tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
על פי הערכת יאט"א, אם 40% מהנוסעים ישתמשו בעמדות הבידוק העצמי, רק בארצות הברית יחסכו כל שנה כמיליארד דולרים.
המדריך לדרישות ממערכות אחודות לבידוק עצמי מתפרסם על ידי יאט"א
ניתן לבצע בידוק עצמי רק אם הנוסע רכש כרטיס טיסה אלקטרוני ופרטי הנוסע והטיסה שמורים במחשב חברת התעופה.
הנוסע יכול לזהות את עצמו למערכת בכמה אופנים.
במערכת מותקן סורק כרטיס מגנטי המסוגל למצוא את רשומת הנוסע כשהוא מקבל את כרטיס מועדון הנוסע המתמיד, כרטיס אשראי, רישיון נהיגה או כרטיס מגנטי אחר שהוגדר כקביל על ידי חברת התעופה.
לאחר הזיהוי, מציגה המערכת לנוסע את פרטי הטיסה ופותחת איתו בדו-שיח אינטראקטיבי.
בדו-שיח זה הנוסע מאמת את פרטי הטיסה, מספר הטיסה, כמה מזוודות הוא מעוניין לשלוח בתא המטען של המטוס ואת מספר הנוסע המתמיד שלו.
יש מערכות שגם מוודאות את סוג האוכל שהוזמן לטיסה.
בתום התהליך, המערכת מדפיסה תגי זיהוי למזוודות, אם נדרש, וכרטיס עלייה למטוס.
הנוסע מוסר בעצמו את המזוודות המתויגות לפקיד הקבלה שמניח אותן על המסוע, או לוקח אותן לעמדת השיקוף כדי שיעברו שיקוף ביטחוני.
לאחר תהליך זה, יכול הנוסע להמשיך לבידוק ביטחוני ומשם לשער העלייה למטוס.
בידוק עצמי באינטרנט או בטלפון סלולרי
חברות התעופה רבות מאפשרות לבצע רישום לטיסה והדפסת כרטיס עלייה למטוס דרך האינטרנט ולעיתים גם באמצעות הטלפון הסלולרי.
דרך זו יעילה במיוחד כאשר הנוסע לוקח את כל מטענו האישי עמו.
כיוון שיש בידו כבר כרטיס עלייה למטוס, הרי שאינו צריך לגשת כלל לדלפק הקבלה והוא יכול לגשת ישר לבידוק ביטחוני.
בפוטבול, כל קבוצה מעמידה על המגרש בכל רגע נתון 11 שחקנים.
אין הגבלת חילופי שחקנים למשחק ומותר לבצע החלפות שחקנים בין מהלכים.
בשונה מכדורגל מערכי ההגנה וההתקפה משתנים בכל מהלך.
כיום שחקני הפוטבול מתמחים בתפקיד מוגדר על המגרש.
קבוצות פוטבול מקצועניות מורכבות מנבחרת הגנה ומנבחרת התקפה.
בעבר שחקנים רבים התמחו בכמה עמדות, לעיתים לשחקנים אלו הייתה עמדה בהתקפה ועמדה בהגנה.
למעט קו ההתקפה והקוורטרבק, מספר השחקנים בעמדות ההתקפה השונות משתנה לפי הצורך.
לרוב, מספר השחקנים בכל עמדות ההגנה לא משתנה למעט מספר הליינבקרים ושחקני קו ההגנה שנע בין שלושה לארבעה שחקנים בכל עמדה.
קו ההתקפה מורכב מחמישה שחקנים שאסור להם לגעת בכדור במהלך ההתקפה אלא אם הכדור נשמט על הקרקע או הוכרז "כדור חי" מסיבה אחרת.
תפקיד קו ההתקפה הוא להגן על הקוורטרבק במהלכי מסירה וליצור חורים בהגנה עבור הרץ במהלכי ריצה.
קו ההתקפה מורכב מחמישה שחקנים: הסנטר במרכז, משני צדדיו שני גארדים ומעבר להם שני תאקלים.
מערך זה יוצר מין חומה מסביב הקוורטרבק הנקראת "פוקט" (Pocket, מאנגלית: כיס).
הפוקט מורכב מהסנטר מלפנים, הגארדים התומכים בסנטר והתאקלים השומרים על צידי הקוורטרבק כדי לאפשר לו להשלים את המהלך.
לפחות שבעה שחקנים צריכים לעמוד בקו הקדמי.
כלומר, לחמשת שחקני קו ההתקפה יצטרפו שני שחקני התקפה נוספים, בדרך כלל תופס וקיצוני צמוד.
בשנות ה-80 וה-90 קו ההתקפה של הוושינגטון רדסקינס שכונה ה"חזירים" הוביל את הקבוצה לשלוש זכיות בסופרבול והוכיח את חשיבותם של שחקני קו ההתקפה.
סנטר C: בדרך כלל השחקן הכי כבד במגרש, הוא השחקן שמתחיל כל מהלך ומעביר את הכדור לקוורטרבק, לאחר מכן מגן על הקוורטרבק משחקני ההגנה המנסים להפיל אותו בעודו אוחז בכדור (סאק).
עמדת הסנטר דורשת גם יציבות וזריזות, משום שהסנטר משנה את מרכז הכובד שלו ברגע שהוא מעביר את הכדור לתחילת המהלך והוא חייב להחזיר את מרכז הכובד שלו קדימה בזריזות.
גארד G: תפקידו הוא לתמוך בסנטר ביצירת הפוקט או ביצירת פתח בהגנה עבור הרץ במהלך ריצה.
כמו הסנטר, עמדת הגארד דורשת יציבות רבה בחסימת שחקני ההגנה וזריזות על מנת לבלום שחקני הגנה שחדרו את הפוקט.
תאקל LT/RT: תפקידו הוא בלימת שחקני קו ההגנה על ידי יצירת הפוקט ובלימת ליינבקרים ושחקני הגנה אחרים שרצים שמנסים לעקוף את הפוקט.
לתאקל דרושות תכונות פיזיות מיוחדות, יציבות וכוח לבלימת שחקני ההגנה וזריזות רגליים על מנת שיספיק לבלום ליינבקרים ושחקני הגנה אחרים שעקופים את הפוקט.
במהלכי ריצה תפקידו להדוף את שחקני ההגנה על מנת ליצור מסלול ריצה נוח לרץ.
תפקידו של התאקל חשוב במיוחד, כאשר הקוורטרבק מתכונן למסירה גבו מופנה אל אחד מצדי המגרש והוא אינו רואה את שחקני הגנה בצד זה.
