tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם זאת, בגטו לא שרר הרעב.
לגטו הוברח קמח ופעלו בו שתי מאפיות גדולות ועשרות מאפיות קטנות שהשלימו את מנות המזון.
עם זאת, מחמת המחסור ותנאי התברואה הקשים פרצה בגטו מגפת טיפוס, ובהיעדר טיפול רפואי מתו במגפה מאות בני אדם.
בגטו פעל בית משפט יהודי ועסק בעיקר בפישור, וכן היה בו בית סוהר, שמקצת האסירים בו הורשו לצאת ממנו בשעות היום כדי לעסוק במסחר.
ב-4 באוקטובר 1942, ריכזו הגרמנים את כל היהודים והודיעו להם שעומדים להסיעם לגטו ורשה.
במהלך האקציה עצמה נהרגו כ-70 יהודים, כולל ראש היודנראט.
הנשים והילדים הועלו על העגלות והוסעו לתחנת הרכבת בראדזימין.
הגברים נאלצו לצעוד לשם, מרחק של 40 קילומטר.
בראדזימין הועלו כולם, עם יהודי המקום ויהודי וולומין, על הרכבות והוסעו למחנה ההשמדה טרבלינקה, שם נספו כולם.
מן הקהילות היהודיות של יבלונה ולגיונובו שרדו יחידים בלבד.
כמה מהם עקרו לברית המועצות.
מכתש יבלוצ'קובה הוא מכתש פגיעה הנמצא על נוגה אשר קרוי על שמה של שחקנית התיאטרון הרוסית ששיחקה בתיאטרון מאלי, אלכסנדרה יבלוצ'קובה.
יַבְנְאֵל הייתה עיר בנחלת שבט נפתלי, והיא נזכרת ברשימת האתרים שבגבול הדרומי של הנחלה (מצפון לנחלת יששכר) בין אֲדָמִי הַנֶּקֶב לבין לַקּוּם:
יש להבחין בין יבנאל זו ליבנאל הסמוכה לים שבנחלת יהודה, והמזוהה עם תל יבנה.
התלמוד הירושלמי מזהה את יבנאל עם כפר ימה המזוהה עם ח'רבת ימה שליד המושבה יבנאל של ימינו, ושבה נמצאו בעיקר חרסים מהתקופה הרומית והביזנטית (כלומר בימי עריכת התלמוד) ומתקופות מאוחרות יותר, אך לא מתקופת המקרא.
לעומת זאת בתל אֶ-נַּעַם (או יִנְעָם), כ-1.5 ק"מ מצפון לימה , נמצאו שרידים מתקופת המקרא (ברונזה וברזל), וההשערה היא שלפני התקופה הרומית היישוב נדד ממקומו המקורי בתל א־נעם אל האתר הסמוך בימה.
תל א־נעם יושב בסמוך לדרך החורנים הקדומה שחיברה בין עכו לצפון עבר-הירדן, ולידו נובע מעין.
התל הוא נמוך וקטן (פחות מ-100 מ"ר) וכנראה עבר בלייה טבעית לאורך הדורות בהם היה נטוש.
במספר חפירות שנערכו בתל ובאתרים סמוכים לו נמצאו עדויות ליישוב גדול וצפוף מהתקופה הכנענית (ברונזה) הכוללות חרסים, פסלים וחפצים קטנים, מבנה גדול המשוער כבית השליט המקומי, ומבנים נוספים סביבו.
עיר זו חרבה, ועל חורבותיה הוקמה שוב עיר בתקופת הברזל (הישראלית), שגם היא נבנתה בצפיפות.
באתר נמצאו עוד עדויות ליישוב גדול מהתקופה הפרסית, ולהתיישבות מוגבלת יותר גם בתקופות מאוחרות.
יבנה - האנציקלופדיה לנוער, שנודעה גם בשם יבנה לרוס, היא אנציקלופדיה לילדים ונוער בשפה העברית, שיצאה לאור בהוצאת יבנה בשנות ה-90 של המאה ה-20, החל משנת 1992, על בסיס אנציקלופדיה של הוצאת לרוס הצרפתית.
האנציקלופדיה כללה 15 כרכים שבהם ערכים בסדר אלפביתי, ובנוסף כרך מפתח.
הטקסט של האנציקלופדיה ניתן בניקוד מלא, והוא מלווה בתצלומים צבעוניים רבים, מפות ותרשימים.
ערכי האנציקלופדיה תורגמו מהמקור הצרפתי, Encyclopédie Larousse Des Jeunes, ואליהם נוספו ערכים רבים שנכתבו למען הקורא הישראלי.
העורכת הראשית של המהדורה העברית הייתה דליה טסלר.
בהקדמה לאנציקלופדיה נאמר שהיא "מיועדת להיות לעזר לכל תלמיד, הן בהעשרת ידיעותיו ובהרחבתן והן במציאת מידע ונתונים הדרושים לו לשם הכנת עבודות, סיכומים ומטלות מיוחדות."
האנציקלופדיה יצאה לאור גם במהדורה שנקראה "אנציקלופדיה ידיעות אחרונות - אנציקלופדיה לנוער".
יבלסת מצויה או יבלסת זעירה (שם מדעי: Hemigrammocapoeta nana) הוא מין של דג מסוג עגולסת שבמשפחת הקרפיוניים.
המין תואר לראשונה בשנת 1843.
היבלסת המצויה הוא דג מים מתוקים, השוכן בקרקעית אגמים ונהרות בעלי זרימה איטית וצמחייה מרובה.
המזון העיקרי שלו כולל אצות וחסרי חוליות.
מוצאו של הדג מאזור סוריה.
משם התפשט בין היתר לאזור נהר הירדן ול, המכילה כיום את עיקר האוכלוסייה של מין זה.
עקב פריסת אזורי בית הגידול של מין זה, הנוטה להיות מקוטעת ממקום למקום, וכן עקב השפעות האדם, גובר החשש להכחדה של המין, שתפוצתו במגמת ירידה.
מין זה מוכר כמין מוגן בישראל.
גופו של היבלסת המצויה קטן ומאורך, ונע בין 4 ל-12 ס"מ.
הוא נושא עליו קשקשים גדול בצבע כסוף אפרפר.
הלסת העליונה בצורת U בולטת מעל התחתונה, ולה שני זוגות של בינים קצרים.
על הלסת התחתונה "יבלת" קטנה, איתה חופר הדג בקרקעית לצורך איסוף ממצאים שונים ואצות המשמשות לו מזון, וממנה מגיע שמו של הדג.
יבלת תפילה (ערבית: زبيبة, זביבה) היא יבלת על המצח הקיימת אצל מוסלמים אדוקים, בעיקר במצרים.
האסלאם דורש ממאמיניו להתפלל חמש פעמים ביום (צלאה).
תפילה הכוללת כריעה על מחצלת תפילה ונגיעה באדמה עם המצח.
כאשר עושים זאת בחוזקה לפרקי זמן ממושכים, עלולות להתפתח יבלות על המצח שנחשבות כסימן של אדיקות.
למשל, ההוכחות לאדיקותו של אנואר סאדאת היו יבלות על מצחו מהשתטחות חוזרת ונשנית בתפילה.
חלק מהמוסלמים מאמינים גם שביום תחיית המתים, היבלת הזו תאיר באור לבן עצום.
עם זאת, גאווה אסורה באסלאם.
אם גבשושית התפילה עלולה לגרום לגאווה, יש לנקוט באמצעי זהירות כדי לעצור היווצרות בליטה, שכן זכות התפילה עלולה להתבטל.
בהקשר למנהגים הגופניים בזמן התפילה, מלבד הופעת הסימן על גבי המצח, דווח על סימנים דומים גם על גבי המרפקים, ברכיים וקרסוליים.
"יביע אומר" הוא אלבום האולפן העשירי של להקת ההיפ-הופ הישראלית הדג נחש, שיצא לאור ב-8 באפריל 2025. האלבום מתמקד בעיבודים מודרניים לפרקי תהילים, כאשר כל השירים מבוססים על טקסטים מהספר.
האלבום נולד מהצעה של פסטיבל העוד, במסגרתה התבקשה להקת הדג נחש להופיע בהפקת מקור שתכלול לחנים לטקסטים מספר תהילים.
חברי הלהקה תיארו את התגובה הראשונית כי לוותה בלבטים, ואף הודו כי בתחילה לא היו בטוחים שיוכלו ליצור פרויקט שיהיו שלמים אתו.
עם זאת, הם הדגישו כי האתגר האמנותי משך אותם, וככל שהעמיקו בעבודה על האלבום, התחושה הייתה של שחרור והנאה גוברת: .
הבחירה בפסוקים לא נעשתה באופן אקראי, אלא התבססה על חיבור אישי ורגשי של חברי הלהקה לכל אחד מהטקסטים שנבחרו.
לדברי הלהקה, הם ביקשו ליצור אלבום שבו כל שיר מבוסס על קטע תנ"כי שמעורר הזדהות, מחשבה או רגש עמוק, תוך התייחסות לערכים של חוכמה אנושית, מוסר חברתי ורגישות למציאות הקיומית.
לדבריהם, התהליך היצירתי אפשר להם לשלב את היושרה והיצירתיות המוזיקלית שלהם עם טקסטים מקראיים, ולחבר בין עולמות של קדושה, תרבות ומוזיקה עכשווית.
לטענת חברי ההרכב, הפרויקט נושא גם מסר של חיבור בין קהלים, תרבויות ורקעים שונים.
לדבריהם, ספרי הקודש אינם נחלת מגזר או קבוצה מסוימת, אלא כוללים בתוכם .
לאחר הופעת הבכורה של הפרויקט במסגרת פתיחת פסטיבל העוד בתיאטרון ירושלים, הופעה אותה תיארו כ"מרגשת ועוצמתית מאוד", גברה תחושת האחריות להמשיך את הפרויקט ולהקליט את השירים לאלבום שלם.
השיר "בצאת ישראל", המבוסס על מזמור קי"ד בתהילים, יצא כסינגל הראשון מהאלבום לקראת חג הפסח.
השיר מציג עיבוד עכשווי לטקסט המסורתי, ומשלב את סגנון ההיפ-הופ הייחודי של הלהקה עם המילים.
האלבום הושק רשמית ב־8 באפריל 2025, ולאחר מכן לוּוה בסדרת הופעות ברחבי הארץ.
הופעת ההשקה המרכזית נקבעה ל־16 באפריל באולם תיאטרון גבעתיים, במסגרת פסטיבל "שירת הים".
