tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הוא תומך בטיפול המרה לשם שינוי הנטייה המינית, עבור אלו המעוניינים בכך, ובפרט בטיפול בהומוסקסואליות וביסקסואליות ("נטיות הפוכות", כלשונו).
הוא סיפר כי הפנה לטיפול פסיכולוגי נערים שפנו אליו וביקשו סיוע בהתגברות על משיכה לבנים.
מאידך, הוא מתנגד לטיפולים במכות חשמל.
כ-300 מרבני הציונות הדתית פרסמו גילוי דעת התומך ברב לוינשטיין.
בעקבות הביקורת פרסם הרב לוינשטיין מכתב הבהרה שבו כתב שדבריו פורשו באופן שלא התכוון לו ושלכל חלקי האוכלוסייה יש מקום בצה"ל.
במרץ 2017 שוב התבטא בחריפות נגד גיוס לוחמות לצה"ל, ובפרט דתיות ואמר: "שיגעו לנו את הילדות, מגייסים לנו אותן לצבא.
הן נכנסות יהודיות - הן לא יהודיות בקצה".
דבריו עוררו ביקורת ו-28 ראשי מכינות קדם-צבאיות, בהן שתי מכינות דתיות לבנות ומכינה דתית לבנים, פרסמו מכתב המגנה את דבריו.
מנגד, כ-200 קצינים בוגרי מכינת עלי חתמו על עצומת תמיכה ברב לוינשטיין.
לוינשטיין התנצל על הסגנון, אך לא חזר בו.
בהזדמנות אחרת אמר שהבשורה הנשית היא בשורת השלום, לכן מלחמה ונשים סותרים זה את זה.
"בעולם המודרני הפכו את הנשים לגברים וערכן נמדד רק בקריטריונים של גברים".
בשיחה עם תלמידי ישיבה בשדרות טען שחיילות שפונות לשירות קרבי באות בעיקר מהפריפריה, משום שהן מנסות לשדרג את מעמדן החברתי.
לעומתן, "האשכנזיות הולכות ל-8200, משחקות במחשב והולכות הביתה.
הן גרות ברמת אביב ג' ומשרתות בגלילות".
בעקבות דבריו אלו הודיע שר הביטחון אביגדור ליברמן שאם לא יתפטר מתפקידו במכינה הוא יבטל את ההכרה במכינה הקדם צבאית שבראשותו, אולם היועץ המשפטי לממשלה, אביחי מנדלבליט, הודיע כי אין בסמכותו של שר הביטחון להטיל סנקציה כזאת.
בשנת 2020, לאחר שכתב גל"צ אמר בשידור שלוינשטיין "מעודד טיפולי המרה", הגיש תביעת לשון הרע נגד התחנה.
כעבור כחמישה חודשים הגיעו הצדדים לפשרה שתוקרא התנצלות בשידור התוכנית "בוקר טוב ישראל" וישולמו לו ולמכינת עלי 12,000 ש"ח על הוצאות המשפט ושכר טרחת עורך דין.
בשנת 2024 במהלך מלחמת חרבות ברזל הביע דעתו בסוגיית גיוס חרדים והצדיק את הציבור החרדי החושש מהשפעה חילונית על חרדים שישתלבו ויתגייסו לצבא.
עוד התבטא בנושא ואמר שהעולם החרדי לא מתגייס משתי סיבות: אידאולוגיה שלא רואה ערך בציונות וקושי לשמור על הזהות החרדית בצבא.
לדבריו אין לו ביקורת על העמדה החרדית הזאת מכיוון שזה סדר אלוקי עמוק מאוד שלא תאבד תורה מישראל, כדי לשמור על רצף התורה לדורות מסיני עד היום.
ושמדובר בציבור גדול שמוצא בקרבו דחף פנימי עמוק למסור את הנפש שלא תאבד תורה מישראל.
עם זאת, הוא טען כי שיתוף פעולה עם רשויות הצבא בפרויקטים כמו "שחר כחול" התואמים לאורחות חייהם של חרדים, הביא לעלייה ניכרת של מספר המתגייסים החרדים.
אולם התערבות של בג"ץ מספר פעמים בטענה של "חוסר שוויוניות" מול רשויות הצבא גרמו להפסקת הפרויקטים.
לדבריו, ניתן להביא לעלייה ניכרת בגיוס חרדים אם יובטח כי היועצת המשפטית לממשלה, היוהל"ן ונשיא בית המשפט העליון לא יתערבו בתהליך.
לוינשטיין היה נשוי לסופרת רונית לוינשטיין מלץ, בתו של השופט ומבקר המדינה לשעבר יעקב מלץ, שנפטרה בנובמבר 2015. לזוג חמש בנות ובן שנפטר בצעירותו.
באפריל 2016 נישא לשרה קליין, בת 39 באותה עת, אלמנת רועי קליין, שהיה תלמידו.
בסוף 2020 אובחן כחולה סרטן.
לאחר הטיפולים, חזר ללמד במכינה ולהעביר שיעורים כסדרם.
מי מפחד מלאומיות?, הוצאת בואי הרוח, 2021
יגאל נאור (נולד ב-25 ביוני 1958) הוא שחקן קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ישראלי.
יש לו אחות ואח קטן (משה נאור).
למד בחוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, אך עזב אחרי שנתיים כי לא עמד בהתחייבות האקדמיות.
בעונת 2011–2012 שיחק נאור בהצגה אמנות מאת יסמינה רזה, בבימוי נתן דטנר, בתיאטרון חיפה.
הופיע בסרטים, דרמות וסדרות טלוויזיה.
בשנת 1984 שיחק בסרט "זעם ותהילה" בבימויו של אבי נשר.
ב-1987 הופיע בהפקה האמריקאית-ישראלית "לבנון לנצח" לצד משה איבגי ועמוס לביא.
ב-1993 שיחק בעוד שני סרטים אמריקאיים אליהם לוהקו שחקנים ישראליים: "המומיה חיה" לצד מוסקו אלקלעי ו"המטבע השביעי" לצד אריה אליאס.
ב-1996 גילם את תפקידו של המנהל טיסונה בסרטם של ארי פולמן ואורי סיון "קלרה הקדושה".
בטקס פרס אופיר זכה הסרט בפרס הסרט הטוב ביותר ונאור בפרס שחקן המשנה הטוב ביותר.
בשנת 2005 שיחק בסרט "מינכן" בבימויו של סטיבן ספילברג.
ב-2007 שיחק בסרט הקולנוע ההוליוודי "חקירה מעבר לקווים" בבימויו של גווין הוד שראה אותו בסרט "מינכן" והתלהב.
בסרט הוא מגלם את ראש המשטרה החשאית של "צפון אפריקה".
ב-2010 גילם בתפקיד משנה את דמותו של הגנרל אל ראווי בצבא עיראק בזמן פלישת כוחות ארצות הברית לעיראק, בסרט "שטח ירוק" (Green Zone).
בסרט הקומי "הכופר" אשר יצא בשנת 2011 מגלם נאור מטיף מוסלמי קנאי.
בשנת 2012 שיחק בסרט הדרמה האוסטרלי "מסע באירופה" (אנ') בתור סעיד.
בשנת 2014 גילם את תפקיד "סלמן" בסרט "מפריח היונים" בבימויו של נסים דיין, על פי ספרו של אלי עמיר.
בשנת 2014 גילם את תפקיד המלך דריווש בסרט 300: עליית האימפריה.
בשנת 2016 גילם דמות תפקיד ראשית בסרט "ישמח חתני" של אמיל בן שמעון.
בשנת 2017 גילם את צפוף בסרט הקומדיה "מכתוב" שביים עודד רז על פי תסריט של חנן סביון וגיא עמיר.
בשנת 2018 שיחק בסרטו של אלירן מלכה "הבלתי רשמיים".
בשנת 2021 גילם את יואל זינגר בסרט הטלוויזיה "אוסלו" של רשת HBO.
בשנת 2022 תרם את קולו לסרט הסטופ מושן האמריקאי "ונדל וויילד" בבימויו של הנרי סליק.
בשנת 2024 שיחק את ניסים בסרט "כביש הסרגל" של מיה דרייפוס.
ב-1992 שיחק לצד שמואל וילוז'ני בסרט הטלוויזיה בוצ'ה בבימוי רם לוי בהפקת הערוץ הראשון.
ב-1997 גילם את יצחק מרדכי בדרמת הטלוויזיה "קו 300".
ב-1998 בסרט הקולנוע "אהבה אסורה" ובסרט הטלוויזיה "משחקים בחורף".
בשנת 1999 שיחק בסרט הטלוויזיה "אגוז".
ב-2003 שיחק בסרט "מיס אנטבה" של עמרי לוי.
באותה שנה כיכב בסרט "הכוכבים של שלומי" של שמי זרחין.
בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה "מילואים".
כמו כן שיחק בדרמות הטלוויזיה "פורים", "המכון" ובסדרת הילדים "אולי ויולי".
ב-2008 גילם את דמותו של סאדאם חוסיין במיני-סדרה "בית סדאם", קופרודוקציה של ה-BBC וה-HBO.
ב-2009 התארח בעונה השנייה של הסדרה הקומית "החברים של נאור" ששודרה בערוץ 10, בה גילם את דמותו של דני קונפורטי.
בשנת 2012 גילם בסדרת הפשע של yes, "נויורק" את דמותו של ג'קי אלחריזי.
באותה שנה גילם בסדרה "סינבאד" של הערוץ הבריטי SKY1 את דמותו של המלך אמיר.
בשנת 2015 שיחק בסדרה הבריטית "אישה מכובדת" , בסדרה הישראלית "כפולים", בעונה השנייה של הסדרה "תא גורדין" ובמיני-סדרה "חשודה" בערוץ 10. באותה השנה הופיע גם בסדרה האמריקאית של שואוטיים "הומלנד" (עונה 5 פרק 4).
בשנת 2017 שיחק בסדרת הטלוויזיה "ריביירה" של רשת סקאי הבריטית ולוהק לקראת צילומי העונה השנייה של הסדרה הישראלית "פאודה" אשר שודרה בשנת 2018. בסדרה הוא מגלם את עמוס קביליו, אביו של הגיבור הראשי, דורון קביליו.
בשנת 2018 שיחק בסדרת הפשע "מלכות" של HOT.
באותה שנה כיכב נאור במיני-סדרה הדרמה האוסטרלית "On the Ropes" ברשת SBS, אודות צעירה עיראקית-אוסטרלית שעוקבת אחר חלומה להיות מאמנת עילית לאגרוף נשים.
בשנת 2019 שיחק בעונה הראשונה של "שב"ס" בתור השייח' איברהים אל מנצור.
בשנת 2021 שיחק בסדרת הטלוויזיה הישראלית-אמריקאית "פגע וברח" המשודרת בנטפליקס.
בשנת 2023 שיחק בסדרת המותחן הספרדית "פאראד" (אנ') מבית אמזון פריים וידאו שם גילם את מעאווד.
בשנת 2025 יצאה הסדרה "תחריר" בה הוא משחק את איש המוסד צנע.
בשנות ה-80 היה נשוי תקופה קצרה ואז התגרש.
מ-1984 בת זוגו היא לילך פנחס, עובדת תיאטרון בית ליסין, ולהם בת משותפת (ושני ילדים מנישואים קודמים של לילך), והם מתגוררים ברמת החייל.
יגאל עדיקא (נולד ב-29 באוגוסט 1959) הוא שחקן ישראלי.
עדיקא נולד בירושלים למשפחה ממוצא כורדי.
סבו, חכם זכריה, היה רבה של הקהילה הכורדית בירושלים.
עדיקא למד משחק בחוג לתיאטרון של אוניברסיטת תל אביב.
כמו כן שיחק במהלך השנים בסרטים הזרים "המגן האנושי" (1992) ו"הפטריוטים" (1994).
עדיקא זכור בתפקיד דוד זלייט אותו גילם בשנת 1995 בסדרת הטלוויזיה של יוסי מדמוני ודוד אופק "בת ים ניו יורק".
באותה תקופה השתתף גם בסדרת הטלוויזיה "תמונות יפואיות" של אריק לובצקי ומתי הררי.
בשנת 1999 שיחק עדיקא במחזמר "מסביב לעולם בשמונים יום" שכתב וביים ירון כפכפי, ולצידם של עודד מנשה, גלית גיאת, וישראל קטורזה.
בשנת 2001 שיחק בסדרה נוספת של אופק ומדמוני, "טייק אוואי", וב-2003 שיחק ב"המנגליסטים", סרטם של השניים.
באותה שנה שיחק עדיקא בהצגת הילדים "עלי באבא וארבעים השודדים" שכתב אסף אשתר, ביים לסלי לאוטון, ולצידם של צביקה הדר, סופי צדקה, טל מוסרי, זאב רווח לסירוגין עם ישראל (פולי) פוליאקוב, ליאת אחירון, אסף אשתר, וחיליק כהן.
בשנת 2005 שיחק בסדרת הטלוויזיה של אורי ברבש "מילואים".
כמו כן השתתף בתוכנית הטלוויזיה של אלי יצפאן.
ב-2007 החל לשחק את שימי אנג'ל בסדרה המצליחה "הבורר", עד עונתה השלישית.
כמו כן שיחק בסרט "רק כלבים רצים חופשי".
ב-2009 שיחק שוב בהצגת הילדים "עלי באבא וארבעים השודדים" שהפעם כתבה אותו סמדר שיר ולצידם של רודריגו גונזלס, ימית סול, ג'קו אייזנברג, מיקי קם, ואורי גבריאל.
ב-2010 השתתף כשחקן אורח (גורמזנו) בסדרת הטלוויזיה "עספור".
ב-2011 הופיע מספר פעמים בתוכנית הסאטירה "בובה של לילה" בתפקיד שופט הכדורגל איתן תבריזי.
בשנת 2005 יזם ושיחק בתפקיד הראשי במיני סדרה "מלנומה אהובתי" (בימוי וכתיבה יוסי מדמוני ודוד אופק).
הסדרה מתארת התמודדות טראגית של זוג צעיר עם מחלה אלימה של סרטן העור הפוגעת באישה, ותוך חודשים ספורים מגילוייה מביאה למותה.
הסדרה מבוססת על סיפורו האישי של עדיקא אותו חווה כשאשתו המנוחה, אורית, התמודדה עם סרטן העור - מלנומה.
הסדרה ומשחקו הנטורליסטי והחושפני של עדיקא זכו לשבחים בביקורות.