tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנת 2015 החל המרכז הישראלי לחדשנות בחינוך להעניק פרסים על מפעל חיים ליוצרים בתחום ספרות הילדים ויזם הקמת ועדה ציבורית בראשות פרופ' אליס שלוי בה היו חברים בין היתר ראש עיריית חדרה צביקה גנדלמן, סגנית ראש עיריית תל אביב-יפו מהרטה ברוך-רון, הזמרת ירדנה ארזי ואחרים.
הזוכה הראשונה בפרס הייתה הסופרת לאה נאור שקיבלה את הפרס ע"ס 7500 ש"ח במסגרת תחרות הכתיבה השנתית של תלמידי המרכז בהנחיית טל מוסרי.
את הפרס העניקו לנאור מנכ"ל המרכז דן פוטרמן, נשיאת קרן מוריה העולמית עו"ד מרי-אן שטיין, סגנית ראש עיריית תל אביב יפו מהרטה ברוך-רון והמלחינה נורית הירש.
המרכז הלאומי לפיצוי נפגעי הגזזת הוא מוסד של משרד הבריאות, הפועל מכוח חוק לפיצוי נפגעי גזזת" התשנ"ד-1994. המרכז מטפל בתביעות ופניות המוגשות להסדרת הפיצוי הכספי המגיע לחולי גזזת בשל טיפולים רפואיים בעזרת הקרנות.
הפיצוי עצמו משולם באמצעות המוסד לביטוח לאומי.
המרכז פועל בשיתוף פעולה עם צוותים מחקריים אשר מסייעים בעדכון נתונים רפואיים ומידע היסטורי.
המרכז משתתף גם במחקר ההיסטורי עצמו ובהגברת מודעות הציבור לזכויותיו בנושא פיצויי טיפולי גזזת.
המרכז ממוקם במרכז הרפואי ע"ש חיים שיבא - תל השומר, ברמת גן.
עם פרישתו, מונה לניהול המרכז יניב תייר.
בסוף שנות השמונים, בעקבות פעילות חברתית ופרסומים בתקשורת, פרצה לתודעת הציבור הישראלי המודעות על השלכות הטיפול בהקרנות על חולי גזזת אשר טופלו באמצעות קרינה רנטגנית וטיפולים נוספים.
הטיפול בגזזת באמצעות קרינת רנטגן נחשב עד לשנות השישים של המאה העשרים, בעולם ובישראל, לטיפול המיטבי במחלה.
בישראל, העלתה פרשת הטיפול בגזזת גם סוגיות חברתיות הנוגעות לאוכלוסיית היעד והתנהלות המדינה.
בשנת 1992 החל ח"כ עמיר פרץ (יו"ר ועדת העבודה והרווחה דאז) בשיתוף עם פרופ' ברוך מודן בקידום הצעת חוק פרטית אשר תפצה כספית את מטופלי הגזזת.
לאחר שנתיים של דיונים בכנסת, התקבל ביולי 1994 "החוק לפיצוי נפגעי הגזזת תשנ"ד-1994" אשר נכנס לתוקפו בינואר 1995.
כפועל יוצא של החוק, המרכז לפיצוי בנפגעי הגזזת החל לפעול במקביל לכניסת החוק לתוקף.
בתהליך הגשת בקשה לפיצויים, הבקשה נידונה בפני ועדת מומחים המונה יו"ר שופט או שופט בדימוס ושני רופאים מומחים, הקובעת על סמך ראיות האם הפונים הוקרנו בעבר לגזזת.
את התביעות רשאים להגיש הנפגעים עצמם וכן שאירים שהם ילדים מתחת לגיל 18 (לרבות ילד חורג או מאומץ) ובני זוג של נפגעים בזמן פטירתם שלא נישאו בהמשך מחדש.
היה והפונים הוכרו על ידי הוועדה, הם מופנים לוועדה רפואית המונה שלושה רופאים מומחים ו/או ארבעה רופאים, הבוחנת האם חלה התובע/ת באחת המחלות המנויות בתוספת לחוק לצורך מתן פיצויים.
רשימת המחלות המקנות פיצויים לפי חוק הגזזת כוללת: גידול ממאיר ראשוני כלשהו באזור הראש והצוואר- לרבות גידולי מוח, גידולי גולגולת, גידולים בבלוטות הרוק, גידולים בבלוטת התריס, גידולי עור כגון מלנומה (Melanoma) באזור הראש והצוואר, גידולי מוח שפירים, סרטן הדם מסוג לוקמיה (Leukemia) וחוסר שיעור באזורי הצטלקות בעור הקרקפת.
רשימה זו היא רשימה סגורה ואין להוסיף עליה בלא שעברה חקיקה בכנסת.
הוועדה הרפואית והוועדה הרפואית לעררים אינן מוסמכות לדון במחלה שאיננה מנויה ולתת דרגת נכות עבורה.
עד לחודש דצמבר 2015 הוגשו למרכז הלאומי לפיצוי נפגעי גזזת 47,041 תביעות, ומתוכן הוכרו 26,415 אנשים שנפגעו מהטיפול.
נכון לדצמבר 2015, הוכרו כ-500 איש שהגישו תביעות עם 100% נכות לצמיתות.
החוק לפיצוי נפגעי גזזת אינו מעניק פיצוי לעגמת נפש, אולם לנפגעים מוענק פיצוי באמצעות תקנה 34 לתקנות המוסד לביטוח לאומי (קביעת נכות לנפגעי עבודה) התשט"ז-1956 הקובעת נכות נפשית, וכתוצאה מהחלטה זו, נכון לחודש דצמבר 2015 קיבלו 13,385 אנשים שהוכרו נפגעי הקרנות גם פיצוי עבור כאב וסבל באמצעות קביעת נכות נפשית.
גובה הפיצויים המשולמים על ידי המדינה לנפגעים תלוי בהיקף הנכות שנקבעה לנפגע על ידי ועדה רפואית, הבודקת את מצבו בהתאם לידוע אודות תופעות הלוואי של טיפולי ההקרנה.
מי שנקבעו לו אחוזי נכות רפואית בשיעור של 39%-5% יקבל מענק חד פעמי בהתאם לאחוזי הנכות שנקבעו לו.
מי שנקבעו לו מעל 40% נכות לצמיתות, יקבל מענק חד פעמי וקצבה חודשית בסכומים משתנים.
המוסד לביטוח לאומי אחראי על ביצוע התשלומים (מענקים וקצבאות) לנפגעי הגזזת, הזכאים על-פי החוק, בהתאם לאחוזי הנכות שנקבעו.
מענה לפניות הציבור - המעוניינים להגיש תביעה להכרה כמוקרני הטיפול בגזזת, ו/או במידע כללי בנוגע לחוק, תהליך הגשת התביעה והפיצויים.
בדיקה במאגרים – במרכז מספר מאגרי שמות על בסיס מידע של אנשים שטופלו בהקרנות לגזזת.
איתור, רישום ותיעוד של מי שחלו בגזזת וקיבלו טיפול בהקרנה ובניית מאגרי מידע נעשים על ידי המרכז הלאומי לפיצויי נפגעי גזזת, בהתאם לסעיף 7 א' (1) בחוק.
הפעלת ועדות ופיקוח על איכות עבודתן -
ועדה משפטית רפואית ארצית שתכליתה לקבוע: "אם התובע קיבל טיפול בהקרנה כנגד מחלת הגזזת כמשמעו בחוק".
בראשות הוועדה מכהן שופט בדימוס וחברים בה שני רופאים מומחים.
מקום מושבה במתחם תל השומר בלבד.
אם התביעה נידחת יש אפשרות להגיש בקשה לדיון חוזר עם עדויות או ראיות חדשות בלבד.
ערר על החלטת ועדת המומחים ניתן להגיש גם לבית הדין האזורי לעבודה לאחר בקשה לדיון חוזר.
ועדה שתכליתה לקבוע האם לקה התובע באחת המחלות המנויות בחוק ואת אחוזי הנכות בהתאם.
בוועדה משתתפים שלושה - ארבעה רופאים מומחים בהתאם לצורך.
מקום מושבה הוא בלשכות הבריאות המחוזיות: דרום (באר שבע), צפון (נצרת), חיפה.
מרכז, תל אביב וירושלים היא ועדה משותפת ומקום מושבה במתחם תל השומר.
ערר על החלטת הוועדה הרפואית ניתן להגיש למרכז הלאומי לפיצויי נפגעי גזזת תוך 60 יום מהיום שבו התובע קיבל את החלטתה.
ועדה רפואית לערר (דרג עליון)
זוהי ועדה ארצית שתכליתה לדון בעררים המוגשים על ידי התובעים ו/או ב"כ שעברו ועדה רפואית בדרג הראשון.
כמו כן, הוועדה דנה בערר המוגש על ידי רופא המרכז ו/או בתיקים המוחזרים מבתי הדין השונים.
בוועדה משתתפים שלושה - ארבעה רופאים מומחים.
ערר על החלטת הוועדה הרפואית לערר ניתן להגיש לבית הדין האזורי לעבודה.
ועדה רפואית להחמרה (דרג ראשון)
בקשה להחמרה במצב רפואי ניתן להגיש רק לאחר 180 יום, מיום ההחלטה האחרונה בתיק.
זו ועדה שתכליתה לקבוע, בהתאם למסמכים רפואיים עדכניים המוגשים על ידי התובע או בא כוחו, האם קיימת החמרה במצבו הרפואי במחלות הכלולות בחוק.
אם נקבע שיש הצדקה, התובע יוזמן לוועדה רפואית בלשכת הבריאות באזור מגוריו.
בוועדה יושבים שלושה - ארבעה רופאים.
אם נקבע שאין הצדקה, יש לתובע אפשרות להגיש בקשה להופיע בפני הוועדה.
בהתאם לסעיף 7א' (2), (3), (4) לחוק, הוקם בשנת 2001 המכון הלאומי לחקר השלכות הטיפול בגזזת על שם פרופ' ברוך מודן.
במסגרת מכון זה מתבצע המשך מחקר בתחום.
בראש מכון המחקר עומדת פרופ' סיגל סדצקי בתוקף תפקידה כחוקרת הלאומית לנושא הגזזת.
לתוצאות המחקרים השלכות חוקיות בעדכון רשימת המחלות המזכות בפיצוי במסגרת החוק לפיצוי נפגעי גזזת התשנ"ד, 1994. בנוסף, תוצאות המחקרים מהווים בסיס להתוויות הנחיות למעקב וטיפול באוכלוסיית המוקרנים, כמתחייב בחוק.