בנוסף, הלהקה תופיע עם החומרים החדשים גם בבית גבריאל שבצפון, במועצה האזורית משגב, במועדון הבארבי בתל אביב, בפסטיבל נובה שייערך בפארק הירקון, ובאמפי שוני בזאפה בנימינה.
האלבום התקבל בעניין רב בשל השילוב הייחודי בין מוזיקת ההיפ-הופ לטקסטים התנ"כיים.
חברי הלהקה ציינו כי הפרויקט מהווה עבורם אתגר אמנותי משמעותי, והביעו את אמונתם בכך שספרי הקודש מכילים אמיתות אוניברסליות השייכות לכולם.
יבשת היא שטח גדול ורציף של יבשה על פני כדור הארץ.
אין בגאוגרפיה הגדרה מדויקת ליבשת ואין גבולות מוסכמים בין היבשות.
בתרבויות שונות מגדירים יבשות באופן שונה, ובזמנים שונים בהיסטוריה הוגדרו שטחים מסוימים כיבשות שונות.
ההגדרה הגאולוגית של יבשת ברורה יותר מהגדרתה הגאוגרפית.
יבשת במינוח הגאולוגי היא חלק מעובה של קרום כדור הארץ שקיים מזה מיליארד שנה ויותר.
להשוואה, קרום כדור הארץ בקרקעית האוקיינוסים צעיר הרבה יותר, וגילו אינו עולה על 200 מיליון שנה.
ההשערה הרווחת היא שגרעיני היבשות (המכונים מגינים במינוח הגאולוגי) נוצרו בשלב מוקדם למדי בהתפתחות כדור הארץ, ומאז תהליך נדידת היבשות מפגיש ומפריד גרעינים אלה שוב ושוב בתצורות שונות.
לפחות פעמיים בעבר הצטרפו כל גרעיני היבשות ליבשת על אחת ענקית.
אי ההסכמה הגדולה ביותר בנושא חלוקת היבשות הוא בנושא הגבול בין אירופה לאסיה, יש כאלה המחשיבים את שתיהן ליבשת אחת – אירואסיה.
כמו כן, רבים טוענים כי אמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית גם הן יבשת אחת.
גאוגרפים מסוימים הציעו אפילו לאחד את אירואסיה ואפריקה ליבשת אחת בשם אירואפרסיה, שכן הן היוו בעבר רצף יבשתי אחד (עד לחפירת תעלת סואץ).
איים נחשבים, בדרך כלל, לחלק מן היבשת הקרובה אליהם ביותר.
לכן, האיים הבריטיים למשל, נחשבים לחלק מאירופה.
לפעמים, משתמשים בשמות אוסטרלאסיה או אוקיאניה על מנת לתאר את האיים הרבים באוקיינוס השקט בצירוף אוסטרליה.
באנגלית ובמספר שפות אחרות המונח "היבשת הישָנה" או "היבשת" (בה' הידיעה) משמש לעיתים כדי לתאר את אירופה, בגלל נקודת מבט מערבית של התרבויות דוברות שפות אלו.
שיטת 4 היבשות: אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה, אירואפרסיה
שיטת 5 היבשות (א'): אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה, אפריקה, אירואסיה
שיטת 5 היבשות (ב'): אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה הדרומית, אמריקה הצפונית, אירואפרסיה
שיטת 6 היבשות (א'): אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה הדרומית, אמריקה הצפונית, אפריקה, אירואסיה
שיטת 6 היבשות (ב'): אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה, אפריקה, אסיה, אירופה
שיטת 7 היבשות: אנטארקטיקה, אוקיאניה, אמריקה הדרומית, אמריקה הצפונית, אפריקה, אסיה, אירופה
בישראל מקובלת שיטת 7 היבשות.
היֶבְסֶקְצְיָה (מרוסית: ЕвСекция, קיצור של Еврейская секция) הייתה המחלקה היהודית של המפלגה הקומוניסטית הסובייטית, שהוקמה כמתחרה למפלגות הציוניות ולבונד, במטרה לדכא הדת ו"הלאומנות הבורגנית", להחליף את היהדות המסורתית ב"תרבות פרולטרית" ובמטרה להנחיל את רעיונות הדיקטטורה של הפרולטריון למעמד הפועלים היהודי.
יעד חשוב של היבסקציה היה להוריד את חשיבות הקשר לעולם היהודי לטובת השלטון הקומוניסטי.
הוועידה הראשונה של היבסקציה נערכה באוקטובר 1918. במשך רוב זמן קיומה הונהגה היבסקציה בידי שמעון דימנשטיין.
יהודים זכו לייצוג רב בהנהגה המהפכנית הרוסית.
עם זאת, רובם היו עוינים לתרבות היהודית המסורתית ולמפלגות היהודיות, והיו להוטים להוכיח את נאמנותם לרעיונות האתאיזם והפרולטריון הבינלאומי.
אנשי היבסקציה, לעומתם, התמקדו בציבור היהודי בברית המועצות, החשיבו את מוצאם ואת קשריהם עם יהודי העולם ופחות הדגישו את הקומוניזם הבינלאומי ושוויון האדם באשר הוא.
בתוכה עצמה התקיימה מתיחות בין לאומיים פרטיקולריים, שביקשו לכונן לאום יהודי בעל תרבות ומעמד משלו בתוך המסגרת הסובייטית, לבעלי נטייה קוסמופוליטית שעניינם בנושא היה להנחיל לציבור היהודי השקפה סוציאליסטית אותה יאמץ מהר ככל האפשר, מתוך הנחה שהיהודים יתבוללו באנושות הכלל-עולמית והעל-לאומית לאחר מכן.
ב-1919 השתלטו אנשי היבסקציה על מטות המפלגות הציוניות במוסקבה ובפטרוגרד, חבריהם נעצרו ועיתוניהם נסגרו.
באפריל 1920 פוזר הקונגרס הציוני הכלל-רוסי על ידי פעילי היבסקציה והצ'קה; 75 נציגים נעצרו במקום, ואלפי חברים נשלחו לכלא באשמת קנוניה אנטי-מהפכנית.
הבולשביקים החשיבו את העברית כ"שפה ריאקציונית" (אנטי-מהפכנית), היות שהייתה קשורה הן ליהדות והן לציונות, והיא נאסרה באופן רשמי על ידי הנרקומפרוס (קומיסריון החינוך) ב-1919. כתבי-עת וספרים עבריים חדלו להופיע, ועוקלו מן הספריות.
מורים ותלמידים שניסו ללמוד את השפה העברית הוקעו ונשפטו באשמת פעולות "אנטי-מהפכניות".
תיאטרון הבימה המפורסם היה צריך לקבל מלנין אישור רשמי לקיומו, אך סומן כ"קן ציוני" בתחילת שנות ה-20, ונאלץ לעזוב את רוסיה ולהסתובב בעולם עד שעלה לארץ ישראל ב-1926.
ב-1930, כאשר גברה הדאגה עקב הדיכוי הסובייטי המתרחב נגד התרבות העברית, קיוותה קבוצת אינטלקטואלים מערביים ידועי שם, וביניהם יהודים רבים, להשפיע ולשנות את המדיניות האנטי-עברית של המשטר, בהיות חברי הקבוצה מפורסמים מצד אחד, ובלתי מזוהים עם התנגדות לקומוניזם.
הקבוצה פנתה לשלטונות ברית המועצות במכתב מחאה שחובר בידי יעקב קלצקין.
בין החותמים עליו היו אלברט איינשטיין, סלמה לגרלף, תומאס מאן, פרנץ ורפל, שטפן צווייג, ארנולד צווייג, ארתור שנאבל, מקס ליברמן ואדוארד הריוט.
הסובייטים ערכו מספר ניסיונות לעידוד תרבות פרולטרית סובייטית בשפת היידיש כאמצעי נגד לציונות ה"בורגנית" או לתרבות השטעטל המסורתית שנחשבה קלריקלית ונחשבת.
בין השנים 1920–1938 יצא לאור עיתון סובייטי ביידיש, "דער עמעס" (ביידיש: "האמת").
במשך תקופה מסוימת במהלך שנות ה-20 צוינה היידיש כאחת מארבע השפות הרשמיות בבלארוס .
במהלך שנות ה-20 וה-30 לימדו מוסדות חינוך רבים בתחום המושב לשעבר - ביידיש.
באוגוסט 1952 הוצאו 13 מחברי הוועד להורג, במה שנודע כהוצאתם להורג של הרוגי המלכות בברית המועצות.
רוב מוחלט של היהודים אימצו את התרבות והלשון הרוסית עוד קודם; מה שנותר מהתרבות היהודית דוכא, והיידישיזם הסובייטי נגוז.
היבסקציה פורקה ב-1929 לאחר יצירת האזור היהודי האוטונומי בבירוביג'ן.
אך חבריה הוסיפו לפעול בקרב היהודים בתחום התרבותי והחברתי.
כאשר התגבר הקו האנטי יהודי המובהק בברית המועצות, הואשמו רבים מחבריה לשעבר בסטיות לאומניות, נידונו למאסר ולגלות בסיביר, ואף הוצאו להורג במהלך הטיהורים הגדולים, יחד עם מקביליהם הלא יהודים ב-1938.
יברך אותך אלוהים, אדון רוזווטר הוא רומן מאת הסופר האמריקאי קורט וונגוט.
הספר פורסם ב-1965 ויצא לאור בעברית בשנת 1981, בהוצאת זמורה ביתן מודן בתרגומה של אבירמה גולן.
בשנת 1979 עובד הרומן להצגת תיאטרון, שנודעה כשיתוף הפעולה הראשון בין הצמד המצליח המלחין אלן מנקן והפזמונאי הווארד אשמן.
בספר זה טבע וונגוט את המילה "סָאמָארִיטְרוֹפְּיה", שפירושה "אדישות קיצונית לצרותיהם של בעלי גורל פחות טוב משלך".
יבפטוריה (באוקראינית: Євпаторія, ברוסית: Евпатория, בטטרית של קרים: Kezlev) היא עיר במערבו של חצי-האי קרים, המשמשת כמרכז תיירותי.
בתקופה הסובייטית הייתה מרכז תיירותי לכל ברית המועצות.
חצי האי מצוי בסכסוך בין אוקראינה הטוענת לבעלות לשטח לבין רפובליקת קרים שהתנתקה מאוקראינה בחסות רוסית בסיפוח חצי האי קרים ב-2014, אך זו לא מוכרת על ידי רוב מדינות המערב.
במקומה של יבפטוריה המודרנית התקיימו מספר יישובים בעת העתיקה.
