tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בימים כסדרם, עוסקות יחידות היס"מ באכיפת עבירות חמורות, כל אחת לפי אופי הגזרות השונות במשטרת ישראל- משמע, כל יחידה מתמחה בטיפול ובהתמודדות מול תופעות העבריינות הנפוצות באזור פעילותה.
נוכחות לוחמי יס"מ בולטת באזור לוד, רמלה, תל אביב-יפו, גבול ישראל מצרים וכפרי הדרום, באר שבע, דימונה, אזור המשולש, ירושלים, איו"ש וכפרי הגליל.
ועדות שהוקמו מטעם המדינה לאחר אירועים משמעותיים, נתנו את דעתם והמלצותיהם בנוגע לפעילות יחידות היס"מ בהקשרים שונים:
ועדת החקירה הפרלמנטרית לאירועי עמונה
לאורך השנים נשמעו קריאות מכל גוני הקשת הפוליטית והחברתית, על כך שהכוח אותו מפעיל היס"מ רב מהנדרש ועוד שלל טענות בגין אי ענידת תגי שם ושימוש לא חוקי באמצעים לפיזור הפגנות.
לעיתים קרובות, טענו פוליטיקאים ומפגינים באמצעי התקשורת כי מדובר באלימות לשמה של הזרוע המבצעת כלפי מתנגדיה.
לאורך השנים הוגשו תלונות רבות כנגד שוטרי היחידה במח"ש, אך רובן הגדול נסגרו.
עם פתיחת שנת 2010 נעצרו מספר לוחמים מיס"מ ירקון, בחשד שהתעללו בגנב אופנוע פלסטיני, הפרשה זכתה לסיקור נרחב בתקשורת - והסתיימה לבסוף בביטול כל האישומים על ידי מח"ש.
מבין התלונות שדווקא כן הובילו להרשעה של לוחמים בבתי המשפט או בבית הדין המשמעתי של המשטרה, אפשר לכלול את עונשו של שוטר היס"מ גלעד מזרחי, שנידון בשנת 2010 לחצי שנת מאסר על תנאי וקנס כספי עקב חלקו באירוע של תקיפת צלם בהפגנה בירושלים.
באפריל 2017 פוטר שוטר יס"מ מתפקידו לאחר שתועד (ולאחר מכן הודה במעשה) מכה באלימות נהג משאית פלסטיני.
העיתונאי יוסי אלי חשף ביקורת פנימית חמורה בשנת 2009, כאשר ערך כתבת תחקיר על יס"מ ירושלים.
לוחמים שהתראיינו בעילום שם ציינו כי ביחידתם מקובל להתעלל בשוטרים חדשים ולהתעלם מבעיות רפואיות שלהם, והעידו על אלימות כלפי אזרחים ללא כל הצדקה.
תגובת המשטרה הייתה כי הטענות נבדקו וכי אין בהן אמת.
הביקורות על האלימות של יחידת היס"מ הגיעו גם אל מגרשי הספורט, בעיקר בקרב אוהדי בית"ר ירושלים, שהתלוננו לא פעם על אלימות מוגזמת מצד שוטרי היס"מ, ואף תיעדו שוטרים מתנהגים באלימות פיזית ואף מילולית כלפי האוהדים, לפעמים ללא סיבה מוצדקת הנראית לעין.
בעקבות כך הוצאו השוטרים מיציעי הספורט.
ה"ינשוף" הוא כינויי למכשיר אלקטרוני שמיועד למדוד את כמות אדי האלכוהול שהנבדק נושף מעומק ריאותיו אל תוך יחידות המדידה הנמצאות במכשיר.
המכשיר מתוכנן לבחון את הדגימות שנשף הנבדק בטכניקות וטכנולוגיות שונות, ולאחר שהתוצאות מעובדות על ידי האלגוריתם של המכשיר, הן מתורגמות לפלט ויזואלי - על גבי צג, וגם לפלט נייר.
ברחבי העולם נמצאים בשימוש מכשירי מדידה כאלה של יצרנים רבים והם נבדלים זה מזה בשיטות המדידה, ובדרך שבה מנסה היצרן להבטיח תוצאה מדויקת ככל הניתן.
בישראל הוכנסו תחילה לשירות מכשירים מתוצרת החברה האנגלית lion שהיו מצוידים מכשיר מדידה פוטואלקטרי.
האדים הנשופים התרכזו בתא מדידה.
קרן אור הייתה משוגרת בתוך התא, וקורא אופטי היה מודד את הקרן בצידו האחר של התא.
שיעור האלכוהול מקבע לפי כמות האור שבלעו אדי האלכוהול שבדרך.
החולשה של השיטה היא בעיקר בכך שבטבע יש חומרים נוספים על אלכוהול שיש להם פיק באורך וגובה גל זהה כמו לאלכוהול ונדרשה בדיקה מבדלת.
אותו יצרן, וגם יצרנים אחרים הציעו למשתמשים מכשיר שבו יש שני תאי מדידה כשבכל אחד מהם נמדד אורך וגובה גל אחר, שניהם אופייניים לאלכוהול, בהנחה שהתערבות חומר שיש לו שני פיקים זהים כבר נדירה.
חולשתה של השיטה היא בעלויות של התכשיר ובתחזוקתו המורכבת והיקרה.
משנת 1998 הוכנס לישראל לשימוש מכשיר מתוצרת החברה הגרמנית Dräger שהצליחה להוזיל את המכשיר ולשפר את ביצועיו על ידי שילוב של מכשיר פוטוספקרומטר עם גלאי נוסף, אלקטרוכימי, הלוכד כסמ"ק מהאוויר הנשוף, ויוצר פיצוץ חשמלי בתא, ומגיע לתוצאה על פי מיון ומדידת תוצרי הפיצוץ.
מכשירי אלקטרוכימיים משמשים במעבדות והם גדולים ויקרים מאוד, וגם מדויקים, והחברה הגרמנית הצליחה לבנות רכיב כזה זעיר ויעיל מספיק וכך זכתה ביתרון על מתחריה בגודל משקל ומחיר.
סדרת 7110 היא סדרה מודולרית והופצה על ידי היצרן בתצורות שונות והאותיות IL מסמלות את הגרסה הישראלית של המכשיר.
המכשירים נבדלים זה מזה ברמת הדיוק שלהם, בדרכי התחזוקה והכיול שלהם, ואפילו ברכיבים ובזיכרון, ואפילו האלגוריתם שלהם שונה ממקום למקום לפי דרישות הלקוח - כך שאין לדבר על "אותו מכשיר" המופעל במדינות רבות.
מאז שנת 2017 הוכנס לשירות משטרת ישראל מכשיר שמספר הדגם שלו 9510. אין מידע רב על רכיביו ואין מידע כלל על האלגוריתם שלו.
אלו נשמרים בסוד על ידי המשטרה ומשרד התחבורה.
מדברים שנאמרו בהרצאות תצוגה של משטרת ישראל בפני פורומים של שופטי תעבורה ניתן להבין שמדובר בעצם באותו המכשיר כמו ה-7110, אמצעי המדידה זהים, אך נוספו מספר מאפיינים שחסרו בדגם הקודם.
פלט ובו ריכוז האלכוהול (ב-מיקרוגרם אלכוהול, µg/L) בליטר אוויר נשוף של הנבדק.
הפלט קביל בבית משפט ויכול לשמש כדי להרשיע אדם בגין נהיגה בשכרות.
משטרת ישראל משתמשת בדגם "Drager Alcotest 7110" מתוצרת גרמנית.
מתחילת השימוש במכשיר קמו רבים - נהגים, עורכי דין ומדענים - הטוענים כי המכשיר אינו מדויק ועלול לזהות חומרים אחרים כאלכוהול ובכך לגרום להרשעה של אדם חף מפשע.
נכון להיום, המכשיר קביל בבית משפט בישראל, וניתן להרשיע על-פיו אנשים בגין נהיגה תחת השפעת אלכוהול.
על אדם אשר עומד להיבדק לנוח במשך 15 דקות טרם הבדיקה בהן הוא לא ישתה, לא יעשן ולא יקיא.
בנוסף, טרם הבדיקה, מחוממים כל חלקי המכשיר אשר באים במגע עם האוויר הנשוף כדי למנוע עיבוי.
על המכשיר להיות מכויל על ידי המפעיל כל 24 שעות כדי שהתוצאה תהיה קבילה בבית משפט והבדיקה צריכה להיערך במקום נטול אדי אלכוהול ונטול עשן סיגריות.
לאחר הכנת המכשיר לבדיקה, מתבקש הנבדק לבצע שתי נשיפות, בהפרש של כדקה, אל פיית המכשיר.
אם הנשיפות אינן מספיקות או שיש איתן בעיה יודיע המכשיר על כך ויבקש לבצע נשיפות מחדש.
המכשיר מתבסס על בדיקת שתי נשיפות של הנדגם אשר עוברות דרך גלאי אופטי וגלאי כימי אשר מטרתם לזהות את האלכוהול באוויר ואת ריכוזו וזאת בתנאי ואין חזרה של אדי אלכוהול מהוושט לחלל הפה, ככל ויש הרי שהבדיקה אינה מדויקת.
לנבדקים אשר משתמשים בתרופות כמו אומפרדקס או נקסיום הבדיקה אינה מדויקת.
קיים בשוק מגוון רב של מכשירים נוספים המתבססים על עקרון פעולה דומה, בהם מספר מכשירים ניידים הניתנים לשימוש על ידי נהגים המבקשים לבדוק אם הם כשירים לנהיגה.
בנוסף קיימת ערכת בדיקה הקרויה "נשיפון" המאפשרת אינדיקציה של ריכוז האלכוהול באוויר נשוף על ידי נשיפה לתוך שקית ובדיקת ריכוז האלכוהול באוויר באמצעות אינדיקטור.
ינשוף השאול (שם מדעי: Asio stygius) הוא מין דורס לילי בגודל בינוני–גדול מהסוג ינשוף במשפחת הינשופיים, הנפוץ באזורים מסוימים בדרום ומרכז אמריקה.
גודל האוכלוסייה מוערך בכ-50,000–500,000 פרטים, ומספר זה נמצא במגמת ירידה.
הוא קרוב של ינשוף העצים, אך הוא גדול וכהה יותר.
הופעתו הכללית כהה, ציציות "אוזניו" ארוכות (כמו אצל ינשופים אחרים בעלי ציציות אוזניים, אלו נוצות דמויות אוזניים גדולות), עיניו צהובות-כתמתמות ומקורו שחור.
פרצוף-השמע שלו בצבע חום-אפרפר או שחור כהה, והוא מוקף בצווארון נוצות קצר בצבע לבן, ובעל כתם בהיר, בין העיניים והגבות, המחובר למצחו.
חזהו, בטנו ושאר מעטה הנוצות התחתונות צבעם צהוב-בהיר עשיר, והם מפוספסים ומוכתמים בחום כהה.
חלקי הגוף החיצוניים – כמו הכנפיים – כמעט שחורים כפחם או חומים כהים, ומוכתמים בפסים וכתמים בצבע צהוב-בהיר.
אצבעותיו חשופות למדי, אם כי על רגליו יש מעטה נוצות בהיר.
כנפיו ארוכות, אך זנבו קצר יחסית.
הוא ינשוף המתגורר ביערות, המצויים לרוב באזורים הרריים.
הוא גם מאכלס מגוון יערות לחים, יערות נשירים, יערות ירוקי-עד, מרחבים פתוחים בעלי "טלאי" יערות, אזורים יבשים למחצה (כמו ערבות), יערות גשם טרופיים מפותחים ואזורי שיחים נמוכים וקוצניים.
תצפיות-שדה מבליז דרום-מזרח ברזיל מצאו כי ינשוף השאול צד בעיקר בערבות דמויות סוואנה, מה שמוביל למסקנה כי הוא נח במשך היום במעבה היער.
טווח הגבהים בהם הוא שוכן מתחיל מגובה פני הים עד 3,100 מטרים מעליו.
הוא נצפה גם פעמיים בטקסס, ארצות הברית: פעם אחת בפארק הלאומי "Bentsen-Rio Grande Valley" ב-1994, ופעם נוספת באותו מקום ב-1996.
כמעט ולא ידוע דבר על אורח חייו של ינשוף השאול.
באופיו הוא יצור לילי, שככל הנראה ישן במשך היום בצמחייה עבותה ופועל באזורים הפתוחים כדי למצוא תפריט מגוון הכולל ציפורים, יונקים קטנים, זוחלים, דו-חיים, סרטנאים וחרקים; כולם ניצודים עם רדת הערב ועד עלות השחר.
כמו כן, משוער כי הוא ניזון בעיקר מעטלפים, אותם הוא תופס בכנפיהם, ומציפורים (כמו הטנגריים), אותם הוא צד בשנתן בשעות החשכה תוך זיהוי הצלילים הבלתי-רצוניים שהן יוצרות עם התחככותן בעלוה.
כמו דורסי לילה אחרים, שיטת הציד שלו היא ישיבה במקום מוגבה, השקפה והקשבה.
פרצוף-השמע מנתב צלילים אל המערך הא-סימטרי של האוזניים, מה שעוזר לו לאתר את הטרף.
כשהוא רגוע, ציציות האוזניים כמעט ולא נראות, אך כשהוא מאוים, אלה מזדקרות מיד.
הוא עף תוך שימוש בחבטות כנפיים איטיות למדי, ומדי פעם אף דואה למרחקים מסוימים.
גם על רבייתו לא ידוע הרבה.
במהלך החיזור, הזכר מוחא בכנפיו מתחת לגופו תוך כדי מעוף.
עונת הקינון מתחילה בנובמבר דרך מאי וככל הנראה, גודל התטולה הוא בדרך כלל שתי ביצים בקן ענפים עזוב של ציפורים אחרות (אך לפרקים הזוג ישתמש בקרקע כקן אפשרי, כמו קרוב-המשפחה שלהם, ינשוף השדות), ודוגרת עליהן בזמן שהזכר מביא אוכל (אך שני ההורים מאכילים את הגוזלים).
ינשוף השאול אינו מאוים, אף על פי שמצבו משתנה מאוד לאורך תחום המחיה שלו.
נראה כי לגוזלים יש אישון בצבע כחול עמוק.
בצפון-מערב ברזיל, קריאתו העמוקה של הזכר נשמעת כ"ווּף" ("whuof") וכ"אוּוּ" ("who" ו-"hoo"), עליה הוא חזור במרווחים ארוכים של 6–10 שניות.
בבליז, הקריאה רכה יותר וחוזרת כל 4–5 שניות.
לפעמים הנקבה תפלוט צווחה חדה בתגובה לזכר הנשמעת כיללת החתול, או צווחה הנשמעת כ"ררר-אארר" כשהיא רוצה לקרוא לו.
בזמן התרגשות, הן הזכר והן הנקבה משמיעים קולות הנשמעים כ"וואק-וואק-וואק" ("wak-wak-wak").
הנקבה והגוזלים פולטים קריאת "צ'יט" ("cheet") כשהם מתחננים למזון.
באנגלית שמו "Stygian Owl", כששם התואר "Stygian" משמעותו "של או קשור לנהר הסטיקס", שעל פי המיתולוגיה היוונית הוא נהר שגבל בין הארץ לממלכת השאול של האל האדס.
בנוסף ובמובן רחב יותר, שם התואר הזה משמעותו אפל, קודר, עגום, כהה, שטני וכו'.
השם ניתן לו הודות להופעתו הכהה והאפלה, ציציות אוזניו וההשתקפות האדומה במיוחד של עיניו כאשר אלו מוארות במנורה, אשר אמונותיהם של ילידים מקשרות את אלו עם השטן.
מאפיינים אלו מובילים לפעמים לציד שלו, ואף שמו בברזיל הוא "coruja-diabo" ("ינשוף השטן").
עם זאת, מצבו מוגדר כ"ללא חשש".
שניים נמצאים בחלק הצפוני של דרום-אמריקה ובמרכזה:
Moore, 1937. מאכלס את החלקים ההרריים של מערב מקסיקו: מדרום-מערב צ'יוואווה עד חליסקו.
Kelso, 1934. מצוי במקוטע מדרום מקסיקו (בגררו ווראקרוס) עד צפון-מערב ונצואלה, קולומביה ואקוודור.
שניים בדרום אמריקה, מצפון ברזיל עד צפון ארגנטינה:
ינשוף הרעמה (שם מדעי: Jubula lettii) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים אשר אנדמי ליערות גשם באפריקה.
הינשוף נדיר לצפייה, ולכן רבים מהיבטי אורח חייו לוטים באפלה.
משערים כי הוא נמצא תחת סיכון מסוים לקיומו, בשל כריתת יערות, חקלאות ואיבוד בתי גידול.
זהו ינשוף בגודל בינוני שאורכו נע בין 30 ל-44 ס"מ, אשר קיבל את שמו מציצות האוזניים ונוצות הצוואר המוארכות שלו, המקנות לראשו מראה "רעמתי".
גופו מקושט בפסים וכתמים, וצבוע בחלקיו העליונים בצבע הערמון, בצבע אדמוני בחלקיו התחתונים, ובצבע לבנבן בבטנו.
צבע רגליו מקורו צהוב חיוור.
משוער כי ינשוף הרעמה מעדיף יערות גשם בעלי עצים גבוהים וחופה צפופה , ולא יערות ירוקי-עד למחצה .
יתר על כן, הוא לעולם לא נצפה מחוץ ליער או לקרחת היער.
המין מעדיף במיוחד אזורים בהם צמחים מטפסים וחרקים נפוצים בשפע (כמו ליד נהרות).
נכון לשנת 2012, תחום תפוצתו אינו ידוע במלואו, בנוסף לנדירותו וחוסר המידע עליו.
כמו כן, גודל האוכלוסייה אינו ידוע, אך משוער כי הוא נדיר יותר במערב שטח תפוצתו, ונפוץ יותר במזרחו.
זהו יצור לילי, המגיח ממקום מושבו בין הצמחים המטפסים עם בואה של שעת בין הערביים כדי לצוד במרחבים הפתוחים.
משוער כי חיפושיות וחגביים מהווים את רוב פריטי תפריטו (נמצאו גם ירקות וירק בבטנו של ינשוף צעיר).
רגליו ומקורו החלשים כנראה אינם מסוגלים לצוד טרף גדול מכך.
זוג ינשופים וגוזלים מבוגרים נצפו בחודש פברואר בהר לימבה, ליבריה; מה שהוביל את החוקרים להשערה כי הנקבה מטילה ביצים בחלל בתוך או בקן ענפים (בין חדש או ישן של עוף אחר) בין מרץ למאי ברפובליקה הדמוקרטית של קונגו.
כמו כן נצפו פרחונים בשלהי דצמבר ובינואר בקמרון ובגבון.
ינשוף שדוני (שם מדעי: Micrathene whitneyi) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים.
זהו הינשוף הקטן בעולם (גודלו כגודל אגרוף אנושי, ראו תמונות בקישורים החיצוניים): אורכו לא עולה על 15 ס"מ, ומשקלו המרבי הוא כ-42 גרמים (הנקבות גדולות במעט מהזכרים).
מופע נוצותיו חום-אפרפר, אשר אלו מנוקדות בלבן בצמחו ובכנפיו.
זנבו קצר מאוד, ראשו רחב וחסר ציצות אוזניים (כמו הלילית), וצבעו חום-כתמתם.
בטנו וחלקיו התחתונים לבנים, וכן גם גבותיו המתקשתות מעל עיניו הצהובות.
הינשוף השדוני הוא צייד לילי בעל רגליים חלשות, כך שתפריטו כולל יצורים כמו נדלים, עכבישאים, חיפושיות, עשים, צרצריים ועקרבאים, עליהם הוא עט תוך כדי תעופה אחרי שזינק ממקום מושבו.
לעיתים קרובות הם נצפים מעופפים ליד קומזיצים וזרקורים, במטרה לחטוף את היצורים המתאגדים מסביב למקור האור.
אחרי שהוא לכד טרף, הוא לוקח אותו למקום נוח לאכילה, ומעבד אותו בזהירות כדי שיהיה ראוי למאכל ינשוף שדוני (לדוגמה: הינשוף השדוני מפשיט מעשים את כנפיהם ומעקרבים את עוקציהם).
הינשוף השדוני מתגורר בחללים שתוכנם נוקר והוצא על ידי נקרים, כמו המינים נקר חילה ונקר זהוב.
הוא מעדיף חללים שנעשו בקקטוס סגווארו, כנראה מכיוון שקוציו מרחיקים טורפים.
אחרי שהזכר מוצא לו מקום מגורים טוב, הוא נכנס פנימה ומתחיל לקרוא בקול רם.
המין אינו בדיוק הומה כיתר הינשופים: הזכר צווח בקול גבוה "יְיִפ יְיִפ יְיִפ" (yip yip yip, בדומה ליללותיו של גור כלבים), ואם הירח בהיר, הוא מסוגל להמשיך בכך במשך כל הלילה.
אם הוא הצליח במשימתו ומשך נקבה מסוקרנת, הוא פורץ ממקומו ופותח במופע הכולל נפנוף וחבטות כנפיים וקולות שונים .
גודל התטולה נע בין ביצה אחת עד חמש, עליהן היא דוגרת במשך כ-21–24 ימים.
הפרחון מתרחש כשהגוזלים מגיעים לגיל 28–33 יום.
ידוע כי האוכלוסיות צפוניות נודדות דרומה עם בוא החורף, אך המידע על הדרך או הזמן אינו בנמצא.
הינשוף השדוני נפוץ במקסיקו ובדרום-מערב ארצות הברית.
הוא חי במדבריות, דוגמת מדבר סונורה, בהם גדל קקטוס הסגווארו המשמש לו גם כמקום מגורים, שיחים קוצניים ועצי ינבוט.
כמו כן, הוא שוכן ביערות הגדלים ליד גיאיות, קניונים ומדרונות הרריים.
לא נצפה מאז 1931, ככל הנראה נכחד.
שם הסוג ,Micrathene, הוא הלחם בסיסים של המילים היווניות "μικρός" (mikros/Micra – "קטן") ו- "Αθηνά" (Athena, אלת החכמה היוונית אתנה), ושם המין מהווה אות הוקרה לגאולוג ולחוקר Josiah Dwight Whitney.
שמו העממי של המין, Elf Owl (ינשוף שדוני), מתייחס לגודלו הזערורי.
ינשוף ננסי (שם מדעי: Glaucidium) הוא סוג של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים.
המינים בסוג הם ינשופים קטנים, ורובם צדים חרקים גדולים וטרף קטן אחר.
ינשוף חשוף-רגל (שם מדעי: Gymnoglaux lawrencii) הוא סוג ומין יחיד של עוף לילה דורס ממשפחת הינשופיים אשר אנדמי לקובה (תפוצתו מכסה כמעט את כל האי).
מוכר גם בשם "Cuban screech owl" (ינשוף צווחן קובני).
זהו ינשוף שלא נחקר כהלכה, ולכן המידע עליו לוקה בחסר.
שמו – "ינשוף חשוף-רגל" – מתייחס לרגליו חסרות הנוצות, מופע ייחודי השונה מרוב ינשופי העולם שלהם יש רגליים מנוצות כמעט לחלוטין (מעל 200 מינים).
זאת כנראה הסתגלות אבולוציונית שמקורה בבית גידולו הטרופי והחם.
זהו ינשוף לילי, המעדיף יערות של עצי דקל, בהם הוא קודח חורים המשמשים לו כמקום מגורים (הם לעיתים קרובות מאכלסים גם קני נקרים נטושים).
מופע נוצותיו חום-כהה המנוקד בלבן ובטנו ותחתית כנפיו לבנים.
פרצוף השמע הלבן שלו מקיף עיניים גדולות וחומות.
ככל הנראה, הוא ניזון מטרף קטן כמו יונקים וציפורים קטנים, פרוקי-רגליים ודו-חיים.
בעבר איגוד האורניתולוגים האמריקאי (American Ornithologists' Union) הכלילו בסוג "שעיר", אך בשנת 2003 הוא חזר בו, בהתבסס על הבדלים מורפולוגיים ודפוסי קולות שונים, והכלילו בסוג נפרד משלו – Gymnoglaux (ינשוף חשוף-רגל).
יס"ס (ראשי תיבות של השם בגרמנית: יס"ס – Juedische Soziale Selbsthilfe; בפולנית: Żydowska Samopomoc Społeczna; ביידיש: יידישע סוציאלישע אליינהילף) היה ארגון יהודי לעזרה הדדית, לסיוע כספי ולאספקת תרופות, ביגוד ומזון ליהודים בתקופת השלטון הנאצי בגנרלגוברנמן.
הארגון אסף תרומות מגורמים חיצוניים וחילק אותם לאוכלוסייה המקומית.
הוא היה אחד משלשה ארגונים שהוקמו למטרה זו.
בנוסף אליו הוקמו ארגון פולני (RGO) וארגון אוקראיני.
מרכזו היה בקרקוב ובראשו עמד מיכאל וייכרט.
הארגון הוקם במאי 1940 והיה היחיד שקיבל היתר פעולה מהשלטונות הגרמניים.
הוא סייע בהקמת מטבחים ציבוריים ובאספקת מזון לגטאות, הקים מרפאות, נתן שירות רפואי לנזקקים, סיפק תרופות לבתי החולים, רכש בגדים ועזר בהקמת בתי מלאכה ביישובים שונים.
הוא ייסד קורסים להכשרה מקצועית כדי לתרום לתעסוקת יהודים ביישוביהם ובכך למנוע העברתם למחנות עבודה.
תחת מטרית הארגון, התאחדו הארגונים היהודיים הבאים: טא"ז - ארגון הבריאות, צנטוס - מרכז לטיפול בילדים יתומים ונטושים, אורט - ארגון להכשרה תעסוקתית, CEKABE - חברת הלוואה חינם, JEAS - ארגון סיוע לעולים ו-TOPOROL - ארגון חקלאי שגידל ירקות לתושבי הגטו.
הנהלת היס"ס כללה נציגים מגטאות מכל רחבי הממשל הכללי בפולין.
הוא שמר על קשר רציף עם כל הקהילות היהודיות, כולל הנידחות ביותר, וכן עם אסירים יהודים במחנות.
במשך שנתיים היה יס"ס ארגון התמיכה החשוב ביותר ליהודים בגטאות.
עם זאת, משאביו הכספיים היו דלים מאוד.
וייכרט, מנהל יס"ס, אמד את תקציבו החודשי בכמיליון זלוטי.
המימון הגיע בעיקר מהג'וינט האמריקאי אך גם מהארגון הפולני והאוקראיני.
18% מכספי הארגונים הללו הוקצו לאוכלוסייה היהודית.
בדצמבר 1941 נכנסה ארצות הברית למלחמה ונותק הקשר עם הג'וינט.
לכן עבר הארגון לפעולה מחתרתית, וניסה למנוע העברת יהודים למחנות ההשמדה באמצעים שהיו לא חוקיים בתקופה.
המחלקה למגזר הציבורי בגטו ורשה
בראש המחלקה הזו בארגון עמד עמנואל רינגלבלום.
אחד מהפעילים ביס"ס בגטו היה יצחק גיטרמן.
המחלקה לקחה על עצמה את התיאום ואת הפיקוח על ועדי הבתים בוורשה, שפעלו כגוף רווחה לכל דבר, ובתקופת השיא של הגטו בינואר 1942 הגיע מספרם ל-1600. בשל הפליטים הרבים, הצרכים של גטו ורשה היו גדולים מכל גטו אחר.
הארגון ניסה להתמודד עם הרעב בגטו בדרכים שונות: למשל, למדו אנשיו מתזונאים איך להפיק את המיטב מאוכל דל.
ככלל הארגון סבל מהתערבויות היודנראט בתמיכת הגרמנים והמשטרה היהודית, אך הצליח לשמור על האוטונומיה שלו בגלל מדיניותו הסובלנית של ראש היודנראט, צ'רניאקוב ומפני שהגטו היה פתוח יחסית לסביבה שמחוצה לו, דבר שאפשר הברחות.
הארגון כלל נציגים ממפלגות שונות.
מדיניותו של רינגלבלום הייתה בדרך כלל להדגיש את אופיו היהודי של הארגון, בהשוואה ליודנראט.
כך למשל השפה הרשמית שבה השתמשו ביס"ס הייתה יידיש, בניגוד לפולנית שבה השתמשו פקידי היודנראט.
הארגון גם ניסה לגשר על הפערים החברתיים הגדולים שהיו בגטו והדגיש את הצורך לסייע לכולם כולל הפליטים הרבים.
פעילות זו עמדה בסתירה לרצון של כל ועד בית לפעול למען עצמו.
הארגון פעל גם בשיתוף פעולה עם ארגוני תרבות בגטו.
הארגון דאג להעסקתם של אנשים שנמנו על השכבות המשכילות של הגטו במיוחד אנשים, שאיבדו בנסיבות הללו את יכולתם לעבוד.
בשל כך נשמעו טענות לא פעם על העדפת מקורבים משכבה זו, בשל קרבתם הרעיונית לראשי הארגון.
מחוז יֵנְשֶׁפִּין (בשוודית: Jönköpings län) הוא מחוז בדרומה של שוודיה.
המחוז גובל במחוזות קרונוברי בדרום, במחוז ווסטרה ייטלנד במערב, באגם וטרן בצפון ובמחוז אסטרייטלנד במזרח.
האזור המנהלי שבו נמצא ינשפין הוא סמולנד.
ינקייבו (באוקראינית: Єнáкієве, ינקייבה; ברוסית: Ена́киево) היא עיר במזרח אוקראינה, במחוז דונצק, ומשמשת כמרכז המינהלי של קהילת ינאקייבה העירונית שבמחוז הורליבקה (Horlivka Raion).
העיר שוכנת על נהר קרינקה (Krynka), כ-60 ק"מ מהעיר דונצק – המרכז המינהלי של המחוז.
אוכלוסיית העיר הוערכה בכ-76,673 תושבים נכון לשנת 2022.
ינקייבו היא מרכז אזורי חשוב לתעשיית כריית הפחם, מטלורגיה, ייצור כימיקלים ותעשייה.
התעשייה המיושנת בעיר גרמה לתקלות, כמו פיצוץ גז שאירע ביוני 2008 באחת ממכרות הפחם שלה.
ינקייב נוסדה בשנת 1898, כאשר מספר יישובים של פועלים סביב מפעלי הברזל והפלדה אוחדו ליישוב אחד שנקרא על שם פיודור ינאקייב.
המכרות הראשונים באזור פעלו כבר משנת 1883. בשנת 1925 הפכה ינקייבו לעיר רשמית.
עד 1958 העיר והמפעלים התרחבו משמעותית והשיגו את הכפרים הסמוכים סימיוקוו (Simyukuo), יברח (Yevrah) וצ'ימינייני (Tsiminyenny), שכל תושביהם יושבו מחדש לאחר שהזיהום והשפכים מהמפעלים הפכו את האזור לבלתי ראוי למחיית בעלי חיים.
אחד ממפעלי המטלורגיה הוותיקים באוקראינה – מפעל הברזל והפלדה של ינקייבו – פועל בעיר.
העיר ינקייבו מוכרת גם כמקום הולדתו של נשיא אוקראינה לשעבר, ויקטור ינוקוביץ' (שכיהן בין השנים 2010–2014), ושל בנו, שהיה חבר הפרלמנט האוקראיני בין השנים 2006 ל־2014.
ההתיישבויות הראשונות בשטח העיר ינקייבו של היום הוקמו בשנת 1783. בשנת 1858 נפתחה במקום מכרה הפחם סופייבסקי, ובמקביל נבנה מפעל הברזל פטרובסקי – הידוע כיום בשם מפעלי הברזל והפלדה של ינקייבו (Yenakiieve Iron and Steel Works).
בשנת 1895 ייסדו המהנדסים פ.
ילובצקי יחד עם אנשי עסקים בלגים חברת מתכות רוסית-בלגית, שב־1897 הקימה את מפעל הברזל החדש פטרובסקי באזור פיודורובקה.
סביב המפעל נפתחו מכרות פחם, ולצידם קמו יישובים, שהתאחדו ב־1898 ליישוב אחד בשם ינאקייבסקי, על שם מייסד החברה.
הסופר אלכסנדר קופרין, שעבד במפעל בשנת 1896, תיאר את חיי הפועלים בסיפורו "מולוך".
לפני מלחמת העולם הראשונה נבנו בינקייבו מספר מפעלים – כימיה של קוקה, לבנים, מבשלת בירה ומחלבה.
מפעל פטרובסקי הפך לאחד ממפעלי המתכת הגדולים ביותר בדרום רוסיה (במקום השלישי), וב־1913 ייצר כ־349,200 טון ברזל יצוק ו־316,400 טון פלדה.
בעקבות ההרס שנגרם לאחר מלחמת העולם הראשונה ומלחמת האזרחים של 1919–1921, מפעל פטרובסקי נותר המפעל היחיד שייצר פלדה.
בשנת 1925 מנתה אוכלוסיית ינקייבו כ־34,000 נפש, והיא קיבלה מעמד של עיר.
בשנת 1928 שונה שם העיר לריקוב, על שמו של איש המפלגה והמדינה הסובייטי אלכסיי ריקוב.
לאחר שריקוב נעצר בשנת 1937, שונה שמה שוב לאורדז'וניקידזה, על שם מנהיג סובייטי נוסף – סרגו אורדז'וניקידזה.
בשנת 1943 הוחזר לעיר שמה המקורי, ינקייבו.
עד שנת 1939 מנתה אוכלוסיית העיר כ־88,200 תושבים.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה ינקייבו תחת מצור של יחידות עזר איטלקיות שסופחו לצבא הגרמני, ואחריהן הגיעו גם יחידות גרמניות.
העיר הותקפה החל מ-31 באוקטובר 1941 ושוחררה רק ב-3 בספטמבר 1943. הקרבות ברחובות היו עזים בין סוף נובמבר לתחילת דצמבר 1941. גיוס אזרחים לעבודות כפייה (Ostarbeiter) החל בדצמבר 1941. בשנת 1950 הועמדו כתריסר שבויי מלחמה איטלקיים לדין על פשעי מלחמה בעיר, כולל הרס בית חולים.
ככל הנראה לא נרשמו הרשעות, ועד 1954 הושבו כל שבויי המלחמה האיטלקיים לאיטליה.
בשנות ה-50 הוקמו בינקייבו מספר מפעלים חדשים, ביניהם למוצרי בטון מזוין, חומרי בניין, בניית בתים ותיקון כלי רכב.
ב-16 בספטמבר 1979, בסמוך לעיר, במכרה "יוני קומונר", התקיים אחד מהפיצוצים הגרעיניים למטרות כלכליות – פרויקט בשם "קליבאז'".
בשנת 2002 נסגר המכרה מאחר שנחשב ללא פוטנציאל כלכלי, אך פעילי סביבה הביעו דאגה מהאפשרות שהמכרה יוצף במים, מה שעלול לגרום לזיהום רדיואקטיבי של מי התהום.
לכן, המשאבות ממשיכות לשאוב מים מהמכרה הנטוש עד היום.
במהלך המלחמה בדונבאס, העיר ינקייבו נכבשה על ידי בדלנים פרו-רוסיים, כאשר ב-13 באפריל 2014 השתלטו פעילים פרו-רוסיים על בניין העירייה והכריזו שהעיר היא חלק מהרפובליקה העממית של דונצק.
ב-7 באוגוסט 2014, בדלנים הפילו מטוס קרב אוקראיני מדגם מיג-29 מעל ינקייבו, ככל הנראה באמצעות מערכת טילי בוק שסופקה על ידי רוסיה; הטייס ניסה להסיט את המטוס מאזורי מגורים.
ב-13 באוגוסט נעצרה פעילות המפעל המטלורגי בעיר, בהודעת ההנהלה נמסר כי הדבר נעשה "כדי למנוע אסון תעשייתי ולשמור על חיי התושבים".
מערכת האוצר והבנקים הפסיקה לפעול לחלוטין בעיר, ופעילותם של מספר מפעלים נוספים הושעתה.
ב-18 בנובמבר התקיימה בעיר שביתת רעב ראשונה.
ב-14 בנובמבר נכללה ינקייבו ברשימת היישובים במזרח אוקראינה שבהם השלטון האוקראיני אינו פועל זמנית.
לפי מרשם האוכלוסין היחיד שנערך באוקראינה (בשנת 2001) 51 % מתושבי העיר היו רוסים ו־45 % – אוקראינים.
אך מבחינת שפת האם, הצהירו 89% מהתושבים כי שפת האם שלהם היא רוסית.
10% – ששפת האם שלהם אוקראינית.
טרם פרוץ מלחמת העולם השנייה נמנו בעיר כ-3,300 יהודים, ופעל בה בית ספר יידי.
במהלך התקדמות הגרמנים לעומק ברית המועצות במבצע ברברוסה, הצליחו רוב יהודי העיר להימלט ממנה מזרחה.
ב-31 באוקטובר 1941 עזב הצבא האדום את העיר.
יום למחרת נכנסו הגרמנים לעיר.
על היהודים, שנותרו בה, הוטלו תוך זמן קצר גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וטלאי צהוב, הגבלות תנועה וחובת ביצוע עבודות כפייה, וזאת תוך שוד רכוש היהודים בעיר.
בפברואר 1942 רוכזו כ-750 היהודים שנותרו בעיר בגטו קטן שהוקם בה, אשר רבים מיושביו מתו מרעב וממחלות.
באפריל 1942 הועברו כ-500 מיושבי הגטו למכרה פחם, שם נספו.
18 משפחות יהודיות שהושארו בגטו נרצחו בספטמבר 1942.
לאחר מלחמת העולם השנייה חזרו יהודים להתגורר בינקייבו.
לי מרשם האוכלוסין, שנערך באוקראינה בשנת 2001 התגוררו בעיר 291 יהודים (כ-0.2% מכלל האוכלוסייה).
ינשוף חזק (שם מדעי: Ninox strenua) הוא מין דורס לילה שהוא ממיני הינשופיים הגדולים בעולם והגדול ביותר ביבשת אוסטרליה.
מין זה הוא טורף על מרשים הניזון כמעט מכל יצור קטן ובינוני ביערות דרום מזרח אוסטרליה.
הינשוף החזק מגיע למוטת כנפיים של 112–135 ס"מ ומשקלו מגיע עד 2.5 ק"ג.
הוא עוף חרישי בעל נוצות פלומתיות בצבע חום מנומר מעט, עם ראש קדמי המזכיר ראש של עיט ולא של ינשוף, בעיקר בעיניים הצהובות והגודל.
הוא חי בעיקר ביערות ושדות ממוזגים ברחבי אוסטרליה ומשחר לטרף בלילה, אז עיניו הגדולות מעניקות לו יתרון על טרפו.
הוא חוטף בחשאיות כל יצור קטן שהוא יכול לתפוס לרבות פוסומים שונים, פוסום אוסטרלי, כיסנאי דואה, קואלה, עטלפי פרי, חולדה, ארנבונים, קקדו, דגרתיליים, ברווזים, ציפורי שיר שונות, זוחלים ודו-חיים שונים ואפילו דורסי יום ולילה אחרים, בעיקר תנשמות כמו תנשמת מפוייחת גדולה ותנשמת מסכה אוסטרלית.
הוא יכול לתפוס יצורים ששוקלים עד 380 גרם והוא הורג את הטרף באמצעות טפריו העצומים.
כמו מרבית הינשופים הוא נוהג לישון ביום בין העצים.
ינשוף לבן-פנים דרומי (שם מדעי: Ptilopsis granti) הוא מין של עוף אפריקני ממשפחת הינשופיים בעלת גוף ופנים לבנים.
ינשוף זה הוא קרוב משפחתו של ינשוף לבן-פנים צפוני
הוא דומה מאוד לקרובו הצפוני ובעל נוצות אפורות עם פסים שחורים ובאזור הבטן מתמזגים עם פסים לבנים.
הראש אפור ואזור העין לבן עם אישונים כתומים עזים.
בדרך כלל הנוצות יותר כהות משל קרובו הצפוני.
הוא בעל אוזניים קטנות אפורות כהות ומקור צהוב קטן.
הקולות שלו הם מהירים ונובחניים והוא מתקשר למטרות רבייה ותקשור עם בן הזוג שלו.
הינשוף יוצא לצוד בלילה, באזורים חמימים ויבשים בדרומה של אפריקה הטרופית מגבון עד קניה ומנמיביה עד דרום אפריקה.
הוא צד בעיקר חסרי חוליות גדולים וכן עופות ומכרסמים קטנים וכן זוחלים ודוחיים.
הוא קורע את טרפו באמצעות טפרי הרגליים המופנות 2 קדימה ו2- אחורה.
הינשופים מקננים בקיני עופות אחרים כמו אורגיים או הטגואן ומטילים 2–3 ביצים.
הגוזלים עוזבים את הקן חודש לאחר הבקיעה.
ינשוף לבן-פנים צפוני (שם מדעי: Ptilopsis leucotis) הוא מין של דורס לילה המצוי באפריקה הטרופית והוא בעל גוף לבן.
קרובו היחיד לסוג הוא ינשוף לבן-פנים דרומי, המצוי מעט דרומה ממנו.
הוא בעל נוצות אפורות עם קווים שחורים שמשתלבים באזור הבטן בנוצות לבנות.
הראש אפור עם אזור עיניים לבן והעיניים כתומות עזות ובעלות עפעפיים אפורים, כשהמקור צהוב וקטן.
נוצותיו של הינשוף יכולות אולי להסוות אותו, אך כשינשוף יריב מגיע הוא מסוגל לנפח את נוצותיו כדי להשוות להם מראה גדול ומאיים יותר וכן לצמצמם את האישונים בעלי הכתום העז.
הינשוף חי ביערות וסוואנות באזור המשווני של אפריקה הטרופית בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, הרפובליקה המרכז אפריקאית, צ'אד, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, רפובליקת קונגו, חוף השנהב, ג'יבוטי, אריתריאה, אתיופיה, גמביה, גאנה, גינאה, גינאה ביסאו, קניה, ליבריה, מאלי, מאורטניה, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סיירה לאון, סומליה, סודאן, טוגו ואוגנדה.
הוא מעופף בלילות וצד לטאות, עכברים, ציפורים וחרקים גדולים ואף עקרבים.
הינשופים חיים בזוגות ומקננים בין ענפים נמוכים.
ינשוף לבן-פנים (שם מדעי: Ptilopsis) הוא סוג עוף מסדרת דורסי לילה וממשפחת הינשופיים ובו שני מינים החיים באפריקה הטרופית והחמימה.
ינשופים קטנים אלה דומים אחד לשני במראם והם קרובים רחוקים של השעיר וסימני ההיכר שלהם הם עיניהם הכתומות, אזור העיניים הלבן מוקף הפסים השחורים וה"שפם" מעל המקור.
כמו מרבית הינשופים הם יוצאים לצוד בעיקר בשעות החשיכה.
ינשוף לבן-פנים צפוני (Ptilopsis leucotis) – מצוי באפריקה המשוונית מסנגל עד קניה
ינשוף לבן-פנים דרומי (Ptilopsis granti) – מצוי מקניה עד לדרום אפריקה
ינשוף פנינה ננסי ( שם מדעי: Glaucidium perlatum) הוא מין ינשוף הנפוץ באפריקה שמדרום לסהרה.
מדובר במין ינשוף קטן - גודלו כ-19 ס"מ.
פלג גופו העליון בצבע חום ומנוקד בנקודות לבנות (ומכאן שמו), פלג גופו התחתון מפוספס - חום ולבן.
פרצוף-השמע של הינשוף בצבע לבן ועיניו צהובות.
ללא הבדל בין המינים, פריטים צעירים נוטים להיות בהירים יותר ובעלי זנב קצר יותר.
ישנם 2 תת-מינים מוכרים לינשוף זה
Glaucidium perlatum licua: נפוץ בתחום שבין אתיופיה לדרום אפריקה ואנגולה.
נוהג לקנן בחורים בעצים, בהם הנקבה מטילה 2–4 ביצים.
מין זה נוהג לעיתים לצוד באור יום, כאשר תזונתו מורכבת בעיקר מחסרי חוליות קטנים כדוגמת חגבים וצרצרים.
ינשוף הוא דמות בדיונית בסדרת ספרי וסרטי פו הדב מאת אלן אלכסנדר מילן.
הוא הדמות המבוגרת ביותר והיהירה והדברנית ביותר בסיפורי פו הדב המחשיב את עצמו כמנטור וכמורה של כל הדמויות האחרות.
דמותו לא מבוססת על מראה של בובה ממולאת, כך שבאיורי הספרים הוא נראה פחות או יותר כמו ינשוף אמיתי.
ינשוף ורוב חבריו מאמינים שהוא החיה האינטליגנטית ביער, אך במציאות הוא די פזור נפש.
לעיתים קרובות הוא מאריך בדיבור, נושא נאומים רבי מלל ועושה שימוש במילים שידידיו לא מבינים.
אף על פי שינשוף אוהב להציג את עצמו כבעל ידע, כמו כל הדמויות האחרות, יכולת האיות שלו לא מן המשופרות – הוא כותב את שמו באיות השגוי "Wol".
כאשר מגיע אליו פו הדב כדי שיסייע לו לכתוב את ברכת יום ההולדת עבור איה, אומר לו ינשוף שהוא כותב "יום הולדת שמח באהבה מפו" (A very happy birthday with love from Pooh), אך למעשה הוא כותב HIPY PAPY BTHUTHDTH THUTHDA BTHUTHDY.
פו, שבעצמו לא יודע קרוא וכתוב, הולך לדרכו שמח וטוב לב עם הברכה שכתב ינשוף והוא מכיר לו תודה על כך.
כאשר ארנב (שרמת הקריאה והכתיבה שלו סבירה), מגיע לדון עם ינשוף על פתק שהשאיר להם כריסטופר רובין, אין ביכולתו של ינשוף לקרוא את הפתק.
אך במקום להודות בכך, הוא מנתב את השיחה עד שהוא גורם לארנב בעורמה לקרוא את הפתק בקול רם, ובנקודת זמן זו ממשיך ינשוף בהתנהלותו החכמה כביכול כאילו הוא ידע מההתחלה מה כתוב בפתק.
בספרי פו הדב, מתייחס ינשוף לדמויות האחרות בהתנשאות אך באדיבות.
הוא עשוי להיות כעסני וניתן להרגיזו בקלות, במיוחד כאשר ידידיו מתעלמים מנאומיו הארוכים או מפריעים לו כאשר הוא נושא אותם.
לעיתים הוא מרכיב משקפי קריאה ומשתמש בטפריו כידיים, ולא בכנפיו כמו בסרטי וולט דיסני.
הוא מתגורר בבית על עץ.
בית זה התמוטט בסערה בפרק השמיני של הספר הבית בקרן פו.
בסופו של דבר מגלה איה את מה שהוא חושב שהוא "הבית המושלם החדש עבור ינשוף", מבלי להבין שזה למעשה ביתו של חזרזיר.
אף על פי כן, חזרזיר מציע את הבית לינשוף.
בסדרת הסרטים של וולט דיסני, דמותו של ינשוף יותר מתרוננת וידידותית.
הוא מדבר במבטא חזק האופייני לדרום אנגליה.
הוא נהנה לספר סיפורים על קרובי משפחתו, כולל בן דודו דקסטר, בכל עת שמתרחש משהו שמזכיר לו אותם, אך רבים מסיפוריו הם חסרי תכלית ומגוחכים.
בסרט פו הדב ביום סגריר הוא עובר להתגורר כאמור בביתו של חזרזיר, אך אירועים אלו לא זוכים להתייחסות החל מהסרט פו הדב ויום ההולדת של איה.
בסדרה חבריי טיגר ופו דמותו לא מופיעה.
דמותו של ינשוף דובבה על ידי האל סמית' בין השנים 1966–1991, על ידי אנדרה סטויקה בין השנים 1997–2007 והחל משנת 2011 הוא מדובב על ידי קרייג פרגסון.
בגרסאות העבריות לסרטי פו הדב הוא מדובב על ידי יעקב בוך.
ינשוף נצי (שם מדעי: Ninox) הוא סוג דורסי לילה ממשפחת הינשופיים החיים ביערות גשם טרופיים באסיה ואוסטרליה.
ינשופים אלה גדולים מאוד ובעלי אופי אימתני.
הם ציידי לילה המעופפים בדממה אל טרפם וקוטלים אותו בטפריהם הענקיים.
בצורתם הם דומים לאוחים אך חלקם קטנים ומזכירים ינשופים רגילים.
אחד מבני הקבוצה הוא המין ינשוף חזק – הגדול בדורסי הלילה של אוסטרליה ואחד הגדולים בעולם.
ינשוף נובח (שם מדעי: Ninox connivens) הוא מין עוף דורס ממשפחת הינשופיים.
תפוצתו בטבע היא ביערות צפון אוסטרליה, בפפואה גינאה החדשה ובאיי מאלוקו.
מקור שמו הוא בקריאתו הרמה המזכירה נביחת כלב.
ינשוף זה בעל צבע חום-אפור ועל הכנפיים והחזה כתמים לבנים.
לינשוף פרצוף-שמע בהיר ועיניים גדולות וצהובות עזות.
המקור לבן והטפרים גדולים, צהובים ומזכירים טופרי עיט.
ינשוף זה הוא אחד מהינשופים הבודדים בהם יש דו-צורתיות זוויגית בה הזכר גדול מהנקבה, אף שההפרש קטן.
הוא חי ביערות גשם וגם סביב נהרות או ביצות ברחבי צפון אוסטרליה וגינאה החדשה או איי מאלוקו.
כמו רוב הינשופים הוא פעיל לילה שביום נח בחללי עצים, שם הוא גם מקנן.
הינשוף הנובח הוא טורף הניזון כמעט מכל יצור הקטן ממנו או אפילו זהה לו.
הוא ניזון בעיקר מעכברים, טורפי כיס, פוסום אוסטרלי, כיסנאי דואה ומכמה מיני עטלפים.
הוא יכול לקטול עופות עד גודל של קקדו צהוב-ציצית או ברווזים, אך יעדיף עופות יותר קטנים.
לעיתים נדירות יותר הוא יעוט על צפרדעים, זוחלים, חרקים גדולים מעופפים כמו עשים וחיפושיות וכן על סרטנים ודגים שהוא שולה מהמים עם טפריו החזקים.
ינשוף טסמני מנוקד (שם מדעי: Ninox novaeseelandiae) הוא מין עוף דורס מהסוג ינשוף נצי שבמשפחת הינשופיים.
הוא חי בטבע רק בניו זילנד ובטסמניה.
ינשוף זה מכונה באנגלית: "Morepork", עקב קולו החזק הנשמע כמו: "More pork" (עוד בשר חזיר).
צבעו חום-כהה, כשהחזה והבטן בצבע חום רגיל עם נקודות לבנות עליהם.
העיניים צהובות והמקור קטן ולבן.
לינשוף טפרים מעוקלים ב-4 אצבעותיו.
הוא חי ביערות של מינים של עצי פודוקרפוס (Podocarpus), וברזילי (Metrosideros), אשור דרומי ואראוקריה בניו זילנד בשני האיים ובטסמניה ובאיים קרובים כמו האי סטיוארט.
הוא פעיל דמדומים ויכול לצאת לפעילות גם בסוף היום.
מזונם של ינשופים אלה הוא בעיקר חרקים גדולים - כמו יקרוניתיים, עשים, חגבים וחגבי הווטה הגדולים של ניו זילנד.
כמו כן הוא אוכל עכברים וציפורים קטנות.
הטרף נחטף במרדף אווירי לעיתים קרובות או שהינשוף עט אליו מענף תצפית.
לינשוף אין הרבה טורפים, אך הצעירים נטרפים בידי זרון אוסטרלי שחדר לניו זילנד.
מבחינת האדם הינשוף לא מאוים.
ינשוף צווחן (שם מדעי: Megascops) הוא סוג של דורס לילי ממשפחת הינשופיים הכולל 24 מינים החיים ביבשת אמריקה.
הם קרוביהם של השעירים מהעולם הישן ודומים להם במראם.
כמה מן המינים התגלו בעת האחרונה ממש, בעיקר מאזור הרי האנדים.
אלו ינשופים קטנים באורך 15–30 סנטימטר ובמשקל 60–250 גרם, והם בעלי "אוזניים" ארוכות בקצה ראשם, עיניים גדולות ומקור קטן וקצר.
כמו שאר הינשופים, הם פעילי לילה.
הם חיים סביב חורשים ויערות ונחים בחורי העצים ולעיתים בקני עופות שונים.
בכמה אזורים בארצות הברית הם חיים גם בערים הגדולות.
הינשופים צדים בעת החשיכה חרקים גדולים, עכבישים, עכברים, עטלפים, עופות אחרים וזוחלים.
הינשופים מונוגמיים והזכרים מאכילים את הנקבות והאפרוחים במשך הגדילה.
ינשופים אלה פולטים קריאות רמות לתקשורת, דבר שנתן להם את שמם.
הקריאות הרמות שונות ממין למין ומסייעות למדענים לתעד את המינים.
ינשוף צווחן מזרחי (Megascops asio)
ינשוף צוחק (שם מדעי: Sceloglaux albifacies) הוא מין של דורס לילה נכחד אשר חי בניו זילנד והתגלה למדע רק ב-1845. הינשוף האחרון הידוע ממין זה נראה ב-1914 ומאז לא נראה עוד.
ינשוף זה קיבל את שמו מקריאות ששמעו חוקרים באי ונשמעו כיללות צחוק.
הינשוף הצוחק הוא סוג בעל מין יחיד שהיה אנדמי לניו זילנד.
הסוג הקרוב אליו ביותר הוא ינשוף נצי (Ninox), אשר חלק ממיניו חיים כיום באי.
בעבר גם שייכו אותו לסוג זה.
היו לו 2 תת-מינים (משוער על פי עצמות): Sceloglaux albifacies rufifacies, אשר חי באי הצפוני ו-Sceloglaux albifacies albifacies, אשר חי באי הדרומי והיה גדול יותר מקרובו.
המשקל הממוצע שלו הגיע ל-600 גרם והנקבות היו גדולות מהזכרים.
ינשוף זה היה בעל נוצות חומות-צהבהבות מפוספסות בפסים חומים כהים כשהפנים היו לבנות יותר.
הוא היה בעל מקור דק ומעוקל וטפרים גדולים בכפותיו.
מזונו של ינשוף זה שחי באי נקי יחסית מיונקים הכיל בעיקר עופות קטנים יותר וזוחלים כמו שממיות וטואטרה ובניגוד לרוב הינשופים ניזון מטרפו מהקרקע ולא מהשמיים.
הוא ניזון גם מצפרדעים, חגבי ווטה גדולים, עטלפים מקומיים ודגים וכאשר פלשו חולדות לאיים הוא ניזון גם מהם.
עם זאת לאי הגיעו גם טורפים כמו חתולים וסמוריים שהיו טורפים את הינשוף ואת גוזליו ואולי תרמו להכחדתו.
ינשוף צווחן מזרחי (שם מדעי: Megascops asio) הוא מין של דורס לילה קטן מהסוג ינשוף צווחן.
תפוצתו היא רק באמריקה הצפונית מדרום קנדה, דרך ארצות הברית ועד לצפון מקסיקו בצד המזרחי.
הוא אחד מהידועים בין ינשופי אמריקה, אף שלא תמיד הוא חי בקרבת האדם.
ינשוף זה קטן בגודלו ומגיע לאורך 16–25 ס"מ, למוטת כנפיים של 46–61 ס"מ ולמשקל 121–244 גרם בממוצע.
ישנם הבדלי גדלים בין ינשופים החיים במדינות שונות.
צבע הינשוף אפור בהיר עם נוצות חלודיות, אדמדמות וחומות ולעיתים אף שחורות לגמרי.
החזה והכנפיים משורטטים לאורכם באופן המעניק לינשוף זה הסוואה טובה.
במראהו הוא דומה לשעיר החי בישראל וכמותו הוא בעל "ציצות אוזניים" בולטות ומחודדות.
העיניים גדולות וצהובות והמקור אפור ומעוקל.
כמו מרבית הינשופים גם מין זה יוצא לצוד בשעות הלילה וביום הוא נח בקינו שבחלל עצים או של נקריים שנטשו.
הוא שוכן ביערות רחבים, יערות גשם ממוזגים ובמדרונות הרי הרוקי והרי האפלצ'ים עד לגובה 1,500 מטר.
כמו כן הוא מצוי בערבות הפרריה, בקרבת נחלים ואף ליד הערים הגדולות.
הינשוף יתרחק ממקומות בהם מקננים דורסי לילה גדולים יותר ותוקפניים ממנו, ובעיקר מאוח וירג'יניה היכול לטרוף את מין זה.
גם תנשמת מצויה ולילית אמריקנית ידחקו את רגליו אם ימצאו אותו.
הינשוף הוא צייד המחפש טרף של מכרסמים כמו עכבר הבית, דרוריים וציפורי שיר, מספר זוחלים ודו-חיים קטנים ולעיתים גם דגים כמו סרדיניים, שמפנונים צעירים וחמנוניים.
ינשוף קטן זה גם משלים את תזונתו באכילת חסרי חוליות כמו חרקים גדולים, עכבישים, עקרבים, תולעים ורכיכות.
הינשוף עצמו עלול להיטרף בידי עופות דורסים גדולים ממנו, סמוריים, בואשיים, דביבונים, מספר נחשים גדולים ואף בידי אופוסום וירג'יניה וכמה סנאים המחפשים את הביצים והגוזלים.
כמו מרבית הינשופים זהו עוף מונוגמי בעל בן-זוג לכל החיים.
ינשוף פנינה פרוגינוס ( שם מדעי: Glaucidium brasilianum) הוא מין של ינשוף ננסי החי באמריקה הצפונית מאריזונה ודרומה לאורך מקסיקו ואמריקה המרכזית עד לאמריקה הדרומית בבוליביה, פרגוואי וארגנטינה.
ינשוף קטן זה מגיע רק לאורך 17–20 ס"מ והוא בעל נוצות בצבע חימר חלודי בכנפיו ובפלג הגוף העליון.
החזה והרגליים בהירים עם נוצות כתומות וחומות לאורכם וראש גדול ומעט שטוח החסר ציצות אוזניים.
העיניים צהובות ומותאמות לראיית לילה ופרצוף השמע שלו אפור ונראה שעיר מאוד.
המקור קצר ומעוקל וצבעו צהוב.
תפוצת הינשוף היא באזורים פתוחים שונים אך לא במדבריות.
הוא חי בחורשים, יערות פתוחים ובערבות עשב לאורך תפוצתו.
הוא פעיל בעת הדמדומים, אז הוא יושב על ענף ומחכה לטרף שיעבור תחתיו.
ברגע שעכברים, לטאות, חרקים גדולים ועופות אחרים נראים תחתיו הוא מתחיל לצלול מהענף לעברם בטיסה נמוכה וחרישית.
לעיתים ינשוף זה יצוד גם במהלך היום.
הינשופים הם עופות מונוגמיים המקננים בחורי עצים.
הנקבה מטילה 3–5 ביצים הבוקעות תוך 28 יום.
שני ההורים דואגים להם עד לבגרות.
ינשוף פלאותי (שם מדעי: Pyrroglaux) הוא דורס לילה, מין יחיד בסוגו במשפחת הינשופים.
הוא אנדמי לאיי פלאו (ומכאן מגיע שמו) שבמערב האוקיינוס השקט, שם הם נמצאים ביערות ובביצות ינשופין פלאותים מקננים בין שקעים ונקיקים של עצים.
גודלם כ-22 ס"מ וצבעם חום-אדמדם כהה עם נקודות לבנות קטנות מפוזרות על פני נוצותיהם.
הם חיים בקבוצות ונוטים להיות טריטוריאליים מאוד.
עד שנת 2019 היה נחשב למין בסוג שעיר.
ינשפין (בשוודית: Jönköping) היא עיר בדרום שוודיה המונה 112,766 תושבים (2022).
העיר ממוקמת על החוף הדרומי של אגם וטרן, האגם השני בגודלו בשוודיה, במחוז סמולנד.
בסוף 2019, נתפסה ינשפין כעיר עם סיכויי העתיד הטובים ביותר בשוודיה.
העיר היא מקום מושבה של עיריית ינשפין, שאוכלוסייתה מונה 144,699 תושבים (2022) והיא העירייה המאוכלסת ביותר בסמולנד.
ינשפין היא גם מקום מושבו של מחוז ינשפין שאוכלוסייתו מונה 369,623 תושבים (2025).
ינשפין היא מקום מושבם של בית המשפט המחוזי ובית המשפט לערעורים וכן מנהל בתי המשפט הלאומיים של שוודיה.
זהו מקום מושבה של מועצת החקלאות השוודית.
מטה העירייה ממוקם במקום שנקרא "רוֹדְהִיסֶט" (בשוודית: Rådhuset; פירוש: בניין העירייה).
הרודהיסט הוא מרכיב חשוב בתפקידה של העירייה שכן היא פועלת כמשרד ממלכתי עבור מחלקות שונות של ינשפין ובמרכזה.
רודהיסט תלויה בעירייה אך היא ישות בפני עצמה, לראש הרודהיסט יש עוצמה פוליטית אך אינו ראש מועצת ינשפין.
ראש מועצת ינשפין נקרא קוֹמוּנְפוּלְמֵקְטִיגֵה (בשוודית: kommunfullmäktige; פירוש: מועצה עירונית) שיש לו את כל הכוח המוניציפלי, אך לעיתים אינו מקבל את ההחלטות; אלה מועברים למחלקות אחרות או ל-kommunstyrelsen.
למחלקה זו מועצת העירייה אחראית על הפעילות הרשמית של משרד המדינה.
המחלקה האדמיניסטרטיבית אחראית על תפעול המשרד, ארכיון העיר, תפקידים משפטיים, משרד ועדת האפוטרופסות, הגנת מידע (GDPR) ואבטחת מידע.
מחלקת הניתוח והקיימות אחראית על נושאי קיימות, שיתוף פעולה בינלאומי, ייעוץ לצרכנים, ייעוץ אנרגיה ואקלים, כמו כן סטטיסטיקה וחקירות.
המחלקה לכלכלת המדינה היא הכוח האחראי הבלעדי לגבי ההוצאה הרשמית של כספי העירייה.
אגף הכספים והחברות אחראי על הניהול הכספי של העירייה והחברות העירוניות.
מנהל את "ינשפין רודהיס אה.בי" ואת כספי התרומות של העירייה.
מחלקה זו אחראית על כוח אדם, סביבת עבודה, משא ומתן וכן פיתוח ניהולי וכוח אדם.
פועלת כגוף פיתוח ושירות למנהלות העירוניות.
מחלקה זו אחראית ומרכזת את תפעול ה-IT והטלפוניה של העירייה.
המחלקה עובדת בצמוד להנהלות העירוניות ומספקת תפעול ופיתוח של מערכות, שירותים ומוצרים.
זה מוצע גם לחברות עירוניות.
במקרה של בעיות, שאלות או צורך בעזרה, מחלקת ה-IT תומכת במנהלות ובחברות העירוניות.
אחראית על התקשורת הפנימית והחיצונית הכוללת של העירייה.
גם ערוצי התקשורת הכוללים של העירייה, הפרופיל הגרפי ונושאי העיתונות נמצאים בתחומי אחריות האגף.
אגף התקשורת פועל בשיתוף פעולה הדוק עם הנהלות העירייה ותומך בהם בעבודת התקשורת שלהם.
המחלקה כוללת גם את מרכז הקשר של העירייה.
מרכז הקשר הוא הקשר הראשון של הציבור עם העירייה לשאלות ומידע כללי.
המחלקה פועלת ליצירת תנאים לפיתוח והרחבה של הקהילה העסקית הקיימת והקלות בהקמה.
המחלקה אחראית על פעילות הרכש ותיאום הרכש בעירייה.
המחלקה גם מבצעת רכש בשיתוף עם עיריות הַאבּוֹ ומוּלְכֵה וכן רודהיס אה.בי וחברות הבת שלה.
ינשפין היא מרכז מסחר ישן (שפין) הממוקם בצומת דרכים טבעי למסלולים בעקבות הנהרות ניסאן ולאגאן.
הכביש מחבר בין המחוזות אסטרייטלנד ווסטרייטלנד, כתוצאה ממיקומה הגאוגרפי של העיר בקצה הדרומי של אגם וטרן, אשר מחלק את שני המחוזות.
ב-18 במאי 1284, הפכה ינשפין לעיר הראשונה בשוודיה שקיבלה את זכויותיה על ידי המלך מגנוס השלישי, ששלט בעיקר מהאי הגדול ביותר של וטרן, ויסינגסה.
החלק הראשון של שם העיר "ין", נגזר מנחל, "Junebäcken" בטַלאוויד, במה שכיום החלק המערבי של העיר.
החלק השני של השם "שפין", הוא, כאמור לעיל, מילה ישנה למרכז מסחר או שוק.
מיקומה הגאוגרפי של העיר אף הותיר אותה פגיעה להתקפות דרך נתיבי הנהר שהובילו דרומה, בעיקר מדנים.
באותה תקופה המחוזות בדרום שוודיה – סקונה, הלנד ובלקיניה - היו שייכים לדנמרק.
העיר נבזזה ונשרפה מספר פעמים עד שהתבצרה במהלך המאות ה-16 וה-17.
ינשפין הייתה ידועה בתעשיית גפרורים בין השנים 1845 עד 1970. גפרור הזרחן הומצא בשנת 1831 והגפרורים הללו הפכו לפופולריים מאוד מכיוון שאפשר היה לשפשפם בכל משטח כדי להציתם.
עם זאת, הבעיה הייתה שהם התלקחו בקלות רבה מדי, גרמו להרבה תאונות והיו רעילים.
בשנת 1844, הפרופסור השוודי גוסטב אריק פאש רשם פטנט על המצאה חדשה, "גפרורי בטיחות - מכה רק בקופסה".
כדי למנוע מהגפרורים להתלקח כל כך בקלות, הפריד פרופסור פאש את הכימיקלים בראש הגפרורים והניח את הזרחן על משטח נפרד בצד החיצוני של הקופסה להצתה.
יוהאן אדוורד וקרל פרנס לונדסטרם לקחו את הפטנט של פאש ושיפרו אותו.
מאוחר יותר, ייצרו את גפרורי הבטיחות החדשים במפעל שלהם בינשפין.
כיום זהו מרכז לוגיסטי נורדי חשוב, עם מחסנים מרכזיים של חברות רבות (כגון אלשופ, איקאה, אלקטרולוקס והוסקוורנה).
האזור העירוני של ינשפין כולל כיום את עיירת התעשייה המזרחית הוסקוורנה, איתה היא גדלה יחד.
יריד סחר ומרכז תערוכות מרכזי בשם אלמיה, ממוקם בעיר.
אלמיה ווד הוא יריד היערות הגדול בעולם וירידים בעיר של קבלני משנה, משאיות, קרוואנים ומסילות ברזל הם הגדולים מסוגם באירופה.
מאז 2001, אלמיה היא האתר של מסיבת הרשת הגדולה בעולם, דְרימְהאק, עם שני אירועים מדי שנה בחורף ובקיץ, "דרימהאק סאמר" ו"דרימהאק וינטר".
נכון לשנת 2018, אוכלוסיית ינשפין מונה 139,222 תושבים.
אנייטה פלטסקוג (ילידת 1950), זמרת וחברה בלהקת ABBA
נינה פרסון (ילידת 1974), סולנית להקת הקרדיגנז
איימי דאימונד (ילידת 1992), זמרת
האקלים של ינשפין היה יבשתי לח (Köppen Dfb) עם חורפים ארוכים וקרים וקיץ קצר וחמים בין השנים 1961 עד 1990. עם זאת, האפשרויות בין אקלים תת-ארקטי לאקלים ימי קטנים מאוד בסוג האקלים המושפע ימי זה ובשנים האחרונות האקלים דומה יותר לימי קר מאוד.
עם זאת, הנתונים מעט מוטים משום שתחנת מזג האוויר ממוקמת בנמל תעופה שנמצא בגובה של 228 מטר (748 רגל), בעוד שמרכז העיר נמצא בגובה 100 מטר (330 רגל).
הדבר כנראה גורם לטמפרטורות מתונות יותר של עד חצי מעלה למעלה שלמה במרכז העירוני.
ינרסדורף הוא מחוז בדרום מדינת בורגנלנד שבאוסטריה.
סנקט מרטין אן דר ראב
בכימיה, יסוד כימי (או יסוד) הוא קבוצת כל האטומים, שמספר הפרוטונים בהם זהה: מספר הפרוטונים נקרא המספר האטומי והוא קובע את שמו של האטום ואת עיקר תכונותיו הכימיות.
אטומים מורכבים מפרוטונים, נייטרונים ואלקטרונים, אולם וריאציות במספרם של שני המרכיבים האחרונים לא נחשבות לשינוי היסוד.
לדוגמה, המספר האטומי של חמצן הוא 8, כלומר בכל אטום חמצן ישנם בדיוק 8 פרוטונים; מספר הנייטרונים בגרעין החמצן משתנה בין איזוטופים שונים של חמצן, אך בצורה הנפוצה ביותר מצויים בו 8 נייטרונים.
ידוע על 118 יסודות שנצפו ונחקרו, אך רק 92 מהם הם יציבים דיים כדי להתקיים בטבע.
שאר היסודות מעבר לאורניום, שמספרו האטומי 92, אינם מצויים כיום בטבע והם נוצרו בצורה מלאכותית במעבדות.
לרוב זמן מחצית החיים של יסודות אלה קצר.
שני היסודות הנפוצים ביותר ביקום הם מימן והליום, אך היסודות הנפוצים ביותר על כדור הארץ הם החמצן והצורן.
יסודות מכונים כך כיוון שהם אבני הבניין הבסיסיות של כל החומר הידוע לנו (למעט מקרה קיצון כמו פלזמת קווארקים-גלואונים), ויסוד אחד אינו משתנה לאחר בתהליכים כימיים, אלא רק בתגובות גרעיניות או תהליכים רדיואקטיביים.
סמל כימי הוא קיצור שמו של יסוד, המייצג אותו בטבלה המחזורית ובנוסחאות כימיות.
שם זה ניתן לו לפי שמו באנגלית או בלטינית.
לדוגמה: ברזל נקרא בלטינית Ferrum, ועל כן הסימן הכימי של היסוד ברזל הוא Fe.
לכל יסוד סמל כימי ייחודי.
לכל היסודות סמל כימי בן אות אחת או שתיים.
דוגמה: חמצן מיוצג על ידי הסמל הכימי O ומימן על ידי H.
לכן נתאר את התגובה הכימית בה חמצן ומימן יוצרים מולקולת מים כך:
אך מאחר שמולקולות מימן וחמצן מופיעות בטבע כ-) התגובה שמתרחשת היא
האות הראשונה של הסמל תמיד תהיה אות גדולה ואם קיימות אותיות נוספות, תמיד יהיו קטנות (לדוגמה: Fe, ולא FE).
הפסוק שמרכז שישה מתוך שבעת היסודות המוזכרים בתנ"ך, נמצא בספר במדבר פרק ל"א פסוק כ"ב: "אַךְ אֶת-הַזָּהָב וְאֶת-הַכָּסֶף אֶת-הַנְּחשֶׁת אֶת-הַבַּרְזֶל אֶת-הַבְּדִיל וְאֶת-הָעֹפָרֶת".
ובספר דברים כ"ט ב' : "גפרית ומלח שרפה כל ארצה לא תזרע ולא תצמיח ולא יעלה בה כל עשב כמהפת סדום ועמורה אדמה וצבוים אשר הפך ה' באפו ובחמתו".
הכספית מכונה בראשונים 'כסף חי'.
בעת תחיית הלשון העברית ניתנה ליסודות כימיים מסוימים הסיומת ־ָן; כך למשל מימן, חמצן ופחמן.
מקובל לייחס סיומת זאת לרב יחיאל מיכל פינס, אשר טבע את חידושיו אלו בתרגומו ל"ספר הכוח".
מאפיינים פיזיקליים של היסודות הכימיים
המאפיינים הפיזיקליים של היסודות הכימיים מסייעים להבדיל בין יסוד ליסוד.
מספר אטומי (atomic number) הוא התכונה הבסיסית ביותר של היסוד הכימי.
תכונה זו מתארת את מספר הפרוטונים שבגרעין האטום ולכן גם את מספר האלקטרונים שבאטום במצבו הנייטרלי.
אופיו הכימי של האטום נקבע לחלוטין על ידי מספר זה.
לדוגמה: המספר האטומי של מימן הוא 1 והמספר האטומי של דרמשטטיום הוא 110.
המשקל האטומי הוא הממוצע המשוקלל של מסות האטומים של כל האיזוטופים של אותו יסוד, על פי שכיחותם בטבע.
יחידת המסה הבסיסית במדידת משקל אטומי היא יחידת מסה אטומית מאוחדת, הקרויה גם "דלטון".
ערכה של יחידת מסה אטומית מאוחדת אחת הוא בדיוק של מסת אטום פחמן.
בדומה לכל חומר, גם ליסודות הכימיים יש טמפרטורות שבהן הם עוברים ממצב צבירה אחד לאחר, טמפרטורות אלו נקראות נקודת ההתכה – למעבר ממוצק לנוזל, ונקודת רתיחה – למעבר מנוזל לגז.
בדרך כלל מודדים נקודת התכה ורתיחה במעלות קלווין.
טונגסטן הוא היסוד הכימי בעל נקודת ההתכה הגבוה ביותר (3695 מעלות קלווין שהן 3422 מעלות צלזיוס) ורניום הוא בעל נקודת הרתיחה הגבוהה ביותר (5869 קלווין שהן 5596 מעלות צלזיוס).
אלקטרושליליות (או אלקטרונגטיביות, Electronegativity) היא מידת יכולתו היחסית של אטום למשוך אלקטרונים אליו בקשר קוולנטי.
מערך האלקטרונים באטום הוא אשר קובע את האלקטרושליליות – האטומים הקרובים להשלמת קליפתם החיצונית למבנה של גז אציל (ניאון למשל) על ידי הוספת אלקטרונים, הם בעלי אלקטרושליליות גבוהה יותר מאשר אלו המגיעים לקליפה חיצונית שלמה בעזרת מסירת אלקטרונים.
אלקטרושליליות נמדדת תמיד בערכים חיוביים והאטום בעל האלקטרושליליות הגבוהה ביותר הוא הפלואור – אנרגיית יינון גבוהה וזיקה אלקטרונית גבוהה, בעל ערך אלקטרושליליות 4. למתכות לעומת זאת, יש נטייה למסירת אלקטרונים ולכן הן מקבלות את הערכים הנמוכים ביותר של אלקטרושליליות – לדוגמה פרנציום, מתכת אלקלית, מקבלת ערך 0.7, הנמוך ביותר.
קיבול חום סגולי (או חוֹם סגולי) (מקובל לסמנו באות ) של חומר מסוים הוא מונח המתאר את כמות החום () שיש להשקיע ביחידת מסה של אותו חומר על מנת להעלות את הטמפרטורה שלו במעלה אחת.
ביחידות קלוריה לגרם למעלה (צלזיוס או קלווין).
החום הסגולי של מים הוא 1.
ביחידות סטנדרטיות מודדים קיבול חום סגולי בג'אול לקילוגרם למעלות (צלזיוס או קלווין).
מוליכותו החשמלית של חומר מסוים היא מידת היכולת של זרם חשמלי לעבור בחומר (נמדדת על ידי יחידת סימנס או MHO).
ככל שמוליכות של החומר תהיה גבוהה יותר, היכולת של הזרם לעבור בו תהיה גבוהה יותר, ככל שמוליכותו של החומר תהיה קטנה יותר, היכולת של הזרם לעבור בו תהיה קטנה יותר.
היפוכה של המוליכות החשמלית היא ההתנגדות החשמלית (נמדדת ביחידת המידה אוהם מסומן ב-Ω).
המוליכות החשמלית של חומר נובעת מכמות נשאי מטען חשמלי החופשיים הקיימים בו (לרוב, אלקטרונים), כיוון שנשאי המטען הם המאפשרים יצירת זרם חשמלי.
מוליכות תרמית היא כמות החום המועברת בחומר בעקבות שיפוע הטמפרטורות ביחידת זמן ובתנאים קבועים בניצב לפני השטח, כאשר העברת החום תלויה רק בשיפוע הטמפרטורות.
יחידת המידה התקנית של המוליכות הטרמית היא ואט למטר קלווין
יינון הוא תהליך שבו מוצא אלקטרון מהרמה האחרונה של האטום.
האנרגיה הדרושה לתהליך זה מכונה אנרגיית יינון.
המדד ההפיך של היינון הוא הזיקה האלקטרונית – האנרגיה הדרושה להכנסת אלקטרון לאטום.
אפשר להוציא יותר מאלקטרון אחד.
לדוגמה הוצאת האלקטרון השני במערך נקראת אנרגיית היינון השנייה וכן הלאה.
אנרגיית היינון גדלה ככל שמתקדמים ימינה ולמעלה במערכה המחזורית.
לדוגמה, ליתיום וניאון מכילים שניהם שתי קליפות אלקטרונים, כיוון ששניהם מצויים בשורה השנייה של הטבלה; הקליפה החיצונית של ליתיום מכילה אלקטרון בודד, וזו של ניאון – 8 אלקטרונים.
היות שלמספר האלקטרונים בקליפה החיצונית השפעה מכרעת על התכונות הכימיות של היסוד, מגלים כל היסודות באותו הטור תכונות דומות ומהווים ברוב המקרים קבוצה מוגדרת בעלת שם (הלוגנים, מתכות אלקליות ועוד).
הטבלה המחזורית מחולקת לשלוש קבוצות עיקריות (מתכות, מתכות למחצה (מטלואידים) ואל מתכות) ולמספר קבוצות משנה.
מתכת אלקלית (ליתיום, נתרן, אשלגן, רובידיום, צזיום ופרנציום) היא יסוד מתכתי, לרוב מוצק בטמפרטורת החדר, רך ופעיל מאוד.
המתכות האלקליות הן המתכות הנמצאות בטור הראשון בטבלה המחזורית.
מתכות אלה לא נמצאות אף פעם בטבע כיסוד אלא הן תמיד בצורת תרכובת עם יסודות אחרים.
מתכות אלה הן בצבע כסף, רכות (במיוחד כאשר יורדים בטבלה המחזורית), בעלות צפיפות נמוכה ומתרכבות במהירות רבה.
לכולן יש אלקטרון אחד ברמה האחרונה, כך שעדיפותם האנרגטית היא לאבד את האלקטרון.
המימן אמנם נמצא גם באותו הטור, אך הוא אינו שייך לקבוצת המתכות האלקליות.
המתכת האלקלית הבאה בתור, ושטרם יוצרה, היא אונונניום.
המתכות האלקליות-עפרוריות (בריליום, מגנזיום, סידן, סטרונציום, בריום ורדיום) הן יסודות מוצקים ובעלי צבע אפור עם ברק מתכתי אופייני.
יסודות אלו מוליכים חשמל וחום וניתנים לריקוע.
לקבוצה זו משתייכים ששת היסודות הנמצאים בטור השני של הטבלה המחזורית.
היסוד האחרון בקבוצה – רדיום – הוא רדיואקטיבי.
בשל נטייתן החזקה של המתכות האלקליות עפרוריות להגיב עם יסודות אחרים הן אינן נמצאות בצורתן החופשית בטבע.
בימי הביניים האלכימאים התייחסו לחומרים שאינם מסיסים במים ושאינם משתנים בבעירה כאל "חומרי אדמה", עפר, ומכאן השם.
מתכת מעבר היא יסוד כימי המורכב מאטומים שלאלקטרונים שלהם, אשר נמצאים ברמה האחרונה, אנרגיית יינון נמוכה.
כתוצאה מכך חלק או כל האלקטרונים של הרמה האחרונה נמשכים בצורה חלשה לגרעין האטום.
יש גם כ-10 מתכות מעבר אשר יוצרו במעבדה (טכנציום, רתרפורדיום, דובניום, סיבורגיום, בוהריום, האסיום, מייטנריום, דרמשטטיום, רונטגניום וקופרניקיום).
מתכות מעבר עמידות היא קבוצה של מתכות, שבטבלה המחזורית משתרעת על 3 קבוצות (5 קבוצות אם מחשיבים גם את היסודות שטרם התגלו).
המתכות הן: אלומיניום, אינדיום, בדיל, גליום, תליום, עופרת וביסמוט.
שאר המתכות שיוצרו במעבדה הן: ניהוניום, פלרוביום, מוסקוביום, ליברמוריום, טנסין ואוגאנסון.
המתכות למחצה (בורון, צורן, גרמניום, ארסן, אנטימון, טלור, פולוניום) הן אחד משלושת הסוגים של היסודות, שכוללים גם מתכות ואל מתכות.
למתכות למחצה (נקראות גם מטלואידים), תכונות ביניים בין מתכות ואל מתכות.
אין דרך מיוחדת להבדיל בין מתכת למחצה למתכת רגילה.
ההבדל העיקרי הוא שמתכות למחצה הן בדרך כלל גם מוליכות למחצה, בעוד מתכות רגילות הן מוליכות.
לעיתים מוסיפים מתכות למחצה לסגסוגות.
בטבלה המחזורית, המטלואידים חוצים בקו אלכסוני את הגבול בין מתכות ואל מתכות.
האל-מתכות (מימן, חנקן, חמצן, פלואור, כלור, ברום ויוד) הן דו-אטומיות.
יש עוד 13 אל מתכות, אבל הן רב-אטומיות.
האל-מתכות נמצאות בצד הימני העליון של הטבלה המחזורית.
יוצא דופן הוא המימן, שמופיע בדרך כלל בצד השמאלי העליון יחד עם המתכות האלקליות, אבל הוא מתנהג ברוב המקרים כאל-מתכת.
הלוגן הוא כל יסוד השייך למשפחת ההלוגנים: קבוצת יסודות אל-מתכתיים, רעילים, המאכלסים את העמודה ה-17 והלפני אחרונה בטבלה המחזורית.
ההלוגנים הם: פלואור, כלור, ברום, יוד ואסטטין.
ההלוגנים מצויים בטבע בצורת מולקולות דו-אטומיות ובתרכובות רבות.