tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
הציור גם מתייחס לאירועי הקרב עצמו, בו סערה פתאומית גרמה להצפת נהר הקישון, דבר ששיתק את צבאו של סיסרא והשמיד את מרכבות הברזל שלו.
תיאור זה מזכיר את קריעת ים סוף, ומדגיש את מעורבותו של האל בהבאת הניצחון לישראל.
סלומון דה בריי שילב ביצירתו אלמנטים דרמטיים המדגישים את כוחן של נשים בסיפור התנ"כי.
הציור אינו רק ייצוג ריאליסטי של הסיפור, אלא גם נושא מסרים תאולוגיים והתבוננות על כוחו של האל בפעולתם של בני אדם.
בפרשנות נוספת, דבורה מסמלת את החוכמה והנבואה, ברק מייצג את היסוסיו של האדם מול האמונה, ואילו יעל משמשת כלי בידי האל להגשמת צדק היסטורי.
הציור כולל גם רמזים מיניים עדינים, המשמשים לרמוז על האפשרות שסיסרא הפר את כללי הכנסת האורחים, ואולי אף תקף את יעל – דבר שתרם להחלטתה להרוג אותו.
הבעת הפנים הקשוחה שלה ומיקומה בצד שמאל של הציור מחזקים את תחושת השליטה המלאה שלה על גורלו.
פרשנות נוספת רואה את הציור בהקשר תאולוגי רחב יותר: בעוד שבתנ"ך אלוהים מציל את עמו באמצעות "פציעת" אויביו (כפי שנעשה במקרה של סיסרא), בברית החדשה, הפציעה מופנית כלפי ישו עצמו, אשר נפגע ונצלב למען גאולת האנושות.
הציור של דה בריי מדגים כיצד האל פועל דרך ייסורים וקורבן כדי להביא לישועה.
יעל רחל הדיה (נולדה ב-9 באוקטובר 1964) היא סופרת, עיתונאית ותסריטאית טלוויזיה ישראלית.
הדיה נולדה בירושלים, בת לשופט בית המשפט המחוזי בירושלים עזרא הדיה.
בן-דודה הוא הסופר אברהם ב.
למדה בתיכון האקדמיה למוסיקה ולמחול בירושלים.
למדה פילוסופיה באוניברסיטה העברית, וספרות אנגלית וכתיבה יוצרת באוניברסיטת ניו יורק.
עבדה כעיתונאית ובעלת טור ב"כל העיר", "עיתון תל אביב" ו"ידיעות אחרונות".
אחר כך לימדה בחוג לתקשורת ב, ועובדת כלקטורית בהוצאת "עם עובד".
בשנים 2005–2006 כתבה את הפרקים שעוסקים בדמותה של נעמה לרנר (איילת זורר) בעונה הראשונה ו-7 פרקים עבור העונה השנייה של סדרת הטלוויזיה "בטיפול", שזכתה בפרס האקדמיה לטלוויזיה לתסריט הטוב ביותר בסדרת דרמה.
ב-26 בספטמבר 2019 עלתה לשידור סדרת הטלוויזיה "חמישים" אותה יצרה.
הסדרה הייתה מועמדת לפרס אמי הבינלאומי בקטגוריית הסדרה הקומית.
היא מלמדת כתיבה יוצרת באוניברסיטה העברית בירושלים ומתפקדת כראש מגמת תסריטאות במכללת ספיר.
זכתה פעמיים בפרס היצירה לסופרים עבריים בשנת 2002, ובשנת 2011.
הייתה מעומדת סופית לפרס ספיר פעמיים, ב-2002 על ספרה "תאונות", וב-2006 על ספרה "עדן".
הנפשות הפועלות (אור יהודה: ספרית מעריב, תשנ"ד 1994)
שלושה סיפורי אהבה (תל אביב: עם עובד, תשנ"ז 1997) הספר זכה בפרס "פרס ספר הפלטינה" ותורגם להולנדית, גרמנית, אנגלית, איטלקית וצרפתית:
הספר זכה ב"פרס ספר הזהב" מטעם התאחדות המו"לים ותורגם לגרמנית:
יעל בר זוהר זו-ארץ (נולדה ב-29 בינואר 1980, י"א בשבט ה'תש"ם) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית, זמרת, דוגמנית ורקדנית ישראלית.
זוכת פרס מסך הזהב לשנת 1999, על הנחייתה בתוכניות ילדים ונוער.
יעל בר זוהר נולדה וגדלה בשכונת רמת אביב שבתל אביב-יפו.
אביה, מנחם בר זוהר, שעלה לישראל מפולין, היה מורה לחינוך גופני, ואמהּ, אלה פוגל-בר זוהר, נולדה בישראל והיא אחות ומנהלת במחלקת הילדים בבית חולים דנה-דואק לילדים שבאיכילוב.
לה אחות גדולה בשם מיכל.
בר-זוהר למדה בבית הספר אליאנס, שברמת אביב.
במהלך לימודיה בתיכון הייתה חברה בלהקת השכנים של צ'יץ', שם שיחקה ב-1995 במחזמר "דוד" בתפקיד בת שבע.
הוריה התגרשו כשהייתה בת 18.
במאי 1999 התגייסה לצה"ל, על תקן אמנית מצטיינת (צה"ל התיר לה להשתתף בתוכניות טלוויזיה ובפסטיגל).
היא שירתה כמפיקת סרטי הדרכה ביחידת ההסרטה של חיל האוויר, והשתחררה לאחר כשנה ב-15 במאי 2000.
בעקבות הצלחתה בקרב בני הנוער בישראל, ובמקביל למשחק באופרת הסבון "רמת אביב גימל", סדרת קאלט ששודרה בערוץ 2, הפכה יעל בר זוהר אף לכוכבת ילדים ונוער.
בשנים 1996–1997 הנחתה לצדו של מיכאל הנגבי את התוכנית "טושטוש" בערוץ 2, שיועדה לבני ובנות נוער.
בשנת 1997 הגישה לצדו של צ'רלי בוזגלו את תוכנית הבידור המוזיקלית "ערוץ 3 בעיר" ב-HOT3. התוכנית שודרה בשידור חי וירדה מן המרקע לאחר תשעה פרקים.
בשנת 1997 היא הצטרפה לצוות מנחי ערוץ הילדים, והנחתה בו עד 1999 את התוכניות "הכיתה המעופפת", "ששטוס", "7 בול", "כדור פורח", "גבולות בר זוהר" ועוד.
זכתה בפרס מסך הזהב 1999 בקטגוריית "מנחה בתוכנית ילדים ונוער".
בשנת 2004 הנחתה בערוץ 2 את התוכנית "תעביר את זה הלאה" ואת טקס מלכת היופי.
בנוסף ב-2004, סיקרה בר זוהר מהוליווד את טקס האוסקר ב הישראלי.
בר זוהר הנחתה מספר פעמים את "טקס פרסי האופנה".
ב-2006 הנחתה לצד אקי אבני את טקס "מירושלים הקדומה באהבה" לכבוד יום ירושלים, ובאותה שנה הנחתה את תחרות הקדם אירוויזיון לצד עדן הראל.
ב-2006 השתתפה בתוכנית המציאות "פעם בחיים" ב-yes.
במהלך 2007 שימשה כשופטת בתוכנית "הדבר הגדול הבא", לצד יהורם גאון ומוטי רייף, בערוץ 2 של רשת.
בשנת 2014 השתתפה בתוכנית המציאות "הצילו!
אני לא יודע לבשל", ששודרה בערוץ 2 של קשת.
בשנת 2015 הנחתה בר זוהר ביחד עם סנדרה רינגלר גרסה מחודשת של התוכנית "מהפך" בערוץ 2.
בשנת 2017 הגישה למשך מספר חודשים את תוכנית ההורות "משפחת שכזאת" בערוץ 10, לצידה של מיטל פרנס.
בנובמבר 2017 החלה להגיש בערוץ רשת 13 לצד קובי מחט ודנה פאן-לוזון את תוכנית הבוקר "העולם הבוקר - החיים הטובים", וב-27 בנובמבר באותה השנה, עברה להגיש באותו ערוץ עם קובי מחט את התכנית "הערב".
התכנית ירדה מן האוויר באפריל 2018, לאחר יותר ממאה תוכניות.
ביום העצמאות 2021 הנחתה בר זוהר את טקס הדלקת המשואות, לצדו של דידי הררי.
בדצמבר 2021 עזבה את תפקידה כמנחה ברשת 13, עקב השתתפותה כמתמודדת בעונה השמינית של תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים" בקשת 12, והגיעה למקום הרביעי בחצי גמר.
לאחר מכן, המשיכה להשתתף כפאנליסטית לסירוגין וכמנחה-מחליפה בתוכניות הבוקר של ערוץ 12.
ב-2022 הנחתה את טקס פתיחת המכבייה.
בשלהי שנת 2023, השתתפה יחד עם בעלה גיא זו-ארץ כמנחים בתוכנית שצולמה ועוסקת בתיירות פנים ישראלית וירושלמית לערוץ האוכל של פודיז.
ב-2025 השתתפה בר זוהר בקמפיין פרסומי ממומן של משרד התחבורה לקידום תוכנית "צדק תחבורתי" של השרה מירי רגב, יחד עם משפיעניות נוספות.
בשנת 1995 החלה לשחק באופרת הסבון "רמת אביב גימל" בערוץ 2 של הזכיינית טלעד, וגילמה את שרון לינוביץ', בתה של עידית (גילת אנקורי) ובתו-החורגת של מייק (שלמה סדן).
בר זהר קיבלה את תפקיד שרון לינוביץ לאחר שנבחנו לתפקיד זה שמות מוכרים יותר באותה תקופה בהן מיכל ינאי, דנה ברגר, דפנה אילן וענת אלימלך.
דרמת קאלט טלוויוזינית זו ירדה לאחר שידורי 6 עונות, בשנת 2000. בזכות השתתפותה של בר זוהר בסדרה, היא הפכה לאחת הנשים הבולטות בעולם הבידור הישראלי.
בשנת 1995 הופיעה בהצגת הילדים "מסיבת הפתעה".
בשנת 1996 הופיעה במופע הפסטיגל וזכתה במקום הראשון באותה שנה עם השיר "החיים הם קרקס".
בשנת 1998 הופיעה בשנית בהפקה ובכך הופיעה שוב בשנתיים שלאחר מכן: בפסטיגל המילניום (1999, שם זכתה במקום הראשון גם כן עם השיר "כוכב האהבה") ובצעצוע של פסטיגל (2000, גם שם זכתה בר זוהר עם השיר "הפיה הקסומה").