על התאקל בצד זה להגן על "הצד העיוור" של הקוורטרבק.
חשיבותו של התאקל מוזכר בפירוט בסרט הזדמנות שנייה.
קוורטרבק QB: עומד מאחורי קו ההתקפה ודרכו מתחיל כמעט כל מהלך.
לאחר שקיבל את הכדור מהסנטר הוא יכול למסור את הכדור, להעביר אותו לרץ האחורי או לרוץ איתו בעצמו.
בעקבות שיפורים טכנולוגיים, התפתחה התקשורת בין מאמני הקבוצה והקוורטרבק.
בליגת ה-NFL, המאמן ומתאם ההתקפה יכולים לתת לקוורטרבק הוראות ומידע דרך אוזנית שנמצאת בקסדתו.
בין מהלכים מקבל הקוורטרבק עד 40 שניות על מנת לחלק הוראות מהמאמן לשחקני ההתקפה.
יש המשווים את תפקיד הקוורטרבק לתפקיד הרכז בכדורסל שגם עליו מוטל עול ההתקפה כולה.
ראנינג בק (רץ אחורי) RB: עומד מאחורי הקוורטרבק ומתמחה בקבלת הכדור בהעברה מהקוורטרבק וריצה איתו.
במקרים אחרים הוא יכול גם לבצע חסימות, לקבל את הכדור במסירה ובמקרים נדירים גם לקבל את הכדור ישירות מהסנטר ולמסור לשחקנים אחרים.
פול בק FB: תפקידו המרכזי הוא לפרוץ פתח בקו ההגנה לרץ האחורי או לחסום שחקני הגנה ולהגן על הרץ.
לעיתים הוא יקבל את הכדור כדי שירוץ בעצמו.
וייד רסיבר (קולט מרוחק) WR: בדרך כלל שניים עד שלושה שחקנים, עומדים מרוחקים בצדדי המגרש מעט מאחורי קו ההתקפה (אחד מהרסיברים חייב לעמוד על קו ההתקפה אם הקו אינו מונה שבעה שחקנים).
תפקידם לקלוט מסירות ארוכות, ולכן עליהם לרוץ במהירות אל כיוון האנד זון תוך כדי השתחררות מהשחקן המגן עליהם.
טייט אנד (סופי צמוד) TE: עומד בסוף צוות "קו ההתקפה" (מימינם או משמאלם) ובצמוד אליהם ומכאן שמו.
תפקידו הוא שילוב של שחקן קו התקפה ורסיבר.
לעיתים יעזור לקו ההתקפה ביצירת הפוקט או פתיחת חור בהגנה לרץ (מהלך הקרוי Drive-Block) עם זאת, יעודו הוא לרוץ עם הכדור לריצות קצרות.
עליו להיות חזק מספיק בשביל לתפקד כשחקן קו התקפה אך מהיר מספיק בשביל לתפקד כרסיבר.
בניגוד לעמדות בקבוצת ההתקפה, לקבוצת ההגנה אין הגדרות מחייבות לגבי מיקום השחקנים ועמדותיהם, פרט לכך שכל השחקנים חייבים להיות בשטח קבוצת ההגנה ברגע תחילת המהלך.
כפי שלקוורטרבק יש אוזניה בקסדה גם לאחד משחקני ההגנה, לרוב הקפטן של ההגנה, יש אוזניה דרכה הוא מקבל הוראות מהמאמן ומכוון את ההגנה.
קו ההגנה: שלושה עד שישה שחקנים שנעמדים מול קו ההתקפה.
תפקידם לפרוץ את קו ההתקפה ולהפיל את הקוורטרבק (סאק) או לבלום את הרץ.
הדיפת שחקני קו ההתקפה מאפשרת לשחקני הקו האחורי לפרוץ לכיוון הקוורטרבק וכן למנוע מהרץ להתקדם במהלכי ריצה ולהפריע לקוורטרבק במהלכי מסירה.
תאקל הגנתי DT: תפקידו לפרוץ את מרכז קו ההתקפה.
שני התאקלים ההגנתיים נעמדים מול בין הסנטר לגארד שבצד שלהם.
הנואז תאקל (Nose, משום שפניו מופנות לשפיץ ה"אף" של הכדור בידיו של הסנטר) נעמד ישירות מול הסנטר והגארדים.
על התאקלים ההגנתיים והנואז תאקלים להיות יציבים וחזקים על מנת לפרוץ את קו ההתקפה וזריזים על מנת לזנק כמה שיותר מהר ברגע שמתחיל המהלך.
קיצוני הגנתי DE: תפקידו לתקוף את הקוורטרבק או לעצור ריצות מסביב לקו ההתקפה.
על הקיצוני הגנתי להיות יציב וחזק אך גם זריז ומהיר על מנת לעצור רצים או קוורטרבקים מהירים.
הקיצוני ההגנתי המהיר בקבוצה ממוקם ב"צד העיוור" של הקוורטרבק שנוצר בעקבות כך שגבו של הקוורטרבק מונה לאחד מצדי המגרש כאשר הוא מתכונן למסירה.
הקו האחורי: שלושה או ארבעה שחקנים העומדים מאחורי קו ההגנה.
תפקידם למנוע מהרץ להתקדם אם עבר את קו ההגנה הראשון ולפרוץ דרך קו ההתקפה את הדרך לכיוון הקוורטרבק.
לעיתים הם גם מהווים הגנה נוספת נגד מסירות קצרות.
ליינבקר פנימי MLB: ממוקם בקו האחורי מול הסנטר.
הוא חייב לזהות את מערך ההתקפה בצורה נכונה ועליו לכוון את ההגנה.
כאשר מבין את מערך ההתקפה מכין עצמו להגנה נכונה מול המהלך.
כאשר ישנם ארבעה שחקנים בקו האחורי שניים מהם הם ליינבקרים פנימיים.
ליינבקר חיצוני W/S LB: תפקידו להגן על האזור שמעבר לקו ההתקפה.
ליינבקר חיצוני "חזק" ממוקם מול הקיצוני הצמוד(TE) ולרוב תפקידו לחסום מהלכי ריצה, ליינבקר חיצוני "חלש" ממוקם מול אזור פתוח ולרוב מגן על האזור בו הוא ממוקם.
מגנים אחוריים: ארבעה שחקנים שתפקידם להגן מפני מסירות ארוכות ולהיות המכשול האחרון בפני הרץ אם הצליח לחדור גם דרך שחקני קו ההגנה האחורי.
