tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
אם כל קומה חייבת לגייס 6 שורות מתחתיה, היחס בין מפסידים למרוויחים הוא בערך 5 ל-1, זאת אומרת כ-83.3% מסך כל המשקיעים יפסידו את כספם.
במציאות, הפירמידה לא תהיה מאוזנת לחלוטין, וחלק מהמשתתפים אולי יגייסו את מספר האנשים הדרוש, אך העקרונות נכונים.
בצורה פשוטה - כאשר המזימה קורסת רוב המשתתפים יפסידו את כספם, ולפחות את חלקו.
שאר המשתתפים יחזירו את ההשקעה או ירוויחו רווחים זעומים, ורק אלו שנמצאים ממש בראש הפירמידה (אלו שהתחילו את המזימה) ירוויחו סכום משמעותי.
בשיווק רב-שכבתי, רווחיו של הסוכן נובעים מעמלה שהוא מקבל על מכירותיהם של סוכנים נוספים שגייס, ועל מכירותיהם של סוכנים שמתחתם, במבנה של פירמידה, כך שרווחיו של הסוכן גדלים ככל שגדלים עומק ורוחב הפירמידה שמתחתיו.
במדינות שונות נקבעו כללים שונים לגבי הגבול בין שיטת שיווק רב-שכבתי, המוכר כלגיטימי, לבין שיטות שיווק בלתי לגיטימיות המבוססות על הטעיית הסוכנים ומכונות תרמית פירמידה.
ללקוח סופי נמכר מוצר מוחשי בעל ערך במחיר סביר.
לא נמכרו מלאים גדולים לסוכן, שאותם הוא יתקשה למכור הלאה בתוך זמן סביר.
תרמילאות או טיולי תרמיל (מוצ'ילרו) הוא מושג המתייחס לתת-תרבות בעולם התיירות, המתאר מסעות וטיולים עצמאיים בין-לאומיים, לרוב ארוכי טווח, אשר מתאפיינים בחיסכון באמצעים, וכן בהווי של שיתוף חברתי (לפעמים גם לינות בחדרים משותפים).
שימוש בתרמיל גב (תיק גדול מרובה-כיסים ותאים) המאפשר הליכה ממושכת יחסית עם כל הציוד, וכמו כן מאפשר כניסה ויציאה מהירים מכלי רכב.
שימוש בתחבורה ציבורית או טרמפים.
העדפה של נסיעה זולה אך איטית ולעיתים פחות נוחה באוטובוס לעומת רכבת או טיסה פנימית לדוגמה.
העדפת לינה באכסניות על לינה במלונות.
נסיעה למשך זמן רב יותר מאשר תיירות "רגילה".
עניין בהכרת המקומיים ושהות איתם.
גילם הממוצע של התרמילאים צעיר יותר משאר התיירים.
בישראל התרמילאים הם בעיקר צעירים משוחררי צה"ל היוצאים לטיול אחרי צבא, והיעדים הפופולריים שלהם הם דרום-מזרח ומזרח אסיה, הודו ונפאל, דרום אמריקה ואוסטרליה.
מאז סומן ונפתח שביל ישראל, מתפתחת אופנה לצעידה בו ברצף, או בביצוע קטעים מעת לעת, מתאים יותר למשפחות ולאנשים עובדים.
צעירים טרום שרותם ומשוחררי צבא, סטודנטים וצעירים הלוקחים חופשה מעבודתם, בתרמיל ומקל יוצאים לצעוד על שביל ישראל.
ברחבי העולם, טיול תרמילאים מתבצע בדרך כלל על ידי צעירים (למשל סטודנטים) וגם בוגרים לקראת גילם השלישי ונפוצים גם יעדים באירופה.
חלוץ המחקר בנושא התרמילאות הישראלית הוא פרופסור אריק כהן (אנתרופולוג) מהאוניברסיטה העברית, שכתב על התופעה עוד בשנת 1972 (אז הוא כינה את התרמילאים Drifters).
בין החוקרים הישראלים כיום בתחום: פרופ' חיים נוי (חוקר תקשורת) והאנתרופולוגית והסוציולוגית הישראלית דריה מעוז.
תרמילאות קלה (Ultralight Backpacking) היא סוג של תרמילאות עם דגש על ציוד (התרמיל, מזון ומים וכל ציוד אחר שבתרמיל) פשוט ומינימלי ככל שניתן מבלי לסכן את המטייל.
המונח תרמילאות במשקל זעיר (Ultralight), ותרמילאות קלה (Light) מתייחסת למשקל בסיס של כ-4.5 קילוגרם וכ-9 קילוגרם, בהתאמה.
לרוב משקל הציוד בטיולים ובטרקים מהסוג המדובר נע בין 14 קילוגרמים ועד 27 קילוגרמים ואף יותר.
לעומת זאת, ישנם מטיילים שמנסים אף לטייל עם ציוד במשקל של עד 2.3 קילו (Super Ultralight) או אף 1.4 קילו (eXtreme Ultralight).
למרות החלוקה הברורה למשקלים, רמת הקושי והמורכבות בהשגת המשקלים הנ"ל תלויים מאוד באקלים באזור הרלוונטי, ברמת ההיכרות והניסיון של המטייל עם האזור, וכמו כן, במקדם הבטיחות הרצוי.
התקדמות רבה בתחום התרמילאות הקלה הגיעה עם הנגישות לחומרים קלי משקל, בייחוד ניילון, וכן עם הנכונות לשינוי תפיסת העולם.
את המהפכה הזאת יזם ושכלל במידה רבה בשנות ה-90 של המאה ה-20 בסדרה של מסעות בני אלפי ק"מ.
עקרונותיה העיקריים הם הימנעות מסחיבת עודף ציוד/ציוד לא הכרחי, מציאת תחליפים קלים לציוד ההכרחי שנלקח בסופו של דבר, ומציאת יותר משימוש יחיד לכל פריט ציוד.
את ההפחתה הגדולה ביותר במשקל מקבלים לרוב על ידי טיפול ב"שלושת הגדולים" - אוהל, תרמיל ושק שינה.
במקום אוהל ישתמשו לרוב ביריעה דקה, עשויה מ"סילניילון" שיכולה לשקול 400 גרם ופחות, במקום אוהל ששוקל מספר קילוגרמים.
במקום תרמיל כבד יעשה שימוש בתרמיל מינימליסטי עשוי אף הוא מסילניילון.
ואת שק השינה יחליפו לרוב בכיסוי עליון בלבד, ללא סגירה מלמטה.
בנוסף - מקובל לישון עם כל פריטי הלבוש, לפחות בתנאים קרים, ובצורה זו לקבל בידוד נוסף.
רק לאחר הורדת משקל מרכזית זו, ניגשים לטפל בנושאים האחרים, כמו כירה קלה (לרוב כוהליה עשויה מפחית משקה קל בווריאציות שונות), מעילים ופריטי לבוש קלים אחרים, ועוד.
ניתן אף לצעוד בנעלי התעמלות קלות או אף סנדלים.
בתרמילאות קלה המטייל מחליף חלק ממקדם הבטיחות שלו בקלילות ומהירות שלו, ולכן היא מתאימה בעיקר למטיילים עם מספיק ניסיון, המסוגלים להתמודד עם תנאי אקלים קשים ולא צפויים.
מצד שני, כאשר קיים ניסיון זה, מאפשרת התרמילאות הקלה לנוע בפחות מאמץ, דבר המקנה יותר ביטחון והנאה בזמן ההליכה, בייחוד בתוואי שטח קשים.
תרמיל ריחוף או תיק סילון או ג'טפק הוא מכשיר הנישא בדרך כלל על גבו של המשתמש בו, ומאפשר לו ריחוף באוויר באמצעות דחף.
ההנעה יכולה להיות מבוססת מנוע סילון, מנוע רקטי, סילון מים ועוד.
עד כה, השימוש המעשי היחיד שנעשה בג'טפק היה לצורך פעילות חוץ רכבית של אסטרונאוטים בחלל, שכן עדיין עומדים מכשולים בפני השימוש בטכנולוגיה מסוג זה לצרכים צבאיים וכאמצעי תחבורה אישי.
חרף ההתקדמות הטכנולוגית שחלה בעשורים האחרונים, טרם נמצא פתרון הולם לאתגרים הקשורים באטמוספירת כדור הארץ, בכוח הכבידה ובפיזיולוגיה של גוף האדם (אשר לא מותאם לתנאי טיסה מסוג זה).
במהלך המאה ה-20 פיתח צבא ארצות הברית ג'טפק לצורך שימוש מבצעי, אבל בשל קשיים ביציבות הטייס ותצרוכת הדלק הגבוהה, בוטל לבסוף הפרויקט.
מכשירי הג'טפק הקיימים כיום צורכים כמות גדולה מאוד של דלק, ומשום כך אורך הטיסה המקסימלי האפשרי באמצעותם הוא תשע דקות.
חיסרון נוסף הוא שעדיין לא קיים מנגנון בטיחות למקרה של תקלה או למקרה שהדלק אוזל.
משום כך, לג'טפק בצורתו הנוכחית אין עדיין שימוש מעשי למעט טיסות לשם תצוגת תכלית.
במהלך תכנון טיל השיוט טומהוק גילו המתכננים שחלקי מנוע הג'טפק יעילים עבור מנוע הסילון של הטיל, אשר משמש אותו בתעופתו לאחר שלב השיגור, המבוצע באמצעות רקטה.
לאורך השנים הג'טפק הופיע בספרות, בסרטי קולנוע בעיקר מז'אנר מדע בדיוני ובמשחקי וידאו רבים:
בשנות העשרים השתמש בו גיבור המדע בדיוני באק רוג'רס.
ג'יימס בונד השתמש בו בסרט "כדור הרעם" (1965).
בובה פט השתמש בו בסרט "שובו של הג'דיי" (1983)
הג'טפק היה המוטיב העיקרי בסרט "הרפתקאות רוקטיר" (1991), ובסדרת ההמשך שלו "רוקטיר" (2019).
בשנת 1988 נעשה בו שימוש במשחק המחשב "דייב"
בשנת 1995 נעשה בו שימוש במשחק המחשב "וורמס"
בשנת 1996 נעשה בו שימוש במשחק הווידאו "דיוק ניוקם 3D".
בשנת 2004 נעשה בו שימוש במשחק הווידאו "Grand Theft Auto: San Andreas".
תרמיסטור הוא נגד שהתנגדותו תלויה בטמפרטורה.
תרמיסטורים משמשים למדידת טמפרטורה ולכיול תלות בטמפרטורה.
תרמיסטור שונה ממד חום התנגדותי בכך שהחומר המשמש לבנייתו הוא בדרך כלל קרמי או פולימר, בעוד שמד חום התנגדותי מבוסס על מתכות טהורות.
תחום הטמפרטורות שונה גם כן: במדי חום התנגדותיים, טווח העבודה הוא רחב ביותר, בעוד שבתרמיסטורים הטווח בדרך כלל מוגבל יותר (בתחום בין 90- ועד 130 מעלות צלזיוס).
אם מניחים בקירוב ראשון שבתחום טמפרטורות מסוים היחס בין ההתנגדות והטמפרטורה הוא ליניארי, אז: .
כאן הוא השינוי בהתנגדות, הוא השינוי בטמפרטורה ו- הוא מקדם ההתנגדות כתלות בטמפרטורה.
תרמיסטורים מסווגים לשני סוגים, לפי הסימן של .
כאשר פרמטר זה הוא חיובי, ההתנגדות עולה עם עליית הטמפרטורה, והרכיב נקרא תלוי חיובית בטמפרטורה (positive-temperature-coefficient (PTC)), או פוזיסטור.
כאשר שלילי, ההתנגדות יורדת עם עליית הטמפרטורה, והרכיב נקרא תלוי שלילית בטמפרטורה (negative-temperature-coefficient (NTC)).
תרמיסטורים משמשים כחיישני טמפרטורה במגוון רחב של יישומים, החל ממכשירים אלקטרוניים ביתיים ועד לציוד רפואי תעשייתי.
משתמשים בתרמיסטורים במערכות חימום וקירור, במדגרים, בתנורים ובמגוון מערכות אחרות הדורשות בקרת טמפרטורה מדויקת.
תרמיסטורים NTC משמשים להגנה מפני זרם יתר במגוון רחב של יישומים, כגון ספקי כוח, מעגלים אלקטרוניים, מנועים חשמליים וסוללות.
תַּרְנְגוֹל בַּנְקִיבָה או תַּרְנְגוֹל בָּר אָדוֹם (שם מדעי: Gallus gallus) הוא מין של עוף ממשפחת הפסיוניים החי ביערות מזרח אסיה: בהודו, בסין ובאינדונזיה, וכן בפיליפינים.
כמו כן הוא הופץ בידי האדם לאזורים רבים.
תרנגול זה נחשב לאבי תרנגול הבית, אשר בוית ממנו לפני כ-5,000 שנים לצורכי הפקת ביצים, בשר ונוצות.
לזכר כרבולת אדומה גדולה על ראשו, צבעי נוצותיו חום-זהוב ארגמן עם כתמים חומים ושחורים.
תחת מקורו גדילי בשר אדומים.
הוא משמיע קולות עזים הידועים כ"קריאת התרנגול" ("קוקוריקו"), בעוד הנקבה קטנה יותר, וחסרת כרבולת או גדילי בשר.
התרנגול ניזון מירקות וזרעים כמו גם מחרקים ותולעים.
תרנגול (שם מדעי: Gallus) הוא סוג של עוף קרקע ממשפחת הפסיוניים המצוי בטבע בהודו ובדרום-מזרח אסיה באזורים הטרופיים.
התרנגולים נבדלים משאר הפסיוניים, בכך שאצל התרנגולים הזכרים יש כרבולת בשרנית על ראשם.
בדומה למרבית הפסיונים הם חיים לרוב על הקרקע והם מסורבלי מעוף.
הזכרים גדולים, הדורים ומקושטים יותר מהנקבות המסוות כדי לטפל באפרוחים בעודם בקן הפגיע על הקרקע.
סוג זה כולל את תרנגול הבית, אשר בוית לפני אלפי שנים.
מוצאו ככל הנראה הוא מתרנגול בנקיבה, אם כי מספר חוקרים טוענים שמקורו הוא מהכלאה של תרנגול בנקיבה עם תרנגול סונרט.
סוג זה כולל כיום ארבעה מיני בר ותת-מין מבוית:
תרנגול בר ירוק (Gallus varius)
תרנגול בר ירוק או תרנגול ג'וואי (שם מדעי: Gallus varius) הוא מין של עוף מהסוג תרנגול שבמשפחת הפסיוניים.
המצוי באיי אינדונזיה: ג'אווה, באלי, לומבוק, קומודו, פלורס ורינקה.
אצל תרנגול הבר הירוק יש שוני רב במראה של שני המינים (דו-צורתיות זוויגית): לזכר נוצות ירוקות ושחורות ועל ראשו כרבולת כחולה בהירה ואדומה בקצה, ואילו הנקבה חסרת כרבולת ובעלת צבע חום בעיקר עם מעט נוצות ירוקות.
תרנגול דרבני (שם מדעי: Galloperdix) הוא סוג של שלווים ממשפחת הפסיוניים ותת-משפחת החוגלות.
מיני התרנגול חיים בתת-היבשת ההודית והם בעלי ראשים צבעוניים, צוואר ארוך וגוף אפור המנוקד בנקודות לבנות לאורך כל הגוף.
הראש אפור וקטן והמקור אפור או ורוד.
הנקבות לעומתם דהויות ומוסוות כדי להגן על האפרוחים והביצים.
הם חיים ביערות שונים או סבכים ומקימים טריטוריות ברורות בהם הם מצויים.
בעונת הרבייה הזכרים לוחמים אחד בשני במאבק על הנקבות.
התרמית מתחילה לרוב ביצירת קשר עם קורבנות אפשריים של התרמית, באמצעות שיחת טלפון, בשליחת הודעה בדואר אלקטרוני או בדרך אחרת.
רשויות ממדינות שונות משתפות פעולה כדי למגר את התופעה.
כך, בשנת 2009 פסק בית המשפט המחוזי בישראל כי יש להסגיר לארצות הברית ישראלים שביצעו באופן שיטתי תרמית כזו של קשישים אמריקאים רבים.
כאשר תרמית הופכת לנפוצה, עשויות הרשויות לפרסם אזהרה לציבור.
כך, בשנת 2013 פרסמה הרשות להגנת הצרכן בישראל אזהרה מפני הודעות זכייה פיקטיביות ב-SMS ובדואר אלקטרוני שמקורן בארצות הברית.
תרמיל חדש - ספריה לחיל הייתה סדרת ספרים בהוצאת קצין חינוך ראשי (משרד הביטחון – ההוצאה לאור), שהחלה להוציא ספרים בשנת 1991, עם תום פעולתה של ספריית תרמיל.
עורכת הסדרה הייתה שלי אלקיים.
בסדרה הופיעו שני ספרים בלבד:
אשה בתוך אשה בתוך אשה בתוך: רומן קצר מאת דורית זילברמן, 1991
החיות כמשל: איסופוס, לה פונטיין, קרילוב, א-רומי ומקורות עבריים בעריכת שלי אלקיים, ציורים - יוסי אבולעפיה, 1991.
תרמית היא שקר המומצא במכוון כדי להטעות, ולהציג דבר שקרי כאמת.
יש להבחין בין תרמיות לבין הבחנות מוטעות או טעויות בשיקול דעת.
כמו כן, יש להבדיל גם בין תרמיות לבין שמועות, אגדות אורבניות, פסאודו-מדע ואירועי אחד באפריל, שלרוב אלו המאמינים בהם משתמשים בהם בתום לב או כבדיחות.
"ספר הרמאויות" (1617 בקירוב), ספרה של זאנג אינגיו שפורסם במהלך שושלת מינג המאוחרת, הוא אוסף הסיפורים הסיני הראשון שעוסק ברמאויות, במתיחות ובשאר סוגי הונאות.
אף על פי שככל הנראה תרמיות היו קיימות במשך אלפי שנים, אחת מהתרמיות הקדומות ביותר בתולדות התרבות המערבית הייתה "המתופף מטדוורת'" בשנת 1661: מקרה בו היה גילוי לכאורה של מתופף-רפאים, פולטרגייסט (על טבעי), ישות מדומיינת שבמקור הייתה דמות בדיונית מספר.
ניתן לבצע תרמית כמעט בכל דרך בה ניתן להעביר סיפור דמיוני: בעל פה, מפה לאוזן, באמצעות מילים כתובות או מודפסות, ועוד.
ככל שהתקדמו בעולמנו טכנולוגיות מידע ותקשורת, התקדמה גם המהירות בה מתפשטות תרמיות: למשל השמועה על מתופף הרפאים התפשטה מפה לאוזן והשפיעה בתחילה על אוכלוסייה בשטח קטן יחסית.
השפעה זו עם השנים גדלה בהדרגה.
עם זאת, גם לפני ההתפתחויות הטכנולוגיות של זמננו, ניתן היה להפיץ תרמיות באמצעות מכתבי שרשרת, שהפכו לנפוצים ונגישים יותר עבור הציבור, ככל שעלויות הדיוור של מכתבים צנחו.
המצאת מכונות דפוס במאה ה-15 הורידה את עלותם של ספרים וחוברות המופקות בהמונים, והתפתחותו של דפוס רוטציה במאה ה-19 הוזילה את המחיר עוד יותר.
במהלך המאה ה-20, התרמיות הגיעו לקהלי יעד המוניים בצורת צהובונים הנמכרים בסופרמרקטים, ובמאה ה-21 המפיצים הגדולים הם כבר אתרי פייק ניוז שמפיצים תרמיות דרך רשתות חברתיות מקוונות (בנוסף לשימוש בדואר אלקטרוני לנוסח המודרני של מכתבי השרשרת).
באשר למונחים הקשורים זה לזה: מתיחות ומעשי קונדס, ברונוונד טען שאף על פי שיש מקרים שהם חופפים, מתיחה היא לרוב "בדותות מורכבות בקנה מידה יחסית גדול" וכוללת הטעיות החורגות מעבר לשובבויות ו"גורמות לאובדנים חומריים או נזקים לקורבן."
על פי פרופסור לינדה וולש מאוניברסיטת נבדה ברינו תרמיות בסגנון ההונאה הגדולה בבורסה של 1814, שמתוייגת כתרמית על ידי פרשנים בני זמננו, הן תרמיות בעלות אופי פיננסי מטבען, ותרמיות מוצלחות למשל זו של פי.
ברנום, אשר תרמית בתולת הים מפיג'י שלו תרמה להתעשרותו הכלכלית - לעיתים קרובות מצליחות מבחינה כלכלית או רוכשות תהילה באמצעות הבדותות שלהם, כך שההבחנה בין תרמית להונאה אינה בהכרח ברורה.
לפי אלכס בויס, יוצר מוזיאון התרמיות, ההבחנה היחידה ביניהן היא תגובת הציבור, מכיוון שניתן לסווג הונאה כתרמית כאשר שיטתה להשיג רווח כספי יוצרת השפעה ציבורית רחבה או לוכדת את דמיונם של ההמונים.
אחת התרמיות התקשורתיות המוקדמות ביותר שתועדו היא אלמנך מזויף שפרסם ג'ונתן סוויפט בשם הבדוי אייזק ביקרשטאף בשנת 1708. באלמנך זה ניבא סוויפט את מותו של ג'ון פרטרידג', מי שהיה אחד האסטרולוגים המובילים באנגליה באותה תקופה, ובהמשך הוציא אלגיה ביום בו אמור היה למות פרטרידג'.
המוניטין של פרטרידג' נפגע כתוצאה מכך והאלמנך האסטרולוגי שלו לא פורסם בשש השנים הבאות.
אפשרי גם לבצע תרמיות על ידי יציאה בהצהרות אמיתיות בלבד תוך שימוש בניסוח או בהקשר לא מוכר, למשל במתיחת הדו-מימן חד-חמצני.
תרמיות פוליטיות מונעות לעיתים על ידי הרצון להלעיג או להכפיש פוליטיקאים או מערכות פוליטיות, לרוב לפני בחירות.
תרמית שונה מקסם או מסיפורת (ספרים, סרטי קולנוע, תיאטרון, רדיו, טלוויזיה ועוד) בכך שבתרמית קהל היעד אינו מודע להונאה, ואילו בצפייה בקוסם מבצע קסם, הקהל כבר מצפה שיערימו עליו.
ממשלות מפיצות לפעמים מידע כוזב כדי להקל על המטרות שלהן, למשל יציאה למלחמה.
מידע כזה לרוב ייכלל תחת הכותרת של "תעמולה שחורה".
לעיתים קרובות זו תערובת של משהו שהוא על סף התרמית וצנזורה כדי ליצור את הרושם הרצוי.
בזמן מלחמה ובזמנים של מתח בינלאומי יש שמועות רבות, שחלקן בסופו של דבר מתבררות כתרמיות מכוונות.
בלגיה היא מדינה עם אזור דובר פלמית ואזור דובר צרפתית.
בשנת 2006 ערוץ הטלוויזיה דובר הצרפתית RTBF קטע את השידורים עם דיווח על זיוף שטען כי המדינה התפצלה לשניים ומשפחת המלוכה הבלגית ברחה.
בשבת, 13 במרץ 2010, שידרה תחנת הטלוויזיה אימדי בגאורגיה הודעה כוזבת לפיה רוסיה פלשה לגאורגיה.
תרמיות נבדלות ביניהן בתהליכי היצירה וההתפשטות שלהן לאורך זמן.
תרמיות שנעשו במקרים בהם יוזמה שלהן נחשבת כמתאימה מבחינה חברתית, למשל באחד באפריל.
תרמיות פליליות, כמו במקרה של ג'ון סמואל האמבל, שכונה גם וורסייד ג'ק.
מהתלה פלילית מסיטה משאבים של זמן וכסף בחקירות משטרה עם תקשורת המתיימרת להגיע מהעבריין בפועל.
לאחר שנתפסו, העבריינים מואשמים תחת קני מידה פליליים למשל עיוות תהליכי משפט.
אנתרופולוגים הונו על ידי "תגלית איש פילטדאון" שקיבלה אמון נרחב בשנים 1913 עד 1953.
זיוף ספרותי זוכה לעיתים לאמונה רחבה בקרב חברי תרבות או ארגון מסוים, ואנשים המצהירים על עצמם כמאמינים בכך חוזרים על זה בתום לב לאחרים, וממשיכים ללכת לפי האמונה הזו גם לאחר שממציאי התרמיות האלו מתו.
תרמיות שנוצרו על ידי ביצוע שינויים קלים או הולכים וגדלים בהדרגה באזהרה או בטענה אחרת המופצת לציבור באופן נרחב לצרכים לגיטימיים.
תרמיות שמבוצעות על ידי "טקטיקות הפחדה" הפונות לאמונה הרציונלית הסובייקטיבית של הקהל כי העלות הצפויה של חוסר אמונה בה, עולה על העלות הצפויה של אמונה בה, למשל טענות שתוכנה לא זדונית אך לא מוכרת במחשב היא נוזקה.
תרמיות של וירוס במחשב הפכו לנפוצות ככל שווירוסים עצמם החלו להתפשט.
מתיחה טיפוסית היא הודעת דואר אלקטרוני שמזהירה את המקבל על איום שאינו קיים, בדרך כלל מזייפת הצעות מחיר כביכול מחברות כמו מיקרוסופט ו- IBM.
ברוב המקרים ההודעה מכילה קריאה להפצת ההודעה לכל מי שנמצא בפנקס הכתובות של הנמען.
לפיכך "אזהרת" הדואר האלקטרוני היא עצמה ה"וירוס".
ישנן גם תרמיות מזיקות יותר, למשל, הנמען מתבקש לחפש קובץ מסוים (בדרך כלל במערכת הפעלה של מיקרוסופט); אם הקובץ נמצא, המחשב נחשב נגוע אלא אם כן הוא נמחק.
במציאות הקובץ נדרש על ידי מערכת ההפעלה לתפקוד תקין של המחשב.
תרמיות אינטרנט הפכו נפוצות יותר לאחר תחילת המדיה החברתית.
אתרים מסוימים שימשו לרמייה של מיליוני אנשים ברשת.
בשנת 1980 הוכרזה רוזי רואיז כמנצחת בריצת הנשים במרתון בוסטון, בזמן שיא נשי של שעתיים, 31 דקות ו-56 שניות.
בסופו של דבר התברר על סמך עדויות וראיות נוספות כי לא רצה את כל המסלול בן 42 הקילומטרים ו-195 המטרים אלא זינקה אל קו הסיום מאזור שהיה סמוך אליו, דרך קהל הצופים.
למרות פסילתה, מעולם לא הודתה רואיז בחשדות שהועלו כנגדה.
בעקבות התקרית, שיפרו מרתון בוסטון ומרוצים אחרים את אמצעי הבטיחות שלהם כנגד תרמיות, לרבות מעקב וידאו אחר המסלול כולו ושבבים מיוחדים המתעדים את הזמן שבו מגיעים הרצים לכל תחנה.
תרמית האמנות "ברונו האט", שנערכה בלונדון ביולי 1929, הייתה כרוכה בהצגת תערוכה ציבורית משכנעת של ציורי אמן מתבודד בשם ברונו האט.
למחרת נמסר לתקשורת כי כל האמנים המבצעים לא התכוונו להונות.
המעורבים כללו את המשורר הבריאן האוורד, הסופר אוולין וו, בריאן גינס, ג'ון בנטינג וטום מיטפורד .
Nat Tate: אמן אמריקאי 1928-1960: מתיחה בעולם האמנות משנת 1998, מאת הסופר ויליאם בויד.
פייר ברסאו חשף מבקרי אמנות ל"ציורים מודרניים" שנעשו על ידי שימפנזה לכאורה.
ארן מאלי, משורר אוסטרלי פופולרי, אך פיקטיבי.
פרשת השרוף: בשנת 2000 תרמית שיזם והגה חיים צינוביץ' זכתה לכותרות.
למשך תקופה הוא היה "השרוף", לכאורה זמר מזרחי עם סיפור חיים של נכות והתאכזרות הממסד.
השירים של "השרוף" זכו להצלחה ולהשמעות רבות ברדיו.
לאחר תקופה בה גילו כלי התקשורת עניין בסיפור, חשף צינוביץ' בראיון טלוויזיוני בתוכנית יאיר לפיד את פרצופו האמיתי של "השרוף" והסיר את המסכה בשידור חי.
מתיחת החייזרים של דודו טופז: בשנת 1996 טופז הבטיח שחייזרים ינחתו באולפן תוכניתו.
התוכנית זכתה ל 51% אחוזי רייטינג, ובסופו של דבר הצופים התאכזבו לראות שהחייזר הוא למעשה ציפי שביט.
מנורת מרידור: בשנת 1981 יעקב מרידור הודיע בתקשורת כי מדען העובד עמו המציא מתקן לייצור אנרגיה המתבסס על תהליך כימי, בעל יעילות ותפוקה בלתי רגילות, והסביר: "זה כאילו לקחת נורה רגילה של בית ואת מאירה במנורה הזאת עיר שלמה כמו רמת גן".
בסופו של דבר שנחשף כי הממציא, דני ברמן, הוא נוכל שהורשע בדין ומרידור הפך ללעג וקלס, והפרשה הוזכרה בלעג שנים רבות לאחר מכן.
חדשות כזב / פייק ניוז הן חדשות כוזבות המפורסמות בכוונה לשרת את המטרה של תעמולה או דיסאינפורמציה באמצעות מדיה חברתית כדי להגביר את השפעתן באמצעות תעבורת רשת.
שלא כמו סאטירה חדשותית שמטרתה בידור הקוראים, אתרי חדשות מזויפים מבקשים להטעות, לצורך קבלת רווח כספי או פוליטי כלשהו.
"תרמיל פגז מעוטר בדימוי מקומות קדושים בארץ-ישראל" הוא תרמיל של פגז תותח מעוטר, שנוצר על ידי אברהם בר-אדון באזור שנת 1920. התרמיל נמצא היום באוסף מוזיאון ישראל.
התרמיל היינו דוגמה ליצירות אמנות שנעשו בבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות בתקופת מלחמת העולם הראשונה (1918-1914) ולאחריה, שעשו שימוש בתרמילי פגזים כבסיס ליצירת אמנות.
הקומפוזיציה של העבודה מתבססת על שלושה רגיסטרים (רצועות אורך) עיקריים.
התחתונה מכילה טקסטים מתוך "חזון אחרית הימים" (מיכה ד: א-ג ).
טקסטים אלו כתובים בתשליב אותיות וברצועות של דגמי עיטורים (אורנמנטיקה) צמחית.
הרצועה המרכזית מתארת אפריז הנשען על עמודים, כמעין ארקדה.
האפריז מכיל מעין מדליונים ובהם תיאורים תנ"כיים וטקסט מברכת משה לבני ישראל לפני מותו (דברים לג: כח-כט).
הרגיסטר העליון מכיל שורה אריות האוחזים בעצי תמר.
ברקע התיאור מופיעים דימויים של מקומות קדושים בארץ-ישראל, כגון קבר רחל ומבנים אחרים.
התרמיל נרכש על יד מוזיאון ישראל בשנת 2011. הוא הוצג בתצוגה "אברהם אשר בר–אדון ומלאכת דמשק בבצלאל" התקיימה בשנת 2015.
"תרמיל פגז מעוטר במזכרת מכיבוש ירושלים" הוא תרמיל של פגז תותח מעוטר, שנוצר על ידי "קבוצת אילה" מבצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות באזור שנת 1918, ומציין את כיבוש ירושלים (1917).
קבוצת אילה היא קבוצה של בוגרים של "בצלאל, בית מדרש לאמנות ולמלאכות-אמנות", שפתחו בתקופת סוף מלחמת העולם הראשונה בית מלאכה לעבודות באטיק, שפעל בחסות בית הספר.
עיצוב התרמיל אופייני לעבודות שנוצרו ב"בצלאל" בתקופה זו.
הוא מבוסס על שני רגיסטרים (רצועות אורך).
העליון מכיל תיאור נוף פסטורלי של רועה צאן עם עדר עיזים.
הרגסטר התחתון מכיל שורה של קשתות ובהן דגם עיטורי של גפנים.
פגז דומה שיצר רפאל אברהם שלם הוצג בתערוכה "בצלאל של שץ" (1982), שהוצגה במוזיאון ישראל.
תרמית תמיכה טכנית היא סוג של הונאה שבה נוכל טוען שהוא מציע שירות תמיכה טכנית לגיטימית.
קורבנות תרמית זו יוצרים קשר עם הנוכלים במגוון דרכים, לרוב באמצעות חלונות קופצים מזויפים במחשב הדומים להודעות שגיאה או באמצעות "קווי עזרה" מזויפים המפורסמים באתרי אינטרנט אשר בבעלות הנוכלים.
נוכלי התרמית משתמשים בהנדסה חברתית ובמגוון טריקים כדי לשכנע את הקורבן שלהם שקיימים בעיות במחשביהם או במכשיר הנייד שלהם כאילו הם נדבקו בתוכנה זדונית, כאשר בפועל אין שום בעיות במכשיר הקורבן.
לאחר מכן, הנוכל ישכנע את הקורבן לשלם כדי לתקן את ה"בעיות" השקריות שלטענתם הם מצאו.
התשלום מתבצע לרמאי בדרכים שקשה לעקוב אחריהם ושבקושי חלים עליהם הגנות כלשהן שיכולות לאפשר לקורבן לתבוע את כספו בחזרה, כמו באמצעות גיפט קארד לדוגמה.
הונאות מסוג זה התרחשו כבר בשנת 2008.
מחקר משנת 2017 מצא כי 85% ממקורן של תרמיות אלו התבצעו מהודו.
עיקר האנשים שנחשפו לתרמית זו הם בני דור המילניום ובני דור ה-Z.
אך מי שבעיקר נפלו בתרמית הם אנשים מבוגרים אשר לרוב חסרי ידע טכנולוגי.
תרמילאות אופניים היא סגנון של תיירות אופניים אשר לרוב מתאפיינת בצורת האריזה שלה.
הספורט מתואר כ"חיבור של רכיבה על אופני שטח ותרמילאות בתמיכה עצמית".
יתרה מכך, "יש אנשים ששומרים את השם 'Bikepacking' לרכיבת שטח, אבל השם מתייחס יותר לסוג התיקים המשמשים את הספורט מאשר לסוג השטח בהם נוסעים".
בשונה מתיירות אופניים מסורתית, בה רואים תיקים לרוב תלויים לצד האופניים, כאן נראה את התיקים משולבים בקו אחד עם השלדה.
שילוב זה מאפשר לאופניים להיות קלים יותר מכיוון שאין מסגרות לתיקים, אין דרישה לסבלים ומאפשר גם לאופניים להיות יציבים יותר לרכיבה.
תרמילאי אופניים משתמשים לעיתים קרובות בתיקים המחוברים לשלדה ולמוטות כיסא במקום תיקי צד.
אריק פרסונס של חברת-Revelate Designs מציין: "כשהתחלתי לייצר תיקי שלדה, אף אחד לא קרא למה שעשינו 'תרמילאות אופניים'.
הרכבת תיקים על אופניים הייתה רק אמצעי עבור מתחרים באלסקה החורפית לשאת את הדברים שהם צריכים למרוצי סיבולת.
התייחסתי לזה כפעילות אולטרה-לייט, רכיבה ללא סבל או רכיבת הרפתקנית.
הקהילה אימצה את המילה לאחר כשנה, בבירור מ'באקפאקינג' (תרמילאות), שזה טיול רב יומי בהרים".
המונח שימש לראשונה במאמר של דן בורדן במאי 1973 במאמר במגזין נשיונל ג'יאוגרפיק המתאר את טיול "ההמיסטור" שלהם ברחבי אלסקה וקנדה.
תרמילאות אופניים יכולה להתבצע על כל סוג אופניים.
במקור המיקוד היה על אופני הרים, אבל עם הזמן זה התפתח לאופני כביש ולאחר מכן גם אופני גראבל.
האופניים הם בדרך כלל עם מערכות הילוכים, אבל רבים ממרוצי תרמילואות האופניים המאתגרים ביותר נעשו על ידי רוכבים עם אופני סינגל ספיד.
אופניים מצוידים לפעמים במערכות דינאמו כדי לספק חשמל לאורות והטענת מכשירי ניווט וטלפונים לאורך תקופות ממושכות.
מה שמייחד את תרמילאות אופניים מתיירות אופניים מסורתית הוא התיקים: "טיולים מסורתיים משתמשים בסבלים ותיקי צד; כתוצאה מכך, אופני טיולים מיועדים למטרה זו.
היופי של תרמילאות אופניים הוא בפשטות שלו: כל אופניים יכולים להיות אופניים מיועדים לתרמילאות אופניים.
הודות להופעת התיקים הרכים, תרמילאות אופניים אינה תלויה במסגרת ייעודית שיש לה הברגות לטובת סבלים ותיקי צד".
תיקי תרמילאות אופניים בדרך כלל מתחלקים לקטגוריות הבאות:
תיק מושב: מוצמד למושב מעל הגלגל האחורי.
תיק שלדה: מתאים למשולש השלדה.
עשוי להיות תיק מלא או קטן יותר המאפשר גישה לבקבוקי מים המורכבים על השלדה.
תיק "מכל דלק": מותקן על המוט העליון (טופ טיוב) של השלדה מאחורי הכידון.
תיק כידון: מחובר לכידון, זה עשוי להיות תיק או שק מגולגל המחובר לרתמה.
תיקים אלה מתוארים בפירוט במדריך השלם לתיקים לתרמילאות אופניים המפרט גם את יצרני התיקים, כמו כן יש פירוט באתר הישראלי "בייקפאקינג ישראל".
מגוון סגנונות הרפתקאות תרמילאות אופניים מוליד מגוון רחב של ציוד מסוגים שונים הנישאים על ידי תרמילאי אופניים.
זה הוביל למנהג של פרסום "רשימות ציוד" שבהן תרמילאי אופניים משתפים במה שהם משתמשים.
כפי שצוין ב'היסטוריה של מרוצי תרמילאות אופניים', מרוצי תרמילאות אופניים מודרניים, מקורם באלסקה בשנות ה-80. ג'ו רדינגטון האב אימץ גם את הסגנון הזה של רכיבה על אופניים בשטח בשנות ה-80 המאוחרות, כשהתחיל את מרוץ ה-"IditaBike", מרוץ של 200 מייל בחלק ממסלול מרוץ כלבי המזחלות "Iditarod" המושלג באלסקה.
26 אנשים החלו את המרוץ, תוך שימוש באופני ההרים האופייניים לתקופה, ו-13 סיימו.
השקת מרוץ ה"אריזונה טרייל" בשנת 2006 החלה להפיץ את הספורט.
מודעות נרחבת יותר נוצרה באמצעות המאמר של מגזין "Outside" משנת 2008, "מרוץ האופניים הקשה בעולם אינו בצרפת" והסרט "Ride the Divide" משנת 2009.
מרוצי תרמילאות אופניים הם כמעט תמיד ללא תמיכה חיצונית.
וריאציות של כללי תרמילאות האופניים שנקבעו ב-2008 עבור מרוץ ה-"Tour Divide" נמצאים בשימוש הנפוץ ביותר:
רוכב יכול לתספק מחדש מזון/ציוד, לשכור חדר, לכבס בגדים, אפילו לטפל באופניים שלו בחנויות מסחריות לאורך הדרך.
הכוונה היא לרכוב ללא תמיכה בין עיירות, ולתפקד בתמיכה עצמית כאשר נמצאים בערים.
כל השירותים בהם משתמשים חייבים תמיד להיות זמינים מסחרית לכל המתמודדים ולא מתוכננים מראש.
אין אספקה פרטית, אין לינה פרטית.
Tour Divide שואפת לשוויון הזדמנויות בתוך ה-GC (סיווג כללי).
בין אם עושים רכיבת מבחן זמן בודד או מתמודדים בהזנקה הגדולה, הTD דורשת שלכל מתמודד – מאלה שגרים לאורך המסלול ועד לאלה שחיים ביבשות אחרות – יהיה מגרש משחק שווה.
לפיכך, סיוע חיצוני בניווט, לינה או אספקה מחדש (במיוחד קבלת אספקה ממשלוח לא מסחרי) אסור.
סיוע חיצוני מוגדר ככל סיוע של צד שלישי בניווט או תאורה וכל סיוע לא מסחרי באספקת מזון או לינה.
שירות נחשב 'מסחרי' כשהוא מיועד למסחר, זמין באותה מידה לכל הרוכבים (ITT [מבחן זמן בודד] + מתחילים קבוצתיים) שנה אחר שנה, רצוי שירות שרשום במדריך 'שירותים' במפות המסלול של ACA.
ה-Tour Aotearoa מגדיר תמיכה עצמית כ"עשה הכל בעצמך, תחת הקיטור שלך."
מרוצי תרמילאות אופניים עשויים להיות על שבילים, על כבישי חצץ או על כבישים סלולים, ורבים מהם, כמו ה-HLC, כוללים את כל אלה.
ככל שהפופולריות של תרמילאות אופניים עלתה, כך גדלה ההזדמנות למרוצים ויש מרוצי תרמילאות אופניים המתקיימים באופן קבוע ברחבי העולם.
מרוצים כמו ה-"Trans Continental" מאורגנים מאוד עם דמי כניסה, וכללים נוקשים שיש לפעול לפיהם עם סיכון של פסילה.
אחרים, כמו מרוץ ה-"Arizona Trail", ה-"Tour Divide", ה-"HLC" וה-"Discover Israel", אינם לא אירוע מאורגן אלא קבוצת חברים שיוצאת לרכוב על האופניים שלהם באותו מסלול באותו זמן.
האחרונים עדיין מושכים רוכבים תחרותיים שמשתדלים לרכוב על המסלולים מהר ככל הניתן ולקבוע את הזמן המהיר ביותר הידוע, במקביל לכך שאחרים רוכבים בקצב נינוח יותר.
מגוון זה של גישות מנוגדות בא לידי ביטוי בסיפורים של "The Cordillera" שהוא ספר שנתי המקטלג את חוויות הרוכבים במירוץ "Tour Divide".
מרוצי ומסלולי תרמילאות אופניים בישראל
בארץ ישנם כמה תחרויות תרמילאות אופניים בנוסף לאירועים עממיים יותר עם אופי נינוח יותר.
המוכר ביותר מביניהם והתחרות המתקיימת הכי הרבה שנים ברציפות היא תחרות ה-Holyland Challenge (HLC), המתקיימת מאז 2014, מהחרמון לאילת.
אורך המסלול כ-1,400 קילומטר ואופיו דומה לשאר התחרויות בעולם, רכיבה עצמאית, ללא תמיכה חיצונית וללא ארגון.
שיא המסלול הוא שישה ימים 11.5 שעות ומוחזק מאז 2015 על ידי רוכב תרמילאות האופניים המקצועי הישראלי חנוך רדליך.
תחרויות נוספות המושתתות על אותם עקרונות תרמילאות האופניים בארץ הן ה-YOTA, תחרות ניווט רכוב רב יומי מדברי, וה-Discover Israel, תחרות חוצה ישראל של כ-1,100 קילומטר.
בנוסף לאלה, ישנם מסלולים רבים ותחרויות לא רשמיות אותם מארגנים חברי קהילת תרמילאות האופניים הישראלית.
תרמית המאה העשרים: המקרה נגד ההשמדה המשוערת של יהדות אירופה הוא ספר מאת עוזר פרופסור להנדסת חשמל באוניברסיטת נורת'ווסטרן ומכחיש השואה ארתור בוץ .
הספר פורסם במקור בשנת 1975 בממלכה המאוחדת על ידי הוצאת Historical Review Press של אנתוני הנקוק (Anthony Hancock), הידוע כמוציא לאור של ספרות הכחשת השואה.
יצירה אנטישמית זו הייתה בעלת השפעה בתנועת הכחשת השואה.
האקדמאי הקנדי אלן ט' דייוויס תיאר זאת כ"קלאסיקה אנטישמית".
בוץ טען שגרמניה הנאצית לא השמידה מיליוני יהודים באמצעות תאי גזים רצחניים במהלך מלחמת העולם השנייה, ושהשואה הייתה תרמית לצורכי תעמולה.
הספר נאסר לפרסום והפצה בקנדה והוא מדורג בדירוג X בגרמניה, כלומר - שם לא ניתן להציגו או לפרסם אותו.
בשנת 2017, חברת מכירת הספרים המקוונת אמזון הסירה את הספר, יחד עם כותרים אחרים המכחישים שואה, מאתריה בארצות הברית ובבריטניה.
תרמית אלן מקמסטרס הייתה תרמית שהתרחשה באמצעות ויקיפדיה האנגלית בין השנים 2012 ל-2022. התרמית התבססה על טענה שקרית לפיה אדם בשם אלן מקמסטרס המציא את הטוסטר באדינבורו שבסקוטלנד בשנת 1893.
ב-6 בפברואר 2012 השתתף סטודנט לצילום וטכנולוגיות מידע ותקשורת בשם אלן מקמסטרס בהרצאה באוניברסיטה שבה הוזהרו הסטודנטים שלא להשתמש בוויקיפדיה כמקור.
המרצה סיפר שחבר שלו ערך את הערך על טוסטר בוויקיפדיה, ושיקר כי הוא הממציא.
לאחר ההרצאה, צפו אלן וחבריו בערך על הטוסטר בוויקיפדיה, ואחד מחבריו, אלכס, ערך את הערך והחליף את השם של חברו של המרצה לשם אלן מקמסטרס, תוך טענה שהוא המציא את הטוסטר באדינבורו בשנת 1893.
שנה לאחר מכן, בפברואר 2013, יצר אלכס ערך שלם המוקדש לאלן מקמסטרס, כולל תמונה מעובדת של עצמו שהייתה לכאורה כתצלום מהמאה ה-19, ופרסם אותה בוויקיפדיה.
למרות שאלכס התכוון לכך כבדיחה, עיתונים, אנציקלופדיות, סוכנויות ממשלתיות ואפילו Hagley Museum בדלאוור הפיצו את הסיפור השקרי על מקמסטרס כממציא הטוסטר.
אלכס השתמש במאמרים אלה כדי להמשיך ולהפיץ את המידע השגוי.
יתרה מזאת, בית ספר יסודי בסקוטלנד הקדיש יום שלם למקמסטרס, והוא אף הוצע כמועמד להופיע על שטר של 50 ליש"ט.
במהלך משאל העם על עצמאות סקוטלנד ב-2014, ארגונים במימון ממשלת סקוטלנד ציטטו את סיפורו של אלן כראיה לכך שסקוטלנד יכולה להצליח כמדינה עצמאית.
ביולי 2022 פרסם משתמש רדיט בן 15 בשם אדם פוסט שחשף כי התמונה בדף הוויקיפדיה של אלן מקמסטרס הייתה מעובדת ולא תצלום אמיתי.
אדם דיווח על חששותיו בפורום אינטרנט בשם ויקיפדיוקרסי, שם גילו המשתמשים את טבעו המזויף של הערך והתריעו בפני מפעילי מערכת בוויקיפדיה, שמייד סימנו את הדף למחיקה.
חשבון הוויקיפדיה של אלכס, ששימש אותו לביצוע ההונאה, נחסם לאחר מכן מהפלטפורמה.
אלכס סיפר בעילום שם לויקיפדיוקרסי כי בתחילה חשב שהמתיחה לא תגרום לנזק רב.
הוא תיאר את הפעם הראשונה שהבין שהמתיחה הייתה מזיקה כאשר קרא ספר על ממציאים ומצא את אלן מקמסטרס מוזכר כאחד הממציאים.
אלן אמר מאוחר יותר בריאיון כי הוא עדיין עורך בוויקיפדיה, אך נשאר אנונימי מחשש שייחסם.
באתרי אינטרנט רבים עדיין מופיע אלן מקמסטרס כממציא הטוסטר מאחר שלא עדכנו את מקורותיהם לאחר גילוי התרמית.
תרמן שאנמוגאראטנאם (נולד ב-25 בפברואר 1957) הוא פוליטיקאי וכלכלן סינגפורי, המכהן כנשיא הנוכחי והתשיעי של סינגפור מאז 2023.
בתור חבר לשעבר במפלגת הפעולה העממית השלטת, הוא היה חבר הפרלמנט שייצג את מחוז הבחירה ג'ורונג בין השנים 2001 ל-2023. תרמן נבחר לראשונה בבחירות הכלליות של 2001, ונבחר מחדש לפרלמנט ארבע פעמים בבחירות הכלליות הבאות ב-2006, 2011, 2015 ו-2020 .
תרמן נולד במושבת סינגפור הבריטית בשנת 1957 למשפחה ממוצא טמילי-סרי לנקי.
בנעוריו למד תרמן בבית הספר האנגלו-סיני לפני שסיים את לימודיו בבית הספר לכלכלה של לונדון עם תואר ראשון בכלכלה.
(מאוחר יותר, בשנת 2011 קיבל מלגת כבוד מאותו מוסד) .
לאחר מכן הוא המשיך לאוניברסיטת קיימברידג', שם השלים תואר שני בכלכלה.
לאחר מכן הוא הפך לסטודנט בבית הספר קנדי באוניברסיטת הרווארד, שם השלים תואר שני במנהל ציבורי (MPA) וזכה בפרס עמיתי לושס ליטאואר (הניתן לסטודנטים לתואר MPA המפגינים מצוינות אקדמית ומנהיגות) .
תרמן החל את דרכו ברשות המוניטרית של סינגפור, שם הפך לכלכלן הראשי שלה.
בהמשך הצטרף לשירות המנהלי של סינגפור ושירת במשרד החינוך כסגן מזכיר בכיר למדיניות, לפני שחזר לרשות המוניטרית, ושם הפך בסופו של דבר למנכ"ל שלה.
הוא זכה במדליית המינהל הציבורי בשנת 1999. בשנת 2001, התפטר מתפקידו כמנכ"ל MAS כדי להתמודד בבחירות הכלליות כמועמד מטעם מפלגת הפעולה העממית .
תרמן נבחר לראשונה לפרלמנט בבחירות הכלליות של 2001, כשהתמודד על מחוז החבירה ג'ורונג כחלק מצוות מפלגת הפעולה העממית שמנה בן חמישה חברים וזכה ב-79.75% מהקולות.
לאחר מכן מונה תרמן לשר בכיר למסחר ותעשייה ולשר בכיר לחינוך .
הוא מונה לשר החינוך בממשלה בשנת 2003 וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2008.
לאחר הבחירות הכלליות ב-2006, מונה תרמן לשר האוצר השני (במקביל לתפקידו כשר החינוך).
ב-1 בדצמבר 2007 הוא מונה לשר האוצר.
לאחר הבחירות הכלליות ב-2011, מונה תרמן לסגן ראש הממשלה ולשר המתאם למדיניות כלכלית וחברתית, תוך שהוא ממשיך בתפקידו כשר האוצר.
הוא כיהן גם כשר לענייני כוח אדם בין השנים 2011 ו-2012 במקביל.
לאחר הבחירות הכלליות ב-2015, הוא התפטר מתפקידו כשר האוצר ב-30 בספטמבר 2015, לאחר 9 שנים.
הוא נותר סגן ראש הממשלה וגם מונה לשר המתאם למדיניות חברתית.
בבחירות הכלליות של 2015, קבוצת מחוז הבחירה ג'ורונג בהנהגתו העיקרית של תרמן, זכתה ב-79.28% מהקולות נגד קבוצת מפלגת סינגפורים לפני הכל בת חמשת החברים.
ב-23 באפריל 2019 הוכרז כי גם תרמן וגם טאו צ'י הין ימונו לשרים בכירים החל מ-1 במאי 2019 במסגרת שינוי בקבינט, ויוותרו על תיקי סגני ראש הממשלה שלהם, ושכמו כן, תרמן יהיה גם שר המתאם למדיניות חברתית וייעץ לראש הממשלה בנוגע למדיניות כלכלית.
תרמן שמר על מושבו הפרלמנטרי במחוז הבחירה ג'ורונג בבחירות הכלליות של 2020, לאחר שזכה ב-74.62% מהקולות נגד מפלגת רד דוט יונייטד, בת חמשת חבריה.
ביולי 2023, פרש תרמן מהפרלמנט ומכל תפקידיו בממשלה והתפטר מחברות במפלגת הפעולה העממית על מנת להתמודד כמועמד בבחירות לנשיאות סינגפור ב-2023 .
ב-8 ביוני 2023, הודיע תרמן על כוונתו להיות מועמד בבחירות לנשיאות 2023.הוא התפטר מכל תפקידיו בממשלה וכחבר במפלגת הפעולה העממית ב-7 ביולי על מנת להתמודד בבחירות, שכן הנשיאות היא משרה לא מפלגתית .
תרמן הגיש את מועמדותו ב-7 באוגוסט, וב-2 בספטמבר, הוכרז תרמן כמנצח לאחר שקיבל 70.41% מהקולות, כאשר נג קוק סונג קיבל 15.72% וטאן קין ליאן קיבל 13.87%, והוא נבחר לנשיא התשיעי של סינגפור .
תרמן גרף את מספר הקולות הגבוה ביותר בהיסטוריה של הבחירות לנשיאות בסינגפור, עם 70.41% מהקולות.
ב-24 בינואר 2024, ערך תרמן את ביקורו המדיני הראשון כנשיא בברוניי.
הוא גם ערך ביקורים ממלכתיים באיטליה ובאסטוניה ביוני.
ב-15 במאי 2024, מינה ת'רמן את לורנס וונג לראש הממשלה הרביעי של סינגפור לאחר שלי שיינלונג התפטר מתפקידו כראש ממשלה.
תרנגולאים (שם מדעי: Galliformes) היא סדרת עופות כבדי-גוף ניזוני קרקע, שגודלם נע מגודלו של שׂליו ועד לזה של תרנגול הודו.
בשל טעמו הטוב של בשר התרנגולאים הם משמשים כעופות ציד ורבים מהם בויתו במשך אלפי שנים, חלקם מגודלים כיום בחקלאות תעשייתית עבור תעשיית הבשר.
השם המדעי "Galliformes" נובע מהמילה הלטינית "gallus" המתארת תרנגול או שכווי.
תפוצת התרנגולאים כלל עולמית ובכל אחת מהיבשות הגדולות ישנם כמה מ-290 מיני התרנגולאים השונים.
באיים תפוצת התרנגולאים מוגבלת והם נמצאים רק באיים שאליהם הובאו בידי בני אדם.
כנפיהם קצרות ומעוגלות והם מעופפים חלשים.
רגליהם חזקות, כאשר האצבע האחורית קיימת ובדרך-כלל גבוהה מחברותיה.
הטפרים חזקים וקהים והמקור חזק וקמור.
הלסת העליונה מכסה ועוברת על-פני התחתונה.
הם חיים, על פי רוב, בחורש או ביער.
הם אוכלי כול, ומלקטים את מזונם – מן החי ומן הצומח – מעל-פני הקרקע.
חלקם ישנים על עצים לשם הגנה.
התרנגולאים מתאפיינים בדו צורתיות זוויגית.
בדרך כלל, רק הנקבה דוגרת ומטפלת.
תפוצתם כל-עולמית, ובעיקר דרום-מזרח אסיה.
הגדול בתרנגולאים הוא תרנגול הודו מבוית (שהוא תת-מין של תרנגול הודו מצוי) שיכול לשקול עד 40 ק"ג לפעמים ובטבע הוא מגיע למשקל 14 ק"ג.
הקטן ביותר הוא שליו סיני (Coturnix chinensis) ששוקל 40 גרם.
למיני הסדרה הזו ערך כלכלי רב לאדם.
רבים מהם מבויתים לשם בשר, או ביצים.
רבים מהם גם עופות-נוי מן המצויים ביותר בגני-חיות.
משפחת השכוויים הפכה לתת-המשפחה שכווים, תחת פסיוניים.
תרנגול כפרות הוא רומן מאת אלי עמיר שראה אור בשנת 1983 בהוצאת עם עובד.
הספר מספר על קבוצת נערים עולים, בעיקר מעיראק, יוצאי מעברות, המתחנכים בקיבוץ בשנות ה-50 של המאה ה-20. הספר מבוסס על יסודות אוטוביוגרפיים של עמיר מקיבוץ משמר העמק, ומתאר את מפגש התרבויות של העולים, את לבטיהם בענייני דתיות וחילון, העבר הגלותי מול העצמאות הלאומית, המסורת והחידוש.
הספר מתאר גם את בעיותיו של הקיבוץ והסתירות בין ערכיו הסוציאליסטים לבין אלו הדמוקרטיים והציוניים.
ב-1992 תסרט וביים איש הקולנוע דן וולמן את סרט הטלוויזיה "תרנגול כפרות" המבוסס על הספר.
הספר תורגם לאנגלית, גרמנית, רוסית, טורקית, אזרית, מקדונית ואיטלקית.
העלילה מתרחשת בשנות ה-50 של המאה ה-20, זמן קצר לאחר קום המדינה.
בסיפור מודגשים הפערים העמוקים כל כך שבין תושבי הקיבוץ לבין יוצאי המעברה.
הפערים יוצרים מאבק - לרוב סמוי, ולעיתים גלוי - ביניהם לבין נורי שהוא גיבור הסיפור.
המעבר הישיר בין שתי התרבויות – המעברה והקיבוץ, מסורתיות ומהפכנות, הקפיטליזם בגולה וסוציאליזם בקיבוץ ועוד – גורם לילדי המעברה לרתיעה וחשש מחיי הקיבוץ ותרבותו.
הנערים מתקשים מאוד להתרגל לקיבוץ: תחילה מסרבים חלקם לעבוד בעבודות הקיבוץ, כיוון שהוריהם היו בעלי מקצועות חופשיים בגולה והם מעולם לא חשבו כי יצטרכו לעבוד בעבודות "בזויות".
תהליך ההסתגלות הוא איטי מאוד, אך אנו נוכחים לדעת שהוא מתרחש, למשל ב"פרשת" פארידה: פארידה מתקוממת נגד הוריה שרוצים להשיאה בניגוד לרצונה, מה שכנראה לא הייתה אוזרת אומץ לעשות לפני בואה לקיבוץ.
נורי בולט במיוחד בניסיונו להשתלב בקיבוץ ולהידמות ל"אזוריים" - ילדי הקיבוץ (נילי, שגם היא מוזכרת בהמשך כאחת שמשתדלת להשתלב בקיבוץ, כנראה פשוט זכתה לתשומת לבו של נורי רק מאוחר יותר, אם כי ייתכן שהתלהבותה ורצונה להשתלב צצו מאוחר יותר אחרי הגעתם לקיבוץ משל נורי, שהחל בכך כבר בערב הגעתם).
כבר בערב הגעתם לקיבוץ, בחדר האוכל, החליט לאכול דג מלוח, על אף שזה היה שנוא עליו, וזאת כיוון שהניח כי הקיבוצניקים אוכלים אותו.
בהזדמנות הבאה לא נטש נורי את עבודתו על אף שהשתוקק לעשות זאת ועל אף שחבריו כבר עשו זאת.
הוא מתנדב לעבוד בזבל - אף שידע כי חבריו מתנגדים לעבודה בזבל - כדי שיוכל להשתלב בקיבוץ, וכן הלאה.
במעשיו אלו מוביל למעשה נורי את חבריו בדרכם להסתגלות לחיים בקיבוץ.
כאשר הוא מגיע לעבוד בזבל, הוא פוגש את דולק, ונוצרת ביניהם מערכת יחסים.
דולק מספר לנורי סיפורים על ההתיישבות, המלחמות וחייו, ונורי מוקסם מסיפוריו, ובינו לבינו משווה את דולק לאביו.
בלחץ המדריכים נפגשים ילדי המעברה עם ה"אזוריים", אך הפגישה רוויית מתח, ואינה יוצרת יחסים של ממש בין העולים ל"אזוריים", בעיקר משום שילדי המעברה עוד לא הסתגלו לקיבוץ.
לאחר זמן מה, מחליטים ילדי המעברה, בעידודם של מדריכיהם, ישי וסוניה, לערוך בחירות כדרך ה"אזוריים", ולבחור לעצמם "הנהגה".
נורי נדחף לבחירות כנגד אבנר, שצבר כלפיו מרירות רבה בשל ניסיונו להתערב בקיבוץ.
יום אחד, בשל הריחוק הרב שבין ילדי המעברה לאנשי הקיבוץ, מסתבך הרצל - מידידיו של נורי, שאהב מאוד הפגנות - עם אחד מאנשי הקיבוץ.
הרצל וחבריו בטוחים כי הרצל יסולק מהקיבוץ, אך לבסוף הדבר נמנע.
האירוע מראה לנו כי הקרע בין הילדים מהמעברה לבין תושבי הקיבוץ היה עמוק גם לאחר הזמן הרב יחסית שהיה לצדדים לפתור לפחות חלק מהבעיות ולהיפתח אחד לשני.
לאחר שנבחר נורי לתפקידו, לוחצים עליו חבריו לאפשר יותר חופשות הביתה (לנערים ניתנה חופשה הביתה כל 3 חודשים), בטענה כי נורי הבטיח להם זאת לפני הבחירות.
כיוון ש"חברת הנוער" הייתה המחליטה בעניין זה, שיגר אליהם נורי מכתב בבקשה לאפשר חופשות הביתה לעיתים קרובות יותר.
לאחר שנודע העניין לסוניה וישי - המדריכים – מוזמנים הנערים לבירור ונורי מואשם כי פעל מאחורי גבם כששלח את המכתב לחברת הנוער.
נורי מצפה מחבריו, שהיו אלה שלחצו עליו לשלוח מכתב, לעזרה, אך רק בוזגלו מתייצב לצידו, ואילו השאר אינם פוצים פה.
נורי ובוזגלו לא מסולקים אמנם מהקיבוץ, אך הקרע שנוצר בינם לבין השאר נשאר עוד זמן רב.
נורי מתיידד עם ראובן, אותו פגש כבר ב"אחוזה", אך אז לא התקרבו.
נורי החל לעלות כל יום בבוקר עם הזריחה יחד עם ראובן למגדל המים ולהשקיף משם על הנוף המרהיב של הקיבוץ והשדות החקלאיים.
חברות זאת נקטעה מכל מקום, כשנמצא כי ראובן גנב דברים מהקיבוץ כדי לעזור למשפחתו.
נורי מציע, בלי לדעת מי הוא הגנב, לסלקו מהקיבוץ כדי לטהר את שמם של שאר יוצאי המעברות.
כאשר מתגלה הגנב ובהצבעה מוחלט לסלקו מהקיבוץ, נורי מואשם בידי חבריו כי הוא שאשם בסילוקו של ראובן, ויחסיו עם חבריו מורעים עוד יותר.
לאחר שעובר זמן מה והפרשה נרגעת, אנו מתוודעים לנילי, שחתרה להשתלב בקיבוץ כמו נורי, מחליטה לגדל בגינה הסובבת את מועדון החברה ("דקל") פרחים כמו שעושים ה"אזוריים".
יורם, נער אחר מהמעברה, מתאהב בנילי ומצטרף אליה בעבודתה בגינה, בתקווה להתקרב אליה.
עם המדריכים והמורה לחסידות זלמן, מארגנים הנערים הצגה משל עצמם, אך כאשר היא מוצגת לפני קהל מהקיבוץ, הם לועגים לה והיא נקטעת מיוזמתם.
כתוצאה מכך, לא מתרחשת התקרבות בין אנשי הקיבוץ ונערי המעברה.
כדי לכפר על כך, מארגנים הנערים הצגה משלהם בערבית, אך אף אחד מהקיבוץ לא בא לראותה והיא מבוטלת.
כדי להתגבר על האכזבה ולנצל את זמן ההצגה שבוטל, עורכים הנערים מסיבה משל עצמם, וממשיכים לערוך מסיבות לעיתים קרובות גם לאחר מכן.
המסיבות אמנם מגבשות אותם, אך גם מרחיקות אותם מה"אזוריים".
כצעד בדרך לקירוב הנערים מהמעברה ל"אזוריים" הולכים הנערים - ביוזמתה של סוניה המדריכה – לחידון המוזיקלי שעורכים ה"אזוריים".
המוזיקה המושמעת בחידון היא מוזיקה קלאסית שאינה מוכרת לנערים מהמעברה.
רובם עוזבים מיד, ונורי מחכה עד סוף החידון, אך שום התקרבות לא מושגת.
כדי להתקרב לאזוריים ולשבות את ליבה של "אזורית" שהתאהב בה, מתחיל נורי ללמוד מוזיקה קלאסית בעזרתו של ישי המדריך.
נורי ונילי, הולכים יום אחד לחידון מוזיקלי נוסף, לבדם הפעם, ונורי מצליח לנחש אחת מהמנגינות, וגאה בכך מאוד.
הוא ונילי נשארים גם אחרי כן במסיבה של ה"אזוריים".
נורי רוקד עם ה"אזורית" שהתאהב בה, ומגלה מעט פרטים עליה.
נילי רוקדת עם אחד ה"אזוריים", ומכירה אותו.
לאחר מכן, עוקב נורי אחר ניצה – ה"אזורית" שהכיר – ומנסה להתראות איתה.
נילי מפתחת קשר אינטימי עם ה"אזורי" שהכירה, ומאוחר יותר נכנסת להריון.
היא אף אומרת, "חשבתי שכך עושות כל ה'אזוריות'", מה שמעיד על כך שהסכימה לוותר על הערכים שלימדו אותה כדי להשתלב בקיבוץ ובחייו.
היא מנסה להתנער מעברה בעיראק ובחיק משפחתה במעברה ולקבל את החיים בקיבוץ.
כאשר נודע להוריה על היותה הרה, הם כמובן נדהמים ונרעשים, ואנו עדים לתשלום הכבד שנילי משלמת על ניסיונה לזנוח מאחור את חייה הקודמים.
ניצה עצמה אינה נעתרת לחיזוריו של נורי, והוא חש בכך כישלון עצום.
הוא מתרחק בכך מהחברה הקיבוצית, ולאחר מכן, הוא מוצא אהבה חדשה אצל נערה פולניה, גם היא הגיעה לא מכבר לתרבות זרה, ועל אף הבדלי המוצא, עדיין שניהם נמצאים במקום חדש ועוין.
כך, כשנורי ממשיך בדרכו לאחר שנחל אכזבה קשה אצל ניצה בת הקיבוץ, הוא מתרחק מעט ממסגרת הקיבוץ ששאף להיכנס אליה, אם כי אהבתם אינה נתונה במסגרת הצרה של יוצאי המעברות מעיראק בלבד, אלא מתרחבת כבר למעגל גדול יותר, של הזרים בקיבוץ בכללם.
כאשר על נורי מוטל תפקידו החדש כמדריך במעברה, הדבר מורה על היקלטותו של נורי בקיבוץ, כיוון שהוא כבר מספיק קיבוצניק כדי שיוכל להיות שונה במעברה, ולא עוד אחד מבניה.
נורי דורש לארגן מפגש ולהזמין את האנשים במעברה לארוחה משותפת עם הקיבוצניקים, וייתכן שהצעתו זאת נובעת מהרצון לקרב מעט שני עולמות מנוגדים אלו, כדי שיוכל לחיות בשני בלי לחוש תלוש לחלוטין מהראשון.
הניסיון לקרב בין אנשי הקיבוץ למעברה לא מצליח, והמפגש מקרב יותר בין יוצאי המעברות לתושביהן, מאשר בין תושביהן לקיבוצניקים.
לאחר מכן מוצעת לנורי וחבריו לפרוש לנגב ולהקים שם קיבוץ משל עצמם.
קיימים ביניהם חילוקי דעות באשר להסכמה על הרעיון וביצועו.
בסיפור לא נודע לנו האם אכן הקימו הנערים קיבוץ בנגב, אך נראה שבסוף נשאר הקיבוץ בגדר רעיון בלבד.
ייתכן לקיבוץ מילא לא היה סיכוי: יוצאי המעברה היו בעלי תרבות משותפת, וספק אם היו מצליחים ליצור לעצמם תרבות שתתאים לקיבוץ, שכן ממייסדי הקיבוץ "קריית-ארנים", בא כל אחד עם תרבות זרה לשאר, וכולם נאלצו להתאחד וליצור תרבות אחרת, ומצב זה לא התקיים אצל יוצאי המעברה.
כשמגיע נורי למעברה, הוא מביא מהקיבוץ תרנגול לאכילה.
הוריו אינם מסכימים להשתמש בו לאכילה כיוון שלא נשחט כדין.
זוהי עוד אבן דרך בהתנתקותו של נורי מהמעברה והסתגלותו לקיבוץ.
לאחר מכן הוא מנסה להעביר את הדגם הקיבוצי – של ועדות לעניינים השונים – למעברה.
הוא כנראה כבר הסתגל לדגם ואף מתפלא שאינו קיים במעברה.
מקורו של שם הספר במנהג הכפרות הנעשה באמצעות תרנגול, שאותו נוהגים לבצע בחלק מקהילות היהודיות בערב יום הכיפורים.
התרנגול משמש כ"מקבל" גזר הדין במקום האדם שמבצע את מנהג הכפרות, כלומר, גזר הדין יועבר מהאדם אל התרנגול.
בסיום הספר מביא גיבור הספר נורי להוריו במעברה מתנה, תרנגול שחוט, תוך מחשבה שמתנה זו תשמח את הוריו.
אך למרות זאת, הוריו לא מסכימים להשתמש בתרנגול זה מאחר שלא נשחט כראוי.
נורי למעשה נמשל לתרנגול הכפרות - גם בהיותו קרבן של חבריו, וגם בהיותו קורבן של הוריו.
בספר מתוארים חיי המעברה וחיי הקיבוץ על שני קצוות בסקלה.
בעוד חיי המעברה מסמלים מצוקה, ניוון, יאוש וחיי עבר, חיי הקיבוץ מסמלים קדמה, יצירה, תקווה וחיי עתיד.
במבט מעין זה מובן מדוע הנערים עם כל קשיי ההתאקלמות מעדיפים לנסות להתערות בתרבות זו, הזרה לכל תפיסתם וחינוכם, וגם אם הם מרגישים בה מעט כבני נכר, הדחויים בה, במידה רבה או מעטה.
אחד הדברים הבולטים בספר הוא תיאור שבירת המסגרות ושבירת ההיררכיה של החברה היהודית המסורתית.
אנשי הקיבוץ המהפכנים שנטשו את משפחותיהם בגולה, מבקשים לא רק להדביק בלהט המהפכני הסוציאליסטי את סביבתם, אלא לגרום להם לעמוד על דעתם, ולמרוד במסגרות הקיימות, המשפחה והדת שכובלות את היחידים בכללים הנוקשים שלהם.
הנערים והנערות מפסיקים לשמוע להוריהם, וגם הרב מוצג בספר כמי שמאבד את מקומו ואת הסמכות שלו, אפילו בעיני הקהילה שבמעברה עצמה.
נורי - גיבור הסיפור, נער יוצא עיראק שחי עם משפחתו במעברה, נקלע לאחר זמן מה של שהות "בתחנת מעבר" בין המעברה לקיבוץ יחד עם כמה ידידים ועם חבר שרכש "באחוזה".
נילי "מכנסיים" - נערה מהמעברה שמוצאה מכפר קטן ונחשל בעיראק.
ידידה טובה של נורי שמנסה להשתלב עם ה"אזוריים" בקיבוץ.
היא עושה זאת על ידי לבישת מכנסיים קצרים (זה מה שהקנה לה את הכינוי נילי "מכנסיים"), השתתפות במפגשים עם ה"אזוריים", התחברות עם אחד מהם ולבסוף הקריעה מהמשפחה עקב הריונה.
בוזגלו - עולה מרוקו, אותו פוגש נורי ב"אחוזה".
מתיידד עם נורי והם הופכים לחברים למשך כל העלילה.
הרצל (עבדאללה) - היה ילד יתום מאב ומוזנח בבגדד שעלה בעקבות הפעילות הציונית של המחזר של אמו ושינה את שמו לשם ציוני למהדרין.
חזה מר עולם (שמו הפרטי אינו מוזכר בספר) - הבריון של המעברה שהופך לנער שקט בקיבוץ.
ראובן - נער שעוזב את החבורה בעקבות החשיפה כי גנב מהקיבוץ על מנת לקחת להוריו במעברה.
מצול, יוסף השמן, אילנה, רינה, אבנר, יורם - חלק מילדי החברה.
היא השפיעה על נורי בכך שגרמה לו לחשוב על הקמת קיבוץ יחד עם חבריו בנגב.
ישי - אחד המדריכים בקיבוץ
ניצה - ילדת חוץ בקיבוץ, ממוצא אשכנזי, שדוחה את חיזוריו של נורי בשל מוצאו ובשל הפחד שחברות עמו תרחיק אותה עוד יותר מחברת הילדים שנולדו בקיבוץ.
דולק - קיבוצניק שעובד באיסוף זבל, אליו נורי מתחבר בעת שהותו בקיבוץ, דולק מזכיר לנורי את אביו.
אולגה - טבחית ניצולת שואה מצד ההנהלה ב"אחוזה", אליה הילדים באחוזה היו מאוד קשורים.
נחצ'ה - דמות סטראוטיפית של נער סנוב בן קיבוץ.
ניתוח דמותם של נורי ונילי
נורי מנסה לגשר על הפערים הגדולים ולהשתלב בחברה הקיבוצית.
הוא מסכים לעבוד בזבל כדי להוות דוגמה ולהשתלב עם בני הקיבוץ.
כמו כן הוא הופך להיות מעין הדובר של הקבוצה שלו, ובכך נהפך להיות מנהיג חברתי.
הוא הולך למועדון של הקיבוץ כדי לשמוע מוזיקה קלאסית.
מוזיקה זו לא הייתה מוכרת לו והוא עשה זאת כדי להשתלב עם האזוריים.
הוא אף נבחר לוועדת החברה של הקיבוץ- בתפקידו זה הוא יוצר קשר עם בני הקיבוץ.
לקראת סוף התקופה, נורי נבחר להיות מדריך ושליח של הקיבוץ.
הניסיונות של נילי להשתלב בחברה היו כרוכים הרבה מאמץ והקרבות.
הניסיונות כגון: לבישת מכנסיים קצרים, הליכה למפגשים עם האזוריים, והתחברות עם אחד האזוריים בשם צביקה.
נילי נכנסת ממנו להריון ובכך מסתיים הקשר שלה עם משפחתה, כי הוריה לא תומכים בנישואיה לצביקה.
היא נקרעת ממשפחתה לטובת ההשתלבות בחברה ה"צברית" ואהבתה לצביקה.
התכונות הדומות באופיים של נורי ונילי
שניהם מנהיגים חברתיים שמשמשים דוגמה בהתנהגותם.
שניהם מבינים שעל מנת להתקבל לחברה ה"צברית", עליהם להשתנות.
כך, נילי לובשת מכנסיים קצרים ונורי אוכל דג מלוח, שומע מוזיקה קלאסית, ומייצג את חבריו בפני מדריכי הקיבוץ.
ניסיונות ההתקרבות לחברי הקיבוץ גובה משניהם הקרבה משמעותית.
שניהם מתרחקים ממשפחתם- יש נתק ביניהם לבין משפחתם מהמעברה, שנשארת מאחור.
נורי רוצה להתפתח וללמוד ובדרך זו להשיג מעמד חברתי בקיבוץ.
נילי משתלבת במיוחד בגלל המראה החיצוני ועקב נישואים לצביקה, אך משפחתה מסרבת להכיר בה.
אחד המסרים העיקריים בסיפור, הוא שיש למנוע מהחברה הישראלית להפוך לכור היתוך, שבו כל עולה יאבד את זהותו הקודמת ויזנח את תרבותו, כדי להשתלב בחברה הישראלית.
הספר מעודד לשמור על הזהות ולהשתלב בחברה במקביל לכך.
בצורה כזאת תהיה החברה ססגונית וצבעונית ולא אפורה וחדגונית.
מלבד זאת, אנו למדים מהסיפור שקליטה היא תהליך ארוך וקשה, וכדי שתצליח יש צורך ששני הצדדים, הקולט והנקלט, יוותרו על חלק מרצונותיהם.
הנקלט לא יוכל לשמר את התרבות ואורח החיים שלפיהם חי בעבר באופן מושלם ומבלי לקבל מעט מהתרבות ואורח החיים של הקולט.
הקולט, לעומתו, יצטרך לקבל בהבנה את עובדת בואו של הנקלט מתרבות זרה, ולוותר על הרעיון להנחיל לו את כל תרבותו ומנהגיו ולאלצו לוותר על תרבותו שלו.
פרס יובל החמישים לעליית הנוער (1984)
פרס לספרות יהודית במקסיקו (1985)
תרניץ היא עיר בדרום מדינת אוסטריה תחתית שבאוסטריה, במחוז נוינקירכן.
שטחה משתרע על 65.32 קמ"ר ואוכלוסייתה מונה כ-15 אלף תושבים נכון ל-2012. בתקופה הרומית העיר הייתה חלק מפרובינציית נוריכום.
היישוב הוזכר לראשונה ב-1352, אך זכויות עיר התקבלו רק בשנת 1948.
תרניץ נמצאת באזור אינדוסטריפירטל, אחד מאזוריה של אוסטריה תחתית.
העיר נמצאת בגובה 398 מטר ושטחה משתרע על 65.2 קמ"ר, כ 56.32 אחוז מהשטח מכוסה יער.
את העיר מרכיבות 21 שכונות.
נכון ל-2012, ראש העיר של תרניץ הוא רופרט דווראק מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית האוסטרית (SPÖ).
תרנגול הודו (שם מדעי: Meleagris) הוא עוף ממשפחת הפסיוניים, והגדול בסדרת התרנגולאים.
תרנגול ההודו הוא היחידי בתת-המשפחה תרנגולי הודו והוא כולל כיום רק שני מינים, החיים רק באמריקה הצפונית, והם גדולים יותר משאר מיני התרנגולאים.
תרנגול ההודו בוית לפני 2,000 עד 500 שנים בקירוב, ומגדלים אותו בכל העולם למאכל.
תרנגול הודו קליפורני (Meleagris californica) – נכחד.
באתר קדום של תרבות המאיה התגלו שרידים של תרנגול הודו המתוארכים לתקופה שבין 327 לפנה"ס לבין 54 לספירת הנוצרים, וזו העדות המוקדמת ביותר לביותו.
תרנגול ההודו הגיע לאירופה במאה ה-16 ממקסיקו.
גופו גדול אך ראשו קטן.
בחלק העליון של גופו שקית עור אדומה ומעין גידול המשתפל מבעד למקורו.
על עורו ישנם קמטים אשר בולטים יותר אצל הזכר ופחות אצל הנקבה.
רגליו וטפריו חזקים וגדולים, ישנן 3 אצבעות מלפנים ואחת לאחור.
בשעת כעסו פורש כנפיו בשל זרימת הדם, וקפליו נהיים כחולים ולבנים.
תרנגולי ההודו מגיעים לבגרות מינית בין גיל חצי שנה לשבעה חודשים.
האם דוגרת על הביצים כ-28 ימים.
בדרך כלל מוטלות 8–15 ביצים בטבע, וכ-150 במשק.
כאשר האפרוחים קטנים הם קשורים מאוד ללולם, כמו כן קשה להם למצוא מזון בעצמם, בשל ראיתם החלשה.
תכולת החלבון והברזל בבשר הודו גדולה מזו של תרנגול הבית, ותכולת השומן קטנה יותר.
בארצות הברית תרנגול ההודו הוא המאכל המסורתי של חג ההודיה.
בתקופת כהונתו של הארי טרומן החלה מסורת של הענקת תרנגול חי לנשיא, לצורך הגשתו בארוחת חג ההודיה.
מאז ימי ג'ון קנדי כל הנשיאים חוננים את תרנגול ההודו ואינם משתמשים בו לארוחת החג.
מקורו של תרנגול ההודו הוא במקסיקו שביבשת אמריקה.
הבלבול שהביא לשמו הוא טעות כפולה.
במהלך מסעו להודו ואסקו דה גאמה מצא פניניות בגינאה וגם הביא אותן לאירופה, כיוון שהפורטוגלים לא חשפו את המסלול בו שט דה גאמה, האירופאים הניחו שהוא מגיע מהודו, מאוחר יותר כשהגיעו לאמריקה הם חשבו בטעות את תרנגולי ההודו לפניניות וקראו גם להם "תרנגולי הודו".
גרסאות שונות שבסיסן "הודו" קיימות בשפות רבות בהן רוסית וצרפתית.
השם העברי הגיע ככל הנראה דרך היידיש בה הוא מכונה "אינדיק".
הבלשן יצחק אבינרי הציע את ההלחם "תרנהוד".
יש הטועים לחשוב שמקור השם "הודו" הוא במילה "הודיה" שכן נהוג בצפון אמריקה לאכול את העוף בחג ההודיה.
בפורטוגל קוראים לתרנגול "פרואני" על שם פרו משום שנתנו את השם "פרו" לאזור גדול יותר מהאזור שכיום אנחנו קוראים לו פרו, כולל האזור בו נמצא תרנגול ההודו, וכך גם כינויו בהודו עצמה.
ביוונית הוא מכונה "תרנגול צרפתי" ובערבית נקרא "תרנגול ביזנטי" או חבשי.
הכינוי "turkey" השגור באנגלית התפתח בשל טעות כפולה ואף על פי שאינו קשור לטורקיה שבה מכונה העוף "תרנגול הודי".
גם הטעות הזאת מבוססת על בלבול בין תרנגול הודו לבין פניניה.
נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים ומכאן שמו.
גרסה נוספת למקור השם טוענת ללואיס דה טורס, שהתנצר בסמוך להפלגה וכאשר ראה את הציפור לראשונה במהלך הפלגתו עם כריסטופר קולומבוס נתן לו את השם "תוכי" בהתאם לשמו של הטווס אצל יהודים באותה העת.
במזרח הרחוק מקובלים שמות שונים לגמרי: השם היפני (七面鳥) והקוריאני (칠면조) פירושם "תרנגול בעל שבעה פנים".
בווייטנאמית הוא מכונה "תרנגול מערבי" ובאורדו המדוברת בפקיסטן ובהודו הוא מכונה תרנגול פרואני, כאמור לעיל.
תרנגולי הודו (שם מדעי: Meleagridini) הוא שבט של עופות ממשפחת הפסיוניים המכילה את המינים הגדולים ביותר בסדרת התרנגולאים.
בעבר שבט זה השתייך לתת-משפחה עצמאית (Meleagridinae), אך לאחרונה הועבר לתת-משפחת הפסיונים לאחר בדיקות פילוגנטיות חדשות.
תרנגול ההודו קיבל את שמו בעברית עקב הטעות של מגלים אמריקה שחשבו שהגיעו להודו.
באותו אופן הכינוי האנגלי "turkey", התפתח בשל בלבול בין תרנגול ההודו לבין הפנינייה, שמקורה באפריקה והיא נודעת כנראה לאנגלים דרך סוחרים טורקיים.
עופות אלה קיימים החל מהמיוקן והם אנדמיים לאמריקה הצפונית.