tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
כמו כן, הצטרף לפאנל הכדורגל של תוכנית הספורט "בוקר ספורט" עם סלוצקי ודומינגז בערוץ הספורט.
בשנת 2016 הקים עמותה ומועדון טניס בנתניה "גולדן טניס נתניה".
בשנת 2019 החל לשמש כפרשן כדורגל בערוץ הספורט בתוכנית "מגרש פתוח".
בשנת 2020 נבחר לתפקיד יו"ר איגוד הטניס בישראל לאחר שניצח בהתמודדות בבחירות את היו"ר המכהן ד"ר יוני ירום ואת איש התקשורת מודי פרידמן.
פרץ גדל בבת ים כבן למשפחה בת 4 ילדים.
אבי רובינשטיין (נולד ב-1959 בהוד השרון) הוא חידונאי, תשבצאי, פזמונאי ומחבר חידוני טריוויה מגוונים, מחבר ומתרגם ספרים.
הקים ומנהל את חברת "טריוויאר" המפיקה תכנים בנושאי שעשועוני טריוויה.
השתתף בשעשועוני טריוויה טלוויזיוניים רבים כגון "מי רוצה להיות מיליונר" ואף זכה כאשר השתתף בשעשועון הפופולרי "גלגל המזל" ששודר ב"ערוץ 2" בהנחייתו של ארז טל.
הוזמן להשתתף בשעשועון הטריוויה אחד נגד 100 בתפקיד של "ג'וקר" והצליח להגיע למקום של אחד מול 16 ובמרחק של 2 שאלות מהמיליון (₪).
זכה להיות בין חמשת הפיינליסטים בתחרות "הפרסומאי הנולד של ישראל", מתוך כ-500 סרטונים אשר הוגשו לתחרות שמטרתה הייתה לבחור את הפרסומת שתשודר בברייק הזהב, (הדקה היקרה בזמן צפיית השיא שלפני הכרזת הזוכה בגמר כוכב נולד 5).
הקמפיין נוהל על ידי משרד הפרסום "שלמור אבנון עמיחי/Y&R" בשיתוף עם חברת "Y&R אינטראקטיב", "עלית מזון" היא זו שהשקיע במהלך.
שיא נוסף היה שלמעלה מחצי מיליון גולשים צפו בסרטונים באתר קשת.
ביולי 2005 פיתח ופרסם את שעשועוני ה"סודוקוד" למבוגרים וה"סודוקיד" לילדים שהם מין "סודוקו" משודרג הכולל משבצות מודגשות שבתוכן מוצפן מושג שיש לגלותו בעזרת טבלת קודים.
ערך ותרגם את סדרת ספרי "לוגי-קל" הכוללת את ארבעת הספרים: "חטיפי מוח", "כוח למוח", "אתגר למוח" ו"אימון מוח" המשלבים בתוכם חידות, מבוכים ואתגרי חשיבה.
חוברות נוספות בנושא טריוויה שחיבר והוציא לאור הן "אות משמים", "ריבועים משעשעים" וחוברות רבות נוספות.
במהלך שנת 2008 חיבר את סדרת החוברות "חושבים מדע" המלווה את ספרי הלימוד "מדע בעידן טכנולוגי" המאושרים על ידי משרד החינוך, סדרת חוברות המהווה מעין מיני מהפכה בשיטת הלימוד בכך שהיא מאתגרת את החשיבה של התלמידים ומאפשרת להם לתרגל ולהטמיע את חומר הלמידה בדרך קלילה ומשעשעת.
חיבר את סדרת החוברות "חכמים בקיץ", תשבצים וחידונים לחזרה על פרקי לימוד נבחרים בשפה, בחשבון, במדעים ובמקרא, בהוצאת "רכס פרויקטים חינוכיים בע"מ".
באפריל 2008 יצא לאור ספרו "טריוויה ישראלית" העוסק בשאלות טריוויה.
השאלות הן במגוון קטגוריות כגון: אישים, נופים ואתרים, מסורת וחגים, מוזיקה, טלוויזיה, קולנוע, ספרות, אמנות, תיאטרון וספורט ומתפרשות על פני תקופה רחבה.
הוזמן להשתתף בפינה ה"מיתולוגית" "רגע של עברית" אשר שודרה לכבוד יום העצמאות ה-60 למדינה (הפינה משודרת ברשת ב' של "קול ישראל") שם רואיין כחידונאי ותשבצן ישראלי ונשאל לגבי מקצועו ובנושא התפתחותם ותרומתם של תשבצים, חידונים ושעשועונים למיניהם לשפה העברית החל מקום המדינה ועד ימינו.
מסוף שנת 2009 החל לחבר תשבצים למגזין "פנאי פלוס" ומתחילת 2010 לעיתון היומי "ישראל פוסט".
הוציא לאור חוברות תשבצים ייעודיות לחברות וארגונים גדולים כגון "ישראייר", "אגד", "קלאב הוטל" ו"בית חולים השרון", החוברות מחולקות חינם לרווחת הנוסעים, הנופשים והמאושפזים.
חיבר תשבצים עם תכנים לימודיים אשר הוכנסו לספרי המיקוד שהם ספרים להכנה לקראת הבגרות תש"ע במקצועות ספרות, תנ"ך, היסטוריה, אנגלית ועוד.
הדריך והעביר חוגי מדע והעשרה לתלמידים בבתי ספר בעזרת תשבצים וחידונים שחיבר לשם כך, באוגוסט 2022 בחסות חברת המים של הוד השרון חיבר אבי תשבץ ענק בנושא תוכני העיר, התשבץ מעטר את החומה שמקיפה את מגדל המים שבמגדיאל הוד השרון.
באוגוסט 2012 יצא לאור ספרו "טריוויה לביטחון ישראל", בספטמבר 2016 יצאה לאור חוברת פעילויות לילדים בשם מד"א פנדה" המכילה תשבצים וחידוני טריוויה שאותה חיבר עבור מגן דוד אדום.
במרץ 2018 יצא הדואט השלישי בשם "ואני לצידך" בביצועם של שולה חן ובנה איתמר קורן, מילים: אבי רובינשטיין, לחן: אריה ברקוביץ'.
באפריל 2018 יצא הדואט הרביעי בשם "תפרגן" בביצועם של דקלון ונכדו אלחי, מילים: אבי רובינשטיין, לחן אריה ברקוביץ', לימים השיר "תפרגן" הפך לריקוד עם רשמי שאותו רוקדים בארץ ובקהילות רבות בעולם.
באוקטובר 2018 יצא הדואט החמישי בשם "תמיד מחוברים" בביצועם של ניסים סרוסי ובתו אודרי, מילים: אבי רובינשטיין, לחן אריה ברקוביץ'.
באוקטובר 2020 בעיצומו של סגר הקורונה השני חיבר את השאלות לחידון הסגר המשפחתי הגדול "קפסולת המוחות" של ynet בשיתוף תאגיד המיחזור אל"ה.
בתאריך 2.2.22 במסגרת הפרויקט "כשיר לעליה" (שירים שתורגמו ועשו עלייה) שיזם אבי, יצא לאור הסינגל "גשם על ראשי" בביצועה של הזמרת המופלאה רוחמה רז, מדובר בתרגום לעברית על ידי אבי רובינשטיין לשיר Raindrops keep falling on my head של המלחין האגדי Burt Bacharach ו-Hal David.
בסוף פברואר 2020 במסגרת הפרויקט של אבי "צלילים שבים" (שירים חדשים עם קונוטציה לשירים ישנים של אותו זמר) יצא לאור הסינגל "כבר לא ילדונת" בביצועו של עוזי פוקס, מילים: אבי רובינשטיין, לחן: אריה ברקוביץ'.
בינואר 2023 יצא לאור סינגל נוסף בשם "רוקדת בחלום" בביצועה של הזמרת הוותיקה מיכל טל, מילים ולחן: אבי רובינשטיין.
ביוני 2023 יצא לאור שיר חדש נוסף בשם "הדברים הקטנים" בביצועה של הזמרת רוחמה רז, מילים ולחן: אבי רובינשטיין.
באוגוסט 2024 הוקלט ויצא לאור שיר חדש נוסף בשם "אתה כאן איתי" בביצועה של הזמרת מיכל טל, מילים: אבי רובינשטיין, לחן: נטלי טריפונוב, שיר שכתב אבי שאיבד את אחיו האהוב יוסי רובינשטיין בסמוך ל-7 באוקטובר 2023 ובהשראת הימים הקשים מאוד הללו שחוותה כל המדינה.
בפברואר 2025 הוזמן להתראיין בתוכנית "הדבר הבא" בהנחיית דני רופ בערוץ 10, בנושא קבוצת "טמונה בתמונה" שאבי הגה והקים בפייסבוק כחלוץ בחיבור חידות היגיון בעזרת בינה מלאכותית (AI), קבוצה שבה משתתפים המון מכורים לנושא שנהנים בניסיון לפתור חידות היגיון יומיות מרהיבות.
בספטמבר 2025 הוקלט ויצא לאור שיר חדש נוסף בשם "ניגון חייך" בביצועה של הזמרת מיכל טל, מילים: אבי רובינשטיין, לחן: נטלי טריפונוב.
אבי פילוסוף (נולד ב-11 בדצמבר 1946) הוא עורך דין ומנהל ישראלי, שותף במשרד עורכי דין גורניצקי ושות'.
נולד בתל אביב לדוד וויקי פילוסוף יליד יוון ולאם ילידת תוניס.
בנערותו היה מתופף בלהקת קצב.
בוגר גימנסיה הרצליה ובעל תואר ראשון במשפטים מאוניברסיטת תל אביב.
עבד בחברת ישפאר, יבואנית סוני.
בסוף שנות ה-60 נישא לבת כיתתו בגימנסיה תמרה (תמי) פרומצ'נקו, בתו של הבעלים דאז של חברת עלית, אבא פרומצ'נקו.
עבד כ-14 שנה בחברת עלית, ובשנת 1980 מונה למנכ"ל החברה, וכיהן בתפקיד עד 1986. בכניסתו לעלית, נתנה החברה חסות לקבוצת הכדורגל בני יהודה תל אביב, ופילוסוף כיהן בה כיו"ר במהלך 10 שנים.
כיהן בדירקטוריון התעשייה האווירית (1985–1989) יו"ר דירקטוריון הבורסה לניירות ערך בתל אביב (1995–1996), יו"ר ומנכ"ל חיפה כימיקלים (1997–2008).
לאחר גירושיו מתמרה פרומצ'נקו התחתן עם דליה רבין, והתגרש ממנה ב-2004. פילוסוף נשוי בשלישית ליוכי שטן.
במאי 2018 מונה לדירקטור בידיעות אחרונות.