קורנר (מגן פינה) CB: תפקידו לשמור על הרסיברים.
הקורנרים חוסמים את המסירות של הקוורטרבק אל הרסיברים ואף מנסים לתפוס את המסירה בעצמם (אינטרספשן).
לעיתים הקורנרים יוותרו על ההגנה מפני הרסיברים וינסו בעצמם להפיל את הקוורטרבק.
במהלכי ריצה כאשר הרסיברים לא מקבלים את הכדור, הקורנרים ינסו לבלום את הרצים.
סייפטי S: הסייפטי הם הקו האחרון של ההגנה ולרוב ממוקמים רחוק מקו ההתחלה במטרה להגן ממסירות עומק.
ישנם שני סוגים שונים של סייפטי, סטרונג סייפטי SS לרוב הסייפטי החזק בקבוצה, ממוקם מעט קרוב יותר לקו ההתחלה ומלבד הגנת מסירות מספק גם הגנה נגד ריצות.
פרי סייפטי (חופשי) FS לרוב הסייפטי המהיר בקבוצה, תפקידו העיקרי הוא הגנה מפני מסירות עומק.
הפרי סייפטי מכסה אזור הגנה גדול ולעיתים עוזר לקורנרים בשמירה על הרסיברים.
הסייפטי יכולים לוותר על הגנת המסירות ולנסות בעצמם להפיל את הקוורטרבק.
ספיישל טים: קבוצת השחקנים בכל קבוצה שמטפלת במהלכי הבעיטות.
קיקר (בועט): תפקידו של הקיקר לבעוט את הכדור, מתוך מתקן פלסטי קטן שמונח על הדשא, במקרים הבאים: בתחילת המשחק והמחצית, אחרי שקבוצתו השיגה נקודות ובבעיטות לשער (ללא מתקן).
מחזיק: בבעיטות לשער הכדור נמסר שבעה יארדים אחורה מקו המגע והמחזיק מעמיד את הכדור על הקרקע עבור הקיקר.
בדרך כלל המחזיק הוא הקוורטרבק המחליף או הקוורטרבק עצמו וזאת כדי להשאיר לקבוצה אפשרות לבצע הטעיה ובה לבצע מסירה במקום הבעיטה.
פאנטר: תפקידו של המרחיק לבעוט את בעיטות ההרחקה (פאנט) של קבוצתו.
הוא מקבל את הכדור במסירה כעשרה יארדים מאחורי קו המגע ובועט אותו למרחק הרב ביותר.
בניגוד לעמדת הקיקר, המרחיק בועט את הבעיטה כשהכדור בידיו ולא מונח על הקרקע.
לונג סנאפר: במקרים של הרחקות או בעיטות לשער, הוא עומד במקום הסנטר ומוסר את הכדור אחורה לפאנטר או למחזיק.
ריטרנר (מחזיר): משתייך לקבוצה שלעברה נבעט הכדור (במהלך "פאנט" או "קיק ריטרן") תפקידו הוא לתפוס את הכדור שנבעט ולרוץ איתו כמה שיותר עמוק אל עבר שטח הקבוצה הבועטת - על מנת שלאחר מכן קבוצתו תתחיל את מהלך ההתקפה קרוב ככל הניתן לאזור השער (ה"אנד זון") של הקבוצה השנייה.
(לעיתים ריטרנרים אף מצליחים להבקיע "טאצ'דאון".
ולחלופין עשויים לבחור שלא להתקדם עם הכדור או להניח לו לצאת ל"אנד זון" או לצדדים).
בשל מאפייני התפקיד ממלאים אותו בדרך כלל שחקנים המשמשים גם כ־WR או TE או RB או CB.
עמדה היא סכמה מגובשת הבאה לידי ביטוי כנטייה קבועה יחסית של האדם להגיב בדרך מסוימת ועקיבה את התייחסותו לאחרים, לסמלים, לאירועים ולתופעות.
מרכיב קוגניטיבי המכיל אמונות שיש לאדם ביחס לאובייקט כגון טוב או רע.
מרכיב רגשי אשר מתייחס לרגשות הקשורים לאובייקט.
מרכיב התנהגותי אשר מתייחס להתנהגות המתקשרת לעמדה ונובעת ממנה.
ככל שהפרט בעל עמדה חיובית כלפי אובייקט נתון, הוא ייטה לתמוך בו ולעזור לו.
ככל שעמדתו של הפרט שלילית, הוא יטה לפגוע, להעניש, או להרוס את האובייקט.
במקרים רבים עמדות נרכשות באמצעות למידה חברתית כמו התניה קלאסית, התניה אופרנטית או למידה מתוך צפייה.
בפסיכולוגיה, מושג העמדה זכה למאות רבות של הגדרות לאורך השנים, מאז החלה הפסיכולוגיה לעסוק בו בשנות ה-20 של המאה ה-20. בין החשובות שבהן ניתן למנות את זו הרואה את העמדה כצירוף של שלושה רכיבים: רכיב הכרתי או קוגניטיבי, רכיב רגשי ורכיב התנהגותי.
הרכיב הקוגניטיבי מתייחס לתפיסותיו, מחשבותיו, ידיעותיו ואמונותיו של האדם ביחס לאובייקט שיכול להיות אדם, רעיון, נושא או ארגון.
הגישה התלת-רכיבית טוענת כי ישנו קשר בין הרכיבים השונים.
בין התומכים הבולטים בגישה זאת ניתן לציין את גורדון אולפורט.
גישה נוספת לעמדה מתייחסת לשני רכיבים בלבד: קוגניטיבי ורגשי.
על פי גישה זו, ייתכנו עמדות הקשורות להתנהגות וייתכנו גם עמדות שאינן קשורות אליה.
גישה שלישית מזהה בעמדה ממד אחד: "רגש", או "הערכה".
גישה זו רואה את העמדה כעוצמת ההערכה החיובית או השלילית שיש לאדם ביחס לאובייקט.
לעמדה מיוחסים תפקידי הסתגלות חשובים: ארגון ידע, הגנת האגו, ביטוי ערכים חשובים ומילוי צרכים.
צורך חברתי הניזון מקיומן של עמדות משותפות לקבוצה של אנשים הוא הזדהות עם הנמנים עם הקבוצה, הזדהות שמעניקה תגמולים רבים, ביניהם תחושת השתייכות, הערכה מצד חברי הקבוצה והרגשת כוח.
