tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הפופולריות של הקבוצה דעכה באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20, ושירות הכנסות הפנים דרש מיסים גבוהים, ואילץ את השניים למכור את רוב נכסיהם, כולל הזכויות על רבים מסרטיהם.
כשהחוזה ארוך הטווח של השניים עם יוניברסל הסתיים ב-1954, הם דרשו יותר כסף ממה שהאולפן היה מוכן לשלם, והם עזבו את האולפן לאחר 14 שנים.
ב-1956 הופיעו השניים בלאס וגאס.
הדעות חלוקות לגבי מה קרה שם (בגרסה אחת מתואר כי קוסטלו הוריד את אבוט כשהוא שיכור מהבמה), אבל הוסכם שהתזמון של אבוט הואט בצורה ניכרת, גרם לתגובותיו של קוסטלו ולמבוכה.
אבוט וקוסטלו נפרדו ב-1957, זמן קצר לפני שהופיע קוסטלו בתוכנית של .
קוסטלו הופיע לבדו במספר תוכניות טלוויזיה, כולל התוכנית של סטיב אלן, ועשה סרט אחד שהופץ לאחר מותו.
אבוט התמודד עם קשיים כלכליים בסוף שנות ה-50, ונאלץ למכור את ביתו ולצאת מפרישה למחצה ממשחק.
ב-1960 החל אבוט להופיע עם שותף חדש, קנדי קנדידו, וזכה לביקורות טובות, אך הפסיק זאת.
בשנה שלאחר מכן, צולם על סט הסרט בכיכובו של אלביס פרסלי "פרנקי וג'וני", עם ברברה סטנוויק, פרנק סינטרה ומפורסמים אחרים.
בפברואר אותה שנה זכה בשלושה כוכבים בשדרת הכוכבים של הוליווד: כוכב הרדיו, כוכב הקולנוע וכוכב הטלוויזיה.
הוא מת ממחלת הסרטן בביתו שבלוס אנג'לס בגיל 76.
בַּאגריר או בֶּגריר , הוא סוג לחם שטוח ודק הנצרך באלג'יריה, במרוקו ובתוניסיה.
הבאגרירים קטנים, ספוגיים ועשויים מסולת או מקמח חיטה; כשהם עשויים כהלכה, הם מלאי חורים קטנטנים (שסופגים כל רוטב שמגישים איתו).
הדרך הנפוצה ביותר לאכול באגריר באלג'יריה ובמרוקו היא טבילתם בתערובת דבש-חמאה, אך ניתן גם לחתוך אותם לרצועות ולהגיש עם ריבה.
באגריר פופולרי לארוחת בוקר, כחטיף ולאפטאר במהלך הרמדאן.
ביום התשיעי של הרמדאן, בני מזאב באלג'יריה מחליפים באגריר כסוג של מסורת, שאותה הם מכנים מ'לאין.
במגרב, המאכל מוכר גם בשמות אחרים: גרייף, בתוניסיה ובמזרח אלג'יריה (בערים קונסטנטין, קולו, סקיקדה) וגם בשמות רבים אחרים.
המגוון המילוני הזה מציין ללא ספק מסורת אזורית עשירה ועתיקה.
באשר למילה באגריר, נראה שהיא אופיינית לניבים ערביים מגרביים-מערביים (מרוקו, אלג'יריה), בכל מקרה היא לא מוכרת כך במקומות אחרים.
הלקסיקוגרף מוחמד סְבִּיחִי סבור, במודג'ם שלו, שהמילה באגריר היא בדרך כלשהי שינוי של המילה "בגיר" הערבית של הפועל "באגרה".
הבגיר, על פי המילונים הערביים הקלאסיים, הוא זה ששותה מבלי שיוכל להרוות את צימאונו (בדרך כלל אומרים על חיה).
ייתכן שהמילה שימשה במקרה זה ברמיזה לספיגה הרבה של הפנקייקים הללו, שיש להם חורים כמו ספוג.
באגס באני והבנאים היא סדרת טלוויזיה מונפשת מבית האחים וורנר המבוססת על המותג הפופולרי "לוני טונס".
הסדרה משודרת בארצות הברית בערוץ Cartoon Network, ובישראל בדיבוב עברי בערוץ הופ!.
הסדרה עלתה לשירות הסטרימינג "HBO Max" עם השקתו בישראל ב-13 בינואר 2026 (כרגע היא לא זמינה בדיבוב העברי).
העונהמספר הפרקיםתאריך השידור הראשוני הפרק הראשוןהפרק האחרון 1 40 25 ביולי 2022 1 בדצמבר 2023 2 rowspan="1" 25 במרץ 2024
הבנאים של לוני, בהנהגתו של באגס באני, עוזרים לחבריהם ושכניהם בעיר לוניברג.
כשהם עובדים כצוות, לולה באני, דאפי דאק, פורקי פיג, טוויטי והאחרים משתמשים בכלים ובמכונות שלהם ועושים את עבודות הבנית הכי מטורללות שיש.
סער בדישי - באגס באני
צביקה פורמן - דאפי דאק, וייל אי.
יובל בינדר - פורקי פיג
הדר שחף-מעיין - לולה באני
טליה ברקאי - פטוניה פיג
מאיה לוי - דמויות שונות
דדי זהר - דמויות שונות
באג קראודסטרייק 2024 הוא באג בתוכנה מתוצרת חברת אבטחת המידע קראודסטרייק למערכות ההפעלה Microsoft Windows, שהופץ ב-19 ביולי 2024 בעדכון תוכנה לקוי, וכתוצאה ממנו הושבתו כ-8.5 מיליון מחשבים ברחבי העולם, מה שהוביל לשיבושים והשבתה של שירותים שונים בעולם.
חברת קראודסטרייק היא חברת תוכנה המספקת שירותי אבטחת מידע למגזר העסקי שמטרתם להגן על מחשבים מפני מתקפות סייבר.
אחד מרכיבי התוכנה בהן משתמשת החברה הוא חיישן לזיהוי חולשות אבטחה בשם Falcon Sensor, שמספק אבטחה לעמדות הקצה של העסק.
החיישן הוא למעשה מנהל התקן המותקן ופועל ברמת ליבת מערכת ההפעלה של אותן עמדות המחשוב, ומטרתו לזהות ולמנוע איומי סייבר פוטנציאליים.
החברה משחררת מעת לעת עדכון תוכנה ללקוחותיה על מנת שאלה יהיו מוגנים מפני איומי אבטחה חדשים.
ב-19 ביולי 2024, בשעה 4:09 לפנות בוקר (זמן UTC), שחררה החברה עדכון תוכנה למנהל ההתקן של Falcon עבור מחשבים ושרתים המריצים את מערכת ההפעלה חלונות.
לטענת מומחים, טלאי התוכנה לא עבר תהליך בדיקה כנדרש, ולא נבדק על מערכות דמה על מנת לוודא שאין בו תקלות, לפני ששוחרר לציבור.
מיד לאחר הפצתו, גרם העדכון למחשבים להיתקע בלולאת אתחול או לגרום להם להיכנס למצב Recovery, ובכך למנוע מהם לטעון את מערכת ההפעלה כנדרש.
ראשוני ההתקנים שהושפעו מהתקלה היו מכונות וירטואליות שרצו תחת סביבת הענן של מיקרוסופט, Azure.
בשעה 6:48, דיווחו גם שירותי המחשוב של גוגל על התקלה.
בכלל הדיווחים נמסר כי התקלה השפיעה באופן בלעדי על עמדות מחשוב והשרתים שהריצו את מערכת ההפעלה חלונות והותקנה בהם התוכנה של קראודסטרייק, ובשעה 7:15, הצביעה גוגל כי מקור התקלה הוא בעדכון התקול שהפיצה קראודסטרייק.
התקלה השפיעה על מחשבים המריצים את מערכות ההפעלה חלונות 10 ו-11, אך דווח גם כי מחשבים שהריצו חלונות 7 ו-8.1 (שהתמיכה הרשמית בהן הופסקה ב-2020 ו-2023 בהתאמה) הושפעו מהתקלה.
מחשבי מקינטוש המריצים את מערכת ההפעלה macOS, מחשבים המריצים מערכות הפעלה דמויות יוניקס (לינוקס, סולאריס ועוד), ומרבית המחשבים הביתיים המריצים את חלונות לא הושפעו מהתקלה.
ב-5:27 שחזרה החברה את העדכון וביטלה את הפצתו, ומחשבים שהופעלו לאחר שעה זו לא הושפעו מהתקלה.
בשעות שלאחר מכן, אישר מנכ"ל קראודסטרייק את הטענות לפיהן מוצר התוכנה התקול שהופץ על ידם גרם לתקלות המחשוב הרבות שדווחו.
בשעה 9:45 כתב מנכ"ל קראודסטרייק בחשבון ה-X שלו ששוחרר תיקון לבעיה.
כמו כן, אישר המנכ"ל כי לא מדובר במתקפת סייבר.
התקלה נגרמה כתוצאה מעדכון תקול לקובץ ההגדרות Channel File 291 של מנהל ההתקן של Falcon, שגרם לשגיאה לוגית ברכיב הליבה של החיישן וגרם למחשבים שהושפעו ממנו לסרב לטעון את מערכת ההפעלה תוך הצגת מסך המוות הכחול עם קוד השגיאה PAGE_FAULT_IN_NONPAGED_AREA (שגיאת סגמנטציה בתוך הקרנל).
הבעיה החמירה עוד יותר במחשבים שבהם תוכנו של הדיסק הקשיח הוצפן תוך שימוש במערכת ההצפנה BitLocker, כמקובל בתאגידים רבים, כיוון שניסיון לתקן את המחשבים שהושפעו מהתקלה דרש גישה לשרת שאכסן את מפתחות ההצפנה של המחשבים שבארגון, אך לא היה ניתן לגשת לשרת כיוון שגם מערכת ההפעלה שלו הושפעה מהתקלה.
קראודסטרייק פרסמה דרך עקיפה לתקן את הבעיה, הכוללת אתחול של מחשב Windows במצב בטוח ומחיקת קובצי מנהל ההתקן:
מעקף זה דורש מהטכנאים לעבור באופן ידני על כל מכשיר מושפע.
השבתות של שירותים שונים נחוו ברחבי העולם.
מכיוון שמערכות IT רבות ברחבי העולם משתמשות ב-Windows ובתוכנה, הפסקות דווחו במגזרים עסקיים רבים.
שווי הנזק המוערך לכלכלה העולמית עלה על 10 מיליארד דולר.
התחום המושפע ביותר היה התחבורה האווירית.
יותר מ-1,000 טיסות בוטלו בעולם.
מטוסים לא הורשו לנחות בנמל התעופה ציריך קלוטן.
חברת התעופה ויז אייר הודיעה ב-X (לשעבר טוויטר) שפעילותה מושפעת מ"תקרית עולמית של ספקי שירותים חיצוניים", וששירותיה המקוונים יעברו למצב לא מקוון לצורך תחזוקה.
ישויות גרמניות רבות נתקלו בבעיות, ובהן נמל התעופה הבין-לאומי ברלין ברנדנבורג, שהפסיק את הטיסות עד 11 בבוקר.
בארצות הברית בוטלו כלל הטיסות של חברות התעופה יונייטד, דלתא איירליינס ואמריקן איירליינס.
טיסות שהיו באוויר המשיכו במסלולן, אך טיסות חדשות לא המריאו.
לפי משרד הבריאות, התקלה השפיעה על כמה בתי חולים בישראל: שערי צדק, שיבא, ברזילי, וולפסון, רמב"ם, שמיר ועוד, גם במוקד מגן דוד אדום דווח על פגיעה במערכות.
בשל התקלה, נמל אשדוד לא סיפק שירות למשאיות ולאוניות.
מערכות חברת החשמל נפגעו, ובעקבות זאת מספר החירום 103 לא היה פעיל.
חברת דואר ישראל לא סיפקה שירות בסניפים, במוקדי הטלפון ובאתר האינטרנט.
ערוץ החדשות סקיי ניוז, המשדר בכל שעות היממה, הפסיק את שידוריו עקב התקלה, וכך גם הערוץ לילדים CBBC של רשות השידור הציבורית, ה-BBC.
שדות תעופה חוו קשיים, ביניהם נמל התעופה אדינבורו, שבו קפאו הלוחות המפרטים את הטיסות היוצאות, ונמל התעופה לונדון גטוויק, שבו סריקת ברקוד אוטומטית הפסיקה לפעול והיה צורך לבדוק באופן ידני.
גם חברות הרכבת המקומיות נפגעו.
הבורסה לניירות ערך בלונדון פעלה כרגיל אך לא הצליחה לפרסם עדכוני חדשות לאתר שלה.
בשירות 911 חלו שיבושים בחלקים מסוימים של אלסקה, אריזונה, פלורידה, אינדיאנה, קנזס, מישיגן, מינסוטה, ניו יורק, אוהיו ופנסילבניה.
911 היה מושבת בכל ניו המפשייר.
כמו כן אלסקה חוותה בעיות במוקדים טלפוניים שאינם מיועדים למקרי חירום.
מניות החברה ירדו במסחר המקדים בניו יורק בכ-13%.
באד אומנס היא להקת הבי מטאל אמריקאית שנוסדה בשנת 2015 בריצ'מונד, וירג'יניה.
הרעיון להקים את להקת "באד אומנס" נולד בשנת 2013 כאשר נואה סבסטיאן, חבר להקת Immoralist בוושינגטון די.
סי., החל לכתוב שירים בסתר בזמן שניגן בגיטרה בלהקה זו.
בשנת 2014 עזב סבסטיאן את להקתו הקודמת מתוך כוונה להקים את "באד אומנס".
בשנת 2015 פנה לחבר ותיק, ניקולס ראפילו, כדי להתחיל לעבוד על הפרויקט.
בהמשך הצטרפו חברים נוספים, ביניהם וינסנט ריקייר וג'ולי קרלסון משוודיה.
קרלסון, שהכיר את ריקייר מפרויקט מוזיקלי משותף בעבר, שכנע את הלהקה לעבור להתגורר בארצות הברית כדי להתמקד בהקלטת שירים בחברת תקליטים עצמאית שהקים חברו.
ניק פוליו הצטרף כמתופף לאחר ששלח ללהקה קאבר מקוון לדמו שפרסמו.
שם הלהקה, "באד אומנס", נבחר במקור כשם לאחד משיריה הראשונים, אך בסופו של דבר הפך השיר ל"Glass Houses".
בתחילת דרכה, פרסמה הלהקה מיני-אלבום דמו ללא שם רשמי שכלל גרסאות מוקדמות של שירי אלבום הבכורה שלהם, אשר משכו את תשומת לבה של חברת Sumerian Records.
לאחר חודשי חזרות במרתף של ניק פוליו, נסעה הלהקה לבלוויל, ניו ג'רזי, כדי להקליט את אלבום הבכורה שלהם עם המפיק וויל פוטני.
בדצמבר 2015 חתמה הלהקה על חוזה עם חברת Sumerian Records ושחררה את הסינגל הראשון שלה, "Glass Houses", יחד עם קליפ נלווה.
הסינגל השני, "Exit Wounds", פורסם חודש לאחר מכן.
באפריל 2016 יצא הסינגל "The Worst in Me", שהביא ללהקה פרסום נרחב והגיע לכמעט מיליון השמעות בחודש אחד.
בעקבות הצלחתו, השתתפה הלהקה בסיבוב הופעות לציון עשור לחברת Sumerian Records לצד להקות כמו אסקינג אלכסנדריה ובורן אוף אוסיריס.
אלבום הבכורה, Bad Omens, יצא באוגוסט 2016 וזכה לביקורות חיוביות, כולל ציון של 8.5 מתוך 10 במגזין Metal Injection.
בשנת 2017 השתתפה הלהקה בפסטיבל ואנס וארפד טור, שחשף אותה לקהל חובבי הפופ-פאנק והמטאל כאחד.
הלהקה תוכננה לפתוח את סיבוב ההופעות של The Amity Affliction ו-Senses Fail בשנת 2019, אך פרשה מהליין-אפ בטענה להפרת תנאי חוזה.
תגובתם כללה פרסום חולצה עם לוגו קטן כפרודיה על המקרה.
בדצמבר 2019 הוציאה הלהקה גרסה מורחבת של האלבום Finding God Before God Finds Me, שכללה שלושה שירים חדשים, ביניהם גרסה מחודשת לשיר "Come Undone" של דוראן דוראן.
בפברואר 2020 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בארצות הברית, אך סיבוב זה נפסק בשל מגפת הקורונה.
בנובמבר 2021 פרסמה הלהקה את הסינגל "The Death of Peace of Mind", והכריזה על אלבום באותו שם שיצא בפברואר 2022. האלבום כלל סינגלים כמו "Like a Villain" ו-"Just Pretend".
בשנת 2023 יצאה הלהקה לסיבוב הופעות בצפון אמריקה ובאירופה, שכלל תמיכה בלהקות כמו Bring Me the Horizon.
"באד אומנס" מתוארת כלהקת מטאלקור, אלטרנטיב מטאל, ומלודי מטאלקור, עם השפעות של נו-מטאל ומטאל תעשייתי.
המוזיקה שלהם משלבת בין פירוקי גיטרה אגרסיביים לפזמונים אנתמיים, והליריקה שלהם עוסקת בנושאים כמו ייאוש, מאבקים נפשיים והתמכרות.
נואה סבסטיאן – שירה ראשית, תכנות (2015–הווה)
ג'ואקים (ג'ולי) קרלסון – גיטרה מובילה, תכנות, קולות רקע (2015–הווה)
ניק פוליו – תופים, כלי הקשה (2015–הווה)
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהפרס המוזיקה של בילבורד2024אמן הארד רוק מובילבאד אומנספרס המוזיקה של iHeartRadio2024האמן החדש הטוב ביותר (אלטרנטיבי ורוק)באד אומנס
ארל רודולף "באד" פאוול היה אחד מענקי פסנתרני בג'אז, שינה את הדרך שבה מנגנים פסנתרני הג'אז בכל הסגנונות שלאחר תקופת הסווינג.
לצד הסקסופוניסט צ'ארלי פארקר, החצוצרן דיזי גילספי והפסנתרן ת'לוניוס מונק, פאוול נחשב לאחד מאבי הג'אז המודרני, המכונה בי בופ.
באד פאוול נולד בהארלם, ניו יורק בשנת 1924, הוא היה מראשוני הפסנתרנים שהפסיקו לנגן צליל בס ביד שמאל ("Striding"), אלא להשתמש בה על מנת לנגן אקורדים צבעוניים יותר.
בנוסף, לעיתים קרובות עשה שימוש ב-Horn-like-playing, כלומר, נגינת פראזות "בופיות" על פסנתר.
הוא התחיל את קריירתו כפסנתרן כבן חסותו של ת'לוניוס מונק, והצטרף להרכביהם של צ'ארלי פארקר וקוטי ויליאמס.
בתקרית גזענית פאוול הוכה בראשו על ידי שוטרים, מה שהביא לנזק בלתי הפיך.
מאז אותה התקרית באד סבל מכאבי ראש חמורים והתמוטטויות מנטליות רבות.
למרות זאת, הוא המשיך להקליט מספר תקליטים מוצלחים, ועבד בשיתופי פעולה עם נגני ג'אז דוגמת צ'ארלי פארקר, דיזי גילספי, צ'ארלס מינגוס ומקס רואץ' - ארבעה אמנים שנחשבים לאבות סגנון הבי בופ, אשר עימם הקליט את האלבום "ג'אז במאסיי הול".
באד החמיץ הזדמנויות רבות בגלל הנזק המוחי שלו, ומסופר כי פעם צ'ארלי פארקר אמר למיילס דייוויס שלא יצרף את באד להרכבו משום ש"הוא משוגע אפילו יותר ממני!".
לאחר הקלטת "ג'אז במאסיי הול", באד אושפז בבית חולים פסיכיאטרי בעקבות סכיזופרניה, החל ליטול כלורפרומאזין אשר השפיע על נגינתו, והתאבל על אחיו שנהרג בתאונת דרכים לצד החצוצרן קליפורד בראון.
לאחר מספר התקפים מנטליים לאורך שנות ה-50, פאוול עבר להתגורר בפריז והמשיך בקריירתו.
הוא הקליט תקליטים בשיתוף פעולה עם הסקסופוניסטים קנונבול אדרלי, סאני סטיט ודקסטר גורדון, וחלה במחלת השחפת בשנת 1963. למרות מחלתו ובעיותיו הנפשיות, פאוול המשיך לנגן, והופעותיו האחרונות בציבור היו בקרנגי הול ובקונצרט לזכרו של צ'ארלי פארקר.
הוא אושפז בניו יורק בשל התנהגותו הבלתי-יציבה והזנחתו העצמית, ונפטר ב-31 ביולי 1966 בעקבות שילוב של מחלת השחפת, תת-תזונה ואלכוהוליזם.
באד הופגאסטיין היא עיירת נופש ומרפא במדינת הפדרלית זלצבורג שבאוסטריה.
העיירה ממוקמת במרכז עמק גשטיין, בהרי הוהה טאורן, במרחק של כ-100 ק"מ דרומית לזלצבורג.
באד הופגאסטיין היא אחת העיירות העתיקות בחבל זלצבורג.
באד הופגאסטיין מגוונת בתענוגות נופש יוקרתיות, העיקריים ביניהם: שמונה עשר מעיינות מים חמים הנובעים במקום, אתר סקי נרחב, קרבה לעמק המרפא גאסטיין, פעילויות הספורט, פעילויות תרבות רבות: תאטרוני רחוב, קונצרטים, ואירועים מוזיקליים רבים; והקזינו שבעיירה.
באדו א-זאכי כדורגלן ומאמן כדורגל מרוקאי.
זאכי היה שוער נבחרת מרוקו עימה שיחק במונדיאל 1986. בין השנים 1978–1986 שיחק בקבוצת וידאד קזבלנקה, בין השנים 1986–1990 שיחק בספרד במדי מיורקה איתה הגיע לגמר גביע המלך הספרדי.
בין השנים 1990–1992 שיחק זאכי במדי FUS רבאט.
מאז פרישתו ב-1993 משמש כמאמן ובין השנים 2002–2005 שימש כמאמן נבחרת מרוקו.
1986-7 הזר המצטיין בליגה הספרדית
בּאַדוּר ג'וֹבּאווָה (בגאורגית: ბაადურ ჯობავა; נולד ב-26 בנובמבר 1983) הוא שחמטאי גאורגי בדרגת רב-אמן.
נכון לספטמבר 2025, מדורג במקום הראשון בגאורגיה, לפי מד כושר.
ג'ובאווה הפך לרב-אמן בשנת 2003.
ההישג הגדול הראשון שלו הוא זכייה בטורניר בדובאי בשנת 2003. באולימפיאדת השחמט ה-36 בשנת 2004 הוא זכה במדליית זהב (8.5 נקודות מ-10).
הוא השתתף ב-7 אולימפיאדות וב-2004 הוא זכה במדליית זהב אישית.
זכה באליפות גאורגיה בשנים 2003 ו-2007.
בין השנים 2000 ל-2024 השתתף באדור ג'ובאווה ב-11 אולימפיאדות שחמט:
התחרות השווייצרית הגדולה של פיד"ה 2025
באדולינה הוא ספר פנטזיה מאת הסופר הישראלי גבי ניצן.
הספר, שיצא בהוצאת "ידיעות אחרונות - ספרי חמד" בשנת 1999 ואויר על ידי איילת זורר, טיפס בהדרגה לצמרת רשימת רבי המכר וזכה להצלחה מסחרית גדולה לאורך זמן ממושך.
הספר מקדם רעיונות של אינדיבידואליזם, אהבת החיים, שחרור מכבלים וחתירה למימוש עצמי.
באדולינה היא ממלכה קטנה באירופה, בת 16,204 תושבים.
מיקומה סודי, היא מובלעת בתוך מדינה אירופאית אחרת, תושבי באדולינה אינם משתתפים בבחירות ואינם יכולים להתגייס לצבא במדינה בה היא מובלעת, אך הם בעלי דרכון של אותה מדינה, בנוסף שפתם הבאדולינית אינה מורכבת מהרבה מילים.
התוצר המקומי המיוצא ביותר הוא ריבת חצילים.
בבאדולינה ישנם מלך ומלכה המתגוררים בארמון המכוסה כולו בשיחי בוגנוויליה.
אך למעשה, תפקיד המלך והמלכה הוא סמלי בלבד, לשמש דוגמה לאזרחים ולהזכיר להם את חובתם להיות מאושרים.
בפועל, באדולינה היא אנרכיה ואיש אינו מושל בה.
המוטו הלאומי של באדולינה הוא "טוב להיות בריא ושמח מחולה ואומלל" בבאדולינה אין חתונות רק חגיגות אהבה, שאותן אפשר לקיים כמה פעמים שבוחרים, ואין סכו"ם, אוכלים עם הידיים.
בספר "באדולינה" זוכה גבי ניצן להכיר את מלך ומלכת באדולינה (במהלך שהותו בהודו) ויחד הם חוזרים לארץ הקודש במטרה להעלות את רמת האושר העצמי של כל אדם, ורמת האופטימיות הכללית בארץ.
מלך ומלכת באדולינה מנסים על ידי קסמם האישי להוציא ולבטא את המלך האישי שבכל אדם.
המסרים הטמונים בספר עוררו פולמוס, שראשיתו במאמר של גדי טאוב בעיתון הארץ.
טאוב טען כי הפופולריות שלה זכה הספר מעידה על התחזקות העמדה הקפיטליסטית הקיצונית בישראל, וכי המסר של הספר עולה בקנה אחד עם מדיניות בנימין נתניהו שכיהן אז כשר האוצר.
המאמר גרס כי בספר מסתתרת תפישה, הרסנית בעיני טאוב, שלפיה כל אדם עומד לעצמו ואין מקום לסולידריות חברתית (ולכן גם למדינת הרווחה).
אימוץ הערכים שבספר לא יוביל לחברה חופשית של פרטים מאושרים, אלא לעולם של ניכור ובדידות.
ניצן דחה במאמר תגובה את הביקורת, וטען כי טאוב לא הבין נכונה את ספרו, וכי ההתבוננות העצמית שהוא מטיף לה לא תוביל לניכור אלא להפך.
עוד הסביר ניצן כי הספר מבוסס על חוויות אמיתיות שעבר, שטאוב ראה בהן בטעות משמעות סמלית.
למשל, תיאור של עוזב קיבוץ שפתח עסק פרטי מצליח אינו קשור לביקורת על ערכי התנועה הקיבוצית, כפי שסבר טאוב, אלא מבוסס על קורות חייו של אדם שפגש ניצן במציאות.
הפולמוס נמשך במאמר תגובה של שלי יחימוביץ' שצידדה בעמדת טאוב, ובתגובה נוספת של ניצן, שבה שלל את האפשרות לקריאה פוליטית של באדולינה ואת החיבור בינו לבין אידאולוגיה כלשהי: "'באדולינה' עוסק במשהו הרבה יותר ראשוני, שקודם בהרבה לאידאולוגיה.
הוא עוסק בערכו העצמי של היחיד".
באדה מריאם הראשון (געז: "በእደ ማርያም", תרגום: "בידי מרים") היה קיסר האימפריה האתיופית לקראת סוף תקופת תור הזהב.
מריאם נולד בעיר דברה ברהן ב-1446 בשם "הנסיך חאזקאיס" היה בנה השני של הקיסרית היהודייה ציון ציפורה מהקיסר זרע יעקב.
הוטבל לנצרות בשם "באדה מריאם".
יירש את אביו לאחר שזה נפטר ב-26 באוגוסט 1468 הוכתר בשם "אדמס סגד" אימץ את שם המלכות "דווית השלישי".
לקראת סוף חיי אביו, יותר ויותר אנשים מבית המלוכה התנכלו לו בגלל יהדותה של אמו, עקב השמועות אודות נאמנותה ליהדות בסתר לאחר התנצרותה, שנפוצו לאחר מותה, ובעקבות הידיעה כי קבר את אמו בחשאי בכנסיית מקדס מריאם ליד עיר הולדתו דברה ברהן, באמצעות שוחד.
כאשר אביו גילה שקבר את אמו שהוא עצמו נתן פקודה להורגה בעקבות המרד, הוא כעס עליו אך לאחר שהבין שבאדה מריאם לא יבגוד בו ולאחר שכנוע מהכנסייה האורתודוקסית האתיופית הוא השלים עם בנו.
באדה מריאם הוכרז כיורש מכיוון שהיה בנו השני של הקיסר, ומכיוון שהבן הבכור אסקל, בחר לבגוד באביו לאחר שהוא שחרר את השבויים היהודים שהוחזקו בגלל כעסו על רצח אמו בידי אביו.
בסופו של דבר הצטרף אסקל לנזיר אבא צברה שהיה אחד מהשבויים והחל לנדוד יחד איתו בכפרי ביתא ישראל ושינה את שמו ל"צאגה אמלק" (פירוש: "בן המלך").
בריחתו ובגידתו של אסקל סימנה את באדה מריאם כיורש לכס הקיסרות, שמונה שנים לאחר מות אמו ובריחת אחיו הגדול הוא הוכתר לקיסר אתיופיה.
בעקבות מות אמו ולאחר הכתרתו כקיסר, הוא נתן להלני אשתו השנייה של אביו ואמו החורגת את התואר האם הקיסרית ואכן היא הוכיחה את עצמה כשליטה, ההיסטוריון פאלו ב.
האנז כותב שהייתה למעשה שליטה שותפה לצד הקיסר.
לעומת זאת ההיסטוריון אדוורד אלאנדורף כותב שקיסר זה לא יכל להחזיק את האימפריה שבנה אביו ומחוזות הפריפריה שהיו רחוקים ממחוזות המרכז החלו להראות סימני התקוממות.
באדה מריאם העביר את ארמונו לארץ גורגה, כך שהיה יותר קל לנהל קמפיינים צבאיים בדאווארו ובבלה.
מבצעיו הצבאיים הובילו להסכם שלום עם הסולטאן של אדאל, מוחמד אבן באדלאי והשתמש בשלום הזה בגבול הדרומי להזיז את כוחותיו צפונה ולנהל מבצעים צבאיים כנגד יהודי אתיופיה שבצפון המדינה בראשותו של הגנרל מרקוס.
אך אחרי מותו של סולטאן אדאל פרצה שוב מלחמה בדרום.
באדה מריאם מת באבסי ווארה גאבי ב-8 בנובמבר 1478 ונקבר בכנסיית גאורגיוס הקדוש שבמנזר אטרסנה אגזאטנה מריאם שבסאינט.
קברו נהרס מאוחר יותר בעקבות הגירת האורומו הגדולה שהגיעה לאזור ב-1709 כאשר הם צרו על הכנסייה, והשליכו את ארון המתים של באדה מריאם.
באד הוֹמבוּרג פור דר הוהה היא העיר הראשית בנפת הוכטאונוס (Hochtaunuskreis) במדינת הסן שבגרמניה, על המדרון הדרומי של רכס הרי הטאונוס.
גובלת בערים פרנקפורט ואובראורזל (Oberursel).
שמה הרשמי של העיר הוא "באד הומבורג פור דר הוהה" (שפירושו באד הומבורג למרגלות ההרים, על מנת להבדילה ממקומות אחרים בעלי אותו שם), ונוהגים לכותבו בגרמנית בקיצור כ-Bad Homburg v.
גובה העיר נע בין 130 ל-250 מטרים מעל פני הים (והשטח המוניציפלי כולו נע בין 128 ל-683 מטרים), ומספר התושבים כ-52,000.
העיר ידועה בעיקר בשל מעיינות המים המינרלים שבה המשמשים כמעיינות המרפא וכספא (מכאן הקידומת "באד"), וכן בשל הקזינו.
באד הומבורג היא כיום אחת הערים העשירות בגרמניה.
לקרבה לפרנקפורט יש תרומה משמעותית לעובדה זו, שכן מנהלים ומועסקים רבים של הבנקים של פרנקפורט מתגוררים בבאד הומבורג.
(נפת הוכטאונוס ונפת שטארנברג (Starnberg) מתמודדות באורח קבוע על ה"תואר" הנפה העשירה ביותר בגרמניה).
נכון ל-2004 הייתה סיסמת השיווק של העיר Champagnerluft und Tradition (אוויר שמפניה ומסורת).
על פי המסורת המקומית החלה ההיסטוריה המתועדת של באד הומבורג באזכורה של "וילה טידנהיים" (Villa Tidenheim) בקודכס לורש (Codex Aureus Laureshamensis) משנת 782. נוהגים לקשור בין וילה טידנהיים זו לבין העיר העתיקה המכונה "דיטיגהיים".
וקשר זה משתקף בשמות הרחובות.
היסטוריון מקומי בשם רידיגר קורת (Rüdiger Kurth) פקפק בסיפורים מסורתיים אלו על סמך מחקר שערך במקורות הכתובים ועל סמך עדויות בשטח.
ב-2002 יזם קורת חפירות ארכאולוגיות שנערכו מטעם אוניברסיטת פרנקפורט בניהולו של הפרופסור יואכים הניג (Joachim Henning).
חפירות אלו הראו כי אין כל עדות ליישוב במקום מתחילת ספירת הנוצרים ועד המאה ה-13. נראה כי המקור ההיסטורי שנמצא במנזר אברבך (Eberbach) המזכיר את וורטווין (Wortwin או גם אורטווין – Ortwin) פון הוהנברך (von Hohenberch) כמייסד באד הומבורג משנת 1180 לערך הוא העדות המוצקה היחידה לקיומה של עיירה במקום.
כבר ב-1962 נתגלו בחפירות מתחת לטירה של באד הומבורג המכונה Hirschgangflügel שתי שכבות שרפה, שמהן הגיע גינתר בינדינג, שהיה אחראי על החפירות, למסקנה שלטירה הנוכחית קדמו שתי טירות שנבנו באתר זו אחרי זו, וכל אחת נשרפה מאוחר יותר.
עם זאת, ייתכן שמתחת לשרידים אלו חבויה שכבה מתרבות קודמת שטרם נתגלתה.
מחקרים תוך שימוש בשיטות תיארוך כדוגמת תיארוך פחמן-14 ואנליזה מיקרומורפולוגית עשויים לספק תיארוך מדויק יותר.
הומבורג קיבלה מעמד של עיר שוק בערך ב-1330, אך המסמך שהעניק זכויות אלו אבד.
שם העיר "הומבורג" מקורו ב"טירת הוהנברג" (Hohenberg "הר גבוה") השוכנת על ההר מעל הומבורג.
הסיומת "פור דר ההה" הופיעה כנראה לראשונה בכתובים במסמך מ-1528 והתייחסה למיקומה של העיר למרגלות הרי הטאונוס.
ב-1622 נוסדה רוזנות הסן-הומבורג, שעיר הבירה שלה הייתה באד-הומבורג.
הרוזנות הוקמה בידי פרידריך הראשון, רוזן הסן-הומבורג, בנו הצעיר של גאורג הראשון, רוזן הסן-דרמשטאדט, על חלק משטחי אביו שירש אחיו הגדול לודוויג.
את הזכות להקים את הרוזנות, שהייתה כפופה לרוזנות הסן-דרמשטאדט, קיבל פרידריך מאחיו תמורת תשלום.
ב-1668 הפכ רוזנות הסן-הומבורג לרוזנות עצמאית.
אחד מצאצאיו, פרידריך השני (1708-1680) זכה לפרסום כנסיך מהומבורג.
כגנרל על כוחות ברנדנבורג הוא תקף את הצבא השוודי בקרב פהרבלין (Fehrbellin).
הניצחון בקרב ביסס את מעמדו של בית ברנדנבורג-פרוסיה ושימש מקור לרומן "Prinz Friedrich von Homburg oder die Schlacht bei Fehrbellin" שכתב היינריך פון קלייסט.
ב-1806, איחד נפוליאון את באד הומבורג לתוך הדוכסות הגדולה של הסן, והרוזנות איבדה את עצמאותה, אך בקונגרס וינה ב-1815 היא קיבלה שוב את עצמאותה כמדינה בתוך הקונפדרציה הגרמנית.
ב-1866 מת רוזן באד-הומבורג ללא יורשים, ומרבית שטחי הרוזנות, לרבות העיר באד-הומבורג, הועברו שוב לדוכסות הגדולה של הסן, אך חודשים מספר לאחר מכן, כתוצאה ממלחמת שבעת השבועות בין אוסטריה לפרוסיה וכחלק משלום פראג, סופחה הומבורג לשלטון פרוסיה.
עם בואה של תעשיית הספא לעיר באמצע המאה ה-19, שקצרה רווחים גדולים מהקזינו שנבנה בעיר, התפרסמה העיר כעיר מעיינות מרפא קוסמופוליטית.
המרחצאות של באד הומבורג היו חביבים במיוחד על האצולה הרוסית.
הקזינו נסגר ב-1873 בשל החוק הפרוסי שאסר הימורים, ונפתח מחדש רק אחרי מלחמת העולם השנייה ב-1949-1948. ב-1860 חוברה העיר לפרנקפורט באמצעות מסילת רכבת ה"הומבורגר באן" (Homburger Bahn).
ב-1888 התפרסמה באד הומבורג ברחבי הקיסרות הגרמנית משום שוילהלם השני, קיסר גרמניה הכריז על טירת באד הומבורג כמעון הקיץ הקיסרי, ואחר כך מימן את בניית כנסיית המושיע (Erlöserkirche, נבנתה בשנים 1905-1901) הסמוכה.
אשתו, הקיסרית אוגוסטה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין, תרמה לכנסייה את המזבח המשובץ באבנים טובות שיועד במקור לכנסייה במתחם אוגוסטה ויקטוריה שבירושלים.
גם אמו של וילהלם, ויקטוריה, אלמנת הקיסר הקודם, ובתה הבכורה של המלכה ויקטוריה מבריטניה התגוררה במקום שנים רבות.
אחיה, המלך לעתיד אדוארד השביעי, מלך הממלכה המאוחדת, התארח במקום לעיתים קרובות.
אדוארד פרסם את מגבעת הומבורג ואת המכנסיים ששוליהם מגולגלים כלפי מעלה באופן קבוע, שפגש במקום.
הוא אף עבר 32 פעמים צומות לריפוי.
"מועדון הגולף של באד הומבורג" (Homburger Golf Club 1899 e.
V) ברודרוויסן (Röderweisen) שבדורנהולצהאוזן (Dornholzhausen) – כיום חלק מבאד הומבורג - הוא מועדון הגולף הוותיק ביותר בגרמניה.
שורשיו בפארק ההבראה של באד הומבורג ("קוּרפארק"), שבו אפשר עדיין למצוא בניינים של מועדונים ישנים ואפילו קטעים של מסלול גולף שעדיין ניתן לשחק בהם.
לא רחוק ממנו ניצבת קפלה רוסית – למעשה שמה המדויק הוא כנסיית כל הקדושים – כנסייה השייכת לנצרות האורתודוקסית שאבן הפינה שלה הונחה בנוכחות הזוג הקיסרי הרוסי ב-16 באוקטובר 1896, אם כי הם לא נכחו בטקס ההקדשה כשהמבנה הושלם, כמעט שלוש שנים אחר כך.
המלך צ'וללונגקורן מסיאם (כיום תאילנד) שלח ביתן גן תאי בהכרת תודה על מרפא מוצלח.
הורקס (Horex) הייתה חברת אופנועים גרמנית ידועה של "Horex - Fahrzeugbau AG", שנוסדה בבאד הומבורג על ידי פריץ קלימן (Fritz Kleemann) ב-1923.
עסקי הספא הלכו והתדרדרו עקב שתי מלחמות העולם, אבל חשיבות העיר דווקא גדלה משום שמוקמו בה מטות של רשויות שונות וגופי ממשל.
בסתיו 1946 כבר הורה הממשל הצבאי על הקמת רשויות לשני האזורים.
באד הומבורג נבחרה כמקום המושב של המרכז המנהלי הפיננסי.
ב-23 ביולי 1947 הקימה "מועצת הכלכלה של שני האזורים" במקום את "המרכז המיוחד של הכסף והאשראי" כהכנה לרפורמה במטבע.
בראש המרכז עמד לודוויג ארהארד.
גם אחרי שנוסדה הרפובליקה הפדרלית של גרמניה – גרמניה המערבית, ובון נקבעה כבירתה, נשארו בבאד הומבורג מנהלת החוב הפדרלי (Bundesschuldenverwaltung), המשרד לטיפול בניירות ערך (Amt für Wertpapierbereinigung), והמשרד הפדרלי להשוואה (Bundesausgleichsamt).
במאה ה-20 הפכה באד הומבורג לאזור מגורים חביב על המעמד העליון.
ב-30 בנובמבר 1989 נרצח אחד מחבריו, אלפרד הרהאוזן (Alfred Herrhausen).
הרהאוזן, שהיה מנכ"ל דויטשה בנק, נהרג ונהגו נפצע ממטען צד מתוחכם שהונח בדרך מבאד הומבורג.
משערים כי את הפצצה הכינו אנשי סיעת הצבא האדום, אם כי סברה זו לא הוכחה בוודאות מעולם.
בבאד הומבורג התקיימה קהילה יהודית קטנה מאז המאה ה-16.
בין השנים תרי"א (1852) - תרל"ה (1875) כיהן כרב במקום רבי פנחס זליגמן פרום.
במהלך שנות ה-20 של המאה העשרים התגוררו בבאד הומבורג סופרים ואינטלקטואלים עבריים, ובהם ש"י עגנון, חיים נחמן ביאליק, אחד העם, יעקב פיכמן, משה גליקסון, נתן ביסטריצקי, נתן בירנבוים וזליג ושושנה פרסיץ.
בשנת 1921 עברו ש"י עגנון ואשתו מוויסבאדן לדירה מרווחת בבאד הומבורג.
ב-6 ביוני 1924 פרצה שרֵפה בדירה זו, כתב יד מקור של עגנון ואוסף ספריו הגדול עלו באש.
זמן קצר לאחר השרפה עלה עגנון לארץ ישראל.
בפארק העירוני במרכז העיר מוצב פסל של עגנון.עיריית באד הומבורג הציבה את הפסל לכבודו של עגנון כאשר קיבל את פרס נובל לספרות.לדברי ספרנית העירייה נמסר לה כי נשרף כתב יד שהכיל 1500 עמודים.
עגנון ראה באירוע השרפה אות משמיים אשר בעקבותיו עלה לארץ ישראל.
בשנת 1922 עבר חיים נחמן ביאליק, בעצת רופאו, מברלין לבאד הומבורג, והתגורר בה כשנתיים, עד לעלייתו לארץ ישראל.
בתקופה זו התהדקו הקשרים בין ביאליק לעגנון.
יעקב יהודה ורשנר התמנה לרב עיר לאחר מלחמת העולם הראשונה וכיהן עד לשנת 1935.
כיום, ישנה קהילה יהודית המורכבת בעיקר מיהודים יוצאי ברית המועצות.
רב הקהילה הוא הרב שלום בער רבינוביץ', חסיד חב"ד.
ב-2013, נערכה בעיר הכנסת ספר תורה ראשונה מאז מלחמת העולם השנייה, ובמלאת שמונים שנה לליל הבדולח, ב-9 בנובמבר 2018, נחנך בית כנסת חדש ברחוב Töpferweg 1. בבית הכנסת שנחנך ישנו מגוון רחב של פעילויות וגן ילדים יהודי.
אימצה העיר את הגרמנים האתניים שגורשו מעיר זו, ואחר כך חתמה ברית ערים תאומות איתה.
באדה מריאם השלישי היה קיסר אתיופיה משך ימים ספורים בחודש אפריל 1826. הוא הומלך כמלך-בובה על ידי
ראס וובה היילה מריאם, והחליף את הקיסר ג'יגר.
המלכתו, כמו גם הדחתו בידי ראס מאריה, אשר השיב את ג'יגר לשלטון, היו חלק ממאבקי הראסים שהחזיקו בשלטון בפועל במהלך תקופת השופטים האתיופית.
לבאדה מריאם השלישי לא היו כל סמכויות במשך כהונתו הקצרה.
סמואל גובאט, לימים הבישוף הפרוטסטנטי השני של ירושלים, דיווח כי פגש בבאדה מריאם השלישי בשנת 1831, חמש שנים לאחר כהונתו הקצרה, וכי הוא התגורר בעיר אדיגראט עם אשתו וילדיו.
סימור וילסון "באד" שולברג היה סופר ותסריטאי יהודי-אמריקאי.
התפרסם בעיקר בזכות הרומן "מה מריץ את סמי?" משנת 1947, והתסריטים שכתב לסרטיו של איליה קאזאן, "חופי הכרך" ו"פנים בקהל".
שולברג נולד למשפחת "אצולה" הוליוודית; בנו של המפיק פרסיבל שולברג, שהפיק סרטים עם לואי ב.
מאייר ועמד בראש אולפני סרטי פרמאונט, ושל אדלין יפה, סוכנת שחקנים ואחותו של המפיק סם יפה.
למד בדארטמות' קולג' בניו המפשייר, ובסוף שנות ה-30 נטש את עולמו של אביו והחל לעסוק בכתיבה.
במלחמת העולם השנייה צורף ליחידת מודיעין של המשרד לשירותים אסטרטגיים (OSS), שעבד יחד עם יחידת התיעוד של ג'ון פורד.
שולברג היה בין החיילים האמריקנים הראשונים ששחררו את מחנות הריכוז מידי הנאצים, ובמהלך משפטי נירנברג פיקח יחד עם אחיו סטיוארט על איסוף קטעי ארכיון מצולמים שהכילו ראיות נגד פושעי מלחמה והוקרנו בבית המשפט.
במסגרת תפקידו זה, יזם את מעצרה של לני ריפנשטאהל בביתה בקיצביהל שבאוסטריה, בטענה שביכולתה לזהות את פניהם של נאצים בחומר המצולם שנתפס בידי כוחות בעלות הברית.
בשנת 1941 פרסם את הרומן "מה מריץ את סמי?", המתאר את עלייתו ונפילתו של הנער היהודי סמי גליק.
הספר תיאר את אילי הקולנוע בהוליווד כאישים חסרי מעצורים, מה שגרר ניסיונות רבים כולל מצד אביו של שולברג לעצור את פרסום הספר, אך הוא זכה להצלחה רבה ואף הוסרט לסרט טלוויזיה.
בשנת 1950 פרסם את הרומן "דור האכזבה", שנסוב אודות תסריטאי צעיר הכותב תסריט במשותף עם סופר מפורסם שנמצא בשפל הקריירה.
הסופר, שלפי הערכת המבקרים מהווה דיוקן מוסווה של סקוט פיצג'רלד שמת עשר שנים קודם לכן, מתואר כדמות טרגית ומלאת חסרונות, שהתסריטאי הצעיר מתאכזב ממנו.
הרומן נכלל במקום העשירי ברשימת רבי המכר בארצות הברית באותה שנה, ועובד למחזה בברודוויי בשנת 1958, בכיכובו של ג'ייסון רוברטס (שזכה בפרס טוני על הופעתו) וג'ורג' גריזארד.
בשנת 1958 כתב והפיק עם אחיו הצעיר סטיוארט את הסרט "רוח מעבר לאוורגליידס", שבויים על ידי ניקולאס ריי.
בשנת 1951 נקלע למסע האנטי קומוניסטי בארצות הברית, ואף זומן להעיד בפני הוועדה לפעילות אנטי אמריקאית לאחר שהתסריטאי ריצ'רד קולינס העיד שהיה חבר במפלגה הקומוניסטית.
שולברג העיד שחברי המפלגה ניסו להשפיע על תוכן ספרו "מה מריץ את סמי?", וציין שמות של עמיתים, שצורפו לאחר מכן ל"רשימה השחורה של הוליווד".
שנים אחדות מאוחר יותר החל לעבוד עם הבמאי איליה קאזאן, ששמו עלה אף הוא ב'רשימה השחורה' כעד, וכתב את התסריט זוכה פרס האוסקר עבור חופי הכרך שביים קאזאן.
בשנת 1957 כתב סרט נוסף עבור קאזאן, "פנים בקהל".
תחומי כתיבתו של שולברג היו מגוונים, ובהם התאגרפות, ארכאולוגיה מקסיקנית, תנועת האומנות השחורה, דברי ימיה של הוליווד ומאמרי ביקורת.
הוא שימש ככתב ראשי לאיגרוף במגזין ספורטס אילוסטרייטד, ובשנת 2002 הוכנס ל"היכל התהילה הבינלאומי של האיגרוף" עבור תרומתו בתחום.
בנוסף חיבר סיפורים קצרים, כתבות ומאמרים שהתפרסמו בין הית בעיתונים כגון האסקוויר, סאטרדיי רוויו, הניו יורקר ופלייבוי.
בשנת 1978 נישא לבטסי לאנגמן ממנה נולדו לו שני ילדים.
לשולברג שלשה ילדים נוספים מ-3 נישואיו הקודמים; בשנת 1964 נישא לשחקנית ג'רלדין ברוקס עמה חי עד מותה בשנת 1977. לאורך חייו התגורר חליפות בלוס אנג'לס ומקסיקו סיטי.
שולברג מת בביתו בניו יורק, בגיל 95.
מה מריץ את סמי?דור האכזבהחופי הכרך, (תסריט, ומאוחר יותר גם ספר שזכה בפרס כריסטופר)גם גיבורים נופלים (עובד לסרט ב-1956 בכיכובו של המפרי בוגרט)מקלט V'''
באדוויזר היא בירה לבנה המיוצרת על ידי חברת אנהאוזר-בוש.
הבירה יוצרה לראשונה ב-1876 בסנט לואיס, על ידי אדולפוס בוש (Adolphus Busch), והיא הפכה בהדרגה להיות אחד ממותגי הבירה הנמכרים ביותר בארצות הברית וב-80 מדינות ברחבי העולם, אף על פי שעקב חילוקי דעות בנוגע לסימול המסחרי שלה, היא נמכרת במקומות מסוימים שלא תחת השם באדוויזר.
הבירה מכילה עד 30% אורז, בתוספת כשות ולתת העשוי משעורה תרבותית.
באדוויזר מיוצרת במגוון של מבשלות ברחבי העולם והיא משווקת הן כבירה מהחבית והן בפחיות או בבקבוקים.
אדולפוס בוש היגר מגרמניה לארצות הברית ב-1857. הוא התיישב בסנט לואיס, שם בסופו של דבר הקים את מבשלת הבירה שלו.
בסנט לואיס הוא הכיר והתחתן עם לילי אנהאוזר.
בבעלותו של אביה של לילי, אברהארד אנהאוזר, הייתה מבשלת בירה קטנה.
ב-1864 הקים בוש שותפות עם חותנו שתתפתח בהמשך לחברת אנהאוזר-בוש.
בשנות השבעים של המאה ה-19 הפכה אנהאוזר-בוש לחברת הבירה האמריקאית הראשונה שהשתמשה בתהליך של פסטור, תהליך שבהדרגה האריך את חיי המדף ואת האפשרות להוביל את הבירה שיוצרה על ידם.
ב-1876 הוציאה אנהוזר-בוש לשוק את סוג הבירה הזה תחת השם באדוויזר.
בשנת 2008 רכשה חברת AB InBev הבלגית את אנהאוזר-בוש תמורת 52 מיליארד דולר.
באותה עת המשקיע המיליארדר וורן באפט, היה בעל המניות השני בגודלו בחברה, עם נתח של 5% וגרף רווח של 770 מיליון דולר מהעסקה.
המיזוג ייצר את חברת ייצור הבירה הגדולה בעולם.
לאחר הרכישה ננקטו בחברה מספר צעדים לצמצום ההוצאות, ולקוחות טוענו כי עקב כך השתנה לרעה טעמה של באדוויזר.
בין השאר הוגשה תביעה בארצות הברית, בטענה כי החברה מוהלת את הבירות שהיא מייצרת במים.
חברת אנהאוזר-בוש הייתה מעורבת בסכסוך ארוך שנים על הזכות על השם באדוויזר, עם חברת בירה צ'כית הנושאת את אותו שם (Budweiser Budvar Brewery).
בירה הייתה מיוצרת בעיר באדוויס מאז היווסדה על ידי אוטוקאר השני, מלך בוהמיה ב-1245. השם באדוויזר מקורו בשם העיר ומשמעותו הוא "של באדוויס".
ב-1876 פיתחו אדולפוס בוש וידידו קארל קונרד, יבואן ליקרים, את הבירה בסגנון הבוהמי, שממנו הושפעו במהלך ביקורם באזור.
יצרני בירה בבוהמיה (כיום חלק מצ'כיה), נהגו לקרוא לבירה שהם ייצרו על שם העיר שבה ייצרו אותה בתוספת הסיומת er.
הבירה שיוצרה בעיר פלזן, לדוגמה, נקראה "פילזנר".
בוש וקונרד ביקרו בבאדוויס, השוכנת 104 ק"מ מדרום לפלזן ושכאמור, הייתה ידועה במבשלות הבירה שלה.
נכון ל-2014 משווקת הבירה האמריקאית, באדוויזר ברוב ארצות אירופה לא בשמה המקורי, אלא בשם באד (Bud), והשם באדוויזר מתייחס לבירה הצ'כית המקורית.
רק בשוודיה, בממלכה המאוחדת ובאירלנד נמכרים שני סוגי הבירות בשם באדוויזר.
במשך השנים העניקה "באדוויזר" חסות לקבוצות ליגת הפוטבול NFL בארצות הברית וקבוצות כדורגל ברחבי העולם.
בנוסף משקיעה החברה מדי שנה סכום ניכר בפרסום המותג במשחק ה"סופרבול".
החל משנת 1984 ייצרה "מבשלת שיכר לאומית" בישראל בירה "באדוויזר", בזיכיון מטעם חברת אנהאוזר-בוש.
זאת על ידי ביטול חוק כינויי מקור והוצאתה של ישראל מתחולת הסכם ליסבון, מה שיביא לביטול כינוי המקור של החברה הצ'כית.
בשנת 2019 קיבלה חברת הכרם - משקאות חריפים, מחברת אנהאוזר-בוש אינבוו, זיכיון לשיווק הבירה בישראל.
באד טלץ היא עיר במדינת בוואריה בגרמניה.
בירת המחוז באד טלץ - וולפראטסהאוזן.
בחפירות באזור נמצאה עדות לקיום מקום יישוב החל מהתקופה בה נסוגו הקרחונים בסוף עידן הקרח.
התגלו ממצאים מתרבות האלשטאט, כמו גם מתקופת רייטיה הרומית, מה שיכול לרמז שהתקיים במקום יישוב קלטי.
השם "טלץ", שמגיע מהביטוי הלטיני "לרקוד עם רגליים קשורות", מוזכר במקורות לראשונה בשלהי המאה ה-12, וכך נקראה העיר עד המאה ה-19.
היינריקוס דה טולנצה בנה במקום מבצר אשר שלט על השיט בנהר איזר.
בשנת 1331 העניק הקיסר לודוויג הרביעי לטלץ זכויות של עיר שוק.
במאה ה-14 הפכה העיר לצומת דרכים בשינוע מלח ובולי עץ על נהר האיזר.
בשנת 1453 רחוב השוק, הכנסייה והמבצר בעיר נהרסו בשריפה.
זמן קצר לאחר מכן העיר נבנתה מחדש, אך הפעם במבני אבן.
במסגרת הבנייה המחודשת של העיר, נבנה גם ארמון, בהוראתו של אלברכט השלישי, דוכס בוואריה, אשר עמד במקום עד שנת 1770, בה נהרס עקב הזנחה מתמשכת.
במהלך מלחמת שלושים השנים (1618–1648) סבל האזור מהרס רב ומגפות.
הפריחה חזרה כחצי מאה מאוחר יותר, במהלך מלחמת הירושה הספרדית, כשהחל המסחר באבן גיר ומוצרים מעץ.
בשנת 1718 נבנתה קפלה לכבוד הקדוש לאונרד דה נובלאק, וכל שנה ב-6 בנובמבר נערך לכבודו פסטיבל בעיר.
באמצע המאה ה-19 כלכלת העיר החלה להתבסס על מרחצאות מרפא, עקב גילוי מעיינות טבעיים בסביבת העיר, והיא הפכה ל"עיר ספא".
לפיכך, החל משנת 1899 שונה שמה לבאד טלץ.
בשנת 1937 הוקם בעיר בית ספר להכשרת קצינים עבור הואפן אס אס.
בית הספר פעל עד סוף מלחמת העולם השנייה.
במהלך המלחמה פעל בעיר גם מחנה-משנה של מחנה הריכוז דכאו, אשר סיפק כוח עבודה עבור בית הספר ומבני מנהלה נוספים.
החל מסוף המלחמה ועד שנת 1991 שימש מבנה בית הספר כבסיס ליחידה 10 של הכוחות המיוחדים של צבא ארצות הברית.
אמון גת, שהיה פושע מלחמה נאצי ומפקד מחנה הריכוז פלאשוב אשר ליד קרקוב, פולין, נעצר בבאד טלץ בעודו שוהה במוסד לחולי נפש.
כיום באד טלץ ידועה במתקני הספא שלה, מבנים עתיקים מימי הביניים ובנוף הרי האלפים.
בין אתריה הידועים הוא ה-Kurverwaltung, ספא מודרני שהמים עתירי היוד שבו ידועים ביכולות המרפא שלהם; Alpamare - פארק המים המקורה הראשון באירופה; Stadtpfarrkirche - כנסייה שנבנתה בשנת 1466 ומהווה דוגמה לסגנון אדריכלות גותית מהתקופה הגרמנית המאוחרת.
מקהלת נערי טלץ נוסדה בעיר בשנת 1956, ומאז 1970 פועלת במינכן.
באד ספנסר (באיטלקית: Bud Spencer, בשמו המקורי: Carlo Pedersoli; 31 באוקטובר 1929 – 27 ביוני 2016) היה שחקן קולנוע, מפיק ובמאי קולנוע, תסריטאי, נדבן, שחיין אולימפי, טייס ומייסד חברת תעופה, מלחין, סופר ופוליטיקאי איטלקי.
נודע בעיקר בזכות המערבונים בסדרת טריניטי, בהם שיחק ואת חלקם הפיק וביים יחד עם טרנס היל.
באד ספנסר נולד ב-1929 בנאפולי, איטליה, בשכונה הידועה "סנטה לוצ'יה", להוריו, אלסנדרו פדרסולי ורוזה לבית פצ'טי.
שמו המקורי היה קרלו פדרסולי - Carlo Pedersoli.
הייתה לו אחות אחת, ורה, קטנה ממנו בחמש שנים.
בהיותו בן 11 הופצץ בנאפולי בית החרושת של המשפחה והיא עברה לרומא, הבטוחה יותר ושם שהתה במשך כל שאר מלחמת העולם השנייה.
פדרסולי הצעיר היה תלמיד מוכשר וסיים בית ספר תיכון כבר ב-1946. בגיל 17 הוא החל ללמוד לתואר ראשון בכימיה באוניברסיטת רומא, אך עקב ניסיון המשפחה להגר לברזיל הוא לא סיים את לימודיו אלה.
המשפחה שהתה בדרום אמריקה, כשנתיים ואז שבה לאיטליה.
פדרסולי היה כבר בילדותו שחיין מצטיין ועם שובה של המשפחה לאיטליה החליט לנטוש את לימודי הכימיה באוניברסיטה וללמוד במקום זה משפטים, דבר שאיפשר לו לדבריו, להתמקד בקריירת שחייה, הן בכדורמים והן בשחיה חופשית - חתירה למאה ומאתיים מטרים.
במקביל לפיתוח קריירת שחייה ותוך כדי לימודי משפטים (הוא השלים את לימודיו בתחום זה וקיבל תואר ראשון במשפטים) החל פדרסולי מיד עם שובו לאיטליה לפתח גם קריירת משחק בקולנוע.
כבר ב-1949, שנת שובו למולדת הוא השתתף, אמנם בתפקיד קטן בלבד, בסרט הקולנוע הראשון שלו, קומדיה רומנטית בשם Quel fantasma di mio marito, שיצאה לאקרנים ב-1950 והצליחה למדי.
במשך 18 השנים הבאות דשדשה קריירת המשחק שלו עם תפקידים קטנים שכאלה, גם אם לעיתים היו אלה תפקידים קטנים בסרטי קולנוע ידועים ומוצלחים ביותר, כמו קוו ודיס ואחרים.
באחד מאותם סרטים ("חניבעל", 1959) שיחק במקרה גם מי שיהיה בעתיד שותפו של ספנסר, טרנס היל, אך תפקידי שניהם היו קטנים יחסית והם לא נפגשו.
במהלכה של תקופה זו ניסה פדרסולי פעם נוספת הגירה לדרום אמריקה, הפעם לוונצואלה, אך כעבור שלוש שנים חזר לארצו שוב.
עוד במהלכה של תקופה זו, ב-1960 הוא נישא למריה אמאטו, בתו של ג'וזפה אמאטו, מפיק סרטי קולנוע איטלקי ידוע, ונולדו לו בן ושתי בנות.
קרבת המשפחה למפיק הידוע לא שינתה דבר בקריירת המשחק שלו, אך החותן הידוע כן סייע כנראה לפדרסולי לחתום על חוזה הלחנה עם RCA, אחת מחברות התקליטים הידועות ביותר באותה תקופה.
חוזה זה החזיק מעמד במשך ארבע שנים ובהן הלחין פדרסולי שירים רבים, בין השאר לאחדים מזמריה הידועים ביותר של איטליה לרבות ריטה פבונה.
ב-1964, עם מותו של החותן המפורסם פג גם חוזה ההלחנה עם RCA ופדרסולי החל להפיק סרטי קולנוע דוקומנטריים וסרטוני פרסומות, בעיקר עבור הטלוויזיה הציבורית האיטלקית.
ב-1967 זכה פדרסולי סוף סוף להצעה לתפקיד קולנועי מרכזי.
המציע היה ג'וזפה קוליצי, במאי קולנוע איטלקי ידוע, שהכיר את מריה אשתו של פדרסולי וכך הגיע גם לפדרסולי עצמו.
תנאי שהציב קוליצי לפדרסולי היה שינוי שמו לשם אמריקאי, משום שהסרט העתידי היה מערבון ושמו של פדרסולי נשמע לבמאי יותר מדי איטלקי למטרה זו.
פדרסולי הסכים ובחר בשם באד (על שם הבירה באדוויזר אותה אהב) ספנסר (על שם שחקן הקולנוע האמריקאי האהוב עליו ביותר ספנסר טרייסי).
התפקיד המרכזי השני במערבון ניתן לשחקן מריו ג'ירוטי, שגם הוא אולץ לשנות את שמו האיטלקי לשם אמריקאי ובחר בטרנס היל.
הסרט שהופק בכיכובם של השניים נקרא באיטלקית Dio perdona...
אני לא), זכה להצלחה מסחררת ושני סרטי המשך, ב-1968 (סרט שנקרא בעברית - "שניים טובים ואחד נוכל") וב-1969 (סרט שנקרא בעברית - "גבעת הצלפים") והזניק את הקריירה של שני שחקניו הראשיים.
ב-1970, שנה לאחר הסרט השלישי בטרילוגיה הראשונה, יצא לאקרנים המערבון המפורסם ביותר של באד ספנסר וטרנס היל, Lo chiamavano Trinità (קוראים לי טריניטי), אשר הביא בעקבותיו סרטי המשך מצליחים ובסך הכל הופיעו השניים ביחד בסופו של דבר, בכעשרים סרטי קולנוע, רובם מערבונים, חלקם בהפקתם ובבימויים.
באד ספנסר כיכב בכעשרים השנים שמאז פריצת הדרך הקולנועית שלו, בכעשרים סרטי קולנוע נוספים, שלא בשותפות עם טרנס היל.
בין השאר הוא הופיע בדמותו של המפקח ריזו בארבעה סרטים מצליחים, שנקראו כולם בעברית "במבינו ב..." (במבינו בהונג קונג - 1975, במבינו באפריקה - 1978, במבינו במצרים - 1980 ובמבינו במערב - 1981).
הוא גם היה התסריטאי בחלק מסרטיו.
מסוף שנות השמונים ואילך הירבה ספנסר להפיק ולשחק בסרטי טלוויזיה ופחות בסרטי קולנוע.
גם בסוג סרטים זה הוא לא הסתפק בתפקיד השחקן הראשי והמפיק והיה לעיתים גם התסריטאי והבמאי.
במסגרת זו ידועה למשל סדרה בת שישה סרטי טלוויזיה שבהם כיכב בדמות הפרופסור החוקר ג'ק קלמנטי, סדרה בת 13 סרטי טלוויזיה שבהם כיכב בדמות ג'ק אקסטלרג', ועוד.
באחד מסרטיו שיחק ספנסר תפקיד של טייס.
הרעיון מצא חן בעיניו והוא למד טיסה, קיבל רישיון למטוס ולמסוק וב-1981 הקים חברת תעופה מסחרית משלו, Mistral Air, שהחלה לטוס בפועל ב-1984. החברה נמכרה בהמשך אך היא פעילה גם נכון ל-2016, עם יותר מעשרה מטוסי נוסעים ומטען.
ב-2005 הצטרף ספנסר למפלגת הימין - מרכז של סילביו ברלוסקוני, קדימה איטליה, אולם נכשל בניסיונו להיבחר לפרלמנט האיטלקי מטעמה כנציג מחוז לאציו, המחוז שבמרכזו עיר הבירה רומא ומהר מאוד פרש מהפוליטיקה.
במאי 2010 זכה ספנסר יחד עם שותפו טרנס היל בפרס דייוויד די דונאטלו, מהיוקרתיים בפרסי הקולנוע האיטלקי, בגין מפעל חיים וכמה ימים אחר כך יצאה לאור האוטוביוגרפיה שכתב, Altrimenti mi arrabbio.
הספר זכה לתרגומים גם לגרמנית ולהונגרית ונכנס לרשימת רבי המכר של ה"דר שפיגל", למשך מספר שבועות.
לאור ההצלחה כתב ספנסר לאוטוביוגרפיה שלו חלק שני, שיצא לאור ב-2012. בנוסף לאוטוביוגרפיה על שני חלקיה הוא כתב גם ספר בישול מצליח למדי, Mangio Ergo Sum ("פילוסופיית האכילה שלי"), שיצא לאור ב-2014 ותורגם אף הוא לגרמנית.
ספנסר היה נדבן, שהקים מספר קרנות צדקה, בעיקר למען ילדים, לרבות חלוקת מלגות לצעירים.
באדי (7 באוגוסט 1997 - 2 בינואר 2002) היה כלב חום מגזע לברדור רטריבר, שהיה בבעלות משפחת נשיאה ה-42 של ארצות הברית, ביל קלינטון, בתקופת נשיאותו.
באדי נולד במזרח מדינת מרילנד שבארצות הברית באוגוסט 1997. בדצמבר של אותה שנה, אומץ באדי על ידי משפחת קלינטון ועבר לבית הלבן.
באדי נקרא על שם דודו מדרגה שנייה של ביל קלינטון, הנרי אורן "באדי" גרישם, שנפטר חודשים ספורים קודם לכן.
ביל קלינטון ציטט את דודו המנוח בתור מי שהשפיע רבות על חייו.
באדי וסוקס, החתול שהיה בבעלותה של משפחת קלינטון באותה עת, הופרדו זה מזה, מכיוון שסוקס לא הסתדר עם באדי.
בשנת 2001, לאחר שעזב ביל קלינטון את הבית הלבן, המשיך באדי להתגורר אצל משפחת קלינטון, בעוד סוקס עבר לגור אצל מזכירתו של ביל קלינטון, בטי קורי.
ב-2 בינואר 2002 נדרס באדי על ידי מכונית, כאשר רדף בהנאה אחרי קבלן שעזב את בית משפחת קלינטון בניו יורק.
משפחת קלינטון לא הייתה בביתה עת נדרס באדי.
סוכני השירות החשאי של ארצות הברית מיהרו להביאו לבית חולים וטרינרי, שם נקבע מותו.
באדי כיכב בספר סוקס היקר, באדי היקר - מכתבי ילדים לחיות המחמד הנשיאותיות שנכתב על ידי הילרי קלינטון, ופורסם בשנת 1998. הספר כלל 50 מכתבים שנכתבו על ידי ילדים לסוקס ולבאדי, וכמו כן 80 תמונות שלהם.
באד פלנגן היה אמן מיוזיק הול, בדרן וודוויל וקומיקאי בריטי פופולרי, בשלב מאוחר של הקריירה שלו נעשה גם שחקן טלוויזיה וקולנוע.
על פעילותו בתחום הבידור בתקופת מלחמת העולם השנייה, זכה בהכרה כקצין במסדר האימפריה הבריטית (OBE).
באדג'י היא סביבת שולחן עבודה המבוססת על טכנולוגיות של GNOME כגון GTK+.
היא מפותחת על ידי צוות הפיתוח של ההפצה Solus ועל ידי קהילות תורמים מהפצות שונות, כמו Arch Linux, מנג'רו ואובונטו באדג'י.
סביבת שולחן עבודה זו מבוססת על GNOME ואף כוללת את יישום ההגדרות שלה לצד תוכנת הגדרות ייעודית עבור הפרטים הייחודיים לבאדג'י.
מעבר לכך, היא כוללת סרגל לוח, שבדומה ל־Xfce ניתן להוסיף לו סרגל נוסף, תפריט יישומים, הודעות וסרגל צד.
מעבר להפצה שבמסגרתה היא נוצרה - Solus, באדג'י זמינה עבור הפצות נוספות שונות:
אובונטו: ההפצה אובונטו באדג'י (לשעבר "Budgie Remix") היא הפצה מבוססת אובונטו עם סביבת שולחן עבודה זו.
הפכה להפצה רשמית בסוף שנת 2016. הגרסה הראשונה הרשמית ששוחררה על ידה הייתה 17.04 ב-13 באפריל 2017.
דביאן, Arch Linux: ניתנת להתקנה דרך מאגרי החבילות הרשמים של ההפצות.
מנג'רו: ישנה גרסה הכוללת את סביבת שולחן עבודה זו כברירת מחדל וקרויה "Manjaro Budgie".
עם זאת, מדובר בגרסה לא רשמית הנתמכת על ידי קהילת מפתחי ההפצה.
כמו כן, ההפצה זמינה עבור מספר הפצות משניות יותר דוגמת SparkyLinux.
באדאגה היא שפה דראווידית דרומית המדוברת בגבעות נילגריס שבטמיל נאדו שבהודו.
פירוש המילה "באדאגה" היא "איש צפון" כיוון שהשפה מדוברת על ידי אנשי הבאדאגה שהאמונה הרווחת היא שהם הגיעו מהצפון במאה ה-12. השפה גם מאוד דומה לווייאנאד צ'טי.
+מילים בסיסיות בבאדאגה אלפבית פונטי בינלאומי עבריתמחלהצלקת נבט מאורת נמרים להתפשט (להתרחב) להסיר שבע צמיד שבטיבננה אזמל
בַּאד הוֹנֵף () (עד 26 בינואר 1960 נקראה הונף) היא עיר במחוז ריין-זיג בקצה הדרומי של במדינת נורדריין-וסטפאליה.
היא שוכנת בצד המזרחי של הריין וגובלת בצפון-מערב מחוז באד גודסברג של העיר הפדרלית בון ומדינת ריינלנד-פאלץ.
על פי ההגדרה של המשרד הפדרלי לבניין ותכנון אזורי, באד הונף היא "עיר בינונית קטנה".
עיירת הספא לשעבר התפרסמה, בין היתר, בזכות המוניטין שלה כ"ריניש ניס "שהעניק אלכסנדר פון הומבולדט בגלל האקלים המתון של כל השנה.
קונראד אדנאואר, הקנצלר הפדרלי הראשון של הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, התגורר בעיר עד מותו בשנת 1967. העיר היא מקום מושבה של האוניברסיטה הבינלאומית של IUBH ומספר ארגונים לאומיים וקבוצות אינטרסים.
העיר ממוקמת בגדה הימנית והמזרחית של הריין שבין Königswinter ל Rheinbreitbach לרגלי Siebengebirge, המסמנת את הקצה הצפוני של הרי הצפחה (גרמנית: Rheinisches Schiefergebirge) ובכך את תחילת המעבר מהריין התיכון לריין התחתון.
את הקצה המערבי של השטח העירוני בקוטר 48.3 קמ"ר ניתן לשייך באופן טבעי לשלוחה של עמק הונפר, שגבולו הצפוני נוצר על ידי הדרכנפלס ליד רנדורף.
הוא מאופיין בגדה השמאלית של הריין על ידי גדה תלולה בגובה 100 מטר, בגדה הימנית של הריין על ידי אזור עמק רחב הרבה יותר, דמוי סהר, ומאכלס את שני האיים Grafenwerth ו- Nonnenwerth.
החלק המרכזי של האזור העירוני מאוכלס על ידי Siebengebirge והרכסים הגעשיים ריינווסטרוואלד, והשלישית המזרחית עם מחוז אגידינברג נמצאת על מישור אסבאך, מה שהופך אותו לאחד מההנחאות הצפון-מערביות של ווסטרוולד.
האזור העירוני כולל את החלק הדרומי של שמורת הטבע ושמורת הטבע זיבנגבירג, השייכת ליער העיר הונף.
בנוסף לדרכנפלס, ששייך כבר לקניגסווינטר עם פסגתו, ישנם גם ההרים לוונבורג, הימריץ ', גרוסר ברייטברג, לייברג ואלנדר.
במהלך התקופה הלאומית-סוציאליסטית, ראש העיר החדש פיתח מספר רעיונות שיעזרו לעיר מתוך סבל כלכלי.
לפי הצעתו, בית הספר Gauführer של Gaues Köln-Aachen הועבר מוואן להונף בשנת 1934 ב"טירת האש "הריקה שנקראה בבונדורף.
תוכניותיו לאנדרטת הגנה בדלנית בהימריץ' וכיכר חפצים בלוונבורג התפרצו לאחר פעילויות ראשוניות.
קידוח מעיין מינרלים שני באי גרפנורת' בשנת 1938 ובניית בריכה חיצונית שם הביאו גידול לספא.
במהלך המלחמה, נחסך מהעיר הונף תקיפות אוויר מבעלות הברית.
אחת ההריסות הבודדות הייתה זו של מפעל פנאתן.
מסיבה זו, הרשויות הזרות העבירו את מטהן לעיר, כולל חלקים מהפרלמנט העליון של פרובינציית הריין מקובלנץ, NSKOV ללינזר שטראסה 108, הנציגות של הארכיבישוף הכללי, שהופצצה בקלן ב־29 ביוני 1943, עם הממשל והדיוקסן.
כדי לתקן את הנזקים האישי עבדו בהונף מספר שבויי מלחמה ובהמשך עובדי כפייה, בעיקר נשים מברית המועצות.
גדוד החי"ר האמריקני 331 של דיוויזיית החי"ר האמריקני 78 כבש את הונף בערב ה-10. ב-13 במרץ הגיעו כוחות הלחימה האמריקניים להוהנונף ולריין בסמוך לרנדורף, למחרת לאחר הכיבוש לאחר מכן פון רנדורף והלוונבורג.
האש של התותחנים הגרמניים נמשכה בהונף עד 22 במרץ.
הקבוצה הפרלמנטרית של ה-SPD של המועצה הפרלמנטרית (גרמנית: Parlamentarischer Rat) שהיה גוף מכונן שהשתתף בעיצוב חוקתה של גרמניה המערבית, הגיעה להונף בשנת 1948/49. לאחר החלטת המועצה הפרלמנטרית ובונדסטאג לבון כמקום מושבם הזמני של ממשלת הרפובליקה הפדרלית של גרמניה, הפך הונף לחלק מ"אזור הבירה" החדש.
בשנים 1949–1955 הייתה העיר שייכת למובלעת בון, אזור מיוחד תחת נציבות עליונה של בעלות הברית סביב מושב הממשלה.
עבור חברי הנציבות הבריטית, 14 בתים צמודי קרקע (כל 160 מ"ר) עם שטחי קרקע גדולים הוקמו בהונף וברנדורף.
הקבוצה הפרלמנטרית של SPD במועצה הפרלמנטרית הגיעה גם להונף בשנת 1948/49. בשנת 1935 עבר הקנצלר קונרד אדנאואר לרנדורף.
בשנת 1949 התקיים בביתו מה שנקרא "ועידת רנדורפר", בו הונחו היסודות למבנה הפוליטי של מערב גרמניה לאחר הבחירות הפדרליות הראשונות.
לאחר פרישתו מהחיים הפוליטיים המשיך להתגורר בעיר עד לפטירתו ב-1967. בשנת 1970 הוצעו הסיורים הראשונים בבית.
בשנת 1975 פורסמה תערוכה על חייו בבניין חדש מתחת לבית.
בשנת 1997 תוכנן בניין התערוכה מחדש.
הגימנסיה העירונית הראשונה נבנתה בברגשטראסה בשנת 1953. מחדש ליד קו הרכבת בגדה הימנית של הריין, אשר דרש הקמתם של שלושה גשרי הולכי רגל מעל הכביש הפדרלי וקו הרכבת סביב אזור הגדה הריין.
עם תחנות החשמלית (היום Stadtbahn) שלא להיפרד משאר העיר.
תחנת הרכבת רנדורף, שנבנתה מחדש מתחת לגשר הכביש, נאלצה לפנות מקום לבנייה החדשה של הכביש הפדרלי.
גם בקשר לבניית כבישים, תחנת הרכבת הונף שונתה בהרחבה בשנת 1957, לפיה איבד הבניין את הסגנון הקלאסי שלו.
בנובמבר 1938 הועלה באש בית הכנסת של הונף ברחוב לינזר סמוך לאוחבך, לשעבר כנסייה אוונגלית, והושמד.
היהודים שחיו בהונף לאחר 1939 נאלצו לעזוב את בתיהם וכולם היו מרוכזים בשני בתים (כיום יהודיים גרידא) בהונף.
מכאן הם נאלצו לעבור למחנה בעיר מוך (Internierungs-Sammellager Much) שעד 1941 נודע בשם Arbeitsdienstlager, Dienstabteilung 5/213. ביולי 1941 הועברו מזרחה שם נרצחו.
באדגיס (בפשטו/דארי: بادغیس) הוא אחד מבין 34 מחוזות אפגניסטן.
ביחד עם המחוזות הראת, פראה וגור, באדגיס ממוקם באזור צפון-מערב אפגניסטן.
קלעה-י נאו, בצפון, משמשת בתור בירת המחוז כמו גם העיר הגדולה ביותר ואוכלוסייתה מונה 109,381 איש.
נכון לשנת 2007, אך ורק 9.5% מאוכלוסיית המחוז יודעים קרוא וכתוב.
מחוז באדגיס ממוקם בגבעות המבודדות של צפון מערב אפגניסטן וחולק את גבולותיו עם מחוזות הראת, גור ופאריאב וכן גם גבול בינלאומי מצפון עם טורקמניסטן.
רוב האוכלוסייה המחוזית מרוכזת על גדות נהר מורגאב בצפון ונהר הרי-רוד בדרום.
עקב מיקומה של באדגיס בפריפריה של המדינה וחוסר החשיבות הכלכלית שלה ביחס למחוזות הסובבים אותה, באדגיס עברה פיתוח מועט, במיוחד מחוץ לבירת המחוז קלעה-י נאו.
הפרובינציה מאוכלסת על ידי טג'יקים הנחשבים כמייצגים 62 אחוזים מהאוכלוסייה הכוללת, כאשר הפשטונים, הקבוצה האתנית הגדולה ביותר במדינה, מהווים 28 אחוזים.
לאורך העשור השני של המאה ה-21, המצב הביטחוני הידרדר במחוזות צפון אפגניסטן, שחלק גדול מאוכלסייתם מזדהים עם הטאליבן המקומי ותומכים במשטרו.
לכביש המהיר כביש 1 (ידוע גם בכינוי "הכביש הטבעתי") המחבר בין הערים הגדולות ביותר במדינה; קאבול, קנדהאר והראת יש גם פיצול צפוני לא שלם, שחלקו חוצה את מחוז באדג'יס.
הכביש בבאדגיס אינו סלול במלואו וכל המאמצים להתחיל לעבוד עליו התמודדו עם עיכובים עקב בעיות ביטחון.
עד שנת 2008 לא הייתה נוכחות קבועה של צבא אפגניסטן במחוז, ורוב יחידות המשטרה המחוזיות התמקמו בבירה כשרק 40–50 אנשי ביטחון הוצבו בכל אחת מהנפות הנידחות.
ד"ר ג'מאלודין אישק, טג'יקי במוצא אשר טען כי הוא חבר במפלגה הלאומית הפשטונית מונה להיות מושל באדגיס בספטמבר 2015 על ידי נשיא אפגניסטן אשרף גאני אחמדזאי.
עם כניסתו לתפקיד, הציב אישק את סדרי העדיפויות העיקריים שלו: שיפור הביטחון, רכישת אמצעים לפיתוח חשמלי מטורקמניסטן, ופיתוח מסננים למי שתייה נקיים בבירת המחוז קלעה-י נאו.
מושל באדג'ים מטעם הטליבאן נהרג באוקטובר 2015 במהלך עימות בין כוחות הביטחון האפגנים ללוחמי הטליבאן.
קבוצות אנטי-ממשלתיות פועלות בכמה נפות בתוך באגדיס ולעיתים קרובות מבצעות פעילויות התקוממות.
פלגי הטליבאן נלחמים זה בזה גם כן מאז 2016, ומספקים לכוחות הממשלה הזדמנות להשיג השפעה במחוזות לשעבר של הטליבאן.
פעולות כוח הסיוע הביטחוני הבינלאומי ירדו בתדירות סדירה לאורך העשור השני של המאה ה-21. ארבע מהנפות בפרובינציה מסווגים כמחולקות בין הטליבאן לכוחות הממשלה.
נפת הבירה, קלעה-י נאו, מסווגת תחת שליטה ממשלתית, ושתי נפות נחשבות בשליטת הטליבאן.
119 תקריות הקשורות למורדים דווחו בתקופת ינואר 2018–פברואר 2019 (ממוצע של 2 תקריות בשבוע).
התקפות הטליבאן על כוחות פרו-ממשלתיים התרחשו לאורך כל השנה.
בספטמבר 2018 נהרג מפקד משטרת המחוז בפיגוע בצד הדרך.
במהלך אותה השנה התרחש פיצוץ מטען חבלה בקלעה-י נאו שפצע באזרחים, כולל ילדים, וחטיפת נוסעים על ידי הטאליבן.
משרד ההגנה האפגני ערך כמה פעולות תגמול בהמשך שנת 2018.
לפי סקרים תועדו 79 נפגעים אזרחיים (21 הרוגים ו-58 פצועים) בשנת 2018, המייצגים 15 קורבנות אזרחיים לכל 100,000 תושבים.
זוהי ירידה של 40% בהשוואה לשנת 2017. בתקופה שבין 1 בינואר 2018–28 בפברואר 2019, 888 אנשים נעקרו מבתיהם ברחבי מחוז באדגיס עקב המאבק בין כוחות הממשלה לטליבאן.