tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1888 פתח עם אוגוסט אסקופייה מסעדה בבאדן-באדן, והשניים הוזמנו ללונדון בידי ריצ'רד ד'וילי קארט, כדי להתמנות למנהל ולשף הראשונים של מלון סבוי, משרות בהן החזיקו מ-1889 עד 1897.
ריץ הרכיב את מה שהוא מתאר כ"צבא קטן של אנשי מלון לצורך כיבושה של לונדון".
מלון סבוי נחל הצלחה בן לילה, משך לקוחות עתירי ממון ומפורסמים, כשהבולט בהם היה הנסיך מוויילס.
ב-1898 פתח את מלון ריץ הידוע, בכיכר ונדום שבפריז, צרפת.
הוא המשיך ופתח את מלון ריץ בלונדון, בריטניה ב-1906, שנהפך למקום המפגש הפופולרי ביותר באותה עת של האליטה הלונדונית.
מלון ריץ במדריד שבספרד, נפתח ב-1910, בעידודו של אלפונסו השלושה עשר, מלך ספרד, שהשתוקק לבנות מלון יוקרה שיתחרה עם הריץ שבפריז.
ריץ נהנה משותפות ארוכה עם אסקופייה, השף הצרפתי הידוע ואבי הבישול הצרפתי המודרני.
ריץ סבל מהתמוטטות עצבים בשנת 1902, ולא היה מסוגל לעבוד ב-15 השנים האחרונות לחייו, והמלונות שנוסדו אחרי ההתמוטטות נוהלו בידי אחרים.
ריץ הלך לעולמו בקיסנאכט, ליד לוצרן שבשווייץ, ונקבר בבית הקברות פר לשז בפריז, ליד בנו, רנה, שנפטר חודשים ספורים לפניו כתוצאה מתאונת דרכים.
בשנת 1961, לאחר פטירת אשתו, מארי לואיז, ועל פי בקשתה, הועברו האב והבן לקבורה יחד עמה בכפר הולדתו נידרוואלד.
שארל ריץ, בנו, ירש את עסקיו.
סזר מילשטיין (בספרדית: César Milstein; 8 באוקטובר 1927, באיה בלנקה, ארגנטינה – 24 במרץ 2002, קיימברידג', אנגליה) היה ביוכימאי ארגנטינאי-בריטי ממוצא יהודי, שעסק במחקר של נוגדנים.
הוא זכה בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה לשנת 1984 יחד עם נילס ק.
ג'רן וז'ורז' קלר על פיתוח טכניקת היברידומה ליצור נוגדנים חד-שבטיים.
מילשטיין נולד בבאיה בלנקה שבארגנטינה, שני מבין שלושה אחים.
אביו לזרו מילשטיין, היה יהודי שהיגר מאוקראינה בשנת 1913. אמו, מקסימה ופניארסקי, הייתה מורה.
בגיל 13 הושפע מאוד מהספר "ציידי החיידקים" מאת פאול דה קריף, שכלל ביוגרפיות של ביולוגים כלואי פסטר ורוברט קוך.
בגיל 25 קיבל תואר ראשון בכימיה מאוניברסיטת בואנוס איירס, ובשנת 1956 קיבל תואר דוקטור מאוניברסיטה זו, ומדליה מהחברה הביוכימית של ארגנטינה על מחקריו בקינטיקה אנזימטית של האנזים אלדהיד דהידרוגנז.
עבד כחוקר בקיימברידג' וקיבל גם אזרחות בריטית.
ב-1958 הצטרף למחלקה לביוכימיה באוניברסיטת קיימברידג', למחקר לתואר דוקטור על האנזים פוספוגלוקומוטאז, בהנחייתו של .
בתקופה זו שיתף פעולה עם פרדריק סנגר והצטרף לקבוצתו לאחר תקופה קצרה של מינוי מטעם מועצת המחקר הרפואי.
בשנת 1961 חזר לארגנטינה, אך כעבור שנה חזר לאנגליה, בעקבות ההפיכה הצבאית בארגנטינה בשנת 1962. הוא הצטרף לסגל מעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית בקיימברידג' ושימש סגן מנהל המעבדה בשנים 1988-1995.
עיקר קריירת המחקר של מילשטיין הוקדש לחקר המבנה של נוגדנים והמנגנון שיוצר את המגוון שלהם.
במסגרת זו עבד בשנת 1975 עם ז'ורז' קלר, פוסט-דוקטורנט במעבדתו, על פיתוח טכניקת ליצירת נוגדנים חד-שבטיים, מחקר שבשנת 1984 זיכה את השניים, יחד עם נילס ק.
ג'רן בפרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
תגלית זו הובילה להרחבה ניכרת של הניצול של נוגדנים במדע וברפואה.
בשנת 1953 נישא לסיליה פרילטנסקי.
הוא נפטר בקיימברידג' ב-24 במרץ 2002, כתוצאה ממחלת לב ממנה סבל שנים רבות.
בשנת 1975 נבחר לעמית של החברה המלכותית.
בשנת 1980 הוענק לו פרס לואיזה גרוס הורביץ מטעם אוניברסיטת קולומביה.
באותה שנה קיבל גם את פרס וולף ברפואה, יחד עם ליאו זקס וג'יימס לירמון גוואנס, "על תרומתם למידע הקיים על הפעולה התקינה והפגומה של תאי הגוף באמצעות מחקריהם על התפקיד החיסוני של תאי הלימפה, פיתוח של נוגדנים סגוליים והארת המנגנונים השולטים על הבקרה ועל ההשתנות של תאים נורמליים וסרטניים".
בשנת 1984 הוענק לו פרס נובל לפיזיולוגיה או לרפואה.
בשנת 1987 הוענק לו תואר דוקטור לשם כבוד מטעם בבאיה בלנקה.
בשנת 1989 הוענקה לו מדליית קופלי.
בשנת 1993 הוענק לו אות קונקס מטעם קרן קונקס, מאותות ההוקרה החשובים ביותר בארגנטינה.
בשנת 1995 נבחר לחבר במסדר עמיתי הכבוד.
בשנת 2005 הוציא הדואר הארגנטינאי בול דואר לכבודו.
סֶחְ'מֶת (או: סקמט, סקמת) היא אלת מלחמה מצרית בפנתיאון האלים, אלת העיר ממפיס.
על פי המיתולוגיה המצרית הייתה הודפת מחלות, וכוהניה עזרו בטיפול בחולים.
היא בתו של האל רע, אשתו של פתח ואמו של נפרתם, יחד עם בעלה ובנה הם כונו "השלישייה של מף".
היא תוארה כמגינה של פרעה מפני אויביו.
תיאורה היה כלביאה או אישה בעלת ראש אריה, חסרת שליטה עצמית.
ב"ספר המתים" סופר כי רע לבש דמות אדם, ושלט במצרים כפרעה.
רע כינס מועצת אלים לדון בבעיה, ובעצת אל המים נון שלח את סח'מת בדמותה כלביאה להרוג בבני-האדם.
אך מרגע שהחלה סח'מת להרוג, לא הייתה מסוגלת לשלוט בעצמה, והרגה אנשים כה רבים שדמם הציף את הארץ.
סח'מת שתתה מן הדם וטירוף ההרג שלה אף גבר, עד שאיימה להשמיד את האנושות, ואפילו רע עצמו לא היה מסוגל עוד לעוצרה, למרות שהתחרט על מעשהו.
רע שלח שליחים לעירו און (הליופוליס), שהורו לנשיה להתסיס בירה ולערבב אותה עם אוכרה אדומה מן הנילוס.
סח'מת סברה שהבירה האדומה היא דם, שתתה אותה והשתכרה עד שלא יכלה עוד להרוג.
כאשר שבה סח'מת לרע הוא הפך אותה לאלה העדינה ושואפת השלום חתחור.
סיפור זה מוגדר על ידי חוקרי מיתולוגיה השוואתית כמיתוס מבול.
סזאר בן-עטר היה עורך דין, הוגה דעות ליברלי וסופר יהודי-תוניסאי.
בן-עטר נולד בתוניסיה בשנת 1868. היה עורך דין במקצועו וחבר לשכת עורכי הדין בתוניס הבירה.
בשנת 1904 ייצג בבית משפט את הפוליטיקאי התוניסאי עבד אל-עזיז א-ת'עאבי , לימים ממנהיגי התנועה הלאומית התוניסאית וממייסדי המפלגה הלאומית דוסתור, אשר הואשם בהפרת הסדר הציבורי עקב הבעת זלזול פומבי בקוראן ובהעלבת עבד אל-קאדר אל-ג'ילאני (מייסד הקאדריה מהמאה ה-12).
בבית המשפט טען בן-עטר כי אי אפשר להעמיד לדין אדם על דעות שהביע במרחב הפרטי.
למרות התמיכה של העיתונות הצרפתית באלת'עאבי, גזר עליו בית המשפט התוניסאי עונש מאסר של חודשיים, כנראה כדי לרצות את אנשי מעמד העולמא.
בשנת 1905, כשנה לאחר שחרור אלת'עאבי מבית הכלא, חיברו בן-עטר ואלת'עאבי חיבור משותף בצרפתית בשם "הרוח הליברלית של הקוראן" (L'Esprit libéral du Coran).
בחיבור טענו השניים כי בימי הביניים היה נהוג לפרש את הקוראן בצורה רציונלית וליברלית, ולכן זכה האסלאם לפריחה התרבותית והרוחנית הידועה כתור הזהב של האסלאם.
בהמשך זנחו המוסלמים את הפרשנות הרציונלית לקוראן ולכן התדרדרו רוחנית ותרבותית.
הספר קרא למוסלמים לחזור לפרשנות ליברלית של האסלאם, וקרא לרפורמות מעשיות כגון מתן חינוך לנשים וביטול החיג'אב (כיסוי הראש המוסלמי).
למרות שאלת'עאבי היה ידוע בעמדותיו הלאומיות-תוניסאיות ועוינות לצרפת, ששלטה באותה עת בתוניסיה כמדינת חסות, הספר מציג עמדה פרו-צרפתית ואף מצדיק את רעיון המשימה המתרבתת.
הספר היה ציון דרך בתולדות ההגות הליברלית בתוניסיה.
בן-עטר עסק גם בכתיבת ספרות יפה ובשנת 1922 הוציא לאור בפריז את ספרו "הכפר בזרקור" (Le Bled en lumière), קובץ סיפורים קצרים מהפולקלור היהודי-תוניסאי, ובכך היה מראשוני הסופרים היהודים-תוניסאים בצרפתית שכתבו על הפולקלור של קהילתם.
בשנת 1927 חיבר נובלה בשם "בית הקולנוע בגיהנום" (Le Cinéma aux enfers) שעלילתה בעלת נימה פרו-צרפתית ומאזכרת דמויות ידועות מהפוליטיקה וההיסטוריה של תוניסיה.
בשנת 1926 חיבר מחקר על "המושבות היהודיות בתוניסיה" (Les colonies israélites de Tunisie) הסוקר את הקהילות היהודיות בתוניסיה, שפורסם כחלק מספרו של רוז'ה דסור על ההיסטוריה של תוניס.
קיבל מצרפת בשנת 1900 את תואר הכבוד "קצין האקדמיה הצרפתית".
Leroux, 1905. (הספר באתר ארכיון האינטרנט)
סחודניצה (באוקראינית: Схі́дниця - סחידניציה; בפולנית: Schodnica; ביידיש: סכעדניצע) היא עיירה במחוז לבוב שבמערב אוקראינה, בשיפולי הרי הקרפטים, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית.
סחודניצה נזכרת מהמאה ה-15, ולקראת סוף המאה ה-19 הוענקו לה זכויות עירוניות, לאחר שנתגלו בסביבתה מאגרי נפט.
מתקופה זו ובמהלך המאה ה-20 התבססה כלכלת היישוב על הפקת ועיבוד הנפט.
יהודים ישבו בעיירה מהמחצית השנייה של המאה ה-19, והיו כפופים לקהילת דרוהוביץ.
בתקופה זו תרמו היהודים חלק מרכזי בפיתוחו התעשייתי של היישוב.
בשנים 1897 ו-1898 ערכו פולנים מקומיים פרעות ביהודי העיירה.
בתחילת מלחמת העולם הראשונה עברו דרך העיירה אלפי יהודים מהסביבה, שנמלטו מאימת הצבא הרוסי לכיוון הונגריה, והקהילה המקומית התגייסה לעזרתם.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה 689 יהודים, למעלה מרבע מתושביה, והתקיימה בה פעילות ציונית, שכללה תנועות נוער וקיבוץ הכשרה.
בשנת 1936 הכו פולנים מקומיים יהודים מהעיירה בזמן הימים הנוראים.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה, נערכו האוקראינים המקומיים לבצע פוגרום ביהודי העיירה, אך הדבר נמנע בשל כניסת הסובייטים לאזור בסוף ספטמבר 1939. בתקופה הסובייטית הולאמו מפעלי התעשייה בעיירה.
לאחר פרוץ מבצע ברברוסה וכיבוש האזור בידי הגרמנים, ב-1 ביולי 1941, ערכו האוקראינים והפולנים המקומיים, בסיוע הגרמנים, פוגרום ביהודי העיירה, בו נרצחו באכזריות כ-200 איש.
בסתיו 1941 עוד נמצאו בעיירה 280 יהודים, חלקם פליטים מדרוהוביץ ומבוריסלב, אך רבים מהם מתו ברעב, ממחלות ומרציחות.
באוגוסט 1942 שולחו כ-60 יהודים מהעיירה לבוריסלב, וממנה הועברו למחנה ההשמדה בלז'ץ.
ב-22 באוקטובר 1942 גורשו אחרוני יהודי העיירה למחנות עבודה בסביבתה, וסחודניצה הוכרזה רשמית כ"נקייה מיהודים".
סזאר צ'אבס (בספרדית: Cesar Chavez; נולד בשם César Estrada Chávez; 31 במרץ 1927 – 23 באפריל 1993) היה פעיל למען איגוד פועלים ולמען זכויות האזרח בארצות הברית, אשר יחד עם דולורס הוארטה, ייסד ב-1962 את אגודת פועלי החקלאות הלאומית (אשר הפכה מאוחר יותר לאיגוד United Farm Workers (UFW)).
צ'אבס, בן למשפחה אשר איבדה את חוותה בשפל הגדול, גדל כפועל נודד.
עבודתו למען פועלים, ובמיוחד המאבק רב-השנים למען זכויות הפועלים החקלאיים המקסיקנים בדליינו שבקליפורניה, הפכו את צ'אבס לפעיל הידוע ביותר עבור זכויות צ'יקנו, והצלחתו בהובלת שביתת הענבים בדליינו אף קידמה גישה חיובית בקרב הציבור כלפי איגודי עובדים, וכן את המחויבות של האיגודים עצמם לזכויות פועלים לטינו-אמריקאים.
אחר מותו הוא הפך לסמל היסטורי מז'ורי עבור הקהילה הלטינית, ומאז נקראו על שמו בתי ספר, רחובות, פארקים ומוסדות אחרים, והוקמו לכבודו פסלים ומתקנים רשמיים ובלתי רשמיים ברחבי ארצות הברית.
צ'אבס נהייה לאייקון של איגוד עובדים ופוליטיקת שמאל, המסמל תמיכה בעובדים והעצמה היספנית, המבוססות על התארגנות עממית-שורשית.
הוא גם הפך לפופולרי את הסלוגן "Sí, se puede" (בספרדית: "כן, אנו יכולים"), אשר נטבע בידי שותפתו דולורס הוארטה, ואומץ ב-2008 בגרסה באנגלית (!Yes, We Can) כסיסמת הבחירות של ברק אובמה.
הוא גם הפך ל"קדוש עממי" בפנתאון המקסיקני-אמריקאי.
יום הולדתו, 31 במרץ, הוכרז כיום הנצחה פדרלי ומדינתי (יום סזאר צ'אבס).
הוא זכה בכיבודים ושבחים רבים, הן במהלך חייו, והן אחר מותו, כולל את מדליית החירות הנשיאותית ב-1994.
צ'אבס נולד ב-31 במרץ 1927, ביומה שבאריזונה, למשפחה מקסיקנית-אמריקאית, אחד מתוך שישה ילדים.
הוריו היו חואנה אסטרדה וליברדו צ'אבס.
למשפחתו הייתה חנות מכולת וחווה, אך כל נכסיה אבדו במהלך השפל הגדול.
כשהבית המשפחתי נגזל במרמה, יצאה המשפחה לדרכים כדי להתקיים כפועלים חקלאיים נודדים.
המשפחה הגיעה לקליפורניה, לאזור דליינו, שם בני המשפחה קטפו אפונה וחסה בחורף, דובדבנים ושעועית באביב, תירס וענבים בקיץ, וכותנה בסתיו.
חיי הפועלים החקלאיים היו חיי עוני ומצוקה—שכרם היה זעום, ולא סופקו להם מגורים, אוכל, שירותים, מים זורמים, חשמל, או תנאי מחיה אחרים.
תנאי הנדידה של פועלים עונתיים לא הקלו על רכישת השכלה, וב-1942, צ'אבס פרש מלימודיו, כאשר סיים פחות משבע שנות לימודים.
הוא התחיל לעבוד בשדות במשרה מלאה.
ב-1946 הוא התגייס לשורות הצי האמריקאי, בו שירת למשך שנתיים.
צ'אבס קיווה לרכוש מיומנויות במהלך שירותו שיעזרו לו בחיים האזרחיים.
אך לא התממש הדבר, ומאוחר יותר, צ'אבס תיאר את ניסיונו בצבא כ"השנתיים הנוראיות בחיי".
צ'אבס המשיך לעבוד בשדות עד 1952, אז התחיל לעבוד כמארגן קהילתי עבור ארגון שירות לקהילה (CSO), קבוצת פעולה למען זכויות אזרח ללטינו-אמריקאים.
צ'אבס עודד מקסיקנים-אמריקאים להירשם ולהצביע, והוא נסע בכל רחבי קליפורניה, ונאם בתמיכה לזכויות העובדים.
ב-1958 הוא היה לראש הארגון.
ב-1962, עזב צ'אבס את CSO והקים יחד עם דולורס הוארטה את NFWA, אגודת הפועלים החקלאיים הלאומית, אשר ייצגה פועלים חקלאיים מקסיקנים בקליפורניה.
ארגון זה התמזג במהלך שביתת הענבים עם האיגוד של הפועלים הפיליפינים, והפך ל-UFW.
כאשר הפועלים החקלאיים הפיליפינים יזמו את שביתת הענבים בדליינו, ב-8 בספטמבר 1965, צ'אבס תמך בהם בנלהבות.
לאחר הצבעה, הצטרפו הפועלים המקסיקנים לשורות המאבק.
צ'אבס הוביל צעדת מחאה של 300 מייל (כמעט 500 ק"מ) מדליינו לסקרמנטו, בירת קליפורניה, כדי לקדם את המטרה ולצבור תמיכה בשביתה.
הוא גם הוביל את החרם נגד מגדלי הענבים—קודם בקרב איגודי עובדים בתחומים נושקים, כגון עובדי הנמל אשר סירבו להעמיס תוצרים בלתי-מאוגדים, ומאוחר יותר בחרם צרכנים אשר פשט בכל רחבי ארצות הברית.
השביתה נמשכה חמש שנים, ומשכה תשומת לב רבה.
במרץ 1966 תת-הוועדה לענייני פועלים עונתיים של ועדת העבודה ורווחת הציבור של הסנאט ערכה שימוע בנושא השביתה, במהלכה הסנטור רוברט קנדי הביע תמיכה בפועלים השובתים.
ב-1968, פתח צ'אבס בשביתת רעב שארכה 25 יום, כחלק ממחויבותו למאבק בלתי-אלים.
הוא שבר את צומו תחת לחץ מחבריו ומרופאים אשר אמרו שחייו בסכנה מיידית.
השביתה הסתיימה ב-1970, לאחר שנחתמו לראשונה הסכמים קיבוציים עם הפועלים אשר הבטיחו להם שכר מוגדל, תנאים משופרים, וזכות להתאגדות.
הניצחון הפך את UFW לאיגוד הגדול ביותר בקרב הפועלים החקלאיים בקליפורניה.
פעילויות אלה הובילו להקמת תנועות דומות בדרום טקסס בשנת 1966, שם UFW תמך בקוטפי הפירות במחוז סטאר, והוביל מצעד לאוסטין, בירת טקסס, למען זכויות הפועלים.
במערב התיכון, התנועה של צ'אבס היוותה השראה להקמת שני איגודי עובדים עצמאיים: Obreros Unidos בוויסקונסין ב-1966, וועדת התארגנות הפועלים החקלאיים (FLOC) באוהיו ב-1967. פעילי UFW לשעבר גם הקימו את איגוד פועלי החקלאות של טקסס בשנת 1975.
בשנות ה-70 המוקדמות, UFW ארגן שביתות וחרמות—כולל את שביתת קערת הסלט, השביתה החקלאית הגדולה ביותר בהיסטוריה של ארצות הברית—כדי למחות נגד השכר הנמוך ובעד תנאים משופרים עבור הפועלים בחוות תאגידיות של מגדלי חסה וענבים.
צ'אבס הנהיג את מאבקיו באופן המתואם לאמונה הקתולית שלו ושל מרבית הפועלים אותם ייצג.
הדבר ניכר בפתיחת השביתה בדליינו מתוך הכנסייה המקסיקנית הקתולית המקומית, מיסגור הצעדה לסקרמנטו כעלייה לרגל, ארגון מפגשי תפילה ציבוריים ועוד.
הוא היה מדי פעם פותח בצומות, אותם ראה כ"טרנספורמציה רוחנית אישית".
בנוסף לשביתת הרעב של 1968, הוא פתח בצום ב-1970 כאקט של "הודיה ותקווה" בהכנה לאירועי מחאה ואי-ציות אזרחי של פועלים חקלאיים.
גם ב-1972 הוא צם בתגובה לחקיקה באריזונה שאסרה שביתות וחרמות של פועלים חקלאיים במהלך עונות קציר.
צומות אלו הושפעו על ידי מסורת הכפרה הקתולית, וכן על ידי צומותיו של מוהנדס גנדי, וכוונו לשים דגש על אמצעי אי-אלימות בתנועות התנגדות.
בתקופת מנהיגותו של צ'אבס, UFW היה מחויב להגבלת ייבוא פועלים חקלאיים.
צ'אבס ודולורס הוארטה נאבקו למען ביטול תוכנית ברסרו, שהייתה קיימת מ-1942 עד 1964, ובמסגרתה הממשלה הפדרלית אפשרה לתאגידים לייבא כוח עבודה חקלאי ללא תשלום שכר מינימום או הבטחת זכויות בסיס.
התנגדותם נבעה מתוך האמונה כי התוכנית מערערת על מעמד העובדים האמריקאים, אשר לא יכלו להתנגד להפרת זכויותיהם לנוכח אספקה מתמשכת של כוח עבודה זול יותר, אשר שמה את משרותיהם בסיכון, ומאפשרת מאידך ניצול בלתי מוסרי של העובדים הזרים.
המאמצים שלהם תרמו לסיום תוכנית ברסרו ב-1964.
UFW ניהלו קמפיינים למניעת שבירת שביתות, אשר לעיתים גם תויגו כאנטי-מהגרים.
בצעדה במחוזות קוצ'לה ואימפריאל, ליוו את UFW מנהיג תנועת זכויות האזרח האפרו-אמריקאית ראלף אברנתי, וכן הפוליטיקאי וולטר מונדייל.
המטרה הייתה למנוע ממהגרי עבודה בלתי חוקיים לעבוד אצל המגדלים שעובדיהם בשביתה.
בשנים הראשונות, צ'אבס ו-UFW אף דיווחו לרשויות על מהגרי עבודה בלתי חוקיים אשר הפרו שביתות, ולעיתים אף בשל סירוב להתאגד.
ב-1973, UFW הקים "קו הגנה" לאורך הגבול עם מקסיקו כדי למנוע כניסת מהגרי עבודה, כדי שאלו לא יחתרו תחת מאמצי האיגוד.
במקרה אחד, בו צ'אבס לא היה מעורב, חברי UFW תחת פיקודו של בן דודו של צ'אבס, מנואל, תקפו את שוברי השביתה לאחר שניסיונות בלתי אלימים לא הצליחו לשכנעם לא לחצות את הגבול.
אך צ'אבס, הוארטה ו-UFW התעקשו שפעילותם אינה נגד המקסיקנים, אלא רק נגד שבירת השביתות.
בנוסף לביטול תוכנית ברסרו, אשר קיבע בחוק את יכולתם של מגדלים לנצל עובדים, ב-1973, UFW היה אחד האיגודים הראשונים להתנגד להצעת חוק לאיסור העסקת מהגרים בלתי חוקיים.
מאוחר יותר, במהלך שנות ה-1980, מאמציהם של צ'אבס והוארטה היו מרכזיים בכינון "חוק אמנסטי" של 1986, דרכו כמיליון מהגרים בלתי חוקיים זכו לסטטוס חוקי.
במשך שנים רבות UFW הוביל משא ומתן מול התעשייה החקלאית, ואיגד לתוך המאבק יותר מ-500 ארגונים בתמיכה לזכויות העובדים.
כתוצאה, אושרה ב-2006 בוועדת הסנאט תוכנית להגנת זכויות עובדים חקלאיים.
צ'אבס העדיף התארגנות עממית על פעולה חקיקתית, אבל ב-1974, על רקע ניצחונו של תומך האיגודים ג'רי בראון בבחירות למושל קליפורניה, כמו גם הקרב משפטי יקר נגד איגוד הטימסטרס על ייצוג העובדים החקלאיים בקליפורניה, צ'אבס החליט לנסות לעבוד בערוצים משפטיים.
כשנכנס לתפקיד, חל צינון בתמיכה של בראון באיגודים.
UFW ארגן צעדה של 180 ק"מ מסן פרנסיסקו ועד היקב של תאגיד גאלו במודסטו.
כמה מאות מפגינים יצאו מסן פרנסיסקו ב-22 בפברואר 1975, אך עד שהם הגיעו למודסטו ב-1 במרץ צמח מספרם ליותר מ-15,000 נפשות אשר הצטרפו לצעדה בדרך.
הצלחת הצעדה זכתה לסיקור משמעותי בתקשורת הלאומית, וסייעה לשכנע את בראון ואחרים שלאיגודים, ול-UFW בפרט, עדיין הייתה תמיכה עממית משמעותית.
ב-4 ביוני 1975 חתם המושל בראון על חוק יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRA), אשר אישר משא ומתן קיבוצי עבור עובדים חקלאיים, ואף יסד את מנהל יחסי העבודה החקלאית של קליפורניה (ALRB) כדי לפקח על התהליך.
שנגמר התקציב של ALRB באמצע 1976, ובית המחוקקים של קליפורניה סירב להגדיל את התקציב, נסגרה התוכנית למשך השנה.
בתגובה, צ'אבס אסף חתימות על מנת להציע בקלפי הצעת חוק (Proposition 14) אשר תבטיח את זכותם של מארגני האיגוד לבקר פועלים חקלאיים ולגייסם, גם אם זה אומר הסגת גבול בשטח פרטי הנשלט על ידי בעלי החווה.
הצעת החוק הגיעה לכדי הצבעה בנובמבר 1976, אך הובסה.
כישלון הצעת החוק שלו גרמה לצ'אבס להאמין שאיגוד UFW סובל מבעיות של חוסר נאמנות, חוסר מוטיבציה וחוסר תקשורת.
הוא הרגיש שהארגון צריך להפוך ל"תנועה".
הוא שאב השראה מקהילת סיננון שבקליפורניה, בה ביקר בעבר, אשר החלה כמרכז גמילה מסמים והפכה למרכז דתי-רוחני ניו אייג'.
בסיננון היה מנהג שכונה "המשחק", בו כל חבר עמד בתורו בפני ביקורת קשה ומתובלת בקללות מצד שאר הקהילה.
צ'אבס יזם את "המשחק" ב-UFW, ודרש ממתנדבים ועובדים, כולל בכירים בארגון, לספוג התעללות מילולית מעמיתיהם.
הוא גם פיטר חברי ארגון רבים, אותם האשים בחוסר נאמנות; במקרים אחדים הוא האשים מתנדבים שהם מרגלים עבור המפלגה הרפובליקנית או הקומוניסטים.
ב-1977, צ'אבס ניסה להושיט יד לפועלים הפיליפינו-אמריקאים, באופן שגרם לתוצאה הפוכה.
כשהוא שומע לעצתו של אחד המנהיגים לשעבר של UFW, אנדי אימוטן, צ'אבס נפגש עם נשיא הפיליפינים דאז, פרדיננד מרקוס, במנילה, והביע תמיכה במשטרו.
אך משטר זה נתפש על ידי פעילי זכויות אדם ומנהיגים דתיים כדיקטטורה אכזרית, ונפתח קרע מר בין הקבוצות החברות באיגוד, וכתוצאה, פיליפ ורה קרוז, אחד ממנהיגי שביתת הענבים המקוריים וממקימי UFW, התפטר מהארגון.
במהלך תקופה זו, צ'אבס התעמת גם עם חברים אחרים ב-UFW לגבי מגוון נושאים, כולל מדיניות הארגון, והקמת איגודים מקומיים של UFW, אשר היה אופייני לאיגודים לאומיים, אך דבר לו צ'אבס התנגד בתוקף, בטענה שזה ממסמס את תפקידו של UFW כתנועה.
בסוף שנות ה-70, רק חבר אחד מן ההנהלה המקורית של UFW נשאר בארגון.
אך עם כל האתגרים הפנימיים בארגון, בתקופה זו הגיע השיא של ההכרה ב-UFW כאיגוד הפועלים החקלאיים בפלורידה ובקליפורניה, כנציגם של יותר מ-50,000 עובדים.
אך הייתה זו גם תחילה הירידה במניין החברים באיגוד, ועד אמצע שנות ה-80 מספרם מנה רק 15,000. צ'אבס נהיה מעורב בפרויקטים של פיתוח נדל"ן, ודווח במה שכינה מגזין הניו יורקר כ"מבוכה" שהוא משתמש בפועלי בניין לא מאוגדים בעבודות אלו.
ב-1988, צ'אבס ניסה לעורר חרם ענבים נוסף, במחאה על חשיפתם של עובדים חקלאיים לחומרי הדברה.
מדבקות למכוניות עם הססמה "בלי ענבים" באנגלית ובספרדית היו נפוצים.
כתוצאה, צ'אבס פתח במה שעתיד היה להיות צומו האחרון.
הוא צם במשך 35 ימים לפני שסובביו שכנעו אותו לחזור לאכול.
הוא ירד כ-12 ק"ג במשקלו, מה שגרר בעיות בריאותיות שייתכן ותרמו למותו.
עם שובו של צ'אבס משירותו הצבאי ב-1948, הוא נישא לאהובת נעוריו, הלן פבלה.
הזוג עבר לסן חוזה, קליפורניה, שם נולדו להם שמונה ילדים, אחד מנכדותיו (ג'ולי צ'אבס רודריגס) הייתה בכירה בממשל הנשיא הנבחר של ארצות הברית, ג'ו ביידן, כיום היא מנהלת הקמפיין של ביידן.
צ'אבס היה קתולי בעל אמונה חזקה אשר השפיעה גם על האקטיביזם שלו וכן על השקפותיו החברתיות והאישיות.
צ'אבס היה טבעוני, הן מסיבות מוסריות ואמונתו בזכויות בעלי חיים והן למען בריאותו.
צ'אבס נפטר ב-23 באפריל 1993 מסיבות טבעיות, בסן לואיס שבאריזונה.
צ'אבס שהה באותה העת באריזונה כדי לסייע לעורכי דין של UFW להגן על האיגוד בתביעה נגדו.
זמן קצר לאחר מותו, אלמנתו, הלן צ'אבס, תרמה את ז'קט האיגוד השחור של סזאר למוזיאון הלאומי להיסטוריה אמריקאית, בסמית'סוניאן.
צ'אבס נקבר במרכז צ'אבס הלאומי, אתר המטה UFW.
עבודתו של צ'אבס עם UFW מתועדת בארכיון של ספריית וולטר פ.
האוסף כולל מסמכים מקוריים מהשנים 1947–1984 ומתעד את תחילת דרכו של צ'אבס ב-UFW, כמו גם מספר אבני דרך בחייו האישיים.
דיוקן של צ'אבס כלול בגלריית הדיוקנאות הלאומית בוושינגטון די.
בשנת 2003, שירות הדואר של ארצות הברית הוצא בול לכבודו של צ'אבס.
ועדת השירות של הקווייקרים (AFSC) העמידה את צ'אבס שלוש פעמים כמועמד לפרס נובל לשלום.
ב-1973, צ'אבס קיבל את פרס ג'פרסון עבור השירות הציבורי הטוב ביותר לטובת אוכלוסיות מוחלשות.
ב-1992, זכה צ'אבס בפרס Pacem in Terris, פרס קתולי המוענק עבור הישגים "בשירות שלום וצדק".
ב-8 בספטמבר 1994, זכה צ'אבס לאחר מותו במדליית החירות הנשיאותית על ידי הנשיא ביל קלינטון.
הפרס התקבל על ידי אלמנתו, הלן צ'אבס.
ב-6 בדצמבר 2006, מושל קליפורניה, ארנולד שוורצנגר והגברת הראשונה מריה שרייבר הכניסו את צ'אבס להיכל התהילה של קליפורניה.
מקומות הקרויים על שמו של צ'אבס
ברחבי ארצות הברית, ובעיקר בקליפורניה, יש הרבה פארקים, רחובות, בתי ספר, ספריות, בנייני אוניברסיטה, ומוסדות אחרים הקרויים על שמו של צ'אבס.
בנוסף, קרויה על שמו העיירה סזאר צ'אבס שבטקסס.
קולחיו סזאר צ'אבס, שנקרא על שמו בעודו בחיים, הוא "מכללה ללא קירות" שהוקם במאונט אנג'ל שבאורגון ב-1973, ויועד להשכלתם של מקסיקנים-אמריקאים.
ב-18 במאי 2011, מזכיר הצי של ארצות הברית ריי מייבוס הודיע כי ספינת משא מסדרת לואיס וקלארק תיקרא על שמו של סזאר צ'אבס.
השקת הספינה נערכה ב-5 במאי 2012.
אסטרואיד 6982 Cesarchavez שהתגלה ב-1993 על ידי אלינור הלין נקרא על שמו.
בשנת 2004, מרכז צ'אבס הלאומי הוקם על ידי קרן סזאר א.
צ'אבס באתר המטה הארצי של UFW.
המרכז כולל מרכז מבקרים, גן זיכרון, וחלקת הקבר של צ'אבס.
עוד מתוכנן להשלמה באתר, ששטחו כ-750 דונם, מוזיאון ומרכז כנסים בו תיחקר ותשותף עבודתו של צ'אבס.
ב-14 בספטמבר 2011 מחלקת הפנים של ארצות הברית הוסיפה לרשימת האתרים ההיסטוריים המוכרים את החווה בת ה-750 דונם Nuestra Senora Reina de La Paz שם הוקם המרכז הראשון של UFW, ובה נערכו מפגשים פעילויות למען הפועלים החקלאים.
ב-8 באוקטובר 2012, הוסיף הנשיא ברק אובמה את האנדרטה הלאומית על שם סזאר א.
צ'אבס למערכת הפארקים הלאומיים של ארצות הברית.
באוניברסיטת קליפורניה סטייט בסן מרקוס הוקם פסל בדמותו של צ'אבס בכיכר הקרויה אף היא על שמו.
ב-2007, אוניברסיטת טקסס באוסטין הקימה אף היא פסל בדמותו של צ'אבס.
חוק איחוד המשאבים הטבעיים של 2008 אישר לשירות הפארקים הלאומיים לנהל מחקר משאבים מיוחד באתרים שהיו משמעותיים בחייו של סזאר צ'אבס ובמסגרת תנועת הפועלים החקלאיים במערב ארצות הברית.
המחקר בדק את המשמעות של כל אתר, וכן היתכנות והתאמה ששירות הפארקים הלאומיים תמלא תפקיד בניהול אתרים אלו.
יום הולדות של סזאר צ'אבס, 31 במרץ, מונצח כיום חג במספר מדינות, ביניהן קליפורניה, קולורדו וטקסס, שם מוסדות רבים נסגרים לציון היום, כגון בתי ספר, מכללות קהילתיות, ומשרדים ממשלתיים.
באריזונה, היום מוכר כחג אופציונלי.
הנשיא ברק אובמה הצהיר על "יום סזאר צ'אבס", בו מומלץ לקיים "פעילות מתאימה בתחומי שירות, קהילה, ותוכניות לימודים בהכרה במורשתו הנצחית של סזאר צ'אבס"; היום אינו מוכר כחג פדרלי רשמי.
בעיר לרדו שבטקסס, שמרבית תושביה ממוצא מקסיקני, חודש מרץ מוכר כ"חודש סזאר צ'אבס".
לקראת סוף החודש מתקיימת צעדה במרכז העיר.
בשכונת מישן שבסן פרנסיסקו, "מצעד חג סזאר צ'אבס" נערך כל שנה בחודש אפריל.
המצעד כולל ריקודים ילידיים מסורתיים, השתתפות איגודי עובדים, מוזיקה מקומית, ודוכנים עם מוצרים לטינו-אמריקאים.
עם כניסתו של נשיא ארצות הברית ה-46, ג'ו ביידן לתפקידו, הציב את פסלו של צ'אבס בלשכתו בחדר הסגלגל.
צ'אבס הוזכר על ידי סטיבי וונדר בשיר "Black Man" מאלבומו משנת 1976 משירי המפתח של החיים.
צ'אבס הוזכר בסרט משנת 1998 אמריקה X.
הסרט האמריקאי משנת 2014 César Chávez, בכיכובו של מייקל פנייה בתפקיד צ'אבס, מספר על חייו במהלך שנות ה-60 ושנות ה-70 המוקדמות.
סזאר סמפסון (נולד ב-18 באוגוסט 1983) הוא זמר, פזמונאי ודוגמן אוסטרי.
סמפסון נבחר לייצג את אוסטריה באירוויזיון 2018 עם השיר "Nobody But You" והגיע למקום השלישי בגמר עם 342 נקודות.
סמפסון נולד בלינץ, אוסטריה, ועבד במשך שנים בתור עובד סוציאלי.
בתחום המוזיקה, הוא היה חלק מהיצרניות המוזיקליות "Symphonix International" ו-"Electric Church".
סמפסון היה לזמר ליווי בשיריה של בולגריה בשנים 2016 ו-2017.
ב-5 בדצמבר 2017 הוכרז סמפסון כנציג אוסטריה לאירוויזיון 2018, בביצוע השיר "Nobody But You".
השיר הולחן על ידי בוריס מילאנוב וסבסטיאן ארמן, שהיה מעורב בעיבוד כמה משיריה של בולגריה.
ב-8 במאי 2018 הופיע סמפסון בחצי הגמר הראשון של האירוויזיון.
שירה של אוסטריה היה מספר 13 בסדר ההופעות.
בתום הערב הוכרז כעולה הראשון מבין עשר המדינות שעלו לשלב הגמר שהתקיים ב־12 במאי 2018, שבו זכה במקום הראשון בהצבעות השופטים ובמקום השלישי בתחרות עצמה.
סזאר בונוני , הוא מתאבק ברזילאי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling (AEW).
הוא מוכר בעיקר בשל תקופתו בארגון ההיאבקות WWE, בתוכנית NXT.
לפני קריירת ההיאבקות, בונוני שיחק בקבוצת הפוטבול של סאו פאולו סטורם.
בונוני התאמן כדי להיות מתאבק תחת הדרכתו של בוב ג'וניור מהארגון הברזילאי BWF, והתחרה בארגונים עצמאיים בברזיל וברחבי דרום אמריקה.
בארגון BWF החזיק באליפות של הארגון.
באוקטובר 2015 פורסם שבונוני הוא אחד מ-19 מגויסים חדשים שהחלו את האימונים שלהם במתחם ה-Performance Center.
את הופעת הבכורה שלו ערך ב-10 במאי 2017 בהפסד לאליסטר בלאק במסגרת התוכנית NXT.
את ניצחון הבכורה שלו רשם שלושה שבועות לאחר מכן לאנדרדה "סיין" אלמאס.
במסגרת פרסי סוף השנה של NXT, בונוני זכה בקטגוריית "הכוכב העתידי של NXT".
ב-24 בינואר נוצח על ידי נו ויי חוסה וב-28 בפברואר נוצח על ידי אדם קול.
ב-12 בספטמבר, בונוני ואדריאן ג'אוד הפסידו בקרב זוגות לדני בורץ' ואוני לורקאן.
ב-17 באפריל 2020, בונוני שוחרר מהחוזה שלו עקב קיצוצים בתקציב.
ב-24 ביוני 2020 בפרק של התוכנית Dynamite, בונוני נצפה בקהל ביחד עם מספר מתאבקים נוספים, שהפרידו בתגרה אשר התפרצה בין המשתתפים בקרב חוטבי העצים.
הוא ערך את קרב הבכורה שלו בארגון ב-29 בספטמבר בפרק של תוכנית המשנה Dark, ובו הוא הצטוות לשורות שון דין בהפסדם לגאן קלאב.
במשך החודשים הבאים, בונוני השתתף בקרבות בתוכנית זו, כשהוא היה בעיקר בצד המפסיד.
ב-26 בינואר 2021 בפרק של התוכנ ית Dark, בונוני חבר לשורות פיטר אבאלון.
ב-10 בפברואר בפרק של התוכנית Dynamite, השניים הפסידו בקרב זוגות לקודי ולי ג'ונסון.
ב-24 וב-31 במרץ במסגרת פרקי התוכנית Dynamite, בונוני הפסיד בקרבות יחידים לאדם פייג' וג'ון מוקסלי, בהתאמה.
ב-28 במאי, בונוני הפסיד לדארבי אלין.
ב-18 ביוני, בונוני המשיך במסכת ההפסדים שלו, הפעם לאורנג' קאסידי.
ב-2 במרץ 2022 בפרק של התוכנית Dynamite, בונוני הפסיד לוורדלו.
PWI דירג אותו במקום ה-460 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2018
הכוכב העתידי של NXT (2017)
סח"י (ראשי תיבות של "סיירת חסד ייחודית") הוא ארגון חסד, המבצע מתן בסתר.
הארגון הוא תוכנית הדגל של עמותת "נכח – נתינה כדרך חיים" ומיועד לנערים ונערות שרוצים לעזור ולתמוך בקהילה.
עמותת האם של סח"י "נכח נתינה כדרך חיים" הוקמה בשנת 2007 על ידי אברהם חיון ועודד וייס.
ארגון סח"י עצמו הוקם בשנת 2009.
הארגון פועל תחת הסיסמה "הדבר הכי גדול בעולם זה לעשות טוב למישהו" (האדמו"ר מפיאסצנה) והסיסמה המשנית היא: "(לעשות חסד) בכל זמן.
הרעיון לעמותה החל כאשר חיון ווייס העלו בשיחתם שצריך לעשות פעילות חסד באזור קריית גת.
תוך כדי השיחה, עברו באזור חבורת נערים.
השניים פנו לחבורה וסיפרו להם שהם מעוניינים לבצע פעילות חסד באזור, אך הם לא מכירים מספיק את הסביבה.
בעזרת הנערים אותרו הנזקקים הראשונים והעמותה החלה בפעילותה.
בשנת 2016 הוענק לעמותה פרס יושב-ראש הכנסת לאיכות החיים.
נכון למאי 2022, בארגון 2,800 מתנדבים ופעילים וכ-500 מתנדבים מזדמנים.
בשנת 2020, עקב התפרצות נגיף הקורונה בישראל, עבדה העמותה במתכונת מיוחדת.
כמו כן, עקב הצטרפותם של מאות אלפי ישראלים למעגל האבטלה, הוגבר הצורך בעמותה, והיא הוכרה ככוח חיוני, ולכן הוגברו החלוקות וחולקו גם מוצרים לשמירה על הגיינה.
בספטמבר 2020 הוענק ליו"ר הוועד המנהל של העמותה, מירית הררי, אות הנשיא להתנדבות מנשיא המדינה דאז ראובן (רובי) ריבלין.
בשנת-2023 החל הארגון להפעיל שנת שירות בירושלים המכונה "שנת משמעות"
בשנת 2025 קיבל הארגון את עיטור ראש העיר ירושלים להתנדבות
במסגרת התכנית, בני נוער בגילאי 12–18 מבצעים התרמת מזון ברשתות השיווק.
את המזון אורזים ומחלקים לנזקקים.
החלוקה נעשית בסתר על ידי הנחה של החבילה מחוץ לדלת הנזקק.
חלק מהמוצרים שסח"י מקבלים לחלוקה מגיע ישירות ממחסני המזון של רשתות השיווק.
לסח"י שיתופי פעולה עם עמותות נוספות, דוגמת ארגון לתת.
אזור הפעילות הראשון היה קריית גת, אולם בהמשך, החל הארגון לפעול בפריסה ארצית.
בשנת 2020, במהלך הסגר הראשון בישראל.
יצר ארגון ס"חי פרויקט אשר נקרא עצמאות עם משמעות.
במהלכו הארגון קרא לאנשים עצמאים, והפיק אירועים בעצמו שהוקירו אזרחים ותיקים שבנו את המדינה בשנים הראשונות לה.
הפרויקט נחל הצלחה גדולה, סניפים גדולים בארגון ועשרות רבות של אזרחים השתתפו בפרויקט הזה.
בו הם הרימו אירועים להוקרת אזרחים ותיקים שבנו את מדינת ישראל.
הפרויקט נחל הצלחה רבה והוחלט לעשות אותו בכל שנה
קלאודיו קסטניולי הוא מתאבק שווייצרי, המופיע בארגון ההיאבקות All Elite Wrestling.
הוא מוכר בעיקר בעקבות הופעותיו בארגוני ההיאבקות WWE, שבו הופיע תחת שם הבמה, סזארו ו-Ring of Honor (ROH) בנוסף לארגונים עצמאיים שונים כמו Pro Wrestling Guerrilla (PWG), Combat Zone Wrestling (CZW) ו-Pro Wrestling Noah, שבהם התחרה תחת שמו האמיתי.
קסטניולי הוא מתאבק בעל קריירת זוגות עתירה בתארים, כשהוא החזיק פעמיים באליפות הזוגות של ROH ביחד עם כריס הירו, כשהשניים נודעו בשם The Kings of Wrestling (כשתקופת הכהונה השנייה שלהם בעלת 364 ימים כאלופי הזוגות היא הארוכה ביותר בתולדות הארגון).
ב-WWE, הוא שש פעמים אלוף הזוגות, כשפעם אחת החזיק באליפות הזוגות של סמאקדאון עם שיימוס, בנוסף לחמש זכיות באליפות הזוגות של ה-WWE/Raw, הראשונה עם טייסון קיד וארבע האחרות עם שיימוס.
כמו כן, הוא נחל הצלחה גם בקריירת היחידים שלו, כשב-WWE הוא היה פעם אחת אלוף ארצות הברית בנוסף להיותו הזוכה הראשון בגביע לזכר אנדרה הענק, כשעשה זאת ברסלמניה 30, בעוד שבארגון ההיאבקות העצמאי Pro Wrestling Guerrilla, הוא כיהן פעם אחת כאלוף העולם של PWG.
בעוד שהוא מגלם את דמות הנבל, במיוחד בארצות הברית, קסטניולי ידוע כאחד שמדגיש את מוצאו האירופי כחלק מהגימיק שלו, כשהוא משתמש באופן קבוע בקרבות שלו במהלך היורופיאן אפרקאט.
קסטניולי ידוע גם בזכות הפיזיות שלו בזירה והוא מוזכר לעיתים כאחד המתאבקים הכי פחות מוערכים בארגון ה-WWE.
מגזין ההיאבקות Wrestling Observer Newsletter הכתיר את סזארו למתאבק הכי פחות מוערך ארבע פעמים ברציפות בין השנים 2013 ל-2016.
בנוסף לשפת האם שלו, הגרמנית שווייצרית, הוא מדבר באופן שוטף שפות כמו אנגלית, צרפתית, גרמנית ואיטלקית.
אליפות הזוגות של Chikara (פעמיים) - עם כריס הירו (1) וארס (1)
טורניר "מלכי השלישיות" (2010) - עם ארס וטורסאס
האליפות הבלתי מעורערת במשקל כבד של CAPW (פעם אחת)
אליפות הזוגות של CZW (פעמיים) - עם כריס הירו
אליפות הזוגות של GSW (פעמיים) - עם ארס
אליפות הזוגות של CZW (פעם אחת) - עם כריס הירו
אליפות הזוגות של IPW: UK (פעם אחת) - עם ארס
אליפות העולם במשקל כבד של IWA Switzerland (פעם אחת)
PWI דירג אותו במקום ה-13 מתוך 500 המתאבקים הטובים ביותר לשנת 2014
אליפות הזוגות הבריטית הבלתי מעורערת (פעם אחת) - עם ארס
אליפות הזוגות של ROH (פעמיים) - עם כריס הירו
אליפות הפאוורהאוס של SWF (פעם אחת)
אליפות הזוגות של SWF (פעם אחת) - עם ארס
אליפות העולם במשקל כבד של wXw (פעמיים)
אליפות הזוגות של wXw (3 פעמים) - עם ארס
אליפות הזוגות של ה-WWE/Raw (5 פעמים) - עם טייסון קיד (1) ושיימוס (4)
אליפות הזוגות של סמאקדאון (פעמיים) - עם שיימוס (1) ושינסקה נקאמורה (1)
הגביע לזכר אנדרה הענק (2014, הראשון)
פרס הסלאמי על האתגר הפתוח לאליפות ארצות הברית של ג'ון סינה (2015)
סזראק הוא קוקטייל, המוכר רשמית על ידי איגוד הברמנים הבינלאומי.
לפי גרסת איגוד הברמנים הבינלאומי, הקוקטייל מורכב מ-50 מ"ל קוניאק, 10 מ"ל אבסינת (משמש לשטיפת הכוס בלבד), קוביית סוכר ופישודס ביטרס .
גרסה מפורסמת אחרת כוללת ויסקי (בורבון או ויסקי שיפון).
הקוקטייל נושא את שמה של חברת משקאות חריפים סזראק, המייצרת קוניאק וגם את פישודס ביטרס.
החברה ממוקרמת בניו אורלינס והקוקטייל מזוהה עם המקום.
אחד המאפיינים הבולטים של הקוקטייל הוא אופן הכנתו.
הקוקטייל מוכן בשתי כוסות: כוס אולד פאשנד המשמשת להגשה סופית וכוס ערבוב.
כוס אולד פאשנד מצוננת על ידי קרח ונשטפת על ידי אבסינת במטרה להקנות ניחוח קל של אניס.
לתוך כוס הערבוב מכניסים את קוביית הסוכר וסופגים אותה בפישודס ביטרס, מוספים את המשקה החריף (ויסקי או קוניאק ומועכים את הסוכר.
הקרח משמש לצינון המשקה בכוס הערבוב והקוקטייל מוגש בלי קרח כלל.
הקוקטייל מוגש עם קליפת לימון, כך שהוא מכסה רק חלק קטן מכוס אולד פאשנד.
סזראק נחשב לאחד הקוקטיילים האמריקאים הראשונים, ראשיתו הוא באמצע המאה ה-19. ב-1838 אנטוני פשו (Antoine Amédée Peychaud) החל לשווק את פישודס ביטרס.
היה נהוג להוסיף מספר טיפות של הביטרס לקוניאק.
בשנות ה-50, חברת Sazerac de Forge et Fils פתחה בית קפה בשם The Sazerac Coffee House בו הגישו בין היתר את קוניאק מתובל בפישודס ביטרס.
בית הקפה החליף מספר בעלים והקוקטייל עבר מספר שדרוגים.
תומאס האנדי, מייסד חברת סזראק (השונה מחברת סזארק דה פורג') רכש את בית הקפה בשנת 1870.
אך בשנת 1869 הוא התחלף בוויסקי, בשל הקושי להשיגו בארצות הברית עקב התפרצות מגפת כנימת הפילוקסרה בצרפת.
ב-1912 אבסינת הוצא מחוץ לחוק בארצות הברית ולכן המתכון השתנה והשתמש במשקאות אחרים מבוססי אניס.
סזר אוזטורק (בטורקית: Sezer Öztürk; נולד ב-3 בנובמבר 1985 בוולברט שבגרמניה המערבית) הוא כדורגלן עבר טורקי ששיחק בעמדת הקשר ההתקפי.
אוזטורק נולד בוולברט שבגרמניה המערבית ושיחק במחלקות הנוער של טורקגוצ'ו ולברט, SSVg ולברט, TVD ולברט ורוט-וייס אסן.
בשנת 1995 הגיע למחלקת הנוער של באייר לברקוזן מהבונדסליגה, ובין השנים 2004–2005 ערך שבע הופעות ליגה במדי הקבוצה, כולן כמחליף.
בעונת הוא הושאל למשך עונה אחת למחזיקת הגביע הבלגי חרמינל בירסחוט על-מנת לצבור דקות משחק.
בחודש ינואר 2006 עבר אוזטורק לנירנברג, גם היא מהבונדסליגה.
בסוף עונת עבר אוזטורק למניסהספור מליגת העל הטורקית.
לקראת החצי השני של עונת הוא עבר לאסקישהירספור מליגת העל הטורקית, במדיה חתם על חוזה לשתי עונות וחצי.
בחלון ההעברות של קיץ 2011 חתם אוזטורק על חוזה לארבע עונות לאלופת הליגה בעונת פנרבחצ'ה.
בקיץ 2013 עבר אוזטורק לבשיקטש, גם היא מליגת העל הטורקית.
באוקטובר 2013 לאחר משחק ידידות הוא היה מעורב בקטטה עם איברהים טוראמן שגרמה לעזיבת טורמאן מהקבוצה.
אוזטורק לא זכה לדקות משחק במדי הקבוצה ובעונת הוא הושאל לאיסטנבול בשאקשהיר, ובהמשך הושאל לאסקישהירספור.
בשנת 2015 הוא נופה מסגל בשיקטש והתבקש למצוא קבוצה חדשה, ולבסוף פרש מכדורגל.
בשנת 2010 זומן אוזטורק לסגל נבחרת טורקיה לקראת משחק ידידות נגד נבחרת ארצות הברית, אך לא זכה לדקות משחק במדי הנבחרת.
ב-19 בספטמבר 2021 אוזטורק רצח לכאורה באקדחו אדם אחד ופצע ארבעה בשל ויכוח הנוגע להסדרי תנועה בשילה, איסטנבול, טורקיה.
לפי הדיווח, אוזטורק וחברו ניסו לחצות כביש שהיה חסום על-ידי עוברי אורח.
במקום התפתח ויכוח, ותוך זמן קצר התפתחה קטטה במהלכה שלף אוזטורק את אקדחו וירה בעוברי האורח, ולבסוף ברח מהזירה.
האירוע צולם על-ידי מצלמות של טלפונים ניידים ועל-ידי מצלמות אבטחה, הוא נתפס רק ב-27 בנובמבר בניסיון לעבור את הגבול בצורה לא חוקית.
סזאר ורוזאלי הוא סרט רומנטי צרפתי משנת 1972 בבימויו של קלוד סוטה, עם איב מונטאן, רומי שניידר וסמי פריי בתפקידים הראשיים.
הסרט מתאר משולש אהבה בין שני גברים ואישה.
איב מונטאן זכה בפרס פרס דויד די דונטלו לשחקן הזר הטוב ביותר בשנת 1973
רוזאלי (רומי שניידר) היא אם יחידנית לילדה קטנה, גרושה מאנטונין (אומברטו אורסיני).
היא נמצאת ביחסים עם סזאר (איב מונטאן), אדם אמיד בעל עסק לגריטת גרוטאות מתכת.
רוזאלי ובתה מתגררות אצל אמה לוסי (אווה מריה מיינקה) שעומדת להתחתן בפעם השלישית.
בחתונה פוגש סזאר את דויד (סמי פריי), צעיר ויפה ממנו, בעל סטודיו לציור עם מישל (ברנאר לה קוק).
סזאר מגלה שדויד היה פעם המאהב של רוזאלי והוא מתחיל לחשוד.
רוזאלי נפגשת עם דויד בסטודיו וזה מעלה את חמתו של סזאר.
הוא נפגש עם דויד ואומר לו שיניח לרוזאלי כי היא "בהריון".
רוזאלי כועסת עליו ורוצה לעזוב והוא נוקט כלפיה באלימות כולל שליפת סכין.
היא בורחת עם בתה ודויד לעיר סט.
סזאר לא מוותר, הוא רוכש את בית נעוריה באי נוארמונטייה , מגיע לחוף הים בו נופשים רוזלי ובתה עם דויד, מתנצל על התנהגותו ומזמין את כולם לגור יחד בבית שרכש.
הם סולחים לו ועוברים לגור ביחד.
סזאר ודוד נעשים חברים טובים עד שדוד עוזב וסזאר שם לב שרוזאלי מדוכאת בשל זה.
הוא מגיע לדויד ומתחנן שיחזור שוב ולאחר סירוב בתחילה הוא מסכים.
הכל שמחים ומרוצים עד שיום אחד עוזבת אותם רוזאלי עם בתה.
העלילה בסוף מסופרת בקולו של מישל פיקולי - סזאר מוכר את העסק ודוד עוזב לארצות הברית ומצליח שם במכירת ציוריו.
בסוף הסרט הם נפגשים בבית של סזאר, סועדים ביחד ומחליפים חוויות.
מונית נעצרת וממנה יוצאת רוזאלי והם מתבוננים בה בפליאה ובהתרגשות.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותאיב מונטאןסזאררומי שניידררוזאליסמי פריידוידאווה מריה מיינקהלוסיאמא של רוזאליברנאר לה קוקמישלצייראומברטו אורסיניאנטוניןהגרוש של רוזאלי
סזאר-פרנסואה קאסיני דה תירי , המכונה "קאסיני השלישי" (Cassini III) היה אסטרונום וקרטוגרף צרפתי.
סזאר-פרנסואה קאסיני דה תירי נולד ב, במחוז אואז בצרפת, בנם השני של ז'אק קאסיני וסוזן פרנסואז שרפנטייה דה שרמואה (Suzanne Françoise Charpentier de Charmois).
הוא היה נכדו של ג'ובאני דומניקו קאסיני, ויהפוך לאביו של ז'אן-דומיניק קאסיני, הרוזן דה קאסיני.
בשנת 1739, הוא הפך לחבר באקדמיה הצרפתית למדעים כאסטרונום נלווה משני, ב-1741 כאסטרונום נלווה, ובשנת 1745 כאסטרונום חבר מלא.
בינואר 1751 הוא נבחר לעמית של החברה המלכותית של לונדון.
הוא מונה לתפקידו הרשמי של אביו בשנת 1756 והמשיך בפעולות המדידה שקיבל בירושה.
ב-1744 החל בבניית מפה טופוגרפית גדולה של צרפת, אחת מנקודות הציון בהיסטוריה של הקרטוגרפיה.
המפה הושלמה על ידי בנו ז'אן-דומיניק קאסיני (הקאסיני הרביעי) ופורסם על ידי האקדמיה הצרפתית למדעים מ-1744 עד 1793, 180 הלוחות שלה ידועים בתור .
תפקיד המנהל של מצפה הכוכבים בפריז נוצר למענו בשנת 1771 כאשר הממסד חדל להיות תלוי באקדמיה הצרפתית למדעים.
יצירותיו העיקריות הן: La méridienne de l'Observatoire Royal de Paris ("מרידיאן המצפה המלכותי של פריז"; 1744), תיקון של , Description géométrique de la terre ("תיאור גאומטרי של כדור הארץ" 1775); ו-Description géométrique de la France ("תיאור גאומטרי של צרפת"; 1784), אשר הושלם על ידי בנו ("קאסיני הרביעי").
סזאר-פרנסואה קאסיני דה תירי מת מאבעבועות שחורות בפריז ב-4 בספטמבר 1784.
סחו רע (פירוש: "המקורב לרע"; מת בסביבות 2477 לפנה"ס) היה השליט השני בשושלת החמישית (בערך 2325-2465 לפנה"ס) של מצרים העתיקה.
הוא שלט במשך כ-13 שנים בתחילת המאה ה-25 לפני הספירה בתקופת הממלכה הקדומה.
שלטונו של סחו רע מסמן את נקודת השיא הפוליטית והתרבותית של השושלת החמישית.
הוא היה כנראה בנם של אוסר כאף ונפרחתפס , ובנו נפריר כא רע ירש בתורו את מקומו.
בתקופת שלטונו של סחו רע היו למצרים יחסי מסחר חשובים עם חופי הלבנט.
סחו רע פתח מספר משלחות ימיות ללבנון של ימינו כדי לרכוש עצי ארז, עבדים ופריטים אקזוטיים.
ייתכן כי שלטונו היה עד לפריחתו של הצי המצרי, שכלל צי ים פתוח וכן סירות מהירות מיוחדות.
בהסתמך על כך, הורה סחו רע על המשלחת המוקדמת ביותר לארץ פונת, שהחזירה כמויות גדולות של מור, מלכיט ואלקטרום.
סחו רע מוצג כשהוא חוגג את הצלחת המיזם הזה בתבליט ממקדש המתים שלו, המראה אותו מטפל בעץ מור בגן ארמונו שפירוש שמו "ההדר של סחו רע מתנשא לשמיים".
תבליט זה הוא היחיד באמנות המצרית המתאר שליט בגינון.
סחו רע שלח משלחות נוספות למכרות הטורקיז והנחושת בסיני.
הוא גם הורה על מסעות צבאיים נגד שליטי לוב במדבר המערבי, והחזרת בעלי חיים למצרים.
סחו רע בנה לעצמו פירמידה באבו סיר, ובכך נטש את הנקרופוליסים המלכותיים של סאקרה וגיזה, שם בנו קודמיו את האנדרטאות שלהם.
החלטה זו נבעה ככל הנראה מנוכחותו של מקדש השמש של אוסר כאף באבו סיר, מקדש השמש הראשון של השושלת החמישית.
הפירמידה של סחו רע קטנה בהרבה מהפירמידות של השושלת הרביעית, אך העיטורים והאדריכלות של מקדש המתים שלו משוכללים יותר.
מקדש העמק, המעבר ומקדש המתים של מתחם הפירמידה שלו היו מקושטים בעבר בלמעלה מ-10,000 מטרים רבועים של תבליטי פוליכרום מעודנים, שייצגו את הרמה הגבוהה ביותר אליה הגיעה האמנות בתקופת הממלכה הקדומה.
המצרים הקדמונים הכירו בהישג האמנותי המסוים הזה וניסו לחקות את התבליטים בקברי המלכים והמלכות הבאים.
אדריכלי מתחם הפירמידה של סחו רע הציגו את השימוש בעמודים פלמיפורמיים (עמודים שבכותרתם יש צורה של עלי דקל), שהפכו במהרה לסימן היכר של האדריכלות המצרית העתיקה.
המערך של מקדש המתים שלו גם היה חדשני והפך לסטנדרט האדריכלי לשארית תקופת הממלכה הקדומה.
ידוע גם כי סחו רע בנה מקדש שמש בשם "שדה רע" (Sekhetre), ולמרות שעדיין לא אותר, החוקרים מניחים שהוא נמצא גם כן באבו סיר.
סחו רע היה מושא לפולחן קבורה , שמנחות המזון עבורו סופקו בתחילה על ידי אחוזות חקלאיות שהוקמו בתקופת שלטונו.
הפולחן הרשמי הזה, בחסות המדינה, התקיים עד סוף תקופת הממלכה הקדומה.
לאחר מכן, בתקופת הממלכה התיכונה, זכה סחו רע להערצה כדמות אב מלכותית, אך לפולחנו לא היו עוד כוהנים מסורים.
מסיבות לא ידועות, במהלך תקופת הממלכה החדשה הושווה סחו רע לצורה של האלה סח'מת.
לפולחן "סח'מת של סחו רע" היו כוהנים והוא משך מבקרים מכל רחבי מצרים אל מקדש סחו רע.
פולחן יוצא דופן זה נחגג הרבה מעבר לגבולות אבו סיר, ונמשך עד סוף התקופה התלמיית, כמעט 2,500 שנים לאחר מותו.
סחוס, או חסחוס, היא רקמת חיבור סיבית וצפופה, המשמשת מרכיב מבני חשוב במקומות רבים בגופם של בעלי חיים שונים, ובפרט בדגי סחוס, ובגוף האדם: מפרקים, כלוב הצלעות, גידים, אוזן, אף, דיסקים בין חולייתיים ודרכי הנשימה – קנה הנשימה וסמפונות.
רקמת הסחוס מורכבת מתאי סחוס (כונדרוציטים) וממטריצה חוץ-תאית, המכילה סיבי קולגן ואלסטין, גליקוזאמינוגליקנים ופרוטאוגליקנים.
הסיבים מונחים בין תאי הסחוס, כשחומר היסוד השקוף ממלא את כל המרווחים שבין התאים לבין הסיבים.
הסחוס משמש כתשתית לבניית עצם בתהליך המכונה התגרמות תוך-סחוסית (אנדוכונדרלית).
בעובר, בטרם התפתחות העצמות, הוא מעניק תמיכה שלדית, ובבוגר הוא משמש מרכז לגדילה אורכית בעצמות הארוכות.
הסחוס גם מספק משטחים חלקים לתנועת העצם שכן לסחוס מקדם חיכוך קטן ולכן משמש כבולם זעזועים, לדוגמה המניסקוסים.
הוא מעניק לאיברים מסוימים, כמו אוזן, אף ודרכי הנשימה, תמיכה גמישה.
התאים הבוגרים בסחוס נקראים כונדרוציטים, ואילו התאים הצעירים שבונים את הסחוס נקראים כונדרובלסטים.
הכונדרוציטים שקועים כבודדים או בקבוצות בחללים הנקראים מפרציות (לקונות), והם מפרישים ומתחזקים את המטריצה שמקנה לסחוס את תכונותיו הייחודיות.
אחוז התאים בסחוס הבוגר הוא קטן מאוד (כ-2%–5%), ורוב הרקמה הוא מטריצה חוץ-תאית.
לסחוס אין אספקת דם, ולכן חומרי המזון מגיעים אליו בדיפוזיה דרך מסב הסחוס (perichondrium), רקמת חיבור שמקיפה אותו ואחראית על הזנתו.
במפרקים הנוזל הסינוביאלי הוא המזין את הסחוס.
במסב הסחוס אך לא ברקמת הסחוס נמצאים עצבים .
רמת המטבוליזם בסחוס היא מאוד נמוכה והנשימה בו היא אל-אווירנית.
בתאי הסחוס יש כמות גדולה של גליקוגן, הדרוש כמאגר סוכרים בשל הנשימה האל-אווירנית ובשל הפרוטאוגליקנים.
תאי הסחוס מתפתחים מתאי מוצא, כונדרופרוגניטורים, הנקראים גם תאים נחים (Resting cells), שנמצאים סמוך לקצה העצם (אפיפיזה).
אלה הם התאים התחיליים לכונדרובלסטים.
הכונדרובלסטים מתחלקים באופן אינטנסיבי בצורה היוצרת עמודות.
הכונדרובלסטים הם שטוחים בתחילה, אך ככל שהם יורדים במורד העמודה הם מתעגלים והופכים לכונדרוציטים.
הכונדרוציטים מתרחקים אחד מהשני כתוצאה מהפרשת כמויות גדולות של מטריצה חוץ-תאית.
סמוך לגוף העצם (דיאפיזה) ישנם תאים היפרטרופיים שבהם מופיע קולגן מסוג X המעניק לאזור זה יכולת לעבור הסתיידות.
בחזית גוף העצם ישנם כונדרוקלסטים אשר סופגים את תאי הסחוס המסויד.
לאזור זה נכנסים ממח העצם אוסטאובלסטים ומתחילים לבנות משם עצם.
נתיב נוסף להתפתחות תאי סחוס היא מיטוזה של כונדרוציטים בתוך המפרציות.
מפרצית אחת עשויה להכיל עד שמונה כונדרוציטים.
קיימים שלושה סוגים של סחוס: סחוס זגוגי (היאליני), המצוי בעיקר במפרקים ומכיל עד 40% קולגן, סחוס אלסטי, המכיל בעיקר סיבי אלסטין, וסחוס סיבי (פיברוטי), המאופיין בעיקר בסיבי קולגן המקנים לו את הקשיחות.
הסחוס הזגוגי (Hyaline cartilage, נקרא גם סחוס זכוכיתי) הוא הסחוס הנפוץ ביותר.
הוא בעל מראה שקוף, המזכיר זכוכית, וצבע תכלכל (כאשר הוא במצב טרי).
צבעו זה נובע מהיעדר כלי הדם בו.
הסחוס הזגוגי מרפד את העצמות ומשמש בהן בולם זעזועים, ולכן הוא נמצא במפרקים.
בנוסף הוא מהווה את התשתית להתגרמות העצם, מתקופת ההתפתחות העוברית ועד לתום תקופת הגדילה בסיום גיל ההתבגרות.
סחוס זה מעניק תמיכה גם לדרכי הנשימה.
הוא מאופיין בחוזק, גמישות, יכולת מתיחה, עמידה בעומסים וחלקות.
בחלקים ההיקפיים של הסחוס הזגוגי נמצאים כונדרוציטים אליפטיים בצורתם, ואילו בעומק הסחוס הם נעשים עגולים יותר, תוך שהם ערוכים בתוך המפרציות במקבצים הנקראים צברים איזוגניים.
כל צבר איזוגני כזה מקורו בתא בודד שעבר מספר חלוקות, והוא מכיל עד שמונה תאים.
ככל שהכונדרוציטים מפרישים יותר מטריצה, הצבר שבו הם נמצאים מתרחק מצברים אחרים.
הכונדרציטים ממלאים את כל חלל המפרצית, אך כאשר מכינים תתקין היסטולוגי של סחוס זגוגי, הכונדרוציטים מתכווצים ואינם ממלאים את כל החלל.
הכונדרוציטים מפיקים אנרגיה בנשימה אל-אווירנית בשל היעדר כלי הדם ברקמת הסחוס ולחץ החמצן הנמוך.
מכיוון שחומרי תזונה אחרים מפעפעים ממסב הסחוס, גודל רקמת הסחוס מוגבל ללוחיות דקות.
פעילותם של הכונדרוציטים מווסתת על ידי הורמונים, כאשר יצירת גליקוזאמינוגליקנים מוגברת בעקבות הפרשת הורמון גדילה, תירוקסין וטסטוסטרון ומעוכבת בעקבות הפרשת קורטיזון, הידרוקורטיזון ואסטרדיול.
חלוקת הכונדרוציטים מווסתת בעיקר על ידי רמות של הורמון גדילה (סומטוטרופין).
הורמון זה אינו משפיע ישירות על הכונדרוציטים, אלא דרך הפרשה של IGF-1 בכבד.
תכולת המטריצה של סחוס זה היא: 15%–22% קולגן (40% מהחומר היבש), שמתוכו 90%–95% קולגן מסוג II ו-5%–10% קולגן מסוגים VI, IX, X ו-XI, 4%–10% פרוטאוגליקנים, לרבות כונדרויטין סולפט, קרטאן סולפט וחומצה היאלורונית.
אגירת מים בתאים מקנה לרקמה גמישות ועמידה בלחצים.
נוסף על אלה הסחוס מכיל גם כונדרונקטין, שקושר את הכונדרוציטים למטריצה.
מסב הסחוס עוטף את הסחוס הזגוגי, פרט לסחוס הזגוגי הנמצא במפרקים.
יש בו אחוז ניכר של קולגן מסוג I ופיברובלסטים רבים.
התאים בעומק מסב הסחוס, אף שהם דומים לפיברובלסטים, הם למעשה תאים תחיליים שעתידים להפוך לכונדרובלסטים, שבתורם יתמיינו לכונדרוציטים.
סחוס זה נצבע בתתקינים היסטולוגיים בצורה בזופילית, ובצביעת Periodic acid-Schiff בצורה חיובית בשל כמות הפרוטאוגליקנים בו.
הצביעה הבזופילית בסביבת מפרציות היא מעט אחרת מאשר ביתר הסחוס, משום שבאזורים אלה יש הרבה גליקוזאמינוגליקנים ומעט קולגן.
לכן אזורים אלה נקראים מטריצה טריטוריאלית.
סחוס אלסטי הוא סחוס בעל מבנה גמיש עם קשיחות בינונית והוא אינו מתאים לעמוד בעומסים.
הוא נמצא למשל באפרכסת האוזן, בחצוצרות השמע, בבית הבליעה ובמכסה הגרון ושומר למעשה על הצינורות פתוחים בזכות הרכב המטריצה שלו העשירה באלסטין.
לסחוס האלסטי מאפיינים דומים לסחוס הזגוגי, לרבות קיומו של מסב הסחוס העוטף אותו, ולעיתים קרובות הוא ממשיך את הסחוס הזגוגי.
מה שמייחד את הסחוס האלסטי הוא סיבי האלסטין שמעניקים לו צבע צהבהב, ועל כן הוא מכונה גם סחוס צהוב, וסיבי קולגן מסוג II.
סחוס סיבי הוא מעין רקמת ביניים בין רקמה סחוסית לרקמה פיברוטית.
הסיבים בו הם סיבי קולגן מסוג I ו-II, והמטריצה מכילה פחות חומר יסוד אמורפי, דבר המקנה לו צבע לבן.
הוא מצוי באזורים העומדים בלחצים כדוגמת הדיסקים הבין-חולייתים, מאחה עצמות החיק (Symphysis pubica) ואזורי חיבור של גידים, רצועות ועצמות.
סחוס זה מחליף את הסחוס הזגוגי לאחר שהאחרון נשחק, אך הוא חסר את יכולתו של הסחוס הזגוגי לעמוד במאמצים אופייניים למפרקים.
לסחוס מסוג זה אין מסב סחוס, והכונדרוציטים בו ערוכים בצורה אורכית.
סיבי הקולגן שנמצאים בין שורות התאים נמתחים לאורך הסחוס או בצורה לא מסודרת, בהתאם לעומסים המופעלים על הסחוס.
מטריצת הסחוס הסיבי נצבעת בצורה אצידופילית בתתקינים היסטולוגיים.
ככל סוגי רקמת החיבור, מקורו של הסחוס הוא מהמזנכימה.
תחילת ההתמיינות של תאי הסחוס התחיליים (Chondroprogenitor) במזנכימה מתבטאת בהתעגלותם על חשבון שלוחותיהם, בחלוקה מהירה ובצפיפותם.
לאחר התמיינות ראשונית זו התאים נקראים כונדרובלסטים.
הכונדרובלסטים הפעילים מטבולית, בין היתר לאור כמות הריבוזומים הרבה שבהם, מפרישים את המטריצה ומתחילים להיפרד אחד מהשני בתהליך שמתרחש בעיקר מהמרכז החוצה, כך שהתאים שבמרכז הסחוס מתפתחים מוקדם יותר לכונדרוציטים מאשר אלה שבהיקף.
מהתאים המזנכימליים העוטפים את רקמת הסחוס והשטחיים לה מתפתח מסב הסחוס.
גדילה נוספת של הסחוס מתבצעת עקב חלוקה מיטוטית של כונדרוציטים ברקמה או עקב התמיינות של תאי מסב הסחוס לכונדרובלסטים בשכבות הפנימיות של מסב הסחוס.
בשני התהליכים יצירת המטריצה החוץ-תאית תורמת רבות.
החלוקה המיטוטית של הכונדרוציטים מתרחשת בעיקר במהלך ההתפתחות העוברית, או בסחוס הגדילה לקראת יצירת עצם ובמפרקים לאחר שחיקה של הסחוס, שכן במפרקים אין מסב סחוס.
במקומות אחרים גדילת הסחוס מתבצעת בהתמיינות תאי מסב הסחוס לכונדרובלסטים, אשר מפרישים חומרי מטריצה ובסופו של דבר הופכים לכונדרוציטים.
רקמת הסחוס מתחדשת ומשתקמת בתהליך איטי מאוד, ועל פי רוב, לא מושלם עד תומו.
הסיבה להתחדשות האיטית של הסחוס היא בין היתר, היותה של רקמת הסחוס חסרת כלי דם.
שיקום הרקמה מתבצע על ידי תאי מסב הסחוס שחודרים לרקמה הפצועה ויוצרים רקמת סחוס חדשה.
באזורים שנפגעו בצורה חמורה, מסב הסחוס אינו מצליח לחדש את רקמת הסחוס ויוצר צלקת של רקמה פיברוטית.
סְחִירוּת היא מידת המהירות בה ניתן לממש נכס (כלומר, למכור ולקבל עליו תמורה) מבלי לפגוע במחיר השוק שהיה נוצר כתוצאה מהמפגש בין מלוא הביקוש וההיצע לאותו נכס.
הסיבה לכך היא, שככל שיש יותר מוכרים מול יותר קונים, כך יהיה מהיר יותר הזמן בו יאותרו קונה מול מוכר באותו מחיר שוק.
חשוב להבדיל בין מצב בו אין מגבלה חוקית על מסחר בנכס לבין אי-סחירות, שפירושה קיום חוק או תקנה האוסרים מסחר בנכס מסוים.
מושג זה מתייחס לנכסים פיננסיים וריאליים כאחד.
ניתן במידת מה לדבר עליו גם לגבי שוק העבודה, אשר בו ה"מוכר" הוא העובד וה"קונה" הוא המעסיק.
נזילות היא מקרה פרטי של סחירות.
מחיר שוק של נכס סחיר יכול להשתנות, אך הוא ייחשב כסחיר כל עוד ניתן לממש אותו במהירות לפי מחיר השוק.
המושג נזילות, לעומתו, מתייחס לנכסים שבנוסף לסחירותם, ניתן במידה גבוהה מאוד של ודאות לחזות את מחירם העתידי בתאריך נתון, ואשר רגישות שווים לפרמטרים משפיעים שונים נמוכה למדי.
דוגמה טובה לכך יכול לשמש המק"מ.
גורמי השפעה אפשריים על רמת הסחירות
תנאי ראשוני לרמת סחירות גבוהה הוא קיומם של מוכרים רבים (בכוח ובפועל) מול קונים רבים (בכוח ובפועל).
תנאי זה תלוי בעיקר בגודל האוכלוסייה הרלוונטית (תושבי אזור מסוים, המדינה כולה או אף קבוצת מדינות).
גם מהירות הגישה של כמה שיותר אנשים למידע הקשור בשוק הנדון יכולה להשפיע על רמת הסחירות, כמו גם רמת ההתעניינות של אנשים בשווקים שונים ואפשרויות הניידות ממקום למקום.
ככל שלאוכלוסייה יש יותר נגישות למידע (כמו גם רמת עניין גבוהה יותר לגבי השוק הרלוונטי) וקיימת יותר אפשרות ניידות ממקום למקום, כן צפויה רמת סחירות גבוהה יותר.
הסיבה לכך היא שמידע רחב יותר עשוי ליצור עבור כל קונה פוטנציאלי מספר רב יותר של מוכרים פוטנציאליים, וכן להפך.
גם אפשרויות רבות יותר של ניידות ממקום למקום של סחורות, אנשים, שירותים או הון) יוצרים יותר אפשרויות של קונים מול מוכרים.
שיפור במידע ובניידות (למשל, מרמה של כפר לרמה ארצית או מרמה ארצית לרמה בינלאומית) עשוי ליצור פחות תופעות של שווקים מקומיים (כפי שקרה לגבי גידולים חקלאיים רבים בעבר) הנוטים להיות מנותקים אחד מהשני, ואשר בכל אחד מהם ישנו מספר קטן של מוכרים מול קונים ללא יכולת התרחבות.
השפעות אפשריות של רמת הסחירות
בדרך כלל, סחירות נמוכה של נכס או מגבלות המוטלות מראש על הסחירות (כגון איסור על בעלי עניין למכור מניה מסוימת למשך תקופה מסוימת) יורידו את המחיר של הנכס, היות שבדרך כלל מוכר הנכס זקוק למימוש הנכס במהירות יותר מאשר שהקונה זקוק לרוכשו.
כן, הרוכש הפוטנציאלי ירצה מראש תוחלת תשואה גבוהה יותר על הנכס כפיצוי על הסיכון שלא יוכל למכור את הנכס לעת מצוא.
ככל שהסחירות גבוהה יותר, כן צפויה יחסית יציבות גבוהה יותר במחירו של הנכס, היות שאז הולכת ופוחתת יכולתו של "שחקן" בודד להשפיע על ערך הנכס.
נזק אחר שעלולה לגרום סחירות נמוכה הוא כשלי שוק בשל חוסר שכלול של השוק המתבטאים גם בהפסדי תוצר ובחוסר כדאיות לפתוח עסקים נוספים (בין השאר, בשל העדר יתרון לגודל).
באופן כללי, ככל שסחירות נמוכה יותר, כן משגשג שוק של "יד שנייה", בין אם המדובר ב"עושי שוק" ("דילר") בבורסה, או בסחורות (כגון סוחרי מכוניות יד שנייה).
היות שבסחורות ושירותים אין זה מקובל לאסוף קונים פוטנציאליים מול מוכרים פוטנציאליים ובכך לקבוע מחיר לפי המפגש בין ההיצע לביקוש, הרי שמדדי סחירות יכולים לשמש בעיקר בשווקים פיננסיים, שם מקובל לקבוע מחיר לפי ההיצע והביקוש.
היוצאים מן הכלל לגבי סחורות הן בורסות לסחורות (כגון בורסת היהלומים ברמת גן).
מדד זה יוצא מהנחה שככל שסחירות נמוכה יותר, כן גדל הצורך ב"סוחרי יד שנייה".
במקרה של בורסות לניירות ערך מדובר ב"עושי שוק" ("דילרים").
Bid הוא המחיר בו עושה השוק רכש את הנכס הפיננסי ואילו Ask הוא המחיר בו הוא מוכר את הנכס.
המרווח בין מחיר הרכישה למחיר המכירה נמדד במונחים יחסיים (כאחוז ממחיר הנכס).
באופן כללי, ככל שמרווח זה יותר גדול, כן הסחירות נמוכה יותר.
הדבר נובע הן מיתרונו ההולך וגדל כקונה ככל שהוא יותר קרוב למעמד של "קונה יחיד" והן מיתרונו ההולך וגדל כמוכר ככל שהוא קרוב יותר למעמד של "מוכר יחיד".
כן משפיע על המרווח הסיכון של קשיי סחירות לעת מצוא, ההולך וגדל ככל שהסחירות נמוכה יותר והסיכון של שינוי מחירים תנודתי יותר ככל שהסחירות יותר קטנה.
המרווח יכול להיות מושפע גם משערי ריבית, שכן החזקת מלאי של נכסים פיננסיים כרוכה בתשלומי ריבית על הלוואות, או הפסדי ריבית או תשואות על פיקדונות או איגרות חוב.