בשנת 2005 הוקמה במרכז הלאומי לפיצוי נפגעי הגזזת יחידה למחקר היסטורי חברתי בנושא הגזזת בשיתוף מכון גרטנר לאפידמיולוגיה וחקר מדיניות בריאות, המרכז הרפואי שיבא, תל השומר.
בראש היחידה עומדת פרופ' שפרה שורץ.
יחידת המחקר בוחנת את הטיפול בגזזת החל משנת 1925 ואילך מנקודת מבט היסטורית, חברתית ומשפטית.
עבודתה נעשית בשיתוף חוקרים מתחום היסטוריה של הרפואה מישראל והעולם.
המחקר ההיסטורי בוחן את ההיסטוריה של הטיפול במחלה וכן מקומות הקרנה שונים ורופאים שטיפלו בגזזת מטעם מוסדות המדינה בארץ ובעולם.
המחקר החברתי מתמקד בתפיסות חברתיות של המחלה בזמן הטיפול ועד ימינו אנו, הפעילות הפוליטית דרך הממשלה, הכנסת, תנועות ועמותות חברתיות.
כמו כן עוסק בפרסום התקשורתי ובהשלכות סוציו-פסיכולוגיות של הטיפול בהקרנות לגזזת.
המרכז הלאומי לפיצויי נפגעי גזזת בשיתוף עם פרקליטות המדינה והפרקליטות במחוזות, מתמודד עם העתירות המוגשות לבתי המשפט ובתי הדין השונים ברחבי הארץ.
המרכז הישראלי לכבוד האדם הוא מלכ"ר וחברה לתועלת הציבור הפועל משנת 2004, במטרה ליזום, לפתח, לקדם ולהוביל תהליכים חברתיים וארגוניים, המטמיעים את ערך כבוד האדם ונורמות ההתנהגות הנגזרות ממנו, בחברה הישראלית על רבדיה השונים, כמו גם בארגונים ציבוריים ופרטיים.
מטרתן של התוכניות המופעלות על ידי המרכז, היא לסייע לארגון ולחברים בו להבין את התשתית הערכית העומדת בבסיס מערכות היחסים ולפעול לשיפור נורמות ההתנהגות הנגזרות מהן.
המרכז מתערב בעיקר בצמתים בהם מתקיימים יחסי סמכות ותלות בין אנשים וקבוצות.
התוכניות אותן מפעיל המרכז מכוונות לצמצום התנהגויות אגרסיביות, למניעת ההחרפה ביחסים בין-אישיים ולהשתתתם על סובלנות וקבלה הדדית, תוך שמירה על ערכי כבוד האדם בחברה ככלל ובארגון בפרט.
המרכז הוקם על ידי ד"ר אורית קמיר, חוקרת ומרצה למשפט, מגדר ותרבות, מנסחת החוק למניעת הטרדה מינית (1998), ביחד עם שותפתה רבקה אלישע פעילה פמיניסטית בעלת תוארי BA ו-MA בעבודה סוציאלית ואשת חינוך, יו"ר המרכז לכבוד האדם.
צוות "המרכז הישראלי לכבוד האדם" הוא רב-תחומי וכולל: יועצים/ות ארגוניים/יות, משפטנים/יות, ועורכי/ות-דין, עובדים/ות סוציאליים/ות, יועצים/ות חינוכיים/ות, מרצים/ות וצוותי הדרכה בפריסה ארצית.
כולם/ן בעלי התמחות מקצועית ספציפית בתחום כבוד-האדם ויישום התנהגותי של תכנים ערכיים.
מאז הקמתו, בשנת 2004, המרכז פועל בתוך גופים מגוונים בעבר ובהווה כגון: צה"ל, משרד החינוך, משרד הביטחון, חברת החשמל, המוסד לביטוח לאומי, משרד התקשורת, מרכז השלטון המקומי, רשות הכבאות וההצלה, בתי חולים, מקומות עבודה פרטיים ועוד.
פעילותו של המרכז הישראלי לכבוד האדם משלבת מחקר אקדמי חדשני ומקיף בנושא כבוד האדם, עם עשייה חברתית - מקצועית.
המחקר האקדמי עליו מבוססת עבודת המרכז הוא מחקרה של ד"ר אורית קמיר המופיע בספרה "שאלה של כבוד: ישראליות כבוד האדם" (ירושלים: כרמל, 2004).
המחקר חושף את משמעויותיו המובחנות של המושג העברי "כבוד" במציאות הישראלית על שלל פניה.
המחקרים השונים מזהים ומנתחים את ההבדלים בין הערכים "הדרת-כבוד" (honor), "הילת כבוד" (glory), "כבוד סגולי" (dignity) ו"כבוד מחייה" (respect).
כל אחד מסוגי הכבוד הללו שייך לעולם רעיוני וערכי שונה, המבנה דרכי חשיבה שונות ודפוסים ייחודים של תקשורת בין אישית.
כולם מקובצים יחדיו בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו, שבלב הקונצנזוס הישראלי.
העשייה החברתית – מקצועית של המרכז הישראלי לכבוד האדם מבוססת על אסטרטגיה לפיה יש צורך להכיר את הצרכים השונים של כל קבוצה חברתית, לסייע לה לגבש שפה משותפת ולפתח בקרבה נורמות התנהגות הנשענות על היבטיו ההומאניים של ערך כבוד האדם.
מטרתן של התוכניות היא להפוך את התובנות התאורטיות לכלים פרקטיים ומיומנויות תפקודיות.
כל התוכניות מלוות בתהליך הערכה איכותני וכמותני, הבוחן את התאמתן למשתתפיה ואת אופן ביצוען.
ד"ר אורית קמיר – יו"ר הדירקטוריון
עו"ד אפרת נחמני- בר – ס.
גב' סיון גורביץ – ס.
עו"ד הילה חג'ג' פרגו - רכזת
בספרה "שאלה של כבוד: ישראליות וכבוד האדם" (ירושלים: כרמל, 2004).
מציגה ד"ר אורית קמיר תפיסה תאורטית ייחודית, המאפשרת להבין את מורכבותו של ערך כבוד האדם ונורמות ההתנהגות נגזרות ממנו.
ד"ר קמיר חושפת כי המושג "כבוד האדם" מחבר ארבעה מושגים ערכיים שונים, המהווים ערכי יסוד של שלוש מערכות ערכיות נבדלות.
הבלבול בין ארבעה המושגים הערכיים מוביל לבלבול בין המערכות הערכיות, שאינן תמיד עולות בקנה אחד זו עם זו.
השפה העברית אינה מכילה מילים נפרדות המאפשרות להבחין בין ארבעה המושגים הערכיים השונים המקופלים במילה כבוד, ולכן נתייחס אליהם באמצעות צירופי מילים, שכל אחד מהם מכיל את המילה כבוד: "הדרת-כבוד", "הילת כבוד", "כבוד סגולי" ו"כבוד מחיה".
מערכת הערכים המושתתת על הדרת-כבוד מגדירה את הדרת-הכבוד כמשאב, או נכס אישי בעל ערך חברתי רב, אשר קובע את מעמדו של כל אדם בהיררכיה החברתית ביחס לכל שאר הסובבים אותו.
הדרת-הכבוד מקנה סטטוס מיוחס, שיש לקנות, לבסס, להבטיח, לנקום ולהשיב אותו בהתנהגות המפגינה עצמה, עליונות, שליטה במצב, עצמאות, אסרטיביות והעדר פחד.
אדם שרכש לעצמו הדרת-כבוד חייב לשמור עליה ולהיזהר שלא לאבדה לטובת אחר.
כדי להבטיח את הדרת-כבודו, אדם חייב לעמוד על שלו בכל מחיר, לא לוותר, לא להתפשר, לא להפגין חולשה, ולעולם לא "לצאת פראייר".
כל ויתור לזולת עלול לעלות לאדם בביזיון והשפלה, כלומר לפגוע בהדרת-כבודו ובמעמדו החברתי.
זאת ועוד: אדם המרגיש שהדרת-כבודו נפגעה על ידי זולתו חייב להשיב לעצמו את כבודו האבוד על ידי פעולת תגמול כנגד אותו זולת.
פעולת התגמול נועדה ליטול מהדרת-כבודו של הפוגע, ובכך להשיב לנפגע את הדרת-כבודו שאבדה, ועמה את מעמדו החברתי.
מערכת שנייה של כבוד היא מערכת המושתתת על תפיסת כל אדם כמי ש"נברא בצלם אלוהים".
על פי תפיסה זו, שהיא אמונית ביסודה, כל אדם מכיל השתקפות של כבודו המופשט, הקדוש, של האל, וכבוד זה הוא "הילת כבודו" של האדם.
הילת הכבוד היא תכונה מולדת, שכל אדם מכיל מרגע לידתו, מעצם היותו בבואת צלם האלוהים.
הילת הכבוד אינה נקנית בהתנהגות כלשהי, ואינה מקנה סטטוס חברתי.
במסגרת מערכת ערכית זו, כל אדם חייב להימנע מפגיעה בהילת הכבוד של זולתו ושל עצמו, כלומר: להימנע מכל התנהגות או פגיעה באדם שעלולה לבזות את צלם האלוהים המשתקף בו.
ההתנהגויות שעלולות לפגוע בצלם האל ולכן בהילת כבוד האדם קבועות בטקסטים הדתיים ומתפרשות על ידי כהני הדת, ואיש אינו יכול לערער עליהן.
אדם אינו רשאי לסטות מן הכללים שנציגי האל קבעו, ולא למחול על הילת כבודו בהתנהגות או בהסכמה להתנהגות הזולת.
מערכת שלישית של כבוד מושתתת על הכרה בקדושת חייו ואנושיותו של כל אדם באשר הוא אדם.
מערכת ערכית זו מושתתת על ערכו של כל אדם מעצם היותו אדם.
ערך זה, שהוא אחד לכל בני האדם בכל מקום, זמן והקשר, הוא המימד המוסרי של התכונה המשותפת לכולנו: אנושיותנו הטבועה.
הוא מכונה dignity, ובעברית – כבוד סגולי.
כבוד זה מתייחס לצלם האדם ולא לצלם האלוהים, והוא שייך לאדם עצמו.
הוא אינו מוענק לאדם על ידי החברה, ואינו יכול להילקח ממנו על ידיה.
משמעותו אינה נקבעת על ידי האל, אלא על ידי האדם עצמו.
הכבוד הסגולי מתייחס למכנה המשותף האנושי הבסיסי ביותר, והזכויות הנגזרות ממנו הן בסיסיות לקיום אנושי.
נדבך ערכי נוסף, רחב יותר, מתייחס ומעניק משמעות וחשיבות לאותו חלק של האנושיות המכיל את תכונותיו הייחודיות של כל אדם, את צרכיו הייחודיים, סגולותיו, כמיהותיו, חלומותיו ויכולותיו.
נדבך ערכי נוסף זה מכונן את "כבוד מחייתו" של כל אדם, כלומר זהו כבוד המתייחס לאותו מרחב מחיה שכל אדם זקוק לו כדי להתפתח על פי כישוריו הייחודיים, על פי תכונותיו, שאיפותיו והשתייכויותיו הקהילתיות.
הזכויות הנגזרות מכבוד זה הן זכויותיו של כל אדם לממש ולהגשים את עצמו לא רק כיצור אנושי, אלא גם כבן אדם בעל ייחוד אישי (לרבות בחירה בהשתייכות קבוצתית, על כל המשתמע מכך).
ארבעה פנים לכבוד האדם- ממושג אקדמי למציאות ערכית.
ערכים מגדירים תפיסת עולם ורעיונות אשר החברה שואפת להנחיל לחבריה ולאורם היא מצפה מהם לפעול.
על מנת שהערכים שנבחרו יוכלו לבוא לידי ביטוי בהתנהלות החברתית היום-יומית, מתפתחות מהם נורמות התנהגות, אשר יישומן מחזק את הערכים ומעניק להם משנה תוקף.
כאשר חלק מחברי הקבוצה אינם ממלאים אחר נורמות ההתנהגות המצופות, מטילה עליהם החברה סנקציות (גלויות או סמויות).
הסנקציות מיועדות להבהיר את הגבולות ולשדר לשאר חברי הקבוצה שעליהם לדבוק בערכים ובנורמות ההתנהגות שנבחרו.
הן הנורמות והן הסנקציות הללו יכולות להיות פורמליות או בלתי פורמליות, בין אם תוקפן כתוקף חוק או מתוקף קודים חברתיים הנוצרים בתוך הקבוצה או הסביבה החברתית המדוברת.
מתוך מכלול רחב של ערכים, אותם ניתן למצוא בכל חברה, אפשר לזהות מספר מצומצם מאוד של ערכים, המהווים את ליבת התפיסה הערכית של החברה.
ליבה ערכית זו מקרינה על שאר הערכים שהחברה שואפת לקדם ומפרשת אותם בהתאם.
ערך כבוד האדם מהווה את הליבה הערכית של החברה הישראלית.
לכן, כל ארבעת הערכים החבויים בערך כבוד האדם, הם שחקנים בזירה החברתית ומשפיעים על התנהגותם של האנשים, כפרטים וכקבוצות.
מדוע אנשים מתנהגים כמו שהם מתנהגים?
השאלה המרכזית המעסיקה את חוקרי מדעי ההתנהגות היא: מדוע אנשים מתנהגים כמו שהם מתנהגים.
כל דיסיפלינה וכל תפיסה רעיונות מציעה הסבר מתוך נקודת מוצא שונה.
בעוד הגישות הפסיכולוגיות, המתמקדות בהבנת מבנה האישיות של כל פרט, תפיסות סוציולוגיות בוחנות את התנהגות הפרטים, על רקע הסביבה החברתית בה הם פועלים ומעניקות הסברים לתופעות חברתיות מרובות משתתפים.
אחת הגישות המוכרות פחות להבנת התנהגותם של אנשים, מדגישה את חשיבות הערכים כמשפיעים על התנהגות הפרטים והקבוצות ומעצבים אותה.
היותם של הערכים סמויים מן העין מעצימה עוד יותר את השפעתם והם אכן, אחד הכוחות החזקים המניעים אנשים להתנהגות או להימנעות ממנה.
דינמיקה של הדרת כבוד בקרב קבוצות, חברות וארגונים
ערך הדרת הכבוד הוא ערך דומיננטי בחברה הישראלית.
דינמיקה של הדרת כבוד נפוצה בחיי היום-יום, כמעט בכל מרחב ציבורי ובמיוחד ביחסים המערבים תלות וסמכות גם יחד.
מאבקי הדרת כבוד נפוצים בין בני משפחה, קבוצות קהילתיות, קולגות, בין ממונים וכפיפים, בין סגלים, בין נותני שירותים, לקוחות וספקים ועוד.
מאבקי הדרת כבוד אלו, מוכרים וידועים לכל העובדים/ות בארגון.
לעיתים הם מסומנים כבעיה של אדם זה או אחר, של קבוצה זו או אחרת.
אולם לרוב, היקפם ועוצמתם האמיתיים- מושתקים.
כאשר מאבקי הדרת הכבוד כוללים רבדים רבים, הם פוגעים בתפקודה של הקבוצה ו הארגון וחושפים את האנשים העובדים בו לחוויית איום מ- °360.
מדינות, קבוצות, חברות וארגונים רבים חורטים על דגלם ערכים הנובעים מערכי הכבוד הסגולי וכבוד המחייה, בציפייה שחברי הקבוצה יפעלו לפיהם.
אולם כל עוד הם אינם מתמודדים עם הדומיננטיות של מאבקי הדרת הכבוד (הגלויים והסמויים), הם יתקשו להוביל להתפתחותם של חברים/ות הקבוצה לצמיחת מנהיגות חיובית ולשינוי הדינמיקות הפנימיות.
הנחות היסוד העומדות בבסיס עבודת המרכז
תפיסת עולם ערכית ברורה ועקבית היא הכלי הראשון בידיו/ה של מנהיג/ה, מפקד/ת, מנהל/ת ועוד.
התנהגותם של אנשים נובעת, בין היתר, ממערכת הערכים אותה הם/ן מאמצים/ות.
ערך כבוד האדםהוא ערך יסוד בחברה הישראלית, אשר בתוכו חבויים ארבעה ערכים שונים, חלקם מנוגדים זה לזה.
כל אחד מהערכים מייצר נורמות התנהגות שונות וסנקציות שונות.
ניתן ללמד לבצע בחירה ערכית מושכלת ולהבין את יתרונותיה ומחיריה.
חשיפת התשתית הערכית הנמצאת בליבת הקבוצה וחבריה, מאפשרת חשיפת החסמים הקיימים וקידום היישום של ערכים ונורמות החשובים לקבוצה, לחברה או לארגון.
פעילות מתוך ערך הדרת כבוד מוקצנת, מכוננת מאבקי כוח, הטרדה מינית ואלימות בין אנשים.
ההטרדה המינית אינה התנהגות "בלתי נשלטת" או "יצרית".
היא מהווה עוד מרחב לביטוי כוח – מחד, והשפלה – מאידך.
במצבים בהם מתנגשת הדרת הכבוד עם הכבוד הסגולי או עם כבוד המחייה, יש להעדיף את הכבוד הסגולי וכבוד המחייה.
במצבים בהם מתנגשים ערך הכבוד הסגולי עם ערך כבוד המחייה, יש להעדיף את ערך הכבוד הסגולי.
קבוצות, חברות וארגונים היררכיים דורשים גם מתן הדרת כבוד למנהיגיהם.
הדרת כבוד מתונה, המבוססת על כבוד המחייה של מקבלה היא רצויה וחשובה לתפקוד נכון של הארגון.
גבולות ברורים, ביטחון, משמעת, ענישה – מצבים אלו ודומיהם, אינם נובעים בהכרח מערך הדרת הכבוד, אלא אם ביצועם נועד להשפלת האחר או נעשה באופן משפיל.
סגל/הנהגת/הנהלת קבוצה, חברה או ארגון אינו יכול לשלוט על התנהגותם של אחרים.
עם זאת, הוא יכול לעצב את דרכי ההתנהגות שלו, ובכך לצמצם את האפקטיביות של ההתנהגות האלימה ואת רווחיה.
במסגרת פעילויות והשתלמויות המרכז ניתן לרכוש כלים בסיסיים להתפתחות מקצועית וארגונית, אולם רק יישום עקבי ושיטתי, המובל על ידי מנהיגי/ות ומנהלי/ות החברה או הארגון, יוכלו להשיג את התוצאות הרצויות ולשמרן לאורך זמן.
חשיבות בחינת הערכים באמצעות ערך כבוד האדם
במטרה לפתח תפיסת עולם המושתת על ערכי כבוד האדם חשוב לחשוף את ההיבטים הסותרים בין המוצהר למופעל בשטח, בין הגלוי לסמוי בכל מפגש עם קבוצות הפועלות מתוך הדרת כבוד.
בחברה הישראלית מתנגשים, לא אחת, ערך הדרת הכבוד וערכי הכבוד הסגולי וכבוד המחייה.
פעמים רבות תהייה הבחירה האוטומטית דווקא בערך הדרת הכבוד, אשר יועדף על ערך הכבוד הסגולי וכבוד המחייה.
גם אם ארגונים שואפים שאנשיהם יגיבו מתוך תפיסה ערכית של כבוד סגולי וכבוד מחייה, האנשים עלולים לפעול בהתאם לדינאמיקה הבינאישית שאינה מוצהרת, המבוססת על ערך הדרת הכבוד.
ארגונים רבים מעבירים מסרים סותרים לגבי האופן שבו הם מצפים מאנשיהם להגיב.
ברובד המוצהר מעודד התנהלות מתוך ערכי הכבוד הסגולי וכבוד המחייה, בעוד הרובד הסמוי – מעודד דווקא התנהלות מתוך הדרת כבוד כך שדינאמיקות יבטאו תחרות אגרסיבית, שיח משפיל ויחס דורסני למשל.
הלחץ הקבוצתי מגורמים שונים בסביבה, בין אם בני משפחה, חברים, שכנים, קולגות ולעיתים אף ממונים או כפיפים בעבודה, הוא בעל עוצמה רבה, המשפיעה על הבחירה הערכית של הפרט.
לכן קיימת חשיבות לתהליכים חברתיים אשר מובלים בכל סביבה וחברה אשר אנו חברים או פעילים בה.
"צריך לדבר על זה" - שוויון בין המינים וכבוד האדם: תוכנית השתלמות לפיתוח מקצועי המעניקה למורים/ות ידע שיטתי בתחום המגדר ויישומיו בבתי הספר.
התוכנית מתקיימת מטעם היחידה למגדר ושוויון בין המינים במשרד החינוך.
"כבוד זה כל הסיפור" - על סמכות וכבוד בבית הספר: תוכנית ההשתלמות לפיתוח מקצועי מכוונת לביסוס את ערך כבוד האדם כערך בעל יישומים מעשיים בבית הספר בתחומים מגוונים, ביניהם: ביסוס סמכות המורה, קידום יחסי הורים-מורים, עבודה עם תלמידים/ות וגיבוש צוות.
כבוד האדם כבסיס לעבודת הסייעת: ההשתלמות מכוונת לפיתוח מקצועי של סייעות גני הילדים.
במסגרת ההשתלמות נחשפות הסייעות לעולמות ידע שונים מתחום המגדר, החינוך והתקשורת הבין אישית, כל זאת תוך הבנה עמוקה של האופן שבו בא לידי ביטוי ערך כבוד האדם בגן.
כבוד האדם ומגדר בגן הילדים: תוכנית השתלמות לפיתוח מקצועי של גננות, אשר מעוניינות לפתח תפיסת עולם מגדרית ולקדם את השוויון בין המינים בגן הילדים.
הכלים הנרכשים מאפשרים לעצב את הגן ולפתח יישומים מגדריים, לחינוך לשוויון מבוסס ערך כבוד האדם בין בנות ובנים.
כבוד האדם כבסיס לניהול מערכות חינוך: ההשתלמות מיועדת להעניק להנהלות בתי ספר ידע וכלים ייחודיים, להובלת תהליכים בית ספריים, המכוונים לעיצוב מדיניות ותהליכי עבודה, במגוון ממשקי עבודה ואתגרים הניצבים בפני צוותי הניהול.
ערך כבוד האדם ונורמות ההתנהגות הנגזרות ממנו, עומדים בבסיס ההשתלמות.
"פרט וקהילה – מתח של זהויות": תוכנית השתלמות לפיתוח מקצועי של יועצות חינוכיות, לעיצוב תפיסת עולם מקצועית וגיבוש תפיסה חברתית.
ההשתלמות עוסקת במתח שבין הפרט והקהילה ובבחירות הערכיות הניצבות בפני היועצות בעבודתן.
מניעת התעמרות בעבודה: השתלמות המיועדת למנהלים/ות ולעובדים/ות, המפגישה אותם עם התופעה ההרסנית של התעמרות בעבודה ותהליכי המניעה בהן ניתן לפעול על מנת למגר את התופעה ולבסס אקלים של כבוד במקום העבודה.
ההשתלמות מפנה את תשומת הלב לתהליכים החקיקתיים המתקיימים בעת זו, לטיפול בתופעה.
"גבולותיי הם כבודי" –מניעת הטרדה מינית בארגונים: השתלמות חד-יומית הפורסת בפני עובדים/ות ומנהלים/ות את תהליך התפתחותה של הטרדה מינית בארגון והדרכים להתמודד איתה.
נקודת המבט הייחודית הנשענת על ערך כבוד האדם, מאפשרת הבנת התהליכים החברתיים בד בבד עם הבנת החוק והגיונו.
"יחסים של כבוד" – תוכנית השתלמות המיועדת לסגלים בתחום הבריאות (בתי חולים, קופות חולים, בתי אבות ומוסדות שיקום), המאפשרת לסגלים הרפואיים ללמוד כיצד להתמודד עם לחצים של מטופלים ועם סביבת עבודה מאתגרת ואינטנסיבית.
כלים חדשניים, הנשענים על ערך כבוד האדם, נלמדים ומתורגלים בתוכנית.
"כבוד האדם ביחסי פיקוד": השתלמות המותאמת לגופי הביטחון השונים ומאפשרת למפקדים לפתח זהות פיקודית הנשענת על היבטיו ההומאניים של ערך כבוד האדם, תוך הרחבת התובנות לגבי התנהגותם של פקודים ודרכי הנעתם.
"תוכנית ש.י.ר.ות" - לשיפור היכולות הרגשיות והתפקודית: התוכנית מיועדת לצעירים וצעירות לקראת השירות הצבאי.
במסגרת התוכנית ניתנת להם הזדמנות לפתח חוסן נפשי ולצמצם תופעות מוכרות של תסכול, אכזבה, חוסר אונים, ירידה במוטיבציה, קשיי תפקוד, ייאוש, עימותים עם מפקדים, איחורים, משפטים, נפקדות ועריקות.
מנהיגות נשים קהילתית: קורס המיועד לנשים המעוניינות להשפיע על המתרחש בקהילתן, תוך הגברת המודעות לתהליכים חברתיים והראייה הביקורתית על תופעות קיימות.
דגש ניתן על למידה שיטת של תכנון וביצוע תהליכים של יזמות חברתית.
המרכז הישראלי ללימודי חירשות פועל לייצוג, חקר ופיתוח קהילת החירשים בישראל; הוא נוסד בשנת 2016 במטרה להביא להכרה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית, לקדם שוויון בינה לבין השפות המדוברות, לעלות את המודעות בקרב הציבור הרחב ולשפר את הנגישות בישראל.
המרכז נוסד על ידי בועז אחד העם, ננה בר, גולן זינו, לילך זינו, אורטל מאיר, שירלי פינטו ויהונתן שיוביץ.
המרכז הוקם אחרי שאחד העם הציג את מועמדותו לראשות הוועד המנהל באגודת החרשים בישראל, כשלצידו היו מאיר וארבעה מועמדים נוספים, אחת מהם היא מתורגמנית לשפת הסימנים הישראלית, אך מועמדות אחד העם לא התקבלה באספה הכללית של אגודת החרשים שהתקיימה ב-1 באפריל 2016.
יו"ר המרכז הוא אחד העם, והוא ממונה על תחומי הסנגור סינגור עצמי והסברה.
ננה בר - ראשת תחום פיקוח.
ד"ר שירי שוהם - ראשת תחום מחקר ופיתוח.
גולן זינו הוא ראש תחום שפת הסימנים, שרון מסילטי – ראשת תחום אכיפה.
המרכז פועל לייצוג, חקר ופיתוח של החירשים ושל שפות הסימנים בישראל.
מטרות המרכז כוללות בין השאר:
סינגור עצמי – ייצוג החירשות ושפת הסימנים במרחבים הציבוריים והפרטיים.
ייצוג, הכולל ייזום של חקיקה הנוגעת לחירשות ולשפת הסימנים; הצגת עמדות, שינוי תדמית ושינוי תפיסות, הקשורות לחירשות ולשפת הסימנים; הכשרה וקידום של חירשים בתחומים שבהם הם אינם מיוצגים.
שפת הסימנים – קידום של שפת הסימנים על ידי פיתוחה, שימורה וייצוגה במישורים הציבורי, החינוכי, התכנוני, המדעי, החברתי, הפוליטי, המשפטי, החקיקתי, הקהילתי, הטכנולוגי וכל תחום רלוונטי נוסף.
הסברה: הסברת חוץ – לקהלי יעד מחוץ לקהילת החירשים; הסברת פנים – לקהילת החירשים, הכוללת מתן ייעוץ, סיוע, הכוונה ותמיכה לחירשים ובני משפחותיהם.
פיקוח – מעקב והערכה ביקורתית אחרי יישום חוקים, תקנות ונוהלים, הקשורים לחירשות ולשפת הסימנים.
אכיפה – ייזום וסיוע ביישום החוקים, התקנות והנהלים, הקשורים לחירשות ולשפת הסימנים.
מחקר ופיתוח – חקר ופיתוח המחקר על הקהילה החירשת, כמו גם הכשרה, הדרכה והכוונה לאנשי מקצוע ולציבור הרחב על הקהילה החירשת, חירשות, ושפת הסימנים.
פינטו הובילה את הקמפיין "אני מסמן אני שווה" לשינוי התודעה בציבור הרחב, ולקידום חקיקה של שפת הסימנים הישראלית כשפה מוכרת בישראל.
תחת קמפיין זה הובילה פינטו שבוע מודעות לחירשים בספטמבר 2016, שכותרתו הייתה "אני מסמן אני שלם", והצטרף לקמפיין שר החינוך נפתלי בנט.
בעקבות הקמפיין, אוניברסיטת בן-גוריון בנגב הייתה האוניברסיטה הראשונה בישראל שהכירה בשפת הסימנים הישראלית כשפה רשמית לאנשים חירשים.
ב-27 במרץ 2017 התקיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב טקס שבו העניקה פינטו תעודת הוקרה מהמרכז ללימודי חירשות לנשיאת האוניברסיטה, פרופ' רבקה כרמי, על הכרת האוניברסיטה בשפת הסימנים הישראלית.
התעודה ניתנה בנוכחות הזמר וסטודנט האוניברסיטה תומר לוי, שהפיק קליפ 'הרגלים' בשפת הסימנים.
ביום האישה הבינלאומי בשנת 2017, פרסמה מאיר פוסט בפייסבוק, שבו התייחסה למעמד האישה החירשת בחברה הישראלית.
אישה חירשת מרוויחה בממוצע 2,000 ש"ח פחות מאישה שומעת, ולעיתים קרובות איננה עובדת כלל.
מוקדי הסיוע לנפגעות הטרדה מינית אינם נגישים לחירשת שהוטרדה מינית.
במקלטים לנשים מוכות, נשות המקצוע שומעות, וקשה לקיים איתן תקשורת.
מחוסר ברירה חוזרת האשה לביתה.
יש מעט ייעוץ זוגי וטיפול משפחתי בשפת הסימנים, והתוצאה היא ריבוי בפרידות.
אין שירות רפואי נגיש למקרים כמו דיכאון סב לידתי.
בתגובה לפוסט, ציינה מתורגמנית אפשרות פנייה בדואר אלקטרוני למרכזי הסיוע, מה שלא מנע מחירשת לשים קץ לחייה בהיעדר טיפול, כפי שפורסם בפייסבוק ב-5 במרץ 2017. גם משה איבגי, יו"ר אס"ח לשעבר, דיבר בפייסבוק על המנוחה ששמה קץ לחייה בגיל 25, והתייחס לחוסר טיפול מקצועי בחירשים.
במהלך שנת 2017 פנתה פינטו לשרת התרבות והספורט מירי רגב ולוועדת השרים לענייני סמלים וטקסים בבקשה לתרגום בשפת הסימנים הישראלית בטקסי יום הזיכרון לחללי מערכות ישראל.
פינטו קיבלה תשובה מוועדת הטקסים, כי יינתן תרגום לשפת הסימנים ליד הדובר, הן בטקס יום הזיכרון בכותל המערבי, והן בטקס המרכזי בהר הרצל, ועידכנה בכך את קהילת החירשים בישראל.
לפני יום העצמאות תשע"ז פרסם המרכז סרטון של המנון "התקווה" בביצוע לילך זינו, ללא עיבוד מוזיקלי ועם תרגום לעברית.
כדברי גולן זינו בסרטון, הדגים ביצוע ההמנון את עצמאותה ומקוריותה של שפת הסימנים הישראלית, שאיננה שפה מסומנת, ואת שאיפת החירשים לשוויון.
אגודת החרשים בישראל התרשמה מהסרטון שהפיק המרכז, ושיתפה אותו בדף הפייסבוק שלה בשבת אחרי הצהריים במילים: "העיבוד החדש והנכון בשפת הסימנים ל"התקווה"".
יו"רית אח"א אתי שוורצברג למדה את המתכונת שפרסם המרכז יום קודם, וסימנה את ההמנון כמתורגמנית בטקס של ערב יום הזיכרון בחיפה.
גם המתורגמן בטקס יום הזיכרון בהר הרצל סימן את התקווה באותה מתכונת.
פינטו ושיוביץ הצטרפו להפגנת הלהט"בים שהתקיימה ביולי 2017 בתל אביב נגד מדיניות האימוץ, והתייחסו לכך שחירשים בישראל אינם רשאים לאמץ, קל וחומר חירשים להט"בים.
בספטמבר 2017, שירלי פינטו פנתה לציבור החירשים וכבדי השמיעה בישראל, וביקשה מהם לדווח על מקרים של חוסר נגישות לצוות הרפואי על מנת להעלות מקרים אלה בדיונים בוועדה בכנסת.
מטופלת כבדת שמיעה כתבה על רופאים שביקרו אותה ודיברו אליה כשהייתה מאושפזת ללא מכשיר שמיעה.
היא הרכיבה את המכשיר וביקשה מהם לחזור על דבריהם.
באופן קבוע הם ענו: "לא משנה" והלכו.
במקרה נוסף, לא השיבו רופאים לשאלות חירשת על בעלה שאושפז לבדיקות עקב לימפומה, והוא נפטר ללא ידיעתה.
נכון לספטמבר 2019, טרם הותקנו תקנות נגישות בשירותי הבריאות.
בדיונים בוועדת העבודה, הרווחה והבריאות בכנסת על הקלה בתקנות הנגישות באינטרנט שהתקיימו ב-5 בספטמבר 2017, שללה מאיר את הפטור הגורף לעסקים עם מחזור מתחת ל-5 מיליון ש"ח מחובת כתוביות בסרטוני אינטרנט, אף על פי שחיובי הנגשות אחרות נותרו בתקנות, וציינה את העלות הסבירה של טכנולוגיה לכתוביות.
אחד העם פרסם שני פוסטים בליווי וידאו, ובהם פירט את משנתו בעניין הפגנת הנכים מול ממשלת ישראל בדרישה להעלאת גמלאותיהם.
לפי אחד העם, זכויות הנכים הן זכויות ביטוחיות, ולא היה מקום להתערבות הדרג המקצועי במשא ומתן בין המחוקק והממשלה לבין הנכים.
גם נושא התקציב אינו רלוונטי, משום שניתן להתאימו על ידי קיצוץ רוחבי או על ידי הגדלת הגירעון.
את משנתו סיים אחד העם בכך שמדינת ישראל עדיין איננה ערוכה לתעסוקת נכים, כפי שמעידים מעסיקים ומועסקים, ומשום כך הדרישה שנכים יעבדו איננה ריאלית.
אחד העם הגיב גם לאי-השתלבותם של החירשים וכבדי השמיעה במאבק הנכים, וציין את ההסללה השמיעתנית של החירשים וכבדי השמיעה לצד רתיעה מובנית מנכים, שהוכתבה לחירשים על ידי שומעים.
המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית הוא גוף צבאי הכפוף למטה הכללי הרוסי ולמשרד ההגנה של רוסיה שהוקם עבור מנהיגי הצבא במטרה לתאם את פעולות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, לתמוך במוכנותם הצבאית, לתאם משימות איסוף מודיעין ולמעשה מהווה מרכז תיאום של הצבא הרוסי.
המרכז משמש את שר ההגנה של רוסיה, ראש המטה הכללי הרוסי והנשיא בעת שהם מנטרים אירועים ומשברים בעלי חשיבות המתרחשים בשטח רוסיה או ברחבי העולם.
ההיכל הראשי מצויד באמצעי תקשורת המאפשרים לנשיא לשלוט בכל יחידות הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית.
ב-2016 החזיק המרכז מחשב-על בעל מהירות עיבוד של 16 פטהפלופס ואחסון של 236 פטהבייטים.
מפקד המרכז הוא הגנרל-לויטננט מיכאיל מיזינצב.
המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית הוקם במקום נקודת הפיקוד המרכזית של המטה הכללי הרוסי כגוף מרכזי לתיאום הכוחות המזוינים של רוסיה.
המרכז הוקם על פי צו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין מ-10 בדצמבר 2013.
המרכז הפך למבצעי ב-1 בדצמבר 2014, עשרה ימים לאחר מכן נחנך מנחת מסוקים המהווה חלק מהמרכז.
תמיכה במערכות שליטה ובקרה מרכזיות לניהול צבאי של הכוחות המזוינים של הפדרציה הרוסית, פיקוח עליהם ופיקוד על מבצעים צבאיים;
איסוף מודיעין עבור הנהלת משרד ההגנה של רוסיה;
ניהול, תיאום ופיקוח על טיסות חיל האוויר הרוסי;
ניהול, תיאום ובקרה על הצי הרוסי, מוכנותם הצבאית וניהול מבצעים בינלאומיים.
המרכז הלאומי לניהול הגנת הפדרציה הרוסית הוצג לראשונה בקולנוע, בסרט הקולנוע "משיכה", בו המרכז מוצג כנקודת פיקוד צבאית מרכזית שדרכה מתנהל המבצע למאבק בחוצנים הפולשים למוסקבה.
המרכז מופיע גם בסרט "שמיים", ובו גם נערכו סצנות הצילום שלו, מאחר שמהווה את מרכז הבקרה לניהול המבצע הרוסי בסוריה.
המרכז הלאומי למחקר מדעי הוא ארגון המחקר הממשלתי הגדול ביותר בצרפת וגוף המחקר הבסיסי הגדול באירופה.
מטה הארגון ממוקם בפריז והוא מחזיק משרדים בבריסל, בייג'ינג, טוקיו, סינגפור, וושינגטון די.
סי., בון, מוסקבה, תוניס, יוהנסבורג, סנטיאגו דה צ'ילה, ישראל וניו דלהי.
צרפת הפקידה את המרכז הלאומי למחקר מדעי בתפקיד קידום הידע לטובת החברה.
הארגון מבקש לממש משימה לאומית זו תוך כיבוד כללים אתיים והפגנת מחויבות לשוויון מקצועי.
המרכז הלאומי מתמקד במשימה בת חמש דרגות: 1. עריכת מחקר מדעי; 2. העברת תוצאות המחקר; 3. חלוקת ידע; 4. הכשרה דרך מחקר; 5. תרומה למדיניות מדעית.
המרכז הלאומי דורג במקום ה־3 בשנת 2015 ובמקום ה־4 בשנת 2019 על ידי Nature Index, המודד את התורמים הגדולים ביותר למאמרי מחקר שפורסמו ב־82 כתבי עת מובילים.
המרכז הלאומי למחקר מדעי נוסד בעקבות עצומה של ז'אן-בטיסט פרן עליה חתמו למעלה מ־80 מדענים, ביניהם שמונה חתני פרס נובל שבעקבותיה, הקים שר החינוך הצרפתי את "המועצה הלאומית הצרפתית למחקר" , באפריל 1933. בשנת 1936, פרן, כמזכיר משנה למחקר, הקים את "הסוכנות המרכזית הצרפתית למחקר מדעי" .
ב־19 באוקטובר 1939, על פי צו הנשיא הצרפתי, אלבר לברן, שני המוסדות אוחדו תחת מטרייה אחת והוקם המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי.
החל משנת 1954 העניק המרכז מספר סוגי מדליות מדי שנה למדענים צרפתים וחוקרים זוטרים בתחומי המחקר השונים על תרומתם הבולטת לחיוניות ולמוניטין של הארגון: מדליית זהב, מדליית כסף, מדליית ארד, מדליית החדשנות ומדליית הקריסטל.
בשנת 1966 עבר הארגון שינויים מבניים, שהביאו להקמתם של שני מכונים מיוחדים: המכון הלאומי לאסטרונומיה וגיאופיזיקה בשנת 1967 (שהפך למכון הלאומי למדעי היקום בשנת 1985) והמכון הלאומי לפיזיקה גרעינית וחלקיקים בשנת 1971.
המרכז הצרפתי למחקר בירושלים (CRFJ) שהיה בראשיתו מכון למחקר ארכאולוגי (נוסד בשנת 1952), הוקם ביוזמתו של המרכז הלאומי הצרפתי למחקר מדעי.
בשנת 1985 קיבל המרכז את שמו הנוכחי והפך למרכז מחקר רב־תחומי לכל תחומי מדעי הרוח והחברה.
המרכז הוא אחד מ־27 מרכזי המחקר של רשת מוסדות המחקר הצרפתיים מחוץ לצרפת (UMIFRE).
מעבדות המרכז הלאומי הן "אבני הבניין" של הארגון.
הצוותים שלהם, המורכבים מחוקרים, מהנדסים וטכנאים, עומדים מאחורי ייצור והעברת הידע.
מרבית המעבדות הן יחידות מחקר משותפות, המאגדות שותפים מהאקדמיה (אוניברסיטאות, בתי ספר וארגוני מחקר) וגורמים תעשייתיים.
30% ממעבדות האוניברסיטאות בצרפת הן יחידות מחקר משותפות עם המרכז הלאומי למחקר מדעי (UMIFRE).
יש כ־1,100 מעבדות הפזורות בצרפת כשרובם הן יחידות מחקר משותפות (UMR) ובנוסף יש מעל 36 יחידות משותפות בין־לאומיות (UMIׂ).
נכון לשנת 2020, תקציב הארגון הוא 3.3 מיליארד אירו.
מכוני המרכז הלאומי למחקר מדעי הם המבנים הארגוניים המיישמים את המדיניות המדעית של המוסד, ומפקחים ומתאמים את פעילות המעבדות.
המרכז מחולק ל־10 מכוני מחקר לאומיים:
המכון למדעים ביולוגיים (INSB) – תחומי המחקר: ביולוגיה מבנית, ביואינפורמטיקה, פרמקולוגיה, מדעי המוח, מדעים קוגניטיביים, אימונולוגיה, גנטיקה, ביולוגיה של התא, מיקרוביולוגיה, פיזיולוגיה, ביולוגית צמחים, ביולוגיה מערכתית, מגוון ביולוגי
המכון לכימיה (INC) – תחומי המחקר: כימיה של החיים ועבור החיים, כימיה ירוקה ופיתוח בר קיימא, פונקציונליזציה של חומר
המכון לאקולוגיה וסביבה (INEE) – תחומי המחקר: ביולוגיה, מגוון ביולוגי, השפעת השינוי העולמי, סביבה בריאה, משאבים, אקולוגיה כימית וכימיה סביבתית
המכון למדעי הרוח והחברה (INSHS) – תחומי המחקר: תרבויות וחברות בהיסטוריה, בני אדם, חברות וסביבה, התנהגות, הכרה ותקשורת, עולמות עכשוויים
המכון להנדסה ומדעי מערכות (INSIS) – תחומי המחקר: מדעים וטכנולוגיות הקשורות לאוטומציה, אותות ומערכות אלקטרוניות ופוטוניות, מדעים וטכנולוגיות המכסים מכניקה, אנרגיה ותהליכים
המכון הלאומי למדעי המתמטיקה ואינטראקציות ביניהם (INSMI) – תחומי המחקר: התחומים השונים של המתמטיקה, דימות וסימולציה מתמטית, ממשק עם תחומים מדעיים אחרים, אינטראקציות עם חברות וחברה
המכון לפיזיקה (INP) – תחומי המחקר: חוקים יסודיים, אופטיקה ולייזרים, פיזיקה של חומר מעובה ומדעי ננוטכנולוגיה
המכון למדעי מידע וטכנולוגיות (INS2I) – תחומי המחקר: מדעי המחשב וטכנולוגיה דיגיטלית
המכון הלאומי לפיזיקה גרעינית ופיזיקה של חלקיקים (IN2P3) – תחומי המחקר: פיזיקת חלקיקים, פלזמת קווארקים-גלואונים ופיזיקת האדרון, אסטרופיזיקה גרעינית ואסטרופיזיקה, אסטרופיזיקה חלקיקית, פיזיקת נייטרינו ואסטרופיזיקה, מחקר ופיתוח מאיצים, מחשוב סריגי ומדע הנתונים, יישומים גרעיניים לתחום הבריאות, האנרגיה והסביבה
המכון הלאומי למדעי כדור הארץ ואסטרונומיה (INSU) – תחומי המחקר: אוקיינוגרפיה, גאולוגיה, גאופיזיקה, קלימטולוגיה, הידרולוגיה, וולקנולוגיה, סייסמולוגיה, סביבה, מדעים פלנטריים, אסטרונומיה, אסטרופיזיקה
למטרות מנהליות, הארגון מחולק בצרפת ל־18 משרדים אזוריים המופקדים על ניהול ישיר ומקומי של מעבדות בתחומי משאבי אנוש, ניהול פיננסי, שותפויות והעברת טכנולוגיה, מערכות מידע, היגיינה וביטחון, מתקשרים עם שותפים ורשויות מקומיות.
המשרדים מאורגנים בחמישה אזורים גאוגרפיים: 5 בפריז, 2 בגראנד אסט, 4 בצפון מערב, 4 בדרום מזרח ו־3 בדרום מערב.
המרכז הלאומי לבקרת מחלות (הראשי תיבות: NCDC; ידוע בעבר בשם המכון הלאומי למחלות תקשורת) הוא מכון תחת המינהל הכללי ההודי לשירותי הבריאות.
המכון הוקם ביולי 1963 למחקר באפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות.
נכון להיום יש למכון שמונה סניפים: באלואר, בבנגלורו, בטריוונדרום, בקוז'יקוד, בקונור, יבגדלפור, בפטנה, ברג'מונדרי ובוואראנסי כדי לייעץ לממשלות המדינה בהתאמה לבריאות הציבור.
המטה המרכזי נמצא בשאם נאת מרג בניו דלהי.
מקורו של המכון ניתן לייחס "ללשכה המרכזית למלריה" שהוקמה בקאסולי, הימאצ'ל פרדש, הודו בשנת 1909.
המכון המאורגן הוקם מחדש כדי לפתח מרכז לאומי להוראה ומחקר בתחומים שונים של אפידמיולוגיה ובקרה על מחלות מועברות.
המכון היה אמור לשמש כמרכז מצוינות למתן מומחיות רב-תחומית ומשולבת בבקרת מחלות.
המכון הוטל על המשימה לפתח כלים אפידמיולוגיים כלכליים מהירים ואמינים שניתן ליישם ביעילות בתחום לבקרת מחלות מועברות.
מטרות המכון מכסות באופן נרחב שלוש פעילויות - הכשרה, שירות ומחקר מבצעי בתחום מחלות מועברות ומניעתן ובקרתן במדינה.
המרכז נמצא בקשר עם אוניברסיטת גורו גובינד סינג אינדרפרסטה, דלהי.
המרכז לאיידס ולמחלות קשורות הוקם במכון הלאומי למחלות תקשורת (NICD) כמעבדת הפניה לאומית בהתאם להנחיות NACO בשנת 2002.
ב־30 ביולי 2009 הוא נקרא כמרכז הלאומי לבקרת מחלות.
ל- NCDC יש ארבעה עשר מרכזים / חטיבות טכניות תחתיו
תוכנית מעקב משולב למחלות (IDSP)
המרכז לאיידס ומחלות קשורות (CARD)
אנטומולוגיה רפואית וניהול וקטור (CME ו- VM)
המרכז לבריאות הסביבה ובריאות תעסוקתית (CE&OH)
המרכז למחלות שאינן מועברות (CNCD)
מרכז פיקוח והערכה סטטיסטי (SM&EC)
ל-NCDC עובדים 434 קצינים ופקידים.
רופאים מ-NCDC זומנו בעבר לחקירת התפרצויות אפשריות של מחלות כולל חשד למקרים של מגפה דלקתית בפנג'אב בשנת 2002, התפרצויות נגיף הסארס בשנת 2004, התפרצות דלקת קרום המוח בדלהי בשנת 2005 ושפעת העופות בשנת 2006, ויש להם בדק את ההיערכות לנגיף קורונה בשנים 2019–2020.
NCDC בשיתוף עם המרכז לבקרת מחלות ומניעה הקים את המרכז האזורי לגילוי מחלות (GDD) בניו דלהי בהודו.
זה הביא לשיתופי פעולה ארוכי טווח בבריאות הציבור בין ממשלת הודו וארצות הברית בתחומים רבים, כולל הקמת מחקר ומעקב באיכות גבוהה על מחלות זיהומיות חשובות בבני אדם, הקמת תוכנית EIS ההודית (מערכת האפידמיולוגיה למודיעין) ופיתוח ה-NCDC כסוכנות בינלאומית בדרום אסיה.
המרכז הלאומי למלחמה בטרור הוא ארגון ממשלתי של ארצות הברית האחראי לתיאום מאמצי הלחימה בטרור הלאומית והבינלאומית.
מטהו ממוקם ב־Liberty Crossing, מתחם מודרני ליד פינת טייסון במקלין, וירג'יניה.
מהווה חלק ממשרד מנהל המודיעין הלאומי, כשהיא מאגדת מומחים מסוכנויות פדרליות אחרות, כולל CIA ,FBI, מחלקת ההגנה והמחלקה לביטחון המולדת.
בשנת 2012 העניק התובע הכללי של ארצות הברית אריק הולדר לסוכנות את הסמכות לאסוף, לאחסן ולנתח אוספי נתונים נרחבים על אזרחי ארצות הברית שהורכבו ממקורות ממשלתיים ולא ממשלתיים בגין התנהגות חשודה באמצעות ניתוח תבניות ושיתוף מסדי הנתונים עם מדינות זרות.
המאמץ עורר מחלוקת על מאמציו למניעת פשע, שהושוו למשרד למודעות מידע והצעתו לביצוע מעקב המוני.
הארגון שקדם ל־NCTC, המרכז לשילוב איומי טרור (Terrorist Threat Integration Center, TTIC), הוקם ב־1 במאי 2003 ידי הנשיא ג'ורג' וו.
החוק לרפורמת מודיעין ומניעת טרור משנת 2004 שינה את שמו של המרכז מ־TTIC ל־NCTC והציב אותו תחת משרד מנהל המודיעין הלאומי של ארצות הברית.
יש לו גישה למאגרי מידע שונים, כולל אלה של NSA ו־CIA, ואחראי על מסד הנתונים של סביבת נתונים לזיהוי מחבלים (Terrorist Identities Datamart Environment ,TIDE).
כמו כן, הוא מפעיל את מאגר הנתונים למעקב אחר אירועים עולמיים הנגישים לציבור.
באוגוסט 2019 דיווח The Daily Beast כי המרכז החל לעבוד על סיכול ריגול למאבק בטרור פנים.
מטרותיה כוללות מתן מידע על טרור לקהילת המודיעין; לספק רשימות מפורטות של מחבלים, קבוצות ואירועי טרור ברחבי העולם; לתמוך בתגובה לאירועי טרור בארצות הברית ובעולם; לכתוב הערכות ותדרוכים עבור קובעי המדיניות.
לאחר ניסיון לבצע פיגוע טרור בחג המולד 2009 בטיסה 253 של נורת'ווסט איירליינס, הוטל על NCTC ליצור תהליך "לתעדף באופן יסודי וממצה" את קשרי האיום בטרור; לזהות פעולות מעקב על ידי מודיעין, אכיפת חוק וביטחון פנים; והגביר את מסד הנתונים של "סביבת נתונים לזיהוי מחבלים." כדי להוסיף שמות לרשימות המעקב.
סביבת נתונים לזיהוי מחבלים (Terrorist Identities Datamart Environment, TIDE) היא מאגר שמורכב על ידי NCTC ובו למעלה מ-1,200,000 זהויות של אנשים החשודים בקשרי טרור וגורמים מקומיים בעלי עניין, כולל שמות של מחבלים ידועים או חשודים וכן שלוחות טרור.
לורה שיאו (ממלאת מקום) (3 באפריל–10 באוגוסט 2020)
המרכז הלאומי לזכויות לסביות , לשעבר פרויקט זכויות לסביות , הוא מוסד ללא כוונת רווח ומשרד עורכי דין אמריקאי, הדוגל במדיניות ציבורית הוגנת הנוגעת לזכויות להט"ב, מעניק סיוע משפטי חינם ללהט"בים, ומקיים אירועים חינוכיים קהילתיים בנושאים משפטיים להט"בים.
בנוסף, הארגון מפעיל קו חם המספק מידע למתקשרים עם שאלות משפטיות הקשורות לנטייתם המינית או לזהותם המגדרית.
מטה הארגון נמצא בסן פרנסיסקו, קליפורניה עם מטה משני בוושינגטון די.
זהו הארגון היחיד בארצות הברית המוקדש לסוגיות משפטיות לסביות, והארגון הלסבי הלאומי הגדול ביותר מבחינת מספר חברים.
המרכז הלאומי לאנרגיית השמש על שם דוד בן-גוריון הוא המכון הלאומי לחקר אנרגיה חלופית בישראל.
הוא הוקם בשנת 1987 על ידי משרד התשתיות הלאומיות, במטרה לחקור טכנולוגיות אנרגיה חלופיות ונקיות מבטיחות, במיוחד כאלה הקשורות לאנרגיה סולארית.
מאז יולי 1991, המרכז מופעל על ידי המכון לחקר המדבר ע"ש יעקב בלאושטיין באוניברסיטת בן-גוריון בנגב לחקר המדבר.
המנהל של המרכז הוא דוד פיימן.
בשנת 2007 הוכרז כי המרכז משתף פעולה עם זניט סולאר , ליצירת מערכת ביתית של תאים סולאריים המבוססת על מחקר טכנולוגי שנערך על ידי דוד פיימן.
המרכז הלאומי לחקר אוטיזם הוא מרכז לחקר האוטיזם שהוקם באוניברסיטת בן-גוריון בשיתוף פעולה עם המרכז הרפואי האוניברסיטאי סורוקה ונתמך על ידי מענק ממשרד המדע והטכנולוגיה.
המרכז נוסד בשנת 2015 על ידי חוקרים מאוניברסיטת בן-גוריון ורופאים מהמרכז הרפואי אוניברסיטאי סורוקה אשר חוקרים, מאבחנים ומטפלים בילדים עם אוטיזם.
מאגר המידע נהפך מאזורי ללאומי ומכיל כיום מידע על מעל 1200 ילדים עם אוטיזם ברחבי הארץ.
מידע זה כולל גם מדדי אורך שנאספים בביקורי מעקב לאורך שנים ומאפשרים ללמוד על התפתחות הילדים ושינוי בסימפטומים.
שותפויות עם מרכזים רפואיים נוספים צפויים בשנים הקרובות.
מאגר המידע הלאומי מאפשר לחוקרים מכלל האוניברסיטאות והמרכזים הרפואיים בארץ לערוך מחקרים ארוכי טווח על אוכלוסיית נבדקים גדולה ולחבר בין מדדים שונים שרלוונטיים להבנת הסיבות לאוטיזם ולהבנת איכות האבחון והטיפול באוטיזם בישראל.
במחקרים אלו מנסים החוקרים לזהות סוגים שונים של אוטיזם ולהבין את הסיבות והמנגנונים הביולוגיים שגורמים להתפתחות אוטיזם.
כדי לקדם את האבחון והטיפול באוטיזם, המרכז מעודד מחקרים שמפתחים שיטות חדשות לאבחון וטיפול באוטיזם ומחקרים שבודקים את היעילות של שיטות אבחון וטיפול קיימות מתוך הבנה שילדים שונים זקוקים לפתרונות שונים.
המרכז פועל על פי עקרון שהחיבור בין החוקרים באוניברסיטאות, הקלינאים במרכזים הרפואיים, המשפחות, ובוגרים עם אוטיזם הוא קריטי לקידום המחקר, האבחון, והטיפול באוטיזם בישראל.
המרכז הלאומי למחקר רפואי לאונקולוגיה ע"ש בלוחין היא המרפאה האונקולוגית הגדולה ביותר ברוסיה ובאירופה הממוקמת במוסקבה.
שלושה מכונים קליניים: מכון מחקר לאונקולוגיה קלינית, מכון מחקר לאונקולוגיה והמטולוגיה ילדים, מכון מחקר לרדיולוגיה קלינית וניסויית.
שני מכונים המעורבים בפיתוחים מדעיים בסיסיים: מכון המחקר לאבחון ניסויי וטיפול בגידולים, מכון המחקר לסרטן.
כמו גם אתר ייצור משלו לייצור כימיקלים ורדיופרמצבטיקה.
המרכז מציג את כל סוגי הטיפול האונקולוגי הקיימים.
במהלך 70 שנות ההיסטוריה שלו, המרכז התגלה כסימביוזה ייחודית של מדע ופרקטיקה קלינית, מוביל באונקולוגיה הרוסית.
גישה רב-תחומית לטיפול בחולים אונקולוגיים ואסכולה כירורגית המוכרת הרבה מעבר לגבולות רוסיה מושכים יותר מ-213,000 חולים בכל הגילאים מרוסיה, מדינות חבר העמים ואירופה בשנה.
עוד 6,000 איש בשנה מקבלים עזרה מרחוק באמצעות ייעוץ טלרפואה.
מתוכם, 4 חברים באקדמיה הרוסית למדעים, 2 חברים בהתכתבות באקדמיה הרוסית למדעים, 69 פרופסורים, 182 דוקטורים למדעים, 423 קנדידטים למדעים, 13 אנשים הם בעלי התואר עובד מכובד של המדע.
המרכז הלאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית וביו-ביטחון הוא ארגון מודיעין של ארצות הברית האחראי על איסוף, ניתוח, והפצת מודיעין על התפשטות נשק גרעיני, ביולוגי, רדיולוגי וכימי של השמדה המונית, הטכנולוגיות, החומרים שלהם, המומחיות ומערכות אספקה.
המרכז מהווה חלק ממשרד מנהל המודיעין הלאומי, כשהוא מאגד מומחים מסוכנויות פדרליות אחרות, כולל CIA ,FBI, מחלקת ההגנה המחלקה לביטחון המולדת ושאר הסוכניות של קהיליית המודיעין האמריקאית.
השורשים הראשונים לרעיון להקמתו של המרכז החלו כבר עם פרסומו של דו"ח הממצאים של ועדת החקירה לחקר אירועי ה־11 בספטמבר אשר המליצה כי לאור התפתחות איומי הטרור ההולכים והמתפתחים יש להקים מרכז מודיעין לאומי לניהול מודיעין בנושא הפצת נשק להשמדה המונית.
ב-2004 כחלק מביקורת על ההערכה של המודיעין האמריקאי שסדאם חוסיין מחזיק בנשק כימי באותו זמן אשר הובילה לפתיחתה של מלחמת עיראק, חתם הנשיא ג'ורג' ווקר בוש על צו נשיאותי המורה על הקמת ועדה לבחינת יכולות המודיעין של ארצות הברית לגבי נשק להשמדה המונית.
ב-2005 עם פרסום המלצות הוועדה הומלץ להקים מרכז לאומי למלחמה בהפצת נשק להשמדה המונית אשר ינהל, ויתכלל את כלל פונקציית קהיליית המודיעין האמריקאית בנושאי נשק גרעיני, ביולוגי וכימי ברחבי העולם.
אותו שנה הקים הקונגרס באמצעות חוק הרפורמה במודיעין ומניעת טרור(IRTPA) את המרכז של כיום.
זיהוי פערים קריטיים בתהליכי איסוף המודיעין נגד הפצת נשק להשמדה המונית.
פיתוח פתרונות שיסייעו לסגור את אותם פערים מודיעניים.
פיתוח ומימון טכנולוגיות חדשות כדי לסייע במאבק בהפצה.
המרכז הלאומי למחקר רפואי למיילדות, גינקולוגיה ופרינטולוגיה ע"ש קולקוב הוא מוסד רפואי, מחקר וחינוך רוסי.
המוסד המוביל ברוסיה העוסק בנושאי מיילדות, גינקולוגיה ופרינטולוגיה.
בשנת 1944 נוסד במוסקבה המכון למחקר מדעי של כל האיגוד למיילדות וגינקולוגיה של משרד הבריאות של ברית המועצות.
בשנת 1979 הוקם על בסיסו המרכז המדעי למיילדות, גינקולוגיה ופרינאטולוגיה.
מאז 2008, הוא נקרא על שם פרופסור וחבר האקדמיה ולדימיר איבנוביץ' קולקוב (1937-2007), שניהל את המרכז במשך 22 שנים.
מתחם המרכז כולל יחידות קליניות ומחקריות, מעבדות, בסיס לניסויים, מרכז הדרכה, מחלקה ארגונית ומתודולוגית, ספרייה רפואית, חלק אדמיניסטרטיבי וכלכלי ושירותים משניים.
בסך הכל מונה המרכז 53 חטיבות ו-17 מעבדות, המעסיקות כ-2,200 עובדים.
המרכז מפעיל את המחלקה למיילדות, גינקולוגיה ופרינטולוגיה של הפקולטה ללימודים מקצועיים לתארים מתקדמים של רופאי אוניברסיטת סצ'נוב.
המרכז הלאומי למחקר רפואי לניתוחי לב וכלי דם ע"ש בקולב הוא מתחם רפואי במוסקבה, מבצע פעילויות רפואיות, מדעיות, פדגוגיות וארגוניות כמוסד המוביל במדינה בבעיית ניתוחי לב וכלי דם.
הרכב המרכז הלאומי למחקר רפואי לניתוחי לב וכלי דם כולל שני מכונים:
המכון לכירורגית לב ע"ש בורקובסקי
המכון לכירורגיה כלילית וכלי דם
ב-1 בספטמבר 1955, בהוראת מועצת השרים של ברית המועצות וביוזמתו של א.נ.
באקולב, הוקם המכון לניתוחי חזה על בסיס בית חולים עירוני אחד.
המכון היה ממוקם בשתי מחלקות של מרפאת הפקולטה לכירורגיה של המכון הרפואי השני במוסקבה, בראשות באקולב.
ב-1 במרץ 1956, באקולב קיבל על עצמו את תפקידו של מנכ"ל המכון החדש שהוקם.
ב-5 באפריל 1961, המכון לניתוחי חזה של האקדמיה למדעי הרפואה של ברית המועצות אורגן מחדש למכון לניתוחי לב וכלי דם.
באקולב, נקרא המכון על שמו.
ב-21 בנובמבר 1997 בוצע הניתוח הראשון במתחם החדש בכביש רובלבסקויה.
הפתיחה הרשמית התקיימה שנה לאחר מכן, בנובמבר 1998.
המרכז הישראלי לתחבורה חכמה (ISTRC) הוא מרכז מחקר המשותף לטכניון ולאוניברסיטת בר-אילן.
המרכז עוסק בקידום מחקר, פיתוח וחדשנות בתחום התחבורה החכמה בישראל, תוך שילוב אקדמיה, תעשייה וקובעי מדיניות לפיתוח פתרונות טכנולוגיים וחברתיים בתחום התחבורה.
המרכז הוקם על ידי מנהלת תחבורה חכמה במשרד ראש הממשלה והמועצה להשכלה גבוהה, במטרה לעודד מחקר ופיתוח, יזמות ותעשייה בתחום התחבורה החכמה בישראל.
המרכז הישראלי לתחבורה חכמה הוקם בשנת 2020 בעקבות החלטת ממשלה 2316 בדבר כינון תוכנית לאומית לתחבורה חכמה.
לאחר קול קורא שהופץ לאוניברסיטאות המחקר בישראל, נבחרה הצעה משותפת של הטכניון ואוניברסיטת בר-אילן להקמת המרכז, בהשקעה של כ-25 מיליון שקלים.
בראש המרכז עומד פרופ' יורם שיפטן מהמכון לחקר התחבורה בטכניון, כאשר פרופ' דורון אורבך מאוניברסיטת בר-אילן משמש כחבר בכיר במרכז.
הקמת המרכז מהווה נדבך משמעותי ביישום התכנית הלאומית לתחבורה חכמה, המקודמת במשותף על ידי משרד ראש הממשלה והמועצה להשכלה גבוהה.
המרכז פועל לקידום חזון "אפס השפעות חיצוניות בתחבורה" בשלושה ממדים:
אפס נפגעים - יצירת מערכת בטוחה, חסינה וסלחנית שתגיב באופן מיטבי לכשלי בטיחות ואבטחה, תוך התחשבות בכל משתמשי הדרך (תנועה מעורבת, כלי רכב, אמצעי תחבורה לא ממונעים ואמצעים חדשים, הן אוטומטיים והן ידניים), ללא הרוגים ופצועים קשים.
אפס עיכובים - יצירת מערכת תחבורה יעילה ושוויונית להבטחת רמת שירות מיטבית המותאמת לצורכי הניידות האישיים, תוך שמירה על צורכי הכלל.
מערכת המבוססת על פיתוח מוכוון תחבורה ציבורית, תכנון שימושי קרקע ידידותיים לסביבה, וניידות כשירות.
אפס נזק סביבתי - מניעת כל סוגי הפליטות, הרעש ומפגעים סביבתיים אחרים באמצעות פיתוח ואימוץ אנרגיות נקיות ומתחדשות לשימור אנרגיה וקידום אמצעי והתנהגויות תחבורה בני-קיימא.
המרכז הישראלי לתחבורה חכמה הציב לעצמו מספר יעדים מרכזיים:
חיזוק תחום התחבורה החכמה באקדמיה הישראלית - גיבוש קהילה אקדמית פעילה בתחום התחבורה החכמה וקידום מחקר אינטרדיסציפלינרי.
יצירת מוקד ידע למחקר ופיתוח - הקמת מרכז ידע בתחום התחבורה החכמה, הן באקדמיה והן בממשק אקדמיה-תעשייה, בישראל ומול גורמים דומים בעולם.
עידוד שיתופי פעולה - קידום שיתופי פעולה בתחום התחבורה החכמה בין האקדמיה לתעשייה, בתוך האקדמיה הישראלית ומול גורמים בינלאומיים.
קידום ועידוד מחקר - פעילות לקידום המחקר בתחום התחבורה החכמה ברמה הארצית, באמצעות ייזום תוכניות מחקר, ניתוח וזיהוי צרכים והיכרות עם הממשק אקדמיה-תעשייה.
במסגרת מבנה המרכז, הוקמו תשע ועדות מקצועיות המורכבות מחוקרים מהאקדמיה, התעשייה והמגזר הציבורי.
שש ועדות פועלות בתחומי ליבה של תחבורה ושלוש ועדות מתמקדות בכיוונים מתודולוגיים וטכנולוגיות מאפשרות:
ועדות בתחומי ליבה: כלי רכב ואמצעי תחבורה, ניהול ובקרת תנועה, שירותי תחבורה חדשניים, מדיניות, תכנון תחבורה וערים חכמות, התנהגות משתמשי הדרך ובטיחות וביטחון בניידות.
ועדות בכיוונים מתודולוגיים וטכנולוגיות מאפשרות: נתוני עתק וניתוח נתונים, אוטומציה וקישוריות ומודלים ואלגוריתמים.
כמו כן, המרכז מקיים כנס שנתי בינתחומי המכסה את כל תחומי מחקר התחבורה, ומאפשר שיתוף ידע והחלפת רעיונות בין חוקרים, אנשי תעשייה וקובעי מדיניות.
הכנס השנתי של 2024 התקיים באוניברסיטת בן-גוריון בנגב, והתמקד בנושא חיוני של הבטחת חוסן תחבורתי בפני הפרעות ואסונות.
בנוסף, המרכז מפעיל קולות קוראים למחקרים בתחומי התחבורה החכמה, מעניק מלגות לסטודנטים וחוקרים, ומקיים פעילויות לקידום שיתופי פעולה בין האקדמיה לתעשייה.
המרכז הלאומי למודיעין חלל שנודע בעבר בשם "דלתא חלל 18" או "DEL 18", הוא סוכנות המודיעין של חיל החלל של ארצות הברית.
מטה המרכז ממוקם בבסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, אוהיו, והוא הופעל ב-24 ביוני 2022.
NSIC היא סוכנות שמפעילה משימות בשטח, האחראית על ביצוע משימות חלל לאומיות וצבאיות וכן על הערכת היכולות, הביצועים, המגבלות והחולשות של מערכות ושירותי חלל ומערכות נגד חלל.
היא מהווה את המקבילה של כוח החלל למרכז המודיעין הקרקעי הלאומי של הצבא, למשרד המודיעין הימי של חיל הים ולמרכז המודיעין האווירי והחללי הלאומי של חיל האוויר (NASIC).
הקמת NSIC נעשתה על ידי ראש מחלקת פעולות החלל, ג'ון וו.
היא הוקמה על ידי העברת טייסת ניתוח החלל וטייסת ניתוח הטילים של NASIC מקבוצת ניתוח החלל והטילים לכוח החלל.
גנרל מייג'ור של חיל האוויר, ליאה לאודרבק, מנהלת המודיעין של כוח החלל – שאליה ידווח המרכז בסופו של דבר – הובילה את מאמצי התכנון.
נדרש אישור מהקונגרס כדי ליצור סוכנות הפעלה בשטח שתדווח ישירות ל-S2.
בהמתנה למימון להקמת ה-NSIC, הקים כוח החלל את פעילות המודיעין של כוח החלל (SFIA) ב-24 בספטמבר 2021 כיחידה זמנית.
SFIA שירתה תחת NASIC עד להקמת NSIC.
ב־28 ביוני 2024, דלתא 18 (DEL 18) ו־NSIC הועברו מ־SpOC וסווגו מחדש כסוכנות הפעלה בשטח תחת סגן ראש מחלקת פעולות החלל למודיעין.
כחלק מהשדרוג לסוכנות הפעלה בשטח, היא סווגה מחדש כ'המרכז הלאומי להגנת החלל' ואיבדה את השם 'דלתא החלל 18'..
עיצוב סמל המרכז הלאומי למודיעין חלל משלב אלמנטים מקהילות המודיעין והחלל, את מורשת המרכז הלאומי למודיעין אווירי וחללי, ומביט לעתיד.
פלטינה הוא הצבע המובהק של פיקוד פעולות החלל והוא מייצג את עוצמתם של שומרי המדים והאזרחיים שלה, את נדירות ייעודה ואת אצילות משימתה.
הספינקס הוא סמל מצרי עתיק לחוכמה, ידע והאתגרים שהמרכז הלאומי למודיעין חלל יפתור.
הוא מוזכר מתוך גאווה בארגון ששורשיו נעוצים בימי המודיעין הראשונים.
הוא נמצא בכל מקום על פני העולם – בדיוק כמו מרחב החלל, מביט מעלה, מושך מבטים מהעבר אל העתיד ואל שחור החלל.
שמונה נקודות כוכב הצפון מסמלות נקודות במצפן ומציגות כיצד אנשי מודיעין ינתחו וייגשו אליהם כדי להנחות רכש, קובעי מדיניות ולוחמים.
תחת ייעודה הקודם כ-Space Delta 18, DEL 18 קיבלה את המספר 18 לכבוד הפיכתה של כוח החלל לחבר ה-18 בקהילת המודיעין של ארצות הברית ב-15 בינואר 2021.
NSIC מורכב משתי טייסות שהועברו מקבוצת ניתוח החלל והטילים של NASIC.
טייסת ניתוח החלל הראשונה, בסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, אוהיו.
טייסת ניתוח החלל השנייה, בסיס חיל האוויר רייט-פטרסון, אוהיו.
המרכז הלאומי למחול CND-Centre The national de la danse הוא מוסד חינוכי בחסות משרד התרבות הצרפתי לחקר ולימוד תחום המחול על כל היבטיו.
המרכז נמצא ב, בצפון מזרח פריז.
המבנה הוא דוגמה קלאסית לאדריכלות ברוטליסטית, ובשנת 2004 הוענק לו פרס ריבוע הכסף Prix de l'Équerre d'Argent.
ה-CND הוקם בשנת 1998 ביוזמת משרד התרבות והתקשורת.
הוא מתואר כ"ממוקם בצומת דרכים של תרבות מחול, יצירה, הפצה ופדגוגיה".
הוא הוקם בפנטן לאורך "תעלת לאורק" (Canal de l'Ourcq), ויש לו שלוחה גם בליון אשר ברון-אלפ.
ה-CND מספק הכשרה גם לחובבים וגם לאנשי מקצוע.
התעודות המוענקות בתום ההכשרה הן למשל תעודת הוראה ממלכתית או תעודת הכשרה לכוריאוגרפים ושל אמני מחול.