פילוסוף אב לבת מאשתו הראשונה.
אבי פניני (נולד ב-28 באוקטובר 1946) הוא שחקן, מדבב וקומיקאי ישראלי.
שני הוריו עלו לישראל מקישינב במולדובה, (כל אחד בנפרד) בהיותם בגיל שתים עשרה.
אביו רצה להיות שחקן, בהיותו בן תשע עשרה היה סטטיסט בהבימה ואחר-כך עזב את המקצוע.
אבי פניני נולד וגדל בתל אביב, תלמיד בית החינוך ע"ש א"ד גורדון.
היה ילד בעל הפרעות קשב וריכוז ונשאר כיתה, בעקבות זאת פיתח את כישוריו החברתיים והפיזיים ולמד להצחיק.
הוא למד בתיכון החקלאי בכפר הנוער כפר גלים, בו השתתף בחוג הדרמטי.
התגייס לגרעין הנח"ל "גדיש", גרעין מטעם הפנימיה החקלאית בה למד, הלך לקורס מ"כים ואחר-כך לקורס קצינים, שירת כקצין במחנה שבטה.
במלחמת ששת הימים נלחם באום כתף, נלחם גם במלחמת יום הכיפורים, בה נפצע.
הוא בוגר בית צבי, מחזור ט' וסיים ב-1971. בין כיתתו היו דב רייזר ורוברט הניג.
בשנה הראשונה ללימודיו ניהל את בית צבי אברהם אסאו, בשנייה יורם קניוק ובועז עברון ובשלישית בועז עברון.
מייד עם סיום לימודיו הציע לו מייקל אלפרדס עבודה בהצגה "חמורים" בתיאטרון חיפה, אחרי שראה את פניני בתפקיד קטן בהצגה של מולייר בבית צבי.
המחזה "חמורים" הוא פרי עטו של פלאוטוס, בו גילם את דמותו של מילוס גלורזיוס, החייל הרברבן.
במקביל השתתף בקבוצת תיאטרון שנקראה "אסקוריאל", בהנהגת יעקב רז (כיום פרופסור למזרח אסיה), במסגרתה שיחק במחזה "אסקוריאל", אותו ביים רז ובהפקת "הנסיך הקטן למבוגרים", בבימויו של אלכס קלצ'קין.
לאחר שנה בתיאטרון חיפה נסע לשנה ללונדון לצורך התרשמות מהתיאטרון האנגלי, שם ראה תיאטרון בצורה אובססיבית והשתתף במספר סדנאות.
בשלהי 1972 הציע לו מייקל אלפרדס, מנהלו האמנותי של תיאטרון החאן להצטרף ללהקת החאן, בה שיחק פניני במשך עשר שנים, כולל בתקופתו של אילן רונן, שהחליף את אלפרדס.
באותה עת התגורר בירושלים, שם התחתן ונולדו ילדיו.
התפקיד איתו פרץ היה פנטלונה בהצגה "משרתם של שני אדונים", בבימויו של אלפרדס ב-1974. הוא שיחק בתפקיד רוזנקרנץ בהצגה "רוזנקרנץ וגילדנשטרן מתים" (1978), פרי עטו של טום סטופארד.
הוא שיחק בהצגה "שבעת הקבצנים" (1979), עיבוד של הבמאי יוסי יזרעאלי לרבי נחמן מברסלב.
ההצגה הייתה בלי במה, הקהל ישב על מזרנים, השחקנים הסתובבו בין האנשים, דיברו אליהם ונגעו בהם.
שיחק בתפקיד הראשי של צ'ונקין בהצגה "הרפתקות החייל איבן צ'ונקין" (1980), חייל דמוי שוויק (מתוך הספר "החייל האמיץ שוויק") במלחמת העולם השנייה.
גילם את דמותו של השודד בהצגה "רשומון" (1980) בבימויו של יעקב רז.
שיחק בתפקיד הראשי בהצגה "וולפונה" (1982).
הוא גילם את דמותו של מוסקה משרתו של וולפונה, תפקיד פיזי מאוד, במסגרתו לא ירד מהבמה.
ב-1983, עזב את החאן, עבר להתגורר בתל אביב הפך לשחקן פרילאנסר ושיחק בתיאטראות שונים.
בשנות השבעים שיחק לראשונה בטלוויזיה בתפקיד המורה לספורט בסדרה "חדר מורים" בערוץ הראשון.
הוא מהמנחים הראשונים של "זהו זה!", עוד לפני שהתוכנית התגבשה לתוכנית סיפור.
ובהמשך, שב ל"זהו זה!" בשנות השמונים והנחה פינה בנושא מוזיקה קלאסית שבה גילם בן של כל מיני מלחינים כמוצארט ובטהובן.
בסרטו של חיים בוזגלו "עונת הדובדבנים" (1991), גילם את דמותו של יוסל'ה, קצין דתי שנהרג ממטען צד.
הוא שיחק בכמה טלנובלות, בהן "זהב של שוטים", אופרת הסבון הישראלית הראשונה, לצידם של איילת מרגלית ואלכס אנסקי, גילם את דמותו של עמיקם חורש ב"רמת אביב גימל", וגילם את מיכאל מאירי ב"לחיי האהבה", ואת דמותו של שוקי ב"בנות הזהב".
בסדרת הילדים "אדומות" (2004) גילם את דמותו של איש העסקים אושיק דגים.
ב-1997 יצא לאקרנים סרטו של נדב לויתן "אין שמות על הדלתות".
פניני גילם את דמותו של ישראל, מפגר המרותק לכיסא גלגלים, שאביו קובה (מוסקו אלקלעי) מגלה בערוב ימיו את אהבתו לבנו.
הסרט עסק בקיבוץ בן ימינו ותיאר שלושה סיפורים מקבילים; שיחקו בו גם חוה אלברשטיין, מאיר סויסה ודני בסן.
פניני היה מועמד על תפקידו בסרט לפרס אופיר לשחקן המשנה.
ב-1998 שיחק בהצגה "פטרה" פרי עטו של יהונתן גפן בתיאטרון הקאמרי.
הוא גילם את דמותו של זאביק, חלק מחבורת גברים שמחליטים לשחזר את המסעות לפטרה.
ב-2001 שיחק בקאמרי בהצגה "ליזיסטרטה 2000", עיבוד של ענת גוב לאריסטופאנס.
הוא גילם את דמותו של זיינידס, מפקד צבא אתונה.
באותה שנה שיחק בסרט הטלוויזיה "שרמן בחורף".
במקביל לתיאטרון הרפרטוארי שיחק במספר הצגות פרינג', בהן "סינים סינים" בבימויו של ניקו ניתאי בתיאטרון הסימטה ו"סטיות מיניות בשיקגו", בבימויו של יורם פורת, ביחד עם משה איבגי.
פניני שיחק בסרטה הקצר של נעמי לבארי "ליל גיוס" (2004), עליו זכה בפרס שחקן השנה במסגרת סרטי גמר מחזור 2005 סם שפיגל.
בסרט גילם את דמותו של יואב וגנר, פציפיסט שבנו (ידידיה ויטל) עומד להתגייס בתוך יממה לצבא והוא מנסה לשכנע אותו שלא יעשה זאת.
הסרט גם זכה בציון לשבח בפסטיבל הסרטים טרייבקה בניו יורק.
באותה השנה גילם את האלוף בר בכמה פרקים בטלנובלה "השיר שלנו".
ב-2010 הצטרף פניני שוב ללהקת החאן.
ושיחק בהצגה "מולי סוויני" פרי עטו של בריאן פריל.
בה הוא גלם את דמותו של דוקטור רייס, מנתח עיניים בעל שם שירד מגדולתו ונהפך לאלכוהוליסט.
בחאן שיחק גם ב"גן הדובדבנים" של צ'כוב.
בתפקיד גאספאר רודריגס בן ישראל, פרנס הקהילה ב"ירושלים החדשה", ובהצגה "החולה המדומה" של מולייר.
שיחק בשלוש הצגות ילדים משולבות עם סרטים בסינמטק תל אביב: "עורכים בקרקס" (עם מיקי קם), "שקט מצלמים" (עם שרי צוריאל) ו"ככה זה בסרטים" (עם אורי גוטליב).
החל מ-1996 ועד 2014 הופיע פניני במופע יחיד לנוער בתיכונים, שנקרא "פניני תיאטרון", אותו יצר וביים.
המופע מורכב מקטעים שכל אחד מהם מספר על משהו בעולם התיאטרון והמשחק.
עד היום עשה כאלף הצגות.
במשך יותר מעשרים שנה דיבב פניני סרטים וסדרות מונפשים רבים, כאשר המפורסמים בהם הוא הדחליל מהאנימה "הקוסם מארץ עוץ", תניני התנין בסדרת הטלוויזיה "תניני התנין", בנזאי הצבוע בסרט "מלך האריות", באגס באני, ודאפי דאק, ב"לוני טונס", פשעוני בסדרת הטלוויזיה "איפה אפי?" ודמויות רבות באנימה "אגדות האחים גרים".
ב-2012 הופיע פניני בהצגה "חופרים" בתיאטרון תמונע, לצד דני מוג'ה ואורי אברהמי, שני חבריו הטובים ביותר.
המחזה הוא פרי עטו של אברהמי ובבימויו של אלדד זיו, מספר על שלושה שחקנים מזדקנים בתפקידים קטנים שלקחו מהם את חדר ההלבשה וזורקים אותם למחסן.
אחד מהם דיכאוני, השני אלכוהוליסט והשלישי פעלתן ומתלונן על הידרדרותו של התיאטרון.
בעקבות פוסטים שפורסמו על ידי כמה נשים בפייסבוק שהוטרדו מינית על ידי פניני וזאת לאחר שפורסמה כתבה על השחקן שפרסמה תמר קפלנסקי בעיתון הארץ, הוחלט כי פניני לא ישתתף בהצגה "תירה בי וזהו" שמוצגת במסגרת פסטיבל הקומדיה ע"ש קישון.
פניני מצדו קיבל על עצמו אחריות מלאה על העוול שגרם ומסר התנצלות מעומק הלב, ואף הביע רצון לשלוח מכתב התנצלות למתלוננת, דבר שהיא דחתה.
עוד מסר שלא עבר שום עבירה.
אבי פניני נשוי לרחל, סוכנת נסיעות וציירת; הם הורים לנועה פניני – שחקנית ותסריטאית ולתום פניני – אמן וידאו ארט ומיצג החי בניו יורק.
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 20 בדצמבר 1997 התאומים מוונציה הדוטורה באלאנזוני, פרקליט בולונזי שגר בוורונה קרלו גולדוני מיכאל גורביץ' מרד הימאים נולה צ'לטון
שנה הצגה תפקיד מחזאי במאי 27 בנובמבר 1971 חמורים מילוס גלוריוזיס על פי פלאוטוס מייקל אלפרדס
מנחה הטלוויזיה החינוכית חדר מורים המורה לספורט ערוץ 1
שנה סרט תפקיד בית ספר במאי פסטיבלים ופרסים 2004 ליל גיוס יואב וגנר סם שפיגל נעמי לבארי פניני זכה בפרס השחקן המצטיין.
הסרט הוקרן בלמעלה מ-40 פסטיבלים בינלאומיים ונבחר לאחד מ-20 הסרטים הטובים בכל הזמנים של סם שפיגל
אבי פרץ (נולד ב-9 בדצמבר 1966) הוא זמר, מלחין ויוצר ישראלי במוזיקה הים-תיכונית.
פרץ נולד וגדל בבת ים כבן בכור ולו ארבעה אחים קטנים.
סבו שמעון לוי היה פייטן מפורסם במרוקו.
מגיל צעיר פרץ למד לנגן על קלידים, ובגיל 13 החלה הקריירה המוזיקלית שלו.
בשנת 1993 הגיעה פריצתו הגדולה עם השיר "קשה לי" (מילים ולחן: דני שושן), שהפך ללהיט ענק תוך זמן קצר.
באמצע השנה הוציא את אלבום הבכורה שלו, "גלגל הזמן", שממנו בלטו גם החידוש ל"שיר אהבה ישן ("אניטה וחואן") ו"יום ועוד יום" (מילים ולחן: גבי דהאן) האלבום זכה להצלחה גדולה, נמכר במאות אלפים והסינגלים שקידמו אותו הושמעו רבות בתחנות הרדיו.
ניסים בן חיים הפיק את האלבום, ומנחם (מיכי) חייק עיבד את השירים באלבום.
בסוף שנת 1993 הוציא את אלבומו השני, "אליך", שהצליח אף הוא.
השירים הבולטים ביותר מהאלבום היה חידוש לשירו של אריס סאן "זוג או פרט" ("ערב ערב"), "אלפי אותי" וכן "אמור אמורה" (מילים ולחן: דני שושן).
אושר כהן, מיכי חייק ויניב שושן עיבדו את שירי האלבום.
באותה שנה, בעקבות פתיחתה של התחנה המרכזית החדשה בתל אביב, הקליט פרץ בדואט עם מרגלית צנעני את השיר "התחנה המרכזית" (מילים: יואב גינאי, לחן: יוני רועה, עיבוד: אריה ברקוביץ').
בשנת 1995 יצא אלבומו השלישי "לך שרתי", בו בלטו שיר הנושא (מילים ולחן: דני שושן), "ישנה עיר" (מילים: יהודה אופן, לחן: אלי קניאל) שבמקור שייך לנועם קניאל וחודש על ידי מס' זמרים בז'אנר הים תיכוני כמו אוריאל שלומי ומשה הלל, וחידוש ל"שירו של שפשף", שביצע במקור מאיר בנאי.
בנוסף נכללו באלבום קטעי בונוס, שירים מהופעות, ורמיקס לשיר "קשה לי".
בשנת 1999 הלחין וביצע את שיר האליפות של קבוצת הכדורגל הפועל חיפה "אדום עולה עולה" (מילים: אהוד מנור, עיבוד: קובי אושרת ואבי פרץ)
בשנת 2001 יצא אלבומו "כל פעם מחדש".
מתוך האלבום הזה יצאו השירים "שוב לשוב" שכתב יוסי גיספן, הדואט עם הזמר אוריאל שלומי "אהובה" ו"כל פעם מחדש" (בשניהם - מילים: רחל שפירא), שהגיע למקום השני בפסטיבל הזמר, שחזר באותה שנה באופן חד פעמי.
בניגוד לאלבומיו הקודמים, באלבום זה עיבד פרץ את כל השירים.
תשעה מתוך עשרה לחנים נכתבו על ידיו.
פרט לביצוע שירים, פרץ גם כתב שירים לאמנים רבים, ביניהם מרגלית צנעני ואלי לוזון.
בשנת 2004 יצא השיר "לך" שכתב יוסי גיספן והלחין פרץ בעצמו, וזכה להצלחה.
בשנת 2006 חמש שנים לאחר אלבומו הקודם, הוציא פרץ את הסינגל "קטנטנה" (מילים: יוסי גיספן), שאותו גם הלחין ועיבד.
השיר זכה להצלחה בערוץ 24 ובתחנות הרדיו.
במרץ אותה שנה הוא השתתף בקדם אירוויזיון עם השיר "בואו נרקוד" (מילים: אבי פרץ, דורון אלימלך, שרון אביחלק, לחן: עדי לאון, עיבוד: דורון אלימלך ושרון אביחלק) שזכה במקום האחרון.
בשנת 2012 הוציא סינגל בשם "קיץ אמיתי" כהכנה לאלבום אולפן שתכנן להוציא.
באותה שנה כתב והלחין פרץ לאומן דודו דרעי את השיר "שמחת חיים", שנחשב ללהיט במוזיקה הים תיכונית הדתית.
בשנת 2016 הפיק והלחין לדודו דרעי את הסינגל "בואי בשלום כלה".
ב-18 בדצמבר 2020 הוציא את השיר "הולכת לאיבוד" שכתבו והלחינו אבירם דרעי ומייק צ'זנה, לעיבוד והפקה מוזיקלית של בנו שימי פרץ.
פרץ נשוי ליעל, אב לארבעה בנים, וסב.
אבי רואה (נולד ב-14 בינואר 1954) הוא איש ציבור ישראלי המכהן כראש המועצה המקומית שער השומרון.
בעבר כיהן כראש המועצה האזורית מטה בנימין בשנים 2007–2018, יו"ר מועצת יש"ע בין 2013–2017 וכעוזר שר הביטחון להתיישבות בין השנים 2019–2021. נמנה עם מייסדי היישוב כוכב יעקב.
רואה נולד בשנת 1954 בתוניס.
הוא עלה לישראל עם משפחתו בשנת 1956. המשפחה התגוררה בעכו.
הוא למד בישיבת בני עקיבא פרחי אהרון בקריית שמואל, חיפה.
את שירותו הצבאי עשה בגדוד 890 של הצנחנים וסיים את שירותו בתפקיד פיקודי (סמ"פ).
במילואים שירת כמפקד חבל בנימין בדרגת רב-סרן.
לאחר השירות הצבאי יצא ללימודים גבוהים בטכניון וסיים כמהנדס אווירונאוטיקה.
עבד שתים-עשרה שנה בתעשייה האווירית במחלקה לאווירודינמיקה ולפיתוח כלי טיס, ולקח חלק בפיתוח כלי טיס, ביניהם נטל חלק בפרויקט הלביא.
בשנת 1982 התחבר לקבוצה של יוצאי עכו שבקשו להצטרף לקרני שומרון ולהתנחלות אחרת, אך נדחו על ידי ועדת הקבלה.
בשנת 1984 היה בין מקימי ההתנחלות כוכב יעקב ובמשך שנים שימש כיו"ר מזכירות היישוב וכנציג היישוב במליאה של מועצה אזורית מטה בנימין.
בשנת 1994 הצטרף רואה לצוות העובדים של תנועת ההתיישבות "אמנה" - תנועת ההתיישבות של גוש אמונים - בהנהגתו של זאב חבר (זמביש).
במשך שמונה שנים שימש כרכז יישובי בנימין ב"אמנה' והיה אחראי להקמתם, פיתוחם וקידומם של היישובים בתחום מועצת בנימין.
בשנים האחרונות כיהן גם כראש מנהלת היישוב תל ציון כוכב יעקב.
בשנת 2002 מונה על ידי פנחס ולרשטיין, ראש מועצת מטה בנימין דאז, לשמש כסגנו לענייני יישובים.
ב-2007 נבחר לראשות המועצה האזורית מטה בנימין.
פעל לחיבור חבל בנימין לירושלים, על ידי פתיחת צירים חדשים וטיפול בפקקים במחסום חיזמא.
כן עסק רבות בקידום ההתיישבות הצעירה.
בראיון שנתן בנובמבר 2007 לעלון מעייני הישועה טען רואה כי הוא "לא מקבל כל ניסיון לפרק מאחזים.
הגענו לארץ ישראל כדי ליישב ולפתח אותה.
אם צריך להזיז מישהו זה את הערבים ולא אותנו.
בכל משא ומתן עם המדינה, עמדת הפתיחה שלנו היא שצריך להכשיר את כל המאחזים.
כל מאחז נמצא על מקומו מסיבה מהותית".
בשנת 2008 חתם שלא כדין על היתר לבניית מתקן טיהור שפכים עבור ההתנחלות עפרה.
המתקן נבנה על אדמה פרטית של תושבים מהכפר עין יברוד.
ב-2016 הגיעה הפרקליטות להסדר מותנה עם רואה ועם קודמו בתפקיד, פנחס ולרשטיין.
על פי ההסדר הודו השניים בעבירה של מתן היתר שלא כדין, לא נשפטו, ושילמו קנס בגובה 2500 ש"ח כל אחד.
בשנת 2013 מונה רואה ליושב ראש מועצת יש"ע, תפקיד בו כיהן עד אוגוסט 2017, עת הודיע על החלטתו לפרוש והוחלף על ידי חננאל דורני.
בנובמבר 2017 פרסם מבקר המדינה יוסף שפירא את דו"ח הביקורת על המועצות המקומיות, בו נכתב כי רואה פעל בניגוד עניינים מוסדי בהעברת כספים למועצת יש"ע בעודו עומד בראשה, והשתמש במועצה האזורית כ"צינור להעברת כספים" למועצת יש"ע ולגופים פרטיים נוספים.
המבקר ציין כי בהתנהלות המועצה "נמצאו ליקויים רבים, חלקם חמורים", ביניהם פעילות ללא רישיון של כמחצית מהעסקים בתחום שיפוטה של המועצה, חלקם באופן שסיכן את בריאות הציבור.
ב-2018 הודיע שאינו מתמודד על קדנציה נוספת לראשות המועצה, ובמערכת הבחירות תמך במועמד ישראל גנץ שהיה סגנו במהלך הקדנציה האחרונה ושניצח בבחירות.
ביוני 2019 מונה רואה על ידי ראש הממשלה בנימין נתניהו ליועץ שר הביטחון לענייני התיישבות, במקומו של קובי אלירז.
בסוף מאי 2022 מונה על ידי שרת הפנים איילת שקד לעמוד ארבע שנים בראש המועצה שער השומרון, אשר הורכבה לראשונה מהיישובים שערי תקווה ועץ אפרים, על מנת להקימה ולבסס את מעמדה.
רואה אב לשישה מנישואיו הראשונים לאידית.
לאחר מות רעייתו בתאונת דרכים נישא בשנת 2005 להדסה, אלמנתו של אל"ם דרור וינברג, ולשניים בן משותף - יהודה.
משפחתם המאוחדת מונה 13 ילדים.
אבי פלד (נולד ב-1 בנובמבר 1969) הוא קצין במילואים בדרגת תת-אלוף בצה"ל.
בתפקידו האחרון שימש ראש החטיבה לקשרי חוץ באגף התכנון ופיקד עליה בזמן תהליך הקמתה מחדש כחטיבה.
קודם לכן שירת כמפקד חטיבת גולני בשנים 2008–2010.
פלד נולד בבת ים למשפחת ניצולי השואה מפולין.
תשעה מבני משפחת סבו וסבתו נספו בשואה, ואחרים נאבקו בנאצים עם הפרטיזנים.
מבת ים עברה משפחתו ללוד, והוא הצטרף שם לתנועת הצופים.
בשנת 1988 התגייס לצה"ל, עבר את החודשים הראשונים בקורס טיס, הודח ובחר לשרת בחטיבת גולני והתקבל לסיירת גולני.
פלד עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה 3 בפלוגה ב' בגדוד 51, סמ"פ מסייעת 51, וכמפקד פלוגה.
לאחר מכן עבר לבא"ח גולני וכיהן כמפקד האימון המתקדם של החטיבה.עם סיום התפקיד יצא לפו"מ ושנת לימודים נוספת באוניברסיטה העברית.
בשנת 1997 מונה לתפקיד סמג"ד 12 ובשנת 1998 לקצין האג"מ של החטיבה.
בשנת 1999 הועלה לדרגת סא"ל ושירת כמפקד גדוד 51 אותו הוביל במבצעים מורכבים בלחימה בדרום לבנון ובנסיגה ממנה .
הוביל את הגדוד במבצע לפתיחת ציר נצרים וחבירה ליישוב נצרים ברצועת עזה שהיה נצור לאורך זמן.
בשנת 2006 לאחר מלחמת לבנון השנייה מונה לסגן מפקד עוצבת הגליל, בקיץ 2008 מונה פלד למפקד חטיבת גולני ופיקד עליה בלחימה במבצע עופרת יצוקה.
בעת הכניסה הקרקעית לעזה במבצע עופרת יצוקה, בערב 3 בינואר 2009, הוביל פלד את לוחמיו לשטח האש בצפון רצועת עזה, שבו התקיימה מרבית הפעילות של חטיבת גולני במבצע.
בערב 5 בינואר, בסוף היום העשירי למבצע, אירעה תקרית קשה של ירי דו צדדי, שבו ירה טנק פגז לעבר מה שזיהה כקבוצת מחבלים, ופגע בבית נטוש בפאתי מחנה הפליטים ג'באליה, שבו שהו באותהּ העת כוחות גולני.
מהפגיעה בבית נהרגו 3 חיילים ונפצעו עוד עשרות, בהם פלד, אשר נפגע באורח קל.
פלד סירב להתפנות לקבלת טיפול רפואי, ופיקד על פעולות החילוץ ופינוי הנפגעים.
לאחר שהושלם פינוי כל הפצועים התפנה פלד לקבלת טיפול רפואי בבית החולים.
ביום שלאחר מכן השתחרר מבית החולים וחזר לפקד על החטיבה.
בהמשך שירת כנספח צה"ל וראש משלחת משרד הביטחון בהודו.
בשנת 2014 הועלה לדרגת תא"ל ומונה לראש מחלקת צבאות זרים באגף התכנון.
בתחילת 2015, עם ההקמה מחדש של החטיבה לקשרי חוץ, הועמד בראשה.
בשנת 2016 סיים את תפקידו והשתחרר ב-2017. בהמשך פלד נבחר להרכב השיפוט שדן בערעורו של אלאור אזריה.
ב-2025 הודיע השר לביטחון לאומי איתמר בן גביר על כוונתו למנותו למפקד מחוז ירושלים עקב חילוקי דעות שהיו לו עם המפקד הקודם אמיר ארזני בנושא הסטטוס קוו בהר הבית.
פלד נשוי לרונית ואב לשלושה.
בנו שירת אף הוא בחטיבת גולני, אחת מבנותיו כעת קצינת משא"ן ובתו הקטנה תלמידת תיכון ומדריכה ורשג"דית בצופים.
כיום פלד הוא איש עסקים המכהן כמנכ"ל גל טל נכסים והשקעות בע"מ וכמנכ"ל החברה שבבעלותו:פלדאבירון בע"מ המייצגת מספר חברות הודיות בישראל.
אברהם (אבי) פּרִימוֹר (נולד ב-8 באפריל 1935 בתל אביב) הוא דיפלומט ישראלי, שכיהן כשגריר ישראל באיחוד האירופי, בבלגיה ולוקסמבורג וכשגריר בגרמניה.
משמש נשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ, ועומד בראש המרכז ללימודים אירופיים באוניברסיטת תל אביב.
פרימור נולד בתל אביב ליוסף ושמחה זלמה הלפרְן.
סבו הוא יעקב הלפרן, מייסד שכונת זיכרון מאיר בבני ברק.
הוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בלימודי מדע המדינה ויחסים בינלאומיים, מוסמך הסיטי קולג' של ניו יורק בלימודים בינלאומיים, ובעל תואר (DEA (Diplome d'Etudes Approfondies מטעם אוניברסיטת סורבון, פריז.
ב-1960 הצטרף כצוער לסגל משרד החוץ, כיהן בשגרירויות ישראל במאלי, בחוף השנהב וכיהן כממונה על שגרירות ישראל בדהומיי, כיום בנין.
כיהן כנספח העיתונות ובהמשך כציר בשגרירות ישראל בצרפת, דובר משלחת ישראל לוועידת ז'נבה (1973), ב-1976 מונה לדובר ולמנהל מחלקת העיתונות של המשרד.
הושאל להסתדרות הציונית ושימש נציגה בצרפת.
בהמשך מונה לסמנכ"ל לענייני אפריקה, אסיה ואוקיאניה במשרד החוץ.
בשנות השמונים והתשעים של המאה ה-20 כיהן פרימור כשגריר ישראל לאיחוד האירופי, וכן כיהן כשגריר בבלגיה ובלוקסמבורג.
בסוף 1991 מונה לסגן נשיא האוניברסיטה העברית לקשרי חוץ.
ב-2 בינואר 1995 נפגש עם הנס גאורג קלמאייר, חסיד אומות העולם מגרמניה בטקס שנערך בעירו.
בשנת 1999, בעת ששימש שגריר בגרמניה, העניק ריאיון לעיתון הגרמני "די וולט" ובו מתח ביקורת על מפלגת ש"ס וטען שהיא אינה מפלגה דמוקרטית.
הריאיון גרם לסערה פוליטית ובעקבותיו ננזף על ידי שר החוץ דאז אריאל שרון ונאלץ לסיים את תפקידו.
בנובמבר 2000 נבחר פרימור כנשיא לשכת המסחר ישראל-גרמניה.
בחירתו הייתה תקדימית, שכן עד אז נבחרו לתפקיד אנשי עסקים ותעשייה, אך קשריו ומעמדו בגרמניה שכנעו את חברי הלשכה.
במקביל היה חבר בדירקטוריון שידורי קשת.
באוקטובר 2004, עם הקמת המרכז ללימודים אירופיים במרכז הבינתחומי הרצליה, נבחר פרימור לעמוד בראשו.
בשנת 2006 תיווך פרימור בין עיתון הארץ לקבוצת משקיעים מגרמניה, קבוצת דומונט-שאוברג, שרכשה 25 אחוז ממניות העיתון.
במשך כמה שנים הוא כיהן מטעמה כדירקטור בעיתון.
פרימור הוא נשיא המועצה הישראלית ליחסי חוץ.
הוא כיהן כסגן נשיא אוניברסיטת תל אביב וכיושב-ראש פורום ישראל-האיחוד האירופי הפועל באוניברסיטה זו.
הוא מרצה מבוקש בתחום היחסים הבינלאומיים של ישראל.
בשנת 2014 יצא לאור בהוצאת שוקן רומן שכתב, "המלחמה הגדולה של לודוויג ולואי".
אשתו מיכל, אם שני ילדיו התאומים גיא ואדר, נפטרה בשנת 1982. כיום הוא נשוי לציונה פרימור ולהם בן, דניאל.
פרימור זכה בעיטור "קצין מסדר הכבוד" של חוף השנהב (1963).
הוא חתן פרס תרבות אירופה (1997) ופרס המצוינות האירופית (1998).
פרימור הוא חתן מסדר הכבוד הגרמני - Bundes Verdienst Kreuz בדרגתו העליונה (2003).
ביוני 2006 קיבל פרימור את עיטור "מפקד מסדר לאופולד", שהוא העיטור הגבוה ביותר של בלגיה.
העיטור הוענק לו על ידי אלברט השני, מלך הבלגים.
אבי פיילר (נולד ב-17 בפברואר 1949) הוא צייר ישראלי.
עוסק גם ביצירת תכשיטים ופיסול בזכוכית ובאבן.
פיילר נולד ביפו, בן יחיד לחנה ויהושע פיילר, זוג ניצולי שואה.
למד בבית הספר בצלאל לאומנויות, ובמקביל מכר ציורים ברחובות העיר העתיקה בירושלים.
שנה לאחר שהחל את לימודיו בבצלאל, קיבל מלגה מממשלת איטליה והמשיך את לימודיו ברומא.
ב-1974 חזר לישראל ועבר לגור בסיני, בקרבת ים סוף.
ב-1975 עבר לגור בבנימינה, שם צייר והעביר סדנאות אמנות.
ב-1979 יצא פיילר למסע של שנה ברחבי אפריקה, הודו וסרי לנקה.
לאחר מכן התגורר ויצר בגואה שבהודו, בדרום אסיה ובאיי הפסיפיק.
שנה לאחר מכן עבר לקליפורניה, הולנד וספרד, בה חווה את אחת מתקופות היצירה הפוריות ביותר שלו.
באותה שנה התעניינו בציוריו מספר אספנים ידועים, בהם פול צוקרמן בארצות הברית, טולדנו אברבנל בפריז, והילמי ובטרפילד בלונדון.
בשנת 1984 בחר מוזיאון הלובר בפריז, צרפת, להציג ציור של פיילר בתערוכה בינלאומית.
באותה שנה אורגנה תערוכת יחיד של פיילר בציריך, שווייץ.
בהמשך הופיעו ציוריו במספר גלריות בצרפת, יפן, ובתל אביב.