הידוע מביניהם הוא ישוב יווני בשם קרקניטידה, שהתקיים מהמאה החמישית עד למאה השנייה לפני הספירה, ונהרס על ידי הסקיתים.
לאחר מכן עד ל-1475 התקיימו במקום יישובים שהקימו הכובשים שחשיבותם לא הייתה גדולה, וכמעט מהם לא נשאר זכר.
באותה שנה נוסד במקום מבצר, שהטורקים קראו לו גיוזלב, והטטרים של קרים קזלב.
שם העיר נכתב גם כגוזלווא.
למבצר היו 24 עמדות ירייה והוא התחיל לשמש כנמלה הראשי של חאנות קרים.
ב-1552 בתקופת שלטונו של דוולט גיריי סינאן, האדריכל הנודע מאיסטנבול התחיל בבניית מסגד "Juma-Jami", שהפך למסגד הגדול בקרים ולסמל העיר.
ב-1783 העיר וכל קרים נכבשו על ידי הרוסים ששינו את שם העיר ליבפטוריה על שם מלך פונטוס מיתרידטס השישי יבפטורוס, שהדף את הסקיתים במתקפתם במאה השנייה מהעיר.
ב-1854 נכבשה העיר עם חלק מקרים על ידי הבריטים, הצרפתים והטורקים כחלק ממלחמת קרים עם רוסיה, אך כעבור זמן קצר שוחררה.
באותה שנה התקיים בעיר קרב יבפטוריה הנודע ב-17 בפברואר 1815, כשהטורקים הצליחו להביס את הצבא הרוסי של סטפן חרוליוב.
בתקופה הסובייטית העיר פותחה לאתר תיירות בעל חשיבות עליונה בברית המועצות, מעמד אותו העיר משמרת, גם באוקראינה העצמאית.
לאחר משבר אוקראינה וסיפוח חצי האי קרים לרוסיה עבר השטח לשליטת הפדרציה הרוסית.
בסמוך לעיר ניצב המרכז לתקשורת חלל (Центр дальней космической связи), בשנים 1996—2014 נקרא בשם "המרכז הלאומי לניהול וניסוי רכיבי חלל" (Национальный центр управления и испытаний космических средств), שהוקם במסגרת תוכנית החלל הסובייטית בשנת 1960 ובתחומו פעל מתחם "פלוטון" כמרכז לתקשורת חלל.
כיום המרכז מופעל על ידי חיל החלל הרוסי.
בעיר אתרי תיירות רבים גם מהתקופה של החאנות וגם מהתקופה הרוסית.
בין האתרים הידועים: מסגד ג'ומעה ג'מעי, קומפלקס בתי הכנסת הקראים ביבפטוריה, ששימשו מתחילת המאה ה-19 כמרכזי התנועה ברוסיה, בעיר נמצא גם מסגד הדרווישים ביחד עם בית מדרשם (טקייה), וכן מספר כנסיות: הקתולית של ניקולאס הקדוש, הארמנית של ניקולאס הקדוש, והיוונית של אליהו הקדוש ("מאר אליאס").
לעיר חופים מרהיבים עם אפשרויות נופש רבות.
בתקופה שאזור היה חלק של חאנות קרים בעיר התקיימה קהילה יהודית.
לאחר סיפוח האזור לאימפריה הרוסית בסוף המאה ה-18 חלק מהיהודים נמלטו לתחומי האימפריה העות'מאנית.
בסוף המאה ה-18 בעיר התגוררו כ-100 משפחות של קראים ומספר קטן של יהודים-אורתודוקסים.
במהלך המאה ה-19 העיר הפכה להיות מרכז של קראים ברוסיה.
בעיר התגורר ראש הקהילה ועבדו מוסדותיה.
בשנות ה-30 של המאה ה-19 החל לעבוד בית דפוס בו הדפסו ספרים בעברית על ידי אברהם פירקוביץ'.
עד היום שרד קומפלקס בתי הכנסת הקראים.
קראים היו מפעם לפעם ראשי העיר.
בשנת 1911 לטובת סוחרים יהודים עמידים של העיר הוקם בית הכנסת הסוחר.
לאחר מהפכת אוקטובר ראשי הקהילה הקראית עבדו לאיסטנבול.
בשנת 1926 האוכלוסייה הקראית והיהודית בעיר כללה 2409 אנשים (כ-10% מאוכלוסיית העיר).
בשנת 1931 כ-5 ק"מ מהעיר הוקם קולחוז יהודי.
ב-6 בנובמבר 1941 העיר נכבשה על ידי הנאצים.
ב-23 בנובמבר 650 יהודים נרצחו.
במהלך מרץ 1942 נרצחו יהודים שתגוררו בקולחוזים סביב העיר.
בשנת 1970 בעיר התגוררו כ-2500 יהודים (כ-3% מאוכלוסיית עיר).
בשנות ה-90 של המאה ה-20 רוב היהודים עזבו את האזור.
באותה תקופה חודשה פעילות הקהילה היהודית.
בשנת 1993 לבעלות הקהילה הוחזר בניין בית ספר מקצועי.
בשנת 1998 חודשה פעילות קהילת של קראים.
בשנת 2005 חודשו תפילות בקומפלקס בתי הכנסת הקראים.
יָבֵשׁ גִּלְעָד היא עיר בנחלת חצי שבט המנשה שבעבר הירדן המזרחי המופיעה כמה פעמים בתנ"ך.
כמשתמע משמה, העיר שכנה ממזרח לנהר הירדן, באזור הגלעד.
הופעתה הראשונה בתנ"ך היא בספר שופטים, בסיפור פילגש בגבעה.
למרות המלחמה הכוללת של בני ישראל בשבט בנימין, לא השתתפו אנשי יבש גלעד במאמץ המלחמתי.
משתמה המלחמה לחמו בהם בני ישראל, והרגו את כל תושבי יבש גלעד, חוץ מארבע מאות נשים.
את הנשים לקחו לנשים לבני בנימין, שבשל שבועה לא הותרו להינשא לבנותיהם של בני ישראל אשר נלחמו בהם (שופטים):
הפעם השנייה שבה מוזכרת יבש גלעד, היא בסיפור המלכתו של שאול למלך.
לאחר ששאול מומלך בפעם הראשונה, מאיים נחש מלך עמון לכבוש את יבש גלעד:
בני העיר ניגשים למשא ומתן על חייהם, ומקבלים הבטחה מנחש, על פיה אם ינקרו את עינו הימנית של כל אחד מהתושבים, הוא יחוס על חייהם:
שאול המלך חש עם צבאו לעזרת אנשי יבש גלעד, ומציל אותם מציפורני המלך העמוני:
בפעם השלישית מוזכרים אנשי יבש גלעד כאלו שקברו, מתחת לאשל בעירם, את שאול המלך ואת יהונתן בנו, שנמצאו על יד החומות בבית שן, לאחר התבוסה בגלבוע:
דוד המלך, שהומלך על שבט יהודה זמן קצר אחר מיתת שאול, שלח לשבח אותם על מעשיהם:
בפירוש המיוחס לרש"י בדברי הימים מופיע קשר בין שלוש הפרשות:
אנשי יביש גלעד סיכנו עצמם למען גופות שאול ובניו יותר משאר ישראל משום ששאול הצילם מנחש העמוני (ראה לקמן: "יבש גלעד בחז"ל").
הוא מציע שכנגד שבעת הימים שצמו והתענו בציפייה שמישהו מישראל יושיעם, כנגדם התענו שבעה ימים על מות שאול.
עוד הוא מסביר שהאבלות שלהם הייתה גם משום שרבים מהנופלים באותה מלחמה היו מבנימין, שבטו של שאול, והיו קרוביהם של בני יביש גלעד, כפי שעולה מפרשת פילגש בגבעה, במסירת בנות העיר לבני בנימין.
חז"ל הבינו שמעשה החסד של אנשי יבש גלעד בקבורת שאול ובניו נבעה מהכרת טובה על הצלתם מנחש העמוני.
חז"ל משבחים את המעשה ודורשים שבזכותו, עתידים חצי שבט המנשה, שאנשי העיר משתייכים לו, להיגאל ראשונה מהגלות:
מן האונומסטיקון של אוסביוס מקיסריה ניתן ללמוד כי יבש גלעד עוד התקיימה בראשית המאה הרביעית לספירה.
אוסביוס ממקם אותה על הר הנמצא שישה מילין על הדרך הרומית שבין פחל לגרש.
במהלך המאה ה-20 הוצע לזהות את יבש גלעד עם שני אתרים בממלכת ירדן של ימינו: תל אבו אל-חַ'רַז (על-ידי נלסון גליק ואחרים) ותל אל-מקלוב (ישראל פינקלשטיין).
שני האתרים שוכנים בסמוך לנחל וואדי יאבס, שייתכן ששימר את שמה הקדום של העיר.
תל אבו אל-ח'רז נמצא בצד המזרחי של בקעת הירדן.
בחפירות שנערכו עד כה באתר, נחשפו ממצאים מתקופות שונות וביניהן גם מתקופת הברזל I ו-II המתאימות לתקופה המזוהה כתקופת המאורעות המתוארים בתנ"ך, אך לא נתגלו ממצאים שתמכו בזיהוי המדויק של האתר.
באתר נמצאו עדויות ליישוב של גויי הים (או לכל הפחות קשרים עם הים האגאי), היחיד מיישוביהם שהתגלה בירדן.
תל אל-מקלוב שוכן במעלה הגלעד, כשמונה קילומטרים מזרחית לתל אבו אל-ח'רז, על הר החולש על וואדי יאבס.
בסקר ארכאולוגי שנערך במקום, התגלו גם חרסים מתקופת הברזל I ו-II.
חוקרים התומכים בזיהוייה של יבש עם תל אל-מקלוב סבורים כי מיקומו של התל תואם את התיאור באונומסטיקון של אוסביוס.
מנגד, יש הטוענים כי תל אל-מקלוב רחוקה מדי מח'רבת אבזיק, המזוהה עם בזק המקראית, בה חנה צבא שאול ערב המלחמה עם העמונים ביבש.
לפיכך, הם גורסים, יש לזהות את יבש גלעד בתל אבו אל-ח'רז, שנמצאת במרחק סביר מבזק ובאופן התואם את התיאור המקראי של מלחמת שאול בנחש.
בגאולוגיה, יבשת־על היא מסה יבשתית המכילה שתי יבשות או יותר, המתחברות כתוצאה מתנועתם של לוחות טקטוניים זה לקראת זה.
אלפרד וגנר היה הראשון שהניח את קיומן של יבשות־על במסגרת נדידת היבשות – תאוריה שפיתח על מנת להסביר את הופעתם של מאובנים זהים בשכבות גאולוגיות המופרדות כיום על ידי אוקיינוסים.