בעבור הקבוצה עמדות דומות מסייעות ליצירת זהות קבוצתית.
פן בעייתי הקשור לתפקיד זה, בא לידי כך שאנשים שנמנים עם המעמדות החברתיים הנמוכים, נוטים פעמים רבות לאמץ עמדות שליליות ביחס לבני אדם מקבוצות נחשלות; בכך הם מחזקים בצורה מסוימת את דימויים העצמי, כיוון שהם יכולים לתפוס עצמם כקבוצה שאינה נמצאת בתחתית הסולם.
תפקיד נוסף המיוחס לרכישת עמדה הוא סיוע בקבלת החלטות.
מרטין פישביין ואייזק אייזן טענו, כי עמדה יכולה לשמש בסיס טוב לניבוי התנהגות, כאשר המדידה מתבצעת בפרק זמן קרוב להתנהגות, וכאשר העמדה תואמת את אופי ההתנהגות.
הם קבעו את שלושת העקרונות הבאים לניסוח טענתם:
עמדה כללית מהווה בסיס טוב לניבוי כלל ההתנהגויות הרלוונטיות אליה.
עמדה ספציפית מהווה נבאי טוב להתנהגות ספציפית.
הזיקה בין מדידת העמדה לבין ההתנהגות גוברת ככל שפער הזמנים ביניהן קצר יותר.
דגש שונה מציגים ראסל פאזיו ומארק זאנה.
לטענתם, עמדה משמשת נבאי טוב יותר להתנהגות כאשר העמדה מתגבשת בעקבות מגע ישיר עם אובייקט העמדה.
ההתנסות המוחשית תורמת לצבירת ידע רב ובלתי אמצעי אודות האובייקט, מה שמקל על האדם לשלוף את העמדה מזיכרונו.
על פי תאוריית ההתנהגות המתוכננת שהציע אייזן, ההתנהגות בפועל מושפעת בעיקר מהכוונה של האדם לבצע אותה.
ככל שלאדם ישנה שליטה רבה יותר על התנהגותו, יתחזק הקשר בין הכוונה להתנהגות.
התאוריה נמצאה בעלת תוקף גבוה ומיושמת, בין היתר, בתחומי הפרסום, יחסי ציבור ותכנון שירותי בריאות.
עמדה היא מונח שניתן לאמוד הן אבסולוטית והן כמותית, למשל: פלוני נתון בעמדה דוגמטית לפיה בהחלט תהיה מלחמה בין מדינה א' למדינה ב', או ההפך.
לעומת זאת, ייתכן ופלוני יסיק במידה מסוימת שתהיה, או שלא תהיה, מלחמה.
קריטריון זה מבסס את הליך בחינת העמדה במבחנים שונים, מכאן שפסיכולוג המחבר מבחן המודד עמדה מסוימת, חייב קודם כל להגדיר אם העמדה שהוא מודד היא אבסולוטית, או כמותית.
בדיקה כמותית של עמדות נעשית לרוב ע"פ סולם סטטיסטי.
ככלל, ישנם שלושה תהליכים באמצעותם אנשים מאמצים עמדות או משנים אותן: התרצות, הזדהות והפנמה:
התרצות היא תהליך בו היחיד מאמץ המלצה או דרישה של סוכן השפעה בתקווה להשיג ממנו תגובה רצויה בדרך זו.
בתהליך זה לא חל שינוי ממשי בעמדתו של המושפע והוא מוכן לבטא את העמדה הנרכשת מן הפה ולחוץ על מנת להשיג תועלת כלשהי, כאשר מהות העמדה אינה בעלת משמעות.
העמדה תתקיים רק כל עוד סוכן ההשפעה יכול לתגמל או להעניש את הפרט.
בתהליך ההזדהות הפרט מאמץ את העמדות וההתנהגות של סוכן ההשפעה מתוך הרצון להידמות לו.
בתהליך זה, בניגוד להתרצות, קיימת הזדהות עם הדעות והערכים שאומצו והפרט יחזיק בהן לא רק בפומבי, כי אם גם בינו לבין עצמו.
במחקר חשוב גילה ניוקום כי במכללה קטנה בה למדו בנות שהגיעו ברובן מבתים שמרנים והמרצים אחזו בעמדות ליברליות, נעשו הנערות יותר ויותר ליברליות בדעותיהן במשך שהותן במוסד.
תלמידות השנה הראשונה היו השמרניות מכולן, ואילו תלמידות השנה הרביעית היו הליברליות ביותר.
כך, בבחירות לנשיאות שהתקיימו בתקופת המחקר, גילה ניוקום כי 66% מתלמידות השנה הראשונה נטו לתמוך במועמד הרפובליקני בעוד שבקרב תלמידות השנה השנייה תמכו בו 43% מהבנות, ובקרב תלמידות השנה הרביעית היה הנתון 15% בלבד.
ענף הפרסום עושה שימוש רב בתהליך ההזדהות.
פרסומות נוטות להציג דמויות מושכות וידוענים המשתמשים במוצרים שונים מתוך הבנה שהצופה שואף להידמות אליהם.
הפנמה היא תהליך בו הפרט רוכש עמדה מתוך שיקול ענייני שבבסיסו הרצון להיות מציאותי וצודק.
הוא מאמץ את העמדה משום שהיא תואמת את ערכיו ואת תפישותיו.
בתהליך זה הפרט מאמץ את העמדה רק לאחר בחינה קפדנית ושקולה של רלוונטיות המסר לפתרון הבעיה או הצורך שלו.
עמדה שהופנמה תהפוך לחלק אינטגרלי מאמונותיו וערכיו של הפרט.
הפסיכולוג קרל הובלנד ערך מחקר לבדיקת השפעת אמינותו של סוכן ההשפעה; הובלנד הראה, שכאשר מוצגת עמדה על ידי סוכן משכנע, אולם כזה שאינו נתפש כמומחה לעניין, ההשפעה המיידית שלה על שינוי עמדתו של המאזין היא שולית.
עם זאת, לאחר מספר שבועות, אמינותו של המקור מטשטשת והשפעתו מתחזקת.
ביחס לאטרקטיביות של סוכן ההשפעה, מאפיין המורכב מיופיו, פרסומו, קסמו האישי ודמיונו למקבל המסר, המסקנות היו שביחס לתהליך ההזדהות הייתה השפעה רבה לכוח המשיכה של הסוכן, בעוד שבתהליך ההפנמה נודעת חשיבות רבה לנימוקים מהותיים, כגון הרצון להיות צודק ותבוני.
