tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בחודש נובמבר 2008 קיים משרד הפנים, לראשונה בתולדות המדינה, בחירות לוועדי הרובע העירוני של נווה מונוסון ושל מכבים-רעות, כחלק מהבחירות המוניציפליות ביישובים אלה, אשר תושביהם יצביעו בשלושה פתקי בחירות (בנווה מונוסון רשימת קולנו נוה הוכרזה כזוכה בכל המושבים במנהלה על פי הוראות חוק הבחירות, בשל אי-התמודדות רשימות נוספות).
לרשימת קולנו נוה שני נציגים במועצת עיריית יהוד-מונוסון הנוכחית, וכל תשעת הנציגים במנהלה המקומית.
נוהו היא שכונה ברובע מנהטן של העיר ניו יורק במדינת ניו יורק שבארצות הברית.
שמה של השכונה הם ראשי תיבות של המשפט באנגלית "North of Houston Street" - "צפונית לרחוב האוסטון" - במעין משחק מילים עם שם השכונה הדרומית לרחוב האוסטון - ה"סוהו" שהוא ראשי תיבות של המשפט "South of Houston" - "דרומית לרחוב היוסטון").
השכונה גובלת בדרומה ברחוב האוסטן, במערבה בשכונת הבאורי, בצפונה בכיכר אסטור ובמערבה בשדרת ברודוויי.
השכונה ממוקמת בין השכונות גריניץ' וילג' והאיסט וילג'.
השכונה הוקמה בשנות ה-20 של המאה ה-19 עת שהוקם רחוב לאפייט.
רחוב זה היה רחוב אופנתי ויוקרתי.
קודם להקמת הרחוב היה האזור בו ממוקמת השכונה אזור חקלאי בו חוות רבות.
לאחר הקמת השכונה הפכה השכונה למרכז תרבות.
שרידים לתקופה זו הם מבני הקולונייד רו שנבנה בשנת 1833 ומבנה התיאטרון הציבורי בו פועל גם כיום התיאטרון הציבורי של ניו יורק.
ב-29 ביוני 1999 הוכרזו מבנים רבים בשכונה כמבנים היסטוריים לשימור בשל אופיים הייחודי.
נוה יאיר היה קיבוץ שהוקם על ידי יוצאי מחתרת לח"י בשנת 1949. הקיבוץ שכן בנגב הצפון-מערבי, בסמוך לגבול רצועת עזה, ונקרא על שמו של מפקד הלח"י אברהם שטרן, שכינויו המחתרתי היה "יאיר".
בשנת 1950, כשנה לאחר הקמתו, התפרק הקיבוץ, ובמקומו הוקם קיבוץ עין השלושה, הקיים עד היום.
ב-29 במאי 1948 נערך בשייח' מוניס מסדר גלוי ראשון ואחרון של לוחמי לח"י, שלאחריו התגייסו לצה"ל.
מרביתם שירתו בגדודים 82 ו-89 של חטיבה 8, בפיקודו של יצחק שדה.
בגדוד 89 נולד והתגבש רעיון הגרעין ההתיישבותי.
הגדוד השתתף בקרבות באזור במבצע אסף ובמבצע חורב, ואנשי הלח"י קבלו את השראתם ההתיישבותית ממפקד הפלוגה האגדי "דב" (יעקב גרנק) שנפל בקרב בניצנה.
יצחק שדה תמך בהתלהבות ברעיון ההתיישבות של הגרעין שנקרא "יאיר" ועזר ביצירת קשר עם מנהל המרכז החקלאי, אברהם הרצפלד, שנרתם לעזור להם.
לאחר רצח הרוזן פולקה ברנדוט נאסרו רבים מאנשי לח"י.
נתן ילין-מור נידון למאסר עם רבים אחרים.
אנשי לח"י החליטו ללכת לבחירות ברשימה עצמאית בשם מפלגת הלוחמים.
בבחירות שנערכו ב-21 בינואר 1949 זכתה הרשימה במנדט אחד, וילין מור, שעמד בראש הרשימה, שוחרר וזכה לחנינה יחד עם חבריו.
בוועידה הראשונה של המפלגה, שנערכה ברמת גן בחודש מרץ 1949, הוחלט כי "הוועידה רואה ביישוב שטחי הארץ השוממים והעזובים תפקיד חלוצי וקוראת למוסדות התנועה להקדיש מאמצים לפעולה זו".
היו גם מתנגדים לרעיון ההתיישבות, ובראשם ישראל אלדד שראה בכך חיקוי של ה"שמאל", והתנגד להיות "חלוצים של הרצפלד".
ב-29 ביוני 1949 עלו חברי גרעין "יאיר" לקרקע, והחלו מיד בבניית המקום: הוחל בחריש ובזריעת השדות, נרכש עדר צאן בן 100 ראש והוקמה במקום מחלבה.
את הכשרתם רכשו חברי הגרעין קודם לכן בעבודה בענפי המשק השונים בקיבוץ אפיקים.
ב-11 באוגוסט 1949 ארגנה מפלגת הלוחמים את חגיגת העלייה לקרקע של נוה יאיר.
ציבור המוזמנים, שמנה כ-300 איש, עשה את דרכו לאזור בשיירת כלי רכב.
בין המברכים היו יצחק שדה, נתן ילין-מור ויצחק שמיר.
המקום היה מבודד, רחוק מכל כביש ודרכי העפר אליו היו חוליות בקיץ ובוצניות ובלתי עבירות בחורף עם עליית נחל הבשור על גדותיו.
המקום היה פרוץ וסבל ממקרי הסתננות מרצועת עזה.
תוך זמן קצר נהרגו שלושה מחברי הגרעין.
בנוסף התמודד הגרעין עם מחסור במים.
היו גנבות גדולות של יבולים קצורים, ומכת עכברים פקדה את האזור.
שני גורמים אלה גרמו לכך שבנוה יאיר היו יבולים דלים ביותר.
כן עזבו חברים בגלל חילוקי דעות אידאולוגיים.
חלק מהחברים עזבו לאחר שלא נתקבלה דעתם שעל נוה יאיר להצטרף לקיבוץ המאוחד.
מפלגת הלוחמים עזרה בתחילה בגיוס אנשים חדשים, אך גם היא הלכה והתפוררה בשל ריבים פנימיים, ואנשי נוה יאיר נותרו ללא עורף לעזרתם.
לבסוף נשאר קומץ חברים, שב-20 ביוני 1950 הודיעו להרצפלד על פירוק הקיבוץ.
כדי לא לנטוש את המקום, שלו נודעה חשיבות ביטחונית גבוהה, נמצא גרעין "עין השלושה" של תנועת הנוער הציוני, שחבריו הסכימו להתיישב מיד בנוה יאיר.
קיבוץ עין השלושה ישב במקום זמן מה, בצריפים טרומיים, שדות מעובדים וציוד שהושארו להם על ידי אנשי נוה יאיר ובנובמבר 1950 עבר למקומו הקבוע כ-2.5 ק"מ דרומה משם.
נוֹהַל (גם הֲלִיךְ; בלועזית: פְּרוֹצֶדוּרָה) הוא רשימה של כללים המגדירים את דרך ביצועה של משימה מסוימת.
בארגון נקבע אוסף של נהלים לטיפול במשימות שהארגון ניצב בפניהן – משימות שגרתיות, שהנוהל מופעל לגביהן פעמים רבות, ומשימות נדירות, שהנוהל העוסק בהן מופעל לעיתים רחוקות.
בגיבושו של נוהל עוסקת בדרך כלל ועדה שמונתה לכך, או מנהל שהנוהל נמצא במסגרת סמכותו.
הנוהל מבטיח טיפול אחיד ומוסכם מראש במשימה, ומצמצם את הצורך בהחלטות אד הוק.
הנוהל מפרט את האחראים לביצוע המשימה, את המשאבים הנחוצים לביצוע המשימה, ואת השלבים שיש לבצע לשם השלמתה.
לעיתים דורש הנוהל תיעוד של העמידה בו, באמצעות חתימה על רשימת תיוג או כתיבת תיאור של ביצוע הנוהל, לשם בקרה עתידית.
לנוהל חשיבות גדולה במיוחד כאשר הוא עוסק בהתקשרות בין ארגונים נפרדים, שנדרש תיאום ביניהם.
בנוסף לנהלים המשמשים להכוונת פעילות אנושית, מקובלים נהלים להכוונת פעולתם של מחשבים, ובפרט נהלים העוסקים בתקשורת מחשבים, שקיומה התקין מחייב נוהל שלפיו פועלים המחשבים המתקשרים.
נהלים מסוג זה הופכים פעמים רבות לתקנים בין-לאומיים.
דוגמה בולטת לכך היא חבילת פרוטוקולי התקשורת TCP/IP.
בדרך כלל, הבסיס לנהלים ארגוניים הוא כפול:
אסדרה חוץ ארגונית, אם מטעם המדינה ומוסדותיה ואם מטעם גופים מקצועיים המגדירים תקני ביצוע.
ידע פנים ארגוני, המנחה את דרך ההתנהלות המתאימה לארגון.
עולם הנהלים קשור קשר אמיץ לעולם ניהול הידע.
הנהלים משקפים ידע חשוב וליבתי של הארגון, ומהווים, על כן, חלק ממערך ניהול הידע.
בו בזמן, הנהלים הם מסמכים, שטכניקות של ניהול ידע, יכולות לשפר הן את כתיבתם, אך בעיקר את מידת קריאותם, בהירותם והבנתם.
ניהול הנהלים בארגון כולל חלק או את כל התהליכים הבאים:
בדיקת תקינות התהליכים המיועדים לתיעוד בנוהל.
בדיקת המערכת המיכונית התומכת בתהליך
בדיקת חוקים ותקנות הקשורים לתהליך
בדיקת תהליכים אחרים בארגון החופפים לתהליך המתואר בנוהל
בדיקה בשטח מול משתמשי הקצה
בדיקת דוחות ביקורת קודמים בנושא ווידוא כי התהליך עונה על דרישות הביקורת
בדיקת חשיפות וסיכונים בתהליך הקיים ומציאת פתרונות לצמצומם.
גיבוש סופי של התהליך/ תהליכים על סמך כל הבדיקות
הפצה של טיוטת הנוהל להערות עמיתים ובעלי עניין
אישור הנוהל על ידי הרמה הממונה
הפצת הנוהל למי שאמורים ליישם אותו
אישור בחתימה על קריאת הנוהל
רענון תקופתי לנוהל (למשל אחת לשלוש שנים)
תוצר לוואי של הנוהל הוא מסמך דרישות לפיתוחים עתידיים לשיפור התהליך.
בתחומים מסוימים העבודה על פי נהלים מהותית ביותר.
בין תחומים אלה: תעופה, רפואה (ובפרט רפואת חירום), טיפול בחומרים מסוכנים, עריכת טקסים ועוד.
להלן מספר דוגמאות לנהלים מסוימים בישראל:
נוהל חבצלת: מפרט את כללי הטקס להלוויה ממלכתית במדינת ישראל.
בגרסתו הנוכחית גובש הנוהל בהחלטת ממשלה (החלטה מספר 1428) המבוססת על החלטה קודמת של ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
נוהל סיר לחץ: תרגולת צה"לית לטיפול ללכידת אויב המתבצר בבית.
מטרת הנוהל היא הכנעת המתבצר, או בלית ברירה – הריגתו, וזאת מבלי לפגוע בחפים מפשע ותוך מזעור הסיכון לחיילי צה"ל.
נוהל מפת"ח (ראשי תיבות של מתודולוגית פיתוח ותחזוקה): מתודולוגיה לניהול פרויקטי תוכנה, הנדסת תוכנה, ניתוח מערכות וניהול איכות תוכנה בישראל.
הנוהל הוא פרי פיתוח משותף של משרד האוצר וחברת מתודה מחשבים בע"מ.
"נוהל אלמנת קש" הוא שמה הצה"לי של טכניקה קרבית, הכוללת השתלטות על מבנה אזרחי ושהייה בו בחתימה נמוכה (כלומר שבמבט מבחוץ לא ניתן יהיה להבחין כי בבית ממוקם כוח צבאי), ולרוב כוללת הצבת צלפים במבנה זה או במבנה סמוך לצורכי חיפוי באש מדויקת ותצפית.
הנוהל התפתח בצה"ל בעת לחימתו בדרום לבנון, ונעשה בו שימוש באינתיפאדה הראשונה והשנייה.
נוהל אלמנת קש כולל שלבים אחדים:
הגעת הכוחות והשתלטות על הבית
כוח צבאי מגיע לבית, לרוב בשעות הלילה.
מיד אחרי ההשתלטות על הבית, האזרחים שנמצאים בו מוכנסים לאחד החדרים, אמצעי תקשורת כמו טלפונים סלולריים נלקחים מהם, ומופקדת עליהם שמירה.
אם בית זה שייך לפעיל טרור, מתבצעת סריקה בבית במטרה למצוא אמצעי לחימה ומידע מודיעיני.
שלב זה עשוי לכלול הזזת ריהוט, קידוח חרכים לצורכי ירי וכיוצא בזה.
הצבת קלעי סער ו/או צלפים שיספקו מודיעין צבאי (על ידי תצפית) וחיפוי באש מדויקת בעת הצורך.
השהייה יכולה לנוע משעות בודדות, במקרה של מבצע ממוקד, ועד מספר ימים.
על פי רוב, העזיבה תהיה גלויה, משום שבדרך כלל אין צורך להסתיר את העובדה שכוח צבאי שהה בבית.
הסיבות להוצאה לפועל של אלמנת קש יכולות לנבוע מכמה צרכים מבצעיים.
בדרך כלל הנוהל משמש לאחת מן המטרות הבאות:
למטרות סיכול – הצבת מארב צלפים נגד מחבל המיועד לסיכול ממוקד או מעצר וקיים לגביו מידע כי הוא עתיד להגיע לאזור מסוים.
דוגמה למקרה כזה היא ניסיון מעצרו (שהוביל לחיסולו) של פעיל חמאס בגדה עבד אל-מג'יד דודין, שבמהלכו בוצעה אלמנת קש.
ככוח חיפוי ולמטרות תצפית – במהלך מבצע מבוצעת לעיתים אלמנת קש בבית שנמצא בנקודה שולטת ומעניק יתרון טקטי.
לדוגמה, בעת כניסה צבאית משמעותית ייתפסו בתים שולטים שיעניקו לצה"ל יתרון באש ובתצפית.
פעילות יזומה כחלק מפעילות בט"ש – משמש כמארב שגרתי על מנת לגלות חמושים לא חוקיים ולטפל בהם.
מאז נסיגת הצבא מרצועת עזה כמעט שלא בוצעה פעילות מעין זו, עד מלחמת חרבות ברזל.
נוה צור (נולד ב-17 באוגוסט 1993) הוא שחקן וזמר ישראלי.
זוכה פרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר וזכה פעמיים בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
צור נולד וגדל בצפת, למשפחה דתית.
הוא למד בסטודיו למשחק ולאמנויות הבמה אצל יורם לוינשטיין.
מאוחר יותר התחיל ללמוד משחק בסטודיו הבמה.
תחילת דרכו הייתה בתפקידי אורח בסדרות "יוני והמחוננים", "רמזור" ו"דובדבני וקובץ'" בשנים 2010–2011.
בשנת 2011 הצטרף לקאסט של "הפרויקט הירוק" בחברת התקשורת HOT" בערוץ קומדי סנטרל, שם גילם דמויות שונות לצד עידו מוסרי, יניב פולישוק ועוד.
באותה שנה שיחק בסדרה האינטרנטית של אתר וואלה "אנדו" בתפקיד ראשי, יונה הורניק.
משנת 2012 החל לגלם את דמותו של הנער המחונן "הוגו", תפקיד מרכזי בסדרת הנעורים "גאליס", ששודרה בערוץ הילדים של HOT במשך שבע עונות.
בהמשך השנה החל לשחק בסדרת הדרמה של yes "נויורק", בבימויו של אריאל בנבג'י, בתפקיד אלי, בן אחיו של יוסי (אושרי כהן).
בשנת 2014 גילם את "שוסטק", תפקיד ראשי בסדרה "מועדון החנונים", בערוץ זום ב-HOT.
בתחום הקולנוע שיחק צור בסרט הקצר "שניצל" בבימויו של אסף אפשטיין, בתפקיד ראשי.
מאוחר יותר השתתף בסרט "הפקח", ששודר בערוץ הראשון.
ביולי 2013 שיחק בסרט הקולנוע הישראלי "לצוד פילים", בתפקיד עילאי, הילד הבריון.
בקיץ 2014 שיחק בסרט "גאליס - המסע לאסטרה", עם חבריו מהסדרה "גאליס", שם גילם בתפקיד משני את הודור.
ב-2016 עלה לאקרנים הסרט "עמק", בבימויה של סופי ארטום, בו גילם את ג'וש, לצד ג'וי ריגר ורועי ניק.
בתפקידו כשחקן ראשי בסרט היה מועמד לתואר "שחקן ראשי" השנתי בטקס פרסי אופיר.
על הופעתו בסרט זכה בפרס השחקן הטוב ביותר בפסטיבל חיפה ה-30.
בתחום התיאטרון שיחק בהצגה "לטאה" במסגרת לימודיו ב"סטודיו הבמה", ובמסגרת תנועת הנוער בני עקיבא השתתף בהצגות "שלמה המלך ושלמי הסנדלר" ו"סאלח שבתי".
ב-2015 השתתף במופע "היי סקול פסטיגל".
ב-2016 חזר להשתתף בתפקיד ראשי במופע "היי סקול פסטיגל 2".
באותה שנה שיחק בתפקיד ראשי בסדרת המתח "עקרון ההחלפה" בתור אביתר, בנו של אטלס (ליאור אשכנזי).
באותה שנה השתתף במופע "יצא משליטה" שיצר דני קרפל והופיע שם לצד עדי הימלבלוי, אילן רוזנפלד, דר זוזובסקי, אוריאל יקותיאל, גאיה שליטא כץ ותובל שפיר.
ב-2017 הוציא את הסינגל הראשון שלו, "לא שם", אותו כתב והלחין.
לאחר כמה חודשים הוציא עוד סינגל בשם "נ.ו.ה".
במרץ 2018 הוציא את אלבום הבכורה שלו: "נ.ו.ה".
בין המפיקים שהשתתפו ביצירת האלבום ניתן למנות את אורי שוחט, עידו מימון וישי סוויסה.
ב-2018 לוהק לסדרה "אילת", שעלתה לשידור ב-12 באוגוסט 2018 ב-HOT, תפקיד עליו זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
באותה שנה שיחק בתפקיד הראשי בסרטו של מרקו כרמל "פרא אציל", תפקיד עליו זכה בפרס אופיר לשחקן הראשי הטוב ביותר.
ב-2019 שיחק בסדרה "גיבור אמיתי".
ב-2020 שיחק בעונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "שב"ס".
בשנת 2022 שיחק בסדרת הטלוויזיה "שישו ושמחו", המשודרת בכאן 11. על תפקידו בסדרה זכה בפרס האקדמיה לטלוויזיה.
בפברואר 2022 הוציא את אלבומו השני, "כמו חדש".
באלבום שיתף פעולה עם מיכאל כהן, יסמין מועלם, טהר שפי, אורי שוחט, בוי אצ'י ויובל מאירי.
בשנת 2022 החל לשחק בהצגה "פיקוח נפש" בתיאטרון הקאמרי של תל אביב.
בשנת 2023 שיחק בסדרה 4:20, לצד דולב מסיקה, עוז זהבי ועדי אלון.
בשנת 2024 דיבב את דמותו של חיים מלכי בתסכית "שישה באוקטובר".
שנהסדרה/סרטתפקיד2011הפרויקט הירוקדמויות שונותאנדו (סדרה אינטרנטית)יונה הורניקרמזורפימה2012נויורקאלי אלחריזי2012–2016גאליסהוגו2013לצוד פיליםעילאי2014גאליס - המסע לאסטרההוגו/הודורשניצלקובי צוקרהפקח2014–2016מועדון החנוניםשוסטק2015עמקג'וששפסעלךבניה ביילה2016עקרון ההחלפהאביתר2017מועדון החנונים: הסרטשוסטק2018אילתצחיפרא אצילאלי2019גיבור אמיתינווה/גונדורפאנץ'שירן2020שב"סאסיר מנוער הגבעות2022שישו ושמחונחום2023 4:20קומה2025קווסט רפאל
נוהל הגעת מכשירים הוא נוהל טיסה לקראת נחיתת מכשירים.
נוהל זה מכונה לפעמים "הצטרפות".
ה־STAR הוא דרך מסודרת לשלב את התנועה האווירית במעבר מבקרתן של יחידות הבקרה האזוריות לפיקוח של מגדל הפיקוח בשדה התעופה תוך שמירה על מרווחי הבטיחות.
מכיוון שה־STAR מתפרסם בפמ"ת, כל צוותי הטיסה מתודרכים לגביו עוד טרם ההמראה, מה שמקל מאוד על שמירת "התמונה האווירית" בין הפקחים לטייסים, גם כאשר הטיסות מגיעות מכל רחבי העולם.
ה־STAR מפרט את נתיב הטיסה (מהירות, נתיב, נקודות דווח, אמצעי ניווט, גבהים וכדומה) מהנקודה האחרונה במרחב האווירי האזורי, כפי שהוגשה בתוכנית הטיסה או כפי שבוצעה בפועל, ועד לנחיתה על אחד המסלולים של שדה התעופה, במקרים מיוחדים, ביצוע הקפה נמוכה או מעבר לנוהל הנמכת מכשירים.
ה־STAR בדרך כלל מיועד להצטרפויות בכללי טיסת מכשירים.
את פרטי ה־STAR מפרסמת רשות התעופה האזרחית במסגרת הפמ"ת.
האיור שמתאר את ה־STAR מכיל מידע רב.
לדוגמה, בשורת הנתונים שלימין האיור מצוין לאיזה שדה תעופה הדפית מתייחסת (במקרה הזה נמל תעופה ציריך קלוטן בשווייץ), הסימול של שדה התעופה, גובהו ופרטים נוספים.
בצד ימין בתחתית האיור מסומנים גבהי הבטיחות בגזרות השונות סביב השדה בהתייחס לטווח של עד 25 מייל ימי מה־VOR.
גבהים אלה הם הגבהים המינימליים לטיסה במקרה שהטייס "התברבר" ואין לו נתונים חוץ מהטווח אל השדה.
הדפית מתארת שלושה תהליכים אפשריים להצטרפות מהמרחב האווירי לנקודת ההמתנה AMIKI.
AMIKI היא גם הנקודה ממנה מתחיל תהליך הנמכת מכשירים אל השדה קבע גישה התחלתית (Initial approach fix).
נָוֶה דְּרוֹמִי (נולדה ב-24 ביולי 1985, ו' באב ה'תשמ"ה) היא עיתונאית, פובליציסטית ומגישת טלוויזיה ישראלית.
מגישת "קבינט שישי", מהדורת החדשות של יום שישי בערוץ החדשות i24NEWS.
שימשה כמנחה ופאנליסטית בעכשיו 14. בעלת טורים ומאמרי דעה בעיתונים ישראליים ובכלי תקשורת אחרים.
מנהלת פורום המזרח התיכון בישראל.
דרומי נולדה ביישוב הקהילתי אלון הגליל, להורים בעלי עסק עצמאי לעיצוב גינות נוי.
אביה בועז גדל במושב נהלל, במשפחה של תומכי מפא"י ותיקה, ואמה דינה גדלה בצפת, בת להורים שעלו מתוניסיה.
שירתה בצה"ל כארבע שנים (כולל שירות קבע), בעיקר בחיל השריון, כמדריכת טנקיסטים.
בתפקידה האחרון שימשה כקצינת התיאום וההדרכה של בית הספר לקצינים.
דרומי בעלת תואר ראשון בפוליטיקה, ממשל ומזרח תיכון מאוניברסיטת בן-גוריון בנגב, ובעלת תואר שני בלימודי מדינת ישראל ויהדות ארצות הברית של תוכנית רודרמן באוניברסיטת חיפה.
כמו כן, היא בוגרת תוכנית המצטיינים לזהות ומדיניות של המכללה למדינאות.
כסטודנטית באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, שימשה כמנהלת השיווק של אגודת הסטודנטים.
דרומי שימשה כשליחת הסוכנות היהודית לאוניברסיטת פנסילבניה שבארצות הברית, ואחר כך כמנהלת תנועת זכויות אדם כחולבן של המכון לאסטרטגיה ציונית.
משנת 2015 כתבה מאמרי דעה באופן קבוע בעיתון "הארץ".
בשנת 2021 הפסיק העיתון לפרסם את מאמריה מכיוון שהביעה תמיכה ברשתות החברתיות בארגון הימין "עד כאן".
בינואר 2021, עם השקת ערוץ עכשיו 14, החלה להגיש בו את תוכנית האקטואליה "שישי בוקר", את התוכנית "חמישי בחמש", ומעת לעת גם את התוכניות "עכשיו כנסת" ו"חדשות מוצ"ש" של עכשיו 14, וכן תוכניות אקטואליה נוספות בערוץ זה.
בנוסף, השתתפה דרומי לסירוגין כפאנליסטית בתוכנית הפריים-טיים של ערוץ 14, "הפטריוטים".
בתחילה הגישה גם פינה בשם "שלטון הפקידים", כחלק מתוכנית האקטואליה "הדו"ח של אראל", העוסקת בבירוקרטיה.
מספטמבר 2021 החלה לשמש כבעלת טור שבועי במוסף "יומן" בעיתון "מקור ראשון".
בנוסף שימשה ככתבת ב"מגזין סוף השבוע" של אתר mako.
ב-2022 כתבה טורי דעה בעיתון "ישראל היום".
בינואר 2023 החלה לכתוב טורי דעה בעיתון "ידיעות אחרונות".
בנוסף על עבודתה העיתונאית, דרומי מנהלת את פורום המזרח התיכון בישראל.
בנובמבר 2022 ראה אור ספר עיון שחיברה, "פרחים בקנה", בהוצאת "סלע מאיר".
בספר היא סוקרת ומותחת ביקורת על מה שהיא טוענת שהוא כפיית תהליכים פמיניסטיים, ועל פמיניסטיות בכירות במערכת שפוגעות לכאורה בעמידות צה"ל – ובחוסנה הלאומי של מדינת ישראל.
הספר זיכה אותה בפרס מולדובן לספרות צבאית חדשה.
בשנת 2023 החלה להגיש את התוכנית "מבקרי המדינה" בערוץ כנסת, לצידו של אורי משגב.
במאי 2024 פורסם שדרומי עוזבת את ערוץ 14, ומצטרפת לערוץ החדשות i24NEWS.
כחלק מעבודתה ב-i24NEWS פרסם הערוץ באוקטובר 2024 קדימון בהגשתה, שבו היא דיווחה על חדירת מחבלים חמושים בנשק ובטילי לאו למחנה רבין בקריה בעת שראש הממשלה שהה בו, דיווח שהתברר כחסר יסוד.
דרומי נשואה לינון בן דוד ואם לשתי בנות מנישואיה הראשונים ובן מנישואיה השניים.
נוה עמיאל הוא כפר נוער דתי השוכן בעמק יזרעאל ליד המושב שדה יעקב
הכפר הוקם בשנת 1947 על ידי עליית הנוער על שם הרב משה אביגדור עמיאל, רבה הראשי של תל אביב.
הכפר מתנהל על פי אורח חיים דתי, הצוות בכפר מנסה לגשת אל החניכים בהקשר זה מתוך אהבה ובחירה ולא מתוך כפייה.
הכפר פונה לנערים שנשרו ממסגרות חינוכיות, מרבית הנערים שמגיעים אל הכפר באים מבתים דתיים לאומיים וחרדיים.
בכפר לומדים נערים בכיתות ט'–יב' מכל רחבי הארץ.
הכפר מפוקח ומלווה על ידי משרד החינוך ומשרד הרווחה ובבעלות רשת "דעת" המפעילה מסגרות חינוכיות מגוונות.
בנוה עמיאל פועל בית ספר ייחודי אשר עוזר לנערים להשלים את פערים הלימודיים שצברו.
לכל נער ישנה מערכת אישית שמותאמת אך ורק עבורו והלמידה מתבצעת בקבוצות קטנות וביחס אישי.
רוב מוחלט של הנערים יוצאים בסוף כיתה י"ב עם תעודת בגרות או תעודת הסמכה טכנולוגית.
מלבד מהמערכת הלימודית, בכפר ישנם מענים רבים לחניכים בעלי ערך טיפולי וחינוכי רחב, כגון: תוכנית מצוינות בספורט, חדר מוזיקה ואולפן הקלטות מקצועי, מגרש פוצ'יוולי, חדר כושר, ספרייה, אורוות סוסים מקצועית, תחום שטח נרחב של טיולים ופעילויות אתגר, ומערך אופניים מצויד.
רוב הבוגרים של נוה עמיאל בוחרים ללכת לאחר סיום י"ב למסגרות המשך כהכנה לצבא, כגון מכינות, שנת שירות ולימודי י"ג-י"ד טכנולוגיים.
נוה מינץ (נולד ב-9 בדצמבר 2003) הוא כדורסלן ישראלי המתנשא לגובה 2.04 אשר משחק בעמדות הפאוור פורוורד והסנטר במכבי חיפה.
מינץ גדל בנחושה שבמועצה אזורית מטה יהודה והחל לשחק כדורסל בכיתה ט' בקבוצה המקומית, בכיתה י' עבר לשחק באקדמיה של הפועל גלבוע גליל ובבית הספר בעין חרוד.
במהלך שנותיו בקבוצת הנוער זכה עם הקבוצה באליפות ובגביע המדינה לנוער.
ב-2022 חתם לעונה אחת בקבוצה הבוגרת של הפועל גלבוע גליל על חוזה לעונה אחת ושיחק במסגרת הכרטיס הכפול בקבוצת הבת של המועדון בליגה הארצית "הפועל גלבוע/ברוש" עמה העפיל לגמר הפלייאוף בה הפסידה הקבוצה למ.ס צפת.
בליגת העל בעונת 2023 שותף ב-4 משחקים והעמיד ממוצע של 2 נק' ב-2.8 דק'.
באוגוסט 2023 חתם על חוזה לשלוש שנים בהפועל חיפה.
ב-2024 הושאל על ידי הפועל חיפה למ.כ.
בקיץ 2023 זומן לסגל המצומצם של נבחרת העתודה כאחד השחקנים הצעירים בקבוצה והשתתף עמה באליפות אירופה 2023 והיה שותף לזכייה במדליית הכסף.
במהלך הטורניר עלה מהספסל במספר משחקים והעמיד ממוצעים של 0.5 נק' ו-1.3 ריבאונדים ב-3.5 דק'.
אליפות המדינה (נוער) הפועל גלבוע/מעיינות – 2021/22
גביע המדינה (נוער) הפועל גלבוע/מעיינות – 2021/22
נוהאן קנה הוא כדורגלן ליברי המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת שרוסברי טאון מהפוטבול ליג הראשונה, בהשאלה מהיברניאן, ובנבחרת ליבריה.
קנה נולד בליבריה, ובגיל שש עבר לממלכה המאוחדת כפליט.
קנה גדל במחלקות הנוער של ברדפורד סיטי, יורק סיטי ולידס יונייטד.
ב-23 במאי 2022 חתם קנה על חוזה לשלוש שנים בהיברניאן מליגת העל הסקוטית החל מ-1 ביולי.
ב-13 בינואר 2023 הושאל לרוס קאונטי מליגת העל הסקוטית עד לתום עונת .
הוא ערך 16 הופעות ליגה במהלך תקופת ההשאלה.
ב-17 ביולי 2023 הושאל קנה לשרוסברי טאון מהפוטבול ליג הראשונה למשך עונת .
ב-24 במרץ 2023 ערך קנה את הופעת הבכורה שלו בנבחרת ליבריה, בתיקו 2-2 נגד נבחרת דרום אפריקה במסגרת מוקדמות גביע אפריקה לאומות 2023.
נוהו טולו הוא כדורגלן קמרוני המשחק בעמדת המגן השמאלי בסיאטל סאונדרס.
טולו התחיל את הקריירה שלו בקבוצת הכדורגל ריינבוו באמנדה המקומית.
באפריל הצטרף לסיאטל סאונדרס 2. ב-26 בינואר 2017 הצטרף לסיאטל סאונדרס וכעבור זמן קצר הושאל לטקומה דפיינסה.
ב-31 במאי 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בסיאטל סאונדרס בהפסד 3-0 לקולומבוס קרו.
עד מהרה טולו מצא את מקומו בקבוצה והפך ליקיר האוהדים ובשנת נכלל בנבחרת האולסטאר של ה-MLS.
ב-4 בספטמבר 2022 הבקיע את שער הבכורה שלו בקבוצה במשחק הליגה נגד יוסטון דינמו.
בצעירותו, טולו שיחק בנבחרת הנוער והנבחרת הצעירה של קמרון.
ב-11 בנובמבר 2017 ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת הבוגרת בתיקו 2-2 נגד .
טולו השתתף עם הנבחרת פעמיים בגביע אפריקה לאומות ובמונדיאל 2022.
נוהאד משלב (ערבית: نهاد مشلب) הוא ראש המועצה לשעבר של אבו סנאן בשנים 2008–2018.
במקור מירכא, בן למשפחת חקלאים דרוזית ומחזיק בעצמו מטע זיתים מטע זיתים.
בבחירות 2008 ניצח עם 3,098 קולות את הזימה עלי בהפרש של ארבעה קולות.
ב-2008 פסק בית המשפט המחוזי כנגד מינוי אחיינו ליועץ המשפטי למועצה.
בבחירות 2013 הביס את ביתם גסאן, וניצח ברוב של 59.9%.
במהלך כהונתו, הגדיל את שטח השיפוט של הכפר עד ואדי אלמג'נונה שבגבול הכפר הדרוזי ג'ת.
כמו כן היה מעורב בין היתר במסגרת פורום הרשויות הדרוזיות והצ'רקסיות במאבק כנגד חוק הלאום.
בבחירות 2018 הפסיד בסיבוב השני כנגד פאוזי משלב שזכה ב-56.62% מהקולות.
בבחירות 2024 התמודד נגד אחיו הני משלב, וכנגד אחיינו סיף משלב, אך הפסיד לאחרון.
נוהאם פאדז'יגי קמארה הוא כדורגלן צרפתי המשחק בעמדת הבלם בקבוצת פריז סן-ז'רמן מליגת העל הצרפתית.
קמארה גדל במחלקות הנוער של מו ו-US טורסי.
ב-19 ביוני 2024 הצטרף למחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן בחוזה לעונה אחת.
ב-3 במאי 2025 ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת של המועדון, בהפסד 1–2 לשטרסבורג במסגרת המחזור ה-32 בליגת העל הצרפתית לעונת 2024/2025. הוא ערך שתי הופעות ליגה בעונה זו.
ב-21 באוגוסט חתם על חוזה מקצועני ראשון במועדון, עד לשנת 2028.
קמארה נכלל בסגל נבחרת צרפת עד גיל 20 לטורניר גביע העולם עד גיל 20 לשנת 2025, וב-29 בספטמבר ערך את הופעת הבכורה שלו בטורניר, בניצחון 1–2 על נבחרת דרום אפריקה עד גיל 20 במסגרת שלב הבתים.
קמארה נולד בצרפת למשפחה ממוצא מאוריטני.
נוהל "חבצלת" מפרט את כללי הטקס להלוויה ממלכתית בישראל.
בגרסתו הנוכחית גובש הנוהל בהחלטת ממשלה המבוססת על החלטה קודמת של ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים.
האישים שבעת לווייתם מופעל נוהל "חבצלת" הם:
נשיא המדינה ונשיא המדינה לשעבר
ראש הממשלה וראש הממשלה לשעבר
ראש הממשלה החלופי וראש הממשלה החלופי לשעבר
יושב ראש הכנסת ויושב ראש הכנסת לשעבר
אדם אחר שממשלת ישראל או ועדת השרים לענייני סמלים וטקסים החליטה להפעיל את הנוהל בהלווייתו.
האחריות על ביצוע נוהל "חבצלת" מוטלת על מרכז ההסברה.
ביצוע הקבורה מוטל על צה"ל, אך בעת מלחמה או במצב כוננות למלחמה מועברת משימה זו למשטרת ישראל.
בהשאלה לתחום העיתונאות, "חבצלת" הוא כינוי לאוסף מאמרים וכתבות השמורים במערכות החדשות, לפרסום נקרולוג במקרה של אישיות ממלכתית.
"תיקי חבצלת" מוכנים מראש גם עבור אישים מתחומי התרבות והבידור, ונעשה בהם שימוש בלוח המשדרים עם פטירתם.
על בסיס נוהל "חבצלת" ניתן השם "חבצלת פיגועים" לנוהל הבאתו לקבורה של אזרח שנהרג בפיגוע או בפעולה מלחמתית.
נוהל סיר לחץ הוא טקטיקה צה"לית המיועדת לטיפול באויב המתבצר בבית.
במהלך שנות ה-90 של המאה ה-20 יוחד הנוהל למקרים בהם מחבל מתבצר בבית עם בני ערובה, והגדיר את מדרג האמצעים בהם יש לנקוט על מנת לשחרר את בני הערובה בשלום ולפתור את המשבר.
במהלך שנות האינתיפאדה הראשונה, וביתר שאת לאחר פרוץ האינתיפאדה השנייה, השתנה הנוהל והותאם למצב השכיח יותר, שבו מחבל מתבצר בבית ללא בני ערובה.
מטרת הנוהל היא פתרון המשבר על ידי כניעת המתבצר, או בלית ברירה הריגתו, וזאת מבלי לפגוע בחפים מפשע ותוך מזעור הסיכון לחיילי צה"ל.
מאז פרוץ האינתיפאדה השנייה מרכיב עיקרי בטקטיקה הוא מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית שמפעיל ציוד מכני הנדסי ממוגן להריסת הבית שבו מתבצרים המחבלים.
נוהל סיר לחץ הוא שיטה בת מספר שלבים להכרעת מחבל מבוקש המתבצר בבית.
כל שלב מהווה החרפה של השלב הקודם, ונעשה בו שימוש אם השלב הקודם לא עזר והמבוקש המשיך בסירובו להסגיר את עצמו.
כוחות צה"ל, ולעיתים גם לוחמי ימ"מ, מכתרים את הבית ומוודאים שאין בבית בלתי מעורבים.
אם יש בבית כאלו, למשל בני משפחה, מעודדים אותם לצאת מהמבנה ומאפשרים להם לעשות כך.
כורזים למבוקש לצאת, באמצעות מגפון או רמקול.
לעיתים נעזרים בקרוב משפחה או בשכן שישכנע אותו להיכנע ולהסגיר את עצמו.
שלב זה חיוני בעיקר מההיבטים המשפטיים של הפעולה, ונועד לתת הזדמנות למחבל להיכנע מרצונו, לפני שמופעל נגדו כוח.
יורים על הבניין רקטות נ"ט או רקטות כתף נגד מבנים (כמו לאו או מטאדור) ולעיתים אף משליכים רימונים ויורים על הבית בנשק קל.
שלב זה נועד לגרום למחבל לצאת, בשל פחד או בניסיון להימלט מהירי.
מפגיזים את הבניין באמצעות טנקים (כאשר יש טנק זמין לצד הכוח).
פעולה זו נועדה להבהיל את המבוקש על ידי הרעש האדיר והרעדת הבית, ולגרום לו להיכנע.
כאשר תנאי השטח מאפשרים זאת, מקדמים כלי צמ"ה (דחפור D9 משוריין, יעה אופני או מחפר ממוגן) אל עבר הבית, תוך איום להורסו אם המחבל לא יוצא.
לעיתים, האפקט הפסיכולוגי של צעד זה מספיק בשביל לגרום למבוקש להיכנע.
מרעידים את הבית באמצעות הרס מקומי.
עם דחפור, בדרך כלל נועצים את ה-"סכין" (כינוי לכף הדחפור) באחד מקירות הבית.
עם מחפר, מתחילים לקלף את הקירות בקומה שבה נמצא המחבל.
אם עד שלב זה המחבל לא נכנע, הוא עשוי להיקבר תחת הריסות הבית שבו התבצר.
ברוב המקרים, המחבלים נכנעים בשלב שבו הדחפורים מגיעים ומתחילים בהריסת הבית, ובמיעוטם המחבלים ממשיכים לירות לעבר הכוח, ולא נכנעים.
במקרים נדירים יותר המחבלים נכנעים בשלב מוקדם יותר.
נוהל סיר לחץ הוכיח את עצמו כיעיל ביותר: מספר גדול של מבוקשים, חלקם בכירים, נעצרו בדרך זו.
כמו כן מספר מחבלים בכירים נהרגו במהלך ביצוע הנוהל, על ידי לוחמי הצמ"ה, כאשר סירבו להסגיר את עצמם והמשיכו לירות על הדחפור בזמן שהרס את הבית.
מפעיל D9 שלחם בקרב בג'נין ב-2002 תיאר את יעילות השיטה בהכנעת מחבלים:
לוחם הימ"מ רועי כריסי, שהשתתף בסיכול קייס עדואן במהלך מבצע חומת מגן, העיד שהשימוש בדחפורים מציל את חיי הלוחמים: .
הכלים ההנדסיים המשמשים בנוהל סיר לחץ
נוהל "סיר לחץ" המקורי נועד לפתור מצבי משבר שבהם מחבל מתבצר בבית עם בני ערובה.
לאחר הכיתור, הצבת הצלפים והמשא ומתן, השלב האחרון בנוהל היה כניסה רגלית של כוח פריצה לבית, על מנת לשחרר את בני הערובה.
הנוהל פותח לאחר מספר מקרי השתלטות על בני ערובה, בעיקר בגבול הצפון, במהלך שנות ה-70 של המאה ה-20, והיווה את הבסיס הראשוני לתרגולות דומות בשטחי יהודה ושומרון ורצועת עזה.
אולם, ניתוח של מספר פיגועים העלה כי שיטת הפעולה של המחבלים השתנתה, וכי אין הם מחזיקים עוד בבני ערובה על מנת להציב דרישות כאלו או אחרות למדינת ישראל.
מכיוון שכך, ובעקבות מספר מקרים שבהם נהרגו חיילי צה"ל (לעיתים קרובות לוחמי ימ"ס או יחידות שמשון ודובדבן.
המקרה המשמעותי היה בהיתקלות בח'אן יונס של המסתערבים ב-1 באוגוסט 1992 שבה נהרג דורון דניאל דרזי ושני חיילים נוספים נפצעו קשה בעת הפריצה לבית), הוחלט כי מכיוון שלא מדובר עוד בסיכון בני ערובה, יש לשנות את התרגולת.
התרגולת בגרסתה החדשה השתכללה והתעצבה בעיקר במהלך האינתיפאדה השנייה.
מדרג הפעולות השתנה, כאשר השינוי העיקרי הוא הנכונות להחריף את המצב עד לכדי שימוש בירי פגזי טנקים בכינון ישיר, ושימוש בדחפורי D9 משוריינים או כלי צמ"ה אחרים למיטוט המבנה על המתבצר בו.
השימוש בנוהל גבר אחרי מבצע חומת מגן, בעיקר אחרי הצלחתו הרבה בטיהור מחנה הפליטים ג'נין ממחבלים ללא אבדות נוספות לכוחות, אחרי ש-23 חיילים נפלו בקרב על מחנה הפליטים לפני הפעלה מסיבית של הנוהל.
במבצע חומת מגן גבר גם השימוש ב"נוהל שכן", שבו שכן של המבוקש נשלח אל הבית כדי לשכנע את המחבל להסגיר את עצמו.
לטענת ארגוני זכויות אדם, "נוהל שכן" היה שם קוד צה"לי לשיטה שבה החיילים למעשה השתמשו באזרחים פלסטינים כ"מגן אנושי".
הארגונים, ובראשם בצלם, עתרו לבג"ץ על מנת למנוע מצה"ל את השימוש בנוהל.
בג"ץ קיבל את העתירה, ובמשך כמעט שנתיים צה"ל השתמש בגרסה מרוככת של נוהל שכן, שנועדה לעקוף את האיסור שהטיל בג"ץ.
ברם, מפקדים בצה"ל החליטו ש"נוהל שכן" המרוכך בעייתי גם הוא ולכן עברו להשתמש יותר בנוהל "סיר לחץ" – נוהל אגרסיבי יותר שבו בדרך כלל נהרס הבית שבו התבצר המבוקש, אך הרבה יותר תקין מבחינה משפטית.
בשנת 2005, כאשר בג"ץ פסל גם את נוהל שכן המרוכך הגביר צה"ל עוד יותר את השימוש ב"נוהל סיר לחץ".
בשנים 2002–2005, ברוב האירועים שבוצע בהם נוהל סיר לחץ, כלי הצמ"ה שבשימוש היו דחפורי D9 המשוריינים בכבדות, וזאת עקב סכנה לכוחות, בעיקר מירי ומטעני חבלה, הן בדרך לזירת האירוע והן בזירה עצמה (מחבל חמוש או מבנה ממולכד).
בעקבות הדעיכה בגל הטרור והפגיעה הקשה במחבלים, בשנים 2005 ו-2006 גדל מספר האירועים שבהם כלי הצמ"ה שבשימוש היו יעים אופנִיים ומחפר כאשר מדובר בבניין רב-קומות.
השימוש ביעים האופניים נעשה בגלל ניידותם, עלות הפעלתם הנמוכה יותר (מאשר כלים זחליים) והעובדה שהם לא גורמים נזק לתשתיות הכבישים שעליהם הם נוסעים (בניגוד לכלים זחליים כמו ה-D9).
דחפור הדי-9 המשוריין נשמר למקרים הקשים יותר.
כמו כן, לעיתים נעשה שימוש משולב במספר כלי צמ"ה, כאשר השילוב הנפוץ הוא דחפור D9 ומחפר ממוגן.
אירועים מפורסמים בהם בוצע הנוהל (בגרסתו החדשה)
להלן רשימה חלקית של מחבלים בכירים שנהרגו או נעצרו על ידי לוחמי הצמ"ה:
3 במרץ 2000: הימ"מ, בעזרת השב"כ, איתר חוליה של חמישה מחבלים פלסטינים שהתבצרו בבית בעיר טייבה ועמדו לצאת לפיגוע מקביל במספר ערים.
מחבל אחד הסגיר את עצמו, ואילו השאר נהרגו בידי לוחמי הימ"מ ובידי הדחפור המשוריין שהרס את הבית.
7 באפריל 2002: בכיר חמאס, קייס עדואן, שתכנן את הפיגוע במלון פארק, נהרג בביתו בטובאס (כפר ליד שכם) אחרי מצוד משותף של השב"כ, הימ"מ וצה"ל.
עדואן התבצר עם עוד מספר מחבלים בבית.
לפחות 2 מהם נהרגו על ידי צלפי הימ"מ.
דחפור די-9 הרס את הבית על יושביו.
9 באפריל 2002: במהלך מבצע חומת מגן, דחפור D9L הרג את מחמוד טואלבה, מפקד הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני במחנה הפליטים ג'נין.
טואלבה טיפס על קיר של בית וניסה להצמיד מטען חבלה על טנק או דחפור.
מפעיל D-9 הבחין בטואלבה והפיל עליו קיר.
22 בספטמבר 2003: דחפור D9N הרג את ראש חמאס בחברון, באסל קוואסמה.
13 באוקטובר 2004: שנה לאחר המאורע, נעצר בכיר החמאס עימאד קוואסמה (אחראי לפיגוע הכפול בבאר שבע) באופן דומה: הוא התבצר בביתו ונכנע רק אחרי שדחפור D9R החל להרוס את הבית.
25 בדצמבר 2004: כוח של יחידת אגוז והנח"ל סגר על טהאר אבו כאמל, יד ימינו של זכרייה זביידי ומחבל בכיר בתא גדודי חללי אל-אקצא בג'נין.
המבוקש סירב להסגיר את עצמו.
החיילים ירו על הבניין ולאחר מכן דחפור הרס את הבית.
גופתו של המחבל נמצאה מתחת להריסות.
10 במרץ 2005: דחפור D9R הרג את מוחמד אבו ח'זנה, מחבל בארגון הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני שהיה מעורב בפיגוע ההתאבדות במועדון הסטייג'.
הדחפור הרס את הבית על ראשו של המחבל, אחרי שחזנה ירה בכלב צבאי של יחידת עוקץ שנשלח להוציאו.
24 בנובמבר 2005: שני דחפורי D9 ובאגר צבאי גרמו לבכיר הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני ומפקד הארגון בג'נין איאד מחמוד חוסיין אבו אל-רוב להסגיר את עצמו, תוך תיווך מצד זכריה זביידי ואחרי מצור ממושך מצד הימ"מ ויחידת דובדבן.
14 במרץ 2006: במסגרת מבצע הבאת ביכורים ללכידת מבוקשים בכירים ורוצחי רחבעם זאבי שעמדו להשתחרר מכלא יריחו הוטל מצור על מתחם הכלא ודחפורי די-9 הרסו את קירותיו החיצוניים ונגחו בקירות המתחם הפנימי.
מחפר צבאי ממוגן קילף את הקירות מחדרם של אחמד סעאדת ובכירי המבוקשים ובכך גרם לכניעת המתבצרים.
23 במאי 2006: במבצע משותף של השב"כ, הימ"מ וחיל ההנדסה הקרבית נעצר בכיר חמאס אבראהים חאמד.
חאמד היה ראש הזרוע הצבאית של חמאס ביהודה ושומרון ואחראי לפיגועי תופת רבים וקטלניים.
הוא נכנע ונעצר ברמאללה בנוהל סיר לחץ אחרי שדחפור החל בהריסת הבית בו הסתתר.
3 בנובמבר 2006: דחפורים של צה"ל מוטטו קיר במסגד בבית חאנון שבו התבצרו כ-60 מחבלים.
חלק מהתקרה קרס ובמקום נמנו לפחות 6 הרוגים פלסטינים.
שאר המחבלים ברחו בחסות מגינים אנושיים.
3 בנובמבר 2006: מחפר ממוגן של צה"ל הרס בית בו התבצר מחבל מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני.
המחבל נהרג מירי הכוחות המכתרים בעת שניסה להימלט (תמונה של המחפר הורס את הבית).
26 ביולי 2008: כוחות ימ"מ, מג"ב וצה"ל כיתרו בית בחברון שבו התבצר מבוקש.
ירו רקטות נ"ט אל עבר הבית ואחרי שנשמעו פיצוצים, דחפור D9 משוריין הרס את הבית.
בהריסות נמצאת גופתו של שיהאב נתשה, בכיר בחמאס שהיה אחראי לפיגוע בדימונה.
8 באוקטובר 2010: כוחות צה"ל וימ"מ בשילוב עם מחפר ממוגן ודחפור D9 משוריין כיתרו בית בחברון שבו התבצרו שני מבוקשים פעילי חמאס (נשאת נעים כרמי ומאמון נתשה) שהיו מעורבים בפיגוע הירי בבית חגי בו נרצחו 4 ישראלים.
אחד המחבלים נהרג בחילופי אש והשני נהרג מקיר שהתמוטט אחרי שהדחפורים החלו להרוס את הבית.
27 בפברואר 2014: מחבל חמוש התבצר במבנה בעת שכוחות ימ"מ ניסו לעוצרו.
הלוחמים ירו רקטה נגד טנקים ויעה אופני ממוגן מדגם CAT 966 הרס את קיר הבית.
שני מחבלים נוספים נעצרו בפעולה.
11 באוגוסט 2014: כוחות מסתערבים של משמר הגבול כיתרו מבוקש פלסטיני בבית בכפר קבלאן, סמוך לשכם והפעילו את נוהל סיר לחץ.
המבוקש פתח בירי אל עבר הכוחות והם בתגובה השיבו אש וירו רקטות M-72 לאו על הבית.
המחבל לא נכנע ולמקום הובא דחפור D9L משוריין שמוטט את הבית על המחבל והרג אותו.
בהריסות הבית נמצאו גופת המחבל ואמצעי לחימה.
23 בספטמבר 2014: בפעילות משותפת של צה"ל, הימ"מ והשב"כ נהרגו רוצחי שלושת הנערים החטופים בחברון.
כוחות הביטחון הפעילו נוהל סיר לחץ וכלי צמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית, מחפר ממוגן ושופל ממוגן, החלו בהריסת הבית, שבהלכה נחשפו המחבלים ונהרגו בחילופי אש עם לוחמי הימ"מ.
במהלך אינתיפאדת הסכינים וטרור היחידים (2015–2021)
31 באוגוסט 2015 – 1 בספטמבר 2015 – ניסיון מעצר בג'נין הסתבך, ובחילופי האש נפצע בינוני לוחם ימ"מ מאש דו-צדדית.
למקום הובאו דחפור D9 משוריין ושופל ממוגן שהרסו את הבית שבו המחבל התבצר.
27 ביולי 2016 – במבצע משותף של הימ"מ, צה"ל והשב"כ נהרג מוחמד פקיה, המחבל שרצח את מיכאל מרק ב-1 ביולי.
ב-17 בינואר 2018, כוח של הימ"מ, בגיבוי יעה אופני ממוגן ומחפר ממוגן של מערך הצמ"ה של חיל ההנדסה הקרבית, פשט על מחנה הפליטים ג'נין וכיתר את חוליית הטרור שביצעה את פיגוע הירי שבו נרצח הרב רזיאל שבח.
מספר מחבלים נוספים נעצרו והבתים בהם התבצרו נהרסו על ידי כלי הצמ"ה הממוגנים.
ב-6 בפברואר 2018 התקבל מידע מודיעיני מהשב"כ על כך שהמחבל שעמד בראש החוליה שרצחה את רזיאל שבח מסתתר בבית בכפר אל-יאמון.
כוח של הימ"מ בגיבוי כלי צמ"ה ממוגנים של חיל ההנדסה הקרבית, ביצע נוהל סיר לחץ, שכלל כריזה, ירי רקטות נגד מבנים אל עבר המבנה, וכשהמחבל סירב להיכנע, החל מחפר ממוגן להרוס את הבית.
המחבל ניסה להימלט כאשר הוא חמוש ברובה M16 ומטעני חבלה, ונורה למוות.
ב-13 במאי 2022, כוח ימ"מ וצה"ל כיתרו בג'נין את ביתו של המחבל מחמוד א-דבעי מהג'יהאד האסלאמי הפלסטיני והפעילו נוהל סיר לחץ שבמהלכו שוגרה רקטת כתף על הבית.
בסיום הפעולה נעצרו 2 מבוקשים (בהם א-דבעי) ו-13 מחבלים נפצעו בחילופי האש.
במהלך יציאת הכוח מג'נין נורה בגבו לוחם הימ"מ רנ"ג נעם רז, הוא פונה לבית החולים ושם נקבע מותו.
ב-24 ביולי 2022, כוח משותף של ימ"מ וסיירת גבעתי פעל למעצר מבוקשים בקסבה של שכם.
ב-9 באוגוסט 2022, כוח של הימ"מ, בשיתוף צה"ל והשב"כ, הרג את אבראהים א-נאבולסי, מחבל פלסטיני שעמד בראש חוליית טרור שביצעה פיגועי ירי רבים בחודשים האחרונים.
נאבולסי נהרג בנוהל סיר לחץ שכלל ירי רקטות כתף מדגם מפצח (MATADOR) אל עבר הבית שבו התבצר בשכם, אחרי שירה על הכוחות.
כמו כן נהרג כלב משטרה של הימ"מ.
ב-26 בינואר 2023 ביצע כוח של הימ"מ נוהל סיר לחץ במחנה הפליטים ג'נין על מבנה שבו שהו 4 מחבלי הג'יהאד האסלאמי הפלסטיני עם 2 מטעני חבלה, בהכנה לפיגוע שהיה אמור לצאת בקרוב.
הלוחמים ירו רקטת מפצח (MATADOR) על המבנה וטיהרו אותו.
בחילופי האש נהרגו 3 מחבלים ונעצר מחבל אחד, ללא נפגעים לימ"מ.
כוחות הנדסה קרבית השמידו את מטעני החבלה שהכינו המחבלים.
בעקבות הפעולה החל עימות במחנה הפליטים ג'נין, שבו נהרגו 7 מחבלים נוספים, ללא אבדות לכוחות הביטחון של ישראל.
ב-7 באוקטובר 2023 בקרב שדרות הופעל הנוהל נגד מחבלים מהחמאס שהתבצרו בתחנת משטרה בשדרות במהלך מלחמת חרבות ברזל.
במהלך הפעולה נהרגו חלק מהמחבלים, וחלקם נתפסו בעודם בחיים.
ב-5 בנובמבר 2023 כוח של ימ"ס ירושלים הפעיל נוהל סיר לחץ על מחבל שהתבצר בבית באבו דיס.
לזירה הובא שופל ממוגן והמחבל יצא וירה עליו בתת-מקלע קרלו.
בתגובה המסתערבים ירו בו למוות.
ב-7 בפברואר 2024 הופעל נוהל סיר לחץ על מחבל שהסתתר בבית בטולכרם.
באירוע חוסלו המחבל המבוקש ועוד שני מחבלים.
במהלך מלחמת חרבות ברזל (2023–היום)
הכוחות ירו מספר רקטות מטאדור על הבית, כטב"ם זיק ירה עליו 2 טילים ולאחר מכן דחפור D9 משוריין ובאגר ממוגן הרסו את הבית.
בפעולה נהרגו 5 מחבלים שהיו פצצה מתקתקת.
במהלך סריקת הבית נפצע אנושות לוחם ימ"מ.
במהלך האירוע נפתחה אש ממבנה סמוך, שם זוהו עוד 4 מחבלים.
ב-16 באוקטובר 2024 הופעל הנוהל שהביא להריגת יחיא סינוואר בירי משולב של טנק, מטאדור (רקטה) ומקלעים.
בלילה שבין 22 ל-23 בינואר 2025, לאחר הפעלת נוהל סיר לחץ, לוחמי יחידת דובדבן והשב"כ ירו על בית בכפר בורקין שבנפת ג'נין והרגו שני מחבלים מתוך החולייה שביצעה את פיגוע הירי באל-פונדוק כשבועיים קודם לכן.
במהלך הפעולה נפצע חייל צה"ל באורח בינוני.
נווארה (בספרדית: Comunidad Foral de Navarra, בבסקית: Nafarroako Foru Erkidegoa) היא אחת מ-17 הקהילות האוטונומיות של ספרד ונמצאת בצפון המדינה.
גובלת בצרפת בצפון, באראגון במזרח, בלה ריוחה בדרום ובארץ הבסקים במערב.
שטחה 10,391 קמ"ר ומספר התושבים בשנת 2005 היה 593,472 נפש, מהם כשליש בעיר הבירה פמפלונה.
נווארה מורכבת ממחוז יחיד בעל אותו שם.
בנווארה 272 ערים ומועצות מקומיות, בהן גם טודלה עירו של בנימין מטודלה.
השפות הרשמיות הן ספרדית ובסקית.
מ-810 ועד 1610 נשלטה נווארה על ידי מלכים, וגבולותיה השתנו.
למרות גודלה הקטן בימי הביניים המאוחרים, נווארה מילאה תפקיד משמעותי בפוליטיקה הבין-לאומית.
לא רק ששליטיה היו מעורבים מקרוב בענייני צרפת, הממלכה גם שלטה על המעבר הראשי לספרד שבהרי הפירנאים והייתה מדינת חיץ בין גסקוני, קסטיליה ואראגון.
בשנת 1512 כבש פרדיננד הקתולי את החלק הספרדי בנווארה, ובשנת 1515 הוא סופח רשמית לכתר הקסטיליאני.
החלק הצרפתי של נווארה, על המדרון הצפוני של הפירנאים המערביים, נותר ממלכה נפרדת עד 1589, ואז שולב בצרפת.
קבוצת הכדורגל אוססונה, המשחקת בלה ליגה ממוקמת בעיר פמפלונה.
נוואנקוו פולווסהולה קאנו , הידוע בשם קאנו, הוא כדורגלן עבר ניגרי ששיחק בעמדת החלוץ השני בנבחרת ניגריה.
קאנו נחשב לאחד מהכדורגלנים האפריקניים המעוטרים בהיסטוריה, ובנוסף לקריירת הכדורגל מכהן גם כשגריר של ארגון יוניצ"ף.
קאנו החל את הקריירה שלו בקבוצת פד וורקס בהיותו בן 15, וכעבור שנה עבר לקבוצת איווניאנוו נאציונלה.
לאחר שהבקיע שערים רבים במסגרת משחקיו בניגריה, והופיע במסגרת גביע העולם בכדורגל עד גיל 17, עבר ב-1993 לאייאקס אמסטרדם ההולנדית ששילמה תמורתו 200 אלף אירו.
החל מ-1994 הפך קאנו לשחקן קבע בקבוצה, וכבש במדיה 25 שערים ב-54 משחקי ליגה.
הוא נכנס כמחליף בגמר ליגת האלופות ב-1995, בו ניצחה הקבוצה את מילאן, והיה שותף לזכייתה בשלוש אליפויות הולנד רצופות.
הוא זכה גם בתואר האישי של כדורגלן השנה באפריקה לשנת 1996.
בקיץ 1996 עבר קאנו לאינטר מילאנו האיטלקית תמורת 4.7 מיליון דולר.
כשהגיע לפתיחת משחקי העונה של הקבוצה, אחרי שהשתתף באולימפיאדת אטלנטה, נתגלה מום חמור בליבו של קאנו.
בנובמבר הוא עבר ניתוח להחלפת שסתום אבי העורקים, ושב לקבוצה רק באפריל 1997. בעקבות חוויה זו הקים קאנו ארגון צדקה המסייע לילדים אפריקאים בעלי מחלות לב.
קאנו לקח חלק בזכייתה של אינטר בגביע אופ"א, אך מיעט לשחק במשך שנתיים וחצי בקבוצה.
בפברואר 1999 עבר קאנו לארסנל, ששילמה תמורתו כ-4.15 מיליון לירות שטרלינג.
את הופעת הבכורה שלו בקבוצה ערך במסגרת גביע ה-FA נגד שפילד יונייטד.
כעשר דקות לפני סיום המשחק כאשר עמדה התוצאה על 1-1, הרחיקה הקבוצה היריבה את הכדור אל מחוץ לתחומי המגרש על מנת לאפשר טיפול בשחקן פצוע.
קאנו, שלא היה מודע למתרחש, המשיך את מהלך ההתקפה לאחר החזרת הכדור למגרש ובסיומו הבקיע מארק אוברמארס שער ניצחון.
עם סיום המשחק הציע מאמן ארסנל ארסן ונגר לקיים משחק חוזר על מנת לתקן את העוול, וגם הוא הסתיים בניצחונה של ארסנל.
לאחר עזיבתו של ניקולא אנלקה לפני עונת , הפך קאנו לאחד משחקניה הבולטים של ארסנל.
במשחק מול צ'לסי הבקיע שלושער ברבע השעה האחרונה, שבזכותו חזרה הקבוצה מפיגור של 2-0 לניצחון 2-3. הוא סיים את העונה עם 16 שערים בכל המסגרות, ונבחר בפעם השנייה לכדורגלן השנה באפריקה ב-1999. עם זאת, בשנים הבאות איבד קאנו לתיירי הנרי את מקומו כשחקן קבע בהרכב הפותח.
קאנו שיחק בסך הכול 197 משחקים במדי ארסנל, אשר כמעט במחציתם עלה כמחליף, וכבש 44 שערים.
הוא היה שותף לזכיית הקבוצה בשתי אליפויות הפרמייר ליג ובשני גביעי ה-FA, אך נטל חלק שולי בשתי עונותיו האחרונות בקבוצה.
ב-2004, עם תום חוזהו בארסנל, עבר קאנו לקבוצת וסט ברומיץ' אלביון שהעפילה זה עתה לפרמייר ליג.
במשך שנתיים בקבוצה הבקיע תשעה שערים בלבד ב-58 משחקים, ולאחר שהקבוצה ירדה בחזרה לליגת המשנה ב-2006, עבר כשחקן חופשי לפורטסמות' וחתם על חוזה לשנה אחת.
קאנו לקח חלק חשוב בפתיחה המוצלחת של פורטסמות' לעונת , כשהקבוצה התמקמה בצמרת הטבלה.
הוא סיים את העונה כמבקיע המוביל של הקבוצה עם 12 שערים בכל המסגרות.
בעונה הבאה סייע לקבוצה לזכות בגביע ה-FA, לאחר שהבקיע את השער המכריע בניצחון על קארדיף סיטי במשחק הגמר.
ב-2010 ירד קאנו עם הקבוצה לליגת המשנה.
בשנת 2012 הודיע על פרישה מכדורגל.
ב-1993 הוביל קאנו את נבחרת הנוער של ניגריה לזכייה בגביע העולם עד גיל 17, כשהבקיע חמישה שערים בטורניר.
הוא היה שותף גם לזכייתה של ניגריה במדליית זהב באולימפיאדת אטלנטה ב-1996. במשחק חצי גמר הטורניר נגד הבקיע צמד שערים, שסייע לנבחרתו להפוך את התוצאה מ-3-2 לזכות היריבה לניצחון 3-4. הופעותיו בטורניר היו גורם עיקרי לזכייתו בתואר הכדורגלן המצטיין באפריקה בסוף אותה שנה.
קאנו החל לשחק בנבחרת הבוגרת של ניגריה מאז 1994, עת ערך את הופעת הבכורה במשחק מול נבחרת שוודיה, ובהמשך הקריירה אף כיהן כקפטן הנבחרת.
הוא הופיע עם הנבחרת בשלושה טורנירים של גביע העולם, ב-1998, 2002 ו-2010. קאנו סייע לנבחרת להעפיל לגמר גביע אפריקה לאומות בשנת 2000, בו הפסידה ניגריה ל בדו-קרב בעיטות עונשין.
בשנת 2011 הודיע על פרישה מהנבחרת.
מדליית זהב: אולימפיאדת אטלנטה 1996
נוהל שכן הוא תרגולת שבה השתמש צה"ל ללוחמה בטרור במסגרת האינתיפאדה השנייה.
במסגרת נוהל זה השתמשו לוחמי צה"ל באזרחים פלסטינים כמגן אנושי מפני התקפה על הלוחמים, וכן לשם ביצוע משימות מסוכנות כגון סריקת בית החשוד כממולכד.
במאי 2002 הוגשה עתירה לבג"ץ נגד נוהל זה, ובעקבותיה הורה צה"ל על איסור מוחלט להשתמש באזרחים, באשר הם, כאמצעי של מגן חי מפני ירי או פיגועים של הצד הפלסטיני, או כבני ערובה.
צה"ל התיר שימוש בנוהל מצומצם יותר, שנקרא נוהל אזהרה מוקדמת, שנועד למצב בו ישנו חשד שמחבל פלסטיני מבוקש וחמוש מתבצר בתוך בית.
במסגרת הנוהל, קרוב משפחה או שכן של המבוקש נדרש על ידי חיילי צה"ל לדפוק על הדלת ולבקש מהמחבל להסגיר את עצמו.
'אזהרה מוקדמת' הוא נוהל מבצעי, המופעל בפעילות למעצר מבוקשים, המאפשר להסתייע בתושב מקומי פלסטיני לצורך מזעור הסכנה לפגיעה באזרחים תמימים ובמבוקשים עצמם (אפשרות למעצרם בלא שפיכות דמים).
ההסתייעות בתושב המקומי מיועדת לתת אזהרה מוקדמת לתושבי הבית על-מנת לאפשר לחפים מפשע לעזוב את המבנה ולמבוקשים להסגיר את עצמם, לפני שיהיה הכרח לנקוט בהפעלת כוח, אשר עלול לסכן חיי אדם.
הנוהל קבע שאין להסתייע במסגרת הפעלתו בנשים, בילדים, בקשישים או בנכים.
הנחת צה"ל הייתה שהמחבל לא יירה בקרוביו.
במאות הפעמים שבוצע הנוהל, נהרג אזרח פלסטיני אחד – נידאל אבו מחייסן, מאש המחבל.
כנגד הנוהל נטען שהוא למעשה שימוש בלתי-חוקי באזרחים פלסטינים בתור מגן אנושי.
לטענת צה"ל נוהל זה הומני וגורם לחיסכון גדול באבדות בנפש ובגוף בצד הישראלי ובצד הפלסטיני כאחד.
בעקבות צעדים אלה התמקד הדיון בבג"ץ בנוהל אזהרה מוקדמת.
בג"ץ עדאלה נ' אלוף פיקוד מרכז
ארגון עדאלה, האגודה לזכויות האזרח וארגונים נוספים עתרו לבג"ץ כנגד הנוהל.
ב-6 באוקטובר 2005 אסר בג"ץ על צה"ל להשתמש בנוהל אזהרה מוקדמת ובכלל להשתמש באזרחים לצורכי פעולות צבאיות.
שלושת השופטים ציינו בפסק דינם את ההתלבטות הקשה שמעלה העתירה.
השופט אהרן ברק כתב: "עיקרון בסיסי העובר כחוט השני בדיני התפיסה הלוחמתית הוא האיסור על שימוש בתושבים מוגנים כחלק מהמאמץ המלחמתי של הצבא התופס.
אין לנצל את האוכלוסייה האזרחית לצרכיו הצבאיים של הצבא התופס...
אין 'לנדב' אותם לשיתוף פעולה עם הצבא".
השופטת דורית ביניש הסכימה לחוות דעתו של ברק והוסיפה שאין דרך כשרה לקבל את הסכמת התושב שמשמש את הכוח הצבאי ואין דרך להבטיח שהפעולה לא שמה את חייו בסכנה.
בנסיבות אלה, לפי חוות דעתה, התכלית של הנוהל – מזעור הפגיעה בחיי תושבים שאינם מעורבים – אינה מתקיימת.
השופט מישאל חשין הדגיש את התלבטותו הרבה והגדיר את הסוגיה כ"קשה ביותר".
הוא הסכים לחוות דעתו של ברק, אך כתב ש"אפשר אף שהחיים ילמדונו אחרת והגלגל יתהפך".
עתירה של שר הביטחון, שאול מופז, לקיים דיון נוסף בפסק הדין נדחתה על ידי השופט אליעזר ריבלין.
יאיר גולן, אז תת-אלוף בצה"ל בעת התרחשות האירועים, כיהן כמפקד אוגדת איו"ש וננזף בשנת 2007 לאחר שהפר את פסיקת בג"ץ האוסרת על שימוש בנוהל מסוים במהלך מעצר מבוקשים.
גולן אישר להפעיל את הנוהל בחמישה מקרים, תוך חריגה מהוראות משפטיות ופקודות צה"ל, ומבלי ליידע את מפקדיו.
הוא נימק את החלטותיו בשיקולים מבצעיים הקשורים למניעת הרס נרחב ופגיעה באזרחים.
הפצ"ר, אביחי מנדלבליט, החליט שלא להעמידו לדין פלילי, אלא להסתפק בהעמדה לדין משמעתי בפני הרמטכ"ל.
קידומו עוכב לתקופה קצרה, לאחר שהעיכוב הוחל רטרואקטיבית.
הפרשה עוררה ביקורת מצד ארגוני זכויות אדם ודיון ציבורי נרחב בסוגיית אחריות פיקודית והציות להוראות משפטיות מחייבות.
בשנת 2010 הורשעו שני חיילי גדוד סיור של חטיבת גבעתי בביצוע נוהל שכן, לאחר שבמהלך מבצע עופרת יצוקה הורו לילד פלסטיני בן 9 לפתוח תיק שהיה חשוד כממולכד.
נגזרו עליהם שלושה חודשי מאסר על תנאי והורדה בדרגה.
הערכה וביקורת על פסק הדין
עמיחי כהן וסטיוארט כהן, שחקרו את פסיקת בג"ץ בנושא זה, כתבו כי פסק הדין של נשיא בית המשפט העליון אהרן ברק בנושא זה מהווה "התערבות דרמטית של בית משפט בפעילות צבאית.
למעשה, לא ידוע על שום מקרה אחר של בית משפט במדינה דמוקרטית הפוסל שיטת פעולה צבאית ספציפית".
ביחס לרטוריקת פסק הדין של השופטת דורית ביניש, שלימים מונתה אף היא לנשיאת בית המשפט העליון, כתבו השניים כי היא "חושפת גם את העמדה העקרונית [של ביניש] ביחס להתערבות הראויה של בית המשפט העליון בעניינים צבאיים: התרבות הארגונית של הצבא אינה מסוגלת...
מנגד, מרדכי קרמניצר וגיא לוריא שיבחו את דעתה המסכימה של דורית ביניש כדוגמה ל"רוח עצמאית בשפיטה", שהיא לדבריהם חיונית במערכת דמוקרטית ו"מאפשרת לשופט לעמוד במשימה של הגנה על שלטון החוק, על ערכי הדמוקרטיה, על זכויות האדם והאזרח, גם כאשר הרשויות האחרות מבקשות להתעלם מהן, וכמוהן רוב הציבור".
פסק הדין, לדבריהם, מבטא גישה ביקורתית, ראייה מפוכחת של המציאות הביטחונית, הכרה בפער בין העמדה הרשמית למציאות ונכונות לפקפק בהנחות העובדתיות של הממסד הביטחוני.
נוודים הם קבוצות של אנשים, נשים וטף אשר אורח חייהם נמשך בנדידה ממקום למקום והם אינם חיים באופן קבוע במקום מסוים.
הנוודים נודדים בהתאם לזמינות של מים, מזון, מרעה, ביטחון וכדומה.
לרוב נעשית הנדידה בשטח מוגדר, או במסלול מחזורי.
אורח חיים של נוודות רווח מאוד בעבר, בעיקר אצל אנשים שחיו במדבר, אך כיום תופעה זו הולכת ומצטמצמת.
נוודות למחצה: כאשר שבטים נודדים עם עדרי הצאן למרחקים קצרים, ובעונות מסוימות, ובשאר ימות השנה הם חוזרים לנקודת יישוב שממנה יצאו ומעבדים את האדמה.
לאורך ההיסטוריה דוגמאות שונות לעמים נודדים אשר בתקופות בצורת ומחסור במזון הפכו לאלימים כחלק מהניסיון להשיג לעצמם מזון, והתקיפו את עמי הקבע, לעיתים לאחר דורות של שיתופי פעולה שלווים יחסית בין עמי הקבע לעמים הנודדים.
נוודים אירים הוא כינוי לקבוצה נוודית בעלת מאפיינים תרבותיים ושפה ייחודית, המתגוררת באירלנד ובבריטניה, ושמקורותיהם עלומים.
הנוודים לא נהגו לכתוב ולכן לא קיימת היסטוריה מתועדת של הקבוצה.
בקרב חוקרים ישנה אי-בהירות בנוגע למקורם של הנוודים האירים.
הסברה הרווחת שמקורם בקבוצות של משוררים-נוודים במאה ה-12 באירלנד.
מאבק עקוב-מדם באמצע מאה ה-17 כנגד האנגלים בהנהגת אוליבר קרומוול הוביל לכך שאוכלוסייה גדולה שמצאה עצמה ללא מגורים, הצטרפה אל הנוודים.
גל נוסף של הצטרפות התרחש באמצע המאה ה-19 לאחר רעב תפוחי האדמה הגדול באירלנד.
סברה נוספת מקשרת בין הנוודים לבין הצוענים.
הנוודים האירים נבדלים מהאוכלוסייה הכללית בשפתם, בתרבותם ובאורח חייהם.
הם דוברים את שפת השלטה, שפה המבוססת על אירית, אך יש בה שינויים שנועדו להקשות כמה שיותר על מי שאינם משתייכים לקהילת הנוודים האירים.
התיעוד הכתוב הראשון של השפה נמצא מסוף המאה ה-19, אך חוקרים מאמינים שמקורותיה יכולים להיות אף במאה ה-13.
הם היו היצורים של גזע "סוס צועני".
הנוודים האירים מקיימים אורח החיים נוודי ואינם מתגוררים ברובם ביישובים קבועים אלא נעים בקרונות נגררים או קרוונים ומתיישבים בשטחים פתוחים לתקופות קצובות.
עקב כך מתעוררות מחלוקות לגבי השימוש שלהם בקרקעות.
טענות נשמעות נגדם כי על אף שמוקצים להם שטחים למטרות מגורים, הם מתיישבים על קרקעות פרטיות או על קרקעות ציבוריות בעלות ייעודים שונים, ומהווים מטרד לאוכלוסייה הקבועה.
מנגד טוענים הנוודים כי מסופקות להם קרקעות מאושרות באופן שאינו מאפשר למלא את צורכי המגורים של כל חברי הקהילה, ולכן הם נאלצים להתיישב על קרקעות באופן לא חוקי.
הנוודים האירים הם קבוצת המיעוט הגדולה ביותר באירלנד, ומהווים בערך כחצי אחוז מכלל אוכלוסייתה, ובערך עשירית אחוז מאוכלוסיית צפון אירלנד.
ד"ר נוואל א-סעדאווי הייתה פסיכיאטרית, סופרת ומרצה פמיניסטית מצרית.
סעדאווי פיתחה מודל פמיניסטי המשלב בתוכו את המסורת האסלאמית והתרבות הערבית, ונחשבת לפורצת דרך במאבק למען מעמד האישה במצרים ובעולם הערבי.
סעדאווי מתאורת כסימון דה בובואר של העולם הערבי והאישה המצרית הרדיקלית ביותר.
משפחת אביה הייתה משפחה ענייה שהתגוררה באזור הכפרי של מצרים, והיא נולדה בכפר קטן ליד קהיר.
אביה השתתף ונפצע בהפגנות במהפכת 1919, הוגלה בתוך מצרים וחזר לכפרו.
היה בוגר אוניברסיטת 'אל-אזהר' ומורה לאסלאם העובד מטעם משרד החינוך המצרי, אך לדבריה הוא הקדים את זמנו - "ראה את האסלאם בראש פתוח", והאמין בחרות האישה ובחשיבות השכלתה.
ודמותו השפיעה על עיצוב דמותה ומילאה תפקיד חשוב בחייה.
בניגוד לאביה, אמה נולדה למשפחה עשירה, וזכתה להשכלה מערבית.
בעת נישואיהם, אמה הייתה בת 15 ואביה בן 30. מגיל צעיר, עודדו אותה שני הוריה ללמוד ולרכוש השכלה.
לדבריה, בילדותה הושפעה בעיקר מסבתה, אם אביה.
אישה חזקה, פלאחית אנאלפביתית שהנהיגה את כפרה נגד האנגלים והמלך פארוק.
כמו כן הושפעה מאמה, נוואל זיינאב אל סאייד, בת למשפחה בורגנית, שהייתה אישה חזקה שעמדה על זכויותיה ומעמדה בבית, והאמינה בהשכלת האישה ובשוויון מגדרי.
שלוש דמויות 'מהפכניות' אלה, מילאו תפקיד חשוב בכך ש"אני מכבדת את עצמי ואת אישיותי".
בגיל שש נלקחה בכח לחצר ועברה את טקס ה'ח'יתאן' - מילת הנשים, דבר שלדבריה פצע את גופה ונשמתה לעד.
בגיל עשר היא כמעט אולצה להתחתן, והחתונה בוטלה רק אחרי התערבות אמה.
כבר בבית הספר היסודי התקוממה נגד מה שנראה בעיניה כעוול וקיפוח מגדרי, בשונה מבנות אחרות ששתקו מפחד, אמרו עליה שהיא 'פרועה'.
בשנות ה-50 הייתה סטודנטית לרפואה, ואביה תמך בלימודיה אף על פי שהתקיימו בסביבה מעורבת של נשים וגברים.
(לעומת דודה, אחי אביה, שלימד ב'אל אזהר', וסירב לאפשר לבתו ללמוד במעורב).
היא סיימה בהצלחה את לימודיה באוניברסיטת קהיר עם תואר בפסיכיאטריה.
בהמשך מונתה למנהלת שירותי בריאות הציבור, שם פגשה את בעלה לעתיד - שריף חתאתה, פעיל מפלגת שמאל, שעבד במשרד סמוך.
בשנת 1972 כתבה את ספרה "נשים ומין" (ראה למטה), בעקבות דבריה היא סולקה ממשרתה בידי פוליטיקאים.
בשנת 1981, לאחר שהוציאה כתב עת פמיניסטי, והואשמה בהטחת ביקורת חריפה בממשל, הורה הנשיא אנואר סאדאת, על מאסרה (חודש לפני ההתנקשות בחייו), באשמת בגידה במולדת, כפירה וקומוניזם.
יחד עימה נעצרו עוד 1,500 אינטלקטואלים.
בכלא הכירה נשים שהועמדו לדין על הריגת בעליהן והמתינו לביצוע גזר דינן, וכתבה את ספרה "זיכרונותי מכלא הנשים" (ראה למטה).
לאחר שלושה חודשי מאסר, בנובמבר 1981, היא שוחררה.
כשיצאה מהכלא, ניהלה שיחה זועמת עם הנשיא הטרי, חוסני מובארכ, בביתו, לאחר שהתבקשה 'לא לחפור בקברים' (- בעבר), וסירבה.
היא הגישה נגד המשטר תביעת פיצויים גדולה על שנאסרה ללא פשע, זכתה בתביעה, ועורך דינה ביקש פיצוי של כשלושה מיליון גניה.
על אף שזכתה במשפט, היא מעולם לא קיבלה את כספי הפיצוי שנפסקו לזכותה.
לאחר שזכתה, הוגשו נגדה במשך השנים תביעות רבות מצד אנשי דת והממסד הדתי.
לדבריה, בהשפעת המשטר שהמשיך את התעמרותו בה, פגע בשמה הטוב, הוציא את דיבתה רעה, והעלים אותה מהזירה הציבורית, המחשבתית והספרותית, ולא נתן לה שום מקום בפובליציסטיקה המצרית עשרות שנים, מחשש שקולה יגיע לקהל הרחב.
בשנת 1993 יצאה לגלות מרצון לאחר פרסומים לפיהם קיצוניים אסלאמיים מאיימים לרצוח אותה.
היא חיה מספר שנים בארצות הברית ובאירופה.
היא שימשה כמרצה באוניברסיטאות שונות בעולם.
אוניברסיטת קהיר סירבה שתלמד על הקשר בין מרד ויצירה.
בשנת 1996 חזרה למצרים, ובשנת 2004 הצהירה שלא תעזוב יותר את ארצה.
אני חלק מהעם המצרי ואני חייבת לחיות במצרים".
מאז שובה למצרים היו צעירים שבאו לביתה, רצו בשינוי, והפיצו את דבריה באינטרנט.
במהפכה במצרים בשנת 2011 השתתפו רבים שהושפעו מדבריה בשנים עברו.
היא הייתה פעילה ותומכת נלהבת במהפכה וראתה בה חלום אישי שהתגשם.
בריאיון לתוכנית הטלוויזיה "דמוקרטיה עכשיו!" (Democracy Now) בארצות הברית, סיפרה בהתרגשות: "מאות נשים וילדות צעדו בגאווה בהרגשת חירות, כבוד, ושוויון בין כולם...
כשהלכתי בכיכר, אנשים באו אלי, גברים ונשים, חיבקו אותי ואמרו: 'ד"ר נוואל, אנחנו הדור החדש שקרא את ספרייך והתמלאנו השראה מהיצירתיות, מהמרד ויצר המהפכה שלך'".
נוואל א-סעדאווי קידשה מלחמה על זכות האישה לשוויון, השכלה וחרות, בפרט בעולם הערבי.
ונאבקה נגד המשפחה הפטריארכלית שמקדשת את "הכבוד" אך לא מהססת לפגוע בבנותיה.
לדבריה, היא אינה קוראת לנשים להתמרד או לדרוש חירות מוחלטת וחוסר כפיפות לקוראן ולדת, אלא להשמיע את קולן ולדרוש חיים של כבוד וערך תוך כפיפות לדת ללא תכתיבים שמרניים וקיצוניים.
פעילותה ומאבקיה הביאו אותה לעימות ארוך שנים עם השלטונות במדינתה, ועם הממסד הדתי האסלאמי.
אנשי הדת האשימו אותה בכפירה ובביזוי הדת, ניצלו את דבריה על צרכים גופניים של נשים, כדי לטעון שהיא דורשת חופש מיני, וכדומה.
מנגד, היא נלחמה נגד שחיתות השלטון, שלדבריה אף שיתף פעולה עם הקיצונים האסלאמיים או עודד אותם במאבקים נגדה.