בשנת 2001 שיחקה בסדרת הטלוויזיה הקומית "שחר" ברשת HOT, בדמותה של המורה למחול אריאל קצב, לצדו של איתי שגב.
ב-2002 גילמה אחות בפרק של הסדרה שמש.
בשנת 2003, השתתפה בפסטיגל כאומנית-אורחת עם השיר "כוכב המדבר".
בשנים 2008–2009 שיחקה בסדרת הדרמה היומית "חשופים" בערוץ HOT3, בתפקיד הראשי בשתי עונותיה של הסדרה, בתור מגישת החדשות גלי ארזי.
בשנת 2009 חזרה בר זוהר להפקת הפסטיגל לאחר שלוש שנים של היעדרות מהמופע, כשגם בשנה זו שרה בר זוהר את שיר הנושא בחלקו הראשון והופיעה עם השיר "כן את יכולה", שהגיע למקום השלישי.
בשנת 2012 הופיעה בפסטיגל וביצעה בו את השיר "אור גדול", שהגיע למקום הרביעי.
בשנת 2013 הופיעה בתפקיד ראשי בסרט "בננות" בבימויו של איתן פוקס והתארחה בעונה השנייה של הסיטקום "המשרד" בערוץ Yes Comedy, המבוססת על סדרה בריטית באותו שם.
בחנוכה באותה השנה היא גילמה את שלגייה בהצגה "שלגייה והצייד", לצד בעלה גיא זו-ארץ, חנה לסלאו, טל מוסרי וגלית גוטמן שביים צדי צרפתי וכתב אסף אשתר.
בשנת 2010 כיכבה במחזמר "לילה לא שקט" המבוסס על שיריו של שלמה ארצי עד שהוחלפה בשחקנית רונה לי שמעון.
בשנת 2011 הופיעה במופע "מותק של פסטיבל 4".
הגרסה הצעירה של הפסטיגל, שכן ניהלה עם המופע מגעים באותה שנה.
בשנת 2015 הופיעה בפעם השנייה בהצגה "מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המים".
בשנת 2017 השתתפה בסדרת הפנטזיית-מתח לנוער "כדברא" בניקלודיאון למנויי yes, בה גילמה את דמותה של לארה.
בסוף אותה שנה, החלה לשחק לצד בעלה גיא זו-ארץ במחזה של תיאטרון הבימה "פעם בשנה" בבימויו של אלון אופיר ובתרגומו של שמוליק לוי.
בשנת 2019 שיחקה בתור איה שיקלר בסרט הקומדיה "אול אין", שביימו יהונתן בר-אילן ורועי ורנר.
בשנת 2020 השתתפה בר זוהר בפעם התשיעית בפסטיגל.
במסגרת חגיגות ה-40 של המופע גויסו כוכבי עבר להשתתף לצד הכוכבים העכשוויים, בר זוהר גם כן נקראה על כך שהופיעה בפסטיגל במשך תשע פעמים, והיא חידשה במופע את השיר "כן את יכולה" וכן הנחתה קטעי קישור לצד עודד מנשה.
בשנת 2021 שיחקה בסדרת הדרמה "בעלת החלומות", לצידה של אודיה רש.
בר זוהר החלה את דרכה בטלוויזיה בישראל בילדותה, בהופעות בתשדירי שירות לזהירות בדרכים ולחלב.
פריצתה הגדולה החלה בשנת 1995, בהיותה נערה בגיל 15, כשהחלה להופיע בפרסומות שונות, ובהן פרסומת ליצרנית בגדי הים הישראלית "פלפל".
בין השנים 2000–2005 הובילה את קמפיין האופנה של חברת האופנה הישראלית "פוקס", לצדו של יהודה לוי.
בשנים 2008–2015 הייתה הפרזנטורית של חברת הסבונים והטיפוח הישראלית "ללין".
בשנים 2018–2019 הייתה הפרזנטורית של חברת התכשיטים הישראלית "מגנוליה".
מגיל צעיר השתתפה בלהקת שבט הצופים בשכונת מגוריה, ומאוחר יותר בלהקת הנוער "השכנים של צ'יץ'" בין השנים 1991–1996.
בשנת 1997 השתתפה בקלטת הווידאו לילדים "רדיו גן", שהיוותה ברובה מחווה לשירי פסטיבלי שירי הילדים השונים.
זמן קצר לאחר צאת הקלטת, שהופצה על ידי חברת MCI, פרץ סכסוך משפטי בין בר זוהר לחברת NMC שהייתה אמורה להוציא לאור את אלבום הפסקול של הקלטת בשמה ובקולה.
בסופו של דבר הוא הוקלט מחדש על ידי הזמרת חני דינור (שהייתה חתומה ב-NMC ו"הושאלה" על ידי MCI) ויצא לאור כאלבום סולו שלה, ללא מעורבותה של בר זוהר.
בשנת 2017 הוציאה את השיר "רק הירח" אותו שרה עם בעלה גיא ז-וארץ, במהלך צילומי "הישרדות" והגעגועים המשותפים לבית ביחד.
במאי 2025 הוציאה עם גיא זוארץ שיר נוסף - השיר "דרך שברי הלב" אשר נכתב על בסיס כתבים מיומנו של עילי ברעם, אחיינו של זוארץ אשר נרצח באירועי השבעה באוקטובר.
ניהלה בעבר מערכת יחסים עם השחקן יהודה לוי, ולאחר מכן עם השחקן גיל ססובר.
ב-2005 נישאה לשחקן, הזמר והמנחה גיא זו-ארץ, ולהם שני בנים ובת.
+שנהפרויקטתפקידהערות1995–2000רמת אביב גימלשרון לינוביץ'6 עונות; תפקיד ראשי1996–1997טושטושעצמהמנחה1997ערוץ 3 בעיר1999גבולות בר זוהר2001שחראריאל קצבעונה 12005טלנובלה בע"מדנה בלוםתפקיד ראשי2006פעם בחייםעצמהתוכנית מציאות; משתתפת2007הדבר הגדול הבאתוכנית מציאות; שופטת2008–2009חשופיםגלי ארזיתפקיד ראשי; 2 עונות2013המשרדטלתפקיד אורח; עונה 22014הצילו!
אני לא יודע לבשלעצמהתוכנית מציאות; משתתפת2015מהפךמנחה2017משפחת שכזאתמגישהכדבראלארה2021רוקדים עם כוכביםעצמהתוכנית מציאות; מתמודדת; עונה 12021–2023בעלת החלומותנעמי וולפסוןהכיתה המעופפתעצמהמנחהששטוס7 בולכדור פורחתעביר את זה הלאה
שנהפרויקטתפקידבמאיהערות2013בננותאיתן פוקסתפקיד ראשי2019אול איןאיה שיקלריהונתן בר-אילן ורועי ורנר
שנהפרויקטתפקידתיאטרוןבמאימחזאיהערות1995מסיבת הפתעההצגת ילדים2002מרי לומרים "מירי" לובוביץ / מרי לוהבימהסטיבן דקסטרדן אלמגור, וסטיבן דקסטר (ע"פ סיפור של מירית שם-אור)מחזמר2004טרזן וג'ייןג'ייןחנוך רוזןאפרים סידון, וחנוך רוזן (ע"פ ספרו של אדגר רייס בורוז)2006היפה והחיהבלמשה קפטן2010לילה לא שקט2013שלגייה והציידשלגייהצדי צרפתיאסף אשתרהצגה2017פעם בשנההבימהאלון אופירמחזה
שנהפרויקטתפקידהערות1996פסטיגל1998אומנית-אורחת1999אהבה2000הפייה הקסומה2003לולי נסיכת המדבראומנית-אורחת2005מג'יק וומןתפקיד ראשי2009סאן לי2011מותק של פסטיבל 4הבובה יעלי2012פסטיגלהסוכנת Y2015מותק של פסטיבל 8 - חגיגה בעולם המיםיעל מלכת הים2020פסטיגלעצמה
יעל דיין (12 בפברואר 1939 – 18 במאי 2024) הייתה סופרת, עיתונאית ופוליטיקאית ישראלית.
כיהנה כחברת הכנסת מטעם "העבודה", וסגנית ראש עיריית תל אביב-יפו מטעם מרצ תל אביב-יפו, ובתפקידה האחרון כיושבת ראש המועצה העירונית מטעם סיעת תל אביב אחת שבראשות רון חולדאי.
זוכת פרס מפעל חיים מטעם המשרד לשוויון חברתי (2022).
יעל דיין נולדה בנהלל לרות ולמשה דיין, אחות בכורה לאהוד ולאסי.
בגיל עשר עברה יחד עם משפחתה לגור בירושלים.
בשנת 1952 נשלח אביה ללמוד בבית הספר לקצינים בכירים באנגליה ואימה הצטרפה אליו.
בתקופה זאת חייתה בבית סבה וסבתה, ולאחר מכן עברה לגור ברמת גן.
בגילאי 12–16 למדה בתיכון חדש בתל אביב.
כנערה כתבה שירים וכתבות לעיתונים שונים, בהם מעריב ודבר.
יחסיה עם "עורך שבועון שערורייתי ורב תפוצה" (אורי אבנרי) יצרו שערורייה משפחתית.
כאשר מונה אביה לרמטכ"ל, עברה לגור בצהלה, בית הקבע של המשפחה.
בתחילת שירותה בצה"ל סיימה קורס מ"כיות, ובהמשך שירתה כקצינה בדרגת סרן בדובר צה"ל.
השכלתה העל תיכונית כוללת שלוש שנים של לימודי יחסים בינלאומיים באוניברסיטה העברית בירושלים ללא קבלת תואר ולימודי מדעי החיים באוניברסיטה הפתוחה.
דיין החלה את הפעילות הציבורית הענפה שלה במנהיגות תנועות שלום ("בת שלום", "המרכז הבינלאומי לשלום", "המועצה לשלום וביטחון") ובהרצאות.
כמו כן פעלה בחוגי מעמד האישה, פעילה באגודות נשים, זכויות אדם וזכויות הומואים ולסביות.
בשנת 1992 נבחרה לראשונה לכנסת ה-13. עם כניסתה לכנסת הוציאה לפועל את המלצתה של אורה נמיר, משנת 1978, להקים ועדה למעמד האישה בכנסת, וכיהנה כיו"ר הראשונה של הוועדה לקידום מעמד האישה, תפקיד שבו כיהנה בשנית בכנסת ה-14, ובפעם השלישית בכנסת ה-15. ב-1998 הביאה לחקיקת החוק למניעת הטרדה מינית.
במהלך שנות כהונתה בכנסת שימשה כחברה בוועדת החוץ והביטחון וועדת חוקה, חוק ומשפט.
