tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מורטן בסקואו (בדנית: Morten Bødskov נולד ב-1 במאי 1970) הוא פוליטיקאי דני מהמפלגה הסוציאל-דמוקרטית אשר שימש כשר המשפטים בין 2011–2013, כשר המיסוי בין 2019–2022, כשר ההגנה במהלך שנת 2022, וכיום משמש כשר העסקים.
בסקואו נולד בקארופ ב-1 במאי 1970. מגיל צעיר הוא גילה עניין בפוליטיקה, ובגיל 15 הצטרף לנוער הסוציאל-דמוקרטי של דנמרק.
הוא המשיך לפעול בארגון במשך שנים רבות, עד שב-1996 הפך לנשיא הארגון.
ב-2001 נבחר לפולקטינג מטעם מחוז הבחירה של קופנהגן.
ב-2005 הוא מונה בידי מנהיגת הסוציאל-דמוקרטים הלה ת'ורנינג שמידט לסגן יו"ר הסיעה בפולקטינג.
ב-2007 נבחר לפולקטינג מטעם מחוז הבחירה של קופנהגן רבתי ומאז המשיך להיבחר ברציפות עד ימינו.
ב-3 באוקטובר 2011 מונה לשר המשפטים בממשלתה של ת'ורנינג שמידט.
הוא כיהן בתפקיד עד 11 בדצמבר 2013. בתקופתו הוא פעל להילחם בכנופיות האופנוענים בדנמרק.
לאחר שהתגלה כי הסתיר פרטים מוועדת המשפט של הפולקטינג, הוא נאלץ לפרוש מתפקידו.
ב-27 ביוני 2019 הוא מונה לשר המיסוי בממשלתה של מדה פרדריקסן.
ב-4 בפברואר 2022 הוא הועבר לשמש כשר ההגנה בממשלתה השנייה של פרדריקסן.
ב-15 בדצמבר של אותה שנה הוא הועבר להיות שר העסקים.
מורטישה אדמס היא דמות בדיונית שנוצרה על ידי הקריקטוריסט האמריקאי צ'ארלס אדמס ומופיעה בזיכיון האמריקאי "משפחת אדמס".
מורטישה היא אשתו של גומז אדמס ואמם של ונסדיי ופאגסלי אדמס.
דמותה של מורטישה נוצרה לראשונה על ידי הקריקטוריסט צ'ארלס אדמס עבור מגזין "הניו יורקר" בשנת 1938, ברצועות קומיקס בהן דמותה תוארה כמטריארכית הקשוחה והמנוכרת של המשפחה.
ברצועות קומיקס אלו, מורטישה, יחד עם גומז וסבתא, היו מבני המשפחה הבודדים שדיברו בפועל.
מכיוון שבקריקטורות המקוריות למורטישה ולבני משפחתה לא ניתנו שמות, כאשר הוחלט לעבד את דמויותיהם עבור סדרת טלוויזיה משנת 1964, אדמס העניק לדמותה את השם "מורטישה", בהשראת המונח האנגלי "mortician", שפירושו הוא "קברן".
שם נעוריה של מורטישה הוא "פראמפ" ולה אחות גדולה בשם אופליה, שמתוארת כניגוד מוחלט ממנה.
בסדרת הטלוויזיה המקורית, אמה (שהייתה גם אחותו של דוד פסטר) נקראה הסטר פראמפ, ואילו סבתא אדמס היא חמותה.
מנגד, בסרטי הלייב אקשן שהופקו בשנות ה-90, סבתא היא למעשה אמה של מורטישה, לא של גומז, בעוד שפסטר הוא אחיו של גומז, ולא דודה של מורטישה.
ברוב הופעותיה בזיכיון, מורטישה מתוארת כמכשפה רזה בעלת עור חיוור במיוחד ושיער שחור חלק וארוך; הלובשת שמלות שחורות והדוקות בעלות מלמלות דמויות-"מחושי תמנון".
בסדרה המקורית, מסבירה ונסדיי כי מורטישה מורחת על פניה אבקת אפייה במקום איפור אמיתי; ובנוסף, יש לה שמיעה מוזיקלית והיא אוהבת לנגן בשמיסן יפני.
מורטישה אף נוהגת לחתוך את ניצני הוורדים, שאותם היא זורקת (ושומרת רק על הגבעולים), לגזור בובות נייר בעלות שלושה ראשים, לסרוג סוודרים בעלי שלוש זרועות ולבשל תבשילים יוצאי-דופן לבעלה.
חיית המחמד האישית שלה היא קלאופטרה, זן פיקטיבי של צמח טורף הנקרא "חונק אפריקאי", אותו היא מאכילה בהמבורגרים וסוגי בשרים אחרים.
בעיבודים מסוימים, שורשיו של אילן היוחסין של מורטישה מגיע עד לציד המכשפות בסיילם, ואף משתמע בסדרת הטלוויזיה המקורית כי ביכולתה להטיל כישופים.
לדוגמה, מורטישה אוהבת "לעשן", פעילות שלרוב דורשת סיגריות או סיגרים, אך העשן בוקע ישירות ממנה.
בשנת 2009, דמותה של מורטישה נכללה ברשימת "עשר האמהות הטלוויזיוניות המובילות" של "יאהו!".
"AOL" ציינה את דמותה של מורטישה כאחת מ-100 הדמויות הטלוויזיוניות הנשיות הזכורות ביותר.
את דמותה של מורטישה בסדרה המקורית ובספיישל "ליל כל הקדושים עם משפחת אדמס החדשה" גילמה השחקנית קרולין ג'ונס.
ג'ונס אף שבה לדבב את הדמות בפרק מתוך "סרטי סקובי-דו החדשים", בו הוצגה המשפחה.
בסרטי הלייב אקשן "משפחת אדמס" (1991) ו-"החיים על פי משפחת אדמס" (1993), את דמותה של מורטישה גילמה אנג'ליקה יוסטון.
למורטישה בגילומה של יוסטון משוח זוהר רפאים סביב העיניים, שהופך לבולט במיוחד כשהיא נמצאת תחת תאורה עמומה.
את דמותה של מורטישה בסרט "משפחת אדמס: האיחוד" (1998) גילמה דריל האנה, ואותה החליפה השחקנית הקנדית אלי הארווי בסדרת הטלוויזיה שעלתה לשידור לאחר הפקת הסרט, "משפחת אדמס החדשה".
בסדרת ההנפשה הראשונה שהופקה בשנת 1973, את דמותה של מורטישה דיבבה ג'נט וולדו, ובסדרת ההנפשה משנת 1992, את דמותה דיבבה ננסי ליניארי.
בעיבוד המוזיקלי לזיכיון משנת 2010, את דמותה של מורטישה גילמה ביבי ניווירת'; וביוני 2011, החליפה אותה בתפקיד ברוק שילדס.
בסרט ההנפשה "משפחת אדמס" (2019) ובהמשכו, "משפחת אדמס 2" (2021), את דמותה של מורטישה דיבבה השחקנית שרליז ת'רון.
באוגוסט 2021, נמסר כי את דמותה של מורטישה בסדרה "ונסדיי" תגלם השחקנית קתרין זיטה-ג'ונס.
מאפייניה החיצוניים של מורטישה שימשו כאחת ממקורות ההשראה לדמותה של המכשפה מג'יקה דה ספל, האנטגוניסטית הראשית בסדרה המונפשת "אגדות ברווזים" בהפקת אולפני ההנפשה של וולט דיסני, שפותחה והומצאה על ידי קרל בארקס.
בנוסף, גם דמותה של נטשה פטאל, אחת האנטגוניסטיות הראשיות בזיכיון "רוקי ובולווינקל", התבססה על מאפייניה החיצוניים של מורטישה.
מורטן פיטר מלדל (בדנית: Morten Peter Meldal, נולד ב-16 בינואר 1954) הוא כימאי דני, המכהן כפרופסור לכימיה באוניברסיטת קופנהגן שבקופנהגן, דנמרק.
מלדל הוא זוכה פרס נובל לכימיה לשנת 2022 ביחד עם קרל בארי שארפלס וקרולין ברטוצי "על פיתוח כימיית ה'קליק' והכימיה הביו-אורתוגונלית".
מלדל למד הנדסה כימית באוניברסיטה הטכנית של דנמרק (DTU).
הדוקטורט שלו עסק בכימיה סינתטית של פחמימות.
בשנים 1983–1988 הוא עסק בפוסט דוקטורט בכימיה אורגנית ב-DTU, במעבדת MRC לביולוגיה מולקולרית ובאוניברסיטת קופנהגן.
בשנת 1996 מונה לעוזר פרופסור ב-DTU.
מורי דיאו הוא כדורגלן סנגלי-צרפתי המשחק בעמדת השוער בקבוצת קלרמון פוט.
דיאו גדל במחלקת הנוער של פריז סן-ז'רמן.
ב-29 ביולי 2015 חתם דיאו במפרה מהליגה הפורטוגלית השנייה.
הוא ערך 17 הופעות ליגה במדי המועדון.
ב-8 ביולי 2017 חתם דיאו על חוזה לשתי עונות בלוקומוטיב פלובדיב מליגת העל הבולגרית.
יונייטד ציריך מהליגות הנמוכות בשווייץ.
ב-26 ביוני 2019 חתם דיאו בלוזאן, עמה שיחק בליגת העל השווייצרית ובליגת המשנה השווייצרית.
ב-14 ביוני 2022 חתם דיאו על חוזה לשתי עונות בקלרמון פוט מליגת העל הצרפתית.
ב-20 ביוני 2023 ערך דיאו את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סנגל, בניצחון 4-2 על נבחרת ברזיל במשחק ידידות.
מורטל קומבט 1 הוא משחק וידאו מסוגת לחימה שפותח על ידי NetherRealm Studios והופץ על ידי האחים וורנר משחקים.
המשחק יצא לאור ב-19 בספטמבר 2023 למערכת ההפעלה Windows ולקונסולות המשחקים פלייסטיישן 5, Xbox Series X/S ונינטנדו סוויץ'.
זהו המשחק ה-12 בסדרת המשחקים מורטל קומבט המהווה אתחול לסדרה.
לאחר סיום פיתוח ועדכון מורטל קומבט 11 ביולי 2021, NetherRealm Studios הכריזו שהם עוברים לעבוד על המשחק הבא בסדרה.
המשחק הוכרז ב-18 במאי 2023 בקדימון אנימציה עם תאריך יציאה עתידי של 19 בספטמבר 2023. זהו אתחול של סדרת המשחקים, לאחר שבסוף עלילת המשחק הקודם ליו קאנג הביס את שאנג טסונג, הפך לאל ויצר "עולם חדש".
