tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נישא לאורית, ולהם נולדו בת, בן שנפטר בגיל שנה וארבעה חודשים ובן שנרצח ב ליד רעים.
רופא בכיר ביחידה להפריה חוץ-גופית, אגף הנשים והיולדות במרכז הרפואי שיבא, תל-השומר.
חבר בצוות הניהול של היחידה להפריה חוץ-גופית בבית-חולים "אסותא" בתל אביב.
פרופסור חבר ומרכז הקורס "רביית האדם" בפקולטה לרפואה על שם סאקלר, באוניברסיטת תל אביב.
יו"ר החברה הישראלית לאמצעי מניעה ובריאות מינית.
חבר בוועדת הבחינות להתמחות במילדות וגינקולוגיה.
עורך עיתון האיגוד הישראלי למיילדות וגיניקולוגיה.
המדריך המלא לפריון, הוצאת שוקן.
1000 שאלות ותשובות על היריון, לידה והתינוק, הוצאת יבנה.
אמצעי מניעה: המדריך השלם, הוצאת ידיעות אחרונות.
אנדוסקופייה כירורגית גינקולוגית, הוצאת דיונון.
מדריך הרווארד לבריאות האישה, הוצאת שוקן.
רפואת נשים: אבחון וטיפול בבעיות שכיחות, הוצאת פרולוג.
דניאל זייפמן (נולד ב-7 ביוני 1959) הוא פרופסור מן המניין לפיזיקה, שכיהן כנשיאו העשירי של מכון ויצמן למדע.
משמש יו"ר ההנהלה האקדמית של הקרן הלאומית למדע.
דניאל זייפמן נולד בבריסל שבבלגיה, שם שימש בצעירותו ראש קן של השומר הצעיר.
אחותו הגדולה היא תת-ניצב מרים עזורי.
למד הנדסה לתואר ראשון וסיים תואר שלישי בפיזיקה אטומית בפקולטה לפיזיקה בטכניון בשנת 1989. בשנתיים הבאות עבד במעבדת ארגון שבשיקגו במסגרת מחקר פוסט-דוקטורט בפיזיקה מולקולרית, ובשנת 1991 שב לישראל והצטרף כחוקר בכיר למחלקה לפיזיקה של חלקיקים במכון ויצמן למדע.
בשנות ה-90 נבנו ברחבי אירופה טבעות אחסון (Storage Rings) שבהן קרניים של יונים המואצות לאנרגיות של מיליוני אלקטרוני וולט מוכנסות למסלול מעגלי המאפשר לאחסן אותן לפרקי זמן ארוכים וכן לקרר אותן באמצעות קרן אלקטרונים.
זייפמן זיהה את הפוטנציאל של מכשירים אלו לחקר פיזיקה מולקולרית, תחום שהפך תוך זמן קצר לנושא מחקר מרכזי בטבעות האחסון.
הוא השתתף בניסויים בעיקר בטבעת האחסון הקרויה TSR, הנמצאת במכון מקס פלאנק לפיזיקה גרעינית בהיידלברג שבגרמניה, בשיתוף עם הפרופסורים דירק שוואלם ואנדראס וולף.
הוא התמנה כחוקר חיצוני באותו מכון בשנת 2001, ונבחר לתפקיד דירקטור במכון זה בשנת 2005, חרף סירובו לעבור לגרמניה.
בתקופה הקצרה (שהסתיימה עם היבחרו ב-2006 לשמש נשיא מכון ויצמן) שבה שימש כדירקטור, יזם זייפמן פרויקט בהיקף 4.5 מיליון אירו לבנייתה של טבעת אחסון אלקטרוסטטית המקוררת לטמפרטורה של 2 מעלות קלווין (2 מעלות מעל האפס המוחלט).
במקביל לניסויים בגרמניה הקים זייפמן מעבדה במכון ויצמן וכן השתתף בניסויים במאיץ החלקיקים ע"ש קופלר במכון ויצמן.
יחד עם פרופסור זאב ואגר וד"ר עודד הבר בנה זייפמן מערכת למדידת התפוצצויות קולון (Coulomb explosion), המאפשרת לחקור את המבנה המרחבי של יונים.
מערכת זאת הועברה בסופו של דבר לגרמניה ושולבה ב-TSR.
לאחר בנייתה של טבעת האחסון האלקטרוסטטית הראשונה, ELISA, בדנמרק בשנת 2001, הגו זייפמן ועודד הבר את הרעיון ללכוד יונים במלכודת אלקטרוסטטית.
המלכודת, שתוכננה על ידי ד"ר מיכאל רפפורט, נבנתה באותה שנה וכיום משתמשות בה כ-20 מעבדות ברחבי העולם.
כשנתיים לאחר המצאת המלכודת התגלתה תופעת ה-'Self bunching', המאפשרת למלכודת לשמש כמכשיר מדויק מאוד לספקטרומטריית מסות, ופטנט נרשם בנושא.
פטנט נוסף של זייפמן, יחד עם עודד הבר ודניאל שטראסר, עוסק בהדמיה מולקולרית תלת-ממדית - כלומר, בפיתוח גלאי, ראשון מסוגו בעולם, המאפשר מדידה של מיקום הפגיעה וכן של זמן הפגיעה של חלקיקים בו.
זייפמן הועלה לדרגת פרופסור חבר בשנת 1997, ולדרגת פרופסור מן המניין בשנת 2003. טרם היבחרו לנשיא מכון ויצמן עמד בראש היחידה לשירותים פיזיקליים במכון.
לאחר שהוחלט שלא להאריך את כהונתו של פרופ' אילן חת כנשיא מכון ויצמן, עקב אי שביעות רצונם של חבר הנאמנים של מכון ויצמן מתפקודו, נבחר זייפמן לתפקיד, בצעד מפתיע לנוכח גילו הצעיר.
הוא כיהן כנשיא מכון ויצמן במשך שלוש עשרה שנים, מדצמבר 2006 ועד דצמבר 2019.
זייפמן פועל להנגשת הידע, המדע והמחקרים הנעשים במכון.
לשם כך הוא יוזם הרצאות לציבור במגוון נושאים, המועברות על ידי עובדי ותלמידי המכון.
בפברואר 2016, לאחר התפטרות שישה מחברי המועצה להשכלה גבוהה, הודיע כי לא ימנה נציג חדש למועצה מטעם מכון ויצמן במקום הנציג שהתפטר, וזאת מפני שלדבריו ההתפטרות מעידה על אובדן האמון בין המל"ג למוסדות להשכלה גבוהה.
בינואר 2020 מונה ליו"ר ההנהלה האקדמית של הקרן הלאומית למדע.
דניאל חארקה גונסאלס (בספרדית: Daniel Jarque González; 1 בינואר 1983 בברצלונה – 8 באוגוסט 2009) היה כדורגלן ספרדי ששיחק בעמדת הבלם באספניול.
חארקה גדל במחלקת הנוער של אספניול, ובהמשך שיחק באספניול ב', קבוצת המילואים של המועדון.
במהלך עונת ערך את הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת, ורשם 15 הופעות במדיה בשתי עונות, כאשר במקביל שיחק גם בקבוצת המילואים.
בעונת הפך חארקה לשחקן קבוע בקבוצה הבוגרת של אספניול.
ב-2006 הוא זכה עם הקבוצה בגביע המלך הספרדי, וב-2007 הוא העפיל עמה עד לגמר גביע אופ"א, שהסתיים בהפסד לסביליה בדו-קרב בעיטות עונשין.
במהלך עונה זו הוא האריך את חוזהו במועדון עד לשנת 2009.
לפני עונת קיבל חארקה את סרט הקפטן של אספניול מידי ראול טאמודו הוותיק.
פחות מחודש לאחר מכן, במהלך מחנה אימונים של הקבוצה בקוברצ'נו שבאיטליה, לקה חארקה בדום לב ונמצא מת בחדרו בבית המלון.
חארקה היה בן 26 במותו.
ב-11 ביולי 2010 הבקיע אנדרס אינייסטה את שער הניצחון לזכות נבחרת ספרד בגמר מונדיאל 2010 מול נבחרת הולנד, וחגג אותו באמצעות הורדת חולצתו וחשיפת גופיה שעליה הכיתוב בספרדית "DANI JARQUE SIEMPRE CON NOSOTROS", שתרגומו לעברית הוא "דני חארקה תמיד איתנו".
דניאל וקסמן (נולד ב-1946 בשאנגחאי, סין) הוא תסריטאי, שחקן, מפיק ובמאי קולנוע וטלוויזיה ישראלי.
וקסמן נולד בסין בשנת 1946 להורים שנמלטו מאימת הנאצים.
בשנת 1948 הגיעה המשפחה לישראל.
וקסמן למד תיאטרון בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה "בית צבי" וסיים לימודי קולנוע בלונדון.
סרט הביכורים שלו, "טרנזיט", השתתף בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בברלין ה-30. הסרט עוסק בעולה ותיק מגרמניה שלא נקלט בישראל.
2004: מכתבים מרישיקש (דרמה ב-HOT)
1999: מנליק נסיך יהודי שחור
דניאל זך (נולד ב-1967) הוא שף ישראלי.
זך (זיסנבך) נולד בגרמניה ובגיל 8 חודשים הוריו עלו איתו לישראל והשתקעו בכפר סבא.
זך גדל במשק של הורי אימו במושב שדה ורבורג.
בתיכון למד גרפיקה ושאף לעסוק באמנות.
את אשתו כרמית הכיר בשירותו בצה"ל.
עבד במשך שנתיים במסעדת "תפוח הזהב" של ישראל אהרוני, לצידם של יורם ניצן ויונתן רושפלד.
ב-1992 נסע ביחד עם אשתו למשך שנתיים לאירופה להתלמד במסעדות, הם שהו בעיקר באלזס.
בשנת 1994 חזר לישראל והקים את ביתו בגליל.
עבד כשף ראשי בהקמתה של מסעדת "וילה רוז" בחיפה, אותה הקימו עירית שנקר וחיים כהן, אחר-כך עבד כשף ראשי במסעדת "צל אורנים" בקריית טבעון.
המסעדה הראשונה שהקים הייתה "חדר אוכל" בבית לחם הגלילית, שכיום נקרא, נווה הגר.
עבד ברשת המלונות "מריוט" וייעץ למסעדות באירופה.
בספטמבר 2001 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "כרמלה בנחלה" ב"בית העמודים" במדרחוב נחלת בנימין בתל אביב.
המסעדה שלבה סגנון בישול צרפתי, השפעה מהמטבח האוסטרו-הונגרי, עם השראה וחומרי גלם משוק הכרמל הסמוך עם תפריט עונתי.
מנות הדגל שלו הן סלט עשבי תיבול בקשיו ותבשיל עגל חלב בסילאן.
המסעדה נבחרה בידי דניאל רוגוב לאחת מעשר המסעדות הטובות בישראל בשנת 2004. נבחרה למסעדה ה-15 בטיבה בתל אביב בסקר קוראים של עכבר העיר בשנת 2009. ביוני 2012 נסגרה המסעדה לאחר אחת עשרה שנים של פעילות.
בשנת 2004 פתח זך ביחד עם אורי ירמיאס את מסעדת "הלנה בנמל" בקיסריה, שהשף שלה הוא עמוס שיאון.
המסעדה נבחרה לעשירית בטיבה בישראל ב-2010 לפי אתר מפה.
נבחרה גם בידי כתב העת מסע אחר לאחת המסעדות הכי יפות בארץ.
בשנת 2010 פתח זך את מסעדת "אסיה מוניקה" בהוד השרון, המגישה מטבח אסיאתי עם מנות אמריקאיות ביחד עם דוד זהות ויפעת פיש.
בשלהי 2012 פתח את מסעדת "טרומפלדור 10" ברמת השרון.
המסעדה נסגרה באפריל 2014, כאשר כבר לא הייתה בבעלותו.
במהלך 2016 הוביל להשקת רשת הכריכים "פאזל-פוד".
ב-2016 פתח זך בברלין שבגרמניה את מסעדת "כרמלה" בקונספט דומה למסעדתו "כרמל בנחלה".
ב-2009 ראה אור ספרו בהוצאת מודן "כרמלה ואני".
דניאל וייס (נולד ב-1942) הוא פרופסור מחקר אמריטוס בטכניון, ראש התוכנית הכלל טכניונית למערכות אוטונומיות.
המדען הראשי במשרד המדע והטכנולוגיה החל משנת 2010. חבר באקדמיה הלאומית הישראלית למדעים (The Israel Academy of Sciences and Humanities) החל משנת 2013.
נולד בגווילין, סין, להוריו הוגו ורוזי, שברחו מוינה באמצעות ויזות שניתנו על ידי קונסול סין בווינה.
בגיל 7 עלה עם הוריו ולאחר שהייה במעברת אגרובנק בגבעת אולגה, עבר להתגורר בקרית ים, שם למד עד כתה ח, בוגר המחזור הראשון של בית ספר יסודי אורים.
בוגר בית הספר התיכון קריית מוצקין.
שירת בחיל האוויר ובמילואים במפא"ת
פרופ' וייס החל את לימודיו בטכניון בשנת 1960 בעתודה האקדמית בפקולטה להנדסה אווירונאוטית.
את התארים הראשון, השני והשלישי קיבל בטכניון, בו הוא משמש חבר סגל בכיר בפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל החל משנת 1973. הועלה לדרגת פרופסור מן המניין בשנת 1983. הוא פרופסור מחקר החל משנת 2002. חבר האקדמיה הישראלית למדעים, חבר האקדמיה הלאומית האמריקנית להנדסה, עמית האגודה האמריקנית לפיזיקה.
תחומי התמחותו מגוונים וכוללים אווירודינמיקה, מדעי הים, מדעי החלל, ומדיניות מדע.
בטכניון היה: דיקן הפקולטה להנדסת אווירונאוטיקה וחלל בשנים 1987–1988. מנהל מוסד שמואל נאמן למחקר מתקדם במדע וטכנולוגיה בשנים 1990–1995. דיקן בית הספר ללמודי מוסמכים 1996–1998. שימש פרובוסט בשנים 1998–2000.
וייס שימש גם חבר דירקטוריון בחברות מנועי בית שמש, התעשייה האווירית והמכון לחקר ימים ואגמים יו"ר הוועדה הלאומית לתשתיות חלל.
בשנת 2011 התמנה למדען הראשי במשרד המדע והטכנולוגיה.
המינוי ניתן לו על ידי ידידו מהטכניון שר המדע והטכנולוגיה פרופ' דניאל הרשקוביץ.
הרשקוביץ אמר על המינוי: "מדובר באדם בעל ניסיון רב בתחומים המורכבים שבהם עוסק משרד המדע והטכנולוגיה, אשר שימש כחבר הוועדה המנחה של סוכנות החלל הישראלית (סל"ה), וליווה מקרוב את התהליכים השונים במשרד לאורך השנים ואת תחום החלל באופן מיוחד.
אני מאחל לו הצלחה רבה בתפקידו.
הצלחתו בתפקיד תהיה לטובת המשרד וכמובן לטובת המדינה".
החל מ-2012 מכהן כיו"ר המכון הבינאוניברסיטאי באילת.
דניאל וייס פרסם שני ספרים ולמעלה- מ-160 מאמרים בעיתונות המדעית.
הרב דניאל קלמן הלוי וולפסון (נולד בכ"ב בתמוז ה'תשכ"ד, 2 ביולי 1964) הוא ראש ישיבת נתיבות חכמה (המכונה על שמו "וולפסון") בירושלים.
נולד בבני ברק לאביעזר וולפסון (אחיינו של סר יצחק וולפסון).
בילדותו השתתף במקהלת הילדים פרחי ירושלים יד בזמר בניצוחו של יגאל צליק.
בסוף לימודיו בכיתה ז' נפגש עם הרב אהרון יהודה לייב שטיינמן שלאחר ששוחח עמו המליץ שידלג על כיתה ח' ויעלה בסוף השנה ללמוד בישיבה הקטנה של פוניבז' וכפי שאכן קרה, לאחר מכן למד בישיבה הגבוהה של פוניבז'.
במהלך לימודיו בישיבת פוניבז' למד עם הרב דוב לנדו ראש ישיבת סלבודקה, והוא מחשיב אותו כרבו המובהק.
הרב לנדו נוהג להגיע כפעם בשנה לישיבתו של הרב וולפסון ומדבר בשבחו פעמים רבות.
בנוסף, מחשיב הרב וולפסון את הרב אלעזר מנחם מן שך לרבו והוא מרבה להביא חידושים מספרו אבי עזרי בשיעורים הכללים שהוא מוסר.
נישא לרבקה הניה, בתו של הרב דב בר אלתר אייכנשטיין, שכיהן כראש ישיבת איתרי.
לאחר נישואיו שימש כמשיב בישיבת באר התורה ובישיבת גבעת שאול.
בהמשך ובגיל צעיר מאוד התמנה לראש ישיבת חכמת שלמה של הרב יהושע ישעיה נויבירט בשכונת בית וגן.
באלול תשס"ט בשיתוף עם הרב נויבירט ייסד את ישיבת נתיבות חכמה בעידוד הרב אהרן יהודה ליב שטיינמן.
מקדיש סדרים ושיעורים מיוחדים ללימוד נושאים שאין דרך עולם הישיבות לעסוק בהם כגון בסדרי זרעים, קדשים וטהרות, ומאמר שבועי שלו מתפרסם באופן קבוע בקובץ "אהלי טהרות".
חיבר גם מספר ספרים ובהם על מסכתות בסדר טהרות שהלימוד בהן אינו רווח בישיבות.
ספרו "אשיחה בחקיך" על מסכת פרה זכה בפרס ירושלים לספרות תורנית.
בערב יום הכיפורים כתב שיר בשם "בעל הבירה".
בהוראת מנהיג הציבור הליטאי הרב דוב לנדו כי "מצווה לפרסם את השיר", הרב והמוזיקאי הלל פלאי הלחין את השיר, והוא בוצע על ידי תלמידי הישיבה שבראשותו במחנה הקיץ של הישיבה יחד עם פלאי.
בחנוכה תשפ"ה הוציא הזמר נפתלי קמפה את השיר כסינגל.
לאחר ייסוד ישיבתו עבר מביתו בשכונת הר נוף לשכונת בית וגן.
אשיחה בחקיך, על מסכת פרה
מראות טהורות, על מסכת נגעים
אמרות טהורות, ענייני בדיקת חמץ וביעור חמץ ועוד עניינים במסכת פסחים
להבין שמועות, שיעורים במסכת בבא קמא שנאמרו בישיבת חכמת שלמה
להבין שמועות, שיעורים במסכת יבמות שנאמרו בישיבת חכמת שלמה
להבין שמועות, שיעורים במסכת כתובות שנאמרו בישיבת חכמת שלמה
דניאל (דני) ורדון (6 באוגוסט 1939 – 7 ביוני 1967) היה קצין צה"ל שנהרג במלחמת ששת הימים.
ורדון עוטר בעיטור הגבורה ופעמיים בצל"ש אלוף.
ורדון נולד, גדל והתחנך בגבעת ברנר, היה פעיל בתנועת הנוער העובד.
היה ממייסדי רביעייה קולית שהחלה לפעול בגבעת ברנר בשנים 1957-1956. התגייס לצה"ל לחטיבת גולני ושירת בסיירת החטיבתית.
ביולי 1960 השתתף במבצע של הסיירת, מארב לכוחות סורים שאיימו על כפר סאלד.
על גבורתו ויוזמתו בקרב שהתפתח זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון.
לאחר שסיים קורס קצינים יצא לקורס קציני מודיעין, חזר לסיירת גולני בסוף 1961 ופיקד על מחלקת טירונים.
במרץ 1962 פיקד על המחלקה במבצע סנונית, פשיטה על מוצב נוקייב של הסורים כפעולת תגמול, בניגוד לתרגולת המקובלת, ארגן חוליית מפקדים שעמדה בראש הכוח ולחמה לאורך התעלה הצפונית של המוצב.
על חלקו בקרב זכה לצל"ש מאלוף פיקוד הצפון ולאות מצטיין הנשיא.
לאחר שחרורו עבר לגור עם בת זוגו בבית גוברין במסגרת סיוע לקיבוץ שעמד בפני פירוק.
בשירות המילואים שירת כמפקד מחלקת ג'יפים בסיירת של חטיבת הנגב, עבר קורס מפקדי פלוגות ומונה לסגן מפקד הסיירת.
בתקופת ההמתנה לפני מלחמת ששת הימים גויס עם יחידתו.
לחם בקרב אום-כתף, ב-7 ביוני לחם בקרב לכיבוש וטיהור העיר אל עריש בצפון סיני.
במהלך הקרב נקראה הסיירת לסייע לגדוד שחייליו נפגעו באחת הסמטאות והמאמצים לחלצם נכשלו בשל ירי צלפים ומקלעים מצרים.
על פעולותיו זכה לצל"ש הרמטכ"ל שהומר לעיטור הגבורה.
ורדון הותיר אחריו אישה ושני ילדים.
לאחר מותו הועלה לדרגת סרן.
הוא נקבר תחילה בבית קברות לשעת חירום בבארי ובמאי 1968 הובא למנוחות בקיבוץ גבעת ברנר.
זכרו הונצח בתקליט בשם "שירים לדני" שהקליטה ב-1968 רביעית גבעת ברנר, מאז מתקיים מדי שנה ערב שירה, "שירים לדני", בגן אירועים "המערה" הנמצא בקיבוץ בית גוברין.
דניאל הנדל זנדרס היה מילונאי, משורר, מתרגם וחוקר שפות יהודי-גרמני.
דניאל זנדרס היה בנם השני של הסוחר היהודי הנדל זנדרס ואשתו אמלי.
זנדרס למד בברלין מתמטיקה ופילולוגיה, ואת הדוקטורט קיבל בשנת 1842.
עבודתו העיקרית של זנדרס, שנהייתה לספר עיון מקובל, היא המילון הגרמני: "Wörterbuch der deutschen Sprache mit Belegen von Luther bis auf die Gegenwart" (בעברית: "מילון השפה הגרמנית עם אזכורים מלותר ועד זמננו").
דניאל חג'אג' (15 ביולי 1892 – 10 באפריל 1976) היה עיתונאי, סופר ומתרגם יהודי תוניסאי.
דניאל בן יוסף חג'אג' נולד בתוניס בשנת 1892. כבר בגיל 12, בעודו תלמיד צעיר, החל לעבוד כעוזר בבית הדפוס של העיתונאי יעקב הכהן בתוניס, שהוציא לאור את העיתונים "אל-שמס" ו"אל-צבאח".
כאשר בגר החל לכתוב בקביעות לעיתון "אל-צבאח" ולעיתונים אחרים בערבית יהודית.
במהלך הקריירה העיתונאית הארוכה שלו כתב מאות מאמרים לעיתונים השונים.
מאמריו עוסקים בנושאים שהיו על סדר היום של יהדות תוניסיה בזמנו, בזכויות אדם ואזרח, אחדות הקהילה, צורכיהם של עניי ונזקקי הקהילה ועוד, ונכתבו מנקודת מבט אוהדת כלפי צרפת.
כמו כן הוא פרסם סיפורים קצרים בהמשכים מעל דפי כתבי העת השונים.
ב-21 באוקטובר 1910 מונה לעורך של השבועון "חיאת אל-ג'נה".
ב-1 באוגוסט 1913 ייסד את כתב העת הסאטירי "אלנזהה אלתונסייה" (=הבידור התוניסאי) שהופיע במשך שנתיים, וחזר להופיע במספר גליונות בשנת 1933, אך נסגר בהוראת הממשלה.
כתבי עת אחרים שערך או פרסם בהם מאמרים הם "אליגאליתי", "אל-תמדן", "אל-וטן", "אל-מוכ'בר אל-תונסי", "אל-יהודי", "אל-נג'מה" ועוד.
בשנת 1914 פרסם ספר בערבית יהודית בשם "אנואר תוניס" (פרחי תוניס) שכלל אסופה מכתביו על נושאים שונים.
אחד המאמרים בספר נקרא "סבב תכווין חרב אורופא" ("גורמי ההתהוות של מלחמת אירופה"), העוסק בנסיבות מלחמת העולם הראשונה שנפתחה באותה שנה.
בספר מופיע גם סיפור פרי עטו בשם "אל-עשק ואל-חבּ מא פיהם טב" ("תשוקה ואהבה להם אין תרופה") ומספר סיפורים קצרים נוספים.
במקביל לעבודתו הספרותית והעיתונאית עבד חג'אג' בבית מרקחת בתוניס.
בשנים 1926-1930 עבד בבית המרקחת המסורתי שבבעלות העיתונאי והסופר אליעזר פרחי, שהיה מצוי בשוק הגראנה בתוניס, ולאחר מכן פתח חנות עצמאית.
הספר מספק פירוט גם על הביוגרפיות של חלק מהסופרים והעיתונים שפעלו במהלך תקופה זאת ומשקף את הרב-גוניות שלהם; רבנים ומדפיסי ספרים, מחזאים ומורים משכיליים, חייטים פשוטים ואמנים סוציאליסטים.
ספרו של חג'אג' הציל מידע רב משכחה ונחשב לעמוד תווך של המחקר המאוחר על הספרות היהודית-תוניסאית.
הספר תורגם לעברית על-ידי פינחס כהן, בלשן ישראלי ממוצא תוניסאי, ונערך ופורסם בשנת 2000 על ידי הזוג פרופ' יוסף טובי וד"ר צביה טובי, כחלק ממחקרם על הספרות התוניסאית בערבית יהודית.
מלבד ספר עיוני זה, היה חג'אג' בעצמו סופר פורה ובעל שם.
במהלך המחצית הראשונה של המאה ה-20 פרסם כ-31 ספרים, בהם רומנים, קובצי סיפורים, תרגומים ועוד.
זאת בנוסף לסיפורים רבים שפרסם מעל כתבי העת בעריכתו.
לאחר שנות ה-40 דעכה פעילותו הספרותית.
צרפתית הייתה לשפה העיקרית של מרבית יהודי תוניסיה, והצטמצם קהל הקוראים של ספרות בערבית-יהודית.
בשנת 1959 היגר לפריז, צרפת ונפטר בשנת 1976. בהתאם לצוואתו, הוא הובא למנוחות בירושלים.
אנתשאר אלכתאיב אליהודייה אלברברייה אלתונסייה, סוסה: מטבעת נג'אר, 1939.
כתאב אנואר תונס, תוניס: מטבעת ג'.
דניאל (או טניאל) ורוז'אן בשמו בלידה דניאל צ'יבוקריאן (בארמנית: Դանիէլ Վարուժան, שמו בלידה – Դանիէլ Չպուքքարեան; 20 באפריל 1884 פרקניק – 26 באוגוסט 1915 טונה על יד צ'אנקירי) היה אחד המשוררים הארמנים החשובים במאה ה-20, נציג הסימבוליזם האירופי.
בגיל 31 כשהגיע למעמד מוערך, נעצר, גורש ונרצח בימי רצח העם שביצעו השלטונות העות'מאנים נגד העם הארמני בשנים 1915–1916. הושווה, בין היתר, לפדריקו גארסיה לורקה, "לורקה של המזרח" (אנטוניה ארסלן).
דניאל או טניאל צ'בוקריאן נולד בבית עשוי אבן, שנבנה על יד נחל, כ-125 שנה קודם לכן, ביישוב ברגניק או פרקניק (בימינו – הכפר צ'איבויו, בטורקיה) בנפת סיוואס במרכז אנטוליה.
הכפר שכן קילומטרים ספורים מן העיר סיוואס והיה מיושב על ידי בארמנים בני המיעוט הקתולי המחיטריסטי אביו, גריגור (קריקור) צ'בוקריאן היה איכר עני.
על מנת לשפר את פרנסת המשפחה היה האב ל"פאנדוחט" (בארמנית – מהגר עבודה) ועבר לעבוד באיסטנבול.
בילדותו ספג דניאל את האווירה הכפרית, על נופיה הצבעוניים, העבודות העונתיות בחקלאות, והאגדות מפי אמו וזקני הכפר.
כל אלה הטביעו חותם לימים על השקפתו ושירתו.
בשנת 1896, בעקבות מעשי הטבח ההמוניים בארמנים של משטר ה"הסולטן האדום" עבדול חמיד השני, נסע דניאל לקונסטנטינופול, בליווי אמו, טאקוּהי, בחיפוש אחרי האב שגויס לצבא העות'מאני ושאחר כך נכלא על לא עוול בכפו.
על כך כתב מאוחר יותר בשיר "אבי בצבא" שנכלל בקובץ "לב השבט" בשנת 1909. בשנים 1896–1898 התחנך הילד במכללה הקתולית של האבות המחיטאריסטים באיסטנבול.
המשיך אחר כך את לימודיו בבית הספר הארמני בקאדיקוי ואחר כך בתיכון המחיטאריסטי על שם מוראט רפאליאן בוונציה.
בימי שהותו בוונציה בשנת 1906 פרסם את קובץ שיריו הראשון – צמרמורות.
את שירו הראשון פרסם קודם לכן, ב-1903, בכתב עת של המחיטאריטסים בוונציה, "פאזמאווב".
בסיועם של הנזירים המחיטאריסטים מוונציה החל משנת 1905 למד פילוסופיה, ספרות ובמקביל מדעי המדינה ומדעי החברה באוניברסיטת גנט בבלגיה.
בעת לימודיו בגנט עבר דניאל משבר נפשי אישי ממנו יצא בעזרת מה שראה כהתחברות גורלו כמשורר אל גורל עמו.
כתב באותה תקופה את קובץ השירים "לב האומה".
בתום הלימודים חזר לכפר הולדתו כדי ללמד בו למשך שלוש שנים בבית ספר "אראמיאן" בעיר טוקט.
אימץ את שם העט "דניאל ורוז'אן".
בשנת 1909 שמו זה התפרסם בחוגי התרבות הארמנים הודות לקובץ "לב האומה" ומאוחר יותר לקובץ "שירים פגנים".
בשנת 1911 התחתן עם בחירת לבו, אראקסי טשג'יאן, אותה הכיר בבית הספר "אראמיאן".
נישואיו עוררו שערורייה, מפני שאראקסי הייתה מיועדת מילדותה לגבר אחר.
אביו של דניאל התנגד נחרצות לנישואים אלה.
מי שבא לעזרתו היה סבאסטי מוראט, גבור לאומי, מקרב הפדאיון הארמנים שלחמו בטורקים, ששכנע את אביו של דניאל לתת את ברכתו לחתונת בנו.
בשנת 1912 התמנה למנהל בית הספר המחיטריסטי "גריגור המאיר הקדוש ברובע פרה איסטנבול.
לימד שם צרפתית וכלכלה פוליטית.
בשנת 1914 הקים ורוז'אן יחד עם גוסטאן זריאן, גריגור זוהרב, סיאמאנטו, זאבל אבאיאן, האגופ אושאגאן, אהרון פרסגיאן וקגהאם פרסגיאן, את הקבוצה הספרותית "מהיאן" (מקדש), ששאפה להתחיל תהליך של רנסאנס ארמני.
חבריה שאפו להרים את מורל עמם, למוד מאות שנים של עבדות ואפילה, על ידי חיבורו מחדש לרוחה של ארמניה הפגנית והטרום-נוצרית, תוך עידוד המאבק בעצמאות ודחיית הרודנות, לרבות זו של הממשל הטורקי המושחת.
יחד עם האגופ סירוני הקים את המגזין "ואגאסארט".
בימי מלחמת העולם הראשונה, בלילה שבין 23–24 באפריל 1915 בפקודת שלטון "הטורקים הצעירים" בתור ראש קבוצת הסופרים "מהיאן" נעצר ורוז'אן באיסטנבול, יחד עם עוד מאות משכילים ונציגי האליטה הארמנית בעיר הבירה, כולל עמיתיו המשוררים רופן סוואג וסיאמאנטו.
רבים מהם נלקחו מבתיהם, נכלאו וגורשו לכיוון המדבר.
ורוז'אן ואחרים נלקחו לצ'נקירי וב-13 באוגוסט לאיאש.
משם חמישה מהמשכילים הארמנים העצורים, כולל ורוז'אן, הוצעדו בשיירה מזרחה בליווי כמה "שוטרים" מאולתרים ("צ'טה") חמושים.
כשש שעות הליכה מצ'נקירי, ליד החאן טונה (Tüneh), בווילייט קסטמונו.
שם הופשטו מבגדיהם נקשרו לעצים ונדקרו בסכינים דקירות רבות עד למוות.
במעשי הרצח השתתפו 12 צ'טה.
יחד עם ורוז'אן נרצחו גם הרופא, הסופר והמשורר רופן סבאק, הקרטוגרף וסוחר הספרים אוניק מאר'זג'יאן, וככל הנראה גם רופא השיניים גוליסטניאן.
אחד מעדי הראייה היה עגלון בשם חסן מקסטמונו.
המורה, הסופר והעיתונאי מיקאל סמדאג'אן שניצל מצעידת המוות סיפר מאוחר יותר שוורוז'אן שמר כל הזמן על רוח אופטימית, הקריא שירים לידידיו והביע אמונה כי לעם הארמני מחכים ימים טובים יותר.
אחת היצירות החשובות של ורוז'אן היה "שיר הלחם" (Հացին երգը – האצין יֶרְגֶה), קובץ שכלל חמישים עמודים של שירים.
המשורר תכנן לכתוב בהמשך גם "שיר היין".
בעת מעצרו החזיק אצלו את כתב היד של "שיר הלחם".
כתב יד זה נחשב אבוד מספר שנים אך נמצא הודות למאציהם של כמה מחבריו שפנו לשירותיו של חוקר בשם ארשאביר אסאיאן.
השירים הנמאו בין חפצים שהוחרמו מהארמנים והחוקר השיג אותו אחרי ששיחד פקידים טורקים.
הקובץ פורסם אחרי מות מחברו בשנת 1921 וקיבל ערך סמלי רב בעיני העם הארמני.
שירי הקובץ מהללים את ההוד שבחיי האיכרים בכפרים הארמניים באנטוליה.
מעריכים כי איש מלבד סיאמאנטו וורוז'אן לא ביטאו טוב יותר את תקוות הארמנים בתחילת המאה ה-20. תוך שימוש באגדות, אפוסים עתיקים וההיסטוריה הפגנית ואלגוריות, הם ציפו לשחרור מהדיכוי ולתחייתן מחדש של האמנויות הארמניות.
לדניאל ורוז'אן ולאשתו, אראקסי, נולדו 3 ילדים: בת – ורוניג או ורוניקה – ושני בנים, הייג וארמן, האחרון נולד בשנת 1915.
אחרי מות בעלה, היגרה אראקסי ורוז'אן לארצות הברית, יחד עם ילדיה.
אראקסי נפטרה באריזונה, ארמן חי ונפטר בעיר פרסנו בקליפורניה, האיד היה למו"ל של עיתון בפרסנו ומת שם בגיל 87 בשנת 2002. ורוניקה נשואה ספרסיאן, חיה בניו יורק, נפטרה בשנת 2009 בגיל 98 ואפר גופה נקבר לצד אמה בבית קברות באריזונה.
2000, 2009 – הדואר הארמני הנפיק בולי דואר לזכרו
9 בפברואר 1958 – לוחית זיכרון לזכרו הוצבה באולם הספרייה של אוניברסיטת גנט
2015 – New England Poetry Club בווטרטאון, מסצ'וסטס הקים פרס לשירה לזכרו בשווי 1000 $
2015 – בוים על ידי רפאלה נירו הסרט התיעודי "שיר הלחם" שבו 15 משוררים איטלקים מדקלמים שירים מאת דניאל ורוג'אן
דניאל ורוז'אן כתב 4 קובצי שירה עיקריים:
1906 – Սարսուռներ (סרסורְנֶר – צמרמורות), ונציה.
הכמרים המחיטריסטים סירבו להוציאם לאור.
1909 – Ցեղին սիրտը (צֶגין סירדֶה – לב האומה) קונסטנטינופול – שירים המהווים מעין היסטוריה שירית אפית של התחייה הארמנית במאה ה-19 ואת המאבק הארמני לאמנציפציה בשלהי המאה ה-19 ותחילת המאה ה-20. הם כתובים "בשפה עשירה, מלהיבה וצבעונית".
1912 – Հեթանոս երգեր (הטאנוס יֶרְגֶר – שירים פגניים) קונסטנטינופול – המוקדשים ל"אמנות לחיות חיים חופשיים, מצד אחד, הפתקאות החושים והיחסים החופשיים, מצד שני מחאה נגד התנאים החברתיים המהווים מחסום למיצוי הפוטנציאל לחופש".
מאוחר יותר נמתחה ביקורת על יחסו הארכאי כלפי הנשים כאובייקט לאהבת בשרים.
1921 – Հացին երգը (האצין יֶרְגֶה – שיר הלחם), קונסטנטינופול, ביירות.
לאורך השנים שיריו הוצאו לאור בשפה הארמנית בארמניה (בירבאן), באיסטנבול, ובגולה – בלבנון – בביירות ובאנטליאס, בירושלים (תחת השלטון הירדני ואחר כך הישראלי), במרסיי, מילאנו, מוסקבה וכו'.
דניאל ורוז'אן כתב גם מחזות והרבה מאמרים, שפורסמו בעיתונים כמו "באזמוופ", גר'וני", "אנאהיט", "שיראק", "ראזמיק", "אזדאק" ו"אזאטאמארט".
דניאל גרסיה ויליאמס היא אתלטית ג'מייקנית, אלופת העולם (בייג'ינג 2015) בריצת 100 מטר משוכות.
ויליאמס נולדה במחוז סנט אנדרו, ג'מייקה.
אחותה הגדולה ממנה בשנתיים שרמיין אף היא אצנית מצטיינת בריצת 100 מטר משוכות.
היא לומדת מנהל עסקים וספורט באוניברסיטת ג'ונסון סמית' בשארלוט קרוליינה הצפונית.
באוניברסיאדה שנערכה בקאזאן, רוסיה ביולי 2013 זכתה ויליאמס במדליית ארד בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 12.84 שניות.
חודש לאחר מכן, באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה היא סיימה במקום 20 בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.13 שניות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בגלאזגו, סקוטלנד באוגוסט 2014 סיימה ויליאמס במקום רביעי בריצת 100 מטר משוכות בתוצאה של 13.06 שניות.
באוניברסיאדה שנערכה בקוואנגג'ו, קוריאה הדרומית בתחילת יולי 2015 זכה ויליאמס במדליית זהב בריצת 110 מטר משוכות בתוצאה של 12.78 שניות.
באליפות העולם באתלטיקה שנערכה בבייג'ינג, סין בסוף אוגוסט אותה שנה זכתה ויליאמס במדליית זהב, בריצת 100 מטר משוכות בשיא אישי חדש של 12.57 שניות, לפני סינדי רולדר מגרמניה שיא אישי חדש של 12.59 שניות ואלינה טאלאי מבלארוס שקבעה שיא לאומי חדש של 12.66 שניות.
בשלב חצי הגמר היא קבעה שיא אישי חדש של 12.58 שניות, התוצאה המהירה בשלב זה.
אחותה שרמיין סיימה במקום שביעי בריצה זו בתוצאה של 12.95 שניות.
דניאל זילברשטיין (נולד ב-14 ביולי 1983 בתל אביב) הוא עיתונאי ישראלי.
בצעירותו שיחק זילברשטיין כדורסל בקבוצת הנערים של רמת השרון.
בגיל 16 החל לעבוד בשבועון הכדורגל "ראשון".
בגיל 18 התגייס לגלי צה"ל ושימש בתחנה במשך כ-10 שנים בתפקידים שונים, ביניהם כתב חדשות החוץ, עורך חדשות החוץ, עורך החדשות הראשי ומגיש תוכנית האקטואליה לסיכום היום "24 היום שהיה".
ב-2008 החל לעבוד כמגיש ושדרן בערוץ הספורט, ושידר מאולימפיאדת בייג'ינג שנערכה בשנה זו.
בהמשך שידר משחקי כדורסל ומשחקי טניס.
בשנת 2010 סיקר את המונדיאל בדרום אפריקה עבור גלי צה"ל.
בשנים 2014-2016 סיקר עבור ערוץ הספורט שני משחקי אולסטאר ואת גמר ה-NBA ב-2015. בשנת 2015 שימש כאחד ממגישי תוכנית הרדיו "המילה האחרונה" בגלי צה"ל, יחד עם יוסי שריד ומנחם הורוביץ.
היה שליח ערוץ הספורט ב-אולימפיאדת ריו 2016.
בשנת 2023 החל לשדר פודקאסט מבית All•in בשם "משבר גיל ה-40 שלי", ובאותה שנה גם הנחה את התוכנית "אין גבול" בערוץ "רלוונט", לצד עמנואל אלבז-פלפס.
לאחר סגירת הערוץ, עבר לערוץ 13 והחל לשמש ככתב תחקירים ומגזין.
באפריל 2025, לאחר עזיבתו של טל ברמן את חדשות 13, החל זילברשטיין להגיש, במקומו של ברמן, את התוכנית "היום שהיה".
הוא מרצה באוניברסיטת ת"א ובבית הספר לתקשורת במכללה האקדמית ספיר.
זילברשטיין הוא בנו של עורך הדין יעקב "פיפו" זילברשטיין.
מתגורר בתל אביב עם אשתו נועה רודיק, ולהם שני בנים.
בין 2007 ו-2008 היה בן זוגה של תמר שחק, גל"צניקית שנרצחה בעת טיול בעיר ארקיפה שבפרו.
דניאל ז'ובים (פורטוגזית: Daniel Jobim; נולד ב-23 בפברואר 1973) הוא פסנתרן, זמר ומלחין ברזילאי.
ז'ובים, יליד ריו דה ז'ניירו, הוא בנו של הגיטריסט פאולו ז'ובים ונכדו של טום ז'ובים.
הקליט והופיע לצד אמנים כגון דוריבאל קאימי, ז 'ואו ג'ילברטו, קייטנו ולוסו, אנטוניו קרלוס ז'ובים, דונלד פייגן ,שיקו בוארקי, גל קוסטה, מריה בתניה, ליסה אונו, ג'ון פיצרלי, שון לנון, מייקל סמבלו, רוברטו קרלוס, ז'ילברטו ז'יל, מילטון נאסימנטו, סטיבי וונדר סטינג, ועוד.
הוא עבד לצד אביו ב רביעת ז'ובים מורלמבאום, יחד עם ג'אק מורלמבאום (צ'לו), פאולה מורלמבאום (שירה).
הרפרטואר מבוסס על עבודתו של סבא, עם עיבודים נאמן למקור, בשמירת על הסגנון שלו.
הוא הופיע בברזיל, ארצות הברית ואירופה.
ב-1995 זוכה בפרס גראמי, כמפיק של האלבום "אנטוניו ברזילירו", מאת אנטוניו קרלוס ז'ובים בקטגוריה הטוב ביותר בביצוע לטין ג'אז.
2006: "Wave" עם מריה לואיזה ז'ובים, דפים של החיים (ברשת גלובו)
2011: "הנערה מאיפנימה" עם שושה, נשיקה (ברשת גלובו)
דניאל חיימוביץ הוא ביולוג אמריקאי-ישראלי, נשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
כיהן כדיקן הפקולטה למדעי החיים באוניברסיטת תל אביב, ומייסד מרכז מן - התוכנית לאבטחת מזון.
חיימוביץ נולד וגדל בארצות הברית עד סיום לימודיו התיכוניים בשנת 1981. השתתף במכון למדריכי חו"ל.
למד באוניברסיטת קולומביה בניו יורק ולאחר מכן באוניברסיטה העברית, תחילה לתואר .B.Sc בביולוגיה, שהשלים בשנת 1986, ובשנת 1993 השלים בה עבודת דוקטורט בגנטיקה.
פוסט-דוקטורט עשה באוניברסיטת ייל, שם גילה את קבוצת החלבונים COP9 .
לאחר מכן הצטרף לסגל אוניברסיטת תל אביב.
במחקריו השתמש במתודות גנטיות, ביוכימיות, מולקולריות וחישוביות לחקר COP9, תוך שימוש בתודרנית לבנה ובתסיסנית המחקר כמודלים.
פרסם מאמרים רבים בכתבי עת מדעיים, שצוטטו למעלה מ-6000 פעמים במאמרים אחרים.
בשנת 2012 פרסם את ספר המדע הפופולרי "צמח - מה הוא יודע?", שדורג בין עשרת ספרי המדע הנמכרים ביותר באמזון בשנת 2012, ושימש כבסיס לקורס אקדמי בשם זה.
בשנת 2013 ייסד את התוכנית לאבטחת מזון.
באוגוסט 2018 נבחר לנשיא אוניברסיטת בן-גוריון בנגב, וב-1 בינואר 2019 החל לכהן בתפקיד זה.
בשנת 2021 זכה בפרס בוני ציון.
נשוי לפרופ' שירה ילון-חיימוביץ, ולהם שלושה ילדים.
דניאל חבקין (5 בינואר 1925 – 29 במרץ 1993) היה אדריכל ומתכנן ערים ישראלי.
זוכה פרס רכטר יחד עם אשתו, האדריכלית עכסה חבקין (1969).
סיים את לימודיו במתמטיקה ופיזיקה בלוזאן שבשווייץ בשנת 1945. מייד עם תום מלחמת העולם השנייה חזר ארצה ללימודי אדריכלות בפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון, שאותם סיים בשנת 1950.
עם האדריכל והוגה הדעות הצרפתי יונה פרידמן (1923–2020), שהיה גיסו, שימש כאסיסטנט של פרופ' אלפרד נוימן (1900–1968), שהיה דיקן הפקולטה לארכיטקטורה ובינוי ערים בטכניון (1953–1958).
במקביל, הקים חבקין משרד אדריכלות פרטי עם אשתו עכסה חבקין.
חבקין שימש פעמיים כדיקן הפקולטה (1975–1977 ו-1986–1988), והיה חבר בוועדת הבינוי של הטכניון.
במקביל לפעילותו האקדמית, המשיך בהצלחה כאדריכל, ובין השנים 1964 ל-1974 היה שותף במשרד של פרופ' אל מנספלד (1912–2004).
"שיכון השטיח"-"שיכון לדוגמה" בשכונה ה' בבאר-שבע (1959–1964 עם נחום זולוטוב).
בניין "N" – "שיכון לדוגמה" ברמת-הדר בחיפה (1960 עם שלמה גלעד).
בניין האודיטוריום בחיפה, (1973, עם אל מנספלד) שזכה בפרס רטנר.
"בית צרפת" באוניברסיטה העברית בגבעת רם (1972, עם אל מנספלד ופיאר ווגו).
תכנון שכונת שער העלייה בחיפה (1976, (עם אל מנספלד).
מעונות שונים בקריית הטכניון (עם עכסה חבקין), ביניהם "מעונות רפקין" (1970-1954), "מעונות העמים", (1968,עליו זכה בפרס רכטר), "מעונות צרפת" (1975).
דניאל והאריה (באיטלקית: Daniele e il leone) הוא פסל שיש של הפסל ג'ובאני לורנצו ברניני, שפוסל בין השנים 1655–1657 ומוצג בקפלת קיגי, בזיליקת סנטה מריה דל פופולו ברומא.
הפסל מבוסס על סיפור בל והתנין, אחד משלושת התוספות לספר דניאל.
הסיפור מתאר את הצלתו של דניאל מרעב בעזרת הופעתו המופלאה של חבקוק בגוב האריות אליו הוא הושלך.
ברניני החל לעבוד בקפלה בשנת 1652 עבור פאביו קיגי, הקרדינל של הבזיליקה אשר נבחר לאפיפיור אלכסנדר השביעי בשנת 1655 והעניק תנופה מחודשת לשחזור הקפלה.
באותה עת שתי הגומחות בצידי המזבח הראשי היו עדיין ריקות, בעוד השתיים האחרות, בצידי הכניסה, אוישו בפסלים של לורנצטו שנוצרו על פי עיצובו של רפאל: יונה, ואליהו.
רישום ששרד מסדנתו של ברניני מוכיח שהאדריכל תכנן בתחילה את העברת שני הפסלים של לורנצטו לגומחות הריקות ליד המזבח.
אך עד מהרה שינה את דעתו וייצר שני פסלים חדשים: "דניאל והאריה" וחבקוק והמלאך, המוצבים זה מול זה באלכסון לאורך חלל הקפלה.
יחדיו, שני הפסלים יצרו קומפוזיציה גדולה יותר שהחייתה את הקפלה כולה.
בשנת 1657 קיבל ברניני 1000 סקודי עבור היצירה, שכבר הונחה במקומה, בגומחה משמאל לכניסה.
רישומי הכנה ששרדו, ומוצגים במוזיאון בלייפציג, מוכיחים כי את ההשראה לפסל סיפק פסל לאוקואון.
הרישומים מראים את התהליך היצירתי שבאמצעותו נחקרו המודלים הקלאסיים והומצאו מחדש על ידי ברניני.
דגם הכנה עשוי טרקוטה, אשר שרד ומוצג במוזיאוני הוותיקן, נחשב בעבר לעבודה של אחד העוזרים.
עם זאת, לאחר ניקוי בשנות השמונים של המאה העשרים הוא מיוחס בעיקר לברניני עצמו, ואף נושא את טביעות אצבעותיו.
הפסל מתאר את הגוף בצורה מוארכת, האופיינית לסגנונו המאוחר של ברניני.
הנביא הצעיר כורע ברך, והאריה המאולף מלקק את כף רגלו הימנית.
דניאל מתפלל בלהט, הוא מושיט ידיו ימינה מחוץ לגומחה בזמן שראשו מופנה מעלה אל אלוהים, המתואר בפסיפס "יצירת העולם" של רפאל בתקרת הקפלה.
האריג משתפל מגופו בקפלים זוויתיים מהכתפיים ולרוחב המותניים.
ישנן הקבלות תמטיות וויזואליות ברורות בין פסל זה לפסל יונה של לורנצטו.
שני הסיפורים מסמלים את הבריחה מהמוות בחסדי האל, והמוות מאיים על שני הנביאים בצורת חיה מסוכנת.
במקרה של יונה מדובר בלוויתן, ובמקרה של דניאל באריה.
הנביאים מתוארים כגיבורים אתלטים הדומים יותר לתיאורי אלים קדומים מאשר לגברים המזוקנים האופייניים לתיאורי התנ"ך.
ראשו של יונה פוסל בהשראת הפסלים העתיקים של אנטינואוס, ושל דניאל בהשפעת אלכסנדר הגדול.
דניאל פיטר ובר הוא שחקן קולנוע וטלוויזיה אוסטרלי, ידוע בין היתר בתפקידו בתור סולן להקת מוטלי קרו, וינס ניל (אנ') בסרט "הלכלוך: סיפורה של מוטלי קרו", בתור לי הארווי אוסוואלד בסדרה "נובמבר 1963" ברשת הולו ובזכות הופעתו בתור לואיס וילסון בסדרה "המעניש" בנטפליקס.
ובר נולד וגדל בעיר גוספורד, ניו סאות 'ויילס שבאוסטרליה.
הוא למד בבית הספר הנוצרי גרין פוינט.
הוא היה טרמפוליניסט והופיע בטקס הסיום של אולימפיאדת הקיץ 2000.
ובר עבד כטכנאי כבלים בטורבינות רוח.
ניסיון המשחק הראשון שלו היה בסרט "The Combination" משנת 2009. בין השנים 2009–2010 גילם את דריוס פייק בסדרת הטלוויזיה "K-9".
הוא שיחק בסדרות טלוויזיה שונות, בין היתר בסדרה "מלאכים בלבן" ובאופרת הסבון "קרוב רחוק".
בשנת 2016 הוא שיחק בסדרת טלוויזיה "נובמבר 1963".
הוא קיבל את התפקיד לאחר ששלח קלטת אודישן, שהיו לו יומיים להתכונן אליה, כולל צפייה בסרטי החדשות על לי הארווי אוסוואלד והאזנה לקטעי קולו.
לאחר הליהוק הוא קרא את הרומן שעליו התבסס הסרט, כמו גם ספרים אחרים על רצח קנדי.
הוא זכה לשבחים על "שליטה בדפוס הדיבור המוזר של אוסוולד ותחושת הפרנויה הגוברת".
בשנת 2017 ובר כיכב לצד לנה הידי ואלייזה טיילור בסרט הדרמה המשטרתי "Thumper".
באותה שנה, ובר גילם חייל משוחרר מבולבל הסובל מהפרעת דחק פוסט-טראומטית בסדרת הטלוויזיה "המעניש", בהפקת שירות ההזרמה נטפליקס.
בשנת 2019 גילם ובר את סולן להקת מוטלי קרו, וינס ניל (אנ') בסרט "הלכלוך: סיפורה של מוטלי קרו".
בשנת 2020 שיחק לצד דניאל רדקליף בסרט "הבריחה מפרטוריה" .
במאי 2021 לוהק ובר לצד טום בליית' לתפקידים ראשי בסדרת הטלוויזיה "בילי הנער".
בסדרה מגלם ובר את הפושע הנמלט ג'סי ג'יימס.
הסדרה הוקרנה לראשונה ב-22 באפריל 2022 ברשת הטלוויזיה האמריקאית Epix.
דניאל חודובייצקי (בפולנית: Daniel Chodowiecki; 16 באוקטובר 1726 – 7 בפברואר 1801) היה צייר ודפס, ממשפחות הוגנוטים ופולנים.
את רוב חייו בילה בברלין, והיה המנהל של האקדמיה לאמנות בברלין.
חודובייצקי נולד בעיר דנציג (גדנסק) בפולין.
סבו ברתולומאוס חודובייצקי התגורר במאה ה-16 בפולין הגדולה.
גוטפריד חודובייצקי, אביו של דניאל, היה סוחר בדנציג, ואמו, הנרייט איירר ילידת שווייץ, הייתה הוגנוטית.
סבו של דניאל כריסטיאן היה גם סוחר.
כשאביו נפטר, דניאל (בן 16) ואחיו הצעיר גוטפריד חודובייצקי נסעו לגור אצל דודם בברלין, שהציע לחנך אותם, ושם דניאל קיבל הכשרה אמנותית באאוגסבורג.
עד מהרה דניאל הצליח להתפרנס מציור.
הוא התקבל לאקדמיה בברלין בשנת 1764 והיה סגן מנהל של ברנהרד רוד בשנת 1788. הוא מצא את הייעוד האמיתי שלו והיה לאמן הגרפי הגרמני המפורסם ביותר בזמנו.
עבודותיו כוללות כמה אלפי תחריטים, בדרך כלל קטנים למדי, ורישומים וציורים רבים.
איורי הספרים שלו קשטו כמעט את כל הקלאסיקות הגדולות.
הדפסיו מייצגים בפירוט רב את חיי הבורגנות בתקופת שבין הרוקוקו לקלאסיציזם.
בשנת 1797 מונה חודובייצקי למנהל האקדמיה לאמנויות בברלין, שם נפטר ב-7 בפברואר 1801.
צייר דיוקנאות רבים של עשירי פולין והתעניין גם בהוגנוטים ובהיסטוריה הפולנית, ועשה כמה ציורים בנושא.
הוא התאים לרוח העידן ועבודות רבות משקפות את פולחן הרגישות, ואת התחושות הלאומניות המהפכניות והגרמניות של סוף המאה ה-18.
בזכות ידע ההדפסה המציא לוח של סקיצה קטנה, השוכן מחוץ לאיור הראשי.
במקור היו אלה רישומים קטנים או שרבוטים של אמנים, שלא ממש נועדו להיראות, אך חודובייצקי הפך אותם ל"פריטי בונוס" עבור אספנים.
חודובייצקי, אף שדיבר רק צרפתית וגרמנית פעמים רבות גם הצהיר את נאמנותו הפולנית ובנו יליד ברלין צויר כילד צעיר מאוד עם בגד פולני מסורתי.
לאחר חלוקת פולין כתב חודובייצקי לרוזנת סולמס-לאובך: "מצד האב אני פולני, צאצא של אומה אמיצה שתיעלם בקרוב".
בגלל מוצאם ההוגנוטי של אמו ואשתו הוא היה קרוב מאוד להוגנוטים של ברלין.
כמעט כל חייו בילה בגרמניה, כתב בגרמנית והתגורר בברלין מגיל 17.
אחד מספריו הפופולריים ביותר הוא "מסע מברלין לדנציג" עם איורים רבים.
זו הייתה חזרתו הראשונה לאחר 30 שנות היעדרות ממולדתו והוא יכול היה שוב לפגוש את אמו ואחיותיו הקשישות בדנציג.
הוא עשה רק נסיעה אחת נוספת לדנציג לאחר מכן, להלוויית אמו.
הוא מתאר וממחיש עיירות ואנשים בפומרניה ובפרוסיה שבדרך.
חודובייצקי קבור בבית העלמין הצרפתי בברלין.
בשנת 2002 הופק סרט אנימציה פולני על חייו של חודובייצקי, שהורכב מתמונותיו, ניתן לצפייה באינטרנט.
הרב דניאל חיים אלתר (נולד ב-22 בספטמבר 1967, י"ז באלול ה'תשכ"ז) הוא רב בית המדרש ארי שבחבורה, ראש ישיבת פני מנחם ומגיד שיעור בדף היומי המופץ באמצעות "קול הלשון".
אלתר נולד בירושלים לרבי פינחס מנחם אלתר, אז ראש ישיבת שפת אמת ולימים האדמו"ר מגור.
באדר תשמ"ו, נישא להינדא רחל בת הרב שאול בורזיקובסקי מבני ברק, מבעלי התפילה בבית מדרש גור.
לאחר נישואיו חזר להתגורר בירושלים, והחל לכהן כר"מ בישיבת שפת אמת .
בצעירותו למד קבלה אצל האדמו"ר רבי ברוך שלום הלוי אשלג בעל הברכת שלום, ואצל תלמידו הרב יהודה מאיר ליזרוביץ.
בשנת תשס"ה החל למסור שיעורים יומיים בדף היומי בבוקר ובערב.
נודע כמגיד מישרים, והוא מוזמן רבות למסור דרשות ושיעורים בפני חוגים מגוונים.
בכ' בשבט תשע"ח, נפטרה רעייתו הראשונה, ובט"ז בחשוון תש"פ נישא בשנית לחדוה אלתר לבית שׂפרנוביץ.
בחתונה השתתפו גם אחיו, מנהיגה של קהילת גור הפורשת, הרב שאול אלתר וגם בן דודו הרב יעקב אריה אלתר, האדמו"ר מגור.
בז' בתמוז תש"ף מונה לעמוד בראשות ישיבת פני מנחם.
מספר חודשים לאחר מכן ייסד בית כנסת בראשותו, ברחוב הארגמן בירושלים, בו הוא מוסר שיעורים יומיים, וכן דרשות וטישים בשבתות ובמועדים.
בשנת תשפ"ב החל לצאת לאור מדי שבוע עלון השבת "ניצוץ אחד", בו מופץ אמרותיו ודרשותיו.
העלון התפרסם במהרה בתפוצה רחבה.
דניאל (דני) זהבי (נולד ב-12 בינואר 1975) הוא שחקן, במאי, ומחזאי ישראלי.
דני זהבי נולד וגדל בירושלים, הוא בנם של צבי אשר עסק בניהול פרויקטים בתחום המחשוב ומלכה אשר עסקה בסיוע לעולים מאתיופיה.
זהבי הוא האמצעי מבין שלושה אחים, למד בתיכון שליד האוניברסיטה ושירת בצה"ל כלוחם ביחידה מובחרת.
בוגר הסטודיו למשחק ניסן נתיב והחוג לתיאטרון בסמינר הקיבוצים.
שיחק בהצגות בתיאטרונים שונים, בסרטי קולנוע ובטלוויזיה.
זהבי מביים במגמת התיאטרון בתיכון לאומנויות בירושלים.
למד תסריטאות בבית הספר לתסריטאות בהנהלת עידית שחורי ובעל תואר שני בפסיכודרמה ממכללת סמינר הקיבוצים.
בשנת 2013 סיים זהבי לימודי מטפל בכיר בסו-ג'וק בסניף הישראלי של איגוד הסו-ג'וק הבינלאומי, וכיום במקביל לעבודתו האומנותית, הוא מורה בכיר ומטפל מומחה בסו-ג'וק.
בשנת 2021 סיים זהבי את לימודי התואר השני בפסיכודרמה במכללת סמינר הקיבוצים, ומאז הוא מטפל ביחידים ובקבוצות.
ההר של אמילי, מאת טל סומך ובבימויו של דני זהבי (2020).
ג'רוזלם, מאת האחים דורון ויואב פז ובבימויים (2015).
חמש דקות מזמנך, מאת דידי לובצקי ובבימויו (2013).
ריבאונד, כתיבה ובימוי טל אלמוג וטל סומך (2012).
התגנבות יחידים, מאת דובר קוסאשווילי וראובן הקר ובבימויו של דובר קוסאשווילי (2010).
בופור, מאת יוסף סידר ורון לשם, בימוי - יוסף סידר (2006).
מינכן, מאת טוני קושנר ובבימוי סטיבן ספילברג (2005).
מדורת השבט, מאת יוסף סידר ובבימויו (2003).
בספטמבר 2004 גרף הסרט חמישה פרסי אופיר על העריכה, הבימוי, התסריט, המשחק המשני ופרס הסרט הטוב ביותר.
לתפוס את החלום, סרט תיעודי באמצעות שחזור על ידי שחקנים בבימויו של אבי כהן על פי הוא הלך בשדות מאת משה שמיר (2013).
וויטק - הדב החייל, סרט תיעודי בהפקה של ה-BBC ובשילוב שחקנים (2011).
כנגד כל הסיכויים, סדרת טלוויזיה מאת תום אייבי ובבימויו (2006).
בבימויו של עודד קוטלר (2025)
משחקי נישואים - [ צוותא ].
עטלפים בלי כנפיים - תיאטרון תמונע.
מחזה מאת דניאל זהבי ובבימויו (2019).
ההצגה זכתה בפרס קיפוד הזהב להצגה הנבחרת 2020.
יֶרְמַה - הצגה, תיאטרון תמונע, מאת פדריקו גארסיה לורקה בבימויו של אלירן כספי (2016).
מתים מאהבה - התיאטרון קאמרי בשיתוף סדנאות הבמה, מאת סם שפרד ובבימוי עודד קוטלר (2014).
אוטובוס 92 - תיאטרון הסמטה.
מאת חיים מרין ובבימוי מלכה מרין (2012).
טריינספוטינג, צוותא, מחזה מאת הארי גיבסון על פי הרומן של אירווין ולש, בימוי - ראובן קלינסקי (2010).
ישכח - מופע סאטירה, נכתב, בוים ומבוצע על ידי מאיר אשרף, דני זהבי ויעל נצר, תיאטרון תמונע (2007).
בצלם אדם - תיאטרון הסמטה.
מחזה מאת עידן זילברשטיין בבימויה של עירית פרנק (2004).
2018 - כתיבה ובימוי של ההצגה "עטלפים בלי כנפיים" בפסטיבל עכו.
הצגה זו זכתה בפרס קיפוד הזהב להצגה הנבחרת 2020.
2017 - בימוי הצגת היחיד "כלב ושמו עוני", בתיאטרון האינקובטור, כתיבה משחק - אופירה זילברשטיין
2015 - כתיבה ובימוי של ההצגה "חופשת השבת של אלוקים" בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.פסטיבל תיאטרון קצר #18 (28-30.11.2016).
2012 - כתיבת המחזה "זריחות", עלה בפסטיבל עכו בבימויו של נדב פרידמן.
2010 - כתיבת המחזה "רחמים", עלה בפסטיבל תיאטרון קצר בצוותא, בבימויו של מולי שולמן ובכיכובו של אבי גרייניק.
2009 - כתיבה ובימוי של המופע "מכת ברק" בסטודיו למשחק בהנהלת ניסן נתיב, בו זהבי למד.
2008 - כתיבה, בימוי וביצוע של ההצגה "ישכח".
שותפים: יעל נצר ומאיר אשרף, בתיאטרון תמונע.
זהבי גרוש ואב לשלוש בנות, הוא צמחוני מילדות ומקיים אורח חיים טבעוני לחלוטין מאז שנת 2012.
דניאל זמקו (בסלובקית: Daniel Zmeko; נולד ב-5 בספטמבר 1962) הוא גנרל סלובקי המשמש כראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל) של הכוחות המזוינים של סלובקיה.
זמקו נולד ב-24 בנובמבר 1967 בנובה מסטו אנד ואהום.
ב-1982 כשהיה בן 14 הוא החל ללמוד בגימנסיה צבאית.
ב-1986 הוא סיים את לימודיו בגימנסיה הצבאית ושנה לאחר מכן התגייס לצבא צ'כוסלובקיה כחייל סדיר.
הוא החל ללמוד באקדמיה הצבאית וישקוב עד 1990. לאחר מכן למד בקורס מיוחד עבור קציני המטה הכללי.
בין השנים 2001–2002 שרת בקפריסין כמפקד פלוגה בכוח שמירת שלום של האו"ם.
ממרץ 2005 עד אוגוסט של אותה שנה שימש כמפקד פלוגת מהנדסים במלחמת עיראק.
לאחר מכן חזר לסלובקיה ומונה למפקד הבריגדה הממוכנת ה-2. ב-1 ביולי 2009 מונה לראש מחלקת המבצעים במטה הכללי.
לאחר מכן מילא תפקידי ניהול ומטה בכירים במטה הכללי עד 2 במאי 2017 אז מונה למנהל מדור המודרניזציה במשרד ההגנה.
ב-26 באפריל 2018 הוא מונה לראש המטה הכללי (מקביל לרמטכ"ל).
מינויו ספג ביקורת מצד מספר פוליטיקאים סלובקים שטענו שהוא קודם בדרגות מהר מדי, ואין לו מספיק ניסיון פיקודי.
ב-2022 סיים זמקו קדנציה בת ארבע שנים בתפקיד הרמטכ"ל.
ב-4 במאי של אותה שנה חתמה הנשיאה זוזנה צ'פוטובה על צו המאריך את כהונתו של זמקו בקדנציה נוספת בת ארבע שנים.
דניאל זעפרני, הידוע בשם Le Mime Daniel (נולד ב-19 ביולי 1960), הוא אמן פנטומימה, כוריאוגרף ושחקן תיאטרון ישראלי-צרפתי.
זעפרני נולד בקזבלנקה שבמרוקו ועלה עם הוריו ושבעת אחיו לחיפה ב-1970. יעקב, אחיו המבוגר של דניאל הוא חרש אילם, וכדי לתקשר אתו, האחים, עשו הצגות ללא מילים וממנו למד את שפת הסימנים ואיך להתבטא באמצעות תנועות גוף.
לאחר שירותו הצבאי עבד כשלוש שנים בכפר הנוער אלוני יצחק כמדריך בפנימייה.
בשנים 1980–1983 למד פנטומימה בהדרכת דני לוצאטו בבית הספר לאמנות הבמה בבית רוטשילד (כיום בית הכט) בחיפה.
משנת 1985 המשיך ללימודי פנטומימה בפריז, בסטודיו Magenia בהדרכת אלה ירושביץ (אשתו של מרסל מרסו).
במשך 3 שנים היה חלק מלהקת Magenia (להקת יוצרים של בית הספר וסטודיו לפנטומימה).
בהמשך הופיע עם ירושביץ בהופעה אשר יצרו יחדיו.
זעפרני קנה לעצמו שם בצרפת כפנטומימאי מוערך על ידי הקהל והמבקרים, הידוע בשם Le Mime Daniel, ובמשך יותר מעשור הופיע ברחבי העולם במופעים פרי יצירתו וזכה במספר פרסים בינלאומיים.
בין ההופעות היוקרתיות ביותר שלו היו הופעותיו עבור משפחת המלוכה של מרוקו ועבור נשיא צרפת בארמון האליזה.
חלק מהופעתיו שודרו גם ב-TF1 (צרפת), Rai 1 (איטליה), TVE (ספרד) ו-Marte 13 (צ'ילה).
בנוסף, הופיע באירועי תרבות ובתוכניות טלוויזיה בצרפת, בלגיה, שווייץ, צ'ילה, דנמרק וספרד.
הוא חבר קבוע באנסמבל השחקנים והיוצרים של קבוצת התיאטרון אורתו-דה ואנסמבל השחקנים של תיאטרון דימונה.
ב-2015 השתתף בפסטיבל הליצנים העולמי יקטרינבורג ().
מדליית ארד ב"פסטיבל העולמי לקרקס המחר" ה-14 בפריז - 1991
ליצן הזהב ב"פסטיבל הצחוק הבינלאומי בסירקיוז"
ליצן הזהב ב"פסטיבל הצחוק בצ'ילה"
זכה בשתי מדליות זהב ב-2006 וב-2011 בפסטיבל הבינלאומי ללהטוטנים וקברט בקובלנץ ()
דניאל וייל (נולדה ב-11 ביוני 1996) היא מוזיקאית, משוררת ואמנית פרפורמנס ישראלית.
אביה אלן הוא עו"ד בהשכלתו וסמנכ"ל מכירות ואמא תמי היא פסיכואנליטיקאית לאקאניאנית.
בילדותה עברה המשפחה ליישוב גני הדר.
סיימה את לימודיה בתיכון מדעים לוד.
בצבא שירתה ביחידת דובר צה"ל.
בשנת 2016 החלה להופיע עם שירים מוזיקליים שכתבה והופעתה הראשונה הייתה במועדון הלבונטין 7. באותה שנה החלה להופיע בערבי פואטרי סלאם בישראל ובערבי שירה ברחבי הארץ.
בשנת 2018, הפיקה את ערב ההתרמה "מדברות" למען נשים במעגל הזנות, והופיעה בו לצד לוסי איוב, תהילה חכימי ואמניות נוספות.
באותה שנה החלה לעבוד על אלבומה הראשון, "גורת אריות שפת הזאבים", שהפיק יהוא ירון.
בשנת 2019 הופיעה בפסטיבל "מילה" בתדר שבתל אביב ובפסטיבל המשוררים במטולה ה-22. שירה "מה שאני עושה במיטה שלי" הושמע בתוכנית הרדיו של אודי סגל וקרן מרציאנו בגלי צה"ל.
ב-2020 השתתפה בערב מחווה ללהקת המכשפות שהתקיים במועדון הלבונטין 7. באותה שנה היא פרסמה גרסת לייב לשירה "לא מנומס", שהושמעה ברדיו כאן תרבות ושודר בערוץ כאן 11, עוד בטרם יצא השיר בגרסתו הרשמית במסגרת האלבום.
וייל השתתפה בפרויקט הפודקאסט "רמיקס" בהנחיית המשוררת עדי קיסר והמוזיקאית אליוט, שנערך במסגרת בפסטיבל הסופרים הבינלאומי במשכנות שאננים בירושלים.
בשנת 2021 השתתפה וייל ב-"פרויקט 48: יצירה ובידוד", שבמסגרתו שהתה 48 שעות בסטודיו "קול האות" בירושלים ויצרה את שיר הספוקן וורד "מישהו חייב לדבר עם דניאל".
השיר הוצג בתערוכת "בידוד יצירתי" במסגרת הבינאלה לאמנות בירושלים.
באוגוסט 2021 יצא "איך הלא שלך ישמע", הסינגל הראשון מתוך האלבום "גורת אריות שפת זאבים".
בנובמבר אותה שנה יצא שיר הנושא "גורת אריות שפת זאבים", ובפברואר 2022 יצא הסינגל "לא מנומס".
האלבום עצמו יצא ב-15 בפברואר, ושיריו זכו להשמעות רבות בתחנות הרדיו המובילות, בהן גלגלצ וכאן גימל.
וייל התארחה בג'אם של יואב קוטנר בגלגלצ ובתוכנית מיוחדת לשבוע הספר שהנחתה המשוררת עדי קיסר באותה תחנה.
שירים מתוך האלבום נכנסו לסיכומים השנתיים של אתר וואלה!
ורדיו הקצה, והוא דורג במקום ה-70 במצעד האלבומים הישראליים והבינלאומיים לשנת 2022 של רדיו הקצה.
במרץ 2022 השתתפה וייל בפרויקט "זרקור ליצירה צעירה" של מרכז ענב.
במאי אותה שנה ניהלה אמנותית את "מרתון הופעות בלבונטין: ערב התרמה למען הפליטים מאוקראינה" שבו הופיעו בין היתר גל דה פז, יהוא ירון והיא עצמה.
באותו חודש השתתפה בפסטיבל "זאת תרבות" עם המיזם "את שאהבה נפשי" שיצרה והפיקה.
מדובר באירוע מוזיקלי טקסטואלי שעוסק באהבת אישה לאישה והקשר המתוח שבין יהדות ללהט"ביות.
בנובמבר 2022 הופיעה וייל במסגרת פסטיבל חגיגות אלף שנה להולדתו של שלמה אבן גבירול בספריית בית אריאלה בתל אביב- ערב אמני ספוקן וורד שביצעו משירתו.
בדצמבר הופיעה ב"גן התענוגות היצריים", מופע תיאטרון חוויתי בעקבות ציורו של הירונימוס בוש מאת המחזאית סתיו פלטי-נגב.
באותו חודש יצא לאור ספר השירה הראשון של וייל, "להישאין", בעריכת גבריאל מוקד ובהוצאת עיתון 77. ספרה היה מועמד ברשימה הקצרה של פרס סנפיר לשירה מטעם אילן ברקוביץ' ונבחר לאחד מחמשת ספרי "טנא ביכורים" שסקר רן יגיל.
השקת הספר התקיימה בינואר 2023 בהשתתפות השחקנית שרה פון שוורצה, היוצר נטע וינר והמשוררת עדי קיסר.
במרץ 2023 יצא סינגל מתוך אוסף רמיקסים לאלבומה הראשון, בשיתוף פעולה עם רונן "nenor" סאבו, "איך הלא שלך יישמע?
באותו חודש, הוציאה וייל שיר חדש שהתהווה במהלך חודשי המחאה- "אין חדשות חדשות (לייב)".
שני השירים זכו לתשומת לב רבה בתקשורת והושמעו בתחנות רבות בהן גלגלצ, כאן 88, רדיו הקצה ורדיו מהות החיים.
"אין חדשות חדשות" נכנס לסיכום השנתי של מגזין "קולומבוס" והרמיקס לשיר "איך הלא שלך יישמע?" נכנס לסיכום השנתי של גיא חג'אג'.
בחודש אוקטובר של אותה שנה השתתפה וייל פעם נוספת בתוכנית הרזידנסי של סטודיו "קול האות" בירושלים.
את יצירת הפרפורמנס החדשה שיצרה היא הציגה במסגרת הבינאלה לאמנות בירושלים.
בחודש מרץ 2024 הציגה דניאל את שירה "דברי אהבה" בפרויקט "שמיכה של אהבה", באוצרותה של מרינה פוזנר.
בחודש מאי יצא לאור ספר האודיו "מה שקרה"- אסופת טקסטים שנכתבו בעקבות ה-7 באוקטובר בהוצאת תיאטרון האינקובטור ובאוצרותם של אריק אבר ואמיר חרש, בו נכללה יצירתה של דניאל- "אבא התקשר", לצד יצירותיהם של טל ניצן, רותם בר אור, צביה מרגליות ועוד.
בחודש יולי של אותה שנה יצא לאור אי.פי רמיקסים לאלבומה הראשון של דניאל- "זהב // רמיקסים לגורת אריות שפת זאבים", בו לקחו חלק המוזיקאים והמפיקים יהוא ירון, אסף עדן (רייסקינדר), רונן "nenor" סבו, מור אופפר, טליה ישי ואלון רנצר.
הרמיקסים הושמעו בתחנות הרדיו השונות, ביניהן גלגלצ, כאן גימל, רדיו תל אביב, רדיו הקצה ועוד.
בחודש דצמבר של אותה השנה השתתפה דניאל בפסטיבל "וודסטוק למען השלום" בשיטים עם מופע להקה, ובפסטיבל "פריצה" בתל אביב עם יצירת הפרפורמנס "תרתי דסתרי", שעלתה בבכורה.
באותו החודש פורסם שירה "זהב" באנתולוגיה "כן!
משוררות אירוטיקה" בעריכת דורית ויסמן בהוצאת "לוקוס".
בשנת 2025 יצאו לאור שני סינגלים- "דברי אהבה"- בהפקה מוזיקלית של מור אופפר ו"ליקוי החמה", בהפקה מוזיקלית של אסף עדן (רייסקינדר).
השירים הושמעו בתחנות הרדיו השונות, ביניהן גלגלצ, רדיו הקצה ועוד.
"ליקוי החמה" נכנס לסיכום השנה של מגזין "קולומבוס".
בחודש יוני של אותה שנה פורסמו שיריה של דניאל בגיליון 145 של כתב העת הליקון- "היה לי ואבד", בעריכת נוית בראל.
באותה שנה הוצגו שיריה של דניאל בתערוכה "מפגשים" בתל אביב, באוצרותה של מרינה פוזנר.
לבד מיצירותיה והופעותיה, וייל יוצרת אירועי תרבות ומנחה סדנאות כתיבה וביצוע.
"איך הלא שלך יישמע- Nenor remix" (2023)
"ליקוי החמה"- מפיק: אסף עדן (רייסקינדר) (2025)
גורת אריות שפת זאבים- מפיק יהוא ירון (2022)
זהב // רמיקסים לגורת אריות שפת זאבים"- מפיקים: רונן "nenor" סבו, אסף עדן (רייסקינדר), יהוא ירון, מור אופפר, טליה ישי ואלון רנצר (2024)
להישאין (2022) - עורך: גבריאל מוקד
דניאל ויפן הוא שחיין אירי, האלוף האולימפי (פריז 2024), אלוף העולם (דוחה 2024), שיאן עולם בבריכת 25 מטר ושיאן אירופה במשחה ל־800 מטר חופשי.
זוכה מדליית ארד אולימפית (פריז 2024), אלוף עולם (דוחה 2024) ושיאן אירופה במשחה ל־1500 מטר חופשי.
ויפן נולד בלידס שבאנגליה ועבר למאגרלין שבצפון אירלנד בגיל שנתיים.
בית המשפחה קרוב לגבול מחוז דאון אך היה במחוז ארמה.
בעל אזרחות בריטית ואירית כאחד, הוא מייצג את אירלנד ברמה האולימפית, העולמית והאירופית, ואת צפון אירלנד במשחקי חבר העמים.
אחיו התאום של דניאל, נתן, אף שחיין מצטיין, מקום רביעי במשחה ל־1500 מטר באליפות אירופה 2024. כילד בן 10, ויפן השתתף בסדרה משחקי הכס כאשר שימש כשחקן משנה בפרק החתונה האדומה יחד עם אחותו ואחיו.
באולימפיאדת טוקיו שנערכה בשנת 2021 הוא סיים במקום 14 במשחה ל־800 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 7:51.65 דקות ובמקום 20 במשחה ל־1500 מטר חופשי בשיא לאומי חדש נוסף של 15:07.69 דקות.
באליפות העולם שנערכה בבודפשט, הונגריה ביוני 2022 הוא סיים במקום שמיני במשחה ל־800 מטר חופשי בתוצאה של 7:50.63 דקות.
בשלב המוקדמות הוא קבע שיא לאומי חדש של 7:46.32 דקות ועלה חמישי למשחה הגמר ובמקום תשיעי במשחה ל־1500 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 14:57.66 דקות.
במשחקי חבר העמים שנערכו בברמינגהאם, אנגליה בתחילת אוגוסט הוא זכה במדליית כסף במשחה ל־1500 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 14:51.79 דקות, אחרי סמואל שורט מאוסטרליה (14:48.54 דקות).
נוסף לכך, סיים במקום רביעי במשחה ל־400 מטר חופשי בשיא לאומי חדש של 3:46.62 דקות.
באליפות העולם שנערכה בפוקואוקה, יפן ביולי 2023 הוא סיים פעמיים במקום רביעי, במשחה ל־800 מטר חופשי בשיא אירופה חדש של 7:39.19 דקות ובמשחה ל־1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:43.01 דקות.
באליפות העולם שנערכה בדוחה, קטר בפברואר 2024 זכה בשתי מדליות זהב במשחה ל־800 מטר חופשי בתוצאה של 7:40.94 דקות, לפני אלייג'ה וינינגטון מאוסטרליה (7:42.95 דקות) וגרגוריו פלטריניירי מאיטליה (7:42.98 דקות) ובמשחה ל־1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:34.07 דקות, לפני פלוריאן ולברוק מגרמניה (P14:44.61 דקות) ודוד אוברי מצרפת (14:44.85 דקות).
זו הייתה הפעם הראשונה בה שחיין מאירלנד זוכה בתואר אלוף עולם.
באולימפיאדת פריז שנערכה ביולי הוא זכה בשתי מדליות, זהב וארד.
מדליית זהב במשחה ל־800 מטר חופשי בשיא אירופה ואולימפי חדש של 7:38.19 דקות, לפני רוברט פינק מארצות הברית (7:38.75 דקות) וגרגוריו פלטריניירי (7:39.38 דקות).
מדליית ארד במשחה ל־1500 מטר חופשי בתוצאה של 14:39.63 דקות, אחרי רוברט פינק שקבע שיא עולם חדש של 14:30.67 דקות וגרגוריו פלטריניירי (14:34.55 דקות).
דניאל זיבלט (במקור: Daniel Ziblatt ; נולד ב-1972) הוא מדען מדינה אמריקאי, פרופסור למדע הממשל באוניברסיטת הרווארד ויו"ר מרכז מינדה דה גונצבורג ללימודי אירופה.
בין השנים 1990–1991 זיבלט למד בתיכון בגרמניה ב-Hinterzarten בפנימיית Birklehof.
שם למד גרמנית ושם התעורר העניין של בפוליטיקה.
הוא השלים תואר ראשון במכללת פומונה בקלרמונט בהתמחות בגרמנית ובמדעי המדינה, שאותה סיים ב-1995.
בשנת 2003 סיים את לימודי מסלול ישיר לדוקטורט במדעי המדינה מאוניברסיטת קליפורניה, ברקלי.
זיבלט מלמד וחוקר במחלקה לממשל באוניברסיטת הרווארד מאז 2003, בתחילה שלא מן המניין במדעי הממשל והחברה (2003–2007), פרופסור חבר למדעי הממשל והחברה (2007–2009) ופרופסור חבר לכלכלה פוליטית (2009–2010), מ-2011 כפרופסור לממשל ומ-2018 כפרופסור לממשל בקתדרה על שם איטון.
בשנים 2014 ו-2019 הוא היה סגן מנהל מרכז מינדה דה גונצבורג ללימודי אירופה באוניברסיטת הרווארד ומשנת 2024 הוא משמש יושב ראש המרכז.
בשנת 2018 פרסם זיבלט עם עמיתו בהרווארד סטיבן לויצקי את הספר איך דמוקרטיות מתות ().
הספר בוחן את התנאים שיכולים להוביל דמוקרטיות להפיכה עצמית, בשונה מאירועים חיצוניים כמו הפיכות צבאיות או פלישות של צבאות זרים.
הספר זכה לשבחים רבים, ובילה מספר שבועות ברשימת רבי המכר של הניו יורק טיימס וברשימת רבי המכר של השבועון הגרמני דר שפיגל.
הספר הוכר כאחד מספרי העיון הטובים ביותר של 2018 על ידי הוושינגטון פוסט, טיים ו-Foreign Affairs.