במחקרים שונים עלו ממצאים סותרים באשר להשפעתו של מסר מאיים; לוונטל מצא, כי ככל שגדל האיום שבמסר על סכנות הטטנוס, כך גדלה השפעתו על כוונות הנבדקים להתחסן נגד המחלה והתנהגותם בפועל בתחום.
ממצאים דומים עלו גם ממחקריהם של מולר וג'ונסון ושל וילסון ועמיתיו.
לעומת זאת, אירווינג ג'אניס ופשבך מצאו, כי ככל שהאיום בנוגע לסיכון שבאי שמירה על היגיינת הפה והשיניים הוצג כחריף יותר, כך פחתה יעילותו.
כיום מקובלת ההנחה, שישנו סף של איום שמעבר לו הנמען חש חסר אונים ומופעלים אצלו מנגנוני הגנה שונים שיביאו אותו להתעלם מהמסר.
בנוסף, על מנת להגביר את האפקטיביות של המסר נראה כי יש ללוותו בהמלצות ברורות ביחס לפעולה שיש לנקוט על מנת להתגונן מהסכנה.
אייזן מצאה, כי השפעת המסר גוברת כאשר הוא מעורר תחושות נעימות.
לכך ניתן לקשר פרסומות שעושות שימוש במוזיקה נעימה או בצילומי נוף השובים את העין.
הסבר נוסף לממצא המצביע על השפעתו החזקה יותר של מסר דו צדדי סיפקה תאוריית החיסון ההכרתי של מקגווייר; לפי הסבר זה, המסר הדו צדדי ובעיקר טיעוני הנגד שבו משמש מעין וירוס מוחלש המייצר נוגדנים שמחזקים את עמידותה של המערכת ההכרתית.
ביחס למספר הטיעונים המרכיבים את המסר נמצא, שנמענים שאינם מקדישים קשב רב לבחינת המסר ישתכנעו יותר ככל שמספר הטיעונים גדל.
לעומת זאת, כאשר מתבצעים אצל הנמען תהליכי עיבוד עמוקים יותר, מסר ארוך ישכנע רק אם טיעוניו חזקים מהותית.
במטא-אנליזה שערכו ווד ורודס נמצא, שבעלי הערכה עצמית גבוהה ובעלי הערכה עצמית נמוכה, קשים יותר לשכנוע מבעלי הערכה עצמית בינונית.
במחקרים שערכו מוזאפר שריף ועמיתיו נמצא שלאדם יש טווח עמדות שהוא מוכן לקבל, טווח קבלה, ולעומתו טווח עמדות שהוא מתנגד להן - טווח דחייה.
התאוריה של שריף והובלנד גורסת שניתן לשנות עמדות רק בטווח הקבלה: ככל שהדעות שמציג הסוכן קיצוניות יותר בתוך טווח הקבלה צפוי שינוי גדול יותר בעמדת האדם.
לעומת זאת, עמדות הנמצאות בטווח הדחייה עלולות להביא אותו לאמץ עמדה קיצונית אף יותר מעמדתו המקורית, בכיוון ההפוך לכוונת הסוכן.
במחקר שערכו הובלנד ועמיתיו התבקשו הנחקרים לסווג תשעה משפטים בנושא הצורך להטיל הגבלות חמורות על שיווק משקאות חריפים ומכירתם.
לאחר מכן הוצגו לשלוש קבוצות של נחקרים משפטים משלוש קטגוריות: משפטים שהיו מוכנים לקבל, משפטים שהם מתנגדים להם, ומשפטי ביניים.
הם גם התבקשו לומר איזה מבין המשפטים מייצג את עמדתם.
לאחר הצגת המסר התבקשו הנחקרים להעריך שוב את אותם המשפטים ולציין באיזו מידה היה המסר הוגן ואובייקטיבי לדעתם.
למחקר זה היו מספר תוצאות בעלות עניין:
מסרים נתפשים אחרת בעיני הנבדקים בהתאם לעמדתם הראשונית.
ככל שהמסר קרוב יותר לדעת הנחקר הוא מעריך אותו ביתר דיוק.
ככל שהמסר קרוב לעמדת הנחקר הוא מוערך כהוגן ואובייקטיבי יותר, ואילו מסר הרחוק מעמדת הנחקר נתפש כתעמולתי ולא הוגן.
טווח הדחייה למשפטים שהנחקרים התנגדו להם היה גדול יותר אצל נחקרים בעלי עמדה ראשונית קיצונית וקטן יותר אצל בעלי עמדה ראשונית מתונה.
שינויי עמדה מתרחשים רק בטווח הקבלה וכיוון שטווח זה רחב יותר בקרב הנחקרים שעמדתם הראשונית מתונה, נמצא אצלם שינוי העמדה המשמעותי ביותר.
המסקנה הייתה שכאשר הנושא חשוב ומהותי לאדם, דעות קיצוניות הרחוקות מעמדתו אינן משפיעות עליו, כי הן נמצאות בטווח הדחייה שלו.
לעומת זאת, כאשר עמדתו בנושא אינה נחרצת, טווח הקבלה שלו רחב יחסית והוא מוכן לקבל את דעתו של סוכן אמין ולהיות מושפע ממנו ככל שעמדת הסוכן יותר קיצונית.
תאוריה זו עוסקת בשאלה: "מדוע אנשים משנים את עמדותיהם".
הגישה מוסיפה על קודמותיה את חקר התגובות הקוגניטיביות שהמסר מעורר ומשמעותן לתהליך השכנוע.
היא מתמקדת במשתנים המעכבים או מעוררים תגובות בעד ונגד ובמשמעותן לתהליכי שינוי עמדה ושכנוע.
לפי גישה זו, המסר משכנע מכוח המחשבות שהוא מעורר במי שמקבל אותו.
תגובות קוגניטיביות אלו הן תוצאה של עיבוד מידע באמצעות חשיבה, זכירה שיפוט תפיסתי ועוד.
למעשה, מדובר בתהליך של שכנוע עצמי המתחולל במוחו של מקבל המסר בעת חשיפתו לאמצעי התקשורת.
כאשר התגובות הקוגניטיביות תומכות במסר, הן מובילות לשינוי עמדה בכיוון שהמסר מוביל אליו.
לעומת זאת, כאשר התגובות מנוגדות למסר, הן עלולות לגרור הקצנה בכיוון ההפוך.
על פי גישה זו, קשה יותר לשכנע אדם שניתנו לו המשאבים להתכונן לקבלת המסר שיוצג בפניו.