NetherRealm הכריזו גם שמזמיני המשחק מראש יקבלו גישה לגרסת הבטא כבר באוגוסט 2023.
המשחק מתחיל בעידן חדש כהמשך ישיר למורטל קומבט 11 ולהרחבת Aftermath של אותו משחק.
ליו קאנג ניצח את שאנג טסונג ויצר כאל חדש עידן בו הטובים שולטים.
במציאות אלטרנטיבית שאנג טסונג מנצח ואוסף חבורת לוחמים מושחתים לעזרתו.
במציאות שלנו ליו קאנג מאמן חבורה של לוחמים (חלקם מוכרים בגרסאות שונות שלהם ממשחקים קודמים, כגון ריידן אנושי וקנשי עם חוש ראייה) כדי להילחם בטורניר "מורטל קומבט" המפורסם.
שאנג טסונג מהמציאות שלנו מתחיל כבן-תמותה ומקבל כוחות בהמשך.
סקורפיון וסאב-זירו משתפים פעולה באותו שבט נינג'ות, ה"לין קווי".
האנזו הסאשי אינו קיים ואת תפקיד סקורפיון מגלם קוואי ליאנג, שהיה סאב-זירו הצעיר מהעידנים הקודמים.
הסיפור מתמקד בשני קווי זמן (מעין יקומים מקבילים) שנוצרו עקב הקרב בין ליו קאנג לשאנג טסונג.
ליו קאנג מנצח - הטובים שולטים בעדניה, סינדל לא רצחה את בעלה ג'רוד אלא הוא מת בנסיבות מסתוריות.
שאנג טסונג אנושי, קוואן צ'י מנודה.
גראס טוב וממונה לתפקיד שומר הזמן.
שאנג טסונג מנצח - הוא שומר על תפקיד שומר הזמן.
ריידן הופך לאל אפל, סינדל מושחתת כמו בעידנים המקוריים.
סקורפיון, סאב זירו, רפטייל, ריין, גראס ורייקו רעים.
שאו קאהן מרושע וחזק מהרגיל.
לפחות 3 קווי זמן "טובים": בהם ריידן, קונג לאו או קיטנה הם שומרי זמן.
שאו קאהן מופיע באחד מהם כטוב.
קווי זמן "אפלים": עם גרסאות שילוב של לוחמים שונים, וגרסאות נשיות לנינג'ות.
לפחות באחד מהם קוואן (מכונה "קוונטום") צ'י הוא שומר הזמן ומופיע כמכשף חזק יותר ובאחר בראקה הוא שומר הזמן.
המשחק מסתיים כמו המשחק השביעי, "ארמגדון"- קרב ענקים בין טובים ורעים מקווי זמן שונים במורדות הפירמידה.
בספטמבר 2024 מתעתד לצאת חבילת הרחבה למשחק בשם "כאוס שולט" שממשיכה מאותה נקודה בה הסתיים המשחק המקורי- הגיבורים מנצחים את שנג טסונג.
האביק הטיטאן, שומר זמן מקו זמן אלטרנטיבי, פולש לקו הזמן "הראשי" עם לוחמים נוספים.
נוב סאיבוט, סיירקס וסקטור חוזרים (בתור נשים).
המשחק כולל דמויות רבות מהסדרה, כגון ליו קאנג, סקורפיון, סאב-זירו, ריידן, ג'וני קייג', קונג לאו, קיטאנה, מילינה, סמוק, ריין ושאנג טסונג.
המשחק כולל גם דמות סודית בשם פלויד, נינג'ה ורודה (מחווה ללהקת פינק פלויד) בה ניתן להילחם לאחר עמידה ב-10 אתגרים אקראיים מתוך 38.
מורטן יולמן (בדנית: Morten Hjulmand; נולד ב-25 ביוני 1999 בקסטרופ שבדנמרק) הוא כדורגלן דני המשחק בעמדת הקשר האחורי בקבוצת ספורטינג ליסבון מליגת העל הפורטוגלית ובנבחרת דנמרק.
יולמן גדל במחלקת הנוער של פ.צ.
ב-13 במאי 2018 חתם יולמן באדמירה ואקר מדלינג מהבונדסליגה האוסטרית.
ב-16 בינואר 2021 חתם יולמן על חוזה לשלוש שנים וחצי בלצ'ה מהסרייה ב'.
בתום עונת העפיל עם המועדון לסרייה א'.
ב-13 באוגוסט 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו בסרייה א', בהפסד 1–2 לאינטר מילאנו במסגרת המחזור הראשון לעונת 2022/2023.
ב-7 בספטמבר 2023 ערך יולמן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת דנמרק, בניצחון 4-0 על נבחרת סן מרינו במסגרת מוקדמות יורו 2024.
מורי אסקנדני הוא שחקן פוקר ומפיק טלוויזיה אמריקאי, ונשיא PokerGO.
נבחר להיכל התהילה של הפוקר ב-2018.
אסקנדני עבר בשנות השמונים ללאס וגאס ושם התמקד במשחקי פוקר Limit על כסף בבתי קזינו שונים.
ב-2004 התנסה לראשונה בשידור פוקר בטלוויזיה, כאשר יצר יחד עם הנרי אורנשטיין את התוכנית Poker Superstars.
במהלך השנים יצר את תוכניות הפוקר המצליחות Poker After Dark, High Stakes Poker ו-National Heads-Up Poker, והיה המפיק הראשי של שידורי אליפות העולם בפוקר.
אסקנדני מונה לנשיא שירות ההזרמה PokerGO ב-2021.
נכון למרץ 2024, אסקנדני זכה בסך של כמיליון דולר מטורנירי פוקר.
ב-2016 זכה בפרס מפעל חיים של GPI.
מורי מרקוף היה בלוגר, סופר, אמן ובעל מאה אמריקאי, שנפטר בגיל 110 ו-144 ימים.
לפני מותו הוא היה האדם החי המאומת המבוגר ביותר בארצות הברית, היהודי המבוגר ביותר והבלוגר הפעיל המבוגר ביותר בעולם.
מרקוף נולד ב-11 בינואר 1914, אחד מארבעה אחים, במשפחה יהודית בבית דירות בניו יורק, וגדל במזרח הארלם.
המשפחה נפגעה במגפת השפעת הספרדית ב-1918; אחיו הגדול מת מהמחלה אך מורי שרד.
הוא למד מכונאות בהדרכת אביו, אף על פי שעבד בעבודות שונות במהלך השפל הגדול.
בהמשך עסק בתיקון ומכירת שואבי אבק ומוצרי חשמל קטנים.
מארקוף פגש את אשתו בטי גולדמינץ (1916–2019) בתחילת 1938 במהלך מסיבת חתונה של חבר משותף שהתקיימה בברונקס והשניים נישאו בלוס אנג'לס ב-4 בנובמבר 1938. נולדו להם שני ילדים: ג'ודית הנסן וסטיבן.
מורי עבד במפעל תחמושת במהלך מלחמת העולם השנייה ולאחר מכן נהל חברת מיזוג אוויר ומכשירי חשמל ביתיים.
הוא היה חבר במפלגה הקומוניסטית של ארצות הברית והשתתף בקביעות בהפגנות.
בני הזוג מרקוף נסעו למוסקבה וללנינגרד בתחילת שנות ה-50, מכיוון שמורי היה סקרן לדעת כיצד חיים בברית המועצות תחת משטר קומוניסטי.
הוא התאכזב מהסוציאליזם הסובייטי תוך זמן קצר.
כתחביב, מארקוף עסק באמנות, בעיקר בפיסול.
יצירותיו נוצרו בהשראת אנשים ומקומות שחווה במהלך חייו.
בשנת 2014, רבים מהפסלים, הציורים והתצלומים של מרקוף, הוצגו בגלריה ה-Red Pipe בצ'יינה טאון לציון יום הולדתו ה-100. היו לו חמישה נכדים ושני נינים נכון לאפריל 2017. אשתו, בטי גולדמינץ, נפטרה ב-21 בספטמבר 2019, בגיל 103, לאחר 81 שנות נישואים.
מארקוף מת בלוס אנג'לס, קליפורניה, ב-3 ביוני 2024, בגיל 110 שנים ו־144 ימים.
לדברי בתו, הוא לקה בשני אירועים של שבץ מוחי.
מוחו נתרם לפרויקט תורמת מוח (Creating Brain Donor Project) למחקר רפואי.
בשנת 2017, מרקוף פרסם ספר זיכרונות בשם Keep Breathing: Recollections from a 103 year old, שכותרתו התבססה על הערה שהעיר פעם בנוגע לבריאותו.
מארקוף היה סופר פעיל ובלוגר עד גיל 109. הבלוג שלו היה מורכב בעיקר ממחשבותיו האישיות, חוויות חיים ופוליטיקה.
מרקוף עישן במשך 30 שנה, אך הפסיק לאחר שאובחן כחולה בסרטן ראש צוואר (גרון), שאותו שרד.
בגיל 99, מארקוף לקה בהתקף לב חריף עד כדי כך שגרף הדופק שלו נראה כקו שטוח בשעה שהותקן לו קוצב לב והוכרז כמת קליני על פי כללי הרפואה; אך הוא "קם לתחייה" התעורר ושב לאיתנו.
במהלך מגפת הקורונה, משפחתו הוציאה אותו מבית ההורים הסיעודי שהיה בסילבר לייק, לוס אנג'לס, קליפורניה, בו הוא התגורר, עקב התפשטות הנגיף בית ההורים.
הוא היה בעיקר צמחוני ובדרך כלל נמנע משתייה מבקבוקי פלסטיק.
מרקוף הפך לבלוגר הפעיל, המבוגר ביותר הידוע, ב-24 במרץ 2022, לאחר מותה של דאגני קרלסון בת ה-109 משוודיה.
הוא הפך לאדם החי המאומת המבוגר ביותר בארצות הברית לאחר מותו של הוראס באומר בן ה-110 ב-30 בדצמבר 2023. 12 ימים לאחר מכן מלאו למרקוף 110.
בשנותיו שמעל גיל מאה, הוא שמר על צלילות מובהקת, יכולת השתתפות בשיחות על חייו ועל פוליטיקה, אבל סבל מאובדן שמיעה ומוגבלות בניידות.
מורטימר רובינסון פרוקטור היה פוליטיקאי אמריקאי מוורמונט, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כחבר בית הנבחרים של מדינתו בשנים 1933–1939 (מתוכן בשנתיים האחרונות כיושב ראש הבית), לאחר מכן ועד 1941 כחבר הסנאט של ורמונט וכנשיאו הזמני, לאחר מכן ועד 1945 כסגן מושל ורמונט ה-62, ולאחר מכן ועד 1947 כמושל ורמונט ה-66.
