tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לאחר שירותו הצבאי עבד כמאבטח ברשות השידור ובמקביל למד משפטים באוניברסיטה העברית בירושלים וסיים תואר שני בהצטיינות.
בשנת 1996 החל לעבוד בפרקליטות המדינה, עבד בה כ-22 שנה, שימש כמנהל המחלקה הפלילית במחוז ירושלים, וטיפל בתיקים פלילים ואזרחיים מרכזיים ובעלי פרופיל גבוה.
בין היתר, שימש כתובע בתיקי מרכז ההשקעות, טלנסקי וראשונטורס של ראש הממשלה לשעבר אהוד אולמרט, וכן במשפטי שרים וחברי הכנסת דוגמת עופר חוגי.
ליווה את תיק הרבנים בשלבי החקירה והגיש במסגרתו את כתב האישום, עמד בראש צוות הבדיקה שגיבש את ההמלצות בפרשת ביביטורס, ובהמשך ליווה את חקירת ראש הממשלה בנימין נתניהו בתיק 1000 וב-תיק 2000 בראשית דרכם.
ייצג את המדינה בערעור בתיקו של מנהיג הפלג הצפוני של התנועה האיסלאמית, השייח ראאד סלאח אשר נשלח לאחר מכן למאסר, וייצג את המדינה בכתב האישום כנגד "מוסדות חזון ישעיה" בו העיד הרב יאשיהו פינטו אשר היה חשוד בפרשה.
שימש כפרקליט מלווה בחקירות השרים רוחמה אברהם ואלי אפללו.
היה התובע בתיקו של יו"ר קבוצת הפועל ירושלים דני קליין אשר הורשע בעבירת קבלת דבר בתחבולה בפסק דין המהווה תקדים משפטי בעבירה זו.
היה אחראי על הגשת כלל התיקים הביטחוניים במחוז ירושלים בתקופת אינתיפאדת הסכינים.
הוא נחשב למקורבם של פרקליט המדינה לשעבר משה לדור ופרקליט מחוז ירושלים אלי אברבנאל.
קורב נודע כתובע במשפט אולמרט, ועמד בראש צוות התביעה.
במהלך המשפט לימד קורב במכללת שערי משפט קורס "טיעון וחקירת עדים", והתבטא בפני סטודנטים בלשון חופשית על בתי המשפט.
לפי הקלטות שפורסמו בעיתונות בהבלטה, כינה חלק מהשופטים "חמורים".
מלבד זאת, במשך חודשים אחדים לימד קורב בלי שקיבל היתר לעבודה פרטית.
סיקור עניינה של הפרשה הבליט את המאבק בין ידיעות אחרונות לישראל היום בסיקור תיק אולמרט.
במסגרת הסדר טיעון הורשע בדין משמעתי, נידון לנזיפה, הורדה בדרגת שכר לשנה והפקעת משכורת, אך המשיך לשמש כתובע במשפט כנגד אולמרט.
היה התובע במשפט רצח מוחמד אבו ח'דיר, אשר כהגדרת בית המשפט העליון היווה "פיגוע אסטרטגי שהצית תבערה בשטחים בכלל ובירושלים המזרחית בפרט", במסגרתו הורשעו שלושת הנאשמים ברצח.
הוא קיים קשר אישי קרוב עם בני משפחת אבו ח'דיר במהלך המשפט ושמר עמה על קשר גם בשנים שלאחר מכן.
היחס מצדו של קורב למשפחת אבו ח'דיר סייע, כך לטענת המשפחה, לאמון שנתנו בהליך המשפטי עצמו ובמערכת המשפט הישראלית.
בדצמבר 2016, בהיותו סגן פרקליט מחוז ירושלים בתחום הפלילי, קיבל היועץ המשפטי לממשלה אביחי מנדלבליט דיווח על הטרדה מינית שבוצעה לכאורה על ידי קורב כלפי פרקליטה, אשר סירבה להעיד בפרשה.
עם פרסום התלונה יצא קורב לחופשה ללא תשלום.
לאחר בדיקה משמעתית המליצה המשטרה לגנוז את תיק החקירה.
ביולי 2017 סגר היועץ המשפטי את התיק המשמעתי ומיד לאחר מכן שב קורב לתפקידו בפרקליטות.
בתחילת שנת 2018 פרש קורב לפנסיה מוקדמת מהפרקליטות.
לאחר שותפות קצרה עם עורך הדין הפלילי הירושלמי גדי טל, הצטרף במאי 2018 למשרד טולצ'ינסקי שטרן מרציאנו כהן לויצקי ושות', כשותף במחלקת הליטיגציה, וייסד את מחלקת עבירות צווארון לבן.
בתחילת 2021 הצטרף כשותף למשרדו של עורך הדין בעז בן צור שייצג את ראש בנימין נתניהו בתיק 4000. הוא מייצג בשורת תיקים בעלי פרופיל ציבורי ותקשורתי גבוה, וייצג את דאוד גודובסקי ודניאל אלינסון בפרשת ישראל ביתנו.
במהלך ייצוגו של גודובסקי הגיש עו"ד קורב בקשה לעיכוב ביצוע עונש של שבע שנות מאסר שהוטל על גודובסקי לאחר שהודה בבית המשפט המחוזי.
בהחלטה המהווה תקדים, עיכב בית המשפט העליון את ריצוי עונש המאסר עד להחלטה בערעור, שבו הופחת עונשו של גודובסקי לשש שנות מאסר.
לצד זאת, ייצג את עמוס דב סילבר מייסד רשת טלגראס, את המיליארדר בני שטיינמץ, את סגן ראש עיריית תל אביב ארנון גלעדי, ואת מיקי גנור, החשוד בתיק 3000.
קורב מרבה להופיע כפרשן משפטי בתוכניות טלוויזיה ורדיו וכן בפנלים משפטיים כמומחה למשפט פלילי וליטיגציה ואף הביע ביקורת בנוגע למספר פעולות שנקטה הפרקליטות בתיקי ראש הממשלה בנימין נתניהו.
משמש כמרצה בקורס לטיעון וחקירת עדים במכללת שערי משפט.
בעקבות טבח שבעה באוקטובר הצהיר קורב על "התפכחות" שלו בהקשר הליברליזם המשפטי ואמר "אין סיכוי שבזמן מלחמה זווית הנשק של החייל יהיה נושא שהוא שפיט.
הליברליזם המוגזם הזה לא טוב במלחמה.
אני התפכחתי, לא מתבייש לומר את זה".
נשוי לד"ר עליזה קורב בונפיל, פסיכולוגית קלינית וחוקרת ספרות, בתו של ההיסטוריון פרופ' ראובן בונפיל, ולהם שלושה ילדים.
מתגורר בירושלים ומקיים אורח חיים מסורתי.
בסדרת הטלוויזיה "הנערים", המתארת את פרשת רצח מוחמד אבו ח'דיר מגלם ליאור אשכנזי את דמותו של קורב.
מרבית האירועים בסדרה הקשורים לדמותו מבוססים על המציאות בהסתמך על שיחות ארוכות שניהלו יוצרי הסדרה עם קורב.
בסרטה התיעודי של הבמאית רוני אבולעפיה "אולמרט: האיש שרצה יותר מדי" מובאת עדותו של עו"ד קורב על משפט אולמרט.
קורב, עליזה אשתו וחברם אבישי בן-חיים הופיעו בסרטו הקצר הראשון של הבמאי יוסף סידר "מזל טוב לאורי ועליזה".
בסדרה המקור (עונה 19, פרק 1-2), מרואיין קורב כתובע במשפט אולמרט.
אורי קדמי (17 ביוני 1947 – 30 באפריל 2017) היה כדורגלן ישראלי, ששיחק בתפקיד קשר במכבי תל אביב בשנות ה-60 של המאה ה-20.
קדמי גדל במחלקת הנוער של מכבי תל אביב וב-1963 העלה אותו ג'רי בית הלוי לקבוצה הבוגרת כחלק מ"תינוקות ג'רי", בגיל 16 בלבד.
הופעתו הראשונה הייתה ב-11 בינואר 1964 נגד הפועל ירושלים במסגרת הליגה הראשונה.
באותה העונה כבש את שער הניצחון במשחק הגמר השלישי של גביע המדינה נגד הפועל חיפה.
ב-1 בנובמבר 1967 כבש שער נוסף במשחק גמר גביע בדרבי נגד הפועל תל אביב.
בעונת 1972/1973 שיחק בשמשון ת"א וכבש את שער הבכורה בעונת המשחקים.
ב-1965 נמנה עם נבחרת הנוער של ישראל שזכתה בגביע אסיה בטורניר שנערך בטוקיו.
במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20 אימן קדמי במחלקת הנוער של מכבי תל אביב.
אוֹרי צ'שנובסקי (נולד ב-16 במרץ 1947) הוא כימאי פיזיקלי ישראלי ופרופסור אמריטוס בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
מחלוצי וממובילי תחום הננוטכנולוגיה והננו-מדעים בישראל.
צ'שנובסקי נולד בפריז ועלה לישראל ב-1949, בגיל שנתיים.
את כל תאריו רכש באוניברסיטת תל אביב.
למד במחזור הרביעי של בית הספר לכימיה בפקולטה למדעים מדויקים ע"ש ריימונד ובברלי סאקלר.
סיים את התואר הראשון בכימיה באוניברסיטת תל אביב ב-1970, את התואר השני ב-1972, ואת הדוקטורט ב-1979. המנחים שלו לדוקטורט היו עוזי אבן ויהושע יורטנר.
בשנים 1979–1981 היה עמית מחקר בתר דוקטורי ע"ש חיים ויצמן.
את שלב אקדמי זה הוא מילא באוניברסיטת הרווארד, בהנחייתו של דאדלי הרשבאך, שנודע כחתן פרס נובל לכימיה לשנת 1986.
עם חזרתו לארץ מונה למרצה באוניברסיטת תל אביב.
ב-1986 קודם לדרגת מרצה בכיר וזכה במלגת בת שבע דה-רוטשילד למדענים צעירים מצטיינים.
ב-1990 היה לפרופסור חבר, ובאותה שנה זכה במלגת אלון.
ב-1995 מונה לפרופסור מן המניין.
בשנים 1997–2001 היה חבר בוועדה מטעם תוכנית ביכורה לקידום מחקר בננו-מדעים בישראל.
בשנת 1998 יזם את הקמתו של המרכז לננוטכנולוגיה באוניברסיטת תל אביב, וזה אכן הוקם שנתיים מאוחר יותר.
בשנים 2001–2004 כיהן כראש בית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב, והחליף בתפקיד זה את שלמה רוזן.