כשאומרים לאדם מראש שהוא עומד לשמוע מסר המנוגד לעמדותיו, יש לו זמן לשלוף מהזיכרון עובדות ונתונים הסותרים את העמדה המובעת במסר ולהעלות יותר טיעוני נגד משהיה מעלה אלמלא ניתנה לו התראה מוקדמת.
לכן אדם כזה עמיד יותר בפני ניסיון השכנוע ממי שלא הוזהר מראש.
עמידות זו קיימת בעיקר כאשר הנושא הנדון חשוב בעיניו.
סיבה נוספת המסבירה את הקושי לשכנע אדם שנודע לו מראש על ניסיון שכנוע המנוגד לעמדתו, טמונה במניע להגן על החירות האישית (היכולת לחשוב ולהתנהג מתוך בחירה חופשית).
כאשר אדם חש שמישהו מנסה להגביל את חירותו באמצעות לחץ לחשוב ולפעול לפי תכתיב ולא לפי ראות עיניו, הוא מגיב בתגובה רגשית שלילית.
פטי וג'ון קסיופו הבחינו בין שני מסלולי שכנוע בתהליך שינוי העמדה הנבדלים באופן עיבוד המידע ובתהליכי ההשפעה הקשורים בהם:
המסלול המרכזי: עיבוד המידע מתבצע במסלול זה כאשר המסר עוסק בנושאים החשובים לאדם ורלוונטיים לחייו.
במקרה זה, האדם מקדיש תשומת לב רבה למסר ובוחן את חוזק הטיעונים ואת הגיונם.
שינוי עמדה יתרחש רק אם הטיעונים משכנעים.
המסלול ההיקפי: עיבוד המידע במסלול זה מתבצע כאשר המסר דן בנושאים אשר פחות חשובים לנמען.
במקרה כזה, האדם אינו בוחן את הטיעונים בקפידה, אלא מושפע בעיקר מגורמים דוגמת יוקרתו, אמינותו ומשיכתו של סוכן ההשפעה, צורת המסר וסגנונו, תגובת האנשים שסביבו ומצב רוחו.
שינוי עמדה במסלול זה אינו נובע מהגיונם של טיעוני המסר אלא מהגורמים המשניים שצוינו.
עמדת הסברה קולית או עמדת הדרכה קולית הוא עמדה נייחת, המיועדת לספק הדרכה קולית למבקרים באתרי תיירות ותצפיות נוף.
העמדה מוצבת באתר באופן קבוע, והיא מופעלת על ידי המבקרים באתר על מנת לקבל הדרכה קולית על האתר, על הנוף הנשקף ממנו וכן הסברים נוספים על פי אופיו של האתר.
שימוש בעמדה מאפשר קבלת הדרכה קולית תוך צפייה בלתי מופרעת בנוף או באובייקט הנצפה.
העמדה כוללת מבנה פיזי בעיצובים שונים המשמשת כפלטפורמה עבור הציוד האלקטרוני, וכממשק עבור המשתמש.
המבנה נועד לספק הגנה לציוד הפנימי הן בפני ונדאליזם והן בפני פגעי מזג האוויר.
הממשק כולל לחצני הפעלה שנועד לאפשר למשתמש להפעיל את המערכת, לשנות את שפת ההדרכה וכן לבחור הסבר מסוים אם קיימים מספר נושאי הדרכה.
המערכת האלקטרונית כולל יחידת זיכרון דיגיטלי, מגבר, מערכת בקרה ורמקול.
ההספק החשמלי הנדרש להפעלת העמדה יכול להגיע ממקור חשמל רגיל, ממקור סולארי או ממקורות אנרגיה אחרים.
בתצורתו הבסיסית מתאימה עמדת ההסברה לאוכלוסיית לקויי הראייה והעיוורים בכך שהוא מספק מידע קולי למי שאינו יכול לעשות שימוש במידע חזותי.
קיימות ערכות הנגשה נוספות כמו מגבר השראה לכבדי שמיעה, מכשיר step-hear לעיוורים וכדומה.
כמו כן, מערכת הדרכה יכולה להכיל הסבר עבור ילדים או מוגבלים קוגניטיבית.
בדרך כלל, המבנה הפיזי של העמדה מתאימה לנגישות של כיסאות גלגלים.
מחוז עמאן הוא אחד משנים עשר המחוזות של ירדן.
הוא ממוקם בלב המדינה ובירתו היא העיר עמאן, בירת ירדן.
המחוז גובל בערב הסעודית בחלקו המזרחי.
זהו המחוז השלישי בגודלו בירדן, שטחו 7,579.2 קמ"ר.
אוכלוסייתו מונה 2,367,000 נפש, והוא המחוז המאוכלס ביותר בממלכה.
ישנן 9 עמדות מגרש בבייסבול.
בדרך כלל את אותן העמדות מאיישים שחקני ההתקפה של הקבוצה, אשר עוברים להגנה במצב מגרש (כאשר תור הקבוצה השנייה לחבוט).
כאשר בסיס שלישי זורק את הכדור לבסיס הראשון למען פסילה, הדבר ירשם כמהלך 5-3.
כאשר הבסיס השני מוסר את הכדור לעוצר הביניים (שמכסה את הבסיס השני) וזה מוסר לבסיס ראשון למען הוצאה כפולה, המהלך ירשם כהוצאת 4-6-3.
באמריקן ליג ישנו תפקיד בשם החובט הייעודי, אשר מסומן במספר 0. החובט לא משחק במצב מגרש וממלא את מקומו של המגיש.
לעיתים ברצונו של המאמן או המנג'ר של הקבוצה להחליף שחקן התקפה.
לשחקן לא ניתן מספר באותה העת (שכן יכול להחליף שחקן המשחק בעמדה לא מוכרת לו) והוא נקרא "פינץ' היטר", ובדרך כלל מוחלף במצב מגרש על ידי שחקן אחר (בבייסבול, כאשר הוצא שחקן מהמשחק אין ביכולתו לחזור אליו).
אותו מקרה יכול להיות כאשר שחקן אכן מגיע לבסיס, אך מוחלף בשחקן מהיר יותר כדי לפתוח את האפשרות לגנבת בסיסים.
לכל שחקן ישנו מספר חולצה, כמו גם לכל מאמן, תופס אימונים ומנהל, אך לאלו אין מספר מגרש.
למנהל הכללי, "Bat boy" (האחראי על המחבטים) ול-"Ball boy" (האחראי על הכדורים) אין מספר.