בשנת 1988 הוזמן ללמד באוניברסיטת האומנויות בטוקיו על ידי פרופסור טצויה נודה.
ב-1992 חזר להתגורר וליצור בעיר הולדתו יפו, ועד לשנת 2006 צייר עבור אספנים וציוריו הוצגו בתערוכות יחיד ותערוכות קבוצתיות ברחבי העולם.
בין השנים 2007-2013 צייר ויצר ביערות קוסטה ריקה, ואחריהן שב לישראל והציג בתערוכת יחיד במוזיאון אילת.
כיום פיילר מתגורר עם משפחתו וממשיך ליצור בזכרון יעקב.
1984 - תערוכה קבוצתית - מוזיאון לאומי מונקו
1985 - תערוכת יחיד - אוטו ארט גלרי - ציריך, שווייץ
1985 - תערוכה קבוצתית - גלרי דה ארט כנטמפארו - פריז, צרפת
1987 - תערוכת יחיד - גלריה שדמה - תל אביב, ישראל
1988 - תערוכת יחיד - גלריה טמיה גיזה - טוקיו, יפן
1988 - תערוכה קבוצתית - גלריה יורצ'ו - טוקיו, יפן
1989 - תערוכת יחיד - ארט סנטר - ציריך, שווייץ
1989 - תערוכת יחיד - גלרי אמפלאץ - ציריך, שווייץ
1994 - תערוכה קבוצתית - האנגר 21, מוזיאון ישראל
2005 - תערוכת יחיד - גאלרי לקוק, ברלין, גרמניה
אֶבִּי קוֹרְנִיש היא שחקנית וראפרית אוסטרלית.
התפרסמה בין היתר בתפקידיה בתור פאני בארון בסרט "כוכב בהיר (2009), בתור סוויט פי בסרט "סאקר פאנץ'" (2011), בתור לינדי בסרט "ללא גבולות" (2011), בזכות הופעתה בתור קלרה מרפי בסרט "רובוקופ" (2014) וגם בזכות עבודתה עם הבמאי מרטין מקדונה בסרטיו "שבעה פסיכופתים" (2012) ו"שלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזורי" (2017).
קורניש נולדה בעיירה לוצ'ינבר ניו סאות' ויילס שבאוסטרליה.
היא גדלה בחווה שמתפרשת על 170 דונם, ולמדה בבית ספר קתולי.
בילדותה הייתה צופה ושואבת השראה מסרטים עצמאיים וזרים.
הקריירה של קורניש החלה בגיל 13, כאשר החלה לדגמן לחברות שונות.
בסביבות גיל 16 כבר הופיעה מדי פעם בסדרות טלוויזיה.
ב-1999 קיבלה את פרס הקולנוע האוסטרלי "Australian Film Institute" על תפקידה בסדרת הטלוויזיה של ABC "Wildside".
זכייתה בפרס הובילה אותה לקבלת תפקיד בסרטה הראשון "מסכת הקוף".
ב-2004 כיכבה בסרט עטור הפרסים "Everything Goes".
קיבלה את פרס "Australian Film Institute Awards" בקטגוריית "השחקנית הראשית הטובה ביותר" על תפקידה בסרט "התהפכות", סרט אשר זיכה אותה בהכרה עולמית.
כמו כן כיכבה בסרטים "שנה מופלאה", "אליזבת: תור הזהב" ו"הארכת שירות".
באפריל 2010 לוהקה לסרט ללא גבולות.
הסרט יצא לאקרנים במרץ 2011.
בשנת 2011 כיכבה בסרט פנטזיה "סאקר פאנץ" בבימויו של זאק סניידר, ושיחקה בסרט "ללא גבולות".
קורניש שיחקה את וולי וינטרופ בסרטה של מדונה "וואליס ואדוארד" משנת 2011, שמספר על ווליס סימפסון ואדוארד השמיני.
בשנת 2015 גילמה את הסוכנת קתרין אוולס בסרט המתח "נחמה", שביים הבמאי הברזילאי אפונסו פויארט, בהשתתפותם של אנתוני הופקינס, קולין פארל וג'פרי דין מורגן.
בשנת 2018 כיכבה בעונה הראשונה של סדרת הטלוויזיה "ג'ק ראיין", פרי עטו של טום קלנסי, בתפקיד קאת'י מיולר לצד ג'ון קרסינסקי.
מאז שנת 2000 מופיעה לעיתים עם להקת ההיפ הופ האוסטרלית "Blades".
בעת ראיונה אצל ג'ימי קימל בינואר 2010, הצהירה שהיא עדיין משתפת פעולה עימם כראפרית תחת שם הבמה Dusk.
קורניש היא צמחונית, ובשנת 2006 הפכה לשגרירה של הארגון האוסטרלי Voiceless – למען זכויות בעלי החיים, ולקחה חלק במסע פרסום עולמי ב-2012.
היא נהנית לצייר בזמנה הפנוי כמו אמה, ציירת במקצועה.
בין השנים 2007–2010 הייתה בזוגיות עם השחקן האמריקאי ראיין פיליפה.
ב-2019 התארסה לאמן הלחימה אדל אלטמימי.
+שנהסרטתפקידהערות2000מסכת הקוףמיקי נוריס2003Horseplayבקי וודינקי2004One Perfect Dayאמה מאטיסגלגול באווירהיידי2006קנדיקנדישנה מופלאהקריסטי רוברטס2007אליזבת: תור הזהבאליזבת ראלי2008הארכת שירות (אנ')מישל אוברטון2009כוכב בהירפאני ברוןמועמדויות:
פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה לשחקנית הטובה ביותר
פרסי הקולנוע הבריטי העצמאי לשחקנית הטובה ביותר
פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט דרמה2010אגדה עם כנפייםאוטוליסהדיבוב2011ללא גבולותלינדיסאקר פאנץ'"אפונה מתוקה"וואליס ואדוארדוולי וינטרופ2012The Girlאשלישבעה פסיכופתיםקיה2014רובוקופקלרה מרפי2015נחמההסוכנת המיוחדת קתרין אוולס2016לבנדרג'יין2017שישה ימיםקייט אדיThe Girl Who Invented Kissingפאטישלושה שלטים מחוץ לאבינג, מיזוריאן וילובימועמדויות:
פרס האקדמיה האוסטרלית לקולנוע וטלוויזיה לשחקנית המשנה הטובה ביותרהסערהשרה וילסון2018היכן שהידיים נוגעותקרסטיןParis Songלי אבוטPerfectאמא2021The Virtuosoהמלצרית2022בלקאאוטאנהדקוטה (אנ')קייט סנדרס2025I'm Beginning to See the LightהאנהTBADetainedרבקה קאמן
+שנהסדרהתפקידהערות1997–1999Wildsideסימון סאמרס10 פרקים1999Close Contactשרה בויאקסרט טלוויזיה2000Water Ratsמרי מארצ'נדפרק: "Tribes"2001Outridersרג'י מקדואל26 פרקיםLife Supportפני מס' 110 פרקים2003White Collar Blueאנטוניה מקאליסטרפרק: "Episode #1.22"Marking Timeטרייסימיני-סדרה2009רובוט צ'יקןאישה / אחותדיבוב; פרק: "The Ramblings of Maurice"2014קלונדייקבלינדה מולורנימיני-סדרה2018ג'ק ראייןקת'י מיולרתפקיד ראשי (עונה 1–4); 14 פרקים2019Secret Bridesmaids' Businessמלאנימיני-סדרה
אבי עמית (נולד בינואר 1978 בחיפה) הוא עיתונאי ובמאי תחקירים ישראלי מזה למעלה מ-20 שנה.
הגיש בעבר את תוכנית התחקירים "המפצח" ששודרה במסגרת מגזין השבת של חדשות 13. בשנת 2021 הצטרף ככתב וכבמאי לתוכנית התחקירים של תאגיד השידור הציבורי כאן 11 - זמן אמת.
עמית גדל בשכונות הכרמל בחיפה והוא בוגר בית הספר הריאלי.
החל את דרכו בתקשורת בתוכנית "בולדוג" עם מיקי רוזנטל בערוץ 8. מאוחר יותר ערך מספר סדרות דוקומנטריות, בהן "תעשיית היופי" ו"אובדן הפרטיות" בערוץ 2, והגיש כתבות תחקיר ב"אולפן שישי".
פרסם תחקירים במוסף "סופשבוע" של מעריב.
לאחר מכן, שימש במאי ראשי של התוכנית "שומר מסך" בהגשת אמנון לוי.
בהמשך, שימש כתב ובמאי בתוכנית התחקירים "המקור" בערוץ 10.
בעשור השני של המאה ה-21, שימש כראש דסק התחקירים וכתבות ההרחבה של "חדשות 10", שהפכו ל"חדשות 13".
הגיש את פינת "המפצח" במגזין המשודר מדי מוצאי שבת.
הפינה עסקה בתחקירים אודות סוגיות שונות בכלכלה הישראלית ובבעיות חברתיות בה.
כמו כן, הגיש סדרות תחקיר דוקומנטריות במהדורה המרכזית של חדשות עשר.
ביולי 2020 פוטר במסגרת קיצוצים ב"חדשות 13".
במונולוג הפרידה שלו, ששודר לאחר תחקיר על העלויות המאמירות של מטוס ראש הממשלה, טען עמית כי .
באומרו זאת, רמז עמית לכך שפיטוריו, כמו גם פיטורי עורך מהדורת השבת ניר בכר, נעשו ממניעים פוליטיים ולא משיקולים ענייניים.
בראשית 2021 הצטרף עמית אל תוכנית התחקירים "זמן אמת" המשודרת בתאגיד השידור הציבורי כאן 11 ככתב וכבמאי.
במסגרת התוכנית פרסם מספר תחקירים שזכו לתהודה רבה: תחקיר מקיף אודות התנהלות חיל האוויר בטבח שבעה באוקטובר, תחקיר בשם "על העיוורון" שעסק בקונספציות שהובילו את ישראל לאסון ותחקיר בשם "תוכנית ההתחברות" על הכוונה להתיישב מחדש ברצועת עזה.
עם התמשכות המלחמה, עסק עמית בהרחבה בתחקיריו באופן בו היא מנוהלת: תחקיר פתיחת העונה של "זמן אמת" לשנת 2025 - "יומני אוקטובר" - הוא מעין ועדת חקירה שעשה עמית לבדו לניהול המלחמה.
הפרויקט, אשר כלל שני חלקים, עסק הן במלחמה בעזה והן במלחמה בצפון כנגד חזבאללה ואיראן.
בהמשך המלחמה ערך עמית תחקיר נרחב אודות המוכנות ארוכת השנים של ישראל אל מול הסוגיה האיראנית.
התחקיר בחן את הפער שבין הצהרותיו הפומביות של ראש הממשלה נתניהו אל מול המעשים בפועל מבחינת הצטיידות בחימושים מיוחדים, תקצוב תוכניות אופרטיביות ובניית מערך הגנתי אל מול האיום הבליסטי האיראני.
התחקיר עורר סערה ציבורית ודרישות של ארגוני שמאל שפנו אל הרמטכ"ל בתביעה להדיח את האלוף בלוט מתפקידו.
כמו כן פרסם עמית בעונת השידורים התשיעית של "זמן אמת" תחקיר נרחב בשם "שטח פרוץ" אודות חברת סייבר אותה הקימו אהוד ברק ואהוד שניאורסון (מפקד 82000 לשעבר) - חברה בשם פראגון.
על פי התחקיר פעלו שניאורסון וברק באופן בעייתי העלול לפגוע בביטחון המדינה.
הוא נשוי לרופאת ילדים ואב לארבע בנות.
אבי קונפורטי (נולד ב-1967) הוא שף ישראלי ובעלים-שותף לשעבר במסעדות "צפרה", "טופולופומפו" ורשת המסעדות "זוזוברה" ו"מוזס".
את הסטאז' שלו התחיל אחרי הצבא כמכין קינוחים במסעדות: "שלייקס", "באובב" ו"פרננדל".
ואת הקריירה המקצועית עשה בתור מנהל מזון ומשקאות במלון "The Palmer House Hilton" בשיקגו, זאת לאחר לימודי "מנהל בתי מלון" מאוניברסיטת נבדה בלאס וגאס.
הוא הושפע מהשף מארק מילר (Mark Miller).
בתום לימודיו ושהותו בארצות הברית חזר קונפורטי לישראל ופתח בשנת 1997, יחד עם ארי ויורם ירזין, את מסעדת "צ'ימיצ'נגה" - מסעדה מקסיקנית בנוסח סנטה פה בתל אביב.
בהמשך הובילה שותפות זו להקמתה של רשת מסעדות "זוזוברה" – בר אטריות אסיאתי, ושל מסעדת "מוזס" - המבורגר פרימיום, שנפתחה בשנת 2004 והפכה לרשת ארצית המונה 11 סניפים בישראל ונמכרה ב-2017 לקבוצת BBB שבבעלות ירון ישראל, רון שולמן, שגיב אברמסון, טל יתום ואהובה תורג'מן, תמורת 35 מיליון שקל.
בשנת 2007 מכר קונפורטי את מסעדת "צ'ימיצ'נגה" (שנסגרה בעקבות שרפה לאחר ארבעה חודשים) ופתח, יחד עם שותפותיו לדרך יעל אורי ארנשטיין וענת בן-טובים לאופר, את מסעדת "צפרה" בסמוך.
בשנת 2008 מסעדת "צפרה" הוכתרה ידי מגזין העיצוב והלייף-סטייל Wallpaper כאחת משלוש המסעדות בעלות העיצוב היפה ביותר בעולם.
קונפורטי כיכב בתוכנית "השף הבריא" בערוץ 10, וכשופט בתוכנית קרב סכינים (של ערוץ 10) יחד עם הילה אלפרט וחיים כהן.
מתכוניו שובצו בספר הבישול "האוצר של על השולחן", ספר המתיימר להכיל את 400 המתכונים הטובים ביותר בישראל, בהוצאת על השולחן.
באוקטובר 2013 נפתחה טופולפומפו, מסעדת יוקרה גריל אסייתי בשדרות ההשכלה בתל אביב בהשקעה של 12 מיליון שקלים.
בפברואר 2024 לאחר 11 שנים המסעדה נסגרה.
במאי 2023 השתתף בתוכנית "שף מתחלף" שמשודרת ברשת 13, והחליף מסעדה עם השף קובי בכר.
בשנת 1984, בטרם פנה לתחום הבישול, ניגן קונפורטי כמתופף בלהקת האינדסטריאל קאלוויס דנטור והוציא עמה קלטת אחת.
בינואר 2022 פורסם לכאורה כי גרם נזק של אלפי שקלים, לתא שירותים של מסעדה.
מנגד טען קונפורטי כי לא השחית דבר בכוונה, ולדבריו מדובר בניסיון למסע יחסי ציבור על הגב שלו.
במאי 2023 הורה משרד הבריאות לסגור את מסעדת טופולופומפו שבבעלותו לאחר שהתגלתה הרעלת מזון אצל מספר לקוחות במסעדה, המסעדה נפתחה שוב כעבור 4 ימים, לאחר שביקורת חוזרת של משרד הבריאות מצאה כי הליקויים תוקנו.
אביעזר (אבי) פזנר (נולד ב-9 ביוני 1937) הוא איש ציבור, דיפלומט ודובר ישראלי, לשעבר שגריר ישראל באיטליה ובצרפת.
שימש יועץ התקשורת של ראש הממשלה יצחק שמיר, ובמשך 12 שנים כיהן כיו"ר עולמי של קרן היסוד.
נולד בדנציג, פולין, לחיים פזנר (פוזנר) ולרגינה לבית ארלנגר.
סבו, הרב יצחק פוזנר, היה תלמידו של רבי יחיאל מאיר מגוסטינין.
בתקופת מלחמת העולם השנייה שהה בשווייץ.
בשנת 1953 עלה לישראל עם משפחתו.
שירת בצה"ל כלוחם בחיל השריון.
בוגר לימודי מדע המדינה וכלכלה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בשנת 1962 התחתן עם מרטה קמפר בבואנוס איירס ולזוג שלושה ילדים ושמונה נכדים.
פזנר דובר שש שפות: עברית, אנגלית, צרפתית, גרמנית, ספרדית ואיטלקית.
בשנת 1965 החל את פעילותו הדיפלומטית במשרד החוץ ועד שנת 1971 שירת באפריקה, תחילה ברפובליקה המרכז אפריקאית ואחר כך בקניה.
עם שובו לארץ התמנה לסגן דובר משרד החוץ.
לאחר מלחמת יום הכיפורים מונה לדובר המשלחת הישראלית לוועידת השלום בז'נבה.
בין השנים 1974–1981 שימש יועץ בשגרירות ישראל בוושינגטון, ועבד שם במהלך ועידת קמפ דייוויד.
בשנים 1982–1983 שירת כדובר המשלחת הישראלית בשיחות השלום עם לבנון.
עמד בראש אגף העיתונות של משרד החוץ ושימש דובר המשרד בין השנים 1981–1986. עם בחירתו של יצחק שמיר לראש ממשלה, עבר לשרת כיועץ התקשורת של ראש הממשלה.
פזנר שימש בתפקיד זה במהלך מלחמת המפרץ וסייע בהכנת ועידת השלום במדריד.
בשנת 1991 מונה לשגריר ישראל באיטליה ובה בעת שימש שגריר לא-תושב במלטה, לאחר מכן מונה לשגרירה הלא-תושב הראשון של ישראל באלבניה.
בתקופת שירותו באיטליה, היה אדריכל כינון היחסים הדיפלומטיים בין ישראל לוותיקן, ובמסגרת המשא ומתן נפגש חמש פעמים עם האפיפיור יוחנן פאולוס השני.
בשנת 1995 מונה לשגריר ישראל בצרפת ושירת שם עד ספטמבר 1998, אז קיבל מהנשיא ז'אק שיראק את אות מפקד אבירי לגיון הכבוד הצרפתי.
בספטמבר 1998 נבחר כיו"ר העולמי של קרן היסוד.
בתחילת האינתיפאדה השנייה, באוקטובר 2000, במקביל לתפקידו זה, נבחר לשמש כאחד הדוברים הרשמיים של ממשלת ישראל.
בתקופת כהונתו כיו"ר קרן היסוד גייס הארגון למעלה מ-2 מיליארד דולר למדינת ישראל ומימן פרויקטים רבים, ובכלל זה חלק ניכר מפעילות הסוכנות היהודית.
באוקטובר 2010 סיים את תפקידו כיו"ר קרן היסוד.
לאחר פרישתו, נותר חבר דירקטוריון בקרן והקים חברה לייעוץ בינלאומי.
פזנר היה לנציגה של חברת ענק האנרגיה הצרפתית AREVA בישראל בשש השנים הבאות.
מאז 2013 הוא משמש פרשן מדיני בתחנת הטלוויזיה i24NEWS שמשדרת מאולפנה ביפו באנגלית, צרפתית וערבית.
בין 2006 ל-2016 שימש כנציג הציבור בוועדת המינויים העליונה במשרד החוץ.
פזנר משמש חבר בדירקטוריונים רבים ובכללם- האוניברסיטה העברית בירושלים, אוניברסיטת תל אביב, אוניברסיטת בן-גוריון, מוזיאון תל אביב לאמנות, אנו - מוזיאון העם היהודי בתל אביב.
מאז פרישתו מקרן היסוד, הוא חבר בוועדת הביקורת של הארגון.
היה בין המשתתפים בספר האלבומי "ישראל 2000" ובספר "עם לבדד - מולדת ופזורה" שערך הרב ד"ר בני לאו.
- הייתי בפריז וגם ברומא (תל אביב: ContentoNow, 2017)
נשוי למרטי לבית קמפר, ילידת ארגנטינה, המשמשת כנציגת מוזיאון תל אביב לאמנות באירופה.
הוא אב לשלושה, סב לשמונה ומתגורר בתל אביב.
אבינעם (אבי) קורן (16 ביוני 1945 – 11 בפברואר 2021) היה פזמונאי, משורר, מחזאי, מתרגם, עיתונאי ותסריטאי ישראלי.
קורן נולד בשם אבינעם קליינמן בשנת 1945 ברמת גן.
אמו, שרה לבית חיימסון, ילידת צפת, הייתה דור שמיני בארץ, ואביו, יעקב קליינמן, נולד בגַרבוֹלין שבפולין.
בוגר בית הספר היסודי "החשמונאים" וגימנסיה "דביר".
התגייס לצה"ל ב-1963 במסגרת גרעין "יהב" של השומר הצעיר, משם נקרא ללהקת הנח"ל.
הצטרף ללהקה באמצע התוכנית "שמש במדבר" (במאי: יוסי בנאי, תנועה: דני ליטאי, מנהל מוזיקלי: אריה לבנון).
המשיך בתוכנית "בפעם השמונה עשרה" (במאי: יוסי בנאי, תנועה: דני ליטאי, מנהל מוזיקלי: אריה לבנון), שם החל למלא גם את תפקיד מפקד הלהקה.
בתוכנית "מהנח"ל באהבה" (במאי: שייקה אופיר, תנועה: דני ליטאי, מנהל מוזיקלי: יאיר רוזנבלום), פגש את שולה חן כוכבת הלהקה.
השניים נישאו ב-1967, והתגרשו כעבור כשלושים שנה.
בעת שירותו בלהקה כתב עם יאיר רוזנבלום, חברו ללהקה, את שירו הראשון "דרך אגב", אותו ביצעו "צמד דרום".
עם שחרורו מצה"ל ב-1966 התקבל ל"קול ישראל" והיה עורך, מפיק ומגיש תוכניות בידור ומוזיקה קלה.
ב-1968 עבר לגלי צה"ל, שם שימש כעורך, מפיק ומגיש.
את התוכנית "ציפורי לילה מארחות" המשיך להגיש שנים רבות גם לאחר שפרש מגלי צה"ל.
בשנת 1974, כתב קורן לאלבום הבכורה של הזמרת עירית דותן, את השירים "קושיות" (לחן יעקב הולנדר) ו"ציפורי שירי" (לחן אבי טולדנו), ותרגם מיידיש את שירו של המשורר יעקב שטיינברג, "אני חי כעשב בר", שהפך ללהיט בארץ.
בשנת 1976 יצא לניו יורק כשליח לנושאי חינוך ונוער של הקרן הקיימת לישראל.
עם שובו לישראל ב-1978 נקרא על ידי מנכ"ל בנק הפועלים, יעקב לוינסון, לשמש בתפקיד הממונה על הפרסום של הבנק.
בעקבות התאבדותו של יעקב לוינסון, פרש מהבנק ושימש כדובר ומנהל הפרסום של מפעל הפיס.
בשנת 1992 הצטרף לצוות המטה של יצחק רבין.
לאחר הירצחו ובמשך עשרים שנים רצופות (1995–2015) ערך והנחה את טקס הזיכרון של משמרות השלום והדמוקרטיה, לזכרו של יצחק רבין.
ב-1993 העביר את מקום מושבו לצפת, שם ניהל, בין השאר, את "חג הכליזמרים" במשך שש שנים.
במשך כל השנים כתב, תרגם, ערך והופיע, בעיקר לצד שולה חן, בערב שנקרא "כל הדרך חזרה".
בין שיריו: "אנחנו לא צריכים" (לחן: ש.
גוריאן) בביצוע שולה חן, "שלווה" (לחן: י.
"רוח שטות" (לחן: שמעון כהן) בביצוע יהורם גאון, "בן בלי בית" בביצוע אבנר גדסי (וזוהר ארגוב),
"באביב את תשובי חזרה" (לחן ומילים במקור: שארל אזנבור) בביצוע צוות הווי הנח"ל, ועוד למעלה מ-500 שירים.
בשנת 1991 כתב ללהקת פיקוד המרכז את השיר 'זה השיר שלך'.
השיר הולחן בידי חברו הקרוב של קורן, יאיר רוזנבלום.
בשנת 1996 השיר בוצע מחדש וקורן הוסיף לשיר בית חדש שהוקדש לזכרו של רוזנבלום שנפטר ממחלת הסרטן באותה שנה.
בין עבודותיו לבמה: "פדם פדם" – סיפור חייה ושיריה של אדית פיאף,
"מאחורי הגדר" (על פי חיים נחמן ביאליק.
שירי הסרט "חמש חמש" ותסריט (בשיתוף עם שמואל אימברמן), ברנשים וחלומות (במאי צדי צרפתי, מנהל מוזיקלי אלדד שרים) בכיכובם של אילי גורליצקי, חנה לסלאו, ששי קשת, ירדנה ארזי ושולה חן, שזכה בפרס כינור דויד כאירוע הבידור המצליח בישראל.
"כל נדרי" (מחזמר בשיתוף עם לאלו שיפרין), "ברנשים וחלומות", "עליסה בארץ הפלאות", "צלילי המוסיקה" (תרגום), "הגיבן מנוטרדם", "רובין הוד" (תרגום), "סינדרלה", "אוליבר טוויסט", "הלהקות חוזרות", "קרליבך חי".
שירת חב"ד - "יידישפיל" 2013 ו"ליכטיק ווי די שטערן" ("כוכבים נוצצים"), שזכתה בפרס התיאטרון הישראלי להצגת הבידור של השנה ב-2010. "מוטב מאוחר" (תרגום) (תיאטרון הספרייה) 2013.
בשנת 2015 הוענק לאבי קורן פרס מפעל חיים מטעם אמ"י עבור תרומתו לאורך שנות יצירותיו.
בשלהי 2016 החל לפרסם טור אישי במהדורת "מעריב סופהשבוע" של מעריב ולערוך שעה עברית של זמר עברי ברדיו 103FM.
זוכה פרס אקו"ם ע"ש אהרון אשמן על תרומתו לזמר העברי ולתרבות הישראלית לשנת 2018.
בשנים האחרונות לחייו סבל ממחלת הסרטן מסוג לימפומה.
נפטר ממחלתו ב-11 בפברואר 2021 בגיל 75. נקבר בבית העלמין האזרחי מנוחה נכונה כפר סבא.
אבינעם קורן (ליקט ותירגם), עומד לי על קצה הלשון: שירים אירוטיים, תל אביב: מתנא, תשל"ד.
שלמה בר-שביט, אבי קורן (שמעו, זכרו, אספו, ערכו וכתבו), כל האולם במה: הסיפורים הקטנים מחיי התיאטרון, תל אביב: כנרת, 1991
ללא פקדון: שירים, תל אביב: ספרית פועלים, תשנ"ט 1999
אבי צבי (נולד בשנת 1970) הוא איש תקשורת וניהול ישראלי, מנכ"ל פרטנר תקשורת וקודם לכן מנכ"ל גוף התקשורת "רשת".
שירת בצה"ל כראש לשכת ראש מנהל גיוס באכ"א.
בהמשך כיהן בתפקידים בתחומי הצרכנות והשיווק.
הקים תחת אריה סקופ את חטיבת הקמעונאות במיקרוסופט ישראל, ניהל את הפיתוח העסקי של מחשבת מ.ל., חברת הפצה לייצוג ושיווק של משחקי מחשב ולומדות.
בתום 4 שנים, ועם הקמתה של חברת Yes הטלוויזיה בלוויין הצטרף לצוות ההקמה בתפקיד מנהל ערוצי הפצה, האחראי על הקמת מערך המשווקים של החברה.
החל משנת 2000 כיהן כמשנה למנכ"ל חברת האינטרנט נטוויז'ן.
לאחר פרישתו מנטוויז'ן בשנת 2007 ניהל את עופר מדיה, חברת ההשקעות של האחים עופר לתחומי המדיה, התוכן והתקשורת.
בתקופה זו כיהן כדירקטור ב"רשת" ובחברת החדשות של ערוץ 2. בשנת 2009, עם פרישתו של יוחנן צנגן, מונה למנכ"ל "רשת".
ב-2 בדצמבר 2018 פורסם כי צבי ביקש מבעלי המניות של "רשת" לפרוש מתפקידו.
עוד פורסם כי צבי יקבל מניות בחברה הממוזגת של רשת-עשר.
בתחילת יוני 2021 החל לשמש כמנכ"ל פרטנר תקשורת.
באפריל 2022 הודיע על התפטרותו, בעקבות חילופי הבעלים בחברה.
צבי נשוי לרווית ברניב והוא אב לשניים (הילדה הראשונה, מנישואיו הראשונים).
רבי אבי עזרא זליג שפירא (ה'תקצ"ו - י"ט באב ה'תרמ"ה) בן הרב חיים מאיר יחיאל שפירא ("השרף ממוגלינצא") היה אדמו"ר חסידי.
נולד לרבי חיים מאיר יחיאל שפירא ממוגלניצא ("השרף ממוגלינצא") ולרבנית פייגא בת רבי אלעזר מליז'נסק.
לאחר נישואיו להדסה פייגא (בתו של רבי אברהם יעקב פרידמן מסדיגורה) התגורר בסדיגורה.
לאחר פטירת חותנו בי"א באלול ה'תרמ"ג, עבר לסטרי, שם החל לנהוג באדמו"רות.
נפטר בי"ט באב ה'תרמ"ה ונטמן בסדיגורה.
רבי חיים מאיר יחיאל שפירא מדרוהוביץ', האדמו"ר מדרוהוביטש (נפטר ה'תרפ"ד).
רבי יצחק מרדכי שפירא, האדמו"ר מגבודזשיץ
נחמה גיטל (נפטרה ה'תרנ"ב), אשת רבי ישראל פרידמן (אדמו"ר השני מהוסיאטין).
פריידא אשת רבי אברהם אלחנן אונגר מקאלושין
אבי (אברהם צבי) קוסטליץ (נולד בשנת 1947) הוא בכיר בשב"כ לשעבר, כיהן כיו"ר ומנכ"ל רשות שדות התעופה וכחבר מועצת עיריית ירושלים.
אבי קוסטליץ נולד במחנה עקורים בגרמניה.
בגיל שנה עלה עם הוריו לישראל והם השתכנו בחדרה.
אביו, מרדכי קוסטליץ, יליד הונגריה וניצול שואה, שימש כ-26 שנים כסגן ראש עיריית חדרה מטעם המפד"ל וממונה על תיקי החינוך והרווחה.
קוסטליץ למד בישיבה התיכונית "מדרשית נעם" בפרדס חנה, ובתום לימודיו התגייס לצה"ל לפלס"ר 7 באוגוסט 1964. הוא השתחרר באפריל 1967 בדרגת סגן, לאחר שסיים קורס קציני חי"ר ועבר הסבה לטנקים.
במלחמת ששת הימים, שירת במילואים ולחם כמ"מ טנקים ברמת הגולן ובסיומה קיבל צל"ש חטיבה.
במלחמת יום הכיפורים לחם במילואים כמ"פ טנקים ברמת הגולן ואחר כך באזור סואץ.
לאחריה התמנה לתפקיד של מג"ד טנקים.
הוא בעל תואר ראשון בהצטיינות בכלכלה ומדעי המדינה מאוניברסיטת בר-אילן ותואר שני במנהל עסקים מאוניברסיטת בן-גוריון שבנגב.
קוסטליץ שירת בשב"כ במשך כ-25 שנה ושימש בתפקידי פיקוד מבצעיים שונים, ביניהם: מפקד שב"כ לבנון (84'-83'), מפקד שב"כ אזור הדרום, ומפקד שב"כ יהודה, שומרון וירושלים.
באמצע שנות ה-90 פרש מן השב"כ והצטרף למפד"ל.
הוא עמד בראש מטה הבחירות של המפד"ל בבחירות לכנסת ה-14.
באוגוסט 1996 התמנה קוסטליץ ליו"ר מועצת רשות שדות התעופה וכיהן בתפקידו 9 חודשים.