ב-1993 נפגשה דיין עם יאסר ערפאת בתוניס, מבלי לעדכן מראש את ראש הממשלה רבין, ועוררה בכך תרעומת רבה מצידו ומצד שרי הממשלה.
ב-22 באוקטובר 1996, בעת ביקורה בחברון, שפך עליה ישראל לדרמן כוס תה חם, על כך נידון לשלוש שנות מאסר והוגשה נגדו תביעת פיצויים אזרחית.
משלא נבחרה למקום ריאלי בפריימריז של מפלגת העבודה לבחירות 2003, הצטרפה לתנועת שח"ר שהקים יוסי ביילין, והשניים פרשו מהעבודה והחליטו להתמודד לכנסת במסגרת רשימת מרצ-הבחירה הדמוקרטית-שח"ר, בה שוריין לה המקום ה-12, אך הרשימה המשותפת קיבלה רק 6 מושבים בכנסת.
בבחירות לכנסת השבע עשרה הוצבה ברשימת מרצ במקום ה-111 הסמלי.
דיין נודעה בזכות מאבקיה למען נשים, ובהיותה יו"ר הוועדה למעמד האישה הקימה את ועדת המשנה למניעת אפליה על רקע העדפה מינית.
דיין הייתה גם בין הפוליטיקאיות הראשונות שהשתתפה באירוע גאווה ציבורי, והעלתה לסדר היום את הנושא הרגיש בימים שפחות דובר בהם על נושא זה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-2003 עמדה בראש ברשימת מרצ תל אביב-יפו למועצת העיר תל אביב-יפו.
הרשימה זכתה בחמישה מנדטים והייתה הסיעה השנייה בגודלה במועצת העיר.
דיין נבחרה לתפקיד סגנית ראש העירייה, רון חולדאי, ומונתה למחזיקת תיק הרווחה בעיר ויושבת ראש הוועדה לזכויות האדם בתל אביב.
במאי 2008 נוצחה דיין בבחירות המקדימות לראשות רשימת מרצ בתל אביב יפו על ידי מיטל להבי.
בעקבות ההפסד, פרשה ממרצ באוגוסט אותה שנה, וחודש לאחר מכן הצטרפה לרשימתו של ראש העירייה רון חולדאי והוצבה במקום החמישי בסיעתו תל אביב אחת.
בבחירות המקומיות זכתה רשימה זו בחמישה מנדטים ודיין נבחרה בשנית למועצה.
בקדנציה השנייה שלה במועצת העירייה מינה אותה חולדאי לתפקיד יו"ר מועצת העיר והיא הייתה האישה הראשונה שכיהנה בתפקיד הזה בעיריית תל אביב.
דיין ניהלה את ישיבות המועצה, סדר היום ומתן רשות דיבור לחברי המועצה.
במקביל, שימשה דיין כמחזיקת תיק הרווחה בעירייה.
לקראת הבחירות המוניציפליות בשנת 2013, הודיע לה ראש העיר חולדאי כי לא תשולב ברשימתו למועצה והיא פרשה מפעילות פוליטית.
בשנת 2002 קיבלה את תואר "יקירת הקהילה" – תואר כבוד המוענק על ידי הארגונים הגאים לאנשים מוערכים על ידי קהילת הלהט"ב בכל התחומים.
ביוני 2015 במלאת 40 שנה לאגודת הלהט"ב נכללה דיין בין 40 המשפיעים בתולדות קהילת הלהט"ב.
ביולי 2022 זכתה בפרס מפעל חיים מטעם המשרד לשוויון חברתי.
בשנים 1959–1967 שהתה דיין ביוון עם בן זוגה באותה העת שהיה הבמאי היווני מייקל קקויאניס (1922–2011), ואף שימשה כעוזרת הפקה בסרטו "זורבה היווני".
זמן קצר לאחר חזרתה לישראל, נישאה דיין לדב שיאון, ולשניים נולדו בן ובת, דן ורחלי.
בתה, רחלי שיאון שריד, מנהלת יחידת טיפול נמרץ ילדים בבית החולים וולפסון, נשואה לישי שריד, בנו של יוסי שריד.
דיין נפטרה ב-18 במאי 2024 לאחר מאבק בנפחת ריאות, ונקברה לצד בעלה בבית העלמין קריית שאול.
פנים חדשות במראה, 1959 , הספר ראה אור באנגלית, עורר סערה זוטא כשתורגם לעברית, ובו תיאור שירותה הצבאי כחיילת בצה"ל, ופרטים על חייה האישיים
סיני, יוני 1967: יומן אישי, 1967 , בספר זה תיארה את מהלך הלחימה במלחמת ששת הימים לאחר שנלוותה לאוגדה 38 בפיקוד אריאל שרון
שני בנים למות, 1968, הוצאת עם עובד.
, ספר פרוזה על ילד ניצול שואה שבילדותו נבחר לחיים על ידי הגסטאפו בורשה, על פני אחיו שהוצא להורג, כאשר על אביו היה להחליט מי משני האחים יישאר בחיים ובחר דווקא באחיו.
ועל הפגישה המחודשת ביניהם לאחר שגדל בקיבוץ ללא משפחה.
הספר יצא לאור תחילה באנגלית ואחר כך תורגם לעברית
שלושה שבועות של סתיו, 1980, הוצאת זמורה ביתן.
אבי, בתו, 1986, הוצאת עידנים / ידיעות אחרונות.
ספר בולט נוסף שלה הוא הביוגרפיה/אוטוביוגרפיה "אבי, בתו", בו הציגה את תולדות חייו של אביה משה דיין מילדותה שלה, תוך כדי התייחסות לדרכו הפוליטית הייחודית, ליחסיו המשפחתיים המורכבים, היחסים שקיים מחוץ לנישואין, גירושיו ונישואיו השניים והידרדרות בריאותו עד למותו.
יעל דואני (נולדה ב-22 במרץ 1982) היא רקדנית, מנחה ושחקנית טלוויזיה ומחזות זמר ישראלית.
דואני נולדה בראשון לציון ולמדה בתיכון עמית עמל בעיר.
היא אחותה הגדולה של רוני דואני.
את ראשית דרכה הבימתית עשתה בלהקת הנוער של ראשון לציון וכרקדנית בקבוצת המעודדות של מכבי תל אביב.
בשנת 1999 התארחה בעונה הראשונה של סדרת הנוער "החבר'ה הטובים" ששודרה בערוץ הילדים, גילמה את יעל, בחורה שמאור (לביא זיטנר) פוגש במסגרת ההתנדבות שעשה, שבה אסף חפצים לצדקה.
בשנת 2002 השתתפה בטלנובלה "לחיי האהבה" ששודרה בערוץ 3 ב-HOT, שיחקה את ספיר.
בשנים 2002 ו-2003 השתתפה בפסטיגל עם השירים "אם אני נסיכה" ו"לקפוץ".
בשנת 2005 גילמה את ג'יין במחזמר "טרזן וג'יין", לאחר שהצוות המקורי הוחלף ובו יעל בר זוהר ויהודה לוי.
בין השנים 2003–2005 הנחתה ברצועת הנוער "זאפ לראשון" של ערוץ 1.
דואני השתתפה בתוכניות ילדים בערוץ הופ!
בין היתר הקייטנה של הופ!
לחג הפסח לצד ישי גולן והקייטנה של הופ!
- מא' עד ת' לצד אסף אשתר והבובות של ערוץ הופ!, דואני הופיעה במחזות הזמר "מי שחלם" - המבוסס על קורות חייו של יצחק רבין, ו"הלהקה" - המבוסס על הסרט בשם זה בתפקיד אורלי אותו גילמה במקור חלי גולדנברג, כמו גם בסדרת הטלוויזיה "23FM" של חינוכית 23.
בשנת 2011 השתתפה בתפקיד אורח בסדרה "השועלים" ששודרה ב-yes, גילמה את אמא של דין.
בשנת 2012 הופיעה בסרטו הקצר של דוד שאדי "ג'נטל דוג".
במשחקי הכדורסל שנערכו בעונת 2012/13 של ליגת העל הנחתה דואני את קטעי הקישור עבור ערוץ הספורט והופיעה כתזונאית בתוכניתה של שירה פליקס "המקצוענים 10".
בשנת 2014 החל שידור העונה הרביעית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", בה דואני נטלה חלק יחד עם אחותה רוני.
הזוג הודח מהתוכנית בהדחה השישית.
למדה באוניברסיטה העברית בתחום מדעי התזונה.
בשנים 2004–2005 ניהלה מערכת יחסים עם השחקן עמוס תמם.
נשואה לעומר קליין, אחיו של השחקן יפתח קליין.
יעל גולדמן-פפר (נולדה ב-29 באוגוסט 1978) היא מנחת טלוויזיה, שחקנית ודוגמנית ישראלית.
גולדמן נולדה וגדלה בקריית אונו, לדן גולדמן ולעידית (לבית פישלר).
את שירותה בצה"ל עשתה גולדמן בחיל המודיעין, בבסיס תל השומר, בביטחון שדה.
לה אחות גדולה, ענת, ואחות קטנה, תמר.
בשנת 2005 החלה ללמוד ניהול עסקים במכללה למינהל בתל אביב.
בשנת 2006 החלה ללמוד משחק בבית הספר של יורם לוינשטיין, אך נשרה לאחר שנתיים.
לאחר מכן, למדה בסטודיו למשחק אימפרו.
מייד עם שחרורה מהצבא, בשנת 1998 החלה גולדמן את דרכה בדוגמנות בסוכנות הדוגמנות של בטי רוקאווי.
היא החלה את דרכה במילאנו, אך בעיקר דגמנה במשך ארבע שנים בשאר אירופה ובפריז, וכשהגיעה לניו יורק אף נרשמה לקולג', אך בסופו של דבר לא למדה בו.
בין השאר היא הצטלמה למגזינים יוקרתיים, השתתפה בקמפיין איפור ל"בורז'ואה" (חברת בת של שאנל), קמפיין לגלרי לאפייט, ארמני ומקדונלד'ס.
באותו זמן בארץ גולדמן הייתה דוגמנית הבית של חברת הג'ינסים הישראלית "קרוקר" ובשנת 2000 נבחרה להיות דוגמנית הבית של חברת האופנה הישראלית "קסטרו".
בשנת 2004 נבחרה גולדמן לככב בקמפיין מוצרי השיער של חברת הטיפוח הישראלית "נטורל פורמולה", לאחר שהחברה ערכה סקר שבו בחרו בה 14,000 אנשים.
בתחילת 2005 הצטלמה לשנתון "מתחתנים 2005" ונבחרה להיות דוגמנית הבית של חברת התכשיטים העולמית מברזיל "ה.
מאוחר יותר החוזה שלה עם החברה הוארך בשנה.
כדי להפוך לדוגמנית הבית גולדמן התמודדה מול דוגמניות עם פרסום עולמי, כגון הדוגמנית הברזילאית ג'יזל בונדשן והדוגמנית הצ'כית אווה הרציגובה.
שטרן" היא פרסמה את הקולקצייה לציון 60 שנה לחברה, ביחד עם הדוגמנית האנגלייה קייט מוס.
בנוסף, בשנת 2005, גולדמן הייתה דוגמנית הבית של חברת ההלבשה התחתונה הישראלית "בוניטה דה מאס", והובילה את הקמפיין שלה למשך שתי עונות.
בשנים 2006–2007 גולדמן הובילה פעמיים את קמפיין האופנה של המעצב רונן חן, ובשנת 2008 נבחרה להיות דוגמנית הפנים החדשה של החברה הישראלית "Sebocalm" במקומה של מיכל ינאי.
בשנת 2008 הובילה גולדמן את קמפיין האופנה של החברה הישראלית "קסידי בוטיק", שהופץ בכל רחבי הארץ וכלל שלטי חוצות.
בפברואר 2010 גולדמן נבחרה כפרזנטורית של מעצבת האופנה מאיה נגרי לעונת אביב-קיץ 2010. באותה שנה התראיינה לתוכנית "הדוגמניות" ששודרה בערוץ 2 ועסקה במאחורי הקלעים של עולם הדוגמנות.
נכון ל-2020, משמשת גם כפרזנטורית ודוגמנית של רשת האופנה הישראלית "GOLF", לצד צחי הלוי.
בשנת 1999 השתתפה בתפקיד אורח בקומדיית המצבים "פאזל" ששודרה בערוץ 2.
בסוף שנת 2002 חזרה גולדמן לישראל, ואת הקריירה הטלוויזיונית שלה החלה כמנחה בתוכנית הבידור והאירוח היומית לנוער "אקזיט" בערוץ 10 בינואר 2003, לצד הדוגמנית מלי לוי, הזמרת שירי מימון והמנחים עפר שכטר ומיכאל הנגבי.
התוכנית הייתה ידועה בעיקר בגלל פרובוקציות של המנחה עפר שכטר ותלונות על רדידותה.
כעבור כשנתיים (באפריל 2005), לאחר המעבר של "אקזיט" לחברת הכבלים הוט, הודיעה גולדמן בשידור חי על פרישתה מהנחיית התוכנית.
ביולי 2005 החלה גולדמן להנחות את תוכנית הספורט האתגרי "AXN מאניה" בערוץ AXN ישראל בהוט.
התוכנית הייתה מועמדת לפרס "מסך הזהב" לשנת 2005, אך הפסידה לתוכניתו של גיא פינס.
ב-2006 ליוותה גולדמן את נבחני "כוכב נולד 4" בכל שלבי האודישנים, וביוני של אותה שנה עברה גולדמן לגור למשך שבועיים בביתו של יעקב אלפרון, כחלק מעונתה השנייה של התוכנית "פעם בחיים" של yes.
באותה שנה שיחקה בקומדיית המצבים של ערוץ הילדים, "זומזום", בתור אפי, האקסית של חמו.
ב-2007 גולדמן החלה לשחק בתפקיד קרן ברון, עיתונאית עם כוחות-על בסדרת המדע-בדיוני לנוער, "הנפילים" בערוץ yes ישראלי.
בסוף שנת 2007 הפכה לכתבת ראשית של תוכנית הבידור "Y בעשר" של yes, ואף גילמה את עצמה באותו התפקיד בסדרת הדרמה "דני הוליווד" של yes.
בשנת 2008 הגישה פינה לנהיגה בטיחותית בתוכנית "המופע המוטורי" בערוץ 10.
בשנת 2009 שיחקה גולדמן בעונה השנייה של סדרת הקומדיה "החברים של נאור" בערוץ 10, בתפקיד עצמה.
בקיץ אותה שנה החלה להנחות תוכנית יומית בערוץ 24 ששודרה בשידור חי מהאולפן השקוף באכזיב.
בנוסף, הנחתה את השעשועון "התשובות עלינו" בערוץ 2. בסוף אותה שנה לוהקה לתפקיד ראשי בדרמה "נשות הטייסים" של ערוץ 10.
בשנת 2010 גולדמן קודמה לתפקיד מנחת תוכנית הבידור "Y בערב" בערוץ yes Stars, לצידם של אילנה ברקוביץ' וזוהר ישראל ביוני 2010 החלה להופיע באופן קבוע בפאנל בערוץ 2 של רשת שמסקר את גביע העולם בכדורגל של אותה שנה.
בשנת 2012 גולדמן הנחתה את "חדשות הכוכבים" בערוץ 2 של רשת, אשר סיקרה את מעלליהם של כוכבי תוכנית המציאות "רוקדים עם כוכבים".
בנוסף באותה שנה, הנחתה את התוכנית "מגזין החיים הטובים" בערוץ החיים הטובים, בהוט וב-yes.
ב-2016 גולדמן הנחתה את התוכנית "מרוץ לילה" בערוץ 2 של רשת, המלווה את המסע ברחבי העולם של המתמודדים ב"המירוץ למיליון".
ב-2017 גולדמן עברה לזכיינית קשת בערוץ 2, והנחתה לסירוגין בעונתה הרביעית של "הכוכב הבא לאירוויזיון" במקום רותם סלע, בהיותה בחודש האחרון בהריון, לצד אסי עזר.
בנוסף, מאז 2017 החלה להנחות לצד פרופ' עמוס רולידר את התוכנית "משפחה לפני הכל" של קשת.
מאז 2018 מנחה את התוכנית "מרגישות יופי" בקשת 12, מדי שישי בצהריים, לצד מימי לוזון.
מאז 2019 היא מנחה את התוכנית "סטיילינג" בערוץ האופנה הישראלי.
בצעירותה, בשעות הפנאי עבדה כאסיסטנטית אצל וטרינר.
ב-2019 דיבבה לעברית את אלה בסרט האנימציה האמריקאי "אנגרי בירדס - הסרט 2", ביחד עם שתי בנותיה.
בשנת 2004 ביצעה ביחד עם זמרת הפופ רוני דואני, שיר מחאה לשיר "תזיזי ת'ישבן" של הישראלים.
גולדמן גם כיכבה בווידאו קליפ של הזמרים דניאל סלומון ורינת בר כחלק מפרויקט "מפגשיר" של ערוץ 24. ב-2007 הופיעה בווידאו קליפ לשיר "את באה אליי" של הזמר הראל מויאל.
ב-18 ביוני 2009 נישאה לשחקן אורי פפר.
יעל גרמן (נולדה ב-5 באוגוסט 1947, י"ט באב ה'תש"ז) היא פוליטיקאית ישראלית.
כיהנה כשרת הבריאות בין השנים 2013 ו-2014, כחברת הכנסת מטעם מפלגת "יש עתיד", וכחברת רשימת כחול לבן.
כיהנה גם כראש עיריית הרצליה בשנים 1998–2013. לקדנציה הראשונה שלה בראשות העירייה נבחרה מטעם מפלגת מרצ ובבחירות בשנים 2003 ו-2008, התמודדה עם רשימה-בת של מרצ, "הרצליה שלנו".
במרץ 2020 התפטרה מן הכנסת עקב אירוע מוחי שעברה.
כיהנה כשגרירת ישראל בצרפת בשנת 2022 למשך פחות מחצי שנה, אך פרשה מתפקידה עקב הקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע.
גרמן נולדה בחיפה לבנימין, איש עסקים יליד הונגריה, ולאדלה ארנר, מורה לשירה ילידת רומניה, ולה אחות גדולה ממנה.
בילדותה עברה משפחתה לרמת גן.
כשהייתה בת תשע עברה לגור במשך שנה באיסטנבול, שם הקים אביה בית חרושת למכונות תפירה, ושם גם למדה במנזר, וחוותה אנטישמיות כילדה.
לאחר שובם לארץ, חזרה המשפחה להתגורר ברמת גן, והיא סיימה את בית הספר התיכון בגבעתיים.
היא נישאה בגיל 19 ובשל כך לא שירתה בצה"ל, והחלה ללמוד במכללת לוינסקי לחינוך למורים והוסמכה למורה.
גרמן בוגרת אוניברסיטת תל אביב בהיסטוריה כללית, ובעלת תואר שני במנהל עסקים בהתמחות במנהיגות ציבורית מהמרכז הבינתחומי הרצליה (משנת 2007).
בשנת 1980 ייסדה את בית-הספר למבוגרים "תהיל"ה" בהרצליה, אותו ניהלה עד שנת 1987. על פעילותה בו הוענק לה פרס בשנת 1986. בין השנים 1987 ל-1994 ניהלה מפעל לאלקטרוניקה.
בהמשך שימשה מנכ"ל משותף בחברת "יועצים לתקשורת המונים", לצד יריב בן אליעזר.
בשנת 1988 הצטרפה למפלגת "שינוי" של אמנון רובינשטיין.
בשנת 1992, עם הקמת מרצ, שהייתה אז עדיין רשימה אחת לכנסת אך כקואליציה של שלוש מפלגות, הצטרפה גרמן למרצ.
כאשר אנשי "שינוי" בראשות אברהם פורז פרשו ממרצ, נשארו גרמן ורובינשטיין במפלגה.
עד מהרה נבחרה גרמן ליו"ר הסניף של מרצ בהרצליה, וב-1993 נבחרה כחברת מועצת העיר מטעם המפלגה.
גרמן כיהנה כראש העירייה במשך שלוש קדנציות.
בשנת 1998 נבחרה לכהונה ראשונה, בסיבוב שני.
בכך הייתה גרמן לאישה הראשונה שכיהנה בתפקיד זה בהרצליה, והיחידה אי פעם מטעם מרצ.
בשנת 2003 נבחרה לכהונה שנייה, בתמיכת 56% מהמצביעים.
בפברואר 2005 התמנתה ליו"ר ועדת החינוך במרכז השלטון המקומי.
בנובמבר 2008 נבחרה לכהונה שלישית בראשות העירייה, הפעם ברוב של 62%, ורשימתה "הרצליה שלנו" זכתה בשבעה מושבים במועצת העיר.
כראש עיר ניהלה גרמן תקציב של למעלה ממיליארד ש"ח בשנה, תוך שמירה על איזון תקציבי וניהול כספי יציב.
הוכחה לכך ניתנה כשהעיר הרצליה קיבלה, בדומה לעיריית רעננה ועיריית תל אביב, דירוג אשראי של ilAAA/Stable (הדירוג הגבוה ביותר בסולם דירוג האשראי המקומי) מחברת דירוג האשראי S&P מעלות.
גרמן עמדה בראש מאבק למניעת הרחבת פריסת האנטנות הסלולריות, מאבק שהביא אותה לעימות עם פורום החברות הסלולריות.
בעקבות המאבק חוקק "חוק האנטנות הסלולריות", המחייב את החברות המפעילות רשתות סלולריות לקבל אישור מוועדת התכנון והבנייה המחוזית כדי להציב אנטנה.
בקדנציה הראשונה שלה הקימה את "תיאטרון אנסמבל הרצליה" ואת המרכז העירוני לתיאטרון, שפעלו תחילה באוהל שהוקם בסמוך לאצטדיון הכדורגל העירוני, ולאחר מכן עברו למשכן קבע בבית חיל האוויר שהוקם בעיר.
עם זאת, עלויות תפעול גבוהות, קושי בגיוס חסויות והכנסות נמוכות מהצפוי ממכירת כרטיסים, קלעו את האנסמבל לגירעון תקציבי שהלך וגדל.
גרמן שאפה לשפר את מצבו של האנסמבל באמצעות עמותה פרטית שבה כיהנה כיו"ר.
עד 2004, אז הפכה העמותה לעירונית, הזרימה עיריית הרצליה 7.2 מיליון שקלים לעמותה.
ב-2005 הגיש מבקר העירייה נתן לביא דו"ח בו נטען כי העירייה תמכה באנסמבל בהיקפים חריגים ביחס לתמיכה לה זכו עמותות אחרות.
כמו כן נטען בדו"ח כי לא בכל המקרים דווחו העברות הכספים.
זמן קצר לאחר סיום כהונתה נסגר "תיאטרון אנסמבל הרצליה".
גרמן הקימה את הספורטק העירוני ולאחר מכן את בית הנוער.
בעת כהונתה הוקמו בעיר קניון שבעת הכוכבים וקניון ארנה הרצליה, ונחנך בית חיל האוויר.
בקדנציה השנייה שלה הובילה גרמן שיפוץ נרחב של מרכז העיר ובעיקרו רחוב סוקולוב, הרחוב הראשי של העיר, לשם הרחבה ניכרת של מדרכותיו, כחלק מפרויקט הידוע בשם "המרכז החדש של הרצליה".
במסגרת הפרויקט נפתחו במרכז העיר סינמטק הרצליה ובית האזרח, אליו עבר תיאטרון אנסמבל הרצליה.
בקדנציה זו נפתח פארק הרצליה ובית משפט השלום עבר למבנה חדש, מרווח ומודרני.
ב-10 בנובמבר 2006 הייתה גרמן לראש העירייה הראשונה במדינת ישראל שהביעה סולידריות עם הקהילה הלהט"בית, והשתתפה בעצרת הגאווה באצטדיון האוניברסיטה העברית בגבעת רם בירושלים.
גרמן פעלה ללא הצלחה לקידום סגירתו של שדה התעופה הרצליה, בנימוק שההמראות והנחיתות בו מסכנות את חיי התושבים בשכונת גן רש"ל הסמוכה לו.
בתפקידה זה נמתחה על גרמן ביקורת על שפעלה לקידום מינויו של מקורבה שרגא אלקלעי לתפקיד מנכ"ל החברה הכלכלית, על אף העובדה שוועדת איתור לבחירת מנכ"ל בחרה בחן סאלטי.
גרמן גנזה את מסקנות הוועדה ומינתה לתפקיד את אלקלעי "לאור היכרותו עם המערכת המוניציפלית בכלל, והמערכת בהרצליה בפרט, ולנוכח יחסי האמון השוררים בינו ובינה".
בתגובה התפטרו ארבעה חברי דירקטוריון החברה הכלכלית, בהם שני חברי ועדת האיתור.
עד עזיבת ראשות העיר, שימשה גרמן יו"ר החברה הכלכלית לפיתוח הרצליה, יו"ר תאגיד התרבות, יו"ר תיאטרון אנסמבל הרצליה ויו"ר צוות ההיגוי של הביאנלה בהרצליה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-19 הודיעה גרמן על הצטרפותה למפלגת "יש עתיד".
זמן קצר לאחר מכן הודיעה על התפטרותה מתפקידה בראשות העיר, כדי שתוכל להקדיש מזמנה למערכת הבחירות.
גרמן הוצבה במקום השלישי ברשימת "יש עתיד" לכנסת ונבחרה לכנסת לאחר שהמפלגה זכתה ב-19 מנדטים.
גרמן פעלה לקרוב לבבות עם האוכלוסייה הלא-יהודית בישראל, ואף גילתה יחס ליברלי לנישואים בין-דתיים.
היא נתנה דגש לכך בשיאו של מבצע צוק איתן, כשבאה לתמוך ביהודייה שהתאסלמה ובן זוגה, בעת שחוגי הימין הקיצוני הפגינו נגדם וניסו למנוע את חתונתם.
כמו כן, דוגלת גרמן בגישה שמקלה על איחוד משפחות בין אזרחי ישראל לבין תושבי רצועת עזה ויו"ש שאינם אזרחי ישראל.
ב-18 במרץ 2013 הושבעה גרמן כשרת הבריאות.
שימשה כחברה בוועדת השרים לענייני חקיקה.
ההחלטה הראשונה שקיבלה גרמן כשרת הבריאות הייתה לבחון מחדש את הסעיף בשאלון תורם דם האוסר על הומואים שקיימו יחסי מין עם גברים לתרום דם בישראל.
החלטה נוספת שקיבלה הייתה בנוגע להפסקת ההפלרה הגורפת של מי שתייה בישראל.
משנת 2002 חייב משרד הבריאות את כל ספקי המים בישראל להוסיף פלואוריד למי השתייה בכל יישוב המונה מעל 5,000 איש.
בעקבות החלטתה של גרמן, הופסקה ההפלרה בראשית 2014.
בנובמבר 2013 פורסם דבר הקמת מועצה לאומית למניעת התאבדויות.
המועצה נועדה לפעול להקטנת הנגישות לאמצעי התאבדות, לפיקוח על מקומות המועדים לפורענות, ולהכשרת 'שומרי סף' שיאתרו תושבים בסיכון להתאבדות ויפנו אותם לאבחון מקצועי במרפאות הציבוריות לבריאות הנפש של משרד הבריאות בהליך הפניה מהיר.
המועצה מתוקצבת בכ-40 מיליון ש"ח בשנה.
גרמן פעלה לפתיחת מרפאה פסיכיאטרית למסתננים מאפריקה, כמו גם לקידום הוצאתו לדרך של מיזם לסבסוד הטיפול התרופתי במסתננים נשאי HIV וחולי איידס.
ב-30 במרץ 2014 פיזרה גרמן את דירקטוריון קופת חולים מאוחדת וביטלה את תקנון הקופה.
ברקע המהלך עמדה שורת חשדות, לפיהן הבחירות לדירקטוריון התנהלו בצורה לא כשרה, וכי אופן הפעולה לקראת איתור המועמדים לבחירות "נועד לסמן מראש את זהות המתמנים או להבטיח השפעה מהותית של גורמים מוגדרים בקופה על קביעת זהותם, בדרך אחרת, בבחינת 'אותה גברת בשינוי אדרת'".
במקום הדירקטוריון שפוזר מינתה גרמן דירקטוריון זמני, ובראשו עורך הדין יעקב כהן.
ב-3 באפריל 2014 פורסם כי גרמן החליטה שלא לאפשר כל סוג של כריית פוספטים בשדה בריר הסמוך לערד, זאת לאור חוות דעתו של המומחה שנשכר בעניין על ידי משרד הבריאות.
כחלק מהמלצות ועדת גרמן לחיזוק הרפואה הציבורית בישראל, הקימה גרמן את רשות בתי החולים הממשלתיים, אשר תפקידה לנהל את בתי החולים בנפרד ממשרד הבריאות.
בדצמבר 2014 פרשה גרמן מהממשלה, יחד עם יתר שרי יש עתיד, בעקבות פיטוריו של ראש המפלגה ממשרת שר האוצר.
לקראת הבחירות לכנסת ה-20, הוצבה בשנית במקום השלישי ברשימת יש עתיד ונבחרה לכהונה נוספת, לאחר שמפלגתה זכתה ב-11 מנדטים.
היא כיהנה כחברה בוועדת הפנים והגנת הסביבה ובוועדת חוק, חוקה ומשפט.
בנוסף, עמדה בראש שלוש שדולות: השדולה לבריאות ציבורית, השדולה למען זכויות בעלי החיים והשדולה לקהילה הגאה (בשיתוף עם חברי הכנסת יואב קיש, מרב מיכאלי ומיכל רוזין).
שימשה כחברה בשדולה לחיזוק ופיתוח הכלכלה הערבית.
באותה קדנציה הוכתרה כחברת הכנסת במקום ה-2 במדד דירוג פעילותם הפרלמנטרית של חברי הכנסת ה-20 לטובת הקהילה הגאה.
לקראת הבחירות לכנסת ה-21 הוצבה במקום החמישי ברשימת יש עתיד.
לאחר האיחוד עם מפלגות "חוסן לישראל" בראשות בני גנץ ו-"תל"ם - תנועה לאומית ממלכתית" בראשות משה יעלון, הוצבה במקום השלושה עשר ברשימת כחול לבן המאוחדת.
ב-15 במרץ 2020 נודע כי גרמן עתידה להתפטר לקראת השבעת הכנסת העשרים ושלוש, זאת בשל אירוע מוחי קל שעברה.
ב-3 באוגוסט 2021 מונתה על ידי שר החוץ יאיר לפיד לשגרירת ישראל בצרפת במסגרת מכסת המינויים הפוליטיים במשרד החוץ.
ב-18 בינואר 2022 יצאה לשליחותה, וביולי 2022 הגישה את כתב האמנה לנשיא צרפת עמנואל מקרון.
ב-29 בדצמבר באותה שנה היא התפטרה מתפקידה, לאור חילופי הממשלה שהתרחשו באותו יום בישראל והקמת ממשלת ישראל השלושים ושבע בראשותו של בנימין נתניהו וחוסר רצונה לייצג את הממשלה החדשה.
בבחירות לרשויות המקומיות הביעה תמיכה במועמדותו של יריב פישר לראשות עיריית הרצליה.
בסוף אוקטובר 2023, במהלך מלחמת חרבות ברזל, קראה להדחתם של ראש הממשלה בנימין נתניהו וממשלתו.
גרמן הייתה נשואה ליוסף (אוסיקה) גרמן, מנהל ובעלים של מפעל אלקטרוניקה, והתאלמנה ממנו במאי 2020. יש לה שני בנים ובת.