ב-1916 נשא פרוקטור לאישה את מרגרט סינתיה צ'יזהולם, ולזוג נולד בן אחד, מורטימר רובינסון פרוקטור הבן.
הם התגרשו ב-1924, ובאותה שנה הוא נישא בשנית לאחותה של אשתו הראשונה, דורותי צ'יזהולם.
לאחר גירושיהם, נישא פרוקטור בשלישית לליליאן וושברון בריאן ב-1942, שנפטרה ב-1961. בעת פטירתו היה פרוקטור נשוי לאשתו הרביעית, ג'רלדין גייטס פרוקטור, לה הוא נישא ב-1966.
ב-1930 היה פרוקטור נשיא הכפר של פרוקטור, וב-1932 יושב ראש הוועדה הרפובליקנית של העיירה.
במשך כל חייו הבוגרים הוא עבד בחברת השיש של ורמונט, שהייתה בבעלות משפחתו, כולל כנשיא החברה בשנים 1952–1958, ולאחר מכן ועד מותו כיושב ראש מועצת המנהלים של החברה.
ב-1917, עם כניסת ארצות הברית למלחמת העולם הראשונה, התגייס פרוקטור לצבא ארצות הברית, השלים הכשרה כקצין, הוצב כלוטננט משנה ברגימנט הרגלים ה-71 של הצבא, ושירת בצרפת עד תום המלחמה.
בשנים 1933–1939 ייצג פרוקטור את עיירתו בבית הנבחרים של ורמונט, מתוכן בשנתיים האחרונות שימש כיושב ראש הבית.
לאחר מכן ועד 1941 הוא כיהן כחבר הסנאט של ורמונט וכנשיאו הזמני.
ב-1940 נבחר פרוקטור כסגן מושל ורמונט וכיהן בתפקיד בשנים 1941–1945. ב-1944 הוא נבחר כמושל ורמונט, וכיהן בתפקיד בשנים 1945–1947. במהלך תקופת כהונתו כמושל, הופחת החוב המדינתי, והוגדלו הסיוע המדינתי לחינוך, לתשלומי הסיוע לקשישים והוגדל שכר המינימום למורים.
ב-1946 התמודד פרוקטור בבחירות לתקופת כהונה שנייה כמושל, אך נוצח בבחירות המקדימות של הרפובליקנים על ידי ארנסט ויליאם גיבסון הבן, ובכך היה למושל ורמונט המכהן הראשון שהתמודד על תקופת כהונה שנייה ונוצח.
הוא שב לעסקיו הפרטיים, וייסד את קרן מורטימר ר.
פרוקטור שתומכת בפעילויות ללא רווח בתחום האומניות, התרבות, החינוך והדת בפרוקטור.
פרוקטור היה נשיא מועדון ההרים הירוקים , שסלל ומתחזק את "השביל הארוך" , שביל ההליכה הראשון לטווח ארוך של ארצות הברית.
מורטימר פרוקטור נפטר בפרוקטור ב-28 באפריל 1968. הוא נטמן בבית הקברות סאות' סטריט שבעיירה.
מורטל קומבט 2 הוא סרט פנטזיה-אמנויות לחימה אמריקאי שבוים על ידי סיימון מקוויד על פי תסריט מאת ג'רמי סלייטר, המבוסס על סדרת משחקי הווידאו "מורטל קומבט" שנוצרה על ידי אד בון וג'ון טוביאס.
הסרט מהווה המשך לאירועי "מורטל קומבט" (2021) והוא הרביעי בסדרת סרטי "מורטל קומבט".
בסרט מככבים ג'סיקה מקנמה, ג'וש לוסון, לודי לין, מיחד ברוקס, לואיס טאן, צ'ין האן, טדאנובו אסאנו, ג'ו טסלים והירויוקי סנאדה, ששבים לגלם את הדמויות אותם גילמו בסרט הקודם, ואליהם מצטרפים קארל אורבן, אדליין רודולף, טאטי גבריאל ודיימון הרימן.
לאחר עליית הסרט "מורטל קומבט" לאקרנים באפריל 2021, החלו המפיק טוד גארנר, התסריטאי גרג רוסו ומקוויד לנהל דיונים על עתיד הזיכיון, כולל דיונים על הפקת סרטי המשך עצמאיים שיתמקדו בדמויותיהם של ג'וני קייג' ובי-האן, וסרט המשך ישיר.
בשנת 2022, אישרו "האחים וורנר" את הפקת סרט ההמשך, אותו התעתד לשוב לביים מקוויד על פי תסריט מאת סלייטר.
צילומי הסרט החלו ביוני 2023 באוסטרליה, הושבתו באמצע יולי בעקבות שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו, חודשו באמצע נובמבר, והסתיימו בשלהי ינואר 2024.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בהפצת "האחים וורנר" ב-15 במאי 2026.
לאחר אירועי הסרט הקודם, מטיל לורד ריידן על אלופי ממלכת כדור הארץ לאתר לוחמים חדשים לקראת טורניר ה"מורטל קומבט" הבא נגד ממלכת העולם החיצון.
אחד מהמגויסים החדשים הוא ג'וני קייג' – שחקן הוליוודי מזדקן.
קארל אורבן – ג'וני קייג'
סופיה שו – קיטאנה הצעירה.
ג'סיקה מקנמה – סוניה בלייד, לוחמת בכוחות המיוחדים.
לודי לין – ליו קאנג
מיכד ברוקס – ג'קסון "ג'קס" בריגס, לוחם בכוחות המיוחדים.
לואיס טאן – קול יאנג, דמות מקורית של מתאבק MMA.
דיימון הרימן – קוואן צ'י
צ'ין האן – שאנג טסונג
הירויוקי סנאדה – הנזו הסאשי/סקורפיון
מרטין פורד – שאו קאהן
דזמונד צ'יאם – המלך ג'רוד
אנה טו ניואן – המלכה סינדל
מקס הואנג – קונג לאו
סי ג'יי בלומפילד – באראקה
לאחר הפצת הסרט "מורטל קומבט" באפריל 2021, חשף השחקן ג'ו טסלים כי הוא חתם על חוזה לכיכוב בארבעה סרטי "מורטל קומבט" נוספים, במידה והפקתם תאושר על ידי אולפני "האחים וורנר".
נוסף לכך, הביע הבמאי סיימון מקוויד את רצונו לשוב לביים סרט המשך.
בריאיון לאחר עליית הסרט לאקרנים, הצהיר מקוויד כי הם נמנעו מלהציג את דמותו של ג'וני קייג' בסרט, מכיוון שעבורם היה מדובר ב"אישיות ענקית" שהייתה מוציאה את עלילת הסרט מאיזון.
מקוויד חשף כי סרטי המשך פוטנציאליים יוכלו לחקור את דמויותיהם של קייג' וקיטאנה, והביע רצון לכלול עוד דמויות נשיות בסרטי ההמשך.
תסריטאי הסרט הראשון, גרג רוסו, הצהיר במהלך ריאיון ל"קוליידר" שלתפיסתו זיכיון הסרטים אותחל מחדש כטרילוגיית סרטים – כשעלילת הסרט הראשון מתקיימת לפני הטורניר, עלילת הסרט השני מתקיימת במהלך הטורניר, ואילו עלילת הסרט השלישי, לאחר הטורניר.
בנובמבר 2021, רמז המפיק טוד גארנר על פיתוחו של סרט המשך בחשבונו האישי ב-"X", ובינואר 2022, אושר רשמית על פיתוחו של הסרט אותו יכתוב ג'רמי סלייטר.
במאי 2022, אישר סלייטר את התוכניות לכלול בעלילת הסרט את דמותו של ג'וני קייג', לאחר שנרמזה מעורבותו בסוף הסרט הראשון, אם כי הוא ציין כי תפקידו המדויק במסגרת העלילה טרם נקבעה.
סלייטר ציין בנוסף כי עלילת הסרט "תאמץ חלק מהמוזרויות" של זיכיון "מורטל קומבט", וכי הוא רוצה שהסרט יהיה "בלתי-צפוי" בעיני המעריצים.
ביוני 2022, סלייטר הסביר עוד שכתיבת סרט ההמשך הושפעה מתגובות מעריצים חיוביות ושליליות לסרט הראשון.
ביולי 2022, הוכרז רשמית כי הפקת הסרט קיבלה אור ירוק מ"ניו ליין סינמה" וכי מקווייד יחזור לביים את סרט ההמשך.
במאי 2023, נמסר כי השחקנים טאטי גבריאל וקארל אורבן נמצאים במשא ומתן על גילום דמויותיהם של ג'ייד וג'וני קייג'.
כמו כן, דווח כי ג'סיקה מקנמה וג'וש לוסון ישובו לגלם את דמויותיהם של סוניה בלייד וקיינו, בהתאמה.
בשלהי מאי 2023, נמסר על ליהוקה של אדליין רודולף לגילום דמותה של קיטאנה, בעוד שגבריאל אישרה שהיא אכן תגלם את ג'ייד; עבור השתיים מדובר בשיתוף פעולה שני לאחר שעבדו יחד בעבר על סדרת הפנטזיה האפלה "הרפתקאותיה המצמררות של סברינה".
ביוני 2023, נמסר על ליהוקם של מרטין פורד, דזמונד צ'יאם, אנה טו נגוין ודיימון הרימן לדמויותיהם של שאו קאהן, המלך ג'רוד, המלכה סינדל וקוואן צ'י, ומקס הואנג אישר שהוא ישוב לגלם את דמותו של קונג לאו.
צילומי הסרט החלו ב-22 ביוני 2023, באולפני "Village Roadshow" שבגולד קוסט, קווינסלנד שבאוסטרליה, כשעליהם הופקד צלם הקולנוע סטיבן פ.
ביולי 2023, הושבתו הצילומים בעקבות שביתת אמני הטלוויזיה והרדיו והתחדשו לאחר סיום השביתה בנובמבר 2023. הצילומים הסתיימו רשמית בשלהי ינואר 2024.
הסרט עתיד לעלות לאקרנים בארצות הברית בהפצת "האחים וורנר" ב-15 במאי 2026. ב-17 ביולי 2025, אולפני וורנר שחררו את הקדימון הרשמי לסרט.
במקור הסרט היה עתיד לצאת לאקרנים ב-24 באוקטובר 2025.
מורטל הוא מחוז במדינת שטיריה שבאוסטריה.