עמדת ירי היא על פי רוב מחפורת או חלק ממערכת חפירות בגודל המתאים לפחות ללוחם אחד על כלי נשקו, אשר נועדה לספק ללוחם הגנה משופרת ושדה אש יעיל.
עמדות ירי מבודדות נקראות גם "שוחת שועל" (foxhole).
עמדות ירי מבודדות נבנות בעיקר כאשר יש צורך בבניה מהירה של מערך הגנה בשטח פתוח אשר עני במכשולים טבעיים.
השימוש הנרחב הראשון בהיסטוריה בעמדות ירי כאלו נעשה במערכה בצפון אפריקה במלחמת העולם השנייה.
העמדה, החפורה ברובה מתחת לפני הקרקע או מוגבהת מעט מעליה מעניקה הגנה ללוחמים הנמצאים בתוכה מפני רסיסים ומקטינה את חשיפת הלוחמים לאש נגדית.
שדה האש המשופר נגזר מבחירת מיקום העמדה, ובדרך כלל מבנה העמדה יוצר תנאים נוחים להפעלת הנשק, כגון מיקום נסתר לחצובה, משטח נוח להשענת רובה או כל נשק אחר, מקום מסודר ונגיש לתחמושת נוספת.
עמדת ירי ניתנת להכנה על ידי חיילים לא מיומנים בתנאי שטח: ההתחפרות בקרקע מתבצעת על ידי את חפירה, והגבהת העמדה מתבצעת במקרים רבים על ידי שקי חול, מיגון הזמין גם בתנאי שטח וללא צורך בשימוש בציוד מכני הנדסי.
בשימוש בציוד הנדסי, נבנות עמדות ירי שיכולות לשמש גם לנשק כבד יותר כגון תותח ללא רתע, ואף לטנקים.
סוג מיוחד של עמדת ירי נקרא "טוברוק", היא עמדה מבוטנת עליה הורכב צריח של רק"מ הכולל נשק כבד יחסית, לעיתים אף תותח.
עמדות אלו בולטות מעל פני הקרקע אך מספקות למפעיליהן הגנה מצוינת מפני אש קלה ורסיסי פגזים.
עמדות אלו פותחו לראשונה על ידי הגרמנים במהלך מלחמת העולם השנייה, וזוהו לראשונה על ידי חיילי בעלות הברית בעת המצור על טוברוק, ומכאן הכינוי.
עמדת הסנטוריום, המוכרת גם בשם אנדרטת הצבי היא מצדית בטון, ששימשה כמוצב חוץ של קיבוץ קריית ענבים בימי המנדט הבריטי ומלחמת העצמאות.
העמדה הוקמה עוד בשנת 1936, בימי המרד הערבי הגדול, כדי לחזק קטע חשוף בקו ההגנה של קריית ענבים.
היא מוקמה במעלה מדרון ההר הידוע כיום כהר ההגנה, המתנשא מעל קריית ענבים.
שמה ניתן לה מהעובדה שעל אותו הר ניצבו בתי מרגוע של קיבוץ מעלה החמישה.
העמדה ניצבה כ-400 מטרים מצפון לקריית ענבים, כ-800 מטרים ממערב למעלה החמישה וכ-1,100 מטרים מדרום-מערב למוצב הבריטי בגבעת הרדאר (כיום – היישוב הר אדר), ובינו לבינה השתרע גיא עמוק.
המצדית מוקמה באופן בולט על מדרון ההר, שהיה אז חשוף מעצים.
היא נבנתה כמבנה בטון רבוע באורך וברוחב של כשלושה מטרים ובעל שלושה מפלסים.
בקירות הבטון שלה נפערו חרכי תצפית וירי.
קיר מגן בצורת האות ר' חיפה על פתח הכניסה למצדית.
המצדית חוזקה עם השנים ועובי קירותיה הגיע ל-40 סנטימטרים.
למרות זאת היא הייתה עמידה בפני אש נשק קל בלבד.
ב-13 במאי 1948 כבש הגדוד הרביעי של הפלמ"ח את מוצב גבעת הרדאר.
בבוקר 26 במאי תקף הלגיון הירדני את גבעת הרדאר וכבש אותה מידי כוחותינו.
החיילים הישראלים נסוגו מהמוצב אל קריית ענבים דרך הגיא שבינה לבין עמדת הסנטוריום.
הלגיון ניסה לנצל את ההצלחה ולהתקדם מגבעת הרדאר אל מעלה החמישה והכביש לירושלים.
בראש הכוח הירדני המתקדם נעו ארבע שריוניות נושאות תותח.
בעמדת הסנטוריום נמצא מקלע אחד של מגיני קריית ענבים.
מהקיבוץ נשלח לעמדה כוח עתודה עם המקלע השני של הקיבוץ, בפיקודו של סגן המא"ז (מפקד אזור) של הקיבוץ, .
כוח עתודה של הגדוד הרביעי נשלח לבלום את הירדנים המתקדמים.
השריוניות עצרו ופתחו באש תותחים ומקלעים לעבר מעלה החמישה, הגיא שבו נעו הנסוגים ועמדת הסנטוריום החשופה והבולטת בשטח, שנמצאה כ-500 מטרים מהן.
המפקד שפירא פקד על אנשיו לצאת את המצדית ולתפוס מחסה סביבה.
הוא נשאר במפלס העליון של העמדה כדי לצפות בירדנים ולכוון את האש נגדם.
מיד לאחר מכן פגעו מספר פגזי תותחים מהשריוניות במצדית, ומאחת הפגיעות נהרג שפירא.
בהמשך הצליחו חיילי הגדוד הרביעי לבלום את ההתקפה הירדנית, לאחר שהטילו על השריוניות בקבוקי מולוטוב ושקיות חומר נפץ.
בקרב נהרגו 19 חיילי צה"ל.
ב-30 במאי עמדו שוב חיילי עמדת הסנטוריום בקרב והשתתפו בהדיפת התקפה מגבעת הרדאר על קריית ענבים.
לאחר המלחמה התמשך קו שביתת הנשק (הקו הירוק) בגיא שבין עמדת הסנטוריום לבין גבעת הרדאר.
כיום ניצבת עדיין המצדית על כנה, וסביבה משתרע יער שניטע בשנות החמישים.
בקיר המצדית פעורים מספר חורים שהותירו פגיעות הפגזים בה.