בנה נהרג בתאונת אימונים ב-17 בנובמבר 1987, במהלך שירותו הצבאי.
היא תושבת הרצליה משנת 1979.
ביוני 2014 העניק לה ארגון הנוער הלהט"בי, איגי, אות הוקרה עבור תרומתה לקהילה הגאה.
1986, פרס על הקמת וניהול בית-הספר למבוגרים "תהיל"ה" בהרצליה, בשנים 1980-1987
יעל דן (נולדה ב-27 באוגוסט 1952) היא עיתונאית, שדרנית ואשת תקשורת ישראלית.
יעל דן נולדה בשם יעל הורוביץ וגדלה בקיבוץ דן.
אביה, אלימלך הורוביץ, היה מייסד מוזיאון בית אוסישקין בקיבוץ.
היא התחנכה בקיבוץ עד שעזבה אותו ב-1970 לאחר גיוסה לצה"ל.
במהלך השנים הגישה דן תוכניות רבות במגוון אמצעי התקשורת הישראליים.
את דרכה הטלוויזיונית החלה בערוץ הראשון, שם הגישה את התוכנית "תצפית", שבה הייתה דן המנחה הראשונה שבנוסף להגשה, יצאה לשטח והכינה את הכתבות אותן הגישה לאחר מכן.
בהמשך הגישה בערוץ את "סיפור אישי" ו"יומן תרבות".
בערוץ 10 הגישה את "שטח פרטי", "בין החדשות" עם בן כספית ועמנואל רוזן ובערוץ 2 הגישה את "כנגד כל הסיכויים".
במהלך השנים הגישה דן מגזינים ותוכניות בערוץ 8 ובטלוויזיה החינוכית, וכן קריינה בפרסומות בטלוויזיה המסחרית.
החל משנת 1998 הגישה דן את מגזין החדשות "עושים צהריים" בגלי צה"ל.
בתוכנית זאת הביאה לקדמת הבמה, בין היתר, נפגעות ונפגעי טראומה מינית, וליוותה אותם לאורך השנים.
בפברואר 2025 החליט מפקד גלי צה"ל, טל לב רם, שביולי 2025 יסתיים שידור התוכנית.
ב-30 ביוני 2025 הגישה את השידור האחרון של "עושים צהריים".
בנובמבר 2018 התקבל בכנסת שינוי חוק שיזמה במסגרת התוכנית, המאפשר לנפגעי ונפגעות תקיפה מינית להיחשף בכלי תקשורת ללא אישור של שופט.
ב-2019 זכתה דן בפרס סוקולוב לתקשורת האלקטרונית ובפרס על מפעל חיים.
דן שיחקה בשני סרטים: "ג'ירפות" (2001), בתפקיד מראיינת, ובסרט סטודנטים של בנה אלון מיטלפונקט, שנקרא "בשידור חי" (2009), בתפקיד כוכי.
דן נשואה למחזאי ובמאי התיאטרון הלל מיטלפונקט, ולהם שני ילדים, אלון מיטלפונקט כתב חדשות 13 בעבר, והשחקנית והמדבבת מאיה מיטלפונקט.
יעל גרמן (נולדה ב-23 בדצמבר 1947) היא מוזיקאית ישראלית, שעוסקת בעיקר בהלחנת שירי משוררים ובניצוח על מקהלות.
יעל גרמן נולדה לצבי גרמן, איש ארגון ההגנה וקצין בכיר בצה"ל, ולזהבה, שעבדה כמנהלת בית הספר "נווה מגן" ברמת השרון.
גרמן למדה במדרשה למוזיקה בתל אביב ואצל המלחינים צבי אבני ויצחק סדאי.
היא התפרסמה לראשונה באמצע שנות ה-70, בעקבות שיתוף הפעולה עם הזמרת נורית גלרון.
גרמן השתתפה בהופעותיה הראשונות של גלרון, כשהיא מלווה אותה בפסנתר.
לחניה של גרמן משלבים השפעות ג'אז, בוסה נובה ומוזיקה קלאסית.
זמרים ישראלים רבים ביצעו משיריה, ביניהם: נורית גלרון, שושנה דמארי, דויד ברוזה, ריקי גל, דפנה ארמוני, אורה זיטנר, סנדרה ג'ונסון, דודו זר, סוזי מילר, מזי כהן, מירי אלוני, אלינוער מואב ועוד.
גרמן הלחינה מוזיקה להצגות תיאטרון רבות, למחזות לילדים ולסרטי טלוויזיה.
מתגוררת במכבים ולה בת ובן.
בשנת 1976, בערב שערכה המשוררת דליה הרץ, ביצע דויד ברוזה שני שירים שהלחינה יעל גרמן: "שיג" ו"דברים".
באותה שנה (1976) הלחינה יעל גרמן לנורית גלרון את השיר: "ברכי נפשי" לפסטיבל הזמר החסידי השמיני תשל"ז (מילים מתוך תהילים ק"ד).
בהמשך (1976) הלחינה גרמן את השיר "אולי מחר", בעיבודו של אלכס וייס, לאלבום משיריה של לאה גולדברג בשם "את תלכי בשדה", שהוציאה חברת התקליטים CBS.
בשנת 1978 יצא אלבומה הראשון של נורית גלרון ובו חמישה שירים שהלחינה יעל גרמן: "אולי מחר" שהוקלט ב-1976 (מילים: לאה גולדברג), "בוא אלי" (מילים: רונית וייס, עיבוד: מתי כספי), "הנך סתורת שמלות" (מילים: אמיר גלבוע, עיבוד: יוני רכטר), "ווקליזה" (אינסטרומנטלי, עיבוד: עדי רנרט), "כשהייתי ציפור ביער" (מילים: אברהם חלפי).
בשנת 1979 הלחינה גרמן לנורית גלרון את השיר "לו מאה כובעים" (מילים: אמיר גלבוע, עיבוד: רמי לוין).
השיר יצא באלבום ההופעה של נורית גלרון על-ידי חברת התקליטים CBS.
בהמשך (1979) כתבה את מוזיקת הרקע למחזה "פאולה" לתיאטרון הקאמרי.
את המחזה כתב ערן פרייס וביים חנן שניר.
שחקנים: יצחק חזקיה, עידית צור ושמעון בן ארי.
באותה השנה (1979) הלחינה את השירים למחזה "והילד הזה הוא אני" לתיאטרון הקומה השלישית, על פי ספריהם של יהודה אטלס ושולמית הר אבן.
שחקני המחזה: לבנה פינקלשטיין, רחל רביד, יוני לוקס ועוד.
כמו כן הלחינה את שירי ההצגה "כרטיס לכיוון אחד" בתיאטרון בית הובן.
את המחזה כתבו וביימו: חנן יבין ונפתלי יבין.
שחקנים: שמואל וולף, מירי פביאן ועוד.
בסוף שנת 1979 הלחינה את שירי הצגת הילדים "ידידי טינטן" בתיאטרון הזמן, על פי ספריה של מרים ילן שטקליס.
שחקנים: שוש מרציאנו, איציק סיידוף, עמי ויינברג ועוד.
בשנת 1980 הלחינה את שירי המופע "בהגשה עצמית" בתיאטרון בית הובן.
מופע משיריהן של עירית בולקא ויעל גרמן.
בהמשך (1980) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים "למשל קרילוב" בתיאטרון הילדים והנוער, על פי משלי קרילוב בתרגומו של חנניה רייכמן.
שחקנים: דרור טפליצקי, דן רונן, אתי שילוני ועוד.
באותה שנה, בערב יום הזיכרון לחללי צה"ל, שודרה בגלי צה"ל תוכנית ובה שירים שהולחנו למילים של חיילים שנפלו.
גרמן הלחינה שיר שכתב אריה פרלמוטר בשם: "לא דרשתי מאום".
את השיר ביצעה מזי כהן.
בשנת 1981 הוציאה גרמן לרדיו שני שירים שהלחינה וביצעה בעצמה: "הלא ידענו" (מילים: לאה גולדברג), "לגעת אותך" (מילים: שולמית אפפל).
בהמשך (1981) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים "כובעים" עבור מוזיאון תל אביב ותיאטרון המזודה, לפי ספריהם של לאה גולדברג, נורית זרחי, בנימין תמוז, עודד בורלא ודפנה עבר הדני.
שחקנים: טל גינת, שרי צוריאל, פיטר קסלר, שי שוורץ ואחרים.
בהמשך השנה התקיים באולם "צוותא" בתל אביב ערב לכבוד המשורר יונתן רטוש בהפקת גלי צה"ל.
בערב זה ביצעו אורה זיטנר וסנדרה ג'ונסון שירים שהלחינה גרמן במיוחד עבור ערב זה.
מאוחר יותר באותה שנה התקיים ערב נוסף באולם "צוותא" לכבוד המשורר יהודה עמיחי.
בערב ביצעה מירי אלוני שלושה שירים שהלחינה גרמן: "אישה בשמלת מפרשים", "אמי אפתה לי את כל העולם" ו"אם את פותחת את מעילך".
ערב נוסף משירי מוטי בהרב התקיים בצוותא בשנת 1981. בערב זה הלחינה גרמן שירים שביצעו דודו זר וסוזי מילר.
באותה שנה (1981) הלחינה גרמן את המוזיקה לסרט הטלוויזיה: "מראות" שיצא במסגרת רשות השידור לקראת הפרידה מסיני (בימוי: כתריאל שחורי).
את מוזיקת הרקע למחזה "בראשית ברא" שיצא בפסטיבל עכו הלחינה גרמן וזכתה אף בציון לשבח עבור פרויקט זה.
שחקנים: עפרון אטקין, אורנה לביא, ענת מנדלסון, חסידה סטולרו ועוד.
עוד בשנת 1981 הלחינה את שירי הצגת הילדים: "הבלש שלומיאלי" במסגרת תיאטרון הילדים והנוער.
בהמשך הלחינה אף את שירי הצגת הילדים: "מחשבות שאינן רוצות לישון" במסגרת תיאטרון המזודה.
את המילים לשירים כתבה: שלומית כהן אסיף.
שחקנים: רחל רביד, זזי שביט, ניקו ברבר ועוד.
בשנים 1981–1982 הייתה חברה גרמן בלהקה בשם: "המחזרים של שירה".
איתה בלהקה היו: אלי גורנשטיין ועירית בולקא.
את הלהקה ליוו הנגנים בני קדישזון (תופים), משה עובדיה (גיטרה) ודנה שפיס (פסנתר).
בשנת 1982 הלחינה גרמן את המוזיקה לסרט קצר בשם: "טלפון שבור".
שחקנים: ליהי חנוך, יורם לוינשטיין, רחל חלפי ועוד.
בהמשך (1982) הלחינה גרמן את השירים למופע שנערך בצוותא: "מפחד מגע האושר", משיריה של סוזי רוסק אושרוב ובביצועה של טלי פלד.
בשנת 1984 הלחינה גרמן את השיר: "ופתע את" לאלבומה של רינה בר-אל (מילים: יעקב בסר, עיבוד: רפי קדישזון).
האלבום יצא בהפקתו של נחום היימן.
בשנת 1985 כתבה את מוזיקת הרקע למחזה שנערך במסגרת פסטיבל עכו: "שמור על הסוסים שלך".
מחזה מאת: משה שדות ובבימוי: יוסף כרמון.
בהמשך (1985) הלחינה גרמן את שירי הצגת הילדים: "ארץ הפלאות של עליסה".
את המחזה כתב: ראובן חיים.
שחקנים: אסתי חיים וראובן חיים.
בשנת 1988 הקליטה שושנה דמארי לאלבומה האחרון: "אור" שני שירים שהלחינה גרמן.
השירים: "אל יה" (מילים: גבי אלדור), "ההלך" (מילים: נאוה בשמי).
עיבוד וניצוח: מתי כספי ובלווי התזמורת הפילהרמונית הישראלית.
בהמשך השנה (1988) הלחינה גרמן שני שירים נוספים עבור נורית גלרון לאלבום המשותף שלה עם יוסי בנאי: "ציפור הנפש" שיצא במסגרת חברת CBS.
השירים: "ציפור הנפש" ו"שיר הפטפוט" נכתבו על ידי מיכל סנונית.
בהמשך השנה (1988) הופיע שיר נוסף שהלחינה גרמן באלבומה של ניצה קרייתי: "באמצע המישור".
השיר: "אמי אפתה לי את כל העולם" (מילים: יהודה עמיחי).
בשנת 1991 זכתה יעל גרמן בפרס נוצת הזהב של אקו"ם על הלחנת מחזור השירים של אלזה לסקר-שילר בתרגומו של יהודה עמיחי.
בשנת 1995 גרמן ניצלה את כספי הפרס להפקת דיסק ששמו: "בוא אלי בליל", שכלל 5 שירים שהלחינה גרמן בביצועה של אלינוער מואב.
השירים: "אל טריסטאן", "אני עצובה", "בחשאי בלילה", "בערב", "בוא אלי בליל".
בשנת 2001 הוציאה יעל גרמן אלבום שירים שהלחינה שנקרא: "אישה של קרח אישה של אש".
מבצעי השירים באלבום: נורית גלרון, שרונה נסטוביץ', מומי לוי, איריס פורטוגלי, ענת קדם, סתיו גרמן, ורד גובר ואילן וייל.
כותבי המילים לאלבום: אהוד מנור, יונתן רטוש, יהודה עמיחי, חמוטל בן זאב, יהונתן גפן, חוה יעקובר ועוד.
בשנת 2002 הוציאה גרמן את האלבום: "מה יש לי בכף היד - שירי משחק".
באלבום היו 18 שירי ילדים שהלחינה גרמן.
כל השירים בוצעו על ידי רביעיית נענה: איילה דותן, יעל אילת, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן.
בהמשך (2002) הוציאה גרמן את האלבום: "מה קורה?" עם רביעיית נענה בעיבודים של יאיר סתוי.
האלבום הכיל 14 שירים שאת חלקם הלחינה גרמן וחלקם היו חידושים לשירים אחרים.
בין שירי האלבום: "מקסיקו" (מילים ולחן: אביב גפן), "בואי נגיד" (מילים ולחן: אלון אולארצ'יק), "אלה" (מילים ולחן: שלום חנוך), "העיקר זה הרומנטיקה" (עלי מוהר - יוני רכטר) ועוד.
באותה השנה (2002) הלחינה וביימה גרמן את שירי הצגת הילדים: "הקול קורה פה", על פי שירי משחק לילדי הגן.
בשנת 2005 הוציאה גרמן את האלבום: "ילדה לאן תעופי".
האלבום הכיל 15 שירים חדשים שהלחינה.
בין משתתפי הפרויקט: עופר כלף, מומי לוי, לימור עובד, ורד גובר ואיריס פורטוגלי.
בין כותבי המילים לאלבום: אברהם חלפי, שלומית כהן אסיף, חמוטל בן זאב ורחל שפירא.
בשנת 2006 הלחינה והפיקה גרמן אלבום לילדים בשם: "מילמילים" - אלבום זה נכתב על פי מילים ראשונות עבור פעוטות ובו קטעים קצרים המשלבים בין מוזיקה רגועה המתאימה להאזנה לזאטוטים ובין המילים הראשונות הנאמרות על ידם.
את שירי האלבום מבצעת רביעיית נענה.
בשנת 2011 הוציאה יעל גרמן את האלבום: "גן תשוקותי" ובו 17 שירים שהלחינה.
בין כותבי המילים לשירים: יהודה עמיחי, לאה גולדברג, דוד אבידן ועוד.
מבצעי השירים באלבום: ששי קשת, נורית גלרון, סתיו גרמן, מומי לוי, רעות יהודאי, לירון פלד, רוני גינוסר, רע לבנת ויעל גרמן בעצמה.
בשנת 2015 הוציאה יעל גרמן את האלבום: "נוגעת" ובו 16 שירים חדשים שהלחינה.
הזמרים שלקחו חלק בפרויקט: סתיו גרמן, רע לבנת, רעות יהודאי, רוני גינוסר, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן בעצמה.
בין כותבי המילים: יורם טהרלב, לאה גולדברג, חמוטל בן זאב ויהודה עמיחי.
בשנת 2016 יצא האלבום: "מתחת לכובע" ובו 15 שירי ילדים שהלחינה יעל גרמן.
הזמרים באלבום היו: סתיו גרמן, זוהר בדש, שלומית תמיר בן ארי ויעל גרמן.
כותבי המילים לאלבום: שלומית כהן אסיף, לאה גולדברג, עודד גיורי, עודד בורלא, מיכל סנונית, אילת שדה ועוד.
בשנת 2017 ביימה גרמן מופע לילדים משירי האלבום, בו השתתפו סתיו גרמן ועודד סנדטש.
בשנת 2020 ביצעה והלחינה גרמן ארבעה שירים וסיפורים שכתבה רינת הופר: "אילת מטיילת", "חנן הגנן", "מפלצת סגולה" ו"שבלול בצנצנת".
בשנת 2021 הקליטה הזמרת רויטל רביב ארבעה שירים שהלחינה גרמן למילים של המשוררת היפנית טויו שיבטה: "אל תיפול רוחך", "זיכרון", "מילים", "שמיים".
את הטקסטים בעברית כתב איתן בולוקון.
בהמשך שנת 2021 הוקם ערוץ היוטיוב הרשמי של יעל גרמן ובו מעל 260 ביצועים לשירים שהלחינה.
גרמן מנהלת את "רביעיית נענה", רביעיית זמרות, בהן היא עצמה לוקחת חלק, המבצעת שירים שהלחינה או שירים ישראליים בעיבודה.
אלינוער מואב - בוא אלי בליל - שירי אלזה לסקר שילר - לחני יעל גרמן - 1995
אישה של קרח אישה של אש - מלחניה של יעל גרמן - 2001
רביעיית נענה - מה יש לי בכף היד - שירי משחק - לחני יעל גרמן - 2002
רביעיית נענה - מה קורה?
ילדה לאן תעופי - פרויקט מלחניה של יעל גרמן - 2005
רביעיית נענה - מילמילים - לחני יעל גרמן - 2006
גן תשוקותי - פרויקט מלחניה של יעל גרמן לשירי משוררים - 2011
נוגעת - פרויקט מלחניה של יעל גרמן - 2015
מתחת לכובע - אלבום לילדים מלחניה של יעל גרמן - 2016
את תלכי בשדה - משירי לאה גולדברג - 1976
פסטיבל הזמר החסידי מספר 8 תשל"ז - 1976
נורית גלרון - נורית גלרון - 1978
נורית גלרון - בהופעה חיה - 1979
דליה פרידלנד וחברים - אבל הבטן מסתירה - 1983
רחוב סומסום מס' 1 - קטעים מתוך סדרת הטלוויזיה - 1984
מחשבות שאינן רוצות לישון - מלחניה של יעל גרמן - 1986
ניצה קרייתי - באמצע המישור - 1988
נורית גלרון ויוסי בנאי - ציפור הנפש - 1988
פאולה - התיאטרון הקאמרי, 1979
והילד הזה הוא אני (הצגת ילדים) - הקומה השלישית, 1979
כרטיס לכיוון אחד - תיאטרון בית הובן, 1979
ידידי טינטן (הצגת ילדים) - תיאטרון הזמן, 1979
בהגשה עצמית - תיאטרון בית הובן - מופע משיריהן של עירית בולקא ויעל גרמן, 1980
לא תודה, לא סליחה, לא בבקשה - מחלקת דרמה סמינר הקיבוצים, 1980
רשומון (על פי הסרט רשומון) - החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 1980
שלוש מתנות - על פי י.ל.
פרץ - החוג לתיאטרון באוניברסיטת תל אביב, 1980
חצי ליצן חצי מכשפה (מחזמר לילדים) - בית ספר לאמנות הבמה הבוסתן, 1980
למשל קרילוב (הצגת ילדים) - תיאטרון הילדים והנוער, 1980
כובעים (הצגת ילדים) - מוזיאון תל אביב ותיאטרון המזודה, 1981
ערב משירי יונתן רטוש - צוותא וגלי צה"ל, 1981
ערב משירי יהודה עמיחי - צוותא וגלי צה"ל, 1981
בשכנות כמעט טובה ערב משירי מוטי בהרב - צוותא, 1981
מראות - סרט טלוויזיה - לקראת הפרידה מסיני - רשות השידור, 1981
בראשית ברא - פסטיבל עכו, 1981
הבלש שלומיאלי (הצגת ילדים) - תיאטרון הילדים והנוער, 1981
נכתב בגיר - מחלקת דרמה סמינר הקיבוצים, 1981
מחשבות שאינן רוצות לישון (הצגת ילדים) - תיאטרון המזודה, 1981
מפחד מגע האושר - משיריה של סוזי רוסק אושרוב - צוותא, 1982
זהבה ושלושת בעליה - פסטיבל עכו וצוותא, 1984
שמור על הסוסים שלך - פסטיבל עכו, 1985
ארץ הפלאות של עליסה (הצגת ילדים), 1985
הקול קורה פה (הצגת ילדים), 2002
מתחת לכובע (הצגת ילדים), 2017
יעל ברתנא (נולדה ב-22 בדצמבר 1970) היא אמנית מולטימדיה ישראלית, החיה בהולנד, בברלין ובתל אביב.
בסרטיה, האינסטלציות, הצילומים, המיצגים והאנדרטאות שיצרה, חוקרת ברתנא סוגיות כמו זהות לאומית, טראומה ועקירה, הבאות לידי ביטוי בטקסים, אתרי זיכרון, פולחנים ציבוריים ואירועי התכנסות המונית.
ברתנא נולדה ב-1970 בכפר חסידים וגדלה בכפר יחזקאל לאב וטרינר ולאם מורה.
לאחר שירותה הצבאי טיילה ברתנא באפריקה במשך שמונה חודשים.
בשנים 1992–1996 למדה צילום בבצלאל, אקדמיה לאומנות ועיצוב ירושלים וכן למדה בקורסים באקדמיה למוזיקה ולמחול בירושלים.
פרויקט הגמר שלה, שכלל מיצג וידאו, זיכה אותה בפרס הצטיינות.
לאחר סיום לימודיה נסעה לארצות הברית ושהתה שם שנתיים וחצי, בהם למדה לתואר שני באמנות בבית הספר לאמנויות חזותיות בניו יורק ויצרה סרטי פרסומת.
בהמשך השתלמה בטורונטו, שם עסקה בתחום הקולנוע ויצרה סרטים.
לאחר מכן עברה להולנד והמשיכה בלימודי אמנות באקדמיה המלכותית באמסטרדם.
כיום, מתגוררת ועובדת באמסטרדם ובברלין.
בשנת 2021 קיבלה את אות יקיר בצלאל.
בנימוקים לאות נכתב כי ברתנא מקבלת אותו "כהוקרה על יצירתה האמנותית והקולנועית החדשנית ופורצת הדרך, על עיסוקה הנחוש והאמיץ בנושאים שנויים במחלוקת המקדמים דיאלוג והתבוננות ביקורתית, ועל תרומתה הרבה לקידום האמנות הישראלית ועולם האמנות העכשווית הבינלאומי".
בינואר 2024 עבודותיה ושל האמן ממוצא טורקי ארסאן מונדטאג נבחרו תחת הכותרת "Thresholds " (סיפים) להיות מוצגים בביתן גרמניה בבינאלה ה-60 בוונציה.
בנובמבר 2024 הוכרזה ברתנא כדמות השלישית הכי משפיעה בעולם האמנות בדירוג מגזין מונופול.
יצירותיה של ברתנא נוגעות לעיתים קרובות בהיבטים של ההווי הישראלי, תוך ביקורתיות על המימד הצבאי שלו, וכן בהיבטים הקשורים לעבר של יהודי אירופה.
במיצג "Mary Koszmary" (סיוטי לילה) משנת 2008 ידידה סלבומיר שראקובסקי, עיתונאי פולני, נראה כשהוא מוקף במשמר של ילדים במדים, נואם באצטדיון ריק בוורשה וקורא ל־3 מיליון יהודי פולין שחיו בה לשוב אליה כדי לגאול את המדינה ממה שנראה כהומוגניות משעממת וכקיפאון.
בשנת 2000 הציגה תערוכה עם עבודות העוסקות בתרגיל מטווח של חיילות ישראליות.
ברתנא יצרה עבודות במדינות כגון פולין, הולנד, טורקיה, וארצות הברית.
עבודותיה הוצגו בתערוכות בניו יורק, בסנט גאלן, בוורשה ובמוזיאון ואן אבה באיינדהובן שבגרמניה, במוזיאון טייט מודרן שבלונדון, בשוודיה, בדנמרק, בביינאלות של פראג ושל איסטנבול.
בשנת 2007 השתתפה ברתנא באירועי "דוקומנטה 12" בעיר קאסל שבגרמניה שם הציגה את יצירת האודיו־ויזואלית "מחנה קיץ".
העבודה תיעדה בנייה מחדש, על ידי פעילים מארצות שונות, של בית בכפר הפלסטיני ענאתא, שנהרס בצו של השלטונות הישראליים.
בשנת 2011 השתתפה יעל ברתנא בפסטיבל ה־54 של הביאנלה של ונציה כנציגת פולין (אף על פי שאין לה אזרחות פולנית ושמעולם לא חיה במדינה זו).
ברתנא הציגה בפסטיבל סרט וידאו בשלושה פרקים "ואירופה תוכה בתדהמה".
בתפקיד מנהיג התנועה שיחק שוב סלבומיר שראקובסקי שאף השתתף בכתיבת התסריט לסרט.
עבודתה זו התמקדה בשאלת הלאומיות במאה ה־20 ובתולדות היחסים בין הפולנים ליהודים ובהשפעתם אל אלה על זהותה של פולין העכשווית.
בשנת 2023 יצרה ברתנא תערוכה חדשה בשם "אור לגויים", שמציגה את סיפור המסע האולטימטיבי והדמיוני של העם היהודי אל החלל החיצון.
התערוכה הוצגה במוזיאון הטייט מודרן, ב-MoMA, בביאנלה בוונציה ובמוזיאונים בישראל וכן בפסטיבלים כמו דוקאביב.
1996 - פרס שמואל להצטיינות אקדמית, בצלאל, אקדמיה לאמנות ועיצוב, ירושלים
2003 - מלגת קיפר לאמן ישראלי צעיר, קרן וולף
2004 - פרס דורותיאה פון שטטן
2005 - פרסי האמנות ע"ש דורותיאה ון שטטן, מוזיאון בון לאמנות
2005 - מלגת רומא (פרס שני), האקדמיה המלכותית לאמנות, אמסטרדם
2006 - פרס האמן הצעיר, משרד המדע, תרבות וספורט
2007 - פרס קרן גוטסדינר לאמן ישראלי צעיר, מוזיאון תל אביב לאמנות, תל אביב.
2009 - פרס דזיבאו (מונטריאול)
2010 - הפרס הראשי של חבר השופטים הבינלאומי ופרס "חבר השופטים האקומני" בפסטיבל הסרט הקצר "ימי הסרט הקצר הבינלאומיים" באוברהאוזן, גרמניה
2010 - פרס Artes mundi של המוזיאון הלאומי בקרדיף (ויילס)
2019- הטרילוגיה And Europe will be stunned ("ואירופה תוכה בתדהמה") דורגה על ידי העיתון הבריטי גארדיאן במקום ה-9 בין יצירות האמנות החשובות של המאה ה-21
Trembling Time - 2001 על רגעי הצפירה ביום הזיכרון לחללי צה"ל
2021 - Kindertransporte-Denkmal - אנדרטה לזכר הטרנספורטים של ילדים - בפרנקפורט על נהר מיין
2025 - געגועים הביתה, אוצר: נעם גל, מגדל המים, פרנצלאואר-ברג, ברלין
2021 - גאולה עכשיו - Redemption Now, המוזיאון היהודי בברלין
2015 - מוזיאון סטדלייק אמסטרדם
2012 - Wenn Ihr wollt, ist es kein Traum (אם תרצו אין זו אגדה) בבית הזצסיון הווינאי
2012 - מוזיאון תל אביב לאמנות
2010 - המוזיאון לאמנות מודרנית במאלמה, שוודיה,
2008 - המוזיאון לאמנות מודרנית בניו יורק PS1 MoMA
2005 - ביאנלה של איסטנבול
יעל דקלבאום (נולדה ב־7 ביולי 1979) היא זמרת, מוזיקאית ומלחינה ישראלית.
אביה, ד"ר דייוויד דקלבאום, עלה לארץ מקנדה והיה רופא שיניים ונגן בנג'ו בהרכב המקורי של להקת הפונדקאים.
אמה, מרגלית, עבדה כעובדת סוציאלית.
כשהייתה בת שש התגרשו הוריה ולדקלבאום יש שני אחים גדולים ושתי אחיות למחצה שנולדו לאביה מנישואיו השניים.
את ילדותה חילקה בין מגורים במושב עמינדב ובקנדה.
הופעתה הראשונה מול קהל גדול התקיימה בגיל 9 בפסטיבל סולם יעקב בתור אורחת בלהקת "הפונדקאים" של אביה.
בילדותה שמעה מוזיקת פולקלור אנגלוסקסית מכל העולם בהשפעת אביה והופיעה על במות בישראל.
בשנת 1995, זכתה בתחרות כישרונות צעירים, שבה הופיעה עם יונתן לוי מלהקת איזבו ושאול עשת.
יחד עם לוי ועשת וכן עם ניר מנצור, הקימה את להקתה The Palmtrees ("הדקלים").
בהמשך דרכה הופיעה במועדונים כשהיא מבצעת קאברים לשירים של ג'ניס ג'ופלין, ג'וני מיטשל ואחרים.
בשנת 1999 השתתפה דקלבאום בהרכב של התזמורת הפילהרמונית בקונצרט הוקרה לביטלס, בהשתתפות ג'ורג' מרטין.
באחת ההופעות פגשה את שלמה ארצי ומאוחר יותר שיתפה איתו פעולה באלבום "אהבתיהם", שבמסגרתו הקליטו דקלבאום וארצי בדואט גרסה מחודשת לשירו של ארצי "לא יודע מה עובר לך בראש".
בשנת 1997 בכניסה למבחנים ללהקה הצבאית פגשה את דנה עדיני והן נשארו חברות לאורך השירות הצבאי ואחריו.
מאוחר יותר, ב-2004 הכירו השתיים את קרולינה, ויחד הן הקימו את הלהקה "הבנות נחמה".
הלהקה החלה את דרכה בהופעה במועדון "ג'ה-פן" התל אביבי במסגרת "ערב יצירה נשית".
באמצע שנת 2007 הוציאה הלהקה את אלבום הבכורה, "הבנות נחמה".
דקלבאום כתבה והלחינה חמישה שירים באלבום, חלקם עם אמנים נוספים.
עם "הבנות נחמה" יצאה דקלבאום למסע הופעות בחו"ל.
בשנת 2008 לקחה חלק בפרויקט עבודה עברית, בו הקליטה ביצוע מחודש לשיר "פמלה" שכתבה זמירה חן והלחין בועז שרעבי.
בשנה זו גם שיחקה בתפקיד משני בסרטו של יאיר הוכנר "אנטארקטיקה".
בשנת 2009 הוציאה את אלבום הבכורה שלה, "Ground Zero", שכל שיריו באנגלית.
דקלבאום כתבה והלחינה את כל עשרת השירים באלבום, ביניהם השיר "Alice", שאותו כתבה כשהייתה בת 17, בהשראת הספר עליסה בארץ הפלאות.