בשנת 1915 התפרסם ספרו "מקור היבשות והאוקיינוסים", בו כלל וגנר את רעיון קיומה של יבשת־על גדולה המכילה את כל היבשות המוכרות, ובמהדורות מאוחרות יותר אף העניק לה שם: פנגיאה.
במונח "יבשת־על" מגדירים לא רק מסה המכילה את כל השטח היבשתי של קרום כדור הארץ אלא כל מסה יבשתית המכילה יותר מאשר יבשת אחת.
תאוריה זו של וגנר התחלפה בשנות ה־60 של המאה ה־20 בזו של "מחזור היבשות" (הנקרא גם מחזור וילסון) שנהגה על ידי הגאולוג והגאופיזיקאי ג'ון טוזו וילסון (John Tuzo Wilson).
וילסון היטיב לתאר את תנועתן של יבשות ואת היווצרותם וסגירתם של אוקיינוסים, אולם לא סיפק את ההסבר למנגנון הגורם לכך.
תאוריית טקטוניקת הלוחות – יורשתו של מחזור וילסון – החלה להתפתח בשנות ה־80 של המאה ה־20, וסיפקה הסבר אפשרי: תנועת הלוחות מתחילה באוקיינוסים ונובעת מהתפשטות קרקעית הים בהם.
תהליך זה מתחיל ברכסים מרכז אוקייניים שמהם נפלטת מאגמה.
המאגמה בונה קרום בזלתי, הדוחק את הקרום הקיים לצדדים.
הלוחות משני צדי האוקיינוס מתרחקים זה מזה, וברווח הנוצר חודרת מאגמה חדשה.
התקרבות לוחות זה כלפי זה נובעת מסגירה של המרחק ביניהם, היוצרת אזורי הפחתה בהם לוח אחד חודר מתחת ללוח אחר, או ששני לוחות מתנגשים זה בזה ויוצרים רכסי הרים בתהליך של אורוגנזה.
לפני כ־4.4 מיליארד שנה נוצר על־פני כדור הארץ קרום ראשוני.
קיומו של קרום עתיק זה הוכח בתיארוך של גבישי זירקון שנוצרו באותה עד והשתמרו בסלעים מן ההאדן שגילם המוערך כ־4.28 מיליארד שנה.
יותר מחצי מיליארד שנה אחר־כך נוצרו הקראטונים הראשונים: גושי גרניט גדולים שהיוו את גרעיני היבשות המתפתחות.
גושים אלה היו צפופים פחות מסלעי הבזלת של הקרום הראשוני, והם צפו מעל המעטפת.
בשלב מסוים התחברו הקראטונים זה לזה ויצרו יבשות, והצטרפו לבנייתן של יבשות־העל.
יבשות־על אלה יצרו רצף יבשתי שגרם להיווצרות לחצים מאגמטיים בתחתיתן.
הלחצים והחום הרב יצרו בתחתית הקרום סדקים שהלכו והתרחבו תוך פליטת מאגמה, עד שגרמו להיפרדות חלקים מיבשת העל, שהלכו והתרחקו זה מזה.
ברווחים בין היבשות נוצרו ימים שהתפתחו לאוקיינוסים.
מאחר שאין עדויות־ראייה לקיומן של יבשות־על, ניתן לשחזרן על־פי תהליכים טקטוניים המתרחשים גם כיום, באמצעות סלעים הזהים בגילם ובהרכבם ובאמצעות מאובנים שנמצאו ביבשות שונות.
שחזור כזה מציג תמונה מחזורית משוערת של היווצרות והתנגשות של יבשות, יצירת יבשות־על והתפרקותן, כמו גם פיזורן לתת־יבשות וליבשות נפרדות:
ולברה (Vaalbara) – יבשת־על שנוצרה לפני 3.6 מיליארד שנה והתפרקה לפני 3.3 מיליארד שנה.
שרידיה נמצאים בקראטון קאפוול (Kaapvaal) בדרום אפריקה ובקראטון פילברה (Pilbara) באוסטרליה המערבית.
אוּר (Ur) – יבשת זו נוצרה לפני 3 מיליארד שנה והייתה שותפה להרכבת כמה יבשות־על (רודיניה, פנגיאה ושברי פנגיאה – לאורסיה וגונדוונה).
קנורלנד (Kenorland) – יבשת־על שנוצרה לפני 2.7 מיליארד שנה והתפרקה לפני 2.1 מיליארד שנה.
קנורלנד נוצרה בעקבות צמיחתם של הקראטונים הנאוארכאיקונים והיווצרות קרום יבשתי חדש.
יבשת־על זו כללה את לאורנטיה (Laurentia) – גרעין יבשתי ששרידיו נמצאים היום באמריקה הצפונית ובגרינלנד – ואת בלטיקה (Baltica) – גרעין יבשתי ששרידיו נמצאים היום בסקנדינביה ובאזור הבלטי.
נֶנָה (Nena) – ננה החלה להתפתח לאחר התפרקותה של קנורלנד, לפני 1.8 מיליארד שנה, והכילה את הקראטונים ארקטיקה, בלטיקה והקראטון של מזרח אנטארקטיקה, והייתה שותפה לבנייתה של יבשת העל קולומביה.
קולומביה (Columbia), נקראת גם "נוּנה" (Nuna) – יבשת־על זו החלה להתפתח לפני 1.8 מיליארד שנה, והכילה את רוב השטח היבשתי של תקופתה: ננה והקראטונים של לאורנטיה, בלטיקה אוקראינה, אמזוניה, אוסטרליה.
ייתכן שנכללו בה אף סיביר, צפון סין וקלהארי.
קולומביה התפרקה לפני 1.5 מיליארד שנה.
רודיניה (Rodinia, ברוסית: מולדת) – רודיניה נוצרה לפני 1.1 מיליארד שנה מן היבשות שהתפצלו לאחר התפרקות קולומביה, וכמוה הכילה את רוב השטח היבשתי של תקופתה.
רודיניה התפרקה לפני 750 מיליון שנה.
פנוטיה (Pannotia) – נוצרה לפני 600 מיליון שנה מתוצרי פירוקה של רודיניה והתפרקה לפני 540 מיליון שנה.
אירואמריקה (Pangea, הלחם של אירופה ואמריקה) – יבשת־על שנוצרה בדבון כחלק מתהליך היווצרותה של פנגיאה.
פנגיאה (Pangea, "כל הארץ", ביוונית: פאן – כל, גאה – ארץ) – יבשת העל האחרונה עד כה נוצרה לפני 500 מיליון שנה והחלה להתפרק לפני 250 מיליון לשתי יבשות־על.
גונדוונה (Gondwana) – יבשת־על דרומית שנוצרה לפני 250 מיליון שנה מהתפרקות פנגיאה.
לפני כ־65 מיליון שנה התפצלה היבשת לחמישה חלקים: אמריקה הדרומית, אפריקה, אוסטרליה, אנטארקטיקה והודו.
לאוראסיה (Laurasia) – יבשת־על צפונית שנוצרה לפני 250 מיליון שנה מהתפרקות פנגיאה.
לפני כ-140 מיליון שנה התפצלה לאורסיה לאמריקה הצפונית, אירופה ואסיה (למעט הודו).
מחזור זה של התכנסות יבשות והתפרקות יבשות־על מתקיים גם כיום.
למעשה, כמה מן היבשות המוכרות לנו היום מרכיבות יבשות־על עכשוויות:
אירואסיה – יבשת־על זו מורכבת משתי יבשות: אירופה ואסיה, המחוברות ביניהן באמצעות הרי אורל.
אסיה עצמה כוללת את תת־היבשת ההודית, והן מחוברות ביניהן באמצעות רכס הרי ההימלאיה.
רצף יבשתי זה נוצר לפני 60 מיליון שנה.
אמריקה – יבשת־על המורכבת מאמריקה הצפונית ואמריקה הדרומית, שהתחברה לפני 15 מיליון שנה כאשר השקעה ימית חיברה את האיים הגעשיים של מרכז אמריקה לשתי האמריקות ויצרה רצף יבשתי אחד.
כריית תעלת פנמה היא למעשה הפרדה מלאכותית בין שני החלקים.
אירואפרסיה – יבשת־על המורכבת מאירואסיה ומאפריקה, שהתחברו בצפון ים סוף במפגש בין סיני ומצרים לפני 5 מיליון שנה.
כריית תעלת סואץ היא למעשה הפרדה מלאכותית בין שני החלקים.
מחזור זה של התכנסות והתפרקות יבשות ימשיך להתקיים בעתיד, וכבר ניתנו שמות ליבשת העל הבאה:
פנגיאה פרוקסימה (Pangea Proxima) – פנגיאה הבאה
נובופנגיאה (Neopangea) – פנגיאה החדשה
על־פי מחזור היבשות, יבשת־על זו עשויה להתכנס במהלך 250 מיליון השנים הקרובות ותהיה דומה לפנגיאה.
אפשרות נוספת להתכנסות תיצור תחילה את אמאסיה (Amasia) – יבשת המורכבת מאסיה ומאמריקה הצפונית, תחזית הנשענת על הפחתה של הלוח הפסיפי אל מתחת לשתי היבשות והתרחבות האוקיינוס האטלנטי.
עוד אפשרות נוספת כוללת את אוריקה שהיא יבשת על הצפויה להיווצר עוד 200 מיליון שנה.
יֶברֵיְסקַאיַה אנציקלופדיה (מרוסית: Еврейская энциклопедия; האנציקלופדיה היהודית) הייתה האנציקלופדיה היהודית הראשונה בשפה הרוסית אשר הוקדשה ל"יהדות ולתרבותה, בעבר ובהווה".
האנציקלופדיה, שכללה 16 כרכים, יצאה לאור בהוצאת ברוקהאוס-אֶפרון בין השנים 1906–1913 בסנקט פטרבורג שברוסיה.
עם עורכיה נמנו יולי גסן, שמעון דובנוב, יהודה לייב קצנלסון (בוקי בן יגלי), אלברט הרכבי, שאול גינזבורג, ישראל ברלין ישראל צינברג ומארק וישניצר.
האנציקלופדיה התבססה על האנציקלופדיה היהודית, אך גם הדגישה את מרכזיותהּ של הקהילה היהודית הגדולה בעולם דאז: יהדות האימפריה הרוסית.
גם כיום משמשת אנציקלופדיה זאת כלי עזר חשוב בחקר יהדות מזרח אירופה.
יבשתן אטלנטי או יַבַּשְׁתַן הַמַּנְגְּרוֹבִים (שם מדעי: Periophthalmus barbarus) הוא אחד היבשתנים שהם דגים מסדרת הדקראים.
היבשתן האטלנטי חי במים מתוקים, מלוחים, ומליחים בחופים הטרופיים של מערב אפריקה, באוקיינוס ההודי, ומערב האוקיינוס השקט.
המין מופיע גם בביצות מנגרובים, שם הוא חוצה משטחי בוץ שלא בתוך המים, באמצעות סנפירי החזה שלו, מה שנתן לו את שמו.
היבשתן נפוץ במערב אפריקה, בביצות מנגרובים, ובעיקר בגופי מים מליחים על סף החוף.
מדינות שהיבשתן נפוץ בהן כוללות את אנגולה, הרפובליקה הדמוקרטית של קונגו, גאנה וקמרון.
בטבע, ניזונים היבשתנים מתולעים, פרוקי רגליים, ודגים קטנים.
יבשתנים שחיים בשבי ניזונים (לרוב) ממזון קפוא, בין היתר תולעי דם, וארטמיה.
היבשתנים מסוגלים לעמוד בפני ריכוזים גבוהים של חומרים רעילים ופסולת תעשייתית בסביבת המחיה שלהם.
הם גם מסוגלים לשרוד בטווח רחב של אזורי מחיה, ובמים בטמפרטורות ודרגות מליחות שונות.
יברוד הוא כפר ערבי ברשות הפלסטינית השייך לנפת רמאללה ואל-בירה.
בכפר כ-644 תושבים, כולם מוסלמים.
רוב התושבים מתפרנסים מחקלאות, מסיק זיתים ומרעה צאן.
הכפר שוכן כ 13 ק"מ צפונית לרמאללה בסמוך לכביש 60, מערבית לעיירה סילואד ומעט צפונית ליישוב היהודי עפרה ולעיירה הערבית עין יברוד.
על פי מסורת מקומית מקור השם יברוד נגזר מהמילה ברד (=קר) ומציין את האקלים הקר השורר בכפר בשל מיקומו הגבוה.
כיום קיימת שכונת יאברוד ליד דמשק (ממנה נשיא ארגנטינה לשעבר קרלוס מנם), על שם הכפר יאברוד שהיה קיים במקום.
בשכונה זו נמצא מקדש ליופיטר, ויש הטוענים כי השם יאברוד הוא שיבוש ערבי לשם זה, שהיה לכפר בתקופה הרומית.
הכפר יברוד שוכן על חורבה בה נתגלו חרסים מתקופת הברזל (ימי ממלכת ישראל), התקופה הפרסית, הרומית, הביזנטית, הערבית, ומימי הביניים.
בכפר שרידים קדומים רבים כמו: במה עתיקה הבנויה מאבני שחק ובמרכזה מיש קדוש, קברי שיח'ים הבנויים על מבנים עתיקים, בית בד קדום ומצודה הרוסה מתקופת מרד הפלחים בה נמצאו כתובות מהמאה התשיעית.
יהושע מאיר גרינץ וזאב וילנאי הציעו לזהות את הכפר יברוד עם "ארבל" הנזכרת בספר מקבים א', אולם בצלאל בר כוכבא וחוקרים נוספים זיהו אותה בגליל.
יִבְשָׂם עַזְגָּד (נולד ב-19 בינואר 1953) הוא סופר, עורך, עיתונאי ואוצר ישראלי.
עזגד נולד ברעננה, דור שני לילידי הארץ, נכד לראשוני רעננה, מעולי העלייה השנייה, ונצר למשפחת רבנים ידועה (הלוי-סוכן) מקובנה, ליטא.
כנער היה עיתונאי צעיר בעיתון "דבר לילדים".
שירת בצה"ל כמפיק, תסריטאי, במאי וצלם של סרטי הדרכה.
לאחר שחרורו עסק בצילום אמנותי והציג שתי תערוכות יחיד: בביתן לתערוכות של עיריית תל אביב בגני יהושע, ובתיאטרון ירושלים.
פרסם שני טורים אישיים קבועים בענייני עתידנות ("יש עתיד" ב"זמנים מודרניים" ו"היה יהיה" ב"ידיעות אחרונות לילדים"); וטור אישי בענייני גידול ילדים ("אבא של שלומית"), בו תיאר אירועים מחיי משפחתו, כשבתו בת השמונה מעירה את הערותיה בסיום ("זכות התגובה").
פרסם סיפורים קצרים, וכן שני ספרי מדע בדיוני – "עבודת נמלים" בהוצאת ספריית פועלים (1992) ; ו"מעוף כלולות" בהוצאת כתר (1996).
בשנת 1985 החל לכהן כעורך במוסף הכלכלי של סוף השבוע ב"ידיעות אחרונות" – "השקל שלך".
בשנת 1989 עבר לעיתון "הארץ", שם ערך מוסף מיוחד בענייני מדע וטכנולוגיה ("מחר"), וריכז מערכת של מוספים מיוחדים ובהם מוסף מיוחד לכלכלה, "גלריה" ועוד – שרובם הפכו, לאחר זמן, למדורים בגוף עיתון "הארץ".
בנוסף ערך גם טור מדעי במוסף לילדים של עיתון ידיעות אחרונות.
כתיבתו על ענייני מדע זיכתה אותו בפרס בינלאומי ובמלגת השתלמות מיוחדת (1993) מטעם מכוני מקס פלאנק בגרמניה (EICOS).
בשנת 1995 התמנה לתפקיד דובר מכון ויצמן למדע.
לאחר כשנתיים קודם לתפקיד מנהל המחלקה לפרסומים ולתקשורת, המאחדת את פעילות הדוברות (בהיקף עולמי), יחסי ציבור, פרסומים מדעיים פופולריים, קשרי קהילה ופרויקטים מיוחדים.
במסגרת זו, בשנת 2010, יזם והפיק את אירועי "מדע על הבר" שבהם מדענים משוחחים על חידושים מדעיים עם בליינים בבארים בתל אביב ובמקומות נוספים.
הוא גם יסד וערך (2006–2023) את סדרת "ננו קומיקס", שהנגישה מדע לילדים באמצעות קומיקס, ואת השנתון לספרות, אמנות ומדע "שירת המדע" של מכון ויצמן למדע (מהדורות 2010–2023).
במקביל, התמנה עזגד לאוצר האחראי של מכון ויצמן למדע, השלים לימודי מוזאולוגיה באוניברסיטת תל אביב, ומאז מוביל מגמה של שילוב אמנות ומדע: הצגת תערוכות אמנות בחללי מחקר במכון ויצמן, ומנגד, הצגת תערוכות של דימויים מדעיים בחללי אמנות בתל אביב ובמקומות נוספים.
בשנת 2020 פרש מתפקיד דובר המכון, התמנה ליועץ לנשיא המכון, וממשיך לכהן כאוצר האמנות של המכון, במגמה ליצור ולחזק שילובים בין מדעי הטבע והמדעים המדויקים לבין מדעי הרוח, החברה והאמנויות.
בשנים 2021–2024 הקים, וערך, בשירות הקרן הלאומית למדע (ISF), אתר מדע פופולרי "קול המדע", המביא דיווחים על מחקרים מדעיים, בעת שהם מתבצעים, מכל תחומי הידע – אמנויות, מדעי הרוח, מדעי החברה, מדעי הטבע, רפואה, הנדסה ומדעים מדויקים – מכל מוסדות המחקר בישראל.
בשנת 2025 נבחר כחבר בוועד המנהל של איגוד האוצרות והאוצרים בישראל.
בשנת 2018 פרסם שלושה ספרים.
הספר "החיים מתחילים כאן - החיפוש שאינו נגמר אחר האב הקדמון המשותף האחרון", בהוצאת "ידיעות ספרים", עיון מקיף בשאלת מוצא החיים מתוך החומר הדומם, הכורך מדע עם פילוסופיה, היסטוריה ואמנות.
שני ספרים שכתב יחד עם נכדותיו, אריאל, גליה ועלמה טרומר, "גליה ואריאל משני העולמות", ו"קַו הֲיַשָּׁהּ" (ים-שמים), בהוצאת "צמרת".
ספרים אלה, המלווים באיורים של יובל רוביצ'ק ואלית אבני-שרון, מיועדים לילדות בגילים 5–10, והם פותחים את הסדרה "חברות מעולם אחר".
הסדרה מכוונת להעצמת ילדות ולהנחלת הערך של שוויון בין המינים.
בספרי הסדרה מובאת אמירה ברורה שלפיה כדורגל, שפות מחשב, בניית חלליות והרפתקאות יכולים וצריכים להיות חלק בלתי נפרד מחייהן ועולמן של ילדות, מכל הגילים ומכל העולמות.
תוך כדי כך לומדות הקוראות לכבד ולקבל את האחר והשונה.
עזגד חבר באגודת הסופרים העבריים בארץ ישראל, באגודת העיתונאים בתל אביב ובאגודת העיתונאים המדעיים של ארצות הברית.
ב-2008 הקים אתר אישי שבו הוא מפרסם מאמרים בענייני מדע, אמנות, ספרות ותרבות.
יבשם עזגד נשוי לזויה עזגד, פסיכולוגית ארגונית, ולהם בת אחת, עו"ד, ד"ר שלומית עזגד.
האיש שרצה לעשות היסטוריה - 11 סיפורים אמיתיים (האמינו או לא), "עברית", 2024
החיים מתחילים כאן - החיפוש שאינו נגמר אחר האב הקדמון המשותף האחרון, בהוצאת ידיעות ספרים (2018)
גליה ואריאל משני העולמות, הוצאת צמרת (2018)
סיפור על גבר שמצא אשה, והוא חושש לאבד אותה; ועל אשה שמצאה גבר, ועתה היא מבקשת למצוא את עצמה.
זהו סיפור על ירח דבש שהפך למנוסת בהלה מפני אגודה מסתורית שעצם קיומה מוטל בספק.
"מעוף כלולות" מציע פרשנות מקורית ל"מוצא המינים".
עבודת נמלים, ספרית פועלים (1992).
העולם אחרי מלחמה גרעינית כוללת.
ידידות בין נער שנולד בתחנת חלל לבין נמלת קציר ענקית מן הגזע השולט על פני כדור הארץ.
"עושים עתיד", על 250 מחקרים חשובים של מדעני מכון ויצמן למדע ב-50 שנותיה הראשונות של מדינת ישראל, הוצאת מכון ויצמן למדע (1999)
שירת המדע, שנתון לספרות אמנות ומדע, (מהדורות 2010-2023), הוצאת מכון ויצמן למדע
בניינים בקמפוס - מכון ויצמן למדע, הוצאת מכון ויצמן למדע (2012)
מאורן עד תמר - מאה מיני עצים במכון ויצמן למדע, הוצאת מכון ויצמן למדע (2013)
השאלות של מדעני העתיד : ילדים שואלים, מדעני מכון ויצמן למדע עונים, "משכל הוצאה לאור" (2017).
הספר מציג 100 שאלות של ילדים ואת תשובותיהם של מדעני מכון ויצמן למדע.
התשובות, שנערכו במיוחד לילדות ולילדים, מגיעות מחזית המדע העולמית, מגבירות את סקרנות הקורא ומעוררות רצון לדעת עוד.
100 סימני שאלה - ילדים שואלים, מדעני מכון ויצמן למדע עונים, הוצאת מכון ויצמן למדע (2017)
תרגום הספר החיים הנסתרים של הכלבים, אליזבת מרשל תומאס, ידיעות אחרונות: ספרי חמד (1996)
פסלים בקמפוס, הוצאת מכון ויצמן למדע (2000)
גן המדע, הוצאת מכון ויצמן למדע (2001)
בית ויצמן, הוצאת מכון ויצמן למדע (2004)
מאה אבני דרך בחקר הכימיה, הוצאת מכון ויצמן למדע (2007)
אל מרחבי היקום, ולעומק האטום – 100 אבני דרך בחקר הפיזיקה, הוצאת מכון ויצמן למדע (2008)
היופי במדע – 76 מחקרים שזכו במענקים מהמועצה האירופית למחקר מדעי, הוצאת מכון ויצמן למדע (2015)
עורך מייסד (ועורך לשעבר): מגזין המכון, בהוצאת מכון ויצמן למדע
עורך מייסד (ועורך לשעבר): מסע הקסם המדעי - חדשות מדע, תגליות ומידע לציבור מבית מכון ויצמן למדע
ננו קומיקס (עלילות מדעיות עם חיוך) הדור הראשון - בעברית, אנגלית וערבית (2006)
ננו קומיקס (עלילות מדעיות עם חיוך) הדור השני - בעברית, אנגלית וערבית (2010)
ננו קומיקס (עלילות מדעיות עם חיוך) הדור השלישי - בעברית, אנגלית וערבית (2015)
שירת המדע - שנתון לספרות, אמנות ומדע (מהדורות 2010-2023), בהוצאת מכון ויצמן
המונח יבשה באופן כללי, מתייחס לקרקע היְבֵשָׁה על פני כדור הארץ, וכן על פני כל פלנטה אחרת, כלומר, קרקע שאינה מכוסה מים.
אולם, ההגדרה המדויקת של יבשה תלויה בהקשר.
בהתייחס לכדור הארץ, הרי שמבחינה גאולגית מוגדר כיבשה חלקו של קרום כדור הארץ שאינו מצוי מתחת לאוקיינוס.
לפי הגדרה זו, יבשה היא חלקו הגלוי של לוח טקטוני, שיש לו חלקים אחרים המצויים מתחת לאוקיינוס, למשל מדף יבשתי.
מבחינה זו ההגדרה כוללת איים וקרום יבשתי עליו מצויים אגמים, נהרות ונחלים.
לעומת זאת, מבחינה גאוגרפית, ובמידה מסוימת גם מבחינה לשונית, המונח יבשה כולל כל מקום בכדור הארץ, שאינו מכוסה מים באופן רציף וטבעי (דוגמת נהר, נחל, ים ואוקיינוס).
לפי הגדרה זו, תחתיתם של נהרות, אגמים ונחלים, אינה נחשבת ליבשה.
עם זאת, יש המגדירים אגם כ"מקוה מים הנמצא ביבשה".
המונח "יבשה", והגדרתו כְּמה שאינו מתחת למים, מופיע כבר בספר בראשית: .
יֶבְסֶיי (יהושע) גְרִיגוֹריֶיבִיץ' וַיינְרוּבּ (ברוסית Евсе́й Григо́рьевич Вайнруб; 15 במאי 1909 – 20 במרץ 2003) היה פולקובניק (אל"ם) יהודי סובייטי, מפקד חטיבת שריון בצבא האדום במלחמת העולם השנייה, אשר קיבל את אות גיבור ברית המועצות בשל פעולותיו במלחמה.
הוא והחטיבה בראשה עמד היו חלק מהכוח הסובייטי שכבש את ברלין וסיים בכך את המלחמה.
ויינרוב נולד ב-1909 למשפחה יהודית בעיר בוריסוב, שהשתייכה אז לגוברניית (מחוז) מינסק באימפריה הרוסית.
הוא היה הבכור מבין ארבעת ילדי המשפחה: היו לו שני אחים ואחות, שאחד מהם, מטביי, זכה אף הוא באות גיבור ברית המועצות.
אביו היה חוטב עצים שעבד במנסרה ואחר כך בתור שומר בתחנת רכבת.
ויינרוב עצמו עבד אף הוא במנסרה החל מגיל 11. אחר כך למד בבית ספר טכני ומונה למנהל עבודה במנסרה בגיל 16. בגיל 17 עבד בבית יציקה של זכוכית.
כשהיה בן 19 נישא לפאניה ובגיל 21 היה כבר אב לתינוק.
באותה שנה, 1931 התגייס לצבא האדום, למד במסגרתו במשך 7 שנים והפך למהנדס חימוש של כלי רכב צבאיים.
ב-1938 נשלח לאקדמיה הצבאית על שם פרונזה בעיר אוריול.
הוא סיים את לימודיו ב-1941, כאשר גרמניה הפרה את הברית בת השנתיים שכרתה עם ברית המועצות מאז תחילת מלחמת העולם השנייה (הסכם ריבנטרופ–מולוטוב) ופלשה אליה (מבצע ברברוסה).
היהודי שכבש את ברלין מהנאצים
ויינרוב השתתף במלחמת גרמניה - ברית המועצות מתחילתה.
הוא השתייך לגיס הממונע השלישי שהגן על מוהילב.
ב-1942 לחם כמפקד בריגדת טנקים בדרגת סגן-אלוף.
ב-27 בדצמבר 1944 הועמד בראש חטיבת הטנקים הסובייטית מס' 219, שהייתה חלק מהקורפוס הממוכן הראשון של לוטננט גנרל סמיון קריבושיין, יהודי אף הוא, במסגרת החזית הבלארוסית הראשונה של המרשל גאורגי ז'וקוב.
ויינרוב ופקודיו הצטיינו במהלך מבצע ויסלה-אודר באזור העיר קוטנו.
לאחר קוטנו, הוא וחטיבתו שחררו את גנאזנו, קוסטין, לודז', ורשה, בידגושץ', קניגסברג, ופומרן.
בפקודה מטעם נשיאות הסובייט העליון הוענקו לו ב-6 באפריל 1945 עיטור גיבור ברית המועצות, עיטור לנין וכוכב הזהב מס' 4569.
ב-22 באפריל 1945 פיקד ויינרוב על כוח שהשתלט על וייסנזי ומשם דהר לעבר ברלין.
הכוח שלו היה זה שהבקיע את המערך הגרמני האחרון בברלין וב-2 במאי הניף את הדגל הסובייטי על בניין הרייכסטאג.
בשל מעשיה זכתה חטיבת הטנקים של ויינרוב לשם "חטיבת ברלין".
יצא לגמלאות ב-1955 בדרגת קולונל והתגורר במינסק.
עבד כמכונאי הראשי של משרד תעשיית היערות של הרפובליקה הסובייטית הסוציאליסטית הבלארוסית ולאחר מכן כמהנדס ראשי במפעל מכוניות.
לאחר שיצא לפנסיה עלה בינואר 1995 לישראל והתגורר באשדוד.
באותה השנה השיא משואה בטקס הממלכתי בערב יום הזיכרון לשואה ולגבורה ביד ושם.
נפטר ב-20 במרץ 2003 ונקבר בבית הקברות סגולה בפתח תקווה.
טנק על מעמד (Танк на пьедестале), מינסק, 1979 (רוסית)
תלים של גאווה קרבית (Курганы боевой славы), מינסק, 1981 (רוסית)
יבשתנים (שם מדעי: Oxudercinae) הם תת-משפחה של דגים ממשפחת הקברנוניים שבסדרת הדקראים.
לפי מספר חלוקות הם שייכים למשפחה אוקסודרסיים.
אלו הם דגים אמפיביים העולים ליבשה ויכולים לשהות בה פרקי-זמן ממושכים.
היבשתנים הם בעלי התאמה יוצאת דופן לסביבה שמכוסה במים בזמן הגאות בלבד, ומציגים סדרת התאמות פיזיולוגיות והתנהגותיות מיוחדות לחיים אמפיביים.
כך למשל, הם משתמשים בסנפיריהם הקדמיים כדי לנוע על הקרקע בסדרת דילוגים.
הם גם משתמשים בשריריהם כדי לנתר עד לגובה של כ-60 ס"מ.
היבשתנים פעילים מחוץ למים באכילה ובאינטראקציה ביניהם.
למשל לצורך הגנה על הטריטוריה שלהם.
בניגוד לדגים אחרים החיים בסביבה זו, בשעת השפל היבשתנים אינם מסתתרים מתחת לאצות או בבריכות קטנות שהשאירה הגאות מאחוריה.
היבשתנים מסוגלים לנשום דרך העור ודרך ריריות הפה והגרון.
דרך נשימה זו אפשרית רק כאשר היבשתנים רטובים, עובדה שמגבילה אותם לחיים בסביבה לחה.
נשימה עורית זו דומה לזו המאפיינת דו-חיים.
תאי הזימים של היבשתנים גדולים יחסית, והם שומרים בתוכם בועת אוויר המסייעת להישרדותם מחוץ למים.
תאי זימים אלו נסגרים באופן הדוק כאשר היבשתנים מחוץ למים, וכך נשמרים הזימים רטובים ויכולים להמשיך לתפקד.
היבשתנים שומרים בתוכם על בועת האוויר גם בעת שסביבתם מכוסה במים, וכתוצאה מכך הם מסוגלים לנשום בסביבות שבהן ריכוז נמוך של חמצן.
היבשתנים חופרים מחילות עמוקות המסייעות להן לשמור על חום הגוף ולהישמר מפגיעתם של טורפים ימיים כשהמחילות מכוסות במי הגאות.
במחילות אלו הם גם מטילים את ביציהם.
היבשתנים נמצאים באזורים טרופיים, סובטרופיים וממוזגים לרבות באזור האוקיינוס ההודי, האוקיינוס השקט והחוף האטלנטי של אפריקה.
Boleophthalmus בו המין בולאופתלמוס פקטינירוסטריס
Periophthalmus בו המין יבשתן אטלנטי ויבשתן צנוע
יֵבְרוֹמַאידָאן (באוקראינית: Євромайдан, הלחם של "אירופה" ו"מיידן", майдан, "כיכר") הוא כינוייה של סדרת אירועים באוקראינה שהחלה ב-21 בנובמבר 2013 כתגובה אזרחית להחלטת ממשלת אוקראינה שלא לחתום על הסכם התאגדות עם האיחוד האירופי, והגיעה לשיאה ב-18–20 בפברואר, כשנהרגו 125 בני אדם בקרבות רחוב בין פעילי מאידאן למשטרה.
ההפגנות זכו לכינוין על שם כיכר מאידאן נזאלז'נוסטי בקייב, שבה החלו ההפגנות.
ב-21 בפברואר 2014 חתמו נשיא אוקראינה ויקטור ינוקוביץ' ומנהיגי האופוזיציה הפרלמנטרית על הסכם פשרה שקרא להקדים את הבחירות.
למחרת ברח ינוקוביץ' מהבירה והפרלמנט האוקראיני הדיח אותו מתפקידו.
כנשיא וכראש ממשלת אוקראינה בפועל התמנה יושב ראש הפרלמנט אולכסנדר טורצ'ינוב, עד לבחירות שהתקיימו ב-25 במאי, שבהן ניצח פטרו פורושנקו.
הפרלמנט החליט גם על שחרורה ממאסר של ראש הממשלה לשעבר יוליה טימושנקו.
מעבר למתחים הפנימיים בין גורמי אופוזיציה לשלטון, גורם נוסף שהשפיע על הסכסוך באוקראינה הוא תפיסתה על ידי רוסיה כמדינת חיץ בין המזרח למערב וכחלק מתחום ההשפעה ההיסטורי שלה.
בפברואר נכנסו כוחות צבא רוסיים לאוקראינה, סיפחו את חצי האי קרים והציתו את מלחמת האזרחים באוקראינה.
בערב 21 בנובמבר נאספו בכיכר מאידאן נזאלז'נוסטי מפגינים שמחו נגד החלטת הממשלה שלא להצטרף לאיחוד האירופי.
בין הדמויות המובילות של המפגינים עמדו מנהיג מפלגת אוד"ר, ויטלי קליצ'קו, מנהיג מפלגת חירות, אולג טיאגניבוק וארסני יאצניוק ממפלגת האיחוד הכל-אוקראיני "מולדת" בראשות יוליה טימושנקו.
האופוזיציה ארגנה הפגנות גם בערים אחרות כדונצק, איוואנו-פרנקובסק, לוצק, חרקוב, חמלניצקי, אוז'גורוד ושרשרת אנושית שכללה כ-20,000 מפגינים אורגנה על ידי סטודנטים בעיר לבוב, שרובם המוחלט עזבו במהלך הליל את ההפגנה אל הבתים.
בימים הבאים המשיכו ההפגנות באופן לא אלים עד 30 בנובמבר, כאשר כוחות המשטרה תקפו באלימות את המפגינים באלות, בגז מדמיע וברימוני הלם, ללא כל התגרות מצד האחרונים.
המעשים ספגו ביקורת נרחב בקרב ארגוני זכויות אדם בעולם.
בתגובה, החלו עימותים אלימים בין המפגינים למשטרה בימים שלאחר מכן.
בינואר הפכו ההפגנות לעימותים של ממש בין המפגינים לכוחות השיטור.
כתגובה לעימותים הללו חוקקו בהליך בזק, ולרוב ללא כל דיונים בוועדות, הנשיא ינוקוביץ' ובני בריתו מספר חוקי חירום המגבילים באופן קיצוני את חופש הביטוי והחופש להפגין במדינה.
החקיקה החדשה כללה סעיפים רבים ובתוכם: ביטול חסינות פרלמנטרית לחברי פרלמנט על בסיס רוב רגיל במליאה וללא צורך דיונים בוועדות, מתן חסינות מהעמדה לדין לשוטרים שלקחו חלק בדיכוי ההפגנות, ועונש מאסר למספר שנים עבור מה שמוגדר על ידי המשטר כ"פעילות קיצונית" וכן על "השמצות".
החוקים הועברו על ידי הפרלמנט בהצבעה של הרמת ידיים (בניגוד לחוק המאפשר הצבעה מסוג זה רק במקרה של תקלה טכנית במערכת המחשוב), מבלי שהקולות נספרו בצורה מסודרת וכשחלק ניכר מחברי הפרלמנט לא נכחו באולם בעת ההצבעה.
לאור זאת כונו החוקים על ידי האופוזיציה וארגוני זכויות אדם "חוקי הדיקטטורה".
לאורך החודש העימותים התעצמו ומפגינים השתלטו על בניין עיריית קייב ובנייני ממשל אחדים.
המפגינים חטפו מספר שוטרים והכו אותם.
צלפי משטרה ירו על המפגינים והביאו למותם של אחדים.
ב-18 בפברואר התקדמו כ-20,000 מפגינים לכיוון הפרלמנט בקריאות מחאה להחזרת החוקה למצבה שלפני 2004. כוחות הביטחון כמו גם מפגינים השתמשו בנשק, שכלל כדורי גומי וגם אש חיה, ומצד המשטרה גם גז מדמיע ורימוני הלם.
בעימותים האלימים ביותר ברחובות חרושבסקי ואינסטיטוצקה נהרגו לפחות 26 אנשים, ביניהם גם 10 שוטרים, ונפצעו מאות.
ב-20 בפברואר השתוללה האלימות ברחובות ונורו למוות עוד עשרות אנשים למרות החלטה על הפסקת אש.
באותו יום הכריז ראש עיריית קייב על פרישתו מחברות במפלגת השלטון, והמועצה המחוקקת בלבוב הכריזה על אוטונומיה חד צדדית כצעד מתריס נגד שלטונו של ינוקוביץ'.
ב-21 בפברואר נחתם הסכם פיוס בין הממשלה והנשיא לראשי מפלגות האופוזיציה, שבמסגרתו התחייב הנשיא להשיב את חוקת 2004, המצמצמת את סמכויות הנשיא.
כמו כן, התחייב הנשיא להקים ממשלת אחדות, והבחירות לנשיאות אוקראינה יוקדמו.
רוסיה מחד וחלק ניכר מארגוני האופוזיציה מאידך סירבו להכיר בהסכם.
עם זאת, בערב של אותה היממה נמלט הנשיא, תחילה לחרקיב ומשם לדונייצק ולרוסיה.
המניעים לבריחתו שנויים במחלוקת עד היום וההנחה הרווחת היא שילוב של היעדר גיבוי מצד רוסיה והאוליגרכים (נותני חסותו) ובו זמנית רדיקליזציה גוברת מצד המפגינים.
לאחר בריחתו, השתלטו ב-22 בפברואר גורמי אופוזיציה על עמדות מפתח: כוחות משטרה נטשו את עמדותיהם ברחבי קייב.
במקביל באותו הזמן הפרלמנט (הראדה העליונה) הדיח את הנשיא ויקטור ינוקוביץ' (לאור עזיבתו את המדינה), פיטר את הדובר הרשמי ואת המזכיר הכללי, ושחרר מהכלא את יוליה טימושנקו, שהייתה סמל המאבק האופוזיציונרי.
נבחר יו"ר לראדה העליונה ובהצבעה בפרלמנט הוחלט להדיח את ינוקוביץ' מתפקידו ולהעניק את מלוא סמכויות הנשיא ליושב ראש הפרלמנט אולכסנדר טורצ'ינוב, ידידה הקרוב של טימושנקו, עד הבחירות הצפויות.
טימושנקו הודיעה כי בכוונתה להתמודד על הנשיאות בבחירות.
במסגרת המחאות נהרגו על פי ארגוני זכויות אדם 125 בני אדם, 65 טרם נמצאו, ו-1,890 נפצעו.
ב-22 בפברואר, לאחר הדחת הנשיא ויקטור ינוקוביץ' מתפקידו, הורה נשיא רוסיה ולדימיר פוטין להשתלט על חצי האי קרים.
ב-27 בפברואר, השתלטו כוחות רוסים על בנייני הפרלמנט בחצי האי קרים ודגל רוסיה הונף עליו.
בהמשך השתלטו כוחות מזוינים רוסים וכוחות פרו-רוסים על נמל תעופה בנמל סבסטופול ודווח על פטרולים של חמושים בנמל התעופה בבירת חצי האי, סימפרופול.
בעקבות כך קרא הפרלמנט האוקראיני למדינות המערב 'לאשרר' את מחויבותן לאוקראינה ובנוסף קרא לאו"ם לערוך ישיבה מיוחדת בעקבות העימותים.
ב-2 במרץ סגרה אוקראינה את המרחב האווירי שלה והכריזה על גיוס מילואים כללי.
מפקד חיל הים האוקראיני, האדמירל דניס ברזובסקי, הודיע כי נשבע אמונים לרשויות הרוסיות בחצי האי קרים.
ב-2015 יצא לאור הסרט "חורף בלהבות: מאבקה של אוקראינה לחירות" (Winter on Fire: Ukraine's Fight for Freedom), המתעד את תשעים ושלושה הימים של הפגנות האזרחים ודיכוים של כוחות השיטור המיוחדים ברקוט, בבימויו של יבגני אפינבסקי.
הסרט היה מועמד לפרס האוסקר לסרט הדוקומנטרי הטוב ביותר באורך מלא ולפרס אמי לבידור בפריים-טיים על הצטיינות יוצאת דופן ביצירת סרטים דוקומנטריים.
בתחילת שנת 2022 הסרט הועלה לנטפליקס.
יבפאטי קוֹלוֹבְרַאט היה בויאר מריאזאן, ווייבוד ולוחם רוסי, גיבור מנסיכות ריאזאן ואגדות המאה ה-13, שנאבק, בפלישותיו של באטו חאן.
קולובראט ביקר בצ'רניגוב בזמן המצור על ריאזאן, שהתרחש מה-16 ועד ה-21 בדצמבר 1237.
כששמע על כך מיהר קולובראט חזרה לעיר הולדתו וגילה אותה חרבה ואת מרבית תושביה הרוגים.
אז הוא אסף 1,700 איש מאנשיו ומבין ניצולי המצור ויצא לרדוף את באטו חאן במטרה לנקום את הרוגי המצור.
אך כוחותיו הותקפו על ידי חיל המצב של צבא באטו חאן ופרץ קרב עקוב מדם.
באטו חאן שלח תגבורת לחיל המצב בפיקוד שלישו, חוסטוברול.
השליש הבטיח ללכוד את קולובראט חי וקרא לאחרון לדו-קרב.
כאיש בעל כוח יוצא דופן, קולובראט שיסף את יריבו לשניים באמצעות חרבו ותקף את שאר החיילים המונגולים תוך שהוא טובח בהם ללא רחם.
הכוחות הנותרים נסוגו והצליחו להרוג את קולובראט מרחוק באמצעות מרגמות אבנים.
כמחוות כבוד כלפי האומץ של קולובראט, באטו חאן השיב את גופתו של הגיבור לידי חייליו הנותרים ואפשר להם לשוב עמו לביתם.
הוקם פסל לזכרו בעיר ריאזאן
שוברת קרח של חיל הים הרוסי קיבלה את השם "יבפאטי קולובראט"
גבורתו וכוחו של קולובראט זכו להוקרה בספרות ובאמנויות
1824 - ניקולאי יאקזיקוב - השיר "יבפאטי"
1859 - לב מיי - "השיר על הבויאר יבפאטי קולובראט"
1912 - סרגיי יסנין -Песнь о Евпатии Коловрате» שיר על יבפאטי קולובראט
1941 - סרגיי מרקוב - כרוניקה על יבפאטי קולובראט
1942 - ואסילי יאן - הפרק "יבפאטי הפראי" בספר "באטו"
1947 - ואסילי ריאחובסקי - הסיפור "יבפאטי קולובראט"
2015 יורי בלואוסוב Легенда о Коловрате - האגדה על קולובראט
2016 להקת "איוואן צארקביץ'" — השיר "קולובראט" - "Коловрат"
2003 - אלכסיי קרסאווין —השיר "יבפאטי קולובראט"
2007 - להקת "קיבורג" - השיר "יבפאטי קולובראט"
2010 - ויקטור ויקטורוב - מילים מאת גנאדי פופוב - קנטטה ב-5 פרקים "יבפאטי קולובראט"
להקת "מאיה דרזקאיה פראבדה" - השיר "יבפאטי קולובראט"
להקת "ווזבראשצ'ניה" - השיר "קולובראט"
להקת "פוט סולנצה" (דרך השמש) - השיר " Ни шагу назад
2014 להקת GjeldRune - השיר "קולובראט"
2018 -להקת "פרוחוז'י" השיר "יבפאטי קולובראט"
1985 - סרט מצויר קצר סובייטי - Сказ о Евпатии Коловрате -, מאוחר יותר הופק כסרט מצויר באורך מלא
2017 - ג'אניק פאיזייב ואיוואן שורחובצקי - ביימו את הסרט העלילתי "האגדה של קולובראט" - בתפקיד הראשי שיחק איליה מלאקוב
יבשתן צנוע (שם מדעי: Periophthalmus modestus; modestus - "צנוע" בלטינית, על שם צבעיו הדהויים) הוא מין של דג ממשפחת הקברנוניים ומתת-משפחת היבשתנים המצוי במזרח אסיה היכול לנוע מחוץ למים.
יבשתן זה מגיע לאורך 10 סנטימטר.
הוא בעל צבעים דהויים המזכירים את סביבתו הבוצית אך בעל כמה פסים שחורים על הגב.
הדג בעל 2 סנפירי חזה המשמשים כ"רגליים" ודחפים את הגוף.
יש לו 2 סנפירי גב בצורת מפרש.
הדג בעל לסתות גדולות ועיניים המצויות בקצה העליון של הראש.
הדג צריך שעורו יהיה לח, אז הוא יכול לנוע ולנשום מחוץ למים במשך 60 שעות.
דג זה חי בביצות מנגרובים, בשפכי נהרות בוציים ובביצות מלוחות לחופי האוקיינוס השקט בווייטנאם עד לחופי קוריאה ויפן.
הדג מסנן בבוץ את מזונו הכולל יצורים קטנים יותר באמצעות שפתיו הגדולות.
היבשתן מתרבה באמצעות חפירת בורות בבוץ והזרמת חמצן לצאצאים בפיו עד לבקיעתם.
יבנית היא חורבה בגליל העליון בסביבות צפת, כ-3 ק"מ מצפון מזרח לה, בקרבת מצודת ביריה.
נמצאת 897 מ' מעל פני הים במרומי הר הנועזים.
חוקרי העבר מזהים את המקום עם היישוב היהודי ימניה (או ימנית), שהתקיים כאן בימי הבית השני.
יוסף בן מתתיהו, מפקד המרד הראשון בגליל, ביצר את היישוב כהכנה למרד.
בשל גובהו ומיקומו הגאוגרפי, היה יבנית אחד מן המקומות שבהם השיאו משואות כדי להודיע על ראשי החודשים והמועדים.
במקום התקיים יישוב יהודי גם בתקופת המשנה והתלמוד (התקופה הרומית ביזנטית), אם כי יישוב בשם זה אינו נזכר בצורה מפורשת בתלמוד.
לעומת זאת, בפיוטים מתקופת הגאונים (מאות 7–11 לספירה) נזכר היישוב יבנית כמקום אחת ממשמרות הכהונה שגלו לגליל, משמרת אִמֵּר.
הפייטן אלעזר הקליר, שחי במאה ה-7 לספירה, מזכיר את שם היישוב יוונית (יבנית) בפיוטו "איכה ישבה חבצלת השרון", שבו הוא מקונן על אובדן 24 משמרות הכהונה: "והריקו עלי חרב וחנית.
ומצורת תוכנית יצאה יוונית (יבנית)".
במקורות יהודיים מימי הביניים נזכרים קברי צדיקים ביבנית, אך מבלי לציין יהודים שישבו דרך קבע במקום.
בסמוך למקום נמצאים קברי חכמים: במתחם רחבת התצפית, מצויה מערת קבורה עתיקה המיוחסת לצמד האמוראים אביי ורבא, מחכמי התלמוד הבבלי.
מעל למערה בולט מבנה האבן הגדול ובו קברו של רבי יהודה נשיאה שהיה נכדו של רבי יהודה הנשיא, גדול התנאים שחתם את המשנה בציפורי.
כמה מטרים דרומה מצויה מערה קטנה נוספת, קברו של רב פפא, תלמידם של אביי ורבא, וקברו של רב דימי מנהרדעא.
נקודת תצפית, לא הרחק ממצודת ביריה, משקיפה על בקעת החולה, הגולן, הרי נפתלי והחרמון.
סמוך לרחבת התצפית, מאחורי מבואה מקורה הנישאת על ארבעה עמודים, נמצא פתח הכניסה למערה ארוכה.
המערה חצובה בסלע קירטון, אורכה כ-30 מטר ובה קבורים האמוראים אביי ורבא, ורב דימי מנהרדעא, יש האומרים כי שימשה בתקופה הביזנטית כמאגר מים תת-קרקעי.
| מאת = מן המקורות
"יברכך'''" הוא שיר שהלחין דוד וינקרנץ למילים מתוך ספר תהילים, וביצעה במקור אילנה רובינא.
השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר החסידי בשנת 1970.
את השיר הלחין המוזיקאי דוד וינקרנץ מתוך פרק קכ"ח בספר תהילים.
השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל הזמר החסידי בביצועה של הזמרת אילנה רובינא, בתם של שחקנית התיאטרון חנה רובינא והמשורר אלכסנדר פן.
השיר נחשב כאחד מהקלאסיקות מאותו פסטיבל.
את השיר ביצעו בין היתר שלמה ארצי, דודו פישר, צמד רעים, צמד הפרברים, עליזה קשי, אסנת פז, איתן מסורי.
בשנת 2015, מלחין השיר, דויד וינקרנץ, ביצע את השיר בפסטיבל הכלייזמרים בצפת, עם להקת הכלייזמר "מתוק מדב"ש".
יברלנדיה (שם מדעי: Yaverlandia) הוא סוג של דינוזאור תרופוד מקבוצת המנירפטורים שחי בתחילת הקרטיקון באנגליה שלפני 125 מיליון שנה מזמננו.
בסוג נכלל מין אחד - Yaverlandia bitholus שהוגדר ב-1971 בידי החוקר האמריקאי פטר גלטון .
דינוזאור זה התגלה בתצורת וסקס שבאי וייט שמדרום לאנגליה ושרידיו כללו רק גולגולת חלקית עבה שהזכירה את גולגולת הפכיצפלוזאוריים ובעבר שייכו אותו למשפחה זו.
לצידו נמצאו שרידים של המנטליזאורוס.
דינוזאור זה היה קטן מאוד באורך של מטר אחד וגובה של 30 סנטימטרים בקירוב ובעל גולגולת נוקשה וקצרה, עם מבנה מוזר ביחס לתרופוד.
במראהו הזכיר את הדרומזאוריים והטרודוניים, אך היה פרימיטיבי יותר וקרוב יותר לאלופטריקס והקקורו, מראשוני המנירפטורים.
ככל הנראה היה צייד זריז ודו-רגלי שחטף טרף בטפריו הקדמיות.
כמו כן היה מכוסה נוצות לגופו.
יַבְּרוּד היא עיר במחוז ריף דמשק בסוריה.
יברוד נחשבת לעיר חשובה מאוד מבחינה ארכאולוגית, משום שיש בה קבוצה גדולה מאוד של אתרים ארכאולוגיים ומבנים עתיקים מתקופות שונות, מתקופת האבן ועד לתקופת האסלאם.
ב-2009 מנתה האוכלוסייה של יברוד 25,891 תושבים, רובם מוסלמים סונים, וחלקם נוצרים המשתייכים ברובם לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית.
העיר יברוד ממוקמת כ-80 ק"מ צפונית לדמשק, עיר הבירה של סוריה, כ-8 ק"מ דרומית לא-נַּבֶּכּ , וכ-16 ק"מ מגבול לבנון–סוריה.
היא עומדת בתוך רכס הרי קלמון אשר מהווים את החלק הצפון-מזרחי של רכס הרי "מול הלבנון", בגובה של כ-1,500 מטר מעל פני הים.
את העיר מקיפים מרוב צידיה הרים גבוהים מאוד, שהגבוהים שבהם מתנשאים לכ-2,000 מטרים.
בסמיכות לעיר שוכנים ואדיות ועמקים רבים, ביניהם עמק סקיפטה המרוחק כ-15 ק"מ מן העיר, ואדי משכונה, ואדי קרינה, ועוד עמקים רבים נוספים.