוסי לקבוצת הנוער של פניארול, שם רשם 25 שערים ב-17 הופעות.
בשנת 2014, הוא היה מלך השערים של הליגה האורוגוואית עד גיל 16, וכבש 17 שערים במחצית הראשונה של השנה.
ב-7 באפריל 2015, הוא הוזמן להתאמן עם הקבוצה הבוגרת של פניארול לראשונה, יחד עם חבריו מהקבוצה מתחת לגיל 17: סנטיאגו בואנו ופדריקו ואלוורדה.
הוא התחיל לשחק במועדון ב-16 בינואר 2016, כשהיה בן 17 בגמר גביע בנדס, שם עלה כמחליף בדקה ה-7 בניצחון 1 - 0 נגד סרו פורטינו.
ב-20 באפריל 2016, רשם רוסי את הופעתו הראשונה בגביע ליברטדורס, במשחק נגד קבוצת ספורטינג קריסטל הפרואנית.
ב-25 באפריל 2016, רשם רוסי את הופעתו הראשון במועדון נגד קבוצת אתלטיקו רנטיסטאס במסגרת ליגת העל האורוגוואית, לאחר שעלה מהספסל במקום דייגו פורלאן.
רוסי כבש גם את שערו הראשון באותו המשחק, שהסתיים בתוצאה 3 - 1 לטובת פניארול.
בסוף עונת 2015/2016, רוסי הורד לקבוצת המילואים בעקבות שינוי בהנהגה הניהולית, לאחר שהוא הופיע 6 פעמים במדי המועדון.
בעונת 2016/2017, הגיע רוסי עם קבוצתו למקום הראשון בליגת העל האורוגוואית, לאחר שרשם ב-42 הופעות, 11 שערים ו11 בישולים בכל המסגרות, בהיותו רק בן 19.
בחורף 2018, חתם רוסי בלוס אנג'לס האמריקאית כשרק הוקמה, בסכום של כ-2.5 מיליון אירו.
ב-4 במרץ 2018, רוסי עשה את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה ואף כבש שער אחד נגד סיאטל סאונדרס במחזור הפתיחה במסגרת הMLS.
ב-9 באוגוסט 2018, כבש רוסי שלושער במסגרת חצי הגמר של גביע ארצות הברית הפתוח, מול קבוצת יוסטון דינמו, המשחק הסתיים בהפסד של לוס אנג'לס בדו-קרב פנדלים (10:9), לאחר שהמשחק הסתיים בשוויון (3 - 3).
ב-6 באפריל 2019, במסגרת הMLS כבש רוסי שלושער נגד די.
יונייטד, כבשורותיה של היריבה שיחק ויין רוני.
המשחק הסתיים בניצחון של 4 - 0 לטובת לוס אנג'לס.
באותה העונה (2019), הגיע רוסי למקום ה-4 בטבלת הכובשים עם 16 שערים,ואף זכה עם קבוצתו במגן האוהדים.
ב-19 בפברואר 2020, הופיע לראשונה בטורניר ליגת האלופות של CONCACAF בסיבוב הראשון מול קבוצת קלאב לאון המקסיקנית.
ב-28 בפברואר 2020, כבש לראשונה את שערו הראשון במסגרת ליגת האלופות של CONCACAF בסיבוב השני נגד קלאב לאון.
לרוסי קיבל הגרין קארד שלו בפברואר 2019 .
מעמד זה גם מסייג אותו כשחקן ביתי בMLS.
רוסי הוא ממוצא איטלקי מצד אביו וממוצא ארמני מצד אמו.
ב-2018 הוא קיבל הצעה לשחק בנבחרת ארמניה.
אליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20: 2017
דייגו קרלוס סנטוס סילבה (בפורטוגזית: Diego Carlos Santos Silva; נולד ב-15 במרץ 1993) הוא כדורגלן ברזילאי המשחק בעמדת הבלם בקומו, בהשאלה מפנרבחצ'ה.
דייגו קרלוס החל את קריירת הבוגרים שלו במדי דספורטיבו ברזיל בעונת 2012/2013.
ב-1 בינואר 2013 עבר בהשאלה לסאו פאולו.
בתחילת עונת 2013/2014 הושאל לפאולסיטה.
מאוחר יותר הושאל למדוריירה וחזר לקבוצתו לאחר חודש.
ב-2 ביולי 2014 נמכר לאשטוריל והושאל לפורטו בספטמבר 2019, אך שיחק רק בקבוצת המילואים של המועדון ושותף ב-19 משחקים.
ב-יוני 2016 חתם בנאנט לחמש שנים עבור שני מיליון אירו.
ב-31 במאי 2019 חתם בסביליה לחמש שנים עבור 15 מיליון אירו.
בעונת 2019/2020 בליגה האירופית לקח חלק בזכייתה של סביליה בתואר.
ב-26 במאי 2022 חתם באסטון וילה מהפרמייר ליג.
ב-5 באוגוסט ערך הופעת בכורה בהפסד 0–2 לבורנמות'.