סנקט מריין-פיישטריץ סנקט פטר אוב יודנבורג
מורטישן היא להקת דת' מטאל ברוטאלי וגריינדקור, שנוסדה ביונקרס, ניו יורק, בשנת 1989. ההשראה והנושא העיקרי של מורטישן הוא אימה, ובפרט סרטי אימה, ורוב שיריהם פותחים בסאמפל מסרטי אימה.
הרבה מסרטי האימה אשר מבוסס עליהם שיר, או לקוח מהם סאמפל, הם סרטים מז'אנר הסלאשר, והרבה מהם גם סרטים עם תקציב נמוך ואיכות ירודה.
ההשראות המוזיקליות של מורטישן כוללות את: אוטופסי, פוזסט, טרוריזר, והחומרים המוקדמים יותר של: קריאייטור, אנטומבד, נפאלם דת' ובולט ת'רואר.
מורטישן נוסדה ב-1989 על ידי וויל ראמר ומאט סיצ'ר תחת השם casket, אך הם שינו את שם הלהקה מאוחר יותר למורטישן, אחרי שכתבו את שירם הראשון באותו השם, על שם דמות מהסרט פנטזם שמשוחקת על ידי אנגוס סקרים.
בוז'ארד הצטרף ללהקה, ומאוחר יותר באותה שנה מאט סיצ'ר פוטר מהלהקה בגלל חוסר התחייבות ושימוש כבד בסמים.
מאט נפטר שלוש שנים לאחר מכן בתאונת טביעה.
בשנת 1992, מורטישן החלו להשתמש במכונת תופים, אשר משמשת בתור כלי ההקשה לרוב אלבומיהם.
וויל ראמר - שירה, גיטרה בס (1989-הווה)
בוז'ארד - גיטרה חשמלית (1991-הווה), תכנות מכונת תופים (1992-הווה)
חברי הלהקה הנוכחיים להופעות חיות
סאם אינזרה - תופים (2003-הווה)
דזמונד טולהרסט - גיטרה בס, גיטרה חשמלית (1997-1999)
מוריה או קְהָזָד-דוּם (Khazad-dûm) בפי הגמדאים (שידועה גם בשמות The Black Chasm ,The Black Pit ,Dwarrowdelf ,Hadhodrond ו-Phurunargian) היא מקום בארץ התיכונה, העולם הדמיוני שהמציא ג'ון רונלד רעואל טולקין ("שר הטבעות").
בעלפית היא נקראה בעבר הד'ודרונד, "מחפרות הגמדאים", ובימי האופל קראו לה העלפים מוֹרְיָה, "תהום האפילה".
קהזד-דום היא עתיקה הרבה יותר מגבילגתול וטומונזהר, ונודעת כגדולה וכמפורסמת מכל משכנות הגמדאים.
אף שהדבר נראה בכל ממלכת גמדאים, בה היה הכי מובהק השימוש בשיש ואבן-מסותתת, והניסיון לכפוף את הטבע ולהתחמק ממנו.
היא נמצאת בחלק האמצעי של הרי האובך, ונבנתה (או יותר נכון, נחצבה) בעזרת מנהרות רבות וסותתה על סלעיהם הטבעיים של ההרים עצמם.
כך ישנה אפשרות לעבור מהמערב אל המזרח בתוך קהזד-דום, ולא על ההרים.
דורין, אחד מאבות הגמדים, ונתיניו חצבו אותה ובמשך הזמן הרחיבו אותה והפכו אותה לעיר הגמדים הגדולה והמפוארת ביותר.
במשך הזמן עברו לגור בה גם חלקים משאר ששת עמי הגמדים האחרים.
מוריה היא קומפלקס עצום של מנהרות, החצוב כולו בבטן ההר, ומכיל עיר תת-קרקעית, אגם תת-קרקעי, מכרות מתכת ומיתריל ומערכת מסועפת של מנהרות, גשרים ומדרגות.
מוריה חצובה בלב הרי האובך (הרי הערפל, Misty Mountains) וממוקמת במרכזם תחת שלוש פסגות הרים המכונים "הרי מוריה", צפון-מערבית ליער לות'לוריין ודרום-מזרחית לריוונדל.
מוריה נחצבה בראשית הזמן, כאשר התעוררו אבות הגמדים.
מצודה אדירה זו נוסדה בראשית על ידי דורין בן-האלמוות, הבכור מבין שבעת אבות הגמדאים.
הוא בנה את המצודה מעל אגם נוצץ ומסביב לו, אגם הנמצא תחת הר קלבדיל שנחשב לאחד הגבוהים בהרי האובך.
שם האגם הוא קהלד-זרם, "אגם הראי" (Mirrormare בלשון המערב), ושם החל את הבנייה.
עם השנים התרבו בני-עמו של דורין, ארוכי-הזקן, וקהזד-דום נהפכה לממלכה עשירה ומפורסמת בכל העולם, ואף שמה הגיע לארצות בלריאנד בעידן הראשון, אל העלפים, על ידי גמדאי ההרים הכחולים.
בעידן השני ייסדו האדון קלבורן והגבירה גלדריאל את ארץ ארגיון, לצד שעריה המערביים של קהזד-דום.
אבל במהרה נטשו קלבורן וגלדריאל ומעט מאנשיהם את הארץ הזו וקלברימבור נהפך לשליטה.
רעות חזקה הייתה בין שתי הממלכות, וקלברימבור היה ידיד נאמן לגמדאים.
עלפי ארגיון עזרו לגמדאי קהזד-דום לבנות את השערים הקסומים והחזקים של מצודת הגמדאים, שנודעו לימים בשם "שערי-המערב של מוריה".
בנוסף, העניק קלברימבור במהרה אחת משבע טבעות-הכוח למלך דורין השלישי של קהזד-דום.
אבל כאשר החריב סאורון את ארץ ארגיון, סגרו גמדאי קהזד-דום את שעריהם בפני צבאותיו.
לעת הזו סאורון עזב אותם והם נחלו בשקט, והמשיכו בעיסוקיהם.
הם החלו לחשל את מתכת המיתריל האגדית, שנמצאה בכמויות גדולות במכרות במעמקי הרי האובך.
בחיפושם אחר מיתריל, המתכת המופלאה ששוויה לא יסולא בפז, חפרו הגמדים עמוק מדי לעמקי האדמה עד שבשנת 1980 לעידן השלישי הם שחררו "אימה חסרת-שם" ממעמקי העיר.
היצור השמיד הרבה מאולמות המצודה וקטל את המלך דורין הרביעי, וכך נודע בכינוי "רועץ דורין".
בשנים לאחר מכן נהרג גם בנו של דורין הרביעי, נאין הראשון, וגמדאי קהזד-דום נטשו את ארצם.
בעת הזו, מהעשירה בערי הארץ התיכונה, קהזד-דום נהפכה לאפלה ומרוקנת, מלבד היצור השטני שחי בה.
אז נתנו לה העלפים את השם מוריה.
לאחר שנים התגלה כי היצור הוא בלרוג משל מורגות', והוא הסתתר במצודה למשך חמש-מאות שנה ואז נעלם.
מיד לאחר-מכן המצודה התאכלסה שוב, אבל הפעם לא בגמדאים, אלא באורקים ובטרולים ששלח סאורון.
הבלרוג לא נגלה לפי-שעה, וקהזד-דום נהפכה למצודת אופל נוראה.
במכרות מוריה לפני מסעו של בילבו באגינס, האורק המרושע אזוג רצח את ת'רור, המלך שמתחת לבטן ההר, ואת נאין, בן אחיו של ת'רור.
כשנמשך הקרב לאחר מותו, הרג דָין בנו של נאין, את אזוג, וצבאו של אזוג נאלץ לסגת.
במהלך השנים נעשו מספר ניסיונות ליישב שוב את מוריה.
הראשון שבהם היה הניסיון של באלין שהיה חלק מהחבורה של תורין צינת-אלון ושל בילבו בגינס, אשר יצאה במסע לעבר ארבור ההר הבודד בספר ההוביט.
הוא התיישב במוריה בליווי צבא גמדאים.
לאחר חמש שנים נחלה ההתיישבות של באלין במוריה כישלון, ובאלין עצמו נהרג בנחל מי-ראי על ידי חץ תועה שנורה על ידי אורק.
לאחר מכן צבא גדול של אורקים פלש למוריה.
לאחר שנים רבות נאלצה אחוות הטבעת לעבור דרך מוריה, כיון שניסיונותיה של האחווה לחצות את מעבר קרן-אודם כשלו (עקב סופות שלג קשות שנבעו מהרשע השורר במקום).
במוריה, האחווה מוצאת את רישומי באלין ואת קברו של באלין, שנהרג בידי צבא אורקים עצום שפלש למכרות העצומים והרס את עיר הגמדאים.
בגשר של קהזד-דום גנדלף הקריב את חייו כדי להרוג את הבלרוג (אם כי הוא חזר לחיים מאוחר יותר בתור גנדלף הלבן).
במוריה הם שחררו מבלי משים את גולום, שהחל לעקוב בחשאי אחרי פרודו בגינס.
ניסיון ההתיישבות השני במוריה היה לאחר מספר מאות כאשר דורין השביעי הוביל צבא אל המצודה ודווקא ניצח במלחמה.
כך שלאחר מלחמת הטבעת שבה קהזד-דום להיות פעילה ונמשלת בידי גמדאי עם דורין.
מוריגן הכתם או ג'ון דורי הוא דג ממחלקת מקריני סנפיר, בעל גוף צר, גבוה ופחוס מצדדיו.
למוריגן הכתם תכונה ייחודית: פיו משתרבב קדימה.
מצב זה מסייע למוריגן הכתם ללכוד את טרפו.
גם גופו הדק, אשר קשה להבחין בו, מאפשר לו להתקרב אל הטרף מבלי להתגלות.
מוריגן הכתם נפוץ מאוד באוקיינוס השקט (וההודי) ואפשר למצוא אותו גם בחופיו המזרחיים של האוקיינוס האטלנטי, בחופי הים התיכון ובישראל.
סימן ההיכר שלו הוא הכתם השחור, המוקף בטבעת צהובה, הנמצא בכל צד של גופו (במרכז).
מוריד הגשם (במקור: The Rainmaker) הוא רומן משפטי מאת סופר רבי-המכר ג'ון גרישם.
"מוריד הגשם" היה לרב-מכר ובעקבותיו יצא סרט קולנוע בעל שם זהה.
ב-2025 החלו השידורים של סדרת טלוויזיה חדשה המבוססת על הספר חדשה ברשת USA.
הספר בתרגומו לעברית של עמנואל לוטם, נדפס בשלוש מהדורות בשנים 1995, 2002 ו-2008.
רודי ביילור (בסרט – משוחק על ידי מאט דיימון) הוא סטודנט למשפטים שבסמוך לסיום לימודיו באוניברסיטה מוצא את עצמו מתמודד מול חברת ביטוח עשירה ומושחתת, המיוצגת על ידי עורכי דין מהשורה הראשונה.
בסמסטר האחרון שלו כסטודנט, מתנדב רודי לתת ייעוץ משפטי ללא תשלום, לחבורת קשישים וכך פוגש את לקוחותיו הראשונים; דוני-ריי בלק בנם בן ה-19 של זוג פנסיונרים מהמעמד הנמוך חולה בלוקמיה וזקוק להשתלת מח עצם בעלות כספית גבוהה.
חברת הביטוח שלהם מסרבת לשלם בעד הטיפולים הרפואיים ומשאירה את דוני-ריי לגסוס למוות.
רודי מבין כי חברת הביטוח עשתה עוול גדול למשפחת בלק ויוצא למאבק נגדה.
וכך, רודי, צעיר תפרן שבקושי סיים את לימודיו יוצא למערכה נגד עורכי הדין הטובים ביותר בעיר, כשלעזרתו עורך דין שלא עבר את מבחני הלשכה בשם דק שיפלט (דני דה ויטו) ושופט יחסית אוהד (דני גלובר).
על פי הספר, "מוריד גשם" הוא עורך דין שמעלה בחכתו לקוחות עשירים ותיקים רווחיים.
ב-1997 הופק הסרט מוריד הגשם בכיכובו של מאט דיימון.
מוריאל מטלון (נולד ב־4 בדצמבר 1948) הוא עורך דין ישראלי, שותף בכיר ויו"ר ועדת הניהול של משרד עורכי הדין גורניצקי ושות'.
מטלון התמחה במהלך השנים בתחומי הנדל"ן, מלונאות, תשתיות, אנרגיה, תקשורת, עסקאות בינלאומיות, תאגידים ומיזוגים ורכישות.
במהלך השנים הוא יעץ לממשלת ישראל בפרויקטים גדולים, דוגמת כביש חוצה ישראל, הרכבת הקלה בתל אביב, הפרטת השקם והפרטת חברת הדלק "פז".
נוסף לכך הוביל מטלון את הקונסורציום בינלאומי בראשות חברת IDE להקמת מתקן התפלת מי-ים באשקלון ובמגזר הפרטי משמש כיועץ המשפטי של רשתות מלונאות בינלאומיות הפועלות בישראל.
מטלון היה היועץ המשפטי הבכיר בהשקת חברת YES ושימש כדירקטור בבנק הפועלים שווייץ.
מוריאל מטלון נולד וגדל בעיר תל אביב-יפו, והוא תושב העיר עד היום.
מוריאל הוא דור שישי בארץ ישראל, צאצא ישיר של אהרון מטלון אשר התיישב לפני כמאתיים שנה בארץ ישראל (שנת 1817) והיה למחדש היישוב היהודי בעיר יפו.
בשלהי המאה ה-19, סבו משה יצחק מטלון (על שמו קרוי רחוב מטלון בעיר) היה לעורך הדין היהודי הראשון ביפו.
בשנת 1913 העתיקה המשפחה את מקום מושבה לתל אביב ומשה יצחק מטלון היה מבוני העיר העברית הראשונה ומרחיב גבולותיה והקים את קריית מטלון בפתח-תקווה.
אביו, נתנאל מטלון, היה במשך שנים חבר מועצת עיריית תל אביב-יפו, מראשי מכבי ישראל וההתאחדות לכדורגל, שגריר ישראל באורוגוואי, ויקיר העיר תל אביב לשנת 1986.
בשנת 1923 הוא נבחר לפתוח את הסניף הראשון של הבנק בתל אביב.
מוריאל נשוי לענת ולהם שלושה ילדים.
מוריאל מטלון למד והתחנך בבית הספר הכרמל ובתיכון עירוני א'.
בשנת 1966 התגייס לתוכנית העתודה האקדמית, והחל ללמוד משפטים באוניברסיטה העברית.
בין מוריו נמנו דמויות מפתח במשפט הישראלי ובהם: פרופ' אהרן ברק, פרופ' יצחק זמיר, השופט מישאל חשין, השופט יואל זוסמן, השופט משה זילברג, פרופ' גד טדסקי, פרופ' גבריאלה שלו, פרופ' אביגדור לבונטין, פרופ' יצחק קלינגהופר.
בהיותו סטודנט באוניברסיטה, החל בפעילות ציבורית סטודנטיאלית - היה ממקימי אגודת הסטודנטים למשפטים ושימש בה סיו"ר האגודה וסיו"ר אגודת הסטודנטים.
כמו כן, היה ממקימי תא הסטודנטים של גח"ל באוניברסיטה העברית, יחד עם דן מרידור.
מוריאל נמנה עם הצוות שהוביל את החזרה של האוניברסיטה העברית להר הצופים ויזם את הקמת מעונות הסטודנטים בגבעת המבתר, אליה הוא עבר עם עוד 60 סטודנטים באוגוסט 1968. בהמשך הוא היה שותף לצוות שטיפל בהעברת הפקולטה למשפטים להר הצופים.
בשנת 1969 היה לראש הלשכה ועוזרו של השר אריה דולצ'ין, אשר היה שר בממשלתה של גולדה מאיר וכן שימש יו"ר הסוכנות היהודית.
מוריאל היה חבר הנהלה ואחד ממייסדי כתב העת האקדמי "משפטים" (שנוסד ביוזמתו של פרופ' אהרן ברק), יחד עם פרופ' מרדכי קרמניצר, פרופ' רות גביזון, ומרים נאור אשר לימים כיהנה כנשיאת ביהמ"ש העליון.
מוריאל מטלון שימש במגוון תפקידים בפרקליטות הצבאית בצה"ל, השתחרר בדרגת רס"ן.
בין השנים 1971-1973 היה לתובע צבאי ברצועת עזה ולאחר מכן באזור יהודה ושומרון.
בין השנים 1973-1975 שימש כסגן ראש ענף הדין הבינ"ל של צה"ל, וכיועמ"ש של אזור סיני ומרחב שלמה, לאחר מכן כיהן במסגרת שירות מילואים כשופט בבתי המשפט הצבאיים באיו"ש, ובימי מלחמת לבנון הראשונה היה ליועמ"ש של היחידה לקישור עם האוכלוסייה האזרחית בלבנון.
בין השנים 1976-1978 עבד מוריאל כעורך דין בפירמת עוה"ד המובילה Amen, Weisman and Butler בניו יורק, ארצות הברית.
בשנת 1978 הצטרף למשרד עוה"ד גורניצקי ושות', שמנה באותה העת 8 עורכי דין בלבד, ובמשך 26 שנה שימש כשותף המנהל.
משנת 2017 מכהן כיו"ר ועדת הניהול של המשרד, המונה כיום למעלה מ-350 עובדים (מתוכם 250 חלק מהצוות המשפטי) והוא בין משרדי עוה"ד הגדולים והמובילים בתל אביב.
במהלך שנותיו כעורך דין, עסק במגוון תחומי פעילות משפטית תוך השפעה על רבדים שונים בעולם הכלכלה והמשפט:
בשנות ה-80 שימש כיועמ"ש של המדינה בהפרטת חברות ממשלתיות, מטעם רשות החברות הממשלתיות.
בין השנים 1984-1988 פעל להפרטה הגדולה הראשונה של חברת הדלק פז, ובהמשך הוביל את הפרטת חברת השקם.
מאמצע שנות ה-90 שימש כיועמ"ש של המדינה בפרויקט כביש חוצה ישראל (כביש 6) תחת הובלתו של רב-אלוף (במיל.) משה לוי ("משה וחצי") והוביל את הפרויקט עד להשלמתו.
מיזם זה היה לראשון ששילב את המגזר הפרטי בהקמתו של פרויקט תשתיות רחב.
בראשית שנות ה-2000 נבחר לייצג את הקונסורציום הבינלאומי בראשות חברת IDE אשר הקים את מתקן התפלת המים הראשון בארץ, ובאותה העת-הגדול בעולם, באשקלון.
בשנת 1999 נבחר לשמש כיועמ"ש של חברת YES מיום הקמתה, ובמסגרת זו טיפל בהקמת תשתית לשידורי הלוויין, בחקיקה הנלווית, ובייצוג החברה בהליכים משפטיים אשר ביניהם נכללה ההחלטה התקדימית של ביהמ"ש העליון בנושא חופש הביטוי (פס"ד פלייבוי).
מראשית פעילותו במשרד גורניצקי בשלהי שנות ה-70 מוריאל הוביל את תחומי התיירות והמלונאות בעיר תל אביב וברחבי הארץ, והפך לעורך דין מוביל בתחום.
בתוך כך ייעץ לרשתות בינלאומיות ולבעלי מלונות מול הרשתות, כדוגמת שרתון, הילטון, אינטרקונטיננטל, מריוט ריץ-קרלטון והייאט, וכן ליווה ממיום הקמתה בייעוץ משפטי את רשת פתאל, אשר היא רשת המלונות הגדולה בישראל.
יעץ ללקוחות מרכזיים של גורניצקי כדוגמת קבוצת האחים עופר, קבוצת אריסון, משפחת שטראוס, משפחת פדרמן ואחרים.
הוביל את הקמת פארק ההייטק בבאר שבע כיועץ המשפטי של אוניברסיטת בן-גוריון ועיריית באר שבע ואת הקמת המכון הלאומי לביו-טכנולוגיה באוניברסיטת בן-גוריון.
טיפח את החינוך המשפטי והיה אחראי במשך ב-30 שנה לגיוס המתמחים במשרד גורניצקי ושות' והכשרתם.
במהלך השנים בהן שימש כשותף המנהל בגורניצקי, טיפח מוריאל תרבות ארגונית המשלבת עשייה משפטית לצד מעורבות חברתית, תרומה לקהילה וקידום אחריות תאגידית (Corporate Social Responsibility), הן בפירמה והן בקרב לקוחותיה.
במסגרת זו, הנהיג מוריאל בגורניצקי כבר בשנת 1992 "קוד אתי", אשר כל עובדי המשרד מתחייבים לכבד.
כמו כן, הוא מרצה אודות אחריות תאגידית בחרות שונות ובמוסדות אקדמיים.
מוריאל מטלון הוא חבר פעיל למעלה מעשרים שנה ויו"ר ועדת הביקורת בקרן יהושע רבינוביץ' לאומנויות תל אביב, עמותה המאגדת קרנות התומכות בתחומי האומנויות בתל אביב בשיתוף עם עיריית תל אביב-יפו ומשרד החינוך.
הקרן היא הגורם המוביל בתמיכה ובסיוע ליצירת סרטי קולנוע ישראלים איכותיים.
בנוסף לעבודתו המשפטית, עו"ד מוריאל מטלון ייסד את הקרן הישראלית למען יוניסף - הארגון העולמי למען הילד.
הוא היה ליושב הראש הראשון של הקרן ופעל במשך שנים בתחום זה לקידום מעמד הילד בישראל.
בין היתר יזם יחד עם משרד החינוך פעילויות בכלל בתי הספר בארץ לצורך הבטחת קיום הוראות האמנה הבינלאומית בדבר זכויות הילד, אשר מדינת ישראל חתומה עליה.
כמו כן, פעל למען הקמת נציבות זכויות הילד בישראל, ויזם סיוע לילדים שנפגעו באסונות כבדים, כדוגמת נפגעי צונאמי, רעידות אדמה, רעב ומלחמות ברחבי העולם, תוך מתן קרדיט למדינת ישראל על השתתפותה בסיוע.
נאמן קרן ברוך ורות רפפורט, הפועלת מזה שנים לקידום מפעלי תרבות, חינוך מדע וחברה בישראל.
הקרן פועלת למתן תמיכה וסיוע למוסדות תרבות וחינוך בתל אביב-יפו, ובראשן - מוזיאון תל אביב לאומנות, מוזיאון ארץ ישראל, התזמורת הפילהרמונית ומעונות היום של ויצו.
הקרן יזמה ומובילה את חלוקת פרסי רפפורט בשלוש קגוריות - אמנות (בשיתוף עם מוזיאון תל אביב לאומנות), מחקר ביו רפואי (בשיתוף עם הטכניון), ועשייה נשית פורצת דרך (בשיתוף עם גלובס).
חבר מועצת המנהלים של מכון רפפורט למחקר מדעי הרפואה בטכניון וחבר הנהלת המרכז המשולב לחקר הסרטן (TICC) ע"ש משפחת רפפורט.
חבר הוועד המנהל של האגודה למלחמה בסרטן.
חבר הוועד המנהל של מרכז רקמן לקידום מעמד האישה באוניברסיטת בר-אילן.
יו"ר ידידי מקהלת מורן, אשר פעילים בה למעלה מ-250 ילדים, בני נוער ובוגרים בהרכבי מקהלות שונים.
מקהלת מורן מקדמת שירה החל מזמר ישראלי בן זמננו ועד לנעימות קלאסיות, בשיתוף עם התזמורות הבולטות בארץ וביניהן התזמורת הפילהרמונית והאופרה הישראלית החדשה.
המקהלה מעורבת בתרומה לקהילה ובשיתוף בני נוער בסיכון, נוער בצרכים מיוחדים וילדים חולי סרטן.
שימש במשך שנים כסגן יו"ר הוועד המנהל של הגימנסיה העברית "הרצליה".
מלווה זה שנים רבות את בית הילדים ע"ש צבע אלעזרקי, בו גדלים כ-200 ילדים בסיכון בין הגילאים 5-18, אשר משפחותיהם אינן מסוגלות לגדלם.
בנוסף לייעוץ המשפטי פרו-בונו, מוריאל משמש כיו"ר האירוע השנתי של המוסד לגיוס תרומות.
פעיל מזה שנים בחוג הידידים של ארגון רבני צהר, אשר פועל לטיפוח הזהות היהודית של המדינה מתוך הדברות ופתיחת שערים לכל חלקי הציבור הישראלי.
בשנת 2015 קיבל "תואר לשם כבוד-Honoris Causa" מטעם לשכת עורכי הדין.
בשנת 2018 קיבל מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ביחד עם נשיאת בית המשפט העליון, השופטת בדימוס מרים נאור, את תואר "יקיר הפקולטה".
בחודש יוני של שנת 2023 קיבל "עמית כבוד של הטכניון" מטעם הטכניון שבחיפה.
בשנת 2024 קיבל תעודת הוקרה מטעם יוניסף על מסירותו והמחויבות יוצאת הדופן שלו בתפקידו כיו"ר קרן יוניסף בישראל לשיפור חיי ילדים ברחבי העולם.
במהלך שנת 2015 חלה מוריאל מטלון בסרטן (לימפומת נון-הודג'קין) ולאחר מספר אשפוזים התברר כי הוא חייב לעבור השתלת מח עצם.
באפריל 2016 בזכות מאגר מח העצם של עזר מציון, נמצא למוריאל תורם – חייל עתודאי בשם אבי כהן מבית שאן ובמהלך חג הפסח של אותה השנה עבר מוריאל השתלה במחלקת השתלות מח עצם בבית החולים שיבא ולאחר מספר חודשים של התאוששות חזר לפעילות מלאה.
מאז הוא פעיל בסיוע ותמיכה בעזר מציון והקים מאגר מח עצם המסייע לארגון, והצטרף לוועד המנהל של האגודה למלחמה בסרטן.
מוריה היה יומון עברי שהופיע בארץ ישראל בין 6 במאי 1910 ל-11 בינואר 1915.
את העיתון ייסד בירושלים המדפיס רבי יהודה אהרן וייס, לאחר דעיכתו של "החבצלת" שהיה לפני כן העיתון המוביל של היישוב העברי הדתי בירושלים.
האישור להוציא לאור את "מוריה", שהיה גם שמו של בית הדפוס שבו נדפס העיתון (בבעלותו של וייס ושותפו רבי משה שמואל שיינבוים), ניתן על ידי השלטונות העות'מאניים לאחר מתן התחייבות לשמור על החוק העות'מאני.
במשך כל שנות הופעתו של העיתון שימש יצחק יעקב ילין כעורכו הראשי ואף כתב חלק ניכר ממאמריו.
ביחד עם וייס, שם ילין לעיתון כמטרה לתקן את היישוב הישן ודרכו הציבורית.
כבר בגיליון הראשון מוסברת כוונת המייסדים לפנות ליהדות החרדית באופן המבטא חופש ביטוי ואובייקטיביות.
תחילה הופיע מוריה כשבועון, אך בהמשך הפך לעיתון יומי בתוספת מהדורה שבועית מורחבת עבור קוראים מחוץ לארץ ישראל.
בכך היה לאחד מעשרת העיתונים היומיים הראשונים שראו אור בירושלים.
העיתון נסגר על ידי הממשל העות'מאני ב-1915, בעיצומה של מלחמת העולם הראשונה, לאחר שילין לא קיים את הצו שאסר לעסוק בעניינים מדיניים.
על שמו של העיתון נקרא רחוב 'מוריה' בשכונת רוממה בירושלים, אשר חלק מרחובותיה נקראו בשמות עיתונים עבריים.
מוריביטו: שומר הרוח (精霊の守り人, Seirei no Moribito) היא סדרת אנימה מסוגת הפנטזיה המבוססת על הראשון מתוך 12 הספרים לנוער בסדרת "מוריביטו" מאת הסופרת נאוקו אואהשי.
סדרת האנימה נעשתה ב-2007 בחלקה מאת הסטודיו שאחראי לסדרות כדוגמת Ghost in the Shell.
אחד המאפיינים בהם מתבלטת הסדרה הוא עיסוק בנושאים לא מדוברים ונדירים יחסית בסוגת האנימה כמו יחסי אם-בן, צדדיה השונים של האימהות, ההשלכות שבפעולות על פי מסורת שקרית, וחייו של בן אצולה בין פשוטי העם.
מאפיין בולט נוסף הוא הגוון הפמיניסטי המובהק של הסדרה.
נעשו גם תסכית רדיו ומאנגה על פי הנובלה.
הלוחמת השכירה באלסה נתקלת במהלך אחד משיטוטיה בנסיך העומד לטבוע לאחר ניסיון לרצח שבו חיבלו בגשר ולכן מרכבתו נפלה לנהר.
לאחר שהיא מצילה אותו היא נקראת באותו לילה לארמון על ידי אימו של הנסיך, תמורת הון עתק של כסף אמו של הנסיך מבקשת שתשמור ותחביא אותו מניסיונות הרצח של אביו שמאמין למסורת שאומרת שברגע שתבקע הביצה שהשתלטה על הנסיך צאג'ום שנכנסה אליו בשנתו ונמצאת בבטנו, תתרחש בצורת למשך מאה שנים.
מכאן מתחילה מערכת יחסים של אם ובן מאומץ בעודם מנסים להתחמק מהרוצחים השכירים שאביו של צ'אגום שלח.
בניגוד למקובל באנימות שם לרוב האישה/נערה מוצגת כחלשה ופסיבית ולפעמים בעלת גוון מיני, כאן הגיבורה הראשית מוצגת כלוחמת חזקה העשויה ללא חת היודעת את עבודתה יותר מרוב הגברים במקצועה.
לעומת זאת הנסיך מוצג כילד חלש ועדין הזקוק להגנה וחסר ניסיון בחיים אך עם זאת אינטליגנט יותר מרוב בני גילו.
לא רק זאת אלא גם שרוב הגברים בסדרה או שעוסקים במקצועות פסיביים (טאנדה ההרבליסט) או שמודים בטעויותיהם ומעריכים שהיא יותר טובה מהם לאחר ניסיון כושל לנצח אותה.
כמו כן ישנם רמזים שהיא עברה במיומנות הלחימה את אביה המאמץ ומורה הרוחני ג'יגורו.
באלסה - לוחמת שכירה מארץ קאנבאל, עם כישורים שאין שני להם בלחימה עם חנית.
היא עובדת בתור שכירת חרב כדי לכפר על שמונה אנשים יקרים לה שנהרגו בעברה ומנסה להציל שמונה אנשים במקום זאת.
צ'אגום - הנסיך השני למשפחת המלוכה.
הוא נושא בתוכו ביצה של שד שאמורה לבקוע ולהעניק מים לארץ.
אך המסורת הרגילה מספרת שאבותיו הביסו יצור זה משום שהיה שד שמביא בצורת לארץ כל מאה שנים, ולכן אביו רוצה להרוג אותו.
צ'אגום גם הוא נקשר לבאלסה.
טאנדה - הרבליסט (מרפא בעזרת עשבים) שמתלמד אצל טורוגאי.
הוא לא כל-כך מוכשר כשאמאן אך די טוב כמרפא.
הוא מכיר את באלסה מילדות, ועוזר לרפא אותה מפציעות קרב.
מאדאם טורוגאי - שאמאנית זקנה וחכמה אך גם צינית וקצרת רוח.
היא בקשר עם עולם הרוחות "נאיונגה".
היא המורה של טאנדה ועוזרת לצאג'ום להבין מה הוא צריך לעשות עם הביצה שבתוכו.
ג'יגורו - מורה הרוחני ואביה החורג של באלסה, שלימד אותה להילחם.
הוא היה האיש המוכשר ביותר ביחידת "תשע החניתות" של הקיסר של קאנבאל.
אך נאלץ לברוח משם ברגע שלקח על עצמו לדאוג לבאלסה.
שאר שמונת אנשי החניתות רדפו אחריו אך הוא הרג את כולם בלית ברירה למרות שנחשבו חבריו.
ואלו שמונה האנשים שבאלסה רוצה לכפר על מותם.
טויה - יתום שבאלסה פעם הצילה.
הוא מחשיב את באלסה כ"אחותו הגדולה".
הוא עוזר לבאלסה להרגיל את צ'אגום לחיי העיר.
סאיה - יתומה שבאלסה הצילה פעם.
היא אוהבת את טויה ועוזרת לו כמו גם מחשיבה אותו כמעין "אחיה הגדול".
באלסה נשארה בביקתתה ולכן היא וטויה עברו לעיר עם באלסה.
שוגה - המורה של צ'אגום בארמון הקיסרי והאסטרולוג הצעיר ביותר בהיסטוריה של האומה.
הוא חוקר בסוד את סימני הבצורת ואת מותו של צ'אגום והוא זה שמגלה את ההיסטוריה האמיתית של הממלכה.
כשהיה ילד גדל בכפר דייגים.
זאגום - אחיו הגדול של צ'אגום.
הוא אח אוהב ואכפת לו מאוד מצ'אגום.
באנימה הוא מת מעבודת יתר משום חובותיו לארמון כיורש העצר.
אולם בספר לא מוזכר שהוא אח של צ'אגום ומצוין שהוא מת ממחלה.
הוא לא זוכה לראות את צ'אגום שוב אחרי שזה ברח מהארמון עם באלסה.
מוריאל ברברי היא סופרת צרפתייה ופרופסור לפילוסופיה, עטורת פרסים על יצירותיה.
מוריאל ברברי נולדה בקזבלנקה שבמרוקו, ובהיותה בת חודשיים עברה עם הוריה לצרפת.
למדה בתיכון לקנאל, התחילה ללמוד ב-The École Normale Supérieure Lettres et Sciences Humaines ב-1990 וקיבלה agrégation בפילוסופיה ב-1993. אחר-כך היא לימדה באוניברסיטת בורגון, בתיכון ובמכון להכשרת מורים בסן־לו.
הרומן פרי עטה, "אלגנטיות של קיפוד", היה רב-מכר בצרפת במשך 30 שבועות ברציפות, והודפס מחדש 50 פעמים.
עד למאי 2008, הוא מכר למעלה ממיליון עותקים.
הרומן מספר על הדיירים בבניין מגורים קטן בפריז, ובמיוחד בשוערת האינטלקטואלית שלו, רנה, ובדייר יפני.
היא ופאלומה, בת השתים עשרה האינטלקטואלית מאחת המשפחות בבניין, מספרות את הסיפור לסירוגין.
הספר הוסרט ב-2009. רנה גם מופיעה בקצרה ברומן הראשון של ברברי, Une Gourmandise.
עבור ספרה אלגנטיות של קיפוד
2007 - פרס רוטרי הבינלאומי
2007 - הפרס הספרותי מטעם התאחדות חנויות הספרים הצרפתית
2007 - "פרס וִיוְר לִיבְר מטעם מועדון/אגודת הקוראים של ואל ד'יזר (רואן)
2007 - פרס הספרות של פסטיבל הסטודנטים באוניברסיטת דרום ברטאן
2007 - פרס הספרות של העיר קאן
ראה אור בעברית בשם אלגנטיות של קיפוד, תרגמה: שרון פרמינגר, הוצאת כתר 2009.
חיי השדונים, תרגמה: לי עברון, הוצאת כתר, 2017.
ורד אחד, תרגמה: לי עברון, הוצאת כתר, 2021
מוריה חברה לפיתוח ירושלים בע"מ היא חברה עירונית, המשמשת כזרוע הביצוע של עיריית ירושלים ומשרד התחבורה ומופקדת על ניהול וביצוע מיזמי הפיתוח והתשתיות הגדולים בירושלים.
תחומי ההתמחות המרכזיים של חברת מוריה הם פיתוח תשתיות תחבורתיות - הקמת עורקי תחבורה ראשיים ומערכי כבישים, הקמת נתיבי תחבורה ציבורית, הקמה ופיתוח התשתיות של הרכבת הקלה, פיתוח שכונות חדשות, הקמת מבני ציבור, פיתוח אורבני, הקמת פארקים, שבילי אופנים וגני שעשועים, אנרגיה סולארית ועוד.
חברת מוריה הוקמה בשנת 1987 על ידי ראש העיר ירושלים טדי קולק.
כיום משמש ראש העיר משה ליאון כיו"ר הדירקטוריון וגלעד בר-אדון מכהן כמנכ"ל החברה.
מוריה רשמה בשנת 2023 שיא בתולדות החברה, עם ניהול וביצוע של פרויקטים ברחבי העיר בהיקפי ביצוע של יותר מ 3 מיליארד ש"ח.
בין המיזמים שמנהלת ומבצעת החברה:
פרויקט מנהור צומת הגבעה הצרפתית
פיתוח תשתיות הרכבת הקלה בירושלים (הארכת הקו האדום, ביצוע הקו הירוק והקו הכחול)
הקמת מבני חינוך, כיתות לימוד וגני ילדים
פיתוח שכונות חדשות - מורדות ארנונה, רמת שלמה
הקמת נתיבי תחבורה ציבורית (כביש בגין, ירמיהו)
הקמת מסוף וחניון האוטובוסים 4/9
הגשר התלוי מעל גיא בן הינום
מוריה אור (נולדה ב-15 במרץ 1989) היא זמרת-יוצרת ישראלית.
מוריה אור מיטווך נולדה וגדלה ברמת גן.
למדה בבית ספר היסודי חשמונאים ובבית הספר התיכון אהל שם.
בצבא שירתה כמש"קית בקרה ומעקב בחיל החינוך.
היא הרצתה בבתי ספר על הגיוס לצבא.
מוריה אור התחילה לנגן בפסנתר בגיל 3 וחצי, הלחנה התחילה ללמוד בגיל חמש.
אחרי לימודים קבוצתיים באותה השנה עברה למורה פרטית, אחריה לעוד מורה פרטית כעבור שנה (אלה בלומין).
לאורך כל השנים כתבה והלחינה.
היא לומדת פיתוח קול בשיטת sls.
אלבומה הראשון, "סיפור לא סגור", בהפקתם של לואי להב ושלומי קינן, יצא ב-18 ביולי 2012 אחרי שלוש שנות עבודה.
היא מופיעה בכל הארץ, מופעים אקוסטיים וחשמליים.
את כל השירים היא כותבת ומלחינה, שרה ומנגנת.
לרוב שירי האלבום צולמו קליפים שביים נועם ורדי, מבוססים על קליפ הנושא מהאלבום, ומציירים סיפור מלא לשאר השירים - שלהם צולמו קליפים במצלמת סלואו מושן של עד 3000 fps, אלה הקליפים הראשונים בארץ שצולמו בטכניקה זו.
סינגלים מהאלבום זכו כשיר השבוע פעמיים ב-88FM ולשיר השבוע שהקהל בחר אצל דידי הררי.
ב-2013 מוריה אור משתתפת בהרכב MARBL לצד המפיק יונתן מימון.
היא בעלת סטודיו לפיתוח קול ומלמדת.
מוריה הוא כתב עת תורני היוצא לאור בירושלים משנת ה'תשכ"ט (1969), בתחילה כיוזמה עצמאית ומשנות ה-70 במסגרת מכון ירושלים.
כתב העת יצא בתחילה במתכונת של ירחון ומאוחר יותר כדו-ירחון, וקהל הכותבים בו מזוהה בדרך כלל עם היהדות החרדית הישראלית.
בכותרת הגליונות נכתב כי כתב-העת מוקדש ומשמש כ.
כתב העת מפרסם דרך קבע מדור גנוזות בשם "זיכרון לראשונים" ובו חידושי תורה של ראשונים ואחרונים.
"חידושי תורה" פרי עטם של ראשי ישיבות ודיינים, מדור הלכתי ומדור הגות ומחשבה.
בסוף הגיליון מדור לסיקור ספרים, לקראת סוף המאה ה-20 החל המדור לסקר בעיקר ספרים בהוצאת מכון ירושלים.
מאמרים נבחרים מבין המאמרים שהתפרסמו בכתב-העת, הודפסו בסדרת "ספר המועדים".
סדרת ספרי הזיכרון לגדולי ישראל, של מכון ירושלים, יוצאת אף היא תחת מותג כתב-העת "מוריה".
בשכונת רוממה שבירושלים ישנו רחוב מוריה הקרוי על שם כתב העת.
בשנים הראשונות לקיומו של כתב-העת התפרסם בו בקביעות מדור "בשולי הדף היומי" ובו חומר עזר ולקט פרשני על הסוגיות שנלמדו במקביל לזמן הדפסת הגליונות במסגרת הדף היומי.
מדור נוסף שהתפרסם בעבר בכתב העת, סיקר את פעילות "התנועה להפצת תורה".
עורכו הראשי הראשון של "מוריה" היה הרב משה הרשלר.
החליף אותו הרב יוסף בוקסבוים, ולאחר פטירתו עורך את כתב-העת בנו, הרב אריה בוקסבוים.
כחברי מערכת כתב-העת שימשו בשנותיו הראשונות, רבנים מהשורה הראשונה.
חברי המערכת בעת הקמת "מוריה" היו הרבנים: בצלאל ז'ולטי, עובדיה יוסף, צבי מרקוביץ, משה שטרנבוך ואליעזר קוגל.
בעשור השני של המאה ה-21 חברי המערכת הם הרבנים: שמחה חסידה, אביגדור ברגר, אברהם יעקב גולדמינץ ושלמה בוקסבוים.
במשך שנות קיומו התפרסמו בגליונות כתב העת חידושי תורה מכל ראשי הישיבות הגדולות בישראל, ושל רבים מראשי הישיבות בחו"ל.
פסקי הלכה של גדולי הפוסקים כמו: רבי שלמה זלמן אוירבך, רבי משה פיינשטיין, רבי יוסף שלום אלישיב, רבי שמואל הלוי ואזנר ורבים נוספים.
ומחקריהם של חוקרים בתחום הספר העברי כמו: יעקב שמואל שפיגל, ואנשי אקדמיה נוספים כמו: יהודה לוי.
מאמרו של פרופ' ישראל אומן על סוגיית מי שהיה נשוי שלוש נשים, בגרסתו העממית הלא-מתמטית, התפרסם אף הוא לראשונה על דפי "מוריה".
מוריה היא מערכת לאיכון טקטי של מטרות קרקעיות בייצור התעשייה האווירית לישראל.
על פי הצהרות הייצרן, המערכת, שנחשפה באירוע AUSA 2015, מאכנת בדיוק של מטרים ספורים.
על פי דווחים, המערכת מבצעית (נכון ל־2015) ומשמשת יחידות תצפית במשימות איכון מטרות לטווח של עד 20 ק"מ בדיוק של 2–3 מטרים באופן אמין.
המערכת משמשת לצורכי איכון מטרות עבור חימוש מוכוון GPS וסיוע בשיפור דיוק הפגיעה של חימושים סטטיסטיים.
מוריאוקה (ביפנית: 盛岡市) היא עיר הבירה של מחוז איווטה שבחבל טוהוקו שבצפון יפן.
אוכלוסיית העיר מונה 299,169 תושבים, נכון לשנת 2015.
האזור בו שוכנת העיר מוריאוקה כיום היה מיושב ברציפות מאז התקופה הפלאוליתית.
באזור נמצאו אף שרידי חרס מתקופת ג'ומון ומתקופת יאיואי, וכן תילי קבורה מתקופת קופון.
בתקופות שלאחר מכן עברה השליטה באזור משבט לשבט, עד שבתקופת סנגוקו השתלט על האזור שבט נאנבו.
לאחר קרב סקיגהארה העניקה שוגונות טוקוגאווה הכרה להאן מוריאוקה, ובהתאם תמך ההאן בשוגון במלחמת בושין בראשית רסטורציית מייג'י.
בתקופת מייג'י ולאחר ביטול שיטת ההאן ב-1870 הפך האן מוריאוקה למחוז מוריאוקה, אך שנתיים לאחר מכן התמזג עם מחוז איווטה.
ב-1889 הפכה מוריקואה לעיר ונבחרה לעיר הבירה של המחוז.
במלחמת העולם השנייה ניצלה העיר מההפצצות האוויריות של בעלות הברית על ערי יפן, וסיימה את המלחמה עם נזק מועט בלבד.
ברעידת האדמה והצונמי בסנדאי ב-2011 נפגעה מוריאוקה מרעידת אדמה בעוצמה 6.1 בסולם מגניטודה לפי מומנט, אך מלבד הפסקות חשמל לא נגרם נזק רב.
מוריאוקה שוכנת באגן קיטקאמי, במרכז מחוז איווטה, מקום המפגש של הנהרות קיטקאמי, שיזוקואישי ונאקצו.
נהר קיטקאמי הוא הנהר השני בגודלו במזרח יפן (אחרי נהר קיסו) והארוך ביותר בחבל טוהוקו.
הנהר חוצה את העיר מצפון לדרום, ולאורכו נבנו מספר סכרים.
מצפון-מערב לעיר מתנשא הר איווטה, חרוט געשי פעיל.
במוריאוקה שורר אקלים הנע בין אקלים סובטרופי גשום ואקלים יבשתי, השופע בלחות ובמשקעים.
למוריאוקה יחסי ערים תאומות עם:
מוריד הגשם הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1997 המבוסס על רב-מכר בשם זהה משנת 1995 מאת ג'ון גרישם בבימויו של פרנסיס פורד קופולה שגם כתב את התסריט.
העלילה מתרחשת בעיקר בבית משפט ומתארת מאבק חסר פשרות בין תובעים לנתבעים כדי לשכנע את חבר המושבעים.
הסרט מעלה את התופעה הכלל עולמית של חברות ביטוח רפואי המקבלות תשלומים קבועים מלקוחותיהם ומסרבות לפצות אותם בעת הצורך.
בתפקידים הראשיים מופיעים מאט דיימון ודני דה ויטו המנהלים מאבק כמעט חסר סיכוי נגד חברת ביטוח גדולה המיוצגת על ידי עורך דין מנוסה ושחצן (ג'ון ווייט) ומנצחים.
קלייר דיינס מופיעה בתפקיד משני באחד מסרטיה המוקדמים.
תרזה רייט מופיעה בסרט בפעם האחרונה בקריירה שלה.
רודי ביילור (מאט דיימון) הוא משפטן צעיר שאך עתה סיים את לימודי משפט באוניברסיטת ממפיס.
הוא מתקבל לעבודה במשרד עורכי דין בניהולו של ליימן סטון, עורך דין שחצן ומושחת (מיקי רורק) שמצמיד לו כחונך את דק שיפלט (דני דה ויטו).
לשיפלט אין זכות להופיע בבית משפט היות שלא עמד בבחינות ההסמכה מספר פעמים אבל ניסיונו הגדול בתביעות נזיקין ושיווקו האגרסיבי מקנים לו מעמד של חשיבות במשרד.
שיפלט לוקח את רודי לבית החולים ומדגים בפניו את שיטת העבודה שלו: בקבלה הוא מקבל מידע על תאונת דרכים, מגיע לחדר הנפגע המכוסה בגבס, דוחף לידו את כרטיס הביקור שלו ומחתים אותו על חוזה לייצוג בלעדי שלו כעורך דינו.
על אף הבטחתו של שיפלט לאפקטיביות של השיטה, רודי נרתע מאופן הפעולה הזה.
בהמשך נשלח רודי לבדו "לדוג" לקוחות פוטנציאליים באזור בית החולים, ובאחת הפעמים הוא מתוודע לקלי ריקר (קלייר דיינס), אישה מוכה, ומתפתח ביניהם קשר של חיבה.
במקביל לעבודתו במשרד רודי מטפל בצוואה של אישה קשישה בשם מיס בירדי (תרזה רייט), שבנוסף משכירה לו חדר בביתה.
לאחר שסטון נעצר בחשד לשחיתות, פותחים רודי ושיפלט משרד קטן לעריכת דין כשרודי מופיע בבית משפט ושיפלט עוזר לו בידע וברכישת לקוחות.
התיק העיקרי של רודי הוא תביעה נגד חברת ביטוח רפואי גדולה שמסרבת לממן טיפול רפואי ללקוח שלה, דוני בלאק, צעיר חולה לוקמיה הזקוק לניתוח השתלת מח עצם שיכול להציל את חייו.
לחברת הביטוח יש סוללת עורכי דין מיומנים ובראשם ליאו דראמונד (ג'ון ווייט) שמתייחס לרודי הטירון בזלזול ומציע הסכם פשרה של 75,000 דולר.
רודי דוחה את ההסכם על אף שגם השופט הרווי הייל (דין סטוקוול) מייעץ לו לקבל אותו, כשהוא מודה בגלוי שהוא עייף מכדי לעסוק בניהול המאבק המשפטי.
לאחר שהשופט הייל לוקה בהתקף לב הוא מוחלף בשופט טיירון קיפלר (דני גלובר), פעיל למען זכויות אדם שדוחה את בקשת החברה לביטול התביעה והמשפט מתחדש.
בינתיים נפטר דוני ורודי מעלה את סכום התביעה לעשרה מיליון דולר.
במקביל להתנהלות המשפט ממשיך רודי להיפגש עם קלי, שבשלב מסוים בוחרת לעזוב את בעלה המכה.
רודי עוזר לקלי לאסוף את חפציה מהבית כשבעלה מגיע במפתיע.
בינו לבין רודי מתפתח מאבק אלים שמסתיים במותו של הבעל.
קלי דוחקת ברודי לעזוב את המקום לפני הגעת המשטרה על מנת להגן עליו ונשארת לשאת באשמת ההריגה.
לאחר תקופת מעצר קצרה היא משוחררת על סמך זכותה להגנה עצמית.
רודי מוציא אותה מהמעצר ומביא אותה איתו לביתה של בירדי.
שיפלט עוזר לרודי להשיג מסמכים ועדים שהחברה מבקשת להסתיר.
הוא מוצא את ג'קי למנצ'יק (וירג'יניה מדסן) שהייתה אחראית על התביעה ופוטרה מהחברה.
היא מעידה על מדיניות החברה שמבוססת בעיקר על דחייה חוזרת של כל התביעות, כך שרוב הלקוחות מתייאשים.
עם זאת, דראמונד מצליח להוכיח שעדותה בלתי אמינה והיא נפסלת.
אף על פי כן, בחקירה נגדית של וילפורד קילי (רוי שיידר), נשיא החברה, רודי מביא אותו להודות בנוגע למדיניות החברה.
בסיום המשפט רודי מקרין למושבעים את עדותו האחרונה של דוני בלאק עצמו, שצולמה לפני מותו, והמשפט מוכרע לטובת משפחתו של דוני ועל החברה לשלם חמישים מיליון דולר.
גזר הדין וניצחונו של רודי מתפרסמים ברחבי המדינה, אולם החברה מודיעה על פשיטת רגל, מה שמאפשר לה לחמוק מתשלום החוב למשפחה, וגם רודי ושיפלט נשארים ללא שכר העמלה.
רודי מחליט שאינו מתאים לפרקטיקה של מערכת המשפט ומחליט להתעסק באקדמיה של לימוד משפט עם מיקוד על אתיקה מקצועית.
כמו כן הוא רוצה לוודא שיוכל לדאוג לקלי כראוי בתקופה הקרובה, והשניים עוזבים יחד את העיר.
מוריגניים (שם מדעי Zeidae) היא משפחה של דגי גרם מסדרת הזאוסאים החיים בימים עמוקים בעלי גוף שקוף ומוגבה.
המוריגניים הם בעלי עיניים גדולות הנמצאות בקדמת הראש וחוטם גדול.
מתחתיו נפער פה מגודל בעל שרירים מודגשים.
הגוף מוגבה ובעל סנפירים קטנים.
המוריגניים שוחים לאט והם בעלי סנפיר גב גדול וקוצני.
צבעם דהוי ולעיתים גם שקוף.
הם חיים בעומקים שונים של 50-800 מ' מתחת למים וחיים בכל האוקיינוסים.
הדגים הצעירים ניזונים בעיקר מפלנקטון לעומתם הבוגרים טורפים דגים קטנים בעזרת לסתותיהם הרחבות.
מין מוריגן הכתם (Zeus faber)
מוריגן (באירית: Mórrígan או Morrígu, באירלנד המודרנית ידועה לעיתים גם כ-Mór-Ríoghain) היא דמות מהמיתולוגיה האירית.
היא מזוהה בעיקר עם מלחמה וגורל, וכן עם נבואות על מוות במלחמה.
היא מעופפת לעיתים קרובות מעל שדות קרב בדמות הבאדב - עורב שחור.