tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על בסיס הגדרת מאפייני הטנק הרצויים נבנה דגם עץ שהורכב על ג'יפ.
באמצע דצמבר 1974 נמסר אב טיפוס ראשון לניסויי שדה.
מותו של המהנדס הגרמני הנס גסאן בפיגוע במלון סבוי עיכב את בניית פס הייצור של הטנק שהושלם רק בספטמבר 1975. בינואר 1976 החל הייצור הסדרתי.
ב-29 באוקטובר 1979 נכנס לשירות מבצעי הדגם הסדרתי הראשון – מרכבה סימן 1, שבו נעשה שימוש במבצע שלום הגליל.
בשנת 1982 נכנס לשירות דגם משופר – מרכבה סימן 2, ומייד אחריו מרכבה סימן 2ב.
בתקופת שירותם הופקו לקחים מבצעיים וטכנולוגיים רבים שהביאו לקפיצת דרך משמעותית במרכבה סימן 3 שנכנסה לשירות בראשית שנות ה-90 של המאה ה-20. בדגם זה הוחלף התותח המחורק בקליבר 105 מ"מ בתותח חלק-קדח מודרני בקליבר 120 מ"מ תוצרת תע"ש.
במהלך שנות התשעים נכנסו לשימוש טכנולוגיות חדשות המבשרות את שדה הקרב העתידי, ורובן הוטמעו במרכבה סימן 3ב ב"ז (על שם מערכת בקרת האש: ברק זוהר).
מאוחר יותר התווספו לדגמי סימן 2 וסימן 3 תוספות מיגון מודולריות שנקראו "מיגון דור ד' " או 'קס"ג' (קו סגול – הגבול עם לבנון) ונועדו להגביר את עמידות הטנקים נגד טילי נ"ט של חזבאללה.
במהלך שנות ה-90 והעשור הראשון של המאה ה-21 הוסבו כל טנקי סימן 3 בשירות סדיר לסימן 3 ב"ז, בסוף העשור השני של המאה ה-21. בשנת 1997 התקבל אישור לייצא את המרכבה סימן 3 לטורקיה, במסגרת מכרז הצטיידות של צבא טורקיה בטנק מערכה חדש.
לבסוף החליטה טורקיה לשדרג את טנקי ה-M60 פטון שלה במסגרת עסקה עם תע"ש, שבה צוידו הטנקים בכל המערכות של המרכבה סימן 3, כך שיהיו מתקדמים יותר מה-M60 פטון הישראלי מגח 7.
בשנת 2004 נכנסה המרכבה סימן 4 לשירות מבצעי כאשר מחזור הגיוס של מרץ היה הראשון שנקלט על הטנק מההתחלה, ולקראת סוף אותה שנה נצפו טנקי מרכבה סימן 4 בפעילות באזור ג'נין.
ב-2005 הוסבה חטיבה 401 מטנקי מגח למרכבה סימן 4. במהלך האימונים התגלו מספר בעיות טכניות במנוע (תוצרת גרמניה) ובשסתומים, המקצרות את חייו ומקדימות את הטיפול התקופתי.
בשל בעיה זו הטנק לא היה מבצעי, אך בסיום שנת 2005, על פי פרסומים בעיתונות, נפתרה הבעיה והטנק חזר בשנת 2006 לפעילות מבצעית.
בעקבות מלחמת לבנון השנייה, שבה נפגעו כלים רבים ונפצעו לוחמים מירי טילים, האיצו בצה"ל ורפאל - מערכות לחימה מתקדמות ואלתא את פיתוחה של "מעיל רוח", מערכת הגנה אקטיבית לטנקים המיירטת פיזית רקטות נ"ט וטילי נ"ט ובכך מונעת מהם לפגוע בטנק.
המערכת הפכה למבצעית ב-2009. דגם זה של המרכבה, עם "מעיל רוח", נקרא מרכבה סימן 4מ.
כיום (2016) כל טנקי סימן 4 הסדירים הם מדגם סימן 4מ ומצוידים ב"מעיל רוח".
טנקי סימן 4 הישנים יותר הועברו לכוחות המילואים.
ב-2011 הוסבה חטיבה 401 למרכבה סימן 4מ, ב-2016 הוסבה גם חטיבה 7 למרכבה סימן 4מ וב-2021 הוסבה גם חטיבה 188 למרכבה סימן 4מ 400. כיום כל חטיבות השריון הסדירות מצוידות בדגם זה ואילו עוצבות המילואים מפעילות טנקי מרכבה סימן 4 ומרכבה סימן 3 ב"ז.
הצלחת סימן 1 של הטנק הביאה לפיתוח אבות טיפוס של תותח מתנייע חדשני בשם "שולף" המבוסס על תובת המרכבה סימן 1, אך צה"ל העדיף שלא לקנותו.
בשנת 2003 החלו ניסויים גם על נגמ"ש מרכבה, הנקרא "נמרה".
הוא בנוי על בסיס תובת מרכבה 3, אך במקום צריח יש לו מערכת ייעודית.
בדגם הראשון שנכנס לשירות יש מנוף וכננת חילוץ ומטרתו להיות כלי חילוץ ואחזקה בגדודי השריון.
בעקבות האינתיפאדה השנייה הוסבו טנקי מרכבה סימן 3 ללוחמה בשטח בנוי על ידי התקנת שיפורים ומיגונים נוספים על הכלי.
בעקבות הקרבות הקשים ברצועת עזה הוסבו מספר טנקי מרכבה לאמבולנסים משוריינים, כאשר המסדרון האחורי צויד באלונקות וציוד רפואי.
בהמשך פותח דגם הנקרא נמר"ה (נמ"ר הנדסי) שהוא דגם של הנמ"ר עם מתקונים המתאימים לחיל ההנדסה הקרבית.
ב-1982 במבצע שלום הגליל נלחם טנק המרכבה (סימן 1) נגד שריון סורי ונגד מחבלים חמושים בטילי נ"ט וזקף לזכותו הצלחות: שני גדודי מרכבה מחטיבה 7, שפעלו בגזרה המזרחית, ניהלו קרב אש נגד חטיבת שריון הסורי המצוידת בטנקי T-62 ו-T-72, והצליחו להשמיד אותה.
בגזרה המערבית פעלה חטיבה 211 נגד אנשי פת"ח מצוידים ברקטות RPG-7 וטילי סאגר, והתמודדה איתם בהצלחה.
טנקי המרכבה הפגינו עליונות על שאר הטנקים במלחמה, הן של צה"ל והן של הסורים, ביכולת השרידות, וזאת הודות לדגש על מיגון בעת תכנון הטנק.
לפי סטטיסטיקות שאסף צה"ל, אחוז הטנקים שהושמדו מסך כל הטנקים שנפגעו היה הקטן ביותר עבור המרכבה.
במהלך האינתיפאדה השנייה טנקי מרכבה, בעיקר סימן 2 וסימן 3 ב"ז, נטלו חלק בלחימה נגד הטרור הפלסטיני.
הם שימשו בעיקר לסיור בשטחים מסוכנים ותמיכה בחיל הרגלים.
לראשונה ביהודה ושומרון, סיפקו הטנקים כוח אש לכוחות החי"ר, בעיקר בלוחמה בשטח בנוי ובנוהל סיר לחץ, כאשר הפגיזו בתים שהתבצרו בהם מחבלים.
ברצועת עזה הושמדו 3 טנקי מרכבה ואנשי צוותם נהרגו ממטעני גחון רבי עוצמה (ששקלו מאות ק"ג כל אחד).
בעקבות השמדת שלושת הטנקים (בשנים 2002 ו-2003) נוסף לטנקים לוח מיגון לגחון, וכן הוגבר השימוש בדחפורי D9 משוריינים לפתיחת צירים.
בקיץ 2006, במלחמת לבנון השנייה, הכניס צה"ל ללבנון שלוש אוגדות משוריינות.
מרבית הנפגעים באוגדות אלה היו צוותי טנק.
מתוך 370 טנקי מרכבה שהיו בשימוש בלחימה, פגע חזבאללה ב-52 טנקים.
שניים מהטנקים נפגעו ממטעני גחון וכל צוותי הטנק נהרגו.
חזבאללה, שירה במהלך המלחמה כ-500 טילי נ"ט, השתמש לראשונה בטילי נ"ט עם ראש כפול מסוג טאנדם, כנראה מתוצרת רוסיה.
טילים אלה מפעילים בתחילה מטען שפוגע במיגון של הטנק, ולאחר מכן הם מפעילים את המטען העיקרי על הטנק החשוף.
טילים אלה – בהם הקורנט תוצרת רוסיה – פגעו בחמישה טנקים וגרמו ל-10 הרוגים.
בקרבות בלבנון נעשה שימוש במרכבות מסוגים 2, 3 ו-4. כמעט כל הטנקים שנפגעו תוקנו לאחר המלחמה וחזרו לשירות.
לאור התוצאות של מלחמת לבנון השנייה, עלתה מחדש שאלת יעילותו של הטנק, והכדאיות הכלכלית של ייצורו.
אחת הטענות שהועלו לטובת המרכבה היא שלמרות הפגיעות, שיעור החדירה של טילי נ"ט במלחמת לבנון השנייה היה הנמוך ביותר בתולדות מלחמות ישראל.
כמו כן, נרשמה ירידה של יותר מ-50% בכמות ההרוגים יחסית למבצע שלום הגליל ומלחמת יום הכיפורים.
טענה נוספת היא שאם היה כשל אזי הוא היה ברמה המבצעית של החיילים, שאומנו בעיקר למשימות בשטחים ולא למלחמה מסוג זה.
טענה דומה, שטוען האלוף (במיל') יצחק בן ישראל, היא שחיל השריון עצמו שפוצל ופורק וסופח למסגרות חי"ר, הופעל בניגוד לתורת הלחימה שלו עצמו, לא כמסגרת מובילה בקרב משולב, אלא כנספח באופן סטטי.
עוד הוא מוסיף כי אי הפעלת מדוכות העשן בשל שיקולים תקציביים גרמה לפגיעה מיותרת.
עתיד המרכבה לאחר מלחמת לבנון השנייה
לקראת שנת התקציב 2004 התנהלו דיונים לגבי המשך הכנסתם לשירות של הסימן 4 והנמ"ר מסיבות תקציביות.
לבסוף הוחלט להמשיך בפרויקט המרכבה אך להאט במקצת את ההצטיידות.
בסוף שנת 2004 הוחלט לבחון פרויקט של פיתוח נגמ"ש כבד על בסיס תובת מרכבה.
בשנת 2005, בעקבות אסון הנגמ"שים, הושק נגמ"ש המרכבה (נמ"ר) גם בגרסת חי"ר, ואב טיפוס שלו נכנס לשירות בחטיבת גבעתי ברצועת עזה.