ב-3 בנובמבר 2020 זומן לנבחרת ברזיל לצמד משחקי מוקדמות מונדיאל 2022 מול נבחרת ונצואלה ונבחרת אורוגוואי בשל פציעותיהם של אדר מיליטאו ורודריגו קאיו.
דייה (באוקראינית: Дія, המדינה ואני) הוא שירות ציבורי אלקטרוני אוקראיני שפותח על ידי משרד השינוי הדיגיטלי של אוקראינה .
זהו יישום נייד למסמכים דיגיטליים ופורטל שירות לציבור.
אפליקציית דייה, שהושקה בשנת 2020, מאפשרת לאזרחים אוקראינים להשתמש במסמכים דיגיטליים בסמארטפונים שלהם במקום במסמכים פיזיים למטרות זיהוי ושיתוף.
פורטל דייה מאפשר גישה ליותר מ-50 שירותים ממשלתיים.
דייגו מאטוס ריביירו (בפורטוגזית: Diogo Matos Ribeiro; נולד ב-27 באוקטובר 2004) הוא שחיין פורטוגזי, אלוף העולם (דוחה 2024) במשחים ל-50 מטר פרפר ול-100 מטר פרפר.
סגן אלוף העולם (פוקואוקה 2023), זוכה מדליית ארד באליפות אירופה (רומא 2022), אלוף עולם לנוער (לימה 2022) ושיאן עולם לנוער במשחה ל-50 מטר פרפר.
אלוף עולם לנוער במשחה ל-50 מטר חופשי ובמשחה ל-100 מטר פרפר.
לריביירו קעקוע של מגן דוד באזור הקדמי של כתף ימין.
הוא התאמן בקבוצת בנפיקה ליסבון בהדרכתו של אנדרה וכיום בהדרכתו של אלברטו סילבה מברזיל.
במשחקי הים התיכון שנערכו באוראן, אלג'יריה בתחילת יולי 2022 הוא זכה בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא משחקים חדש של 23.38 שניות, לפני מטאו ריוולטה מאיטליה (23.59 שניות) וכריסטיאן גולומייב מיוון (23.61 שניות) ומדליית כסף במשחה ל-100 מטר חופשי בתוצאה של 49.02 שניות, שתי מאיות השנייה אחרי פיליפו מיי מאיטליה (49.00 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.40 שניות.
באליפות אירופה שנערכה ברומא באוגוסט אותה שנה הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 23.07 שניות, אחרי תומאס צ'קון מאיטליה (22.89 שניות) ומקסים גרוסה מצרפת (22.97 שניות).
כבר בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 23.24 שניות, אותו שיפר בשלב חצי הגמר והעמיד אותו על תוצאה של 23.18 שניות.
הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 52.28 שניות, בשלב חצי הגמר קבע שיא לאומי חדש של 51.61 שניות ועלה חמישי למשחה הגמר.
נוסף לכך, הוא סיים במקום תשיעי במשחה ל-100 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 48.52 שניות ובמקום 11 ביחד עם מירון חירותי מישראל בתוצאה של 22.07 שניות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 הוא זכה במדליית כסף במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי חדש של 22.80 שניות, אחרי תומאס צ'קון מאיטליה שקבע שיא לאומי חדש של 22.68 שניות ולפני מקסים גרוסה מצרפת (22.82 שניות).
נוסף לכך, הוא סיים במקום 13 במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.54 שניות ובמקום 16 במשחה שליים 4x100 מטר מעורב בשיא לאומי חדש של 3:35.63 דקות, כשחיין שלישי הוא שחה את סגנון הפרפר ב"זינוק שליחים" בתוצאה של 51.76 שניות.
כבר בשלב חצי הגמר הוא קבע שיא לאומי חדש של 51.30 שניות.
באולימפיאדת פריז סיים במקום 16 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.01 שניות.
במשחה ל-100 מטר חופשי סיים במקום 28 בתוצאה של 48.88 שניות.
באליפות אירופה בשחייה עד גיל 23 שנערכה בשמורין, סלובקיה ביוני זכה בשתי מדליות זהב ומדליית כסף.
מדליית זהב במשחה ל-50 מטר חופשי בשיא לאומי של 21.67 שניות.
במדליית זהב במשחה ל-50 מטר פרפר בתוצאה של 23.01 שניות.
מדליית כסף במשחה ל-100 מטר פרפר בתוצאה של 51.73 שניות.
באליפות העולם שנערכה בסינגפור ביולי סיים במקום רביעי במשחה ל-50 מטר פרפר בשיא לאומי של 22.77 שניות.
במקום 26 במשחה ל-50 מטר חופשי בתוצאה של 22.08 שניות.
דייגו ריקו סלגוארו (; נולד ב־23 בפברואר 1993) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת המגן השמאלי בחטאפה מהלה ליגה.
ריקו, יליד העיר בורגוס בקסטיליה ולאון, התחיל את הקריירה במערכת הנוער המקומית של המועדון המקומי בורגוס פרומסאס , שם שיחק בעמדות החלוץ והכנף.