בשנת 2004 מונה למחזיק הקתדרה ע"ש סאקלר לצבירים וננו-חלקיקים, וכן ייסד את הפורום למרכזי ננוטכנולוגיה בישראל.
ב-2007 הוכרז כחתן פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים, יחד עם הביוכימאי דן תופיק ממכון ויצמן למדע.
ב-2008 נבחר כחבר האגודה האמריקאית לפיזיקה.
ב-2017 פרש צ'שנובסקי לגמלאות, אך גם כיום (2021) הוא ראש קבוצת מחקר פעילה במחלקה לכימיה פיזיקלית בבית הספר לכימיה באוניברסיטת תל אביב.
ב-2020 היה צ'שנובסקי חבר בוועדת פרס ישראל שהחליטה להעניק את הפרס בתחום חקר הפיזיקה והכימיה ליוסף קלפטר, לשעבר נשיא אוניברסיטת תל אביב.
ב-2023 היה חבר בוועדה שהחליטה להעניק את הפרס בתחום חקר הכימיה והנדסה כימית לאלקטרוכימאי עמנואל פלד.
במקביל לעבודתו באוניברסיטת תל אביב, כיהן כעמית מחקר באוניברסיטת רייס ביוסטון בשנים 1986–1987, וכמדען אורח במספר אוניברסיטאות ברחבי העולם.
על תלמידיו לאורך השנים נמנה פרופ' גיל מרקוביץ, שכיהן אף הוא כראש בית הספר לכימיה, בשנים 2013–2016.
עד לפטירתה ב-2012, צ'שנובסקי היה נשוי לדליה (לבית קמחי), שהייתה מורה לכימיה בתיכון אוסטרובסקי ברעננה.
צ'שנובסקי הוא כימאי פיזיקלי ניסיוני העוסק בפיתוח וביישום שיטות חדשות בספקטרוסקופיה פוטו-אלקטרונית, שברבות הזמן היו לסטנדרט בתחומן.
עיקר מיקודו בשיטות המאפשרות אפיון וחקר תכונות של חלקיקים ננומטריים בודדים, ובהן: מיקרוסקופיית אור המאפשרת הבחנה והפרדה בין עצמים בגדלים ננומטריים (מה שלא מתאפשר בשיטות מיקרוסקופיה מסורתיות).
בפרט, הוא עמל על פיתוח שיטות רובוסטיות שאינן דורשות שימוש בסמנים פלואורסצנטיים.
כמו כן, עוסק מחקרו בפיתוח שיטות למדידת הבליעה האופטית בחלקיקים ננומטריים בודדים על פני תחום ספקטרלי רחב, ובחקר ובאפיון תכונות אופטיות וחשמליות של ננו-חלקיקים המיועדים לפיתוח טכנולוגיות מתקדמות.
מלגת בת שבע דה רוטשילד למדענים צעירים מצטיינים (1986)
מלגת אלון למדענים צעירים מצטיינים (1990)
קתדרת סטלר לצבירים וננו-חלקיקים (2004)
פרס ויצמן למחקרים במדעים מדויקים (2007)
עמית החברה האמריקאית לפיזיקה (2008)
אוֹרי רדלר (30 באוקטובר 1964 – 8 בנובמבר 2020) היה עורך ספרותי, עיתונאי, מתרגם וכלכלן, עורך ראשי בהוצאת סלע מאיר.
רדלר נולד לאלישבע ולעׂפר, מורים במקצועם.
עד גיל שנתיים התגוררה המשפחה באשדוד.
אבי המשפחה עפר נהרג ב-1973 במלחמת יום הכיפורים.
לאחר פטירתו עברה המשפחה להוד השרון.
בהמשך חייו למד רדלר לתואר ראשון בהיסטוריה וספרות אנגלית באוניברסיטת תל אביב.
למד גם בבית הספר לקולנוע בית צבי.
רדלר היה מבעלי חברת התוכנה רדלקס, יצרנית מעבד התמלילים מלל.
ב-1994 הקים יחד עם שני שותפים את "זואי אונליין", בי בי אס פופולרי.
עבד כעורך הראשי הראשון של הוצאת סלע מאיר והיה אחד מצמד מייסדיה.
עבד גם בהוצאת שטיינהרט קציר.
מ-2010 ועד מותו היה בזוגיות, ובינואר 2018 נולד לו בן.
רדלר תרגם עשרות ספרים ביניהם "מתקדמים לאחור: כיצד מדיניות רווחה פוגעת בעניים?" מאת צ'ארלס מאריי, כ-35 שנה לאחר שהספר יצא באנגלית והשפיע רבות על הכלכלה האמריקאית.
כמו כן, הוא תרגם גם את "ציביליזציות גוועות: מדוע אירופה והאסלאם נעלמים?" מאת דייוויד פ.
גולדמן, ואת "המוות המוזר של אירופה: הגירה, זהות, אסלאם" מאת דאגלס מארי, "דרקולה" מאת ברם סטוקר, מספר ספרים של טוביה טננבום, "סיפוח עכשיו" מאת קרולין גליק, "11 כללים להתווכח עם שמאלנים" מאת בן שפירו, "למי קראת פשיסט?" מאת ג'ונה גולדברג, "יומרה קטלנית" מאת פרידריך האייק.
כתב חמישה ספרים, ובהם "לאהבה, הקלק כאן…: אהבה והכרויות באינטרנט", "התמוטטות: על קריסת המערב ומות מדינת-הרווחה" וספר ההיסטוריה האלטרנטיבית "לוּ".
רדלר פרסם מאמרים רבים בנושאי כלכלה באתר מידה, בנושאי מחשב ואינטרנט ב"הארץ", ובנושאים שונים בעיתונים אחרים.
ערך גם את המגזינים "אינטרנט עכשיו" ו"אומנות דיגיטלית".
הקים יחד עם רותם סלע בלוג בשם "הקפיטליסט היומי" שפורסם ב-Nrg, ועסק בקפיטליזם.
אורי קילשטיין (נולד ב-15 באוגוסט 1972) הוא מנהלישראלי.
החל מיולי 2022 הוא מכהן כמנכ"ל קרפור ישראל.
לפני כן כיהן כמנכ"ל קניוני עזריאלי ומשנה למנכ"ל קבוצת עזריאלי, קודם לכן שימש כמשנה למנכ"ל שופרסל וסמנכ"ל הסחר והשיווק.
אורי קילשטיין נולד בראשון לציון, בוגר בית הספר הבינלאומי באמסטרדם (ISA).
בשנים 2001–2004 עבד כמנהל מותג באסם-נסטלה.
בשנים 2004–2008 עבד כמנהל פרויקטים בחברת הייעוץ מקינזי ושות'.
בשנים 2008–2010 עבד כמנהל יחידת האסטרטגיה בישראל של חברת אמדוקס.
החל מינואר 2010 ועד ינואר 2021 עבד בחברת שופרסל.
בתחילה כמנהל מטה אגף הסחר והשיווק והחל מדצמבר 2012 כסמנכ"ל הסחר והשיווק.
בינואר 2019 התמנה בנוסף לכך כמשנה למנכ"ל הרשת יצחק אברכהן.
מלבד האחריות הכללית על הסחר והשיווק של שופרסל, קילשטיין היה אחראי על המותג הפרטי של שופרסל, שהגיע ב-2019 לכ-25% ממכירות רשת המזון, ועל אגף האי-קומרס שהיוה כ-21% ממכירות הרשת ב-2020. בין השנים 2016–2021 היה יו"ר דירקטוריון גידרון תעשיות, ובין השנים 2017–2021 - היה יו"ר ארגון ה-GS1 (האגודה לקידוד המוצר) בישראל.
החל מפברואר 2021 עד לאפריל 2022 היה מנכ"ל קניוני עזריאלי, משנה למנכ"ל קבוצת עזריאלי אייל חנקין ויו"ר עזריאלי קום.
הוא החליף בתפקיד את ארנון תורן.
במסגרת תפקידו ניהל 19 קניונים, בעלי שווי מצרפי של כ-13.1 מיליארד שקל, המייצרים רווח תפעולי של 665 מיליון שקל.
החל מיולי 2022 קילשטיין מכהן כמנכ"ל קרפור ישראל ויו"ר השותפות קוויק (לאחר שהוצע לו תפקיד מנכ"ל שופרסל, אך החליט לוותר על התפקיד לטובת ניהול קרפור).
במסגרת תפקידו הוא אחראי על כלל פעילות המזון של הקבוצה, מוביל את כניסתה של קרפור לישראל (כניסה ראשונה של קמעונאי מזון בין-לאומי לשוק הישראלי), מנהל את הרשתות יינות ביתן ומגה קמעונאות (שבשליטת אלקטרה מוצרי צריכה) ומסב אותן לרשת קרפור.
הרשתות מונות נכון לינואר 2023 כ-151 סניפים, שוויה נאמד ב-900 מיליון שקל, היקף המכירות שלהן ב-2020 היה 3.596 מיליארד שקל.
קילשטיין מתגורר בתל אביב, נשוי לאלגרה, סמנכ"לית מערכות המידע של אמדוקס ואב לארבעה ילדים.
אחיו, עמיחי קילשטיין, הוא מנכ"ל חברת מאצ' ריטייל, זכיינית רשת H&M בישראל.
קילשטיין בעל תואר ראשון בכלכלה (בהצטיינות) ובמשפטים ותואר שני במנהל עסקים, שניהם מאוניברסיטת תל אביב.
הוא בוגר התוכנית לניהול מתקדם של אוניברסיטת הרווארד (AMP).
אורי צוויק הוא מדען מחשב, פרופסור למדעי המחשב באוניברסיטת תל אביב.
אורי צוויק הוא בנם של אברהם צוויק, שהיה מנכ"ל רכבת ישראל, ושל חוקרת הספרות יהודית הלוי-צוויק.
קיבל תואר ראשון במדעי המחשב מהטכניון, ובשנת 1989 קיבל תואר דוקטור למדעי המחשב מאוניברסיטת תל אביב, על עבודה בהנחייתו של פרופ' נוגה אלון, שכותרתה "Lower Bounds on the Complexity of Boolean Functions".
המשיך לשנתיים של פוסט-דוקטורט באוניברסיטת ווריק באנגליה.
בשנת 1991 הצטרף לסגל בית הספר למדעי המחשב של אוניברסיטת תל אביב.
מחקרו עוסק בתורת הגרפים, ובפרט באלגוריתמים בתורת הגרפים.
אלגוריתם קרלוף-צוויק , שאותו הציג, יחד עם האוורד קרלוף, בשנת 1997, קרוי על שמו.
בשנת 2011 הוענק לו פרס רובינס מטעם האיגוד האמריקאי למתמטיקה (MAA).
בשנת 2021 הוענק לו פרס Test-of-Time בכנס STOC, בקטגוריית מאמרים שהשפיעו לאורך כ-20 שנה.
אורי קרני (14 באפריל 1927 – 18 באוקטובר 1999) היה כדורגלן ישראלי ששיחק בעמדת הבלם.
קפטן הפועל פתח תקווה באמצע שנות ה-50, ומאוחר יותר המזכיר הכללי של הקבוצה.
קרני, יליד פתח תקווה ובעל קשר משפחתי ללוי אשכול (בן דודו של אביו), החל את דרכו בכדורגל בקבוצת הפועל המקומית כשהיה בן 11. ב-1943 הוא עלה לקבוצה הבוגרת מכיוון שרוב שחקני הקבוצה התגייסו לצבא הבריטי, והיה צורך למלא את מקומם בשחקנים צעירים.
ארבע שנים לאחר מכן, ב-1947, הוא לקח חלק במסע משחקים של נבחרת "הפועל" לארצות הברית, כאחד משלושת נציגיה של הפועל פתח תקווה.
לאורך השנים שיחק קרני גם במדי קבוצות אחרות במסגרת מסעות ידידות בינלאומיים, כשהזכור מביניהם הוא עם מכבי תל אביב לטורקיה ב-1952.
ב-1953 הוא זומן לראשונה לסגל נבחרת ישראל במסגרת משחקיה נגד יוון ויוגוסלביה.
אף על פי כן, הוא שימש כשחקן ספסל בלבד ומעולם לא זכה לשחק במדי הנבחרת.
לעומת זאת, הוא שיחק בארבעה משחקים עם נבחרת המשנה של ישראל מול קפריסין.
בעונת 1954/1955, תחת הדרכתו של המאמן-שחקן משה וארון, זכתה הפועל פתח תקווה באליפות הראשונה בתולדותיה והייתה לקבוצה העברית הראשונה מחוץ לתל אביב שזכתה בתואר זה.
קרני, ששימש כקפטן הקבוצה, לקח חלק בכל 26 משחקי הליגה באותה עונה.
שנתיים אחר כך, בעונת 1956/1957, הוסיפו קרני והפועל פתח תקווה גם זכייה ראשונה בגביע המדינה, לאחר שגברו 2–1 על מכבי יפו במשחק הגמר.
בקיץ של אותה עונה ערכה הקבוצה מסע באירופה ובאסיה, שכלל בין היתר משחקים מול פורטונה 54 ההולנדית, נבחרת סינגפור ונבחרת בורמה.
באותה תקופה הוא כבר שימש כמזכיר הקבוצה, והמשיך בתפקיד גם לאחר פרישתו.
בשנים שחלפו הוא הפך לאיש החזק במועדון, ובמקביל גם היה חבר בהנהלת ההתאחדות לכדורגל.
במסגרת תפקידיו בהתאחדות, הוא זכה כמנהל הנבחרת הלאומית בגביע אסיה ב-1964, שימש בשנות ה-70 כיושב ראש הוועדה המקצועית, וב-1982 אף יזם את הקמת גביע ליליאן.
באוקטובר 1999, כשהוא בן 72, נפטר קרני מדום לב והובא למנוחות בבית העלמין סגולה.
בדיוק עשור לאחר מכן, ב-26 באוקטובר 2009, חנכה עיריית פתח תקווה רחוב על שמו בשכונת כפר גנים.
אורי קלנר (נולד בט' באדר ה'תשל"ט, 8 במרץ 1979) הוא ראש מועצה אזורית גולן, לשעבר סגן מפקד חטיבה 55 במילואים.
נולד למיכל ולרב יוסף קלנר.
גדל בשכונת קריית משה בירושלים.
למד בתלמוד תורה מורשה ירושלים ובישיבה תיכונית חיספין.
במרץ 1999 קלנר התגייס לצה"ל השתחרר בדרגת סרן, לאחר תפקיד מפקד פלוגה ביחידת מגלן ומפקד צוות בבה"ד 1. בשנת 2005 שובץ לחטיבה 55 כסגן מפקד פלוגה בגדוד 71 (9264).
במילואים, שירת בגדוד 7155 בתפקידים מ"פ ג, קצין אג"ם סמג"ד ומג"ד במילואים של גדוד 71. בקיץ 2023 מונה לסגן מפקד החטיבה.
בעקבות מתקפת חמאס על ישראל ב-7 באוקטובר 2023, הוביל את ההקפצה של חטיבה 55 בשעות הבוקר ואת הכניסה של לוחמי החטיבה לקרב עוד באותו יום, בקיבוץ כפר עזה ובאזור העוטף.
בהמשך, לחם עם חטיבתו במלחמת חרבות ברזל בח'אן יונס.
קלנר ניהל פרויקטים חקלאיים והוא הבעלים של חברה שמובילה מיזמים של התיישבות באזור הצפון.
ניהל את היישוב קלע אלון.
שימש כמרכז משק ומנהל קהילה באבני איתן.
הוביל פרויקטים קרקעיים עבור אגודות שיתופיות והרחבת המושב אודם.
בין המיזמים שקידם וניהל נמנים מיזם של משרד החקלאות להוצאת לולים מהיישובים בגליל, מיזם של הרחבות קרקעות ביישובים בצפון וכן שיתוף פעולה ועבודה מול גופים וגורמים ממשלתיים.
שימש כסגן ראש מועצת הגולן במשך שש שנים עד 2018, תחת אלי מלכה.
כיהן גם כיו"ר עמותת צו-8 פורום המילואימניקים בישראל.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 2024 התמודד מול ראש המועצה המכהן חיים רוקח וניצח עם 67.5% מהקולות.
מנישואיו הראשונים הוא אב לחמש בנות וסב לנכד.
מנישואיו השניים הוא אב לבן.
אורי קואל (נולד ב-24 בינואר 1990) הוא עיתונאי ומגיש ישראלי בערוץ i24NEWS.
נולד וגדל בתל אביב, כבכור משני אחים.
הוא בנם של עו"ד דן קואל, מבכירי הפליליסטים בישראל ושל סמדר, קצינה בכירה במשטרת ישראל.
קואל למד בתיכון "רוטברג" ברמת השרון.
עם גיוסו בשנת 2008 לגלי צה"ל הוא שובץ במחלקת האקטואליה תחילה ככתב לענייני משפט ולאחר מכן ככתב משטרה בתל אביב.
בתוך כך, שימש כקריין ועורך מהדורות חדשות בתחנה.
לאחר שחרורו בשנת 2011, עבר לעבוד ככתב במערכת "ערב טוב עם גיא פינס".
בין היתר סיקר את פרשת "משחקי חברה" ופרשת המטען מתחת לרכבה של הזמרת מרגלית צנעני.
ב-2014 הצטרף קואל לחדשות 10 כמבזקן.
בהמשך שימש גם ככתב מגזין במהדורה המרכזית ובמגזיני סוף השבוע וכמגיש רצועות אקטואליה.
בין היתר נשלח לסקר את מלחמת אוקראינה–רוסיה ואת רעידת האדמה בטורקיה.
במהלך עבודתו בחדשות 13 יצא קואל לא פעם נגד אמירות אנטי-להט"ביות של מרואיינים, אישי ציבור וחברי כנסת.
בפברואר 2024 הודיע על מעברו לערוץ החדשות בעברית של i24NEWS שם יגיש תוכנית אקטואליה יומית.
הערוץ החל את שידוריו ב-30 ביוני 2024 ובאותו יום החל קואל להגיש את התכנית בהגשתו: "הישראלים" שמשודרת ארבעה ימים בשבוע (ב'-ד', ש').
קואל יצא מהארון בשנת 2010. הוא רווק ומתגורר בתל אביב.
אוֹרִי פְרַגְמָן-סַפִּיר (נולד ב-1965) הוא בוטנאי ישראלי, תלמידם של הפרופסורים אבישי שמידע, חיים קיגל ואבינעם דנין.
הוא נחשב לאחד המומחים החשובים של צמחיית הים התיכון ודרום-מערב אסיה כולל הקווקז, כמו גם מומחה וחוקר של גאופיטים, אבות הבר של צמחי תרבות, שמירת טבע וגִּנּוּן מְקַיֵּם (גינון בר-קיימה) ברחבי ישראל ומחוצה לה.
פרגמן-ספיר משמש מאז 2001 כמנהל המדעי של הגן הבוטני האוניברסיטאי בגבעת רם, ירושלים.
משנת 2016 הוא ממשיך דרכו של אבינעם דנין בעריכה, ניהול וכתיבה של אתר צמחיית ישראל וסביבתה, אתר מוערך בעל פרסום עולמי.
בנוסף, הוא אוצר עמית בעשביה הלאומית שבאוניברסיטה העברית בירושלים.
פרגמן-ספיר תרם את מאגר הצילומים שלו הכולל יותר מ-200,000 צילומים לאתרים מובילים בעולם, בראשם אתר Plants of the world של קיו גרדנס.
ניהל במשך שנים את סקר הצמחים הנדירים במרכז רת"ם עבור אבי שמידע ומעורב במחקר ובהוראה בוטנית במסגרת הגן הבוטני והאוניברסיטה העברית.
עד היום הוא פרסם יותר מ-150 מאמרים ו-16 ספרים בתחום הבוטניקה.
תיאר מינים חדשים למדע, ביניהם מיני שום ישראליים כמו שום הגליל, שום שחור ושום יהודה ופרג ורוד (Papaver roseolum) מהקווקז.
בהיותו בוטנאי בשדה מצא פרגמן-ספיר מינים חדשים לישראל, ביניהם: פרג סיני, טורגנית שומרית, ארנריית הלבנון וקחווינה חרמונית.
פרגמן-ספיר נולד והתחנך בתל אביב.
בשנת 1987 פנה ללימודי ביולוגיה במסלולים בוטניקה ואקולוגיה באוניברסיטה העברית בירושלים.
סיים לימודי תואר ראשון בשנת 1990, ואת לימודי תואר שני בשנת 2000 כחלק ממסלול ישיר לתואר שלישי שהסתיים בהצלחה בשנת 2003 בנושא: "חלוקת משאבים בגאופיטים", באוניברסיטה העברית בירושלים.
בתחילת שנות האלפיים עסק במחקר פוסט-דוקטורט באוניברסיטת יוהנס גוטנברג במיינץ, גרמניה, בנושא פילוגנזה וקירבה גנטית בין אוכלוסיות של אירוס ההיכל.
בגן הבוטני, פרגמן-ספיר חוקר צמחים חדשים למדע, שימור והצלה של צמחים, צמחים חסכני מים ואבות בר של צמחי תרבות.
במקביל ללימודיו ובהשפעת מורו פרופ.
אבי שמידע, רכש ידע רחב ובלתי אמצעי שהפך אותו לבוטנאי "מעורב קהילה".
פרגמן-ספיר התמחה בהנגשת מידע בוטני מורכב ומסובך לקהילה המקצועית וגם לקהל הרחב.
במיוחד בכל הקשור בצמחיית הבר של ישראל, מיון צמחים, שמירה על צמחים נדירים ובסכנת הכחדה, ובהתאמת צמחי בר לאקלים הים תיכוני ולאקלים המדברי של ישראל.
בין השנים 1987 עד 1991 שימש עוזר מחקר של פרופסור אבי שמידע, בנושאים כגון: האבקה במשפחת הסחלביים, האבקה עצמית לעומת האבקה הדדית, גאופיטים ומאגר מרכז רת"ם לצמחי ישראל.
בין השנים 1991 עד 1998 שימש כמתרגל באוניברסיטה העברית בקורסים שונים: צומח ארץ-ישראל, אקולוגיה של צמחים ופלוריסטיקה.
בין השנים 1992 ו-1999 שימש כמנהל סקר הצמחים הנדירים של ישראל תחת אבי שמידע.
במסגרת תפקידו ניהל צוות סקר, סקר בעצמו, אסף מידע ספרותי וסקר גיליונות עשבייה, כל זה הוביל מאוחר יותר לכתיבת "הספר האדום – צמחים בסכנת הכחדה בישראל" על ידו עם אבי שמידע וגדי פולק.
אותה תקופה הפך למדריך טיולים בוטנים בישראל ומחוצה לה, ומרצה מבוקש.
בנה מאגר צילומים של צמחיית ישראל וכל המזרח התיכון, הכולל יותר מ-200,000 צילומים מבוקשים באתרים בוטנים בעולם.
מאז 1993 כותב ועורך ספרים ומאמרים מדעיים ופופולריים בנושאים בוטניים מגוונים.
בין נושאיו: התאמות צמחים למדבר, האבקה בסחלבים, שמירת טבע, צמחים נדירים, צמחים נכחדים, וצמחים בסכנת הכחדה, צמחים פולשים, גינון מקיים, מגדירי שדה לצמחי מזרח הים התיכון, צמחיית הקווקז ועוד.
בין השנים 1999 עד 2003 היה חבר בוועדה לשמות צמחי בר ליד האקדמיה ללשון העברית ומאוחר יותר חבר בוועדה למתן שמות של צמחי נוי.
במהלך השנים 1997 ו-1998 היה מעורב באיסוף הזרעים של קרובי בר של צמחי מאכל ותועלת עבור בנק הגנים, בתקופת אניקסטר והורוביץ.
לאחר סיום לימודי תואר שלישי שימש כיועץ הבוטני של חברת חוצה ישראל, פארק אריאל שרון, ויועץ מדעי לנושאים בוטניים בנשיונל ג'יאוגרפיק ישראל.
מרצה מן החוץ באוניברסיטה העברית בירושלים, ומלמד מזה שנים רבות את הקורס "צומח וצמחיית ישראל", בנוסף, לימד שנתיים בפקולטה לחקלאות את הקורס "אקולוגיה של צמחים" יחד עם פרופסור חיים קיגל.
משנת 2016 משמש כמנהל מדעי ומחבר של אתר צמחיית ישראל וסביבתה, שנבנה על ידי פרופ.
אתר זה הוא המעודכן ביותר בנושא צמחיית הבר של ישראל וסביבתה, ובמידה מסוימת הוא מחליף את פלורה פלסטינה שלא עודכנה משנת 1986.
ספרים שכתב או ספרים שבהם השתתף
ענבל לויטה, חוכמת הצמחים, צילום: אלון לויטה, ענבל לויטה, ליאור אלמגור, עריכה מדעית ובוטנית: ד"ר אורי פרגמן-ספיר, ייעוץ בוטני ואתנו-בוטני: סלמאן אבו רוכון, עריכה לשונית: מיכל ברמן.
קריית טבעון, ענבל לויטה, 2022.
ז'אן-מארק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, עריכה מדעית: הגר לשנר, ד"ר מרגרטה ולצ'ק, ד"ר אורי פרגמן-ספיר, ד"ר טוביה יעקובי, עריכה לשונית: חמוטל לרנר.
מהדורה שנייה מורחבת ומעודכנת, ירושלים, דן פרי, 2019.
צמחי הנוי הזרים הלא-רצויים בישראל: צמחים בעלי פוטנציאל פלישה במערכות אקולוגיות טבעיות בישראל / עורך המסמך – ז'אן-מארק דופור-דרור, יועצים – אורי פרגמן-ספיר ...
ירושלים, אגף פרסומים, מידע ואינטרנט – המשרד להגנת הסביבה, 2013
אורי פרגמן-ספיר, ישראל היפה בירוק: צמחים ופרחים בישראל / תרגום לאנגלית: ג'ודי ג'וזף אסייג וד"ר סוזן האטיס רולף, תל אביב, מועצה לישראל יפה, הגן הבוטני האוניברסיטאי, 2013,
ג'ון לויד וג'ון מיצ'ינסון, נדמה לך שאתה צודק / מאנגלית – אורי שגיא, ייעוץ זואולוגי – צילה שריב, ייעוץ בוטני – אורי פרגמן-ספיר, 2011
אבי שמידע, גדי פולק ואורי פרגמן-ספיר, הספר האדום, צמחים בסכנת הכחדה בישראל, הוועדה המקצועית – דיני איזיקוביץ ...
ואחרים, השתתפו בכתיבת ערכי הצמחים – עוז גולן ...
ואחרים צלמים – ערן אברהם ...
ואחרים, ירושלים, רשות הטבע והגנים, 2011.
ז'אן-מארק דופור-דרור, הצמחים הפולשים בישראל, עריכה מדעית – אורי פרגמן-ספיר, הגר לשנר, ירושלים, העמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזה"ת, המשרד לאיכות הסביבה, רשות הטבע והגנים, מהדורה ראשונה, 2010.
אורי פרגמן-ספיר, פרחי עין גדי וחוף ים המלח: מדריך לצמחי בקע ים המלח, ירושלים, העמותה לעידוד וקידום שמירת הטבע במזרח התיכון, תשס"ח 2008.
אבי שמידע, צמחי ישראל: המדריך השלם לצמחים ופרחים בארץ ישראל, צילום – אורי פרגמן-ספיר, תל אביב, מפה, 2005.
רשימת צמחי הבר של ארץ ישראל וסביבותיה: כוללת את ישראל, ירדן, שטחי האוטונומיה הפלסטינית, הגולן, החרמון וסיני / אורי פרגמן ...
ירושלים, המחלקה לאבולוציה, סיסטמטיקה ואקולוגיה – האוניברסיטה העברית, 1999.
ילקוט הצמחים הנדירים הפוטציאליים של עמק-עכו והגלבוע: חוברת לסוקרים / אורי פרגמן [ו-4 אחרים], ירושלים, רת"ם – מרכז מידע לצמחי ישראל, 1995.
אורי קרמן (נולד ב-13 באפריל 1969) הוא סופר, מאייר, עורך ופעיל חברתי ישראלי, המכהן מאז 2025 כמנכ"ל עמותת הפורום החילוני.
קרמן נולד ב-1969 וגדל בגבעתיים.
אביו הוא הסופר והמאייר דני קרמן ואחיו הוא הסופר והמאייר תומר קרמן.
קרמן למד בבית הספר היסודי "מצדה" ובתיכון תלמה ילין לאומנויות.
בשנת 1991 ראה אור ספרו הראשון אותו כתב במשותף עם אביו, דני קרמן, "ספר המפלצות השלם", בהוצאת מעריב.
באותה שנה גם הצטרף למערכת המדור הסאטירי "דבר אחר", ולאחר שנתיים הוא ואחיו תומר, לצד אביב אלחסיד, הפכו לעורכי המדור.
ב-1999 הוציא ספר נוסף במשותף עם דני קרמן - מפלצות ששינו את ההיסטוריה".
ב-2008 פרסם את ספרו "מה הסיפור שלנו", על ההיסטוריה של מדינת ישראל לילדים ונוער בהוצאת כנרת זמורה-ביתן.
ב-2015 התפרסמה סדרת איורים שלו של אמני הקברט של ברלין ותל אביב בכתב העת "אורות", וב-2020 הוצגו כמה מאיוריו במסגרת התערוכה "Apple Pie" בגלריית "זוזו".
ב-1996 ערך במשותף עם אביו ואחיו, תומר קרמן, את הספר "החתול השלושה עשר - קונקורדנציה לאמונות טפלות" בהוצאת אריה ניר.
ב-2003 ערך את "ספר הבדיחות האדום" שליקט דני קרמן.
ב-2018 ערך את ספר הילדים "ארץ הילדים" מאת עפר גרוזברד, שאותו אייר אביו דני קרמן.
ב-2016 חבר לפעילים חילונים נוספים כדי להקים את "גבעתיים חופשית", ובבחירות המקומיות ב-2018 התמודד במקום הרביעי ברשימה המשותפת של התנועה ומפלגת מרצ למועצת העיר גבעתיים.
הרשימה הפכה לסיעה השנייה בגודלה במועצת העיר לאחר שזכתה ב-4 מנדטים, וקרמן כיהן במחצית הראשונה של הקדנציה כחבר מועצת העיר, וב-2021 מכן פרש במסגרת הסכם רוטציה לטובת נציג מרצ ברשימה.
ב-2023 הצטרף כחבר בצוות ההיגוי של הפורום החילוני, וב-2025 החליף בתפקיד מנכ"ל העמותה את עילאי הרסגור-הנדין.
נשוי מאז 1995 למאיה להט-קרמן - עיתונאית, עורכת ומרצה בחוג לתקשורת ובבית הספר לקולנוע באוניברסיטת תל אביב.
השניים נישאו בנישואים אזרחיים בלונדון והם הורים לשלושה ילדים.
קרמן הוא חבר נבחרת הסופרים והמשוררים של ישראל בכדורגל מיום הקמתה.
אוֹרי קרגוּלה (נולד ב-18 בדצמבר 1978 רמת גן, ישראל), הוא כדורגלן עבר אשר שיחק לרוב בעמדת החלוץ, ומאמן כדורגל ישראלי, המאמן את הפועל הרצליה מליגה א' דרום.
אוֹרי קרגולה נולד ברמת גן ורכש השכלה תיכונית בתיכון חדש בעירו.
שיחק בקבוצות הילדים והנוער של בית"ר תל אביב וב-1995 עלה לקבוצה הבוגרת אשר בסיום עונת 1995/1996 בליגה הלאומית נשרה לליגה הארצית ומאז לא שבה לליגה הראשונה.
בעונת 2003/2004 בליגת העל בכדורגל שיחק בשורות הפועל תל אביב וסיים עמה במקום החמישי.
בין השנים 2007–2012 שיחק בקבוצת מכבי יבנה וזכה בשלוש עונות בתואר מלך השערים של ליגה א' דרום.
בהמשך, עבר לשחק במכבי קביליו יפו, הפועל כפר שלם, ומכבי שעריים.
בין השנים 2016–2018 אימן את מכבי קביליו יפו מליגה א'.
עונת הייתה מלאת תהפוכות עבור מכבי יפו.
לאחר 16 מחזורים הייתה הקבוצה במקום ה-14 עם 17 נקודות בלבד ויחס שערים שלילי.
מאמן הקבוצה מאיר סומך התפטר מאימון הקבוצה ובמקומו מונה אורי קרגולה.
ב-14 המחזורים שנותרו לסיום העונה ניצחה הקבוצה 10 משחקים, סיימה 3 בתיקו, והפסידה רק פעם אחת, עם הפרש שערים 24–6 לטובתה.
את העונה סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה והשתתפה בפלייאוף העלייה לליגה הלאומית, אך הודחה כבר בסיבוב הראשון לאחר הפסד בפנדלים למ.ס.
באותה עונה הגיעה הקבוצה לסיבוב ח' של גביע המדינה, שם הפסידה 1–3 להפועל חיפה מליגת העל באצטדיון סמי עופר.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השביעי.
בגביע המדינה הגיעה הקבוצה לסיבוב ח' והפסידה 2–5 להפועל אשקלון מליגת העל.
עונה זו הייתה העונה הראשונה של הקבוצה בליגה א' בה לא השתתפה בפלייאוף עלייה ולא בפלייאוף ירידה.
כמו כן, אורי קרגולה הפך למאמן הראשון בתולדות הקבוצה אשר מאמן בה מתחילת העונה ועד סופה.
בעונת סיימה הקבוצה במקום השלישי בליגה א' דרום, ניצחה את שלבי הפלייאוף הראשונים, אך הפסידה בגמר המחוזות לעירוני טבריה.
בעונת 2022/2023 מונה קרגולה למאמן הפועל לוד.
הקבוצה שיחקה בליגה ב' דרום א', ותחת קרגולה הצליחה להעפיל אחרי שנים לליגה א' דרום.
בהמשך מונה למאמן מכבי עירוני אשדוד ולאחריה שמשון תל אביב המשחקות בליגה א' דרום.
מלך השערים של ליגה א' דרום (3):
הרב אורי רווח (נולד ב-28 ביוני 1953) הוא רב, מקובל, ואמן רב-תחומי ישראלי – פסל, סתת, צייר, מוזיקאי ומורה רוחני.
רווח נולד וגדל בשכונת קריית היובל בירושלים.
בן למשפחה בת שמונה אחים ואחיות, משפחת עולים ממרוקו, לחנה ולרב יצחק ריוח.
אביו הקים בית כנסת בשכונת מוסררה שבירושלים.
אחיו הבכור הוא השחקן והבמאי זאב רווח.
שרת בצבא בצוות הווי הנדסה קרבית.
במהלך חייו חקר את העולם הרוחני והמקובל, ובשנים מסוימות התבודד לתקופות ממושכות בחיפוש אחר עומק רוחני.
סביבו מתכנסת קהילה של תלמידים המקיימת מפגשי לימוד מדי שבוע.
בשנת 1996 הופק סרט תיעודי על רווח, על ידי הבמאי נעם דמסקי.
רווח הוא אמן רב-תחומי העוסק בפיסול, ציור, סיתות ומוזיקה.
ארונות קודש עשויי אבן, פרי יצירתו נמצאים בבתי כנסת שונים בארץ.
בשנת 1974 ביצע את שיר הנושא בסרט "צ'רלי וחצי" למילים שחיבר יהונתן גפן ולמוזיקה שחיבר יאיר רוזנבלום.
בשנת 1976 בסרט "רק היום" של אחיו, זאב רווח, שר את שיר הנושא ימים טובים ואת השיר "רק היום (אותך אני אוהב)".
בשנת 1978 השתתף במחזמר: "חזרה כללית".
על העיבודים והניהול המוזיקלי היה אחראי משה זורמן.
בשנת 1979 יצא עם מופע מקורי חדש "עמוק אל תוך הים", ביחד עם דניס קירש.
בשנת 2025, לאחר כחמישים שנות יצירה, הוא הוציא לאור את אלבום הבכורה שלו בשם "זרם רכויות", שמחבר בין מוזיקה, פיוטים עתיקים והשפעות רוחניות.
רווח מופיע בשיחות פומביות ובסדנאות שמקשרות בין אמנות לרוחניות, ומקיים מפגשי שירה, שיחה והופעה בפני קהלים שונים.
רווח למד אצל הרב ציון ברכה, והוא נחשב בעיני תלמידיו כמורה רוחני המוביל תובנות בקבלה ובמדיטציה.
הרב אוּרי עמוס שֶׁרְקִי (נולד ב־14 בספטמבר 1959, י"א באלול ה'תשי"ט) הוא רב, הוגה דעות וסופר ישראלי דתי לאומי, משמש יו"ר ברית עולם - המרכז העולמי לבני נח, ר"מ במכון מאיר, רב קהילת "בית יהודה" בקריית משה בירושלים, רב תנועת הנוער עזרא, מחבר ספרים וכותב מאמרים.
נולד בשנת 1959 באלג'יריה הצרפתית.
סבו, עזר שרקי, היה נשיא הפדרציה הציונית של אלג'יריה וציר בקונגרס הציוני.
אביו, חיים גדליה, היה דוקטור לכלכלה.
אמו, בתיה אלברטין לבית סטג, הייתה ניצולת שואה.
אחיה, עדי סטג, היה רופאם של כמה מנשיאי צרפת.
בני הזוג הכירו בצרפת ועברו להתגורר באלג'יריה, שם נולדו ילדיהם.
לאחר מכן עברו שוב למספר שנים לצרפת, ועלו לישראל בשנת 1972.
למד בישיבה התיכונית "נתיב מאיר".
בגיל 16 החל להשתתף בקביעות בשיעוריו של הרב צבי יהודה הכהן קוק, שלימים היה לרבו המובהק.
לאחר לימודיו התיכוניים למד בישיבת מרכז הרב במסגרתה שירת בחיל התותחנים.
בין רבותיו נמנים הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו), הרב מאיר יהודה גץ, הרב שלמה בנימין אשלג.
הרב שרקי משמש עשרות שנים כר"מ במכון מאיר.
בעבר היה יו"ר המחלקה הישראלית במכון.
הוא מעביר שיעורים במקומות שונים.
לימד מספר שנים בטכניון בחיפה ובישיבת עטרת ירושלים.
בשנת תשע"ה לימד בישיבת בינות ברעננה.
הוא אחד מרבני ארגון ראש יהודי ומעביר קורסים למפיצי יהדות על מנת שתהיה להם יכולת הידברות עם חילונים.
עמד בראש מכללת צפירת תפארה ובראש מרכז יאיר (ע"ש הרב אשכנזי).
מקים ויו"ר "ברית עולם – המרכז העולמי לבני נח", המבקש לעורר את המודעות לשבע מצוות בני נח ולקיומן על ידי אומות העולם.
במוקד פעילות הארגון עומד מערך הסברה בקרב קהילות בני נח וקבוצות ב־72 מדינות שונות בעולם.
מדי מספר חודשים הוא טס לחו"ל ונפגש עם קהילות ופעילי המרכז ברחבי העולם.
חבר בוועדת ההיגוי של ענף תודעה יהודית מטעם ראש אכ"א ובוועדה להענקת התואר "יקיר ירושלים".
קיבל את "פרס ברקאי" למנהיגות קהילתית לשנת 2018 מטעם מרכז ברקאי.
בעבר תמך הרב שרקי בחטיבת "מנהיגות יהודית" במפלגת הליכוד, אך לקראת הבחירות לכנסת העשרים ב־2015 הודיע על תמיכתו ברשימת הבית היהודי.
במאי 2023 השתתף בתוכנית הטלוויזיה התיעודית "מדורות השבטים" של כאן 11.
הרב שרקי נשוי לרונית, דוקטור לביולוגיה.
לזוג שבעה ילדים, והם מתגוררים בשכונת גבעת שאול בירושלים.
אחד מילדיו הוא העיתונאי יאיר שרקי.
ב־15 באפריל 2015 נרצח בנו, שלום יוחאי שרקי, בפיגוע דריסה בירושלים, בליל יום הזיכרון לשואה ולגבורה.
אחיו של הרב אורי שרקי הוא המזרחן אליעזר שרקי.
גיסו הוא הרב ברוך כהנא.
משנתו של הרב שרקי מושפעת במידה רבה מתורתם של הראי"ה קוק והרב יהודה ליאון אשכנזי.
משנתו, הנלמדת ברובה בשיעורים בעל־פה, מתאפיינת בהיקף נרחב של נושאים ומקורות (תורה, פילוסופיה, מדע ועוד).
לדעת הרב שרקי, מהותה של הגאולה המתוארת במקורות היהדות אינה גאולה רוחנית או מיסטית, אלא שחרור של עם ישראל משעבוד פיזי.
ראשית הציונות מהווה את האתחלתא דגאולה ששיאה בהצהרת בלפור, בעוד שהקמת מדינת ישראל מהווה את סיום תהליך הגאולה, ומבחינה הלכתית טהורה אנו נמצאים כעת ב"ימות המשיח", ומכאן שכעת על עם ישראל להתחיל לממש את ייעודו האוניברסלי.
עם זאת, אנו עדיין מתפללים ל"גאולה שלימה", כלומר, להשלמת התהליך כולו, הן בדברים התלויים בידי אדם (העמדת מלך, הקמת מקדש, ייסוד סנהדרין) והן בדברים התלויים בידי שמים (חזרת הנבואה לעם ישראל).
כביטוי לתפיסה זו, פסק הרב שרקי (במאמר "כליל התקדש חג"), כמו הרב גורן, כי ביום העצמאות יש לומר הלל שלם בברכה גם בלילה, אף על פי שלא נהגו כך ברוב הקהילות בארץ.
היהודים – לאום ולא דת
לדעת הרב שרקי, יהודי הוא תמיד חלק מעם ישראל הנמצא בארץ ישראל.
תורת ישראל אינה "דת", אלא המשך הברית שכרת ה' עם האבות על העם ועל הארץ.
כל המצוות כולן הן לאומיות ומטרתן המוצהרת היא קיום עם ישראל בארצו, ולמעשה אין משמעות לקיומן על ידי יהודים בחו"ל, מעבר לשמירת המסורת.
תפיסת היהדות כ"דת" בלבד היא חידוש הקשור בגלות.
תפיסה זו ראשיתה בימי עזרא, היא התעצמה אחרי חורבן הבית השני, והגיע לשיאה אצל הוגים רפורמים, ואנטי־ציוניים במהלך המאה ה־19, בעקבות האמנציפציה ותהליכי החילון, ואצל הוגים אורתודוקסים, כתוצאה מהסתגרות וקיפאון של ההלכה והמחשבה.
הרב שרקי מצדד בניהול ענייני המדינה כמדינת הלכה ובה המשפט העברי יוכר הלכה למעשה כמשפט לגיטימי, ולסנהדרין תהיה סמכות לפסול חוקים.
ייעודו של עם ישראל – אוניברסליות ולא קוסמופוליטיות
לדעת הרב שרקי הייעוד של עם ישראל נקבע בדברי ה' לאברהם: , מיד לאחר שאברהם מתברך בכך שיקום לאום מזרעו.
מכאן שמימוש הייעוד מותנה בקיומו של לאום המביא ברכה לאנושות כולה (=אוניברסליות), ולא בקיומה של אחווה או של דת כלל־אנושית המתעלמת מהיסוד הלאומי (=קוסמופוליטיות).
מראשית התהוות העם ועד לימינו ישנו מאבק רעיוני בין שתי ההשקפות האלו בתוך עם ישראל עצמו.
לאחר הקמת מדינת ישראל, ובייחוד לאחר מלחמת ששת הימים, נראה כי העולם כולו מתייחס לעם ישראל כישות לאומית־פוליטית ולא כאוסף של מאמיני הדת היהודית ("ישראלים" ולא "יהודים").
אחת הראיות לכך הוא העיסוק הבלתי־פרופורציונלי של האומות בעם ישראל, ובפרט דרישות מוסריות־צדקניות מצידן בנושא יחסה של מדינת ישראל כלפי הפלסטינים.
למעשה זהו ביטוי של התביעה התת־מודעת הכלל־עולמית מעם ישראל לממש את ייעודו להיות "אור לגויים".
לדעת הרב שרקי, הלך הרוח המודרני מניח כי הפילוסופיה הרציונלית היא הדבר הטבעי לאדם, ומכאן נובע יחס של ביטול לאמונות העמים הקדמונים, ובכללם לנבואה בעם ישראל.
לפי הניתוח של הרב שרקי, ההיסטוריה מראה כי הלך רוח זה התחיל במאה ה־5–6 לפני הספירה.
בתקופה זו קמו לפתע בכל העולם תנועות שייסדו פילוסופיות או דתות (=הפיכת חוויה רוחנית לדוגמה פילוסופית).
קודם לכן, האמין העולם כולו במה שמכונה "מיתולוגיה" (ובעם ישראל "נבואה"), ומושגים פילוסופיים כמו אתאיזם או דת לא היו קיימים כלל.
בדיוק בתקופה זו חרב בית המקדש הראשון, ולפי המקרא וחז"ל "הסתלקה השכינה", כלומר נעלמה האימננטיות האלוהית בעולם.
דבר זה יכול להסביר את הופעת הפילוסופיה כמחליפת המיתולוגיה, וכן את הופעת החכמים במקום הנביאים בעם ישראל.
הרב שרקי טוען כי העמים הקדמונים הגיעו לרמות מתקדמות בכל תחומי החיים, כגון אסטרונומיה, אדריכלות, ממשל וסחר בינלאומי.
לכן אין זה סביר שדווקא בתחום הרוחני, שהיה המרכזי ביותר בחייהם, הם האמינו בהבלים.
למעשה איננו יכולים להבין את מה שהם חוו, כיוון שהאימננטיות האלוהית חסרה בעולמנו.
אלא שבניגוד לעמים אחרים, שחכמיהם זנחו את מורשת אבותם (ובצדק מבחינתם), השכילו חכמי ישראל לשמר את חשיבותה של הנבואה גם לאחר שהסתלקה.
לכן, על עם ישראל מוטלת החובה לשמר את השאיפה לנבואה, כלומר את השבת ההתגלות האלוהית לעולם.
לדעת הרב שרקי, אמונה משמעה הבנה ודאית של האדם כי דבר מסוים הוא אמת.
לא תיתכן אמונה בדבר שלא הוכח או הוברר לאדם, ואף בני ישראל לא האמינו למשה עד שה' "נאלץ" כביכול להתגלות אליהם בהר סיני.
מכאן שהאמונה במציאות ה', למשל, מבוססת על התגלות ה' לישראל (שהיא עצמה אירוע היסטורי שנמסר מדור לדור וקבע את זהותו הלאומית של העם) ולא על ספקולציה פילוסופית.
לדעת הרב שרקי, החול הוא עולם הטבע, והוא נועד להיות "זירת ההתמודדות" של הקודש – הקודש יכול להתגלות דווקא בו.
בניגוד לתפיסה הרווחת לפיה החול מזוהה עם הטומאה, ומהווה את ההפך מן הקודש, המזוהה עם הטהרה: ישנו חול טהור (למשל פיזיקה) ומנגד ישנו קודש טמא (עבודה זרה, למשל).
באופן דומה, גם הזהות הרווחת בין חול לגשמיות ובין קודש לרוחניות אינה במקומה – ישנו חול רוחני (למשל מוזיקה) וישנו קודש גשמי (בשר קרבן, למשל).
כאשר החול והקודש מתאחדים זהו מצב הנקרא "קודש קודשים" – כך בקודש הקודשים במקדש נמצא ארון הברית, שחיבר בין התורה (= קודש) שבתוכו ובין אהבת האיש והאישה, שהתבטאה בחיבור שני הכרובים (= חול) שמעליו.
לכן הגדיר גם רבי עקיבא את מגילת שיר השירים "קודש קודשים", שהרי כל תוכנה הוא אהבת האיש והאישה, שהיא עצמה אהבת ה'.
אחת ההשלכות המעשיות של תפיסה זו היא החיוב שהעיסוק בפוליטיקה יוטל על אנשי קודש, כדי שערכי הקודש יתממשו בעולם החול.
לדעת הרב שרקי, הקודש העליון חייב להתגלות בשלושה ממדים: הממד הדתי – הקודש הגלוי, הממד הלאומי – הציונות, והממד האוניברסלי של הפניה לאומות העולם.
לדעת הרב שרקי, לא תיתכן סתירה בין תורה למדע, כיוון שבורא העולם הוא נותן התורה.
תורת משה שבידינו אינה מכילה ידע מדעי, ובוודאי שלא רמוזות בה כל הידיעות המדעיות וכדומה.
מאמרי חז"ל המדברים על "התורה" שבה הסתכל ה' וברא את העולם, מתייחסים לתורה העליונה הכתובה "אש שחורה על גבי אש לבנה", וזו אינה התורה שבידינו, ואף חכם מחכמי ישראל מעולם לא למד מדעים דרך התורה, אלא דרך ספרות מדעית.
עם זאת, לעיתים ישנה הקבלה בין רעיונות מדעיים לבין דברי התורה, שהרי שניהם באים ממקור אחד, וידיעה אנושית שלמה יותר של העולם תוביל לידיעה שלמה יותר של בורא העולם.
לדעת הרב שרקי, תיאור הבריאה בספר בראשית אינו תיאור פיזיקלי, שהרי חז"ל הגדירו את מעשה בראשית כסוד שאסור בלימוד בחברותא, וכפי שאין לפרש פסוקים המגשימים את הבורא כפשוטם, כך אין לפרש פסוקים אלו כפשוטם.
הרב שרקי טוען כי ספר בראשית הוא תיאור מטפיזי בעל משמעויות מוסריות.
ששת הימים המתוארים שם הם רבדים רוחניים הנוגעים לקדימות מוסרית (אור לפני חושך וכדומה), ולא תקופות זמן כרונולוגיות.
גם מעשה עץ הדעת והנחש לא התרחש כפשוטו אלא מתאר את הפיצול הקיים בנפש האדם בין הטבע (כלומר הנחש) לבין המוסר, וכן הלאה.
ההתייחסות של התורה לעולם הפיזי המוכר לנו מתחילה רק ברגע שהישות המוסרית הראשונה (האדם) קיבלה גוף פיזי, כמתואר בפסוק: .
מכאן שאין כל מניעה להסביר שהגוף הפיזי בו נפח ה' רוח חיים היה "קוף/אדם קדמון" כלשהו, לאחר מיליוני או מיליארדי שנים של קיום פיזי של העולם.
לדעת הרב שרקי, תפקידה של הציונות הדתית אינו מסתכם במעמד של "ספקי פולקלור" של העם היהודי.
על לומדי התורה בציבור להתמודד עם קביעת הנורמות, הן בשיח הפילוסופי והן בשיח התרבותי במדינת ישראל.
על השיח העדתי והספרדיות בישראל
בריאיון עמו, הרב שרקי מצר על רדידות השיח העדתי בחברה: "לצערי, היום מדברים על המזרחיות כעל תוספת רגש וחום, וזו בעצם עמדה של מסכנות והתחשבות בעממיות.
אני לא רואה את הספרדיות באופן כזה.
אני חושב שיש בה שדר של נורמליות.
המתחים הפנימיים שעברה היהדות האשכנזית גרמו לעיוותים רבים ולמאבקים – בין חסידות להתנגדות, בין משכילים לבית המדרש, ובין ציונים לחרדים.
הרבה מאוד מתחים הצטברו שם, ודרוש מסר של שלמות פנימית והרמוניה.
אני חושב שהיהדות הספרדית תורמת את הנקודה הזאת ביהדות הארץ־ישראלית שנבנית עכשיו, וזה מה שכדאי לקלוט ממנה".
בהתאם לשיטתו המבכרת לימוד מפי רב על לימוד מתוך ספרים, עיקר מאמציו של הרב מוקדשים להעברת שיעורים בעל פה.
הוא מעביר כ־20 שיעורים בשבוע (גם בצרפתית) במסגרות שונות.
רוב השיעורים מתווספים למאגרים שלו בארכיון של מכון מאיר ובאתר של הרב שרקי.
במאגרים אלה ישנם כ־6,000 שיעורים מוקלטים.
לעמוד היוטיוב של הרב שרקי כ־14 אלף מנויים וכ־3 מיליון צפיות בשיעורים.
תלמידיו הוציאו חוברות המבוססות על שיעוריו.
כמה מספריו יצאו ב"הוצאת אורים" שהקימו תלמידיו.
חירות ואור – על חנוכה (תשנ"ח)
טוב הארץ – על ט'"ו בשבט (תשנ"ח)
שירת האידיאות – על שיר השירים (תשנ"ח)
התורה והמצוה – על מהות תורה שבעל פה (סיוון תשנ"ח)
שואה ושאלה – לעשרה בטבת – יום הקדיש הכללי (תשנ"ט)
ואמונתך בלילות – ברורים בעניין אמירת הלל בליל יום העצמאות (תשס"ב)
גאל ישראל – על גאולה ראשונה וגאולה אחרונה (לזכרו של הרב יהודה ליאון אשכנזי) (תשס"ו)
עיון תפילה – על ברכות ק"ש ותפילת עמידה (תשס"ו)
בהמצאו – על ענייני תשובה (אלול תשס"ז)
שורשי החיים – על יסודי אמונת ישראל, תורה משמים, ביקורת המקרא ועוד (מנחם־אב תשס"ט)
ניצני החיים – על סוגיית הבחירה החופשית, היצר הרע, החוויה הדתית ועוד (תשרי ה'תשע"א)
אימהות – על האימהות: שרה, רבקה, רחל, לאה, דינה, בלהה, זלפה.
סידור בית מלוכה – ליום העצמאות ויום ירושלים, בשלושה נוסחים, נוסח עדות המזרח, נוסח ספרד ונוסח אשכנז, ארז הוצאה לאור, תשנ"ט
זית רענן – אוסף מאמרים על מועדי ותקופות השנה (שפורסמו בחוברות) של הרב, ארז הוצאה לאור, סיוון תשס"ח
על שמונה פרקים לרמב"ם – (עורך: עוז בלומן), בהוצאת אורים, אלול תשס"ח
שיעורים בספר כוזרי, חלק א – (עורך: צוריאל גביזון), בהוצאת אורים, אלול תשע"א
שיעורים בספר כוזרי, חלק ב – (עורך: צוריאל גביזון), בהוצאת אורים, סיוון תשע"ג
קדושה וטבע – אסופת מאמרים בשורשי הקיום (עורכים: עוז בלומן, שדמה קדר ומיאל מסורי), בהוצאת אורים, שבט תשע"ד
דעה צלולה – עולם ואדם במשנת הרב קוק, הוצאת אורים, אייר תשע"ה
שיעורים במסילת ישרים – בהוצאת אורים, אלול תשע"ה
בעוד מועד – חשיפת שורשי המועדים, בהוצאת אורים והוצאת מגיד, תשע"ו
ברית עולם – סידור לבני נח, תשע"ו
ואני תפילה – עיונים בסידור התפילה (עורכת: שדמה קדר), הוצאת אורים, תשע"ז
חידוש גדול – הארות מתורתו של הרב שרקי, בעריכת דן סתר, הוצאת אורים, תשע"ח
350 מילה – אסופת מאמרים על הפרשות וההפטרות השבועיות, הוצאת אורים, תשע"ח
מקדם לעין – עיונים בפרק חלק, שני כרכים, הוצאת אורים, תשפ"א
ברית שלום – שולחן ערוך לבני נח, תשפ"ב
ניפגש בפרשה – שיחות בין הרב אורי שרקי לאראל סג"ל, הוצאת אורים, תשפ"ב
שיבת ציון נס לעמים – סיפרו של הרב ד"ר אברהם ליבני, תרגום מצרפתית, תשנ"ה
מענה לשון – חוברת הכוללת מאמרים מהספר "הדיבור והכתב" של הרב יהודא ליאון אשכנזי (מניטו), תרגום מצרפתית, תשפ"ב
הרב שרקי ערך הגדה של פסח עם תרגום לצרפתית.
אורי שאלתיאל (נולד ב-1970) הוא עיתונאי ועורך ישראלי.
שאלתיאל נולד בירושלים, בנם של העיתונאית והקריינית כרמית גיא ופרופ' אלי שאלתיאל.
שאלתיאל החל את הקריירה העיתונאית שלו בתחילת שנות ה-90, במדור הספורט של היומון "חדשות".
בשנת 1999 היה ממקימי שבועון הכדורגל "ראשון".
בשנים 2004–2005 שימש כעורך השבועון הירושלמי "כל העיר".
בראשית 2006 מונה לעורכו של המקומון התל אביבי "העיר".
בשנת 2010 עזב שאלתיאל את "העיר", ומונה לתפקיד העורך הראשי הראשון של מגזין התרבות החדש "טיים אאוט ירושלים", המהדורה ירושלמית של Time Out תל אביב.
במאי 2011, כשנה לאחר פרסום הגיליון הראשון, הודיע יובל סיגלר, בעלי העיתון ומוציאו לאור, על סגירת המהדורה הירושלמית בשל חוסר כדאיות כלכלית.
אורי שׁוּלֶביץ (27 בפברואר 1935 - 15 בפברואר 2025) היה צייר, גרפיקאי, מאייר וסופר ישראלי.
שולביץ התגורר בארצות הברית, וכתב באנגלית.
אורי שולביץ נולד בוורשה שבפולין למשפחת פועלים, אביו היה פועל בניין, וכשהיה בן ארבע, פלשו הנאצים לפולין, כבשו את ורשה והוא נמלט עם הוריו.
כל שנות המלחמה הסתתר הילד עם משפחתו מפני הגרמנים, בנדודים בלתי פוסקים ממקלט למקלט, ברוסיה האסיאתית, וממקום מחבוא למקום מחבוא.
בתום המלחמה היגר שולביץ, עם הוריו לפריז שבצרפת.
על פי עדותו, בפריז היה מפגשו הראשון עם עולם הציור, עם עולם הספרים ועם עולם סרטי הקולנוע.
הוא החליט כבר אז, כילד, להקדיש את חייו לאמנויות האיור והציור, עשיית הספרים והסרטים.
בשנת 1949 עלה אורי שולביץ עם משפחתו לישראל, סיים את לימודיו התיכוניים בעיר תל אביב, והשתלם בסמינר 'שיין' למורים בפתח תקווה, ובמכון אבני לציור.
הוא היה בין השאר תלמידו של הצייר יחזקאל שטרייכמן.
שולביץ התגייס לשירות בנח"ל, ובשנת 1956 היה בגרעין המייסדים של קיבוץ עין גדי, לחוף ים המלח.
בקיבוץ צייר הגדה לפסח, ובחטיבת הנח"ל שימש כעורך הגרפי של "במחנה נח"ל".
בשנת 1959 יצא אורי שולביץ לארצות הברית להשלמת לימודי האמנות שלו.
הוא השתקע בעיר ניו יורק, בווילג', והיה למאייר ספרים מצליח, וסופר ילדים מוכר.
בנוסף על אלה ארגן וניהל סדנאות לציור לאיור ולאמנות.
חרף שנות ישיבתו הארוכות בניו יורק, שולביץ רואה עצמו כישראלי, ומתמיד בביקוריו התכופים בארץ.
שולביץ זכה במדליית קולדקוט פעם אחת, ושלוש פעמים בציון לשבח של פרס קולדקוט.
בשנת 1999 הוא זכה במלגה היוקרתית על שם גוגנהיים.
אורי שולביץ נפטר בניו יורק ב-15 בפברואר 2025.
מעשה באוצר סיפר וצייר אורי שולביץ, תרגמה רוני גבעתי, הקיבוץ המאוחד, 1981
מעשה במקל, מאת זינא רבינוביץ', הציורים מאת אורי שולביץ, ניו יורק, 1960
סדנת הפרוזה, המדריך לכתיבה עצמית, מאת אהוד בן עזר, בהשתתפות חיים באר ואורי שולביץ, אסטרולוג, 2000
שחר, כתב וצייר אורי שולביץ, משכל, תל אביב, 1996
אוּרי שגיא (איזנברג) (נולד ב-5 באוגוסט 1943) הוא אלוף בצה"ל במילואים, בתפקידו האחרון כיהן כראש אגף המודיעין בשנים 1991–1995.
נולד במושב כפר ביאליק לשמשון איזנברג, יליד יסוד המעלה (1909), ופנינה לבית רובינשטיין (ילידת אוקראינה, 1909).
הוריו הקימו את משקם בכפר ביאליק ב-1934. משפחתו מצד אביו היא דור שביעי בארץ ישראל ודור רביעי לחקלאים.
נשוי לגילה ואב לשלושה ילדים.
המשפחה מתגוררת משנת 1979 בכפר ביאליק.
בת נוספת מחוץ לנישואים נפטרה בגיל 19 ממחלת לוקמיה.
בשנת 1961 התגייס לצה"ל, ובחר לשרת בחטיבת גולני.
היה מפקד מחלקה בגדוד 51. במלחמת ששת הימים היה מפקד פלוגה ב' בגדוד 51, אשר כבשה את תל עזזיאת שברמת הגולן כפלוגת החוד שהובילה את הגדוד בקרב על המוצב הסורי המבוצר.
במלחמת ההתשה (בשנים 1968–1970) היה מפקד סיירת גולני והוביל אותה למבצעים רבים בלבנון, במצרים, בסוריה ובירדן, ובהם פיצוץ תעלת הע'ור והפשיטה על מוצב החרוט בירדן.
בהמשך השתלם במכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה, וסיים כחניך מצטיין.
ב-1971 מונה למפקד גדוד 13 בגולני, והוביל אותו, בין היתר, במבצע קלחת 4 לכיבוש דרום לבנון בתגובה לטבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן.
נפצע קשה ברמת הגולן ממוקש ומטען שהניחה חוליית קומנדו סורית באוקטובר 1971. במלחמת יום הכיפורים היה עוזר רמ"ח מבצעים במטה הכללי.
לאחר הסבה לשריון כיהן כמפקד חטיבת יפתח (חטיבה 576) באוגדה 252 בסיני, ולאחר מכן כמפקד חטיבת גולני בשנים 1976–1977. בתפקידו זה פיקד במבצע יונתן (מבצע אנטבה) על כוח גולני.
בהמשך שירת כסגן מפקד וכמפקד אוגדה 36 ברמת הגולן בשנים 1978–1980, וכראש חטיבת המבצעים במטכ"ל מספטמבר 1981 עד 1982 בזמן מלחמת לבנון.
בשנת 1983 הועלה לדרגת אלוף, ומונה לעוזר ראש אג"ם.
בפברואר 1986 מונה למפקד פיקוד הדרום, אולם לאחר כחצי שנה התבקש על ידי הרמטכ"ל משה לוי להתמנות לראש מפקדת חילות השדה (מז"י) ומפקד גיס 479. כמפקד חילות השדה נאבק בתופעת ה"טרטורים" בצה"ל, ומיסד את הכשירות של חיילות היבשה באימונים, בפיתוח אמצעי לחימה והצטיידות התואמים את שדה הקרב המודרני.
בתפקידו האחרון בצה"ל, בשנים 1991 עד 1995, שימש ראש אגף מודיעין.
במהלך תפקידו העריך לראשונה כי צפוי תהליך מדיני במזרח התיכון עם מדינות ערב והפלסטינים לאור מלחמת המפרץ הראשונה וקריסת ברית המועצות ומילא חלק פעיל במשא ומתן שהתקיים עם ירדן, עם סוריה ועם אש"ף, בהתרעה מפני טרור ומלחמה והאיום האיראני המתפתח.
בשנת 1992 היה מעורב בהכנות למבצע שיח אטד - התנקשות בנשיא עיראק, סדאם חוסיין, באמצעות טילי "תמוז".
שגיא התנגד למבצע בטענה כי סיכויי הצלחת הפעולה והסיכויים להחזרת הלוחמים בשלום הביתה קלושים, וההתנקשות תאחד את העולם הערבי נגד מדינת ישראל ותביא להתנגדות מדינות רבות לפעולה ממין זה של חיסול ראש מדינה.
גם סא"ל דורון אביטל, מפקד סיירת מטכ"ל שנבחרה לביצוע המשימה, התנגד לפעולה.
במהלך תרגיל על מודל למבצע, התרחשה תאונה קטלנית, כאשר אחד ממשתתפי התרגיל שיגר שני טילים לעבר מבנה מאויש; הטילים היו אמורים להיות משוגרים רק בחלק השני וה"רטוב" של התרגיל, בו היה המבנה אמור להיות ריק.
מפגיעת הטילים נהרגו חמישה חיילים ונפצעו חמישה נוספים.
שגיא מיהר למקום האירוע, עזר במתן עזרה ראשונה לפצועים ובארגון הפינוי לבתי החולים.
האירוע נודע מאז בשם אסון צאלים ב'.
כראש אמ"ן היה מעורב בתכנון ובביצוע מבצע דין וחשבון.
כמו כן מילא תפקיד מכריע בהחלטה על ההתנקשות במזכ"ל חזבאללה, עבאס מוסאווי; וכן בתכנון ובפיקוד על מבצע עוקץ ארסי, בו חטפו לוחמי סיירת מטכ"ל את מוסטפא דיראני, בניסיון להשיג מידע בנוגע לנווט הנעדר רון ארד וליצור קלף מיקוח על מנת לקדם את שחרורו של ארד.
שגיא סיים את תפקידו כראש אמ"ן ולאחר תקופת לימודים פרש מצה"ל בספטמבר 1997.
בשנת 1996 הודיע שגיא כי הוא שוקל להצטרף למפלגת העבודה, ודובר על התמנותו לחבר הכנסת ולשר, אך בסופו של דבר לא הצטרף ולא הציג את מועמדותו.
בדצמבר 1999 מינה אותו ראש הממשלה אהוד ברק לראש הצוות למשא ומתן עם סוריה, והוא ניהל מגעים חשאיים ולאחר מכן גלויים עם המשלחת הסורית (עד מרץ 2000).
ב-1998 פרסם ספר בשם אורות בערפל שעסק גם באירועים אישיים וגם בתהליכי עבודת המודיעין בישראל.
לימד באוניברסיטת תל אביב, באוניברסיטת בן-גוריון בנגב ובמרכז הבינתחומי הרצליה קורסים בנושאי מודיעין, ביטחון לאומי ואסטרטגיה.
משהתמנה גבי אשכנזי לרמטכ"ל בשנת 2007, שימש שגיא, מפקדו לשעבר של אשכנזי בחטיבת גולני וחברו, כיועץ בכיר לרמטכ"ל ולראש אמ"ן, במילואים.
באוגוסט 2011 פרסם ספר נוסף, "היד שקפאה", בו מתאר שגיא את המשא ומתן הסמוי והגלוי בין ישראל וסוריה להסכם ביניהם בשנים 1999–2000, ואת שהתחולל בוועידת שפרדסטאון.
בספטמבר 2014, בעקבות ראיון נרחב שהעניק ל"הארץ" ובמסגרתו מתח ביקורת חריפה על התנהלותה אותה עת, פרסמה ח"כ שלי יחימוביץ' את גרסתה לפרישתו של שגיא, וטענה כי מתלוננת העידה בפניה על אונס עליו חלה התיישנות, עדות שגובתה בתצהיר ובבדיקת פוליגרף, וכי שגיא עצמו לא הכחיש את החשדות והעדיף להסיר את מועמדותו.
שגיא שב והצהיר כי יחימוביץ' אינה דוברת אמת, וכי הכחיש בו במקום בפגישתם באופן נחרץ את ההאשמות כלפיו, ושב והכחישם בכלי התקשורת.
בתגובתו גם אמר כי אם יחימוביץ' לא תחזור בה, הוא יאלץ לתבוע אותה על הוצאת דיבה.
אורי שגיא החל לעסוק בשימור והנצחה במהלך שירותו בצה"ל וביתר שאת עם שחרורו מצה"ל בשנת 1997,
שימור תל עזזיאת ושחזור הלחימה בקרב על התל במלחמת ששת הימים.
הקמת אנדרטה להנצחת חללי סיירת גולני בפיקודו של אורי שגיא בשנים 1970-1967.
בין השנים 1995–1999 היה שגיא חבר ועד האגודה של כפר ביאליק, ובין השנים 1998–1999 היה יו"ר הוועד.
כיו"ר הוועד ניסה לקדם פרויקט נדל"ן גדול להרחבת כפר ביאליק, שלא צלח והביא לסכסוכים בתוך היישוב שנדונו רבות בבתי המשפט.
שגיא הוא בעל משק חקלאי ועוסק בגידול זיתים וייצור שמן זית.
בשנת 2004 זכה במקום השני בתחרות שמן הזית המצטיין של השנה.
בשנת 2015 זכה באות הוקרה לחקלאי מצטיין בענף הזית מטעם שר החקלאות ומועצת הצמחים.
במרץ 2015 זוכה שגיא מאישום פלילי בגין עבירת איום.
בצד הזיכוי ציין השופט: "זיכוי של הנאשם מביצוע עבירה פלילית, אין משמעותו כי יש להשלים עם התנהגותו.
במהלך האירוע מושא האישום, התנהג הנאשם בצורה בוטה ואגרסיבית, שכללה ביטוי ומעשה", גם אם סבר כי למעשהו קדמה התנהגות לא הולמת ולא נאותה מצד אחרים.
השופט כתב בפסק הדין כי לאור בחינת היסוד ההתנהגותי והנסיבתי, אין מדובר במעשה איום פלילי, וזיכה את שגיא.
באוקטובר 2015 פסק בית משפט השלום בחיפה כי שגיא עשה שימוש חורג בקרקע שבבעלותו.
שגיא הוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה מאוניברסיטת תל אביב, ותואר שני במדעי המדינה מאוניברסיטת חיפה.
עבודת התזה שלו עסקה בגורמים סובייקטיביים ואובייקטיביים במחקר היסטורי ובמחקר מודיעיני.
הוא בוגר המכללה הבין-זרועית לפיקוד ולמטה ובוגר המכללה לביטחון לאומי בקרלייל בפנסילבניה שבארצות הברית.
מכהן בהתנדבות כנשיא מוסד "כפר ילדים ונוער אהבה" בכפר ביאליק לילדים בסיכון, וחבר דירקטוריון ב"כישורית" - מסגרת לחיים לבוגרים בעלי צרכים מיוחדים בקיבוץ כישור.
מלמד בהתנדבות במכינה קדם צבאית בחנתון, שהיה ממייסדיה.
אחיינו הוא מפקד פיקוד העורף לשעבר, האלוף איל איזנברג.
אורות בערפל, ידיעות ספרים, 1998.
היד שקפאה, ידיעות ספרים, 2011.
אורי שטרית (נולד ב-21 בינואר 1986) הוא כדורגלן עבר ישראלי ששיחק בעמדת המגן השמאלי.
שטרית פתח בעמדת המגן השמאלי במכבי תל אביב בתחילת עונת של ליגת העל, בהדרכתו של המאמן אלי כהן.
בעונה שלאחר מכן סבל שטרית ממספר פציעות, אך היה חלק מסגל נבחרת ישראל הצעירה, במדיה ערך בסך הכל 6 הופעות.
בעונת הפך שטרית לשחקן הרכב קבוע במכבי תל אביב, עמה זכה בגביע הטוטו של אותה עונה.
במחזור ה-31 של עונת הוא הבקיע את שער הבכורה שלו בקריירה, נגד בית"ר ירושלים.
בעונת הושאל שטרית לעירוני קריית שמונה, ועמה זכה פעם נוספת בגביע הטוטו.
בקיץ 2011 עבר לשחק בבני סכנין.
לקראת עונת הושאל שטרית שוב הפעם למכבי נתניה, ובתום העונה ירד עם הקבוצה לליגה הלאומית.
לקראת עונת הושאל להפועל רמת השרון לעונה אחת, ובסופה ירד עמה לליגה הלאומית ועזב את המועדון.
לקראת עונת חתם שטרית שוב במכבי נתניה, לאחר שעלתה בחזרה לליגת העל.
ב-14 במרץ 2015 כבש את שער הבכורה שלו בקבוצה, בניצחון 2–3 על מ.ס.
בסך הכל ערך 14 הופעות בליגה בעונה זו, בהן כבש שער אחד.
ב-15 ביולי 2015 חתם שטרית לעונה אחת בקבוצת הפועל כפר סבא, העולה החדשה לליגת העל.
ב-7 ביוני 2016 פרש ממשחק פעיל בגיל 30 בעקבות פציעה.
אורי שטרית (נולד ב-22 ביוני 1952 במרוקו, עלה לישראל ב-1956) הוא אדריכל ישראלי.
היה מהנדס העיר ירושלים בשנים 2001–2006. כיהן כיושב ראש ארגון המהנדסים והאדריכלים העצמאיים בישראל, ובעל משרד אדריכלות.
מוסמך במדעים, אדריכלות ותכנון ערים בטכניון בחיפה (1980).
הוא קיבל תואר שני באדריכלות ובתכנון אורבני מבית הספר לאדריכלות של אוניברסיטת הרווארד.
שטרית נחשב מקורב לאהוד אולמרט והיה מועמד קדימה בבחירות לכנסת השבע עשרה, אז שובץ במקום ה-48 ולא נבחר לכנסת.
ב-2014 הורשע שטרית בלקיחת שוחד בפרשת הולילנד ונידון למאסר.
אביו היה בעל עסק לתפירת חליפות, ואמו עקרת בית.