בשל ביצועי חיל השריון במלחמת לבנון השנייה והאכזבה הכללית מתוצאות המלחמה, וכן בשל קיצוצים בתקציב הביטחון, היו שהטילו ספקות בעתיד המרכבה.
כך למשל ב-28 בספטמבר 2006 דיווח העיתון גלובס שבצה"ל הוחלט לסגור תוך 4 שנים את פס הייצור של המרכבה.
לעומת זאת, בצה"ל הכחישו את הכוונה ובתוכנית החומש "תפן 2007" הכריזו על כוונתם להמשיך להצטייד בדגמי מרכבה סימן 4מ עם מערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח (Trophy)" ולהצטייד במאות נגמ"שי מרכבה.
ואכן, ב-2009 הותקנה לראשונה המערכת "מעיל רוח" על מחלקת טנקים וב-2012 הותקנה על כל טנקי חטיבה 401. כמו כן, הנמ"ר נקלט בחטיבת גולני אך חלקים ממנו יוצרו בארצות הברית כדי להוזיל עלויות ולנצל את כספי הסיוע האמריקאים.
ב-2010 הפכה מערכת "מעיל רוח" למבצעית.
ב-2011 הועבר גדוד של טנקי מרכבה סימן 4 המצוידים במערכת לסיורי בט"ש על גבול רצועת עזה.
ב-1 במרץ 2011 יירטה "מעיל רוח" לראשונה רקטה נגד טנקים ששוגרה לעבר טנק מרכבה סימן 4 סמוך לניר עוז.
היה זה היירוט המבצעי הראשון בעולם של נשק נ"ט על ידי מערכת הגנה אקטיבית תוצרת המערב.
כעבור מספר שבועות יירטה המערכת גם טיל נ"ט מדגם קורנט E, שנחשב לאחד מטילי הנ"ט המסוכנים והמתקדמים בעולם.
ב-2012 בעקבות משבר תקציבי בצה"ל נשקלה האפשרות להקפיא רכישת טנקים חדשים, נגמ"שי נמ"ר חדשים וחלקי חילוף.
בעיתונות אף הועלו השערות בדבר סגירת פס הייצור של המרכבה.
ראש התאחדות התעשיינים אמר שפרויקט המרכבה מספק עבודה לאלפי עובדים, רובם בפריפריה, ושסגירתו תגרום נזק רב לכלכלה.
ב-13 באוגוסט 2013 הודיע שר הביטחון משה יעלון על המשך ייצור טנק המרכבה ועל רכישת טנקי מרכבה סימן 4מ חדשים לצה"ל.
כמו כן, החליט צה"ל להסב את חטיבה 7 מטנקי מרכבה סימן 2 לטנקי מרכבה סימן 4מ החדשים.
ביוני 2014 החליט משרד הביטחון לראשונה על מכירת טנקי מרכבה סימן 4 למדינה אחרת, במחיר של 4.5 מיליון דולר לטנק.
במהלך השנים פועל צה"ל להצטיידות בדגמים חדשים על חשבון דגמי טנקים ישנים יותר.
משנת 2005 מבוסס המערך הסדיר של חיל השריון על טנקי מרכבה בלבד (אחרי שחטיבה 401 הוסבה לסימן 4 ממגח 6).
משנת 2014 גם מערך המילואים של החיל כולל רק טנקי מרכבה (סימני 2, 3 ו-4).
החל משנת 2020 כל המערך הסדיר מפעיל טנקי מרכבה סימן 4מ בעוד שמערך המילואים מפעיל טנקי סימן 3 וסימן 4.
טנקי המרכבה לקחו חלק במבצע צוק איתן ב-2014. טנקי המרכבה, בעיקר סימן 4מ, לקחו חלק משמעותי בתמרון הקרקעי, הודות למערכת ההגנה האקטיבית "מעיל רוח" שפעלה בהצלחה והצילה מפגיעה 10 טנקים מירי של טילי נ"ט, כולל רקטות RPG-7 וטילי קורנט מתקדמים.
המערכת אפשרה תמרון מהיר ועמוק של הטנקים וכן חיסול חוליות נ"ט שירו על הטנקים.
עוד גורם מרכזי להצלחת הטנקים בלחימה היה מערכת צבא יבשה דיגיטלי (צי"ד) שהותקנה על כל הטנקים ואפשרה שליטה ובקרה, קשר, סנכרון ותיאום ברמות חסרות תקדים בין החמ"ל (מפקדת החטיבה) לכל הטנקים ולכוחות מסייעים כמו חיל האוויר וחיל התותחנים, וכן תיאום מלא וחלוקת מידע בין כל הטנקים.
יתר על כן, מערכת צי"ד אפשרה להעביר לטנקים מידע מודיעיני בזמן אמת שסיפקו אגף המודיעין וחיל האיסוף הקרבי והציגה את המידע באופן דיגיטלי במחשבי הטנקים – דבר שייעל באופן משמעותי את הלחימה.
הטנקים השמידו מאות מטרות (בין השאר ירו הטנקים פגזים על בתים ממולכדים, דבר שהביא ליזימת המטענים וחומר הנפץ שהוסתרו בבתים ולפיצוצם), פגעו במאות מחבלים (חטיבה 401 לבדה הרגה 120–130 מחבלים) וחיפו על לוחמי חיל הרגלים וחיל ההנדסה הקרבית.
ב-7 באוקטובר 2023 פתחו חמאס והג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במתקפת פתע טרוריסטית רחבת-היקף על ישראל.
בעקבות מתקפת הטרור פתחה ישראל במלחמת חרבות ברזל.
בזמן מתקפת הפתע, הטנקים שהיו בגזרה הרגו מספר רב של מחבלים, כאשר לעיתים טנק בודד בלם והרג עשרות מחבלים שהסתערו עליו לאחר פריצת גדר המערכת סביב רצועת עזה.
במהלך התמרון הקרקעי ברצועת עזה, הטנקים – מדגמי מרכבה סימן 4מ בחטיבות הסדירות ומרכבה סימן 3 ב"ז בחטיבות המילואים – היוו את הכוח המתמרן העיקרי, לצד חיל ההנדסה הקרבית וחיל הרגלים.
הם סיפקו כוח אש – כולל בירי פגזים ומקלעים – והרגו מחבלים רבים, כולל כאלו שביצעו ירי ממבנים.
הטנקים סיפקו הגנה וחיפוי לכוחות החי"ר.
בנוסף, באמצעות מערכות ה-C4ISTAR וצי"ד הם איכנו וסימנו מטרות לכוחות חיל האוויר הישראלי ויחידת זיק ירוק שתקפו אותן מהאוויר באמצעות חימוש מונחה מדויק.
כדי להתמודד עם איום הרחפנים שמטילים רש"ק מטען חלול על גג הטנקים, הותקנו על רוב הטנקים ברצועה גגונים או "פרגולה".
בנוסף בוצעו שיפורים במערכות הבק"ש וההגנה.
מערכת "מעיל רוח" ביצעה מאות יירוטים של רקטות נ"ט, בהן RPG-7, וטילי נ"ט, אך למרות זאת מספר טנקים נפגעו ולוחמי שריון נהרגו בלחימה.
מרכבה סימן 1ב (שדרוג לרמה של מרכבה סימן 2 למעט מערכת בקרת אש, אמצעי ראיית לילה ומנוע)
מרכבה סימן 2ד (מרכבה סימן 2ב עם מיגון דור ד')
מרכבה סימן 3 רמ"ח (מערכת ירי משופרת רמ"ח = ראש מראה חשמלי)
מרכבה סימן 3ב ב"ז (1996, מערכת ירי משופרת ב"ז = ברק זוהר)
מרכבה סימן 3ד ב"ז (מרכבה סימן 3ב ב"ז עם מיגון דור ד' קס"ג)
מרכבה סימן 3 LIC (מרכבה סימן 3ד ב"ז קס"ג עם התאמות ללש"ב)
מרכבה סימן 4מ (מרכבה סימן 4 עם "מעיל רוח")
מרכבה סימן 4מ 400 (דגם משופר של המרכבה סימן 4, בעל מערכות שו"ב, בקרת ירי ו"מעיל רוח" מדור חדש)
מרכבה סימן 4 ברק (הדגם החדש והמתקדם ביותר של המרכבה, כולל בין השיפורים הרבים "מעיל רוח" מדור חדש, מערכות C4ISTAR משולבות בינה מלאכותית וצי"ד 750)
נמ"ר טנק חילוץ – דגם ניסיוני
שולף (תותח מתנייע בקליבר 155 מ"מ המבוסס על תובת מרכבה, ניסויי)
טנקבולנס (מרכבה שהמסדרון האחורי בה צויד לפינוי פצועים, אמבולנס)
אופק (נגמ"ש כבד על בסיס מרכבה סימן 2 ומרכבה סימן 3, שצריחו הוסר ומשמש תומכי לחימה)
פר"ג (נגמ"ש חילוץ ואחזקה על בסיס מרכבה סימן 3 שצריחו הוסר)
להלן טבלה השוואתית של כל דגמי המרכבה:
מאפיין סימן 1 סימן 2 סימן 3/3ב"ז סימן 4 / 4מ / 4מ 400 / 4 ברק נתונים כלליים ייעוד טנק מערכה כבד תוצרת ישראל המיועד לצה"ל.
משקל בין 60 ל-70 טון, כל דור שוקל מעט יותר מקודמו (המשקל המדויק מסווג).
ממדים אורך כ-9 מטר, רוחב כ-4 מטר, גובה כ-2.5 מטר.צוות הטנק 4 – מפקד, נהג, תותחן, טען-קשר.
מנוע AVDS-1790-9AR דיזל מקורר אוויר בצורת V תוצרת טלדיין ארצות הברית מנוע דיזל GD 883 בן 12 צילינדרים בתצורת V מבוקר מחשב ומקורר מים תוצרת MTU גרמניה בשיתוף עם ג'נרל דיינמיקס (כיום נקראת חברת L-3 קומיוניקשיין) ארצות הברית.
מספר פגזים 54 פגזים, 6 במארז זמין.
46 פגזים, 5 במארז זמין 64 פגזים, 10 במארז זמין סוגי פגזים פגז נפיץ פלסטי, חלול, חץ-ח"ש, זרחן, פלאשט ורקפת (APAM-MP).
חלולן, חוצצן, פלאשט (נכון ל-2017 כבר לא בשימוש), כלנית (APAM-MP) וחצב.
בקרת אש (סימן 1 לפני השדרוג) מערכת בקרת אש "אורנית", מד טווח לייזר "רומן", כוונת מפקד TRP, כוונת ראיית לילה "נציב עליון" או "משורר" (מפקד בלבד), ייצוב גזרתי מערכת בקרת אש 2 MPS, ייצוב גזרתי, אמצעי ראיית לילה תרמי "ארטישוק", מחשב ירי דיגיטלי כולל מערכת למידה, כוונת מפקד נפרדת.
כיום ב"ז (ברק זוהר) בעיקר, ייצוב נקודתי, וכל השאר משופר.
ב"ז (ברק זוהר) משופר, כולל יכולת נעילה על מטרה בתנועה.
מיגון ומערכות שרידות מיגון מיגון מודולרי, פלטות בזוקה, אפשרות למיגון גחון, אפשרות להתקנת מיגון ריאקטיבי מיוחד.
שריון מרוכב מסווג, מיגון מודולרי משופר, פלטות בזוקה, אפשרות למיגון גחון, מיגון עילי לצריח, מערכת הגנה אקטיבית לטנקים מעיל רוח ומערכות נוספות.
בקרת צריח הידראולית חשמלית מיזוג אוויר מאווררים מזגן לקירור משולב במערכת הגנת אב"כ מיזוג משולב במערכת הגנת אב"כ.מערכות שליטה ובקרה מערכת קשר מערכת מענ"ק המשולבת בצי"ד לניהול דיגיטלי של שדה הקרב, אפשרות לתקשורת עם שאר הטנקים, החפ"ק ומזל"טים.
מרכבה סימן 1 הוא הדור הראשון של טנק המרכבה.
משקלו למעלה מ-60 טון והוא מונע במנוע דיזל .
הוא חמוש בתותח L7 מחורק-קנה בקליבר 105 מ"מ, מספר מקלעי מאג ומרגמה 60 חש"ן.
סימן הזיהוי הבולט ביותר שלו הוא ה"חצאית" או "האוזניים" – הבליטה המעוגלת בצידי הצריח, בחיבור לתובה.
עם השנים חלק מטנקי המרכבה סימן 1 הוסבו למרכבה סימן 2. על ידי השינויים האלה: אמצעי ראיית לילה פאסיבי הותקן לתותחן ובחלק מהטנקים הותקן אף אמר"ל תרמי.
חלק מאנשי הצוות ששירתו בשירותם הפעיל על מרכבה סימן 2 מוסבים לשירות מילואים על גבי סימני 1.
במרכבה סימן 1 נעשה שימוש במבצע שלום הגליל, שכלל לחימה של צבא מול צבא, לחימה של צבא מול גרילה בשטח פתוח ולחימה בשטח בנוי.
מרכבה סימן 2 הוא הדור השני של טנק המרכבה.
כמו לסימן 1, גם למרכבה סימן 2 יש תותח בעל קנה מחורץ בקליבר של 105 מ"מ ו"חצאית" או "אוזניים" – שתי בליטות מעוגלות בצידי הצריח, בחיבור לתובה.
עוד הבדל הוא הוספת "שערות שולמית", כדורי ברזל הקשורים בשרשראות ברזל, לחלק האחורי של הצריח, וכן סלי חי"ר.
מחשב הירי שופר משמעותית: המחשב מתחשב ביותר נתונים בעת קביעת המסלול הבליסטי של הכדור (טמפרטורה, לחות, גובה) מעבר לנתוני החובה (סוג פגז וטווח).
לסימן 2 יש אפשרות להתקין תוספת מיגון בעיקר בצידי הצריח ובגחון – מיגון קס"ג (על שם הקו הסגול, לשם היא יועדה).
כמו מרכבה סימן 1, המרכבה סימן 2 נכנס לראשונה לשימוש בגדוד "געש" של חטיבה 7.
ב-2016 יצא המרכבה סימן 2 על כל דגמיו מהשירות הסדיר, אחרי שחטיבה 7 הוסבה לטנקי מרכבה סימן 4מ.
ביולי 2020 נערך האימון האחרון של טנקי סימן 2 שאחריו יצאו הטנקים משירות מילואים.
מרכבה סימן 3 הוא הדור השלישי של טנק המרכבה, שפותח ונכנס לשירות ב-1990, ומהווה קפיצת מדרגה לעומת קודמו.
המרכבה סימן 3 כבד מקודמו, הוא חמוש בתותח חלק-קדח בקליבר 120 מ"מ (IMI MG251) ומצויד בחטיבת כוח המפיקה 1,200 כוחות סוס.
ב-1995 נכנס לשירות הדגם מרכבה סימן 3ב ב"ז שמצויד במערכת בקרת אש מתקדמת מדגם ברק זוהר של אלביט מערכות ומספר שיפורים נוספים.
מאוחר יותר נכנס לשירות הדגם מרכבה סימן 3ד ב"ז שבנוסף לשיפורים של קודמו כולל תוספת שריון מודולרי לצריח.
הטנק מצויד בתותח מתקדם יותר: התותח חלק הקדח – מדגם MG251 – פותח ומיוצר על ידי תע"ש ודומה לתותח 120 מ"מ L44 של ריינמטאל הגרמנית.
התותח הוא בקליבר 120 מ"מ.
בנוסף לתותח הטנק חמוש במספר מקלעי מאג ומרגמה 60 חש"ן פנימית.
המנוע נמצא בחזית התובה מגן על הצוות מפגיעה חזיתית.
השיפורים העיקריים היו הוספת מקלע כבד M2 בראונינג 0.5 קואקסיאלי (מקלע מקביל) שמתופעל כולו מתוך הצריח, מצלמות וידאו לניווט יותר טוב, עמדת צלף במסדרון האחורי ורשתות הגנה כנגד רימונים.
רוב טנקי המילואים הם מדגמי ב"ז (3ב ו-3ד) ומיעוטם מדגם סימן 3 הישן יותר.
מרכבה סימן 4 הוא הדגם הרביעי והמתקדם ביותר של טנק המרכבה.
המפרט הטכני ויכולותיו של 'סימן 4' עולים באופן משמעותי על אלו של קודמיו.
בשנת 2004 החלו טנקי מרכבה 4 בפעילות מבצעית בג'נין.
קיימים מספר שיפורים לסימן 4 שכבר נמצאים בפעילות מבצעית, 4ב' (2006) ו-4מ' (2010).
כיום טנקי סימן 4מ משרתים בחטיבה 401, חטיבה 7 וחטיבה 188 הסדירות.
מספר חטיבות מילואים מפעילות טנקי סימן 4 וסימן 4מ.
למרכבה סימן 4 יש מערכת מיזוג אינטגרלית המשולבת במערכת הגנת אב"כ.
הדגם סימן 4מ כולל גם מערכת הגנה אקטיבית לטנקים ישראלית מדגם "מעיל רוח" של רפאל - מערכות לחימה מתקדמות.
מערכת זו מבצעית החל מ-2009 והוכיחה את עצמה בקרב.
המרכבה סימן 4 חמוש בתותח 120 מ"מ חלק-קדח תוצרת תע"ש-סולתם, מדגם MG253, דור שני ומשופר לתותח המורכב במרכבה סימן 3. התותח מיועד לירות פגזי 120 מ"מ שפותחו על ידי ישראל אך יכול גם לירות פגזי 120 מ"מ שמשמשים את מדינות ברית נאט"ו.
המרכבה סימן 4 מסוגל לירות בין השאר פגזי חץ-ח"ש (חודר שריון נגד טנקים), כלנית (פגז רב-תכליתי) וחצב (נגד מבנים וחי"ר מבוצר) בדיוק רב ביותר.
בנוסף המערכת מסוגלת להסתנכרן עם פגזי כלנית וחצב ולקבוע את מצב הפעולה שלהם וסוג אפקט הפיצוץ בלחיצת כפתור של התותחן.
בנוסף לתותח הראשי, הטנק חמוש בשני מקלעי מאג ולעיתים גם במקלע כבד M2 בראונינג 0.5 או מקל"ר 40 מ"מ המתופעל כולו מתוך הצריח ובכך מאפשר לאנשי הצוות לירות במקלע הכבד בלי להיחשף לאש אויב.
אחד משני מקלעי המאג 7.62 מ"מ נאט"ו הוא מקלע מקביל המופעל על ידי התותחן, והשני מותקן על הצריח מבחוץ, ומופעל בידי מפקד הטנק.
את המרכבה סימן 4 מניעה חטיבת כוח עם מנוע דיזל GD 883 בן 12 צילינדרים בתצורת V מבוקר מחשב ומקורר מים המפיק .
המנוע הוא מבין הרכיבים המעטים של הטנק שלא מיוצרים בישראל: הוא מיוצר על ידי MTU מגרמניה בשיתוף עם ג'נרל דיינמיקס (כיום נקראת חברת L-3 קומיוניקשיין) מארצות הברית.
הדגם החדש ביותר הוא המרכבה סימן 4מ 400, שמשרת בחטיבה 188, וכולל מערכת הגנה אקטיבית "מעיל רוח" ומערכת ניהול קרב דיגיטלית "משואה 750", הדור החדש ביותר של צי"ד.
פס הייצור של טנק זה הוקם בתחילת 2022. ב-19 בספטמבר 2023 הודיע צה"ל על כשירות מבצעית של הטנק והשקתו בחטיבה 401.
מערכת הגנה אקטיבית "מעיל רוח" משודרגת עם אפשרות איכון איומים לשם ניטרולם.
קסדת מפקד בעלת תצוגת קסדה עילית.
כלי רק"ם המבוססים על תובות מרכבה
נגמ"ש מרכבה (נמ"ר) – נגמ"ש כבד הנמצא בתהליכי הצטיידות בצבא הגנה לישראל.
הנגמ"ש בנוי מתובת טנק מרכבה (ללא הצריח), עליה מורכבות מערכות ייעודיות לפי הצורך.
כיום ישנם מספר סוגי דגמים פעילים:
נמ"ר חי"ר / נמ"ר סימן 1 – חמוש בעמדת קטלנית עם M2 בראונינג ומספר מקלעי מאג 7.62 מ"מ.
הנמ"ר בגלגולו הנוכחי פותח אחרי אסון הנגמ"שים ב-2004 והצורך של כוחות חיל הרגלים בנגמ"ש כבד שיוכל להילחם בשטח עירוני ולעמוד כנגד איומי נ"ט שנהפכו לנפוצים בעשורים האחרונים בקרב ארגוני טרור וארגוני גרילה.
הנמ"ר נכנס לשירות מבצעי בסוף 2008 וחטיבות החי"ר של צה"ל מצטיידות בו בהדרגה.
על חלק מהכלים מותקנת מערכת הגנה אקטיבית לטנקים "מעיל רוח".
נמ"רבולנס – נגמ"ש נמ"ר בתפקיד אמבולנס משוריין, שנועד לפינוי פצועים וכולל אלונקות, ציוד רפואי ובפרט ציוד עזרה ראשונה.
נמ"ר הנדסי – דגם משופר של הנמ"ר עם "מעיל רוח" ואמצעים הנדסיים, נכנס לשירות בחיל ההנדסה הקרבית.
נמ"ר לחימה – נמ"ר חי"ר עם צריח בלתי-מאויש החמוש בתותח אוטומטי 30 מ"מ, מקלעים, טילי נ"ט מסדרת "ספייק" ו"מעיל רוח".
נמ"ר אחזקה / חט"פ / חילוץ – דגמים של הנמ"ר (ע"ב ס' 4) שהותאמו לחוליה טכנית פלוגתית וטיפול ואחזקה בצי טנקי המרכבה סימן 4.
שולף – תותח מתנייע בקליבר 155 מ"מ המבוסס על תובת מרכבה, ניסויי.
התותח פותח בשנות ה-80 של המאה ה-20 אך לא נכנס לשימוש מבצעי.
נמר"ה אחזקה/חילוץ (ע"ב ס' 1 ו-ס' 3) – טנק חילוץ, ניסויי: זהו אב-טיפוס של טנק חילוץ ונגמ"ש חימוש שנועדו להחליף את מערך הכלים הקיימים בהם טנק חילוץ M-88 הישן ונגמ"שי "טכניקל" ו"פיטר" על בסיס ה-M-113. כלי נמר"ה אלה לא נכנסו לשירות מבצעי.
אמבולנס משוריין – מרכבה שהמסדרון האחורי בה צויד לפינוי פצועים, אמבולנס.
מספר טנקי מרכבה הוסבו לאמבולנסים משוריינים.
אופק – הסבה של תובות מרכבה סימן 2 ישנות לנגמ"ש כבד שנועד לשמש תומכי לחימה, בעיקר כנגמ"ש פיקוד.
פר"ג – הסבה של תובות מרכבה סימן 3 ישנות לנגמ"ש כבד שנועד לשמש תומכי לחימה, בעיקר מחיל החימוש וצוותי הרפואה, למטרות חילוץ, אחזקה ופינוי פצועים.
לצורך מימוש הפרויקט הוקמה במשרד הביטחון "מנהלת המרכבה והרק"ם" (מנת"ק) – הגוף המתאם ומנהל את הפרויקט ובחיל החימוש הוקמה הרשות לפיתוח טנקים, רפ"ט – הגוף המתכנן ומפתח מבחינה טכנית את הטנק.
בעקבות שינויים מבניים בצה"ל הוכפפה בשנת 2006 רפ"ט למנת"ק וכיום גם היא יחידה של משרד הביטחון.
ייצור רכיבי הטנק נעשה במספר רב של מפעלים וחברות תעשייה ישראליות וגם בידי מספר חברות זרות המספקות רכיבים (כגון המנוע).
הטנק עצמו מורכב בידי מש"א 7000 (מפעל שיקום ואחזקה) במחנה תל השומר.
חברות ישראליות המעורבות בייצור הטנק
צבא הגנה לישראל: מנת"ק/חיל החימוש/מש"א 7000 (תה"ש) – תכנון והרכבת הטנק.
התעשייה הצבאית – מייצרת את התותח 105 מ"מ (העתק ברישיון) ותותח 120 מ"מ (פיתוח מקורי), חלק מהשריון ואת רוב התחמושת (כולל פגזים לקרב, תחמושת אימונים ותחמושת נק"ל).
עוד היא מייצרת מדוכות ורימוני עשן, ומסבים לצריח.
עשות אשקלון – מתלים, תמסורת רנק RK325 (העתק ברישיון), רכיבי הינע ופגזים חודרי שריון קינטיים.
אלביט מערכות – מייצרת את מערכת בקרת האש והמחשב הבליסטי, מייצרת ומתקינה את מערכת צי"ד, מערכת ייצוב הצריח והתותח, מערכת התרעת לייזר, כוונת מפקד פנורמית, סימולטור לאימון הצוות.
תדיראן – מספקת מיזוג אוויר לתא הלוחמים, תקשורת אינטרקום פנימית וציוד קשר רדיו.
אל-אופ, אלישרא ואסטרונאוטיקס – אחראים לאופטיקה ולגלאי לייזר אויב.
סולתם – מרגמה פנימית 60 מ"מ, תחמושת למרגמה, מדף המפקד.
אלביט קינטיקס (חברה בת של אלביט מערכות) – מערכת הגנה מפני נב"ק ומיזוג אוויר, יחידת כוח עזר (APU), מערכות דלק וחיישנים למנוע.
אורדן תעשיות – מספקת יציקות לתובה, לצריח ולמזקו"ם (לרבות חוליות הזחל)
רפאל - מערכות לחימה מתקדמות – אחראית על התקנת מקלע מקביל (ROWS) הנשלט מתוך הטנק ועל התקנת מערכת מיגון אקטיבי "מעיל רוח".
מפעל רמתא – חלק מהשריון.
מפעל תמם – מערכת ניווט אינרציאלית.
אלתא – מייצרת את החיישנים האלקטרונים ואת אופטיקת התת-אדום.
ווישיי ישראל (Vishay) / Vidco – שרוול תרמי לתותח תע"ש 120 מ"מ.
תעשיות בית אל זכרון יעקב – מסנן אוויר למנוע, שסתומי הגנה מפיצוץ, משאבת דלק, שסתומים למערכת מיזוג אוויר והגנה מפני אב"כ.
תעשיות בנטל – "כוכב" מנועים לתותח ולצריח, מנועים לכוונות מפקד ותותחן, מנועים למדף מפקד, מנועים למערכת מיזוג אוויר ועוד.
אורלייט תעשיות – מכלי תחמושת חסיני אש.
Tech-Mer – תקשורת אינטרקום פנימית במרכבה סימן 4.
ראדא תעשיות אלקטרוניות – מצלמה אחורית במרכבה סימן 4.
תגל אס פי תעשיות בע"מ יוקנעם – פיתוח וייצור גלגלי מרכוב ("בוגים") במזקו"ם.
מגם בטיחות – מכלי דלק מגומי, מכל דלק אוטם עצמי, אטם פתח תותח מוגן אב"כ, אטם פתח מרגמה מוגן אב"כ.
חברות זרות המספקות רכיבים לייצור הטנק
L-3 Communication Combat Propulsion Systems – מייצרת העתקים מורשים של מנוע הדיזל MTU MT883 בעל 1,500 כוחות סוס ואת תמסורת RENK RK325.
מוטורולה – מספקת מערכות הצפנת קשר לתדיראן.
דופונט – מספקת את הנומקס (Nomex) וחומרים דוחי-אש.
התעשייה הצבאית הרוסית – עזרה לתכנן את מגוב נוכרי KMT-4 ו-KMT-5 ואת כף הדחפור ABK-3, המיוצרת היום בידי אורדן.
חברת FN – מספקת את מקלעי המאג לטנק.
קטרפילר – מסייעת בייצור ותכנון המזקו"ם הישראלי.
מתחילת ייצור המרכבה נאסרה מכירתו למדינות זרות.
מערכות שונות מתוכו (כגון שריון ומערכות משנה של הטנק) לא נכללו באיסור ונמכרו מחוץ לישראל, לדוגמה הסכם שנחתם בין אלביט לתעשיית הביטחון בארגנטינה למודרניזציה של הטנק: TAM, או טנקי הסברה הטורקים.
בשנת 2010 החליט משרד הביטחון, עקב המשבר התקציבי המתמשך והקושי של מערכת הביטחון להמשיך ולשאת בעלויות הפרויקט (כמיליארד שקלים בשנה), להתיר באופן עקרוני את מכירת המרכבה סימן 4 ל"לקוחות נבחרים" לאחר בחינה של כל הצעת רכש בנפרד ובתנאי שהמכירה תאושר בידי הממשל האמריקאי.
בשנת 2014 חתם משרד הביטחון על עסקת יצוא ראשונה של הטנק עם מדינה זרה, ששמה נאסר לפרסום.
היקף העסקה הוערך בכמה מאות מיליוני דולרים.
בשנת 2022 יוצאו טנקי גישור מבוססי מרכבה למדינת הפיליפינים.
בשנת 2023 התקיים משא ומתן למכירת טנקי מרכבה סימן 2 ומרכבה סימן 3 שיצאו משירות בצה"ל למדינה באירופה ומדינה בדרום אמריקה, ולמדינות נוספות דוגמת מרוקו.
תוכניות אלה נעצרו בעקבות מלחמת חרבות ברזל.
דמות טנק המרכבה הוצגה במספר משחקי הווידאו, ביניהם במשחקים War Thunder ו-World Of Tanks.
הטנק גם הוצג באופן פיקטיבי כטנק של כוחות נאט"ו במשחק Arma 3 .
יש בעולם מספר מוזיאונים שברשותם טנקי מרכבה בתצוגה: יד לשריון (סימן 1–4), מוזיאון בתי האוסף (אבות טיפוס של סימן 1), מוזיאון השריון הצ'כי (סימן 1).
מַריתְריוּם (שם מדעי: Moeritherium) הוא סוג של יונק קדום שהתקיים בתקופת האאוקן והוא נחשב כאב-קדמון לפילים של ימינו.
משמעות שמו: "הבהמה של אגם קארון" המכונה אגם מוראיס.
יצור זה היה דומה במראהו לטפיר גדול.
הייתה לו גולגולת רחבה עם שיניים חזקות וניבים גדולים והיה לו חדק קצר מאוד.
הוא היה יצור איטי שבילה את רוב זמנו בשחייה ורעייה לצד המים וייתכן שאף בתוכם.
מאובניו של היצור נמצאו בצפון אפריקה באזור שבין מצרים לאלג'יריה.
יונק קדום זה הופיע בסדרה ללכת עם חיות.
מרכבה היא כלי רכב דו-גלגלי בעל גלגלי חישור, הנמשך באמצעות סוסים נהוגים ברֶסֶן.
בעבר שימשה המרכבה להתניידות מהירה, בעיקר בתקופת הברונזה ותקופת הברזל.
גם לאחר שמקומה בשדה הקרב נתפס על ידי פרשים, המשיכה המרכבה לשמש בתחבורה, טקסים, תהלוכות ותחרויות.
שורשיה הקדומים של המרכבה מצויים בקרונות (ארבעה גלגלים) ועגלות (שני גלגלים) - עם גלגלים מעץ מלא (עץ טָמוּם).
נדירותם של עצים אשר היו עבים מספיק לעשיית גלגלים אלו הביאה נגרים מעידנים קדומים לנסות לבנות את הגלגל מכמה חלקים.
משקלן של עגלות ראשוניות אלו היה רב ביותר, עד חצי הטון, ולכן נמשכו אך ורק על ידי שוורים, אשר היו רתומים ליצול בעול ורצועה עבה לצוואר.
השימוש המתועד הראשון בעגלות אלו החל בשנים 3100-3200 לפנה"ס.
השימוש הצבאי בעגלות אלה מתוארך לסביבות שנת 2700 לפנה"ס.
השפעתה של המצאת התחבורה הגלגלית עצומה וקשה לאומדן, אך ההישג המיידי והמורגש ביותר טמון ביכולת החדשה שמצאו רועים לניוד כמויות גדולות של כדים, מזון וציוד, על מנת לנדוד עם עדריהם עמוק אל תוך היבשה למשך שבועות וחודשים, הרחק מעמקי הנהרות לצידם חיו בעבר בשל הצורך במים.
צרכים חדשים הביאו לניסיונות למצוא שימושים חדשים לקרונות הגלגלים וכן נעשו ניסויים בבעלי חיים שונים, בעיקר ממשפחת הסוסיים, למשיכת עגלות למטרות שונות וחדשות אלו.
תיעוד לכך ניתן למצוא בנס המלכותי של אור בו בהמות דמויות-סוס - ככל הנראה ערוד או פרא - נראות מושכות קרון עם גלגלים לקרב.
"מרכבות" מוקדמות כגון אלו הסיעו לקרב צוותים אשר הורכבו מלוחם משליך כידונים (שאוחסנו באשפה על גבי העגלה) בעודו עומד בירכתי הקרון ואוחז בכתפיו של הנהג.
ניסיונות ראשוניים אלו במשיכת עגלות כבדות על ידי בהמות קטנות הבהירו את הצורך בקרון שיהלום את כח הגרירה שלהן.
תנועה מהירה לאורך מרחק גדול, עם או בלי מרכבה, דורשת סוסים.
לפני הגעתו וביותו של הסוס התאפשרה רכיבה איטית או קצרת-טווח על גבי חיות שונות, אשר סירבו לציית על-נקלה, כגון עגלים, חמורים ופרדות.
בעבר הועלו תאוריות לפיהן הסוסים הגיחו לראשונה למזרח הקרוב הקדום מכיוון איראן שבמזרח, או מצפון מעבר לקווקז, בסביבות שנת 2000 לפנה"ס כשהם מושכים מרכבות-קרב הנושאות עמן כובשים בני-עמים דוברי שפות הודו-אירופיות.
דוגמה לעדויות לכך ניתן למצוא בתעודות ממארי, מהן נראה כי המלך זמרי-לים ניסה, לשווא, להשיג "סוסים לבנים" משליטים שכנים בכרכמיש וקטְנה (תל אל-מישריפה).
כמו כן נמצאו במקום תעודות המכילות מידע מצומצם על טיפול ואחזקת סוסים מיובאים.
ביותו לראשונה של הסוס למטרות אכילה החל בערבות אירואסיה במהלך האלף החמישי לפנה"ס - וייתכן שניסיונות רכיבה ראשוניים על סוסים נעשו כבר החל מהאלף הרביעי לפנה"ס, אולם לפי כל המומחים לעדויות מדובר בניסיונות בודדים, אקראיים ולא-יעילים, אשר ככל הנראה לא היוו יותר מקוריוז בקרב המגדלים הקדמונים.
עדויות וודאיות מוקדמות לרכיבה שניתן להגדירה כ"יעילה" תוארכו לסביבות 2000 לפנה"ס ואילך ונמצאו ברחבי מסופוטמיה.
לפיהן משוער כי רכיבה על סוסים החלה קרוב לאותה תקופה - ואף כי קשה לדמיין שבאסיה ואירופה לא נעשו ניסיונות דומים באותו זמן, שכן שם גודלו כבר הסוסים למטרות מאכל, אין בידי החוקרים עדויות וודאיות קדומות יותר לרכיבה באזורים אלו.
במזרח הקרוב, שם נמצאו רוב העדויות הקדומות לרכיבה, היא מוצגת באמנות ובטקסט כנעשית למטרות ספורטיביות ונראה שערכן התחרותי הלך וגדל לאורך השנים.
כמו כן, לפי העדויות הארכיאולוגיות, במקביל לרכיבה הראשונית הוחל לראשונה השימוש בקרונות ומרכבות עם סוסים - בתחילה לטקסי קבורה ומצעדים מלכותיים, בהמשך לציד ולבסוף למטרות לחימה.
סקרים נרחבים העלו כי במהלך המאות הראשונות של האלף השנייה לפנה"ס הלך והצטמצם ייצוגם של סוסים באמנות כחיות רכיבה וההתייחסויות לשימוש בסוסים למשיכת מרכבות הלכו וגברו.
השימוש הקרבי המשמעותי במרכבות-סוסים החל במזרח הקרוב בסביבות 1700 לפנה"ס ונמשך עד 1200 לפנה"ס בקירוב.
מקורותיה של המרכבה "האמיתית" שנויים במחלוקת בין אלו הטוענים ששרשרת הניסויים והפיתוחים הטכנולוגיים שהובילו אליה התרחשה בשטח גאוגרפי נרחב, הכולל בין השאר גם את אירופה, שם פיתוחן של טכניקות לכיפוף עץ הביא להמצאת גלגל החישור - לבין אחרים הטוענים שמקורה במסופוטמיה, ישירות מגלגלי העץ הטָמוּם.
הממצאים הארכאולוגיים אכן מראים פיתוחים נרחבים של השימוש בגלגל באזורים שונים של פולין, הונגריה ורוסיה, אך אינם מספקים די מידע כדי להתוות כרונולוגיה וודאית.
להלן מספר דוגמאות מן הממצאים הארכאולוגיים המעידים על שימוש בקרונות דו-גלגליים:
בתל אגרב (או אקרבּ) שבמחוז דיאלא, עיראק, נמצאו דגמי יציקות-נחושת של קרונות עם שני גלגלי עץ-טמוּם הנמשכים על ידי סוסיים דמויי-חמור.
בחפירות בתל בְּרק (נגר העתיקה) שבמעלה נהר חבּוּר (מיובלי הפרת), בחבל ג'זירה שבסוריה, נמצאו 102 דגמים מיניאטוריים של עגלות ו-191 דגמים של סוסיים כלשהם, שתוארכו לשנים שבין 2000-2350 לפנה"ס.
ברוסיה וקזחסטן נמצאו קברי מרכבות באתרים ארכאולוגיים של תרבות סינטשטה במחוז צ'ליאבינסק ושל תרבות פטרובקה במחוז צפון קזחסטן.
תרבות סינטשטה בערבה האירו-אסיאתית (Sintashta culture) היא התרבות הקדומה ביותר הידועה לנו שפיתחה את המרכבה ואת הגלגל החישורי.
בנוסף לשיירי סוסים, מתגים וקרונות, נשתמרו בתוך הקברים חותמותיהם של גלגלי-חישור (שהתכלו חלקית מתנאי הסביבה) שנטבעו בצידיהם הפנימיים של זוגות חריצים, ייעודיים לגלגלים, בקרקעית הקברים שבתוכם הועמדה המרכבה.
התיארוך מצביע על סביבות 2000 לפנה"ס.
מרכבות "אמיתיות" מזוהות בוודאות על גבי חותמות סוריות מסביבות 1800 לפנה"ס.
בלצ'אשן (Lchashen) שבארמניה נמצא אוסף מרהיב של מרכבות וכרכרות, מסביבות 1500 לפנה"ס, עם גלגלים של עד 28 חישורים, המחוברים בשגם ומגרעת לחישוק עשוי שני חצאי-עיגולים מעץ כפוף.
גוף המרכבה הורכב בעיקר מרצפה (פלטפורמה) ומעקה.
אחת הפונקציות החשובות במרכבה הייתה יכולת תמרון גבוהה - האפשרות לבצע פניה חדה או במהירות גבוהה.
מרכבה טובה אופיינה, בין השאר, ביכולות התמרון הללו.
על פי הממצאים, ככל הנראה בסביבות שנת 3500 לפנה"ס.
עקרון השימוש בגלגל עם ציר לתחבורה התפשט במהירות ברחבי אירופה והמזרח הקדום במהלך השנים 3400-3000 לפנה"ס וקשה לקבוע בוודאות היכן, עקב התפשטותו המהירה.
מרכבה מהירה דורשת גלגל חישור חזק ובעל משקל נמוך.
יש הטוענים שהמרכבה התפתחה במזרח הקדום, בהמשך ישיר לכלי רכב בעלי גלגל עץ-מלא.
אחרים טוענים ששורשיה עוברים בהמצאת גלגל החישור, באירופה, אך הממצאים שם מועטים מדי כדי לקבוע עובדה זאת בוודאות.
תיעוד היסטורי מוקדם של שימוש בכלי-רכב ללחימה ניתן למצוא אצל הנס המלכותי של אור, שתוארך לסביבות 2500 לפנה"ס, אם כי אלו הן כרכרות או עגלות שנמשכו על ידי שוורים או פרדות.
בקבר של המלכה פואבי מאור, 2400 לפנה"ס, נתגלתה מרכבה וגם קבורת סוס.
סוסים הופיעו לראשונה כבהמות משא רק כ-500 שנים אחר-כך, כאשר הממצאים המוקדמים ביותר הקיימים הם קברי מרכבות אשר נחפרו במעלה נהר הטובול, בחפירות תרבות סינטשטה, אשר סמוכות לעיר מגניטוגורסק שברוסיה המודרנית.
התיעוד המוקדם ביותר, שניתן להגדיר בוודאות כמרכבה, מופיע בסוריה בחותמות מהמאה ה-18 לפנה"ס.
הממצא הארכאולוגי הממשי הקדום ביותר, מחופי דרום ימת סוואן שבארמניה, מתוארך לסביבות 1500 לפנה"ס - זהו אוסף של כלי רכב מתקדמים, בהם כרכרות ומרכבות עם אופנים מחושקים בעלי 28 חישורים.
ממצאים ארכאולוגיים של שלדי סוסים במטמונות קבורה בחְבלינְסְק (מחוז סראטוב, רוסיה) שבאזור המרכז של נהר הוולגה תוארכו לזמן מוקדם ביותר - סביבות 4600-4800 לפנה"ס.
בנוסף לאלו, ממצאי קבורה רבים הכוללים סוסים, נמצאו במקומות שונים ברחבי אירואסיה עם תיארוכים לשנים מאוחרות יותר.
כמו כן, פסלונים ועדויות טקסטואליות ממסופוטמיה ממהלך האלף השלישי לפנה"ס מעידים על התייחסות תרבותית הולכת וגוברת הניתנת לסוסים (ולמשפחת הסוסיים בכלל).
ניתוח קפדני של חלקי עצמות ושיני סוסים אשר נמצאו באתר דראיבקה שבמחוז קירובוגרד באוקראינה מצביע על סימנים אפשריים לשימוש קדום במתג.
מכאן עלתה הטענה שהשימוש במתג בסוסים הוחל כבר בסביבות 4000 לפנה"ס.
הארכאולוגיה אכן מראה כי עד סוף האלף הרביעי לפנה"ס נפוץ הסוס ברחבי אירופה.
מאידך, ספקות רבים הועלו, הנוגעים לכך שלא נובע מהממצאים באופן ישיר שימוש וודאי במתג למטרות של רכיבה או של הובלת סוסים ויתרה מזאת- תיארוך כה מוקדם של רכיבה על סוסים מעלה שאלות רבות ובלתי פתורות לגבי מהות הסיבות האפשריות שמנעו את תפוצתו המהירה ברחבי העולם הקדום.
בהתאם לכך, נוטים רוב החוקרים להסכים שעיקרו של השימוש בסוסים בתקופות קדומות אלו היה למטרות אכילה.
הסוס בתחילה היה קטן למדי, אך בשל היותו חיית להקה, נוח היה לנהוג קבוצות של סוסים שנרתמו יחדיו.
סוסי פרא קטנים מקרוביהם המבויתים וגובהם הממוצע כ-130 ס"מ.
גודל הסוס היווה אחד המאפיינים המבוקשים יותר ברבייה מבוקרת ובהתאם לכך, גובהו של סוס ממוצע בימי הביניים היה כ-140 ס"מ.
בימינו ממוצע גובהו סוס רכיבה מבוית הוא 150–160 ס"מ וסוס משא עשוי להגיע לגובה של 190 ס"מ.
פרסות הסוס עשויות מחומר דמוי ציפורן ונשחקות בקלות רבה מפרסות חמורים ועגלים.
דבר זה מנע רכיבה ממושכת על גבי קרקע שאיננה רכה, עד להמצאת הפרסות.
הרומאים השתמשו במעין מתקנים לפרסות הסוסים שלהם, אך פרסאות מפורזלות אמיתיות הגיעו רק לאחר נפילתה של רומי באמצע האלף הראשונה לספירה.
בעגלות הראשוניות שקדמו למרכבות, חוברו המושכות לבהמות המשא באַפְסָר עשוי מרצועה לאף בלבד, דבר אשר הקנה מעט מאוד יכולת תמרון ושליטה בחיות.
העומס הרב שנבע ממשקלם הכבד של קרונות מוקדמים אלו, בשילוב עם אמצעי השליטה המוגבלים אשר עדיין לא כללו את המתג, הגבילו מאוד את השימוש בכלי-רכב.
לפי שיטה מוקדמת אותה אף ניתן לראות מודגמת בדגל של אור - כדי לגרום לסוסים, חיות עדר מטבען, למשוך את העגלה בקצב אחיד, נרתם צמד סוסים מהצוואר באמצעות עול למרכז קדמת העגלה ולכל אחד נוסף סוס נפרד מצדו החיצוני, אשר נקשר אליו ולמושכות בלבד ולא משך את הקרון.
הסוסים החיצוניים נשלטו ביתר קלות על ידי הרכּב בשל היותם חופשיים מנטל המשא וכך דהרו בקלות ושימשו כמובילי הקצב והכיוון עבור הסוסים הנושאים בעול.
סבבי החלפה בין ארבעתם אפשרו מיצוי יכולות גבוה יותר.
רק על ידי ההתקדמות בהבנה של אנטומיית הסוס, שהובילה לשילוב המושכות עם מתג לכדי יצירת רסן, כשבמקביל לזאת חידושים בטכניקות עיבוד עץ הפחיתו בקצב מתמיד את משקלם של העול והקרון, התאפשרה לבסוף הרכיבה המהירה וקלת התמרון במרכבה בת שני סוסים.
ניסיונות ברכיבה קרבית החלו להחליף בהדרגה את המרכבה, החל במאה ה-9 לפנה"ס, תחילה עם צוותים של זוגות פרשים (פרש אחד החזיק במושכות שני הסוסים בעוד בן-זוגו ירה בקשת), דבר המדגים את הקשיים הרבים בתפעול קרבי יעיל של סוסים.
שכלולים טכנולוגים בתחום הרכיבה המשיכו להוות גורם משפיע על היכולות הקרביות.
כך, נמשכו עוד כ-700 שנים עד להמצאת אוכף עם שדרת עץ (שושלת האן שבסין השתמשה באוכף כזה החל במאה ה-2 לפנה"ס וכך גם הרומאים, החל במאה ה-1 לפנה"ס) ועוד כ-500 שנים נוספות עד שנפוץ השימוש במשוורת (ארכוף).
השימוש במרכבות בלוחמה נעשה בעיקר בתקופת הברונזה ותקופת הברזל המוקדמת.
למרות הקשיים בנהיגה במרכבה, יתרונותיה עלו על החסרונות בזמנים בהם שימשה לקרבות.
בתקופה העתיקה לא היה ציוד עזר הולם ללוחמה מעל סוסים - הרוכב ישב על כיסוי עור פשוט שהיה מאוד לא נוח.
פרשים היו בשימוש, אך תפקידם הוגבל בדרך כלל לסיור והעברת מסרים.
לפיכך, המרכבה הייתה אמצעי התחבורה המהיר היחיד שעמד להכשרת חילות הרכב של הצבאות בסהר הפורה ובשאר העולם.
על מנת למקסם את יעילותה של המרכבה בשדה הקרב היה דרוש איזון בין שתי דרישות סותרות - מהירות ועוצמה.
צרכים סותרים אלו יצרו טווח רחב של כלי רכב קרביים מסוגים שונים, זאת מכיוון שמבנה המרכבה השפיע במידה רבה על הטקטיקה הקרבית.
מרכבה כבדה יכלה לשאת יותר לוחמים ותחמושת אל שדה הקרב, או אף לשמש כלי ממוגן להסתערות ישירה אל תוך שורות האויב (אם כי ישנם מומחים לא-מעטים שמפקפקים ביעילות של הסתערות מעין זו) - אך הוגבלה במהירות וביכולות התמרון.
יתרה מזו, קשה היה להניע צבא לחצות גבולות טבעיים, כגון רכסי הרים ונחלים, עם חילות רכב כבד.
מאידך, מרכבה קלה אפשרה מהירות ותמרון גבוהים בשדה הקרב - ובעת הצורך פירוקה מצוות הסוסים ונשיאה על גב הצוות או השטה בסירה קלה.
"זריזותה" של המרכבה הקלה גבתה את המחיר בכמות החימוש, ובעיקר המיגון, שיכלה לשאת לקרב והמרכבות הקלות שימשו לרוב כפלטפורמות גבוהות וניידות לירי חיצים - מורמות משדה הקרב הרגלי וככל שהתאפשר הדבר - מרוחקות ממנו.
יחידות "רצים" שליוו לעיתים את המרכבות הקלות מעידות על הצורך בחיפוי רגלי, בשל הפגיעות הרבה שנובעת מהמיגון הקל.
דעה נוספת שרווחת בקרב חלק מהחוקרים, היא שהשימוש במרכבות בקרב נעשה אך ורק בתחילתו - כאשר המרחק בין הצבאות הקרבים זה לזה אפשר עדיין רק שימוש בנשק טווח.
לאחר מכן יכלו המרכבות לשמש לפינוי פצועים או למיגור יחידות אויב נמלטות או כאלו שבודדו מאזור הלחימה העיקרי.
מרכבת חרמש - מרכבה בעלת להבים על גלגליה.
מרכבה זו נועדה לקצור בשורות האויב.
למרות תיאור מאיים זה, בפועל הייתה התקפת מרכבות החרמש מוצלחת לעיתים רחוקות (שוב בגלל חוסר יכולת התמרון).
מרוץ מרכבות היה ענף ספורט פופולרי ביוון וברומא העתיקה.
מרוץ זה - שנערך באצטדיונים מיוחדים שנקראים היפודרומים (מלשון היפו - סוס ביוונית) - נחשב מסוכן ואפילו קטלני לרוכבים ולסוסיהם אך עורר הנאה עצומה אצל הקהל.
בימינו נקרא הספורט "מרוץ רתמות".
הקוודריגה (מלשון קוודרי - ארבע) היא סוג נפוץ של מרכבת מרוץ.
שמה ניתן לה לפי מספר הסוסים שהיו רתומים אליה.
הנס המלכותי של אור מציג עגלות-קרב מממלכת שומר.
העגלות השומריות היו גדולות יחסית, בעלות גלגלי עץ-מלא, איטיות ולא יעילות.
לא ידוע בוודאות איזו חיה משכה את העגלות בשומר, אך ככל הנראה מדובר בחמורי-בר מסוג פרא או ערוד.
צוות הלוחמים הורכב לרוב משני חיילים, אשר אחד מהם היה נוהג בעוד חברו אוחז בכתפיו ומטיל חנית שנשמרו באשפה על הקרון.
אף על פי שהמצרים הכירו את הסוס מנוביה, הם לא רתמו אותו לשימוש צבאי.
קשה להפריז בתיאור השפעותיה של המרכבה על העולם הקדום.
מבחינה מדינית, היו המרכבות לבסיס העוצמה הצבאית של ישויות פוליטיות.
המרכבות הגיעו לשיא פריחתן במיתני באמצע האלף השני לפנה"ס.
מיתני הייתה ממלכה חזקה בצפון מסופוטמיה אזור ארם נהריים שכללה גם חלק מסוריה ואנטוליה.
בממלכה זו צמח מעמד מיוחד של לוחמים - המריאנו - אשר התפשטה לעמים ולתרבויות האזור השונות והייתה לקבוצה חברתית דומיננטית במזרח הקדום.
מריאנו היו לוחמי מרכבות שגויסו מקרב האצולה המיתנית.
מבחינה זו, דומים המריאנו לאבירים מימי הביניים.
המריאנו היה הקשת של המרכבה ואילו הנהג גויס מקרב פשוטי העם.
המריאנו היה מוגן בשריון קשקשים כבד, ואילו הנהג נאלץ להסתפק לרוב במגן עץ פשוט ושריון עור דל.
החל בשלטונו של אחנתון ניתן להבחין מעיון בתעודות מהתקופה כי החלקים המכילים ברַכוֹת בין שליטים ומדינות מציינים בין השאר, כחלק מהפרוטוקול המקובל, גם את מספר המרכבות, הסוסים והרכב שברשותם.
מָרית בן ישראל (נולדה ב-1956) היא סופרת, במאית ויוצרת בינתחומית ישראלית.
מרית בן ישראל נולדה בתל אביב ב-1956, לגדעון בן-ישראל, לימים חבר הכנסת, ולרות בן-ישראל, לימים פרופסור למשפטים וכלת פרס ישראל לחקר המשפט.
מרית גדלה בבאר שבע ובירושלים.
למדה באקדמיה לאמנות "בצלאל", בחוג לתורת הספרות ובחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב.
השתלמה בכוריאוגרפיה בעזרת קרן התרבות אמריקה-ישראל.
ביימה ועיצבה עבודות בתיאטרון ובקולנוע בתמיכת הקרן החדשה לקולנוע וטלוויזיה, הקרן לירושלים, קרן יהושע רבינוביץ לאמנויות תל אביב, המועצה לתרבות ואמנות ובית ברל.
ממייסדי בית הספר לתיאטרון חזותי (1986), שם פיתחה שיטה ללימוד תיאטרון חזותי – "בימוי דרך עיצוב".
בבלוג שלה ("עיר האושר") היא כותבת על אמנות בינתחומית ועל אגדות.
לבן ישראל ובן זוגה, אבי גולן, שני בנים.
1996 "אסור לשבת על צמות", רומן בסדרת "ספריה לעם" של עם עובד, זכה בפרס טובה ויצחק וינר לסיפורת חדשה.
2004 "קולה של המילה", (עורכת) מבחר מאמרים על שירה-פרפורמנס בהוצאת בבל והזירה הבין-תחומית.
2005 "טבע דומם", רומן בהוצאת הקיבוץ המאוחד.
2007 "בנות הדרקון", רומן, חלק ראשון בטרילוגיה, הוצאת הקיבוץ המאוחד.
2009 "חפץ לב - יסודות תיאטרון הבובות האמנותי", (בשיתוף עם רוני מוסנזון נלקן), הוצאת כרמל ותיאטרון הקרון
2010 "כשדוד גרוסמן פגש את ויטו אקונצ'י, על אמנות הגוף בספר הדקדוק הפנימי", קו אדום אמנות, הקיבוץ המאוחד.
2012 "סיפורים יכולים להציל", עם עובד, סל תרבות ארצי
2022 "בנות הדרקון, ספר האבות", ספר ראשון בטרילוגיה, עם עובד
2022 "בנות הדרקון, ספר המשאלות", ספר שני בטרילוגיה, עם עובד
2022 "בנות הדרקון, כל הילדות", ספר שלישי בטרילוגיה, עם עובד
2026 "מותה ומותה של אמא שלי - סיפור אהבה", אלטנוילנד
1983 "מוכרת הגפרורים" – טקס אשכבה (עיצוב, בימוי וביצוע).
בכורה בפסטיבל הבינלאומי הראשון לתיאטרון בובות, ירושלים.
1985 "עליסה בארץ המראות" – אופרה לזמרים ובובות בביצוע התזמורת הקאמרית תל אביב (עיצוב).
1986 "נסיך בשלושה חלקים" – פסל תיאטרלי (עיצוב, בימוי וביצוע) בכורה בפסטיבל ישראל.
1987 "מעשה בחייל" (עיצוב) בכורה בפסטיבל ישראל.
1990 "אילו" על פי ש"י עגנון (עיצוב, בימוי וביצוע) סיבוב הופעות בגרמניה (1992).
1993 "ריקוד הפנים של חווה" (עיצוב, בימוי וביצוע) – סרט קצר.
הוצג במוזיאון תל אביב ובמקומות נוספים.
שני הסרטים הם חלק מ"ספר שירה חי מתנועע ומנגן" שהיא יוצרת בשותפות עם המלחין איתן שטיינברג.
1996 "כחול עם זנב" (עיצוב ובימוי) – סרט בעקבות שירים של דליה רביקוביץ, אי.
הוקרן בפסטיבל הקולנוע ירושלים, בפסטיבל פנומנה ועוד.
מרית צפונית (שם מדעי: Spatula Clypeata) הוא מין ברווז בינוני בעל מקור הבנוי לסינון מזון מהבוץ.
המרית מצויה ברחבי חצי הכדור הצפוני במקווי מים מתוקים.
המרית בינונית־גדולה בגודלה, מראהּ מגושם בשל צווארה הקצר ומקורה הארוך והרחב, המזכיר בצורתו את הכלי מרית (שפכטל או ספטולה).
צורת המקור אופיינית לשני הזוויגים.
נקבת המרית מזכירה את נקבת הברכייה, אך נבדלת בצורת המקור.
לזכר המרית ראש ירוק (נראה שחור מרחוק), בדומה לזכר הברכייה, אך חזהו לבן והבטן בצבע חום ערמוני.
המרית שכיחה בישראל בימי החורף והיא מאחרוני הברווזים הנראים בארץ באביב.
היא מצויה בדרך־כלל בבריכות דגים, ובימי החורף - בעיקר בעמק החולה.
צורת שיחור המזון של המרית היא בעיקר על ידי שכשוך וטבילת הראש במים.
לעיתים נדירות יטבלו את ראשם כך שהזנב מוטה מעלה, אך הם עשויים לצלול בעת סכנה.
בדומה למרבית הברווזיים, הזכר לא נוטל חלק בדגירה ובגידול הצאצאים.
המין מצוי באזורים נרחבים בצפון אירופה, צפון אסיה וצפון אמריקה, ונודד בחורף לאזורים דרומיים וחמים יותר, כגון דרום אירופה, מרכז אמריקה, אפריקה ודרום־מזרח אסיה.
הוא היה נפוץ בעבר גם בקרואטיה, אך נכחד מהמדינה.
מרית מדברית (שם מדעי: Anvillea garcinii, נקראת גם אנווילאה מדברית) היא בן שיח מעוצה ממשפחת המורכבים.
מרית מדברית היא בן שיח הצומח בצורת כדור, גובהו 20 - 50 ס"מ - בהתאם לכמות המים באזור.
עליו שונים בין הקיץ והחורף - בקיץ הוא מכוסה עלים קטנים המכוסים שערות לבנות המגנות עליו מפני אור השמש, ובחורף, לאחר הגשם, הוא מצמיח ענפים הנושאים עלים רחבים, צרים מעט בבסיסם, אורכם כ-2 ס"מ ושפתם משוננת.
הפריחה בסוף החורף - מפברואר עד אפריל.
התפרחות נישאות בקצות הענפים, קוטרן כ-3 ס"מ, כל פרחיהן צינוריים וצבעם צהוב.
התפרחת עטופה במעטפת עלים המאוחים בבסיסם, קצותיהם מחודדים ומגנים על הפרחים.
לאחר ההבשלה נסגרת המעטפת ומגנה על הזרעים.
בסיס התפרחת מעוצה, ואינו נופל מן הענף אף לאחר מות הצמח.
גשם חזק הנמשך כחמש דקות גורם לפתיחת המעטפת, גשם נוסף גורם להתזת הזרעים לסביבות הצמח.
מנגנון זה של התזת הזרעים רק לאחר שני גשמים, גורם לזרעים להתפזר רק כאשר ישנה במקום כמות מים המספיקה לנביטת הזרעים ולהתבססותם.
ענפי המרית המדברית עמידים ביותר, והם עשויים להישאר במקומם בלי להירקב שנים ארוכות לאחר מות הצמח.
תפוצתה של המרית המדברית סהרו-ערבית; בארץ ישראל היא צומחת בחלקים החמים ביותר של הנגב, מדבר יהודה ובקעת ים המלח, בערוצי נחלים ובסדקי סלעים.
שם הסוג העברי, מרית, נגזר מצורתם של עליו.
SIGMA (ראשי תיבות באנגלית של: System for Integrated Government Management and Administration), במקור: מרכב"ה – ראשי תיבות של: מערכת רוחבית כוללת במשרדי הממשלה – היא יחידה באגף החשב הכללי במשרד האוצר, אחראית על פיתוח, תחזוקה והטמעת מערכות מידע רוחביות ארגוניות לניהול נכסי ומשאבי המדינה.
מערכת המידע מבוססת על תוכנה של חברת SAP.
מערכות סיגמה מצויות בשימוש של כל משרדי הממשלה ויחידות הסמך למעט המגזר הביטחוני.
כ-90 יחידות ממשלתיות הפרושות בכ-600 נקודות ברחבי ישראל ומשרתות למעלה ממאה אלף משתמשים, ובכללם עובדים במשרדי הממשלה, אזרחים, ספקים, עמותות וגופים נתמכים.
ב-1999 הועלתה יוזמה בחשב הכללי להחליף את המערכת הכספית הרוחבית במערכת רוחבית חדשה, שתספק מענה לצורכי המשרדים ותתמוך ברפורמה החשבונאית של ניהול חשבונאות על בסיס מצטבר, כנהוג במגזר העסקי.
לצורך כך הוקם צוות לבחינת פתרונות לניהול כלל משאבי הארגון (ERP), שנפגש עם שתי השחקניות העולמיות החזקות בתחום: "אורקל" ו"סאפ".
הרעיון להשתמש במערכת "ERP" בממשלות היה חדשני, שכן באותה תקופה השימוש במערכות כאלה במגזר הציבורי היה מועט וחלקי בלבד.
למרות זאת, הוחלט בשנת 2000, בתמיכת החשב הכללי, ניר גלעד, ונציב שירות המדינה, שמואל הולנדר, לצאת למכרז לרכישת מערכת כזו, בו זכתה חברת "סאפ".
באוגוסט 2001 יצא לדרך פרויקט "מרכבה".
תחילה החל גיוס כוח אדם וגיבוש צוות הפרויקט, רכש, קביעת מתודולוגיה וקביעת התחומים שיכללו במערכת.
בדצמבר 2001 החלה כתיבת מסמכי אפיון ותוכנית אב לפרויקט.
הצוות החל במיפוי התהליכים העסקיים של משרד ממשלתי טיפוסי, לפי התיחום שהוגדר, והגדרת תפיסת פתרון לאופן העבודה במערכת "סאפ" למול התהליכים הקיימים במוצר.
ב-12 במאי 2002 הפרויקט עוגן בהחלטת ממשלה, שבה נקבע כי התשתית תשדרג ותאחד את מערכות המידע האסטרטגיות בממשלה, תייעל ותפשט את תהליכי זרימת המידע בתוך הממשלה.
בין יוני 2002 לאוגוסט 2003, בוצע יישום תפיסת הפתרון במערכת, שכלל שינויים והתאמות למוצר, התאמה לרגולציה ולמיסוי של מדינת ישראל.
כמו כן פיתוח תוכניות הסבה, ולאחר מכן ביצוע הסבה מאסיבית של נתונים ממערכות קודמות.
בנוסף, הוקמה תשתית הדרכה ובוצעו הכשרות לעובדים במשרדי הממשלה.
בין אוגוסט 2003 ליולי 2016, בוצע פרויקט השקה ("ROLLOUT") בכ-90 משרדי ממשלה ויחידות הסמך, לרבות 22 בתי חולים ממשלתיים, עם המשך פיתוח והרחבת המערכת נמשכים באופן מתמיד, עם שדרוגים והוספת פתרונות חדשים בהתאם ליעדי החשב הכללי ונציבות שירות המדינה.
באוקטובר 2024, הושק שם היחידה "סיגמה", בעקבות שינויים תפיסתיים ומבניים בארגון, שנועדו לאפשר תהליכי פיתוח גמישים ומהירים יותר ולהתאים את המערכת לצרכים הממשלתיים המשתנים.
ב-2018 עתרו לבג"ץ חברת הכנסת סתיו שפיר והחשב הכללי במשרד האוצר לשעבר, ירון זליכה, בדרישה לחשוף את המידע הקיים במערכת, הקשור להעברות כספים במשרדי ממשלה, לציבור.
הפרויקט הוא אחד הפרויקטים המרכזיים של SAP ישראל.
המערכת נחשבת למתקדמת ביחס למקובל בעולם בתחום מחשוב מערכים ממשלתיים, אך ספגה ביקורת לגבי המשאבים הרבים שהושקעו בה, החריגה מהתקציב המתוכנן, והקושי בקליטתה במשרדי הממשלה.
בנוסף, מתחו חסידי מערכות קוד פתוח ולינוקס ביקורת על שיתוף הפעולה עם תאגידי תוכנה גדולים המשתמשים ב"קוד סגור" כגון מיקרוסופט ו-SAP וההשלכות שעשויות להיות לדבר על תמחור ותפקוד המערכת.
את הפרויקט הוביל מראשיתו ועד לפרישתו בשנת 2007, איציק כהן, סגן בכיר ל שהיה אחראי על רכש התוכנה, ב-2013 הורשע כהן במרמה ובהפרת אמונים בזיקה לפרויקט.
בישיבה המשותפת לוועדה לביקורת המדינה וועדת המדע והטכנולוגיה, שהתקיימה במרץ 2008 ועסקה בדו"ח מבקר המדינה על הפרויקט, נמתחה ביקורת חריפה על ניהול הפרויקט.
הפרויקט "מרכב"ה – שירותי מחשב כוללים (ERP)" קיבל תקצוב ראשוני בתוכנית התקציב לשנים 2001–2003 תחת סעיף "הוצאות פיתוח אחרות", ובשנת 2004 תקצב בשתי תקנות שונות בשם "מרכב"ה וממשל זמין".
אומדן העלות הכוללת שהוצג בשנת 2000 היה 120 מיליון ש"ח לשנים 2004–2006, ובשנים 2002–2006, מסגרת התקציב המיועדת להקמת המרכב"ה הייתה כ-385 מיליון ש"ח.
בהחלטת ממשלה מ-2003, נוספו 100 מיליון ש"ח לבסיס התקציב של הפרויקט לשנים 2004–2006. ב-2010 צוין בישיבת ועדת המדע והטכנולוגיה כי התוכנה מסורבלת ולא יעילה, ושהפרויקט היה רחוק מסיום, עם השקעה של כ-400 מיליון ש"ח מתוך מסגרת של 605 מיליון ש"ח עד סוף 2009.
ניהול תקציב, ניהול פיננסי (חשבונאות, סליקה, גבייה ועוד), ניהול החוב הממשלתי.
ניהול משאבי אנוש, נוכחות, גיוס, ניהול למידה.
ניהול הלוגיסטיקה והנכסים: ניהול הרכש והמלאי, ניהול מכירה, ניהול הנדל"ן הממשלתי, ניהול צי הרכב הממשלתי.
פתרונות רוחביים (חתימה דיגיטלית, ארכוב).
מָרִית, מוכרת גם כשְפַּכְטֶל , היא כלי עבודה המשמש בעיקר בעבודות בנייה, בין השאר לטיוח.
המרית עשויה מידית אחיזה מעוגלת, ולוח מתכת או פלסטיק דק וגמיש המתרחב מן הידית ומסתיים בשטח חתך ישר.
השימוש העיקרי במרית הוא בתחום הבנייה והשיפוץ והיא משמשת למריחה ומילוי של חומרי טיח מסוגים שונים.
הבנאי משתמש בה לטיוח קירות ותקרות, סתימת חורים (בעזרת חומר הקרוי מֶרֶק) ויישור של אלמנטים שונים, בפנים הבניין ומחוצה לו.
מקור המילה "שפכטל" הוא בגרמנית והיא שימושית בעברית, בדומה למילים גרמניות רבות שחדרו ללכסיקון הבנייה הישראלי, בשל העובדה כי רבים מאנשי הבנייה בתקופת היישוב, אז החלה תנופת הבנייה בישראל, היו ממוצא מרכז-אירופאי ובייחוד מהעלייה מגרמניה.
לגרמנית הגיעה המילה מן המילה הלטינית spathe, שפירושה "חרב רחבה".
המרית משמשת גם לניקוי משטחים מחומרי בניין שנדבקו אליהם.
המרית מגיעה במגוון צורות וגדלים המתאימים לשימושים השונים.
ידיות האחיזה עשויה לרוב מעץ או מפלסטיק.
צורת השימוש השכיחה למילוי במרק היא באמצעות שתי מריות המוחזקות בשתי הידיים.
מרית אחת מוחזקת אפקית ומשמשת להערמת מנת מרק והמרית השנייה משמשת לאיסוף חלק מהמרק שבמרית הראשונה ומריחתו על גבי המשטח.
השימוש בשתי מריות מאפשר העברת המרק בתנועה אופיינית ממרית למרית ובכך לערבוב מתמשך שלו ובכך לשמור המרקם הנימוח שלו ומניעת התקשות ויצירת גושים.
המילה "שפכטל" מתייחסת לכלי העבודה אולם היא הפכה נפוצה מאוד גם בהתייחסות לחומר עצמו הנמרח בעזרת הכלי.
נהוג לקרוא לסוג הטיח הנמרח, לרוב טיח גבס לקירות פנים, "שפכטל".
מילה זו השתרשה בעגת הבנייה עד כדי כך שהיא לעיתים מודפסת על אריזת המוצר של חומר הטיוח עצמו.
מרית משמשת גם למגוון בעלי מקצוע אחרים כגון אמנים, המשתמשים בו למריחת צבע וערבוב חומרים שונים.
טבחים משתמשים במרית לניקוי משטחי העבודה, לגריפה והוצאת תכולה מקערות ותבניות, להיפוך מזונות בשעת טיגון או להחלקה של קרמים - למשל בציפוי עוגה.
מרית במטבח היא חלק מכלי 'ששת'.
מרית היא גם כלי עבודה בשימוש רופאי שיניים לשם מילוי חורים בשן וערבוב, איסוף והוצאה של חומרי הסתימה או תרופות, בתהליך דומה לעבודת הטיח, וטכנאי שיניים בתהליך בניית שיניים תותבות.
הכימאי משתמש במרית להעברה וערבוב של אבקות לשם שקילה למשל.
בשני תחומים אלה מקובל יותר השם ספטולה (spatula) וצורתה המקובלת היא לוח צר וארוך מעוגל בקצוות ולרוב דו צדדי (ידית אחיזה במרכז ושני לוחות בקצוות) המתאימה לעבודה עדינה עם כמויות קטנות.
מרישקה מגדולנה הרגיטאי היא שחקנית קולנוע וטלוויזיה אמריקאית זוכה פרס גלובוס הזהב ופרס אמי על תפקידה בסדרה "חוק וסדר: מדור מיוחד".
היא בתה של השחקנית זוכת פרס גלובוס הזהב ג'יין מנספילד ושל הזמר נלסון סרדלי Nelson Sardelli (אב ביולוגי ) ואילו הספורטאי, זוכה אליפות היקום, השחקן מיקי הרגיטאי, נחשב כאביה עד שגילתה בגיל 25 על הרומן של אמה עם סרדלי בזמן שהייתה פרודה מהרגיטאי.
שמה האמצעי מגדולנה הוא על שם מרים המגדלית ושם משפחתה הרגיטאי נובע משמו של אזור הרגיטה שבמרכז רומניה.
הוריה התגרשו "גירושים מקסיקניים" לפני שנולדה בשנת 1963 וכשהייתה בת שנה הם הפכו לפורמליים.
כאשר הייתה בת שלוש, נהרגה אמה בתאונת דרכים קטלנית על קטע הדרך שבין ניו אורלינס למיסיסיפי.
הרגיטאי, שישבה במושב האחורי ביחד עם שני אחיה, נחבלה פצעים קלים ושרדה יחד איתם את התאונה.
לאחר מות אמה גדלה עם אביה ועם אשתו השלישית.
הרגיטאי למדה בתיכון הקתולי לבנות "תיכון מארימאונט" ולאחר מכן למדה ב"אוניברסיטת קליפורניה בלוס אנג'לס".
באוניברסיטה למדה ב"בית ספר לתיאטרון, קולנוע וטלוויזיה", וכשסיימה החלה את הקריירה המקצועית שלה בתור שחקנית.
בשנת 1982 זכתה בתואר "מיס בברלי הילס", לאחר מכן התמודדה על תואר "מיס קליפורניה" והגיעה למקום הרביעי.
הרגיטאי החלה את הקריירה שלה עם תפקיד באופרת הסבון הקלאסית "פלקון קרסט" בתור קארלי פיקס.
שיחקה גם בסדרת הדרמה של CBS "טקילה ובונטי" (1992) שלאחר 12 פרקים ירדה מהאוויר.
שיחקה לאחר מכן בתפקיד קטן בסרט האימה "גוליס".
ב-1995 הופיעה בדרמה "לעזוב את לאס ווגאס" בתור הפרוצה אותה מביא בן סנדרסון (ניקולס קייג') אל הבית של שרה (אליזבת שו).
ב-1996 התארחה בסיטקום "הרווק" ברשת NBC.
ב-1999 שיחקה בתפקיד משני בקומדיית האימה "האגם השקט".
הרגיטאי התפרסמה לראשונה בעונה הרביעית של הסדרה "ER" בדמות פקידת הקבלה סינתיה הופר המפתחת יחסים עם ד"ר מרק גרין (אנתוני אדוארדס).
החל משנת 1999 מופיעה בתפקיד הראשי כבלשית אוליביה בנסון.
על התפקיד הנשי הראשי בסדרה של הבלשית אוליביה בנסון התחרתה הרגיטאי עם השחקניות רייקו איילסוורת' וסמנת'ה מת'יס.
באודישן הקובע שעשתה ביחד עם השחקן כריסטופר מלוני שהתחרה גם הוא על התפקיד הראשי הצליחה להרשים את המלהקים וזכתה יחד עמו בתפקיד.
הרגיטאי זכתה לפרסום והערכה רבה בזכות הופעתה ב 20 עונות הסדרה שהתבטאו בזכיות בפרס אמי ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית הטובה ביותר בסדרת דרמה בשנת 2006.
אביה של הרגיטאי, מפתח הגוף מיקי הרגיטאי הופיע בתפקיד אורח קצרצר באחד הפרקים של "חוק וסדר: מדור מיוחד" בתור עד ראייה לפשע.
בשנת 2025 יצא לאור סרט דוקומנטרי בשם "אמא שלי, ג'יין מנספילד" שביימה הרגיטאי.
הסרט מספר על חייה ומותה של אימה, ג'יין מנספילד ואיך אימה השפיעה על חייה.
בסרט מספרת הרגיטאי לראשונה כי בהיותה בת 25 גילתה שאביה הביולוגי אינו מיקי הרגיטאי, כפי שחשבה כל חייה, אלא הבדרן והזמר איטלקי- אמריקאי ששמו נלסון סרדלי שלאמה היה רומן איתו בעת שהייתה פרודה ממיקי הרגיטאי.