ביוני 2011, הוא הצטרף לריאל סרגוסה והוצב בסגל הנוער.
ריקו ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בחודש דצמבר 2011. הוא שימש בעיקר כגיבוי בשתי העונות שלו בקבוצה, כאשר בעונה השנייה ירדה הקבוצה לליגה השלישית.
בקיץ 2013, ריקו עלה לסגל הראשי.
ב־10 בספטמבר הוא שיחק את משחקו הראשון כמקצוען, בהפסד חוץ 0–1 לדפורטיבו אלאבס בסיבוב השני של גביע המלך הספרדי.
הוא הופיע לראשונה בליגה השנייה ארבעה ימים לאחר מכן, ושיחק את מלוא 90 הדקות בניצחון הביתי 3–0 על טנריפה.
ב־19 בנובמבר, ריקו חתם על חוזה לחמש שנים להישארות במועדון.
הוא הבקיע את השער הראשון שלו כחודש לאחר מכן, בניצחון הביתי 2–1 על קורדובה.
ריקו הסכים לעסקה מקצועית חדשה ב־7 בינואר 2016, והפך לחבר מלא בהרכב הראשון.
ב־17 באוגוסט 2016, ריקו הצטרף למועדון לגנס בחוזה לארבע שנים תמורת שכר טרחה של מיליון אירו.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה חמישה ימים לאחר מכן, בניצחון החוץ 1–0 על סלטה ויגו.
ריקו כבש את שערו הראשון בלה ליגה ב־11 בספטמבר, בהפסד 2–1 לספורטינג חיחון.
ב־7 באוגוסט 2017 הוא הסכים להארכת החוזה עד 2021.
ב־24 ביולי 2018, ריקו הועבר למועדון האנגלי בורנמות' תמורת מחיר שלא פורסם, וחתם על חוזה לארבע שנים.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בפרמייר ליג ב־1 בספטמבר, ושיחק 90 דקות בתבוסה 0–2 לצ'לסי.
הוא התקשה לבסס באופן קבוע את מעמדו בקבוצה במהלך עונתו הראשונה במועדון, כשהוא רשם רק 16 הופעות בסך הכל בכל המסגרות; המאמן אדי האו אמר מאוחר יותר כי השחקן התמודד עם כמה מכשולים בהתאקלמות בליגה, כאשר מחסום השפה והמאבקים הפיזיים בליגה הם העיקריים שבהם.
המאמן הוסיף כי "יש לו את האיכות הטכנית ויש לו רגל שמאל מקסימה.
יש לו את היכולת לשחק בקבוצה".
לריקו הייתה התחלה הרבה יותר טובה בעונת 2019/2020; הוא ערך 14 פתיחות רצופות בהרכב עבור הקבוצה, החל מניצחון ביתי 3–1 על אברטון.
באוקטובר 2019, הוא נבחר לשחקן החודש של המועדון לחודש ספטמבר בסקר שנערך על ידי אתר המועדון, כאשר שיחק כל דקה בליגה וגם סיפק שני בישולים.
ריקו כבש את שערו הראשון במועדון ב־4 בדצמבר 2020, בניצחון 0–4 על בארנסלי.
ב־26 ביולי 2021, ריקו חזר לספרד והצטרף לריאל סוסיאדד, בחוזה לשנתיים, תמורת תשלום שלא פורסם.
ב-28 באוקטובר ערך את הופעתו הבכורה בקבוצה בהפסד 2–0 לסלטה ויגו.
ב-13 באוקטובר 2022 כבש את שערו הראשון בניצחון 3–0 על שריף טירספול בליגה האירופית.
ב-1 בספטמבר 2023 הושאל ריקו לחטאפה לעונה אחת.
ביולי 2024 חתם ריקו על חוזה קבוע בחטאפה.
דייגו קלווה הרננדס (בספרדית: Diego Calva Hernández; נולד ב-16 במרץ 1992) הוא שחקן מקסיקני הידוע בעיקר בזכות כיכבו בסדרת הטלוויזיה של דרמת הפשע "נרקוס: מקסיקו" (2021) ובסרט התקופתי "בבילון" (2022).
עליו הוא קיבל מועמדות לפרס גלובוס הזהב לשחקן הטוב ביותר - סרט מוזיקלי או קומדיה.
קלווה נולד ב-16 במרץ 1992, במקסיקו סיטי.
הוא למד בימוי ותסריט בבית ספר לקולנוע במקסיקו.
בתקופת לימודיו בבית הספר לקולנוע, הוא עבד כקייטרינג, מלביש, מפעיל מיקרופון בום ועוזר הפקה.
הוא ביים כמה סרטים קצרים לפני שהשתלב לגמרי במשחק.
קלווה קיבל את התפקיד הראשי הראשון שלו בשנת 2015 בסרט העצמאי "אני מבטיח לך אנרכיה" מאת הקולנוען חוליו הרננדס קורדון.
הסרט הוקרן בבכורה בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ה-68 של לוקרנו והוקרן בפסטיבל הסרטים הבין-לאומי בטורונטו 2015. הוא זכה בפרס השחקן הראשי הטוב ביותר יחד עם הכוכב שלצידו אדוארדו אליסאו מרטינס בפסטיבל הוואנה 2015 על תפקידו בסרט זה.
בשנת 2021, הוא הצטרף לצוות השחקנים של סדרת הטלוויזיה "נרקוס: מקסיקו", שם שגילם את ארתורו בלטרן לייבה.
בשנת 2022, הוא שיחק בתפקיד הראשי כמני טורס בסרטו של דמיאן שאזל "בבילון" יחד עם בראד פיט ומרגו רובי.
+שנה סרט תפקיד הערות 2015 אני מבטיח לך אנרכיה מיגל 2022 בבילון מנואל "מני" טורס 2023 בירד בוקס ברצלונה אוקטביו 2024 City of Dreams קרליטוסלהמר על אהבה הנריTBATradimentoהוגו
שנה סדרה תפקיד הערות 2018 האסיר אל רוביו 12 פרקים 2020 בלתי ניתן לעצירה ג'ושוע 8 פרקים 2021 נרקוס: מקסיקו ארתורו בלטרן לייבה 6 פרקים2024Midnight Familyמרכוסתפקיד ראשי; 10 פרקיםThe Secret of the Riverאריק7 פרקים2025Prison Cell 211חואן אולברה מיני סדרה, 6 פרקים TBA מנהל הלילה TBA צוות השחקנים הראשי (עונה 2)
דייגו חוסה קוֹנְדֶה אלקולדו (בספרדית: Diego José Conde Alcolado; נולד ב-28 באוקטובר 1998) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת השוער בקבוצת ויאריאל מהלה ליגה.
קונדה נולד במדריד והצטרף למחלקת הנוער של אתלטיקו מדריד בשנת 2007. הוא קודם לקבוצת המילואים לקראת עונת 2017/2018, וערך את הופעת הבכורה שלו ב-19 בנובמבר 2017 כשפתח בהרכב במשחק הליגה השנייה מול דפורטיבו פבריל.
לאחר שבילה את העונה כשוער המחליף מאחורי מיגל רומן, האריך קונדה את חוזהו עד 2021. ב-1 ביולי 2018 הוא הושאל לנבאלקארנרו מהליגה השלישית.
לאחר סיום תקופת ההשאלה שב לקבוצת המילואים.
ב-28 באוגוסט 2020 הושאל לעונה אחת ללגנס מהליגה השנייה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו ב-20 בספטמבר, כשפתח בהרכב בהפסד 1–2 מול דפורטיבו לוגו.
ביולי 2021 הצטרף לחטאפה מלה ליגה, תחילה כשוער שלישי תחת השוערים רובן יאנייס ודויד סוריה.
הוא ערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-4 בפברואר 2022, כשנכנס כמחליף במהלך המחצית השנייה בניצחון 0–3 על לבאנטה.
לאחר שנותר שוער שלישי תחת סוריה וקיקו קאסייה במהלך עונת 2022/2023, הוא שב ללגנס מהליגה השנייה ב-16 ביוני 2023 וחתם על חוזה לשנתיים.
כשוער ראשון הוא זכה בפרס ריקרדו זאמורה (פרס הניתן לשוער הטוב ביותר בעונה) לאחר שספג רק 27 שערים במהלך העונה וקבוצתו העפילה ללה ליגה כאלופת הליגה השנייה.
ב-2 ביולי 2024 חתם על חוזה לחמש שנים בוויאריאל מלה ליגה.
אחותו של קונדה, מריה, היא שחקנית כדורסל מקצוענית.
דייגו קופולה (באיטלקית: Diego Coppola; נולד ב-28 בדצמבר 2003 בבוסולנגו שבאיטליה) הוא כדורגלן איטלקי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת ברייטון אנד הוב אלביון מהפרמייר ליג.
קופולה גדל במחלקת הנוער של הלאס ורונה.
ב-15 בדצמבר 2021 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 3–4 לאמפולי במסגרת הסיבוב השני של הקופה איטליה לעונת .
ב-16 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בניצחון 2–4 על ססואולו במסגרת המחזור ה-22 לעונת 2021/2022.
ב-20 באפריל 2022 האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2027.
ב-17 ביוני 2025 חתם בברייטון אנד הוב אלביון.
קופולה שיחק בנבחרות הצעירות של איטליה.
בחודשים מאי ודצמבר 2022 זומן למחנות אימונים של נבחרת איטליה הבוגרת על-ידי המאמן רוברטו מאנצ'יני.
ב-12 בספטמבר 2023 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת איטליה עד גיל 21.
דייוויד אדינגס היה סופר פנטזיה אמריקאי הידוע בעיקר בשל עבודתו על סדרת הבלגריאד.
אדינגס נולד בספוקיין שבמדינת וושינגטון.
את רוב ילדותו עבר באזור מפרץ פיוג'יט.
בשנת 1954 רכש תואר ראשון במכללת ריד שבפורטלנד ובשנת 1961 קיבל תואר שני מאוניברסיטת וושינגטון.
לפני שפתח בקריירה ספרותית עסק אדינגס בשורה של עבודות, בהן שירות בצבא ארצות הברית, עבודה בחברת בואינג, לימוד אנגלית וזבנות.
ספר הבכורה של אדינגס, "שיא הציד", יצא לאור בשנת 1973. רומן זה, כמו כל יצירותיו המוקדמות, לא היה שייך לז'אנר הפנטזיה.
בשנת 1983 פרסם אדינגס את ספר הפנטזיה הראשון שלו, "חייל הנבואה".
הספר פתח את סדרת הפנטזיה העלילתית "הבלגריאד", שכללה חמישה ספרים, זכתה לפופולריות רבה והעניקה לאדינגס את פרסומו.
אדינגס פרסם מאוחר יותר סדרת המשך לבלגריאד, המלוריאן, וכן שלושה ספרים נפרדים נוספים המתרחשים בעולם שאותו יצר בבלגריאד.
בשנת 1989 פרסם אדינגס את הספר הראשון בטרילוגיית האלניום (שטרם תורגמה לשפה העברית), "כס היהלום".
בהמשך לטרילוגיה זו כתב את טרילוגיית ההמשך הטאמולי (שכן תורגמה לעברית).
החל משנת 2003 עבד אדינגס על סדרת פנטזיה חדשה, "החולמים".
ב-2 ביוני 2009, בגיל 77, דייוויד אדינגס נפטר.
ספרים במתרחשים בעולם של "הבלגריאד" ו"המלוריאן"
קורות בלגראת הקוסם (יחד עם לי אדינגס)
פולגרה הקוסמת (יחד עם לי אדינגס)
הקודקס הריבאני (תולדות כל העמים בעולם של הבלגריאד והמלוריאן) (לא תורגם)
דייוויד קרוקט , היה גיבור עם אמריקני מהמאה ה-19, ידוע בעיקר בשם דייווי קרוקט.
הוא שימש חבר בבית הנבחרים של מדינת טנסי וכיהן כחבר בבית הנבחרים של ארצות הברית.
שירת במרד הטקסני ונהרג בקרב אלמו.
לפי עדויות אחרות, גנרל סנטה אנה לקח בשבי כחצי תריסר משורדי קרב האלמו, ביניהם קרוקט, והוציאם להורג.
ג'ון ויין גילם את דמותו של קרוקט בסרט האלמו.
סלזניק היה מפיק קולנוע יהודי אמריקאי, אחד הגדולים ביותר של תור הזהב של הוליווד.
ידוע בעיקר כמפיק האפוס שובר הקופות "חלף עם הרוח", שזיכה אותו בפרס אוסקר.
כעבור שנה, זכה סרט נוסף שלו, "רבקה", בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר.
בכך היה למפיק הראשון, והיחיד עד כה, ששני סרטים שלו זוכים בפרס אוסקר לסרט הטוב ביותר שנה אחר שנה.
סלזניק נולד למשפחה יהודית בפיטסבורג שבפנסילבניה.
בנם של מפיץ סרטי ראינוע, לואיס סלזניק ופלורנס לבית זקס.
הוא למד באוניברסיטת קולומביה ועבד כמתלמד בחברה של אביו עד שזה פשט את הרגל ב-1923. כעבור שלוש שנים עבר סלזניק להוליווד, ובעזרת קשריו של אביו קיבל עבודה כעוזר עורך תסריט באולפני MGM.
בין השנים 1928 ל-1931 עבד בחברת הסרטים "סרטי פרמאונט", עד אשר עבר ל- "RKO Pictures" והחל לשמש כמנהל הפקה.
שנותיו באולפנים הללו היו פוריות, וכללו סרטים כ"חשבון הגירושין", "הוליווד באיזה מחיר?" ו"קינג קונג".
עוד בימי עבודתו ב- RKO הביא סלזניק לפריצתו הגדולה של ג'ורג' קיוקור כבמאי סרטים.
ב-1933 שב אל אולפני MGM כדי לבסס שם את יוקרתו בשנית כמפיק סרטים, ולסייע למפיק אירווינג תלברג, שסבל באותו זמן מבריאות לקויה.
מהקלאסיקות שוברי הקופות שהפיק באותה תקופה נמנים "ארוחת ערב בשמונה", "דייוויד קופרפילד", "אנה קרנינה" ו"בין שתי ערים".
אך סלזניק היה חסר מנוחה והשתוקק להיות מפיק עצמאי ולבסס חברת סרטים משלו.
ב-1935 מימש את מטרתו, וייסד את "Selznick International Pictures", שעבדה בשיתוף עם אולפני "יונייטד ארטיסטס", שעבדו אף הם באופן עצמאי.
הצלחותיו המשיכו עם סרטים כגון "בגנו של אללה", "השבוי מזנדה", "כוכב נולד", "אין דבר קדוש", "לורד פונטלרוי הקטן", "נועד לכל אחד", "אינטרמצו" וכמובן סרטו הידוע מכל, "חלף עם הרוח".
ב-1940 זכה באוסקר שני ברציפות, על הסרט "רבקה", שהיה סרטו ההוליוודי הראשון של הבמאי הבריטי אלפרד היצ'קוק.
סלזניק הביא את היצ'קוק מבריטניה לארצות הברית, ובכך הזניק את הקריירה של היצ'קוק מעלה.
לאחר "רבקה", סגר סלזניק את אולפניו, ולקח הפסקה לתקופה של שלוש שנים מהפקת סרטים.
בזמן זה עסק בפעולות כספיות.
בין השאר הוא הלווה לאולפנים אחרים רוויי ממון את השמות הגדולים ביותר שהיו תחת חוזה אצלו, כמו אלפרד היצ'קוק, אינגריד ברגמן, ויוויאן לי וג'ואן פונטיין.
כמו כן פיתח פרויקטים קולנועיים, אותם מכר לאולפנים הגדולים.
ב-1944 שב להפקת סרטים על ההצלחה הגדולה, "מאז שהלכת", לו גם כתב את התסריט.
הוא המשיך עם "בכבלי השכחה" ו"דיוקנה של ג'ני".
ב-1949 הפיק את "האדם השלישי" של קארול ריד, אולם לא קיבל קרדיט על כך.
לאחר "חלף עם הרוח" ניסה סלזניק לשחזר, ללא הצלחה יתרה, את ההצלחה הפנומנלית של הסרט.
הצלחתו הגדולה ביותר הייתה בסרט "דו-קרב בשמש" ב-1946, עם תקציב עצום וכוכבים מוכרים.
אף על פי שצילומי הסרט היו בעייתיים בגלל ריבוי הבמאים, הסרט הפך להיות הצלחה מסחררת ודורג כסרט השני המצליח ביותר לשנת 1946 בארצות הברית.
סלזניק בילה את מרבית שנות החמישים ברדיפה אובססיבית של הקריירה של אשתו השנייה, ג'ניפר ג'ונס.
סרטו האחרון כמפיק, "הקץ לנשק" משנת 1957 עם ג'ונס ורוק הדסון היה תחילת מחלתו של סלזניק, שגרמה לו לפרוש מהפקת סרטים.
קודם לכן, בשנת 1954 לקח הימור, שהתברר כמוצלח ביותר, ונכנס לעולם הטלוויזיה כשהפיק סרט טלוויזיה דוקומנטרי בשם "Light's Diamond Jubilee", שקבע היסטוריה כשהיה שידור הטלוויזיה הראשון ששודר בו-זמנית בכל רשתות הטלוויזיה.
ביוני 1965 נפטר סלזניק לאחר מספר התקפי לב שחווה, ונקבר בבית קברות פרטי בלוס אנג'לס, שם קבורים גם כמה משותפיו ומיריביו בעבר כמו הבמאים ויליאם ויילר, וינסנט מינלי וג'ורג' קיוקור והמפיקים האל ואליס ואירווינג תלברג.
שנה פרס סרט תוצאה1935ההפקה המצטיינתויוה וילה!
1935ההפקה המצטיינתדייוויד קופרפילד 1936 ההפקה המצטיינתבין שתי ערים 1937 ההפקה המצטיינתכוכב נולד 1938 פרס תלברג 1939 ההפקה המצטיינתחלף עם הרוח 1939 פרס תלברג 1940 ההפקה המצטיינתרבקה 1944 סרט הקולנוע הטוב ביותרמאז שהלכת 1945 סרט הקולנוע הטוב ביותרבכבלי השכחה
סר דייוויד פרדריק אטנבורו הוא אחד משדרני הטלוויזיה המפורסמים ביותר, חוקר טבע, וחלוץ בתחום סרטי הטבע.
כתב והציג שמונה סדרות הנוגעות בכמעט כל התחומים הקשורים לביוספרה של כדור-הארץ.
שימש כעורך שידורים ברשות השידור הבריטית (BBC) בשנות ה-60 וה-70 של המאה ה-20 וכמנהל בכיר ברשות.
אטנבורו גדל בבית הנמצא בתוך שטח הקמפוס של אוניברסיטת לסטר שאביו, פרדריק, היה נשיאה.
הוא הבן האמצעי מבין שלושה בנים.
אחיו הגדול היה השחקן והבמאי ריצ'רד אטנבורו.
במלחמת העולם השנייה הוריו אימצו שתי ילדות יהודיות פליטות מאירופה.
אטנבורו בילה את ילדותו באיסוף מאובנים ואבנים.
חיזוק לפועלו הוא קיבל בגיל 7 כאשר בת גילו שיבחה את ה"מוזיאון" שלו.
כעבור מספר שנים אחת מאחיותיו המאומצות העניקה לו גביש ענבר אשר בתוכו "יצורים פרה-היסטוריים".
כעבור 50 שנה יהווה גביש זה את המוקד לסדרה "מכונת הזמן הענברית".
אטנבורו התחנך בבית ספר לבנים בלסטר.
לאחר מכן ב-1945 זכה במלגת לימודים שאפשרה לו ללמוד באוניברסיטת קיימברידג', שם השלים תואר בגאולוגיה וזואולוגיה.
לאחר שסיים את לימודיו בשנת 1947 נקרא לשירות לאומי בצי המלכותי ושירת כשנתיים בצפון ויילס ובסקוטלנד.
בשנת 1950 נשא את אליזבת' א' אורייל לאישה.
נישואים אלו נמשכו עד למותה של אליזבת' בשנת 1997. לזוג שני ילדים, רוברט וסוזן.
לאחר שחרור מהצי המלכותי קיבל אטנבורו משרה כעורך ספרים מדעיים לילדים בחברת הוצאה לאור.
לאחר זמן קצר התפתח בעבודתו אך למרות זאת הגיש ב-1950 בקשה לקבלת עבודה כמפיק תוכניות דיבורים ברדיו.
אף על פי שלא קיבל לבסוף את העבודה הנחשקת, קורות חייו משכו את עינייה של מארי אדמס, מנהלת מחלקה קטנה ב-BBC שהייתה אמונה על שידורי טלוויזיה.
אטנבורו, כמו רוב הבריטים בני זמנו, לא היה בעל טלוויזיה וראה רק שידור אחד בחייו.
למרות זאת, הוא קיבל את הצעתה של מארי לעבור קורס הכשרה בן 3 חודשים.
בשנת 1952 התקבל באופן קבוע לרשות השידור הבריטית.
בתחילה מארי לא ששה להציגו בפני מצלמה מכיוון שחשבה ששיניו גדולות מדי.
בשל כך הוא הפך למפיק של מחלקת התוכן - מחלקה שעסקה בהפקות שאינן בנושאים בדיוניים.
ההפקות הראשונות שלו כללו את השעשועון "חי צומח או דומם?" וסדרה שעסקה במוזיקת פולק בהגשת אלן לומקס.
הנגיעה הראשונה שלו לסדרות טבע הייתה כאשר הפיק את המיני סדרה בעלת שלושת הפרקים "דפוס חיי החיות".
סדרה זו הציגה את החיות השוכנות בגן החיות של לונדון כאשר חוקר הטבע ג'וליאן האקסלי מתאר את יכולת ההסוואה ההרתעה והחיזור של החיות השונות.
במהלך הסדרה פגש אטנבורו את ג'ק לסטר - אוצר ביתן הזוחלים בגן החיות, וביחד החליטו להפיק סדרה העוסקת במסעות לאיסוף חיות.
התוצאה הייתה הסדרה "מסע חיפוש גן החיות" ששודרה לראשונה ב-1954. סדרה זו הונחתה על ידי אטנבורו בשל מחלתו של לסטר (שהיה אמור להנחותה במקור).
בין השנים 1965 ל-1969 אטנבורו תפקד כמפקח (עורך ראשי) ב-BBC2. בתקופתו הופקו הפקות רבות ומגוונות ששיקפו את אמונתו של אטנבורו ששידור ציבורי אמור להיות מגוון ככל שניתן.
ב-1967, תחת עריכתו של אטינבורו, הפך ה-BBC2 לערוץ הראשון באנגליה ששידר בצבע.
בשנים 1969–1972 שימש כמנהל התוכניות הראשי של ה-BBC, אך הוא דחה את ההצעה להיות המנהל הכללי של הרשות.
בשנת 2021 הגיע לוועידת האו"ם לשינוי אקלים בתור פרקליט העם (People's Advocate).
אטנבורו כתב, הפיק והנחה סדרות רבות העוסקות בידיעת הטבע.
הסדרות המפורסמות ביותר של אטנבורו בתחום סרטי הטבע הן "סדרת החיים".
טרילוגיה זו בוחנת את החיים מנקודת ראות טקסונומית, אקולוגית, ואבולוציונית.
סדרת החיים ממשיכה בסדרות המשך: "החיים במקפיא" (החיים באנטארקטיקה, 1993); "חייהם הסודיים של הצמחים" (1995); "חיי הציפורים" (1998); חיי היונקים (2002); ו"החיים בסבך" (העוסקת בחסרי חוליות יבשתיים, 2005).
"החיים בדם קר" עלתה לשידור ב-2008. מכלול סדרת "החיים" כוללת בשלמותה 74 פרקים.
בנוסף לסדרת החיים הפיק והנחה אטנבורו מספר הפקות קצרות יותר.
אחת מההפקות המוקדמות שלו שאינה קשורה לתחום מדעי הטבע הייתה "העין השבטית" סדרה העוסקת באמנות שבטית.
סדרות אחרות כוללות את "גן העדן הראשון" (1987) - סדרה עוסקת ביחסי האדם וסביבת החיים באזור הים התיכון, "העולמות האבודים, החיים הנכחדים" (1989) העוסקת בחקר המאובנים, "מצב הכדור" (2000) העוסקת בסיכונים ובמשברים הסביבתיים המאיימים על אקולוגית כדור הארץ.