בשנת 1979 פיסל הפסל מיכאל כץ פסל מתכת של צבי על פי דגם שיצר מיכאל שפירא, בנו של ישראל שפירא.
הפסל הוצב על גבי גג העמדה ובשלו ניתן לה הכינוי "אנדרטת הצבי".
הפסל, שהחליד עם השנים, הוחלף בשנת 2010 על ידי קרן קיימת לישראל בהעתק חדש שלו.
שלט זיכרון לשפירא, המעוצב ממתכת כספר תורה, נקבע בקרבת המבנה.
לימים נקבעו לוחות זיכרון נוספים לזכר שפירא על הקיר האחורי של המצדית.
שביל ביער מוביל אל המצדית מן הכביש ממעלה החמישה להר אדר.
בצד השביל אל האנדרטה ניצבת מצדית בטון נוספת, המשקיפה דרומה.
העתק נוסף של פסל הצבי ניצב על גבי מצדית בטון הניצבת ליד שער בית הקברות הצבאי בקריית ענבים.
עמאר יונס (נולד ב-1969) הוא אמן, צלם, איש עסקים ומדריך צלילה ערבי-ישראלי.
עמאר יונס הוא בוגר בית הספר לצילום גליץ ובעל תואר בספרות אנגלית וייעוץ חינוכי מאוניברסיטת חיפה.
ממקימי בית הספר לצילום "עדשות" במגזר הערבי, מלמד צילום בגליץ ומוביל את פרויקט צילום הזקנים בגלריה לאמנות אום אל פחם.
יונס הציג בתערוכות יחיד בגלריה לאמנות אום אל פחם והשתתף בתערוכות קבוצתיות, בין היתר: במוזיאון ארץ ישראל, מוזיאון האסלאם, גלריה גאורדיני בברלין ועוד.
הוא פעיל בפיתוח תחום הצילום במגזר הערבי ובהעלת המודעות בנושא שמירת הטבע.
בשנים האחרונות הוא זכה בתחרויות צילום בינלאומיות, ביניהן בתחרות אילת הים האדום שנערכת מזה מספר שנים.
יונאס לא הגיע במקור מתחום האומנות ורגלו לא דרכה במוזיאון עד הרגע בו עבודותיו הוצגו שם בשנת 2010, הוריו ייעדו אותו להיות רופא, לאחר שמגיל צעיר בלט בכישוריו ולמד בתיכון האורתודוקסי היוקרתי בחיפה.
הוא נסע ללמוד רפואה בגרמניה, ואחרי שלמד גרמנית במשך כמה חודשים, ביום הראשון ללימודי הרפואה, ארז את חפציו וחזר לישראל.
בגלל רצונו לפרוש מהלימודים משפחתו ניתקה עימו קשר והוא עבר לתל אביב שם נשאר כשנה וחצי שאחריהן חזר לכפר והחל ללמוד ספרות ואחר כך מנהל עסקים.
בשנת 1988 הקים יונאס, ביחד עם אחיו, את פארק המים "תל-אלמרח", שפירושו גבעת השמחה.
הפארק, שממוקם סמוך לכפרו כולל מגלשות מים, מתקנים, בריכה בגודל של אלף מ"ר וגם אולם אירועים גדול.
כיוון שפארק המים פתוח רק כמה חודשים בשנה, יונס מצא את עצמו עם זמן פנוי והחל לצלול בים, בדרכו ההישגית הוא הפך עם הזמן לעוזר מדריך ואחרי כן למדריך צלילה.
בעקבות הצלילה נחשף לראשונה לעולם הצילום.
במהלך צלילה, אחת החניכות ביקשה שיצלם אותה מתחת למים וכך התחיל להתעניין בצילום והשקיע בציוד צילום מתחת למים והתמקד בעיקר בצילום מאקרו תת- ימי.
התחרות הראשונה שבה השתתף זיכתה אותו במקום הראשון.
הוא שלח תמונה של סוסי ים שצילם בנמל קיסריה לתחרות צילום תת-מימי מטעם המגזין "ים" ובית הספר הימי"רופין".
הזכייה דרבנה אותו להמשיך להשקיע בצילום והוא החל לצלם גם מחוץ למים.
"בתחילת דרכי כצולל, הייתי חושב יותר על ציד דגים אבל עברתי מהפך.
מצולל שדג דגים הפכתי לצלם של דגים ושאר בעלי חיים ימיים.
מאז אני מנסה לשכנע גם צוללים אחרים שלא להמשיך בציד של דגים בים.
הנושא של שמירת טבע נמצא אצלי גבוה מאוד ובכל ההדרכות עם החניכים שלי בקורס צלילה וצילום, אני מלמד על החשיבות של איסוף אשפה ולא לפגוע בסביבה הטבעית של החיות המצולמות".
יונאס הגיש תיק עבודות של צילומי פרפרים וזוחלים לגלריית האומנות באום אל-פחם והתבקש להשתתף בפרויקט אשר מתעד את היסטוריית זקני ואדי עארה לפני קום המדינה ואחריה.
יונאס מסביר שיש להבדל התרבותי גם השפעה על הצילום.
"הפרספקטיבה הערבית שונה מזו היהודית.
יש הבדל באינטימיות ובפתיחות, וראיתי את זה במיוחד כשצילמתי פרויקט עם קשישים במגזר, זה לא היה רק צילום דוקומנטרי, אלא דיאלוג.
ביליתי שעות עם כל מצולם, הכרתי אותו לעומק ורק בסוף צילמתי.
צלם מבחוץ לא יכול להגיע לכזו קרבה".
סדרות צילומים אלו מתארים את זקנות וזקני ואדי עארה, בדיוקנאות תקריב חושפניים או בסביבת מגוריהם.
הדמויות של נשים וגברים, קשישים, בני האזור, כמו גם בני מקומות אחרים הקשורים לוואדי — הם חלק ממעשה תיעוד ושימור התרבות והאוכלוסייה הקיימת באזור.
במרחב חייהם ופניהם של זקני וואדי עראה, הם כמו מוסרים הלאה מורשת הזיכרון החזותי, שחסרונו ניכר מאוד בחברה הערבית.
זה זיכרון הבית הערבי, ביתם שלהם, זיכרון מלבושם, זיכרון מבטם ולמרביתם גם הזיכרון הרשמי האחרון.
הסדרה מזמינה את הצופה אל בתיהם כמו היו אורחיהם, בעזרתם הם שומרים לנצח את מבטם ההיסטורי מן העבר, המשתקף בעיצוב בתיהם, בנראות גופם ובגדיהