tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בהגיעם לפריז השמידו הנאצים את הסטודיו של רדר על כל עבודותיו.
בשנת 1967 ערך חיים גמזו (מנהל מוזיאון תל אביב) תערוכה של יצירותיו של רדר בבית הלנה רובינשטין במהלך סדרה של תערוכות פיסול שונות בהן הוצגו גם פסליהם של האמן הצרפתי אוגוסט רודן והאמן הבריטי הנרי מור.
במרכז הבינתחומי הרצליה מוצג חלק מעזבונו של האמן.
פסליו של רדר מוצגים כיום במוזיאונים החשובים לאמנות מודרנית בעולם, ביניהם בפריז, בניו יורק, במוזיאון ישראל בירושלים, במוזיאון תל אביב לאומנות ועוד.
רדר נפטר בשנת 1963 בניו יורק.
פסלו "אשה עם כדור ופירמידה" (1959) הוצב בתל אביב, בגינת וינר, תרומת אוסף מוזיאון תל אביב לאמנות.
באוניברסיטת רייכמן נמצא גן פסלים ובו יצירות של ברנרד רדר.
ברנרד אדוארד פרגוסון, הברון מבלנטריי היה איש צבא, היסטוריון צבאי ופקיד ממשל בריטי.
פרגוסון שימש בתפקידים שונים בצבא הבריטי, בין היתר כשלישו של הפילדמרשל ארצ'יבלד וייוול.
הוא שירת במקומות שונים, בין היתר בארץ ישראל ובבורמה, שם לחם לצידו של צ'ארלס אורד וינגייט.
לאחר המלחמה שב לארץ ישראל, ושימש כמפקד המשטרה הניידת וכעוזר מיוחד למפקד משטרת המנדט.
בתפקיד זה היה מעורב בפרשיית רצח הנער אלכסנדר רובוביץ על ידי רוי פאראן.
לאחר מכן שימש בתפקידים צבאיים ואזרחיים שונים, לרבות תפקיד המושל הכללי של ניו זילנד.
כמו כן פרסם מספר ספרי היסטוריה צבאית וביוגרפיות.
פרגוסון נולד למשפחה סקוטית בעלת מסורת צבאית.
אביו, סיר צ'ארלס פרגוסון, וכן סביו משני הצדדים שירתו כמושלים כלליים של ניו זילנד.
הוא למד באיטון ובמכללה הצבאית המלכותית בסנדהרסט בטרם הצטרף כקצין ל"משמר השחור" הסקוטי ב-1931. הוא הגיע עם גדודו לארץ ישראל ושימש כשלישו של מפקד הכוחות הבריטים במזרח התיכון, פילדמרשל ארצ'יבלד וייוול.
הוא שימש בתפקידי פיקוד ומטה תחת ויוול, עד להחלפתו של ויוול בשנת 1941 בגנרל קלוד אוקינלק.
ויוול נשלח לניו דלהי ופרגוסון ליווה אותו כמזכירו האישי.
ב-1942 קיבל פיקוד על גדוד רגלים בבורמה, והועמד תחת פיקודו של צ'ארלס אורד וינגייט.
היחידה עליה פיקד נטלה חלק בלוחמת הגרילה בבורמה, ובמבצעי הפשיטה המיוחדים שהגה וינגייט מעבר לקווי האויב בשנים 1942 ו-1943. ב-1945 נשלח לשרת במטה מבצעים משולבים, שם שירת עד לסיום המלחמה.
בתפקידים אלו בלט כדמות צבעונית, סקוטי גבוה ורזה, החבוש תמיד במונוקל.
במספר ספרים שכתב בסוף שנות הארבעים תיאר את התנסויותיו בלוחמת הגרילה במסגרת יחידות אלו.
לאחר שכשל בניסיונו להיבחר לפרלמנט, שב אל ארץ ישראל בשנת 1946 כקצין בדרגת בריגדיר.
עם בואו לארץ ישראל שירת פרגוסון כמפקד המשטרה הניידת, כוח בן כ-2,000 לוחמים בריטים שנועד לשמש ככוח תקיפה כנגד המחתרות היהודיות, ועמד במצב של לוחמה כנגד תנועת המרי העברי.
בסוף שנת 1946 פורקה היחידה על ידי מפקד משטרת המנדט, הקולונל ויליאם ניקול גריי.
בתחילה מונה פרגוסון למפקד בית הספר לשוטרים שאמור היה להיות מוקם בג'נין, שם הייתה מפקדה של המשטרה הניידת.
לאחר מכן מונה על ידי גריי ל"עוזר מיוחד למפקד המשטרה".
במסגרת זו הציע פרגוסון להקים יחידה מיוחדת למלחמה בארגוני המחתרת, אשר תורכב מאנשים ששירתו במלחמה בכוחות המיוחדים הבריטיים.
גריי, שהיה בעצמו איש חיל הנחתים המלכותי לשעבר, תמך בתוכנית, ובמסגרת משטרת המנדט הוקמו שני צוותים שנבחרו מבין חיילים ושוטרים יוצאי יחידת ה-SAS בארץ ישראל.
צוות אחד נועד לפעולה באזור חיפה והצפון, והשני נועד לפעולה באזור ירושלים והשפלה.
למפקד הצוות השני מונה רוי פאראן.
הצוות לקח את הנער לחקירה בכביש ירושלים-יריחו.
הוא נחקר בעינויים ומת תוך כדי החקירה; גופתו הושלכה ולא נמצאה.
בחקירת היעלמותו של הנער נמצאו עדי ראייה שהעידו שהבחינו באדם דובר אנגלית ולבוש אזרחית גורר את הנער לאחר מאבק למכונית אזרחית ובה מספר אנגלים.
במסמכים שנחשפו בבריטניה לראשונה רק בשנת 2004, נתגלה דו"ח מקורי מזמן האירוע בו הצהיר פרגוסון כי הנער נהרג בעת חקירתו בידי פאראן וכי הוא, פרגוסון, מסר על כך לקולונל גריי, מפקד משטרת המנדט.
מסמך אחר בחתימתו של גריי אישר זאת, אך על פיו לא נקט גריי בכל פעולה נגד פאראן, משום שבידי הנער נמצאה רשימה ובה 45 שמות, וגריי החליט לחקור את האנשים שברשימה כדי לשבור את הלח"י בירושלים.
כעבור זמן לא רב, כשגריי יצא לחופשה באנגליה, התחדשה החקירה נגד פאראן, כפי הנראה בעקבות היחסים הגרועים שהיו בין פרגוסון לבין סגנו של גריי, ארתור פרדריק ג'יילס.
פרגוסון, שלרשותו עמד מטוס פרטי, טס בעקבותיו, ומצא את פאראן ואת אנשי בחלב.
לאחר לילה ארוך, במהלכו איים פאראן לירות בפרגוסון, שכנע פרגוסון את פאראן לשוב לארץ והוא שב והועמד לדין בגין רצח הנער.
פאראן הועמד לדין ב-1 באוקטובר 1947 בפני בית דין צבאי בריטי בירושלים, אך זוכה מחוסר הוכחות, מאחר שגופתו של רובוביץ לא נמצאה ומאחר שחבריו של פאראן, וביניהם פרגוסון סירבו להעיד נגדו.
פרגוסון טען כי הוא מסרב להעיד, בשל החשש כי יפליל עצמו.
עם זאת הודיעה הממשלה כי לא תנקוט נגדו בצעדים משפטיים.
מיד לאחר זיכויו של פאראן פוטר פרגוסון מתפקידיו והוטס בחזרה בחשאי לבריטניה במטוסו הפרטי.
סיום שירותו הצבאי והקריירה האזרחית
לאחר המלחמה המשיך פרגוסון בשירות בצבא, ושימש בתפקידים שונים ומגוונים, כמפקד "המשמר השחור", כאיש מטה בנאט"ו בתקופת הקמתה, וכן כאחראי על הלוחמה הפסיכולוגית בתקופת משבר סואץ.
במקביל המשיך בפרסום מספר ספרים, חלקם תיאורים של המערכות בהן נטל חלק בבורמה, היסטוריה של "המשמר השחור", ביוגרפיה של ויוול, ושל הנסיך רופרט מהריין.
ב-1962 מונה לכהונת המושל הכללי של ניו זילנד בה שירת עד 1967. בין 1968 ל-1969 היה ראש צוות המשקיפים הבריטי שנשלח לסייע בהשכנת השלום במלחמת האזרחים בניגריה.
בשנת 1972 קיבל את תואר האצולה ברון מבלנטריי.
בין 1973 ל-1974 שימש כנציב העליון של מועצת הכנסיות של סקוטלנד, ובין 1974 ל-1976 ראש "המועצה הבריטית", ארגון בריטי העוסק בחינוך.
כן שימש כנשיא אוניברסיטת סנט אנדרוז, בין 1973 עד מותו בשנת 1980.
בימי חייו עוטר פרגוסון בעיטורים רבים.
בין היתר היה חבר מסדר הדרדר, המסדר המלכותי של ויקטוריה, מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, מסדר האימפריה הבריטית, וזכה באות השירות המצוין (DSO).
לזכרו הוקמה בניו זילנד קרן מלגות, המסייעת למאורים החפצים בחינוך גבוה.
בנו, ג'ורג' פרגוסון ממשיך במסורת המשפחתית, ושימש בין 2006 ל-2010 כנציב העליון לניו זילנד, משרה המקבילה למשרת שגריר בריטניה במדינה זו.
ברנרד קינג הוא כדורסלן עבר, ששיחק בעמדת הסמול פורוורד בליגת ה-NBA.
קינג שיחק בקולג' באוניברסיטת טנסי, ונבחר כבחירה השביעית בדראפט של שנת 1977 על ידי ניו יורק נטס, אשר כמה חודשים מאוחר יותר העתיקו את מקום מושבם לניו ג'רזי ונודעו כ"ניו ג'רזי נטס".
שני מטרים וסנטימטר גובהו, היה קינג התגלמות הסמול פורוורד של ה-NBA בשנות השמונים.
עם זרועותיו הארוכות ושחרור הכדור המהיר, קינג היה מותאם בשלמות למשחק מהיר כסקורר מעולה.
קינג הוביל את טבלת הקלעים של הליגה בשנת 1985 עם 32.9 נקודות למשחק ונבחר פעמיים לחמישיית העונה של הליגה ושלוש פעמים למשחק האולסטאר.
בעונת הרוקי שלו, 1977/1978, הוא קבע שיא קליעה לשחקן שנה ראשונה בניו ג'רזי נטס, 1909 נקודות.
בעונה שלאחר מכן, הוביל קינג את ניו ג'רזי נטס כשבחג המולד 1984 קלע 60 נקודות והפך לשחקן העשירי ב-NBA לקלוע לפחות 60 נקודות במשחק יחיד.
ב-23 במרץ 1985 סבל קינג מפציעה קשה בברכו, פציעה שהשביתה אותו למשך כל עונת 1985/1986. כשחזר מהפציעה ניכר בבירור שאיבד את ההתפרצות הסוחפת שלו לסל, דבר שגרם לניקס לשחרר אותו בסוף עונת 1987. עם זאת, היה לקינג קאמבק מוצלח בוושינגטון, שם הפך לכוכבה הבלתי מעורער של הקבוצה.
הוא שיפר את קליעתו מבחוץ וחזר לאולסטאר פעם אחת נוספת ב-1991, עונתו המלאה האחרונה.
לאחר הפסקה זמנית של שנה וחצי וחזרה ל-32 משחקים במדי ניו ג'רזי נטס בשנת 1993, הכריעו אותו בעיות בברך וכפו עליו פרישה סופית ממשחק, כשבאמתחתו 19,665 נקודות שקלע ב-874 משחקים, ממוצע של 22.5 נקודות למשחק, כשבעת ההיא הוא היה מדורג במקום ה-16 ברשימת הקלעים המובילים בתולדות ה-NBA.
ברנרד מנדוויל (בהולנדית: Bernard Mandeville; ב-15בנובמבר 1670 – 21 בינואר 1733) היה פילוסוף, פוליטיקאי, כלכלן וסאטיריקן.
הוא התפרסם בעקבות הפואמה "משל הדבורים" , שביטאה את הערצתו לפילוסוף תומאס הובס.
מנדוויל נולד ברוטרדם, הולנד, אולם גר רוב חייו בלונדון שם גם נפטר.
רוב פרסומיו היו בשפה האנגלית.
בשנת 1705, כתב מנדוויל את הפואמה "משל הדבורים" (The Fable of the Bees) והדפיס אותה בעילום שם.
הפואמה שנקראת גם "חטאים פרטיים - מעלות ציבוריות" נעשתה פופולרית ביותר.
הפואמה מתארת כוורת דבורים, בה כל דבורה דואגת לעצמה והיא יעילה מאוד.
מועצת הכוורת החליטה שהכוורת צריכה להיות מוסרית, ומרגע זה, כל הדבורים הופכות לרציניות ודואגות לזולת.
לאט לאט הכוורת הפסיקה להיות פרודוקטיבית ומתה.
לאחר שהפואמה הושמצה, החליט מנדוויל להגן על המשל, וכתב ספר בעל שם זהה (משל הדבורים - חטאים פרטיים, מעלות ציבוריות), בו הוסיף הערות פרשניות לפואמה.
בכל פרק הסביר כיצד כל חטא משבעת החטאים מועיל לחברה.
מנדוויל אימץ את הנחת האגואיזם של הובס, לפיה האדם הוא אגואיסט הדואג רק לעצמו, אך בסיפוק תשוקותיו הוא תורם לטוב הכללי.
לפי תיאורו לונדון הייתה מלאת תשוקות וחיים.
למשל, יוהרתן של נשות המעמד העליון ורדיפתן אחרי היופי והעדיים יוצרת עבודה לצורף, שמשלם לשוליית הצורף, שהולך לסבוא ובכך מכלכל את בעל הפונדק, שהולך לזונה שבכך מגנה על תומתן של נשות החברה הגבוהה וחוזר חלילה).
אלפרד צ'ארלס ברנרד לובל היה פיזיקאי ואסטרונום בריטי מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית.
נולד בעיירה אולדלנד קומון שליד בריסטול באנגליה.
למד ב-Kingswood grammar school ואחר כך למד פיזיקה באוניברסיטת בריסטול וסיים תואר ראשון בשנת 1934 ובשנת 1936 קיבל דוקטורט.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה בצוות שעבד על פיתוח מערכות מכ"ם בעבור כלי טיס.
בשנת 1945, לאחר המלחמה היה לובל מחלוצי חקר הקרינה הקוסמית.
הוא ייסד את מצפה הכוכבים ג'ודרל בנק, אשר עשה שימוש בטכנולוגיות שפותחו במהלך המלחמה לזיהוי כלי טיס.
זכה בפרס המדליה המלכותית לשנת 1960. בשנת 1961 מונה לקצין במסדר האימפריה הבריטית.
היה חבר האקדמיה המלכותית השוודית למדעים.
בשנת 1937 נישא למרי ג'ויס צ'סטרמן ולזוג שלוש בנות ושני בנים.
ברנרד הנריק קרוסל (בהולנדית: Bernhard Crusell; 15 באוקטובר 1775 – 28 ביולי 1838) היה נגן קלרינט, מלחין ומתורגמן שוודי-פיני.
קרוסל נולד באושיקאופונקי (Uusikaupunki), פינלנד, למשפחה ענייה שעסקה בכריכת ספרים.
סבו ברנהרד למד את המקצוע בטורקו, לאחר מכן התיישב בפורי שם נולדו תשעת ילדיו בהם יאקוב, אביו של קרוסל.
לאחר שיאקוב סיים את התמחותו ב-1765, הוא עבר לאושיקאופונקי שם נשא לאישה את הלנה ילנדר, אך שנה מאוחר יותר היא נפטרה.
בשנת 1769 הוא נשא בשנית את מרגרטה מסמן לאישה, מנישואים אלו נולדו ארבעה ילדים, אך ברנהרד היה היחיד מביניהם להגיע לבגרות.
קרוסל תיאר מאוחר יותר את תקופת חייו זו כשהוא משתמש בגוף שלישי:
"בעיירת הולדתו הקטנה היה אדם אחד בלבד שהיה פעיל מוזיקלית, עוזר חנות שבערבים ניתן היה לשמוע אותו מנגן בחליל להנאתו.
לילה אחד, ברנרד בן הארבע ישב ברחוב, נשען על הקיר, מרגיש על גג העולם ומעריץ את המנגינות המתוקות.
ההורים, שחיפשו אחרי בנם זמן רב, נזפו בו קשות, אבל את הילד זה לא עצר מלחזור בערב שלמחרת לפינתו האהובה.
הפעם הוא גם קיבל מכות עבור חוסר הציות.
אך דבר לא הועיל וההורים נאלצו להשלים עם "השגעון" מקווים שכשהחליל ישתתק הבן יחזור הביתה."
בהיותו בן שמונה, עברה המשפחה לנורמרבי (Nurmijärvi), עיירה הממוקמת 23 קילומטרים צפונית להלסינקי.
העניין שלו במוזיקה המשיך והוא למד לנגן משמיעה בקלרינט של חבר.
זמן קצר אחרי זה הוא החל לקבל את ההדרכה הראשונה שלו מנגן, חבר בלהקה צבאית.
ב-1788 כשהוא בן 13, חבר של המשפחה שהיה מודע ליכולותיו הטבעיות של הנער, לקח אותו לסואומנלינה לפגוש את סרן ולנסטירנה.
סואומנלינה היא מצודה שוודית שבנויה על חמישה איים למול חופי הלסינקי.
הקצינים המשכילים שבמצודה היוו השפעה משמעותית על העיר מבחינה תרבותית ופוליטית.
הסרן התרשם עמוקות מנגינתו של ברנרד הצעיר, ומיד הזמינו להתגייס כמתנדב לתזמורת הצבאית שהייתה במקום.
משפחתו של ברנרד קיבלה מקום מגורים במצודה, והוא עצמו קיבל חינוך מוזיקלי לצד לימודים בבית ספר לשפות.
ב-1791 ולנסטירנה עבר לסטוקהולם ולקח איתו את פרי טיפוחיו לשוודיה.
למרות שקרוסל חי את רוב חייו בשוודיה, הוא תמיד ראה עצמו כפיני, ובמכתבים מאוחרים הוא כינה את עצמו איש פינלנד, כמו כן את יומני המסע שלו כתב בפינית.
בסטוקהולם המשיך בלימודי הקלרינט וביסס את עצמו כסולן, ב-1792 כשהוא בן שש עשרה הוא מונה למנהלה של להקת החטיבה שלו, שנה לאחר מכן הוא מונה לנגן הקלרינט הראשון בתזמורת המלכותית (Kungliga Hovkapellet) שנוהלה על ידי המורה שלו באותו זמן המלחין הגרמני אבה פוגלר.
בשנת 1798 הוא קיבל מלגה לשם נסיעה לברלין להשתלם בנגינה אצל נגן הקלרינט הידוע פרנץ טאוש (1762–1817).
בבית הספר לקלרינט שטאוש הקים, הדגישו את איכות ויופי הצליל על טכניקה.
קרוסל התקדם מהר, ולפני שחזר לשוודיה, ניגן בקונצרטים בברלין ובהמבורג, וזכה לביקורות חיובית בעיתונים.
קרוסל חי את שארית חייו בשוודיה, רק פעם אחת חזר לפינלנד למסע קונצרטים ביולי 1801.
בעקבות הכרות עם שגריר צרפת בסטוקהולם הוא נסע ב-1803 לפריז, שם הוא למד עם Jean-Xavier Lefèvre בקונסרבטואר של פריז.
בהמלצתו רכש קרוסל פייה של Michel Amlingue וקלרינט בדו של ז'אן ז'אק באומן בעל שישה מנופים.
עד סביבות 1800 היה קרוסל מנגן עם העלה בצד העליון של הפייה, ייתכן בשל מחסור בשיניו העליונות.
בזמן זה התפנתה משרת הקלרינטן הראשון בתיאטרון האיטלקי בפריז, גוסטב אדולף הרביעי מלך שוודיה דחה את עתירתו להארכת החופשה, וקרוסל נאלץ לחזור לסטוקהולם, כפיצוי הוא קיבל את המינוי כמנהל להקת גדודי שומרי הראש, הוא המשיך לנגן עם התזמורת המלכותית של שוודיה עד 1833.
ביוני 1811 נסע קרוסל שוב לגרמניה, בברלין פגש את טאוש, בלייפציג פגש בתורמים ובדרזדן רכש קלרינט של הנריך גרנסר בעל 11 מנופים.
ב-1822 הוא נסע שוב לדרזדן וקנה קלרנטים נוספים.
במוזיאון כלי הנגינה בשוודיה ישנם חמישה קלרינטים מתוצרת גרנסר.
במהלך הקריירה שלו הפך קרוסל לסולן מפורסם, לא רק בתחומי שוודיה אלא אף בגרמניה ואנגליה.
הוא ניגן יצירות מאת בטהובן, קרומר, מוצרט ועוד רבים.
מתוך כחמישים ביקורות בעיתונים אף לא אחת הייתה שלילית.
קרל אברהם מנקל (1802 - 1868) היה מבקר המוזיקה של עיתון חדשות שוודי, תיאר את הצליל העגול של קרוסל, את אחידות הגוון לכל אורך המנעד ואת נגינת הפיאניסימו המיוחדת שלו.
בין 1791 ל-1799 למד קרוסל תורת המוזיקה והלחנה עם אבה פוגלר ועם מורה גרמני נוסף תושב סטוקהולם דניאל בוריץ.
ב-1803 בעת שהותו בפריז למד בקונסרבטואר עם פרנסואה ז'וזף גוסק והנרי ברטון.
הוא הלחין יצירות קאמריות וקונצ'רטי, חלקם עבור עצמו אבל גם עבור נגנים עמיתים בתזמורת המלכותית בכלי נשיפה כדוגמת בסון.
ב-1811 הוא ניצל את שהותו בלייפציג ליצירת קשרים עם המו"לים הגדולים שם.
בין השאר הוא הלחין שירים מאת משוררים שוודים כטגנר (Esaias Tegnér), יצירות למקהלת גברים, מוזיקה לתיאטרון ועיבודים לתזמורת צבאית לקטעים מאת רוסיני, שפוהר וובר.
בהיותו במקביל בלשן מוכשר, תרגם קרוסל את האופרות האיטלקיות, הצרפתיות והגרמניות משל מוצרט ורוסיני לשוודית, והכינם לביצוע בשודיה.
על עבודתו זו זכה במדליית זהב של האקדמיה השוודית.
מאז 1982 מתקיימת בכל שנה בקיץ שבוע קרוסל בעיר הולדתו אושיקאופונקי, הפסטיבל מוקדש ליצירות לכלי נשיפה מעץ, המנהל האומנותי הוא ג'וזי סרקה.
ברנרד מלוין פארקר הוא כדורגלן עבר דרום אפריקאי ששיחק.
פארקר התחיל את הקריירה שלו במחלקת הנוער של ממלודי סאנדאונס, ובשנת עבר לת'אנדה רויאל זולו.
בינואר חתם בהכוכב האדום בלגרד הסרבית.
ביולי עזב את המועדון בעקבות קשיים כלכליים וחתם בטוונטה עימה זכה באליפות הראשונה בעונת .
בקיץ עזב סטיב מקלארן את המועדון ופארקר שותף רק ב-3 משחקים במחצית הראשונה של עונת .
ב-18 בינואר 2011 הושאל לפנסראיקוס.
בקיץ חזר לדרום אפריקה וחתם בקייזר צ'יפס.
את עונת סיים כמלך השערים של הליגה.
באוגוסט 2022 חתם ב-TS גלקסי.
ביולי 2024 הודיע על פרישה.
בשנת ערך את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דרום אפריקה נגד .
ב-30 בנובמבר 2008 הבקיע את צמד הבכורה שלו בנבחרת נגד אותה מלאווי.
במסגרת גביע אפריקה לאומות 2014 הוא זכה בתואר מלך השערים עם 4 שערים.
נעל הזהב ע"ש לזלי מנייאת'לה:
לוטננט גנרל ברנרד סיריל פרייברג, ברון פרייברג הראשון היה איש צבא ניו זילנדי יליד בריטניה, מעוטר צלב ויקטוריה, שכיהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד בין השנים 1946 – 1952.
פרייברג השתתף במהפכה המקסיקנית ושירת כקצין בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה.
הוא השתתף בנחיתות במערכת גליפולי והיה הגנרל הצעיר ביותר בצבא הבריטי במלחמת העולם הראשונה.
מאוחר יותר הוא שירת בחזית המערבית, שם הוא עוטר בצלב ויקטוריה ושלוש פעמים באות השירות המצוין, ובכך הפך לאחד החיילים המעוטרים ביותר באימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
הוא אהב להיות במרכז הפעילות.
וינסטון צ'רצ'יל כינה אותו "הסלמנדרה", בשל יכולתו לעבור דרך אש הקרב מבלי להיפגע.
במלחמת העולם השנייה הוא פיקד על חיל המשלוח של ניו זילנד בקרב על כרתים, במערכה בצפון אפריקה ובזירה האיטלקית.
פרייברג היה מעורב בתבוסת בעלות הברית במערכה על יוון, הובס שוב כמפקד בבעלות הברית בקרב על כרתים ותפקד בהצלחה במערכה בצפון אפריקה כשהוא מפקד על הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה, כולל בקרב אל-עלמיין השני.
באיטליה הוא הובס שוב בקרב על מונטה קאסינו כמפקד הכוחות, אך מאוחר יותר הוא היה זה ששחרר את פדובה ואת ונציה והיה מהראשונים שנכנסו לטריאסטה, שם הצליח להתמודד, ללא שפיכות דמים, מול הפרטיזנים של יוסיפ ברוז טיטו, על השליטה בחבל ונציה ג'וליה.
עם סיום מלחמת העולם השנייה סיכם פרייברג עשר וחצי שנים של לחימה מול גרמניה.
ברנרד פרייברג נולד בריצ'מונד שבמחוז סארי שבאנגליה למשפחה שמוצאה היה בין השאר אוסטרי-גרמני.
הוא היה בנם של ג'יימס פרייברג ושל אשתו השנייה, ג'וליה לבית המילטון.
בהיותו בן שנתיים הוא עבר יחד עם הוריו לניו זילנד, שם הוא התחנך בבית הספר התיכון "ולינגטון קולג'" בין השנים 1897 – 1904. הוא היה שחיין מצטיין ובשנים 1906 ו-1910 הוא זכה באליפות ניו זילנד לשחייה למרחק 100 יארד.
ב-22 במאי 1911 הוא הוסמך רשמית כרופא שיניים.
הוא עבד כעוזר לרופא שיניים בעיר מורינסוויל ומאוחר יותר השתלם בתחום בהמילטון ובלוין.
בהיותו במורינסוויל הוא התבקש לשרת כקצין בצבא המילואים המקומי, אך הוא לא עבר את מבחני ההסמכה.
במרץ 1914 עזב פרייברג את ניו זילנד.
קיים תיעוד על כך שהוא היה בסן פרנסיסקו ובמקסיקו, ושם ייתכן כי השתתף במהפכה המקסיקנית, שהתחוללה אז ועל פי המדווח הוא היה לקפטן תחת פיקודו של פנצ'ו וייה.
בשומעו על פרוץ מלחמת העולם הראשונה באירופה באוגוסט 1914, הוא יצא לבריטניה דרך לוס אנג'לס (שם הוא זכה בתחרות שחייה) ודרך ניו יורק (שם הוא זכה בקרב אגרוף).
הכספים שבהם הוא זכה בתחרויות מימנו את נסיעתו.
מיד עם פרוץ המלחמה יצא פרייברג לאנגליה ושם הוא התנדב לשירות.
הוא הצליח להתגייס לגדוד השביעי של הבריגדה הימית המלכותית ובספטמבר 1914 הוא היה בחזית הבלגית.
בסוף השנה פגש פרייברג בוינסטון צ'רצ'יל, הלורד הראשון של האדמירליות והוא הצליח לשכנע אותו להעניק לו מינוי בגדוד של הבריגדה הימית המלכותית השנייה, שהייתה חלק מדיוויזיית הצי המלכותי.
באפריל 1915 היה פרייברג מעורב במערכת גליפולי.
בליל ה-24 באפריל, במהלך הנחיתות הראשונות של מדינות ההסכמה, שנערכו בעקבות הניסיון הימי הבלתי מוצלח לחסום את המצרים, התנדב פרייברג לשחות אל החוף במפרץ סארוס.
ברגע שהגיע לחוף, הוא החל להדליק אבוקות כדי להסיח את דעתם של כוחות ההגנה העות'מאנים מאתר הנחיתה האמיתי של הכוחות בגליפולי.
אף על פי שנתכה עליו אש טורקית עזה, הוא שב בבטחה ממשימתו ועל פעולתו זו הוא עוטר באות השירות המצוין.
במהלך השהות בחצי האי הוא נפצע כמה פעמים באורח קשה והתפנה יחד עם הדיוויזיה שלו בינואר 1916.
במאי 1916 עבר פרייברג לצבא הבריטי בדרגת קפטן ברגימנט המלכה המלכותי.
בכל אופן הוא המשיך לשרת באותה יחידה בדרגה זמנית של מייג'ור.
יחד עם יחידתו הוא עבר לצרפת.
במהלך השלבים האחרונים של הקרב על הסום, בעודו מפקד על הגדוד בדרגה זמנית של לוטננט קולונל, הוא הצטיין בכיבוש הכפר בוקור ועל כך הוענק לו צלב ויקטוריה.
ב-13 בנובמבר 1916, בבוקור סור אנסר שבצרפת, לאחר שהגדוד של פרייברג ביצע את ההתקפה הראשונית על החפירות הקדמיות של האויב, הוא התאושש וערך מחדש את חייליו והוביל אותם לתקיפה מוצלחת של הקו השני, שבמהלכה הוא נפצע פעמיים, אך המשיך לפקד על החיילים ולהחזיק בשטח כל אותו היום ובלילה שבא אחריו.
בבוקר המחרת, כאשר הכוח שבפיקודו תוגבר, הוא תקף וכבש כפר שהיה מבוצר מאוד ולקח בשבי 500 חיילי אויב.
אף על פי שנפצע פעמיים, בפעם השנייה באופן חמור יותר, סירב פרייברג לעזוב את קו החזית עד שהוא הוציא פקודות סופיות.
פקודת היום שתוארה ב-London Gazette לרגל הענקת העיטור לפרייברג כללה את הדברים הבאים:
באותה עת שימש פרייברג לדוגמה ולמופת בחזית המערבית.
מנהיגותו הנועזת נשאה מחיר: במהלך שירותו בצרפת הוא נפצע תשע פעמים ואנשים ששירתו איתו בהמשך הקריירה הצבאית שלו העידו שכמעט ולא היה חלק בגופו שלא נשא צלקות.
באפריל 1917 קודם פרייברג לדרגה זמנית של בריגדיר גנרל, אף על פי שדרגתו הקבועה הייתה עדיין רק של קפטן, והוא קיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-173, שהייתה חלק מהדיוויזיה ה-58. הוא היה לקצין הצעיר ביותר בצבא הבריטי שנשא דרגת גנרל.
באותה שנה הוענק לו תואר עמית מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
בספטמבר גרם פגז שהתפוצץ לרגליו לגרועה מכל הפציעות שלו.
כאשר הוא שב לשירות בינואר 1918, הוא קיבל את הפיקוד על הבריגדה ה-88 של הדיוויזיה ה-29, שפעלה בהצטיינות במתקפת האביב במרץ-אפריל 1918 בספטמבר אותה שנה הוא עוטר שנית באות השירות המצוין.
בסוף המלחמה פיקד פרייברג על סקודרון פרשים של משמר הדרגונים השביעי, שכבש גשר בלסינס, דקה אחת לפני ששביתת הנשק נכנסה לתוקף וכך זכה באות השירות המצוין השלישי שלו.
לאחר תום המלחמה הוענק לפרייברג צלב המלחמה הצרפתי.
על פעולותיו לאחר המבצע הנועז שלו בסארוס הוא צוין לשבח חמש פעמים.
יחד עם עיטור צלב ויקטוריה ואות השירות המצוין שהוענקו לו, הוא היה לאחד החיילים המעוטרים ביותר בצבאות האימפריה הבריטית במלחמת העולם הראשונה.
בראשית 1919 הוענק לפרייברג מינוי קבוע במשמר הגרנדירים והוא עסק בפעילות צבאית של עתות שלום, בצד ניסיונות לחצות את תעלת למאנש בשחייה.
בין השנים 1921 – 1925 הוא היה קצין מטה במפקדת הדיוויזיה ה-44. הוא סבל מבעיות בריאות שצצו מפציעותיו הרבות וכחלק מתהליך ההחלמה שלו הוא ביקר בניו זילנד ב-1921.
ב-14 ביוני 1922 הוא נשא לאישה את ברברה מקלרן, בתם של סר הרברט ג'קיל ואשתו אגנס ואלמנתו של פרנסיס מקלרן, שהיה חבר הפרלמנט הבריטי ונהרג במלחמה.
לברברה היו שני ילדים מנישואיה הקודמים ומאוחר יותר נולד לה ולברנרד בן בשם פול.
בבחירות הכלליות של 1922 הציג פרייברג בחוסר הצלחה את מועמדותו לפרלמנט מטעם המפלגה הליברלית במחוז הבחירה של דרום קארדיף.
בשנים 1928 – 1930 הוא ייצג את ניו זילנד בוועד האולימפי הבינלאומי.
ב-1927 הוא קודם לדרגה קבועה של מייג'ור, לאחר שהיה בדרגה קבועה של קפטן מאז 1916. הוא המשיך להיות קצין מטה (GSO2) בפיקוד המזרחי עד פברואר 1929 ואז הוא קודם לדרגת לוטננט קולונל ומונה לפקד על הגדוד הראשון של רגימנט מנצ'סטר.
ב-1931 קודם פרייברג לדרגת קולונל (בתוקף מ-1922) ומונה להיות עוזר קצין האספקה הראשי (Assistant Quartermaster General) של הפיקוד הדרומי.
ב-1933 הוא כתב חיבור שנקרא "מחקר על ניהול יחידה" (A Study of Unit Administration), שהפך לספר לימוד לקציני אספקה.
ב-1940 יצא חיבור זה במהדורה שנייה.
בספטמבר 1933 קודם פרייברג לתפקיד קצין מטה בכיר יותר (GSO1) במשרד המלחמה, לפני שהוא קודם לדרגת מייג'ור גנרל ביולי 1934. בעקבות קידום זה, שלו הוא זכה בגיל 45 בלבד, ניכר היה שהוא יועד לדרגים הגבוהים ביותר של הצבא.
עם זאת, בבדיקות רפואיות שנערכו לו לפני הצבתו בהודו, התגלה שהוא סבל מבעיות בלב, למרות מאמצים רבים מצדו להסתיר אותם.
לאחר שב-1936 הוענק לו התואר עמית מסדר האמבט, חויב פרייברג ב-10 באוקטובר 1937 לפרוש מן השירות.
אף על פי שהצבא הבריטי סיווג את פרייברג כבלתי כשיר לשירות ב-1937, הוא שב לשירות פעיל לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה, בדצמבר 1939 וגויס מחדש כקצין בדרגת מייג'ור גנרל.
בעקבות פנייה מממשלת ניו זילנד, הציע פרייברג את שירותיו וכתוצאה מכך הוא קיבל את הפיקוד על חיל המשלוח השני של ניו זילנד ועל הדיוויזיה הניו זילנדית השנייה.
בתוך ההמולה של המערכה על יוון ב-1941, מינתה לונדון את פרייברג כמפקד כוחות בעלות הברית בקרב על כרתים.
על השימוש שהוא עשה במערכת האולטרה במהלך קרב זה התגלעו מחלוקות.
לאחר שהוא הועלה לדרגת לוטננט גנרל והוענק לו התואר אביר מפקד של מסדר האימפריה הבריטית, המשיך פרייברג לפקד על הדיוויזיה השנייה של ניו זילנד בכל מהלך המערכה בצפון אפריקה ובזירה האיטלקית שבה השתתפה הארמייה השמינית.
יצא לו שם טוב כטקטיקן ברמה דיוויזיונית.
ראש ממשלת בריטניה, וינסטון צ'רצ'יל, כינה את פרייברג בכינוי "סלמנדרה", על חיבתו לאש הקרב ועל רצונו תמיד להיות במרכז העניינים.
בקרב מרסא מטרוח שהתנהל ביוני 1942 הוא נפצע מפגז גרמני, אך עד מהרה הוא שב לשדה הקרב.
אף על פי כן, חלק פרייברג על הממונה עליו, גנרל קלוד אוקינלק, מפקד הארמייה השמינית, ועמד על כך שכמפקד של חיל משלוח לאומי יש לו את הזכות לסרב לפקודות שיעמדו בניגוד לאינטרס הלאומי של ניו זילנד.
מצד שני, פרייברג קיים יחסים טובים עם גנרל ברנרד לו מונטגומרי, שפיקד על הארמייה השמינית החל מאוגוסט 1942 והעריך מאוד את המפקד הניו זילנדי המנוסה.
בשיאו של קרב אל-עלמיין השני באוקטובר-נובמבר 1942, לקחה הדיוויזיה השנייה של ניו זילנד חלק חיוני בפריצה הסופית של בעלות הברית.
על חלקו כמפקד מהלך זה, קודם מיד פרייברג לתואר אביר מפקד של מסדר האמבט.
במרדף שהתפתח אחר כוחות מדינות הציר במערכה בתוניסיה, שם הם נכנעו במאי 1943 הנהיג פרייברג את הניו זילנדים בסדרת איגופים שבוצעו היטב על קווי האויב.
באפריל ובמאי 1943 פיקד פרייברג לזמן קצר על הקורפוס ה-10.
בספטמבר 1944 נפצע פרייברג בתאונת מטוס.
לאחר שישה שבועות בבית החולים הוא שב לפקד על הדיוויזיה הניו זילנדית במבצעיה הצבאיים האחרונים במסגרת מתקפת האביב באיטליה באביב 1945 שבה היא הייתה מעורבת בסדרה של חציית נהרות לאורך 400 ק"מ תוך שלושה שבועות.
עד לכניעתה של גרמניה הגיעו הניו זילנדים לטריאסטה, לאחר שכבר שחררו את פדובה ואת ונציה, ושם השתררה לזמן קצר מתיחות קלה עם הפרטיזנים היוגוסלבים.
הצלחתו זו של פרייברג הקנתה לו את אות השירות המצוין השלישי שלו ביולי 1945. כמו כן הוענק לו תואר מפקד בלגיון ההצטיינות של ארצות הברית.
פרייברג הצטיין בתכנון מתקפות ראוותניות כמו מבצע "מטען מוגבר" בקרב אל-עלמיין ומבצע "מטען מוגבר 2" במערכה בתוניסיה, וההרעשה של קו סניו ב-1945. עם זאת, שתי ההזדמנויות שבהן פיקד פרייברג על כוחות ברמת גיס, הקרב על כרתים והקרב על מונטה קאסינו, היו מוצלחות פחות.
בכל מהלך המלחמה הוא הפגין בוז כלפי הסכנה.
הוא הפגין דאגה כנה לרווחת חייליו, נקט גישה של היגיון בריא בסוגיות משמעת והבטיח את קיומם של מתקני רווחה עבור אנשיו.
כאשר הוא סיים את תפקידו ב-1945 הוא היה למפקד אהוד על החיילים הניו זילנדים.
שמו של פרייברג מתקשר להחלטה השנויה במחלוקת להפציץ את המנזר העתיק של מונטה קאסינו בפברואר 1944. פרייברג, שפיקד על הכוחות שלחמו במה שמאוחר יותר נודעו כקרבות השני והשלישי על מונטה קאסינו, היה משוכנע שהמנזר, שהוקם בשנת 529, שימש כמעוז צבאי.
הניתוח של אחד מקציני הדיוויזיה של פרייברג, מייג'ור גנרל פרנסיס טקר מהדיוויזיה ההודית ה-4, סיכם במזכר ששיגר לפרייברג, שבלי קשר לשאלה אם המנזר היה מאויש בגרמנים, היה צורך להחריבו כדי למנוע את השימוש בו בהמשך.
הוא גם ציין שעם חומותיו שהתנשאו לגובה של 45 מטרים ועוביים היה לפחות 10 מטרים, לא הייתה שום אפשרות למהנדסים הצבאים כל דרך להתמודד איתו והפצצה זו באמצעות פצצות "בלוקבסטר" הייתה הפתרון האפשרי היחידי ופצצות במשקל 1,000 פאונד היו כמעט חסרות ערך.
גנרל סר הרולד אלכסנדר, מפקד קבוצת הארמיות ה-15, הסכים עם ההפצצה, שבסופו של דבר לא נעשה בה שימוש בפצצות "בלקובסטר".
חורבות המנזר שמשו מסתור לכוחות הגרמנים שהחזיקו בהן עד ל-18 במאי.
לאחר המלחמה העידו אב המנזר וכמה נזירים שהגרמנים לא עשו שימוש בחלק הפנימי של המנזר ושלא נעשה בו כלל שימוש למטרות צבאיות.
פרייברג סיים את תפקידו כמפקד הדיוויזיה הניו זילנדית ב-22 בנובמבר 1945 ואז קיבל הצעה לכהן בתפקיד המושל הכללי של ניו זילנד, הראשון מנושאי תפקיד זה שגדל בניו זילנד.
ב-3 במאי 1946 הוא עזב את לונדון בדרכו לתפקידו החדש, לאחר שהוענק לו תואר אביר מפואר של מסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש.
הקריירה הצבאית שלו הסתיימה כאשר פרישתו נכנסה לתוקף ב-10 בספטמבר 1946. פרייברג שירת כמושל הכללי עד 1952. בתקופת כהונתו הוא לקח חלק פעיל מאוד בחיי המדינה וביקר בכל רחבי ניו זילנד ושטחי התלות שלה.
ב-1 בינואר 1946 הוענק לו תואר אביר מסדר ג'ון הקדוש.
ב-1951 הוענק לפרייברג תואר ברון פרייברג.
לאחר תום תקופת כהונתו כמושל הכללי של ניו זילנד, שב פרייברג לאנגליה, שם הוא ישב לעיתים קרובות בישיבות בית הלורדים.
ב-1 במרץ 1953 הוא מונה להיות סגן הנציב וסגן המושל של טירת וינדזור.
ב-1955 נפתח בית הספר התיכון פרייברג בפלמרסטון נורת' שבניו זילנד.
על שמו של פרייברג נקראו מספר רחובות בערי ניו זילנד וכן בריכת פרייברג במפרץ המזרחי של ולינגטון, שנפתחה ב-1963.
הלורד פרייברג מת בווינדזור ב-4 ביולי 1963 בעקבות קרע באחד מפצעיו מהמלחמה.
הוא נקבר בחצר כנסיית סנט מרתה על הגבעה שליד גילפורד שבמחוז סארי.
אשתו נקברה לצדו וכן בנם פול שעוטר בצלב הצבאי.
גביע סר ברנרד פרייברג מוענק לזוכה במקצה היחידים באליפות ניו זילנד בחתירה.
כמו כן נקרא על שמו אצטדיון רב-תכליתי באוקלנד.
ברנרד "ברני" מאייר היה אתלט יהודי-אמריקאי, פעמיים סגן אלוף ארצות הברית (1948 ו-1953), פעמיים דורג במקום שלישי בעולם (1943 ו-1946) ואלוף המכביה הרביעית (1953) בהדיפת כדור ברזל.
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-27 בפברואר 1943 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 15.96 מטר ובתחרות שנערכה באוונסטון, אילינוי ב-11 ביוני באותה השנה הוא קבע בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 15.73 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
בתחרות שנערכה בווסט פוינט ב-11 במאי 1946 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל תוצאה של 16.35 מטר ודורג במקום שלישי בעולם.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1948 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.22 מטר.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי (1952) שנערכו בלוס אנג'לס, קליפורניה ב-27 ביוני 1952 סיים מאייר במקום רביעי בהדיפת כדור ברזל בשיא אישי חדש של 17.26 מטר, 10 ס"מ פחות מג'ים פוקס היהודי ולא נכלל במשלחת האמריקאית למשחקים האולימפיים.
באליפות ארצות הברית שנערכה באותה השנה זכה במדליית ארד בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 17.05 מטר.
באליפות ארצות הברית שנערכה בשנת 1953 זכה מאייר במדליית כסף בהדיפת כדור ברזל בתוצאה של 16.77 מטר.
בתחרות שנערכה בניו יורק באולם ב-13 בפברואר 1954 קבע מאייר בהדיפת כדור ברזל שיא אישי חדש של 17.71 מטר.
באותה העת שיא העולם היה שייך לפרי או'בריאן מארצות הברית, 18.04 מטר.
סר ברנרד צ'ארלס טולבר פאג'ט (; 15 בספטמבר 1887 - 16 בפברואר 1961) היה גנרל בצבא בריטניה אשר פיקד על קבוצת הארמיות ה-21 ועל פיקוד המזרח התיכון.
פאג'ט נולד באוקספורד ב-15 בספטמבר 1887. אביו היה פרנסיס פאג'ט, תאולוג וסופר אשר שימש כבישוף ה-33 של אוקספורד.
סבו היה ג'יימס פאג'ט, מנתח ופתולוג אשר התפרסם בעיקר בשל מחלת פאג'ט של העצם הקרויה על שמו.
פאג'ט התחנך בבית הספר שרוסברי (Shrewsbury), וב-1905 נרשם ללימודים באקדמיה הצבאית המלכותית בסנדהרסט.
בנובמבר 1907 התגייס לצבא בריטניה והוצב כלוטננט משנה ברגימנט הרגלים אוקספורדשייר ובקינגהמשייר.
עם פרוץ מלחמת העולם הראשונה באוגוסט 1914 מונה לשליש בגדוד ה-5 של הרגימנט.
במאי 1915 נשלח להילחם בחזית המערבית כחלק מחיל המשלוח הבריטי.
בנובמבר של אותה שנה הוענק לו הצלב הצבאי, ובינואר 1918 עוטר באות השירות המצוין.
במהלך המלחמה הוא נפצע חמש פעמים, וארבע פעמים אוזכר בשדרים הרשמיים.
ב-1924 הועלה לדרגת מייג'ור, וב-1929 לדרגת קולונל.
ב-1930 מונה למפקד "מחנה קאולי" (Cowley Barracks) באוקספורד.
ב-1932 נשלח להודו הבריטית ומונה למדריך במכללה הצבאית בכוויתה עד 1934. בין 1936–1937 הוא היה מפקד הבריגדה ההודית ה-4. בדצמבר 1937 הוא הועלה לדרגת מייג'ור גנרל, ובין 1938–1939 היה מפקד המכללה בקיימברלי.
עם פרוץ מלחמת העולם השנייה בספטמבר 1939 היה פאג'ט מפקד המכללה הצבאית בקיימברלי.
בסוף נובמבר של אותה שנה הוא הועבר לפקד על הדיוויזיה ה-18 אשר הוצבה בעתודה.
הוא פיקד על הדיוויזיה במהלך המערכה בנורווגיה, ועל כך הועלה לדרגת לוטננט גנרל והוענקה לו דרגת עמית במסדר האמבט.
הוא ויתר על התפקיד באמצע מאי 1940. ב-15 בפברואר 1941 הוא מונה למפקד הפיקוד הדרום-מזרחי (כיום נקרא פיקוד אלדרשוט).
בדצמבר של אותה שנה הוא הועלה לדרגת גנרל ומונה למפקד הכוחות הבריטיים במולדת (GHQ Home Forces).
במסגרת תפקידו זה הוא היה אחראי על שתי משימות עיקריות: לפקח על האימון והציוד של הכוחות העומדים להישלח לחזית, ולדאוג להגן על בריטניה עצמה מפני פלישת אויב אפשרית.
ביוני 1943 הוא מונה למפקד קבוצת הארמיות ה-21 אשר כללה את הארמייה הבריטית השנייה ומהארמייה הקנדית הראשונה.
בדצמבר של אותה שנה הוא הוחלף בברנרד מונטגומרי.
בינואר 1944 הוא מונה למפקד פיקוד המזרח התיכון במקום הנרי מייטלנד וילסון.
עיקר תפקידו היה לשלוט בכוחות היבשה הבריטיים, ולתאם עם כוחות הצי וחיל האוויר, על מנת להגן על האינטרסים הבריטיים במזרח התיכון ואזור מזרח הים התיכון.
פאג'ט פרש מהצבא באוקטובר 1946, ונפטר במחוז המפשייר ב-16 בפברואר 1961 בגיל 73.
ב-7 בפברואר 1918 נישא לוויניפרד נורה.
היא ילדה לו שני בנים.
בנו הצעיר לוטננט טוני פאג'ט נהרג בקרב רייכסוולד ועוטר באות השירות המצוין על האבירות שלו במהלך הקרב.
ברנרד ג'וזף קריבינס היה שחקן אופי, קומיקאי ומדבב אנגלי, בעל קריירה שנמשכה יותר מ-70 שנה.
הוא זכה להכרה בסרטי קולנוע בשנות ה-60 של המאה ה-20, ועבד ברציפות מאז הופעת הבכורה המקצועית שלו באמצע שנות ה-50 של המאה ה-20.
קריבינס היה המספר בתוכנית הטלוויזיה לילדים "The Wombles" של ה-BBC ששודרה בין השנים 1973 ל-1975. הוא גילם את מר האצ'ינסון בפרק "The Hotel Inspectors" בסדרה הקומית "המלון של פולטי" (1975), ואת הברמן בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" (1972).
קריבינס הקליט מספר שירים קומיים (Novelty record) שזכו להצלחה.
מ-1966 עד 1991 הופיע בתוכנית "Jackanory" של ה-BBC.
ב-1966 גילם את דמותו של טום קמפבל, המלווה של הדוקטור בסרט הקולנוע המבוסס על הסדרה "דוקטור הו".
ב-2007 חזר לשחק בסדרה וגילם את דמותו של וילפרד מוט, מלווה של הדוקטור העשירי וסבא של דונה נובל.
קריבינס נולד בדרקר שבעיר אולדהאם בלנקשייר.
אביו, ג'ון אדוארד קריבינס, לחם במלחמת העולם הראשונה, אמו הייתה את'ל קלארקסון.
שני הוריו היו ממוצא אירי.
בגיל 13 עזב קריבינס את בית הספר ועבד כשוליה בתיאטרון הרפרטוארי של אולדהאם.
ב-1947 גויס לשירות לאומי ושירת ברגימנט המוצנח במחנה אלדרשוט ובארץ ישראל המנדטורית.
הופעת הבכורה של קריבינס בתיאטראות וסט אנד הייתה בשנת 1956 בתיאטרון האמנויות, בתפקיד דרומיוס במחזה "קומדיה של טעויות", וכיכב בהפקה הראשונה של הווסט אנד של המחזות "לא עכשיו יקירתי", "There Goes the Bride" ו-"Run for Your Wife" מאת ריי קוני.
עוד כיכב ברביו "And Another Thing" והקליט סינגל של השיר "Folksong" מתוך המופע.
ב-1962 הקליט קריבינס שלושה שירים קומיים שהיו ללהיטים במצעד הסינגלים הבריטי.
השיר "The Hole in the Ground" הוא אודות פועל שחופר בור וקובר בו אדם שמטריד אותו.
השיר "Right Said Fred" הוא אודות שלושה פועלים שמתאמצים להעביר חפץ מגושם וכבד לתוך בניין והחוצה.
את שני השירים הפיק ג'ורג' מרטין עבור חברת התקליטים פרלופון.
הלחן של טד דיקס למילים מאת מיילס רודג'.
השירים הגיעו לעשרת המקומות הראשונים במצעד הסינגלים הבריטי.
הסינגל השלישי היה "גוסיפ קליפסו" שהגיע למקום ה-25 במצעד.
עוד בקולנוע הופיע בסרט המבוסס על הסדרה "דוקטור הו" בשם משנת 1966 בדמות השוטר טום קמפבל; ב-1965 שיחק בסרט "She"; ב-1967 הופיע ב"קזינו רויאל" בתפקיד נהג מונית; ב-1967 גילם את מר אלברט פרקס בסרט "ילדי המסילה"; וב-1972 השתתף בסרטו של אלפרד היצ'קוק "פרנזי" בתפקיד פליקס פורסיית'.
בשנים 1973–1975 היה קריבינס המספר בסדרת הטלוויזיה לילדים "The Wombles".
הוא גילם את הדמות של עכברוש המים בעיבוד הרדיופוני של ה-BBC לספר "הרוח בערבי הנחל".
בסדרה "Jackanory" הופיע קריבינס כמספר סיפורים 114 פעמים בין השנים 1966–1991. עוד הקליט ספר שמע של "The Mousehole Cat" מאת אנטוניה בארבר.
מ-1974 עד 1976 היה קריבינס המספר בסדרה המצוירת "Simon in the Land of Chalk Drawings".
בשנות ה-60 של המאה ה-20 דיבב קריבינס את הדמות טופטי בסרטי RoSPA בנושא בטיחות בדרכים.
עוד דיבב את הציפור באזבי שהייתה הסמל של משרד הדואר הבריטי.
כשהוא מותאם לגודל של דגמי הרכבות OO gauge הופיע בפרסומות עבור חברת הורנבי.
הוא היה אחד הקריינים בתשדירי שירות לבטיחות בחשמל "Play Safe".
הקריין השני היה השחקן בריאן ויילד.
קריבינס סיפק את קולו לדמות הארי ביילי, בעל הפונדק טבארד שתואר בספרו של ג'פרי צ'וסר "סיפורי קנטרברי", באתר סיפורי קנטרברי בקנט, אותו הקליט בשנת 1987.
ב-2015 השתתף קריבינס כחלק מאנסמבל שחקנים בהפקת תסכית של "ספר הג'ונגל" בו גילם קוברה לבנה.
בשנים 1969 ו-1970 כיכב קריבינס בסדרה "Cribbins" של רשת ITV.
הופעות נוספות שלו בטלוויזיה היו בסדרות "הגומלים" (1968), "המלון של פולטי" (1975) בתפקיד סוכן מכירות בשם מר האצ'ינסון, שבזיל פולטי חושב אותו למפקח מלונות.
קריבינס היה מוכר גם בהיותו המנחה של שעשועוני הטלוויזיה לילדים "Star Turn" ו-"Star Turn Challenge" משנות השבעים של המאה העשרים.
בסיום תוכניות אלה היה קריבינס מקריא סיפורים בלשיים עם דמות בשם Ivor Notion, שנכתבו בידי ג'וני בול ומיילס רודג'.
ב-1975 כיכב קריבינס בהפקה של ה-BBC לכבוד חג המולד בשם "Great Big Groovy Horse", אופרת רוק המבוססת על סיפור הסוס הטרויאני לצדם של ג'ולי קובינגטון והזמר פול ג'ונס.
קריבינס הופיע בקביעות בתוכנית "The Good Old Days" של ה-BBC בשירים ישנים של הכוכבים הגדולים של המיוזיק הול.
בהמשך הופיע בתפקיד אורח בסדרות כגון "דיאל ופסקו" (1999), "בערוב ימי היין" (2003), אופרת הסבון "קורוניישן סטריט" (2003, בתפקיד וולי בניסטר) ובסדרה "עם הרגלים על הקרקע" (2005).
ב-2013 החל קריבינס לככב בסדרה "Old Jack's Boat" בערוץ לילדים CBeebies.
בתוכנית השתתפו הלן לדרר, ג'נין דוביצקי, ופרימה אג'ימן, שהייתה אף היא מלווה של הדוקטור בסדרה "דוקטור הו".
אף על פי שגם אג'ימן וגם קריבינס גילמו מלווים של הדוקטור בתקופתו של דייוויד טננט, רק בתוכנית "Old Jack's Boat" הופיע השניים יחד על המסך.
ב-9 במאי 2015 השתתף קריבינס במופע VE Day 70: A Party to Remember, לציון יום הניצחון באירופה, שנערך ברחבת משמר הסוסים בלונדון, ושודר בשידור חי בערוץ BBC1.
בנובמבר 2018 פורסם שקריבינס יגלם את דמותו של טוראי גודפרי ביצירה מחדש של פרקים אבודים של הסיטקום "הצבא של אבא".
בהמשך הופיע קריבינס בתיאטרון בתפקידים כגון נייתן דטרויט במחזמר "ברנשים וחתיכות" בתיאטרון הלאומי, מונפייס מרטין במחזה "הכל הולך" יחד עם איליין פייג' בתיאטרון הנסיך אדוארד, דוליטל במחזמר "גבירתי הנאווה" בבית האופרה של יוסטון בטקסס, ובדמות ווטי ווטקינס ב-"Lady, Be Good" מאת ג'ורג' גרשווין בתיאטרון הפתוח ריג'נטס פארק ובסיבוב הופעות.
עוד הופיע במספר רב של מופעים מוזיקליים קומיים (Pantomime).
ב-26 וב-27 ביולי 2014 הופיע קריבינס בדמות ג'ק הזקן בתוכנית BBC CBeebies Proms שהועלתה ברויאל אלברט הול.
ב-1966 גילם קריבינס את הדמות של טום קמפבל, מלווה של הדוקטור, בסרט באורך מלא "Daleks' Invasion Earth 2150 A.D".
ב-2006 חזר לעולם הסדרה "דוקטור הו" כשבפרק "Tooth and Claw" הוצגה תמונה שלו יחד עם לינדה ברון שהשתתפה אף היא בסדרה.
בינואר 2007 שיחק קריבינס בתפקיד אורח בדמות כוכב רוק בשם ארנולד קורנס בדרמת אודיו בשם "Horror of Glam Rock" בהפקת Big Finish Productions.
בדצמבר 2007 גילם קריבינס את דמותו של וילפרד מוט בפרק ספיישל לחג המולד "Voyage of the Damned", אחר כך גילם את אותה דמות בעונה הרביעית של הסדרה, בדמות הסבא של דונה נובל.
הוא גילם גם מלווה של הדוקטור בפרק הכפול "The End of Time" בחג המולד של 2009 ובספיישל השנה החדשה של 2010. קריבינס היה השחקן היחיד שגילם שתי דמויות של מלווים בסדרה "דוקטור הו".
ב-2009 הוענק לקריבינס פרס מיוחד של האקדמיה הבריטית של הילדים שאותו מסרה לו קתרין טייט, שכיכבה לצדו בסדרה "דוקטור הו" וגילמה את הנכדה שלו.
ב-2011 הוענק לו אות קצין מסדר האימפריה הבריטית (OBE) על תרומתו לתחום הדרמה, במסגרת חגיגות יום הולדתה של המלכה.
ב-2014 קיבל קריבינס את פרס ג'.
בארי על "תרומתו המתמשכת לאמנויות הילדים".
שנה שם מיקום במצעד הסינגלים הבריטי הערות 1962 "Hole in the Ground"9 בחירה של נואל קאוורד בתוכנית הרדיו "Desert Island Discs" של רדיו ה-BBC 1962 "Right Said Fred"10 בהשראת להקה באותו שם 1962 "Gossip Calypso"25 מאת טרוור פיקוק
ברנרד צ'רנובילסקי (נולד ב-1 בינואר 1928) הוא פתולוג ישראלי, מחלוצי הפתולוגים בישראל העוסקים בגינקו-פתולוגיה, פרופסור אמריטוס לפתולוגיה, מנהל המכון הפתלוגי בבית החולים קפלן (1995-1970).
נולד בקניגסברג (היום: "קלינינגרד"), גרמניה לסופי ויעקב צבי הכהן, אח צעיר למקס.
בשנת 1939 הגיע כילד לארץ ישראל בימי המנדט הבריטי.
צ'רנובילסקי בוגר בית ספר לרפואה של אוניברסיטת לוזאן, שווייץ בשנת 1953.
בשנת 1953 היה סטאז'ר בבית החולים היהודי בסינסינטי במדינת אוהיו.
בין השנים 1954–1955 התמחה בפתולוגיה בבית החולים היהודי בסינסינטי במדינת אוהיו.
בין השנים 1955–1957 שירת בצבא האמריקאי, בבסיס חיל האוויר בדנוור קולורדו.
בין השנים 1957–1958 התמחה בפתולוגיה ב"מרכז הרפואי בית ישראל" בבוסטון, במדינת מסצ'וסטס, ארצות הברית.
בין השנים 1959–1960 היה פתולוג בכיר ב"מרכז הרפואי בית ישראל" בבוסטון.
בין השנים 1965–1969 כיהן כפתולוג בכיר ב"Woman's Medical College" בפנסילבניה.
בין השנים 1965–1979 כיהן כפתולוג בכיר בבית החולים של אוניברסיטת פנסילבניה.
בין השנים 1970–1995 כיהן כמנהל המכון הפתולוגי בבית החולים קפלן.
בין השנים 1995–1997 היה יועץ בכיר במכון לפתולוגיה של בית החולים איכילוב, בתל אביב.
משנת 1997 עד 2018 היה המנהל הרפואי של מעבדות פתו-לאב דיאגנוסטיקה בע"מ, נס-ציונה.
בין השנים 1958–1959 היה מרצה לפתולוגיה באוניברסיטת הרווארד.
בשנת 1969 התמנה כפרופסור חבר באוניברסיטת פנסילבניה בפילדלפיה.
בין השנים 1970–1980 כיהן כפרופסור חבר באוניברסיטה העברית.
בשנת 1980 מונה לפרופסור מן המנין בבית ספר לרפואה באוניברסיטה העברית בירושלים.
בין השנים 1993–1995 כיהן כפרופסור לפתולוגיה בבית ספר לרפואה באוניברסיטת ז'נבה .
צ'רנובילסקי כיהן כפרופסור אורח במרכז הגרמני לחקר הסרטן בהיידלברג, גרמניה.
צ'רנובלסקי היה בין המייסדים אשר הניחו את היסודות והעקרונות לקיום מחנה הקיץ הראשון ב־1995 לנוער שוחר מדע בהיידלברג.
לצ'רנובילסקי מעל ל־200 פרסומים בתחום הפתולוגיה הכללית והגינקו-פתולוגיה.
"חיי מבעד העדשה" - הוצאה גלילית.
צ'רנובילסקי גרוש מד"ר הלן צ'רנובילסקי, שהייתה רופאה בכירה באנדוקרינולוגיה.
אחיו הבכור מקס צ'רנובילסקי היה שופט בבית המשפט המחוזי בתל אביב.
גארט האב (19 בספטמבר 1925 - 9 בספטמבר 1999) היה איש עסקים, משקיע ובנקאי אפרו-אמריקני.
היה האדם השחור הראשון בארצות הברית שהחזיק בבעלותו בנק.
הוא סיים כיתה י"א ביוסטון, טקסס ונשא לאשתו הראשונה את יוניס.
נולד להם בן, ברנרד גארט הבן.
גארט התחיל וניהל עסק בתחום הניקיון בטקסס.
בשנת 1945 המשפחה עברה לקליפורניה ושם גארט הקים עסק אחר בתחום הניקיון ועסק לאיסוף נייר.
כשגארט רצה לקנות בניין דירות בשכונה לבנה בלוס אנג'לס, הוא ביצע עסקה עם הבעלים, מר בארקר, אשר יחד עם בנק הלווה לגארט כסף לשיפוץ יחידות הדיור.
גארט הצליח להשכיר את היחידות לתושבים שחורים ולהחזיר את ההלוואות.
הוא ובארקר הקימו שותפות בהשקעה בנדל"ן.
בשנת 1954 היה גארט שווה 1.5 מיליון דולר.
הוא הציע עסקה לג'ו מוריס, בעלים שחורים של שני מועדוני לילה, לרכוש את תאגיד בניין הבנקאים, הנחשב לבניין הגבוה ביותר בלוס אנג'לס.
הם הצליחו בכך שהעסיקו גברים לבנים להיות הפנים של המיזם שלהם ונראה שהם אלה שניהלו את פעילותם בעוד שלמעשה גארט ומוריס היו הבעלים והמפעילים בפועל של הנכסים.
עם מוריס המשיך גארט לרכוש שני בנקים בטקסס.
סיפורם הפך לסרט ששודר בשנת 2020, הבנקאי.
הסרט מתעד כיצד שניהם תרמו לשבירת מחסומי הצבע בענפי הנדל"ן והבנקאות, להקל על שילוב שכונות ולאפשר לאפרו-אמריקאים לממן בתים ועסקים, הזדמנויות שנמנעו מהם בשל הגזענות השלטת ונוהלי בנקאות בארצות הברית של אותה תקופה.
ברנרד פלקסנר (1865 – 4 במאי 1945) הוא ממייסדי החברה הכלכלית לארץ ישראל ונשיאה הראשון.
פלקסנר נולד בלואיוויל מספר שנים לאחר שהוריו היגרו לארצות הברית.
הוא למד משפטים באוניברסיטת לואיוויל ובאוניברסיטת וירג'יניה והוסמך כעורך דין בקנטקי בשנת 1898. הוא עבד כעורך דין עד שנת 1914 עת עבר לפעילות ציבורית.
הוא היה יושב ראש בית משפט לנוער בלואיוויל ובשנת 1917 היה חבר משלחת של הצלב האדום לרומניה.
בשנת 1920 הוא נבחר לוועד המפקח על כספי ההסתדרות הציונית יחד עם אלפרד מונד והלורד רוטשילד.
אולם במהרה נתגלע קרע בין קבוצת ברנדייס לויצמן ופלקסנר פרש עם קבוצת ברנדייס מההסתדרות הציונית.
במרץ 1924 ביקר פלקסנר בארץ ישראל, בין השאר בתל אביב, בזכרון יעקב ובחיפה וניהל את המשא ומתן מטעם המשקיעים האמריקאים בחברת החשמל.
בשנת 1925 הוא היה ממייסדי החברה הכלכלית לארץ ישראל והתמנה לנשיאה.
הוא ביקר בתחילת 1926 בארץ ישראל והציג תוכנית השקעות של החברה.
הוא כיהן כנשיא החברה עד שנת 1931, אז העביר את נשיאות החברה לידי יוליוס סימון ונותר יו"ר מועצת המנהלים של החברה עד מותו.
בעת הקמת הסוכנות היהודית הוא היה אחד מ-41 הצירים האמריקאים הלא ציוניים במועצת הסוכנות היהודית.
אחיו, סיימון פלקסנר, היה רופא, פרופסור לפתולוגיה ומנהלו הראשון של מכון רוקפלר.
ברנרד לויד היה שחקן ולשי שנודע מהופעותיו בטלוויזיה.
הוא למד באקדמיה המלכותית לאמנות הדרמה והופיע עם הלהקה השייקספירית המלכותית.
תפקידו הידוע ביותר היה בדמות הנוסע, בסרט הטלוויזיה "The Signalman" בכיכובו של דנהולם אליוט, המבוסס על סיפור קצר באותו שם מאת צ'ארלס דיקנס, ששודר במסגרת "סיפורי רוחות לחג המולד" בשנת 1976.
ב-1975 שיחק לויד בתפקיד ויליאם הולמן האנט בדרמה "The Love School" אודות האחווה הפרה-רפאליטית.
ב-1965 החל לויד להופיע בטלוויזיה בסדרה "Redcap".
לויד שיחק בדרמה "Hitler's SS: Portrait in Evil", בפרק בסדרה "המפקח מורס", ובסדרה "פוארו".
ב-1999 גילם את דמותו של ג'ייקוב מרלי בסרט "מזמור חג המולד".
ב-2009 שיחק בתפקיד הארכיבישוף בסרט הקולנוע "ויקטוריה הצעירה".
שנה שם שם באנגלית תפקיד הערות 1964 The Barnstormers אדי סדרת טלוויזיה (2 פרקים) 1965 Emergency-Ward 10 ניקולס גיררד סדרת טלוויזיה (10 פרקים) 1966 A Farewell to Arms קצין משטרה בפרק "Like Saying Goodbye to a Statue" 1966 מר ג'ון ג'ורוקס Mr.
ברנרד קורטואה היה כימאי צרפתי שגילה את היוד.
אביו היה יצרן אשלגן חנקתי, אחד ממרכיבי אבק השרפה.
באותו זמן הייתה צרפת במלחמת נפוליאון וצריכת אבק השריפה גברה.
לצורך הפקתה בודד אשלגן חנקתי מאצות ים שנשרפו, נשטפו במים והושרו בחומצה גופרתית.
היוד נתגלה בטעות: כאשר הוסיף ברנרד בשנת 1811 עודף חומצה גופרתית, נפלט גז סגול, שהתעבה והתגבש כשנגע במשטחים קרים.
ברנרד סבר שזהו יסוד חדש.
לאחר שנתן לחבריו (שארל ברנר, ניקולא קלמנט, ז'וזף לואי גה-ליסאק ואנדרה מרי אמפר) דגימה מהיסוד החדש, הם החלו במחקר.
ב-1813 נתן אחד החוקרים דגימה מהחומר להאמפרי דייווי, שהבחין בדמיון לכלור.
מאוחר יותר שלח האמפרי דייווי מכתב לחברה המלכותית בלונדון והודיע להם שזיהה יסוד חדש, דבר שמאוחר יותר גרם לוויכוח בין החוקרים.
קורטואה הוכר על ידי האמפרי דייווי וז'וזף לואי גה-ליסאק כמגלה האמיתי של יוד.
הוא התחיל לייצר יוד איכותי ומלחיו בשנת 1822. בשנת 1831 הוענק לו 6,000 פרנק כחלק מפרס מונטיון על ידי L'Academie royale des sciences בשל הערך הרפואי של יסוד זה.
הוא סבל מקשיים כלכליים עד סוף חייו ומת ב-27 בספטמבר 1838. הוא היה בן 61 ולא נותרו לו נכסים עבור אלמנתו או בנו.
בשנת מותו, כתב העת Journal de chimie médicale ציין את מותו תחת הכותרת "הספד":"ברנרד קורטואה, מגלה היוד, מת בפריז ב-27 בספטמבר 1838, והותיר את אלמנתו ללא הון.
אילו, עם גילוי זה, קורטואה היה מוציא תעודת המצאה, הוא היה בעל אחוזה גדולה."
ברנרד קורנוול הוא סופר אמריקאי־אנגלי, מחברם של רומנים היסטוריים וספר היסטורי על קרב ווטרלו.
הוא ידוע כיוצר הנובלות אודות הלוחם ריצ'רד שארפ, בסדרת רומנים על תקופת מלחמות נפוליון.
הוא גם כתב את סדרת "סיפורים סקסוניים", סדרה של 13 נובלות על יצירתה של אנגליה.
הוא כתב נובלות היסטוריות בעיקר על ההיסטוריה של אנגליה.
שלוש מסדרות הרומנים ההיסטוריים שלו עובדו לטלוויזיה: סדרת הטלוויזיה "שארפ" של רשת ITV, "הממלכה האחרונה" מבית BBC ו"מלך החורף" של MGM.
הוא חי עם רעייתו בארצות הברית.
הגארדיאן הבריטי כתב עליו שהוא "סופר הרומנים ההיסטוריים הבריטי הטוב ביותר של כל הזמנים".
הוול סטריט ג'ורנל האמריקני הכריז ש"ברנרד קורנוול הוא סופר הרומנים ההיסטוריים המצליח ביותר בעולם".
ברנרד (ברני) מרכוס היה מיליארדר יהודי אמריקאי שהקים את רשת הקמעונאות האמריקאית הום דיפו.
בנוסף הקים את המכון הישראלי לדמוקרטיה.
ברנדר מרכוס נולד ב־12 במאי 1929 בניוארק ניו ג'רזי, להורים שהיגרו מרוסיה.
משפחתו הייתה דלת אמצעים ולכן, לא התאפשר לו ללכת ללמוד לימודי רפואה כפי שחלם.
במקום זאת, נרשם ללימודי רוקחות באוניברסיטת ראטגרס.
בהתחלה עבד בבית מרקחת, אבל הוא העדיף לעבוד בעבודה ניהולית.
הוא עבד בכמה עבודות, עד שהגיע לעבוד ב-Handy Dan Improvement Centers בתור מנכ"ל.
בשנת 1978 החליט הדירקטוריון לפטר את מרקוס ועוד עובד אלמוני בחברה, ארתור בלאנק.
באותה שנה הם הקימו ביחד את רשת "הום דיפו".
בראשית דרכה של הרשת, הם שילמו לאנשים דולר אחד לכל קונה שיבוא לחנות.
הרשת הייתה אחת החברות הראשונות ששיווקה מוצרים להכנה בשיטת "עשה זאת בעצמך".
ב-1991 הקים את המכון הישראלי לדמוקרטיה.
עד היום הוא התורם העיקרי של המכון, לפחות 40% מהתקציב בכל שנה.
כאשר המכון לא מצליח לגייס את השאר, הוא משלים את החסר.
חלק מתרומות שלו למכון שימשו לבניית בניין למכון בשכונת טלביה.
ב-2016 ברנרד ואשתו בילי תרמו את הכסף הנדרש להקמת מרכז שירותי הדם הלאומי של מד"א.
ברנרד תמך בדונלד טראמפ בכל שלושת סבבי מערכות בחירות, והיה אחד התורמים הגדולים שלו.
בנוסף, תרם להקמת "אקווריום ג'ורג'יה" בארצות הברית.
הוא הקים עמותה שעוסקת בשיפור נגישות לנכים ובחינוך.
ברנרד מרכוס היה נשוי בראשונה לרות ראדוס, נולדו להם שני ילדים.
אשתו השנייה היא בילי מרכוס, שלו יש ממנה בן חורג.
הוא הודיע שהוא לא ישאיר הרבה כסף לילדים שלו, במקום זאת הוא יתרום את כל כספו לעמותה שהקים.
ברנרד נפטר ב-4 בנובמבר 2024 בגיל 95, בביתו בעיר בוקה רטון מסיבות טבעיות.
ברנרד "ברני" קאהן , שחיין יהודי-אמריקאי, זוכה מדליית ארד באליפות ארצות הברית (1952) ואלוף המכביה הרביעית (1953) במשחה ל-100 מטר גב.
בנוסף היה תסריטאי, בעיקר של קומדיות מצבים.
קאהן נולד וגדל בברוקלין שבניו יורק.
בעל תואר ראשון ושני בספרות אנגלית מאוניברסיטת מישיגן.
באליפות ארצות הברית שנערכה בדטרויט שבמישיגן ב-27 ביולי 1951 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל-100 מטר גב.
במבחנים האמריקאים לאולימפיאדת הלסינקי שנערכו בניו יורק בתחילת יולי 1952 הוא סיים במקום חמישי במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:09.1 דקות ולא זכה להיכלל במשלחת האמריקאית לאולימפיאדה.
בשלב המוקדמות הוא קבע תוצאה של 1:08.3 דקות.
באליפות ארצות הברית שנערכה בניוארק שבניו ג'רזי ב-27 באוגוסט 1952 הוא זכה במדליית ארד במשחה ל-110 יארד גב בתוצאה של 1:09.7 דקות, אחרי האלוף האולימפי הטרי יושינובו אויאקאווה (1:05.7 דקות) וביל סונר (1:08.9 דקות).
בתחרויות השחייה של המכביה הרביעית שנערכו בספטמבר 1953 הוא זכה במדליית זהב במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:07.3 דקות, לפני מונסיין מארצות הברית (1:13.2 דקות) ומיקי בונין מדרום אפריקה (1:14.2 דקות).
באליפות ארצות הברית שנערכה באינדיאנפוליס שבאינדיאנה ב-6 באוגוסט 1954 הוא סיים במקום חמישי (רביעי מבין האמריקאים) במשחה ל-100 מטר גב בתוצאה של 1:08.4 דקות.
הוא כתב תסריטים לקומדיות מצבים וכתב למעלה מ-100 פרקים עבור סדרות ביניהן: "שחק אותה סמארט", "משפחת אדמס", "ספינת האהבה", "שלושה בדירה אחת", "אבא, עליך להתחתן", "משפחת פרטרידג'", עבורן כתב פרק אחד לכל סדרה ו"מעשי כשפים" עבורה כתב 14 פרקים.
בשנת 1971 הוא כתב ביחד עם ג'וזף מק'אוויטי, לילה גארט וסטו בילט את התסריט לסרט הטלוויזיה של דיסני, "המנהל היחף".
בשנת 1972, מחזהו "החור שלנו באדמה" הופק במועדון תיאטרון לה מאמא באיסט וילג', מנהטן, בבימויו של הנרי יואס.
בשנים 1978–1979 יצר את הסיטקום של NBC "ג'ו וואלרי" , בכיכובם של פול רג'ינה ושר פונטנה כדמויות ראשיות ובשנת 1985 כתב את התסריט לסרט הקומדיה "אימון בסיסי".
בנוסף הוא הפיק מספר סרטים לטלוויזיה.
במהלך שנות ה-70 קיבל קאהן מספר פעמים את פרס איגוד התסריטאים האמריקאי לטלוויזיה עבור קומדיה.
ברנרד סוורין אינגמן היה סופר ומשורר דני.
אינגמן נולד בכפר טורקילסטרופ שבאי פלסטר, דנמרק.
לא הרבה ידוע על משפחתו, מלבד שהיה בנו של כומר ונותר מיותם מאביו בגיל צעיר.
הוא למד בבית ספר יסודי בסליילסה יחד עם הכימאי ויליאם כריסטופר זיס והמשורר כריסטיאן חויד ברדהל.
בתקופת לימודיו באוניברסיטת קופנהגן, הוא פרסם את אוסף הפואמות הראשון שלו (האוסף הראשון בשנת 1811, השני כשנה לאחר מכן), שניחן בהשפעות רומנטיציזם גרמני.
יצירות אלה לוו בפואמה אלגורית ארוכה בשם "De sorte Riddere" ("האבירים השחורים") בשנת 1814.
לאחר מכן, אינגמן פרסם שש מחזות, שהמוצלח מביניהם נקרא "Reinald Underbarnet" ("ריינלד ילד הפלא") והפופולרי מביניהם נקרא "Blanca".
בשנת 1817 הוא פרסם את הפרוזה הראשונה שלו, "De Underjordiske, et bornholmsk Eventyr" ("המחתרת, סיפורה של בורנהולם"), כשלאחריה גם את "Eventyr og Fortællinger" ("סיפורים ומעשיות מופלאות") - אשר רבים מתוכם מחקים את סיפורי הופמן.
במהלך השנים 1818 ו-1819 הוא ערך מסעות ברחבי היבשת.
בשנת 1822, הוא התמנה לתפקיד הדרכה לשפה ולספרות הדנית באקדמיה של סורה.
בהיותו מושפע מסדרת ספרי "וייברלי" של סיר וולטר סקוט, אינגמן כתב סדרה של רומנים היסטוריים.
בשל כך, הוא נקלע לעימות ספרותי עם הנס כריסטיאן אנדרסן על תואר סופר הילדים של דנמרק.
נושאי הרומנים נלקחו כולם מההיסטוריה של דנמרק.
הראשון ביניהם וככל הנראה גם המוצלח מכולם, "Valdemar Sejr" ("ולדמר המנצח") משנת 1826, התבסס על ולדמר השני, מלך דנמרק.
שני הרומנים הבאים, "Erik Menveds Barndom" ("ילדותו של אריק מנווד", 1828) ו-"Kong Erik og de Fredløse" ("המלך אריק והפורעים", 1833) התבססו על אריק השישי, מלך דנמרק.
הרומן הרביעי, "Prins Otto af Danmark og Hans Samtid" ("הנסיך אוטו מדנמרק ובני דורו") פורסם בשנת 1835.
אינגמן היה זה שהציג את הרומן ההיסטורי לתוך הספרות הדנית.
למרות שהרומנים ההיסטוריים שלו מציגים חוסר דיוק, רגש הלאומיות החזק ששורה ברומנים אלה מקנה להם חשיבות בעיני סטודנטים לתרבות הדנית.
רומן מאוחר יותר, "Landsbybørnene" ("ילדי הכפר") נכתב בשנת 1852 וכמעט ונשכח מאז.
אינגמן נודע כמחבר ההמנונים הרביעי בגודלו בדנמרק, אחרי ניקולאי גרונטוויג, תומאס קינגו והנס אדולף ברורסון .
הוא נחשב פחות כבעל שורשי דוגמה תנ"כית, ויותר כבעל עניין רוחני ודתי באופן כללי.
מתלווה לכך תחושה של נאיביות.
אוסף פואמות הדת "Morgen og Aftensange" ("שירי בוקר וערב") מתארות יופי רב ורוחניות גדולה, והן נכתבו בין השנים 1837–1839. בהמשך הן הולחנו למוזיקה בידי המלחין וייזה .
רבים מהם נחשבו לקלאסיקות בבתי הספר הדנים, כמו "I Østen stiger Solen op" ("במזרח השמש זורחת") או "Fred hviler over Land og By" ("שלום נח על ארץ ועל עיר").
בנוסף, המנוני חג המולד שלו הם פופולריים.
הוא גם כתב פואמות בעלות תוכן היסטורי ומיתולוגי בסאגה ההרואית "Holger Danske" ("הולגר הדני", 1837).
אינגמן היה חבר קרוב של גרונטוויג, אותו החשיב למנטור וחַלַק עמו התעניינות בהיסטוריה מימי הביניים.
גם בליצ'ר והנס כריסטיאן אנדרסן נחשבו לחבריו הקרובים.
בשנותיו המאוחרות, אינגמן זכה לכבוד, ולאחר מותו של המשורר והמחזאי הדני אדם אוהלנשלגר נחשב למלך-המשורר הבלתי רשמי של דנמרק.
המבקרים מציינים את הסגנון החינני והמעודן בפרוזה ובפואמות של אינגמן.
אינגמן נפטר בעיר סורה, דנמרק.
הוא היה נשוי לציירת לוסי מארי מנדיקס בין השנים 1792–1868, שעבודותיה מעטרות כנסיות בדנמרק עד ימינו.
I sne står urt og busk i skjul ("עשבי תיבול ושיחים מוסתרים בשלג", 1831)
Nu titte til hinanden ("עכשיו תסתכלו אחד על השני", 1837)