אטנבורו הנחה מגוון סדרות משמעותיות לאורך השנים: ב-2001 הנחה את "הכוכב הכחול" העוסקת בחיים בים, ב-2003 הנחה את "עליית בעלי החיים", וב-2006 את הסדרה עטורת הפרסים "עולם מופלא" וגם את הסדרה עולם מופלא: העתיד המבוססת עליה.
באותה שנה הנחה את "Are We Changing Planet Earth?", סדרה העוסקת בהתחממות כדור הארץ.
בחלק מפרקי הסדרה מציג אטינבורו את הבעיות הקשורות להתחממות ופתרונות אפשריים.
ב-2009 שודרה הסדרה האירועים הגדולים של הטבע שכללה 6 פרקים, על שינויי העונות הגדולות בכדור הארץ.
ב-2013 הנחה סדרה בת 3 פרקים על איי גלאפגוס - "גלאפגוס 3D".
ב-2014 הנחה את סיפור החיים המתעדת את ההישרדות של מגוון בעלי חיים מצעירותם ועד לגיל הבגרות שלהם וקשיי ההורות שלהם.
ב-2015 הנחה סדרה על בעלי חיים מעופפים וב-2016 כתב והנחה סדרה על שונית המחסום הגדולה - "Great Barrier Reef".
בשנת 2017 הנחה את עולם מופלא 2, הממשיכה את "עולם מופלא", ואת הכוכב הכחול 2, סדרת ההמשך לסרט הכוכב הכחול המתעד את החיים בים.
בשנת 2019 הנחה את הסדרה של נטפליקס: כוכב הלכת המופלא ואת סדרת ה-BBC: שבעה עולמות, כוכב אחד.
בשנת 2020 יצר את סרט נטפליקס "על פני האדמה" (A Life on Our Planet) ובו מסר עדות אישית בקריאה להציל את כדור הארץ, הטבע והמגוון הביולוגי תוך סיכום 70 שנים כחוקר טבע.
בשנת 1975 הפיק והציג את סדרת הטבע לילדים "החיות המופלאות".
בסדרה זו חורג אטנבורו ממנהגו ועוסק בחיות דמיוניות השאולות מעולם האגדות והמיתולוגיה כגון גריפונים.
בשנת 1979 כתב ופרסם את הספר "Life on Earth" העוסק בסקירת התפתחות החיים (בעלי החיים והצומח) על פני כדור הארץ ומשלב בין סקירה כללית למתן דוגמאות מפורטות באמצעות סקירת בעלי חיים מסוימים.
ב-2018 פרסם מהדורה מעודכנת של הספר, שבה נכללים תיקונים ומחקרים עדכניים עם דגש על תגליות בתחום הפילוגנטיקה בעקבות התפתחות הגנטיקה המולקולרית ושימושה בחקר האבולוציה.
מהדורת 2018 של הספר מלווה בתצלומי צבע המרוכזים בשתי גלריות במרכז הספר.
הספר והמהדורה המעודכנת זכו לשבחים רבים.
החל משנת 1983 עוסק אטנבורו, בשיתוף עם הקרן העולמית לשימור חיות הבר (WWF), בהפקת מחזות זמר הנוגעים לענייני שמירת טבע.
בשנת 2010 הגיש סרט מפלצות מעופפות 3D.
בשנת 2022 יצא לאור בעברית ספרו על פני האדמה, (הוצאת רדיקל).
לאטנבורו תארים רבים שהוענקו לו במהלך חייו על פועלו.
תארים אלו ניתנו על ידי גופים רבים וחשובים הכוללים את מלכת אנגליה (תואר אבירות, חבר המסדר הוויקטוריאני המלכותי, ועוד) והחברה המלכותית (פרס פאראדיי).
הוענקו לו 32 תוארי דוקטור לשם כבוד מאוניברסיטאות בריטיות, יותר מלכל אדם אחר.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2025הקריין הטוב ביותרPlanet Earth: Asia
דייוויד אדווארד קלי הוא תסריטאי ומפיק טלוויזיה אמריקאי, זוכה פרס אמי לתסריט בסדרת דרמה.
קלי הפיק את סדרות הטלוויזיה: "הפרקליטים", "אלי מקביל", "שיקגו-הופ", "בוסטון ליגל", "בוסטון פאבליק", "סודות העיר", "דוגי האוזר", "האחווה של פולין, ניו המפשייר" ואחרות.
קלי החל את דרכו ככותב התסריט של הסדרה המשפטית פורצת הדרך "פרקליטי אל איי", אשר יצאה לאקרנים בשנת 1986 בהפקתו של סטיבן בוצ'קו ("בלוז לכחולי המדים", "NYPD Blue").
הרקע המשפטי הרחב של קלי, שהיה עד סמוך לכך עורך דין בבוסטון, סייע לו בבניית דמויות הסדרה.
לאחר העונה החמישית של פרקליטי אל.
איי, נטש קלי את הסדרה והפך למפיק עצמאי.
מאז הוא חתום על כמה מהסדרות המצליחות בטלוויזיה האמריקנית.