מיד לאחר מכן, בשנת 1997 מונה למנכ"ל רשות שדות התעופה וכיהן בתפקיד עד לשלהי 2001. בתקופת כהונתו אושרה תוכנית הענק "נתב"ג 2000".
הפרויקט יצא לפועל ב-1998 בעלות כוללת של כ-1 מיליארד דולר.
בשנת 2002 הקים חברה עצמאית ועסק בייעוץ אסטרטגי לחברה אמריקאית בתחום הבידוק הביטחוני לתעופה ובמתן שירותי ניהול מקומיים.
בין השנים 2003 – 2008 היה חבר מועצת עיריית ירושלים מטעם סיעת "ירושלים תצליח", בראשות ניר ברקת.
היה חבר פעיל בוועדת הכספים ושימש דירקטור בתיאטרון ירושלים.
בשנת 2008 מונה למנכ"ל חברת הסטארט-אפ "טרייסגארד", שפיתחה טכנולוגיה לגילוי עקבות חומרי נפץ בכבודת יד בנמלי תעופה ובמעברי גבול.
מאז שנת 2009 הוא איש עסקים המתמחה בייצוג משקיעים בתחום הנדל"ן ובמתן שירותי ניהול בכירים.
בשנת 2010 נתן חוו"ד מומחה, לטובת הבנק הערבי הירדני, בתביעה שהגישו נגדו נפגעי טרור ישראלים ואמריקאים.
קוסטליץ נשוי לשפרה-ציירת, פסלת ומטפלת באומנות, ואב לשלושה.
הוא מתגורר בשכונת רמות אלון בירושלים.
היה יו"ר ועד הפעולה של תושבי שכונת רמות אלון, נגד בניית גדר ההפרדה בין השכונה לכפר בית איכסא.
אבי רוטשטיין הוא אלוף-משנה במילואים בצה"ל, אשר פיקד על עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים.
בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם, קורס מ"כים חי"ר וקורס קציני חי"ר.
בסיום קורס הקצינים שב לחטיבה כמפקד מחלקה ולחם במלחמת לבנון הראשונה.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה ובתפקידו הבא שימש כמפקד סיירת צנחנים, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון.
לאחר מכן שימש כסגן מפקד גדוד 202. עם סיום תפקידו נשלח ללימודים באוניברסיטה, אולם במאי 1988, השתתף במבצע חוק וסדר כמפקד כוח עצמאי.
במבצע הרגו הצנחנים עשרות אנשי חזבאללה בעוד שלצה"ל היו שלושה הרוגים.
בשנים 1992–1993 כיהן כמפקד חטיבת בנימין.
במאי 1993 מונה למפקד עוצבת שועלי מרום, חטיבת צנחנים במילואים, ושירת בתפקיד עד אפריל 1995, לאחר מכן מונה למפקד חטיבת ביסלמ"ח בשנים 1996–1998. בשירות המילואים שימש כראש מטה חטיבת הצנחנים ולחם במלחמת לבנון השנייה.
רומנו נולד בתל אביב, בנם של אסתר ואליהו.
באוגוסט 1965 התגייס לצה"ל ושירת כלוחם בגדוד 79 של חטיבה 7. לאחר קורס קצינים שירת כמפקד מחלקה בגדוד 9, סגן מפקד בפלוגת החרמ"ש ומפקד הפלוגה המסייעת.
במלחמת יום הכיפורים לחם כקצין אג"ם של חטיבה 274, חטיבת טנקי טירן.
על פועלו במלחמה זה זכה לצל"ש אלוף ממפקד פיקוד הדרום.
לאחר המלחמה מונה למפקד גדוד שריון ושירת כסגן מפקד מרכז שריון.
ב-1978 נשלח לקורס שריון מתקדם במרכז השריון של צבא ארצות הברית בפורט נוקס, שבקנטקי.
בשובו מונה לסגן מפקד חטיבה וב-1979 מונה למפקד חטיבה 421, חטיבת שריון במילואים.
במלחמת לבנון הראשונה שירת כקצין אג"ם באוגדת שריון.
ב-1984 מונה למפקד חטיבה 500 ופיקד עלייה בעת שהותה בלבנון.
ב-1987 מונה לראש מטה גיס וב-1989 מונה למפקד המרכז לאימון מפקדות במפקדת חילות השדה.
ב-1990 מונה לנספח צה"ל ונציג משרד הביטחון בצ'ילה, תפקיד בו שירת עד 1993.
לאחר שחרורו כיהן כמנהל חנות סקאל ספורט בנמל התעופה בן-גוריון.
היה נשוי ואב לשני ילדים.
אבי קובר (נולד ב-22 בספטמבר 1950) הוא חוקר בתחום הצבא והביטחון.
מתמחה בתפיסת הביטחון הישראלית ובמחשבה צבאית כללית וישראלית.
עד יציאתו לגמלאות ב-2018 היה פרופסור במחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן ועמית מחקר בכיר במרכז בגין-סאדאת למחקרים אסטרטגיים.
קובר נולד בחיפה להורים יוצאי גרמניה.
אביו, יוסף קובר, לחם בשורות ארגון ההגנה בחיפה.
קובר התחנך בבית הספר הריאלי בחיפה.
בוגר לימודי התואר הראשון במדע המדינה ויחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1974. בוגר תואר שני ביחסים בינלאומיים, האוניברסיטה העברית, 1976.
עם סיום לימודיו הצטרף למערכת הביטחון ושירת באגף התכנון במטה הכללי וביחידה לביטחון לאומי במשרד הביטחון.
לאחר מכן התגייס לצבא קבע ושירת כעורך ספרים במערכות, בית ההוצאה לאור של צה"ל.
בשנת 1992, עם שחרורו מצה"ל בדרגת רס"ן, סיים דוקטורט ביחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית.
בשנת 1995-1994 השלים את הפוסט-דוקטורט שלו במחלקה למדעי המדינה ותוכנית PIPES (Program on International Politics, Economics & Security), באוניברסיטת שיקגו.
מאז 1996 היה חבר המחלקה למדעי המדינה באוניברסיטת בר-אילן.
בנוסף הרצה קובר בבית ספר לאודר לממשל, דיפלומטיה ואסטרטגיה במרכז הבינתחומי הרצליה, ובמשך תקופה ממושכת לימד גם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ומטה ובמכללה לביטחון לאומי.
קובר נשוי לגילה קובר, אחות אונקולוגית, והוא אביהם של המתרגם עפר קובר והמאייר שחר קובר.
אבי קובר חיבר כמה ספרים, פרסם פרקים בספרים, ערך קובצי מאמרים מדעיים, וכתב עשרות מאמרים בכתבי עת מקצועיים.
אבי קובר, הכרעה: הכרעה צבאית במלחמות ישראל-ערב 1948-1982, מערכות, 1995
פרס צ'צ'יק למחקרים על ביטחון ישראל 2004
פרס יצחק שדה לספרות צבאית 1996
פרס צ'צ'יק למחקרים על ביטחון ישראל 1995
Friedman; נולד ב-10 באוגוסט 1957) הוא פרופסור במחלקה להנדסת חשמל ומדעי המחשב באוניברסיטת רוצ'סטר.
הוא קיבל דוקטורט מאוניברסיטת קליפורניה באירוויין.
פרידמן חוקר בתחומי מעגל משולב, סינכרון שעון, מעגלים משולבים עם אותות מעורבים ו-VLSI.
באוניברסיטת רוצ'סטר הוא מנהל את המרכז למערכות ראייה ממוחשבת.
פרידמן נשוי ללורי ולהם שני ילדים.
אבי רוזנפלד (נולד ב-26 בדצמבר 1974) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף אשר שירת כמפקד אוגדת עזה בטבח שבעה באוקטובר ובשנה הראשונה של מלחמת חרבות ברזל.
קודם לכן שירת כמפקד עוצבת הבזק, מפקד חטיבת ביסלמ"ח, מפקד החטיבה הצפונית ברצועת עזה, מפקד עוצבת השרון, מפקד יחידת שלדג ומפקד גדס"ר נח"ל.
רוזנפלד נולד וגדל בקיבוץ עין השופט.
בצעירותו למד בקיבוץ ובתיכון האזורי "הרי אפרים".
בעל תואר ראשון במשפטים מהמרכז הבינתחומי הרצליה, ותואר שני במדע המדינה מאוניברסיטת חיפה.
הוא בוגר תוכנית המנהיגות הבכירה של קרן וקסנר.
רוזנפלד התגייס לצה"ל בנובמבר 1993, שובץ בחטיבת הנח"ל והתקבל לפלס"ר נח"ל.
בסיום הקורס שב לפלס"ר ומונה למפקד צוות.
לאחר מכן שימש כמפקד פלגת לוחמים בפלס"ר, ולקח חלק בלחימה בדרום לבנון.
בתחילת שנת 1998, לאחר שירות של יותר מ-4 שנים, השתחרר מצה"ל.
לאחר שנה וחצי, באמצע שנת 1999, שב לשירות קבע, ומונה למפקד פלוגה בחטיבת הנח"ל, והוביל אותה בלחימה בדרום לבנון, בזמן הנסיגה מלבנון ובתחילת האינתיפאדה השנייה.
בהמשך עבר לשרת ביחידת שלדג ומונה למפקד פלגת הכשרות ביחידה.
לאחר מכן מונה למפקד פלגת לוחמים ביחידה, והוביל אותה בפעילות מבצעית בגזרות הלחימה השונות ובמלחמת לבנון השנייה.
בהמשך שימש כסגן מפקד היחידה.
לאחר מכן יצא ללימודים בפו"ם.
ב-15 בספטמבר, האוגדה נסגרה, והוקמה במקומה תחת פיקודו עוצבת הבזק.
בתפקיד זה כיהן עד 11 באוגוסט 2022.
ב-15 באוגוסט 2022 מונה רוזנפלד למפקד אוגדת עזה.
בבוקר ה-7.10 מפקד אוגדת עזה תא"ל אבי רוזנפלד הסתגר בחמ"ל האוגדתי המבוטן במחנה רעים ביחד עם קצינים נוספים וכך ניצל.
ב-9 ביוני 2024 הודיע רוזנפלד על התפטרותו מתפקידו כמפקד אוגדת עזה.
במכתב לרמטכ"ל ולראשי הרשויות בעוטף עזה כתב רוזנפלד: "נכשלתי במשימת חיי להגן על העוטף".
רוזנפלד היה הקצין הבכיר השני שהתפטר בעקבות אירועי השבעה באוקטובר, אחרי האלוף אהרון חליוה.
ב-2 בספטמבר 2024 סיים את שירותו כמפקד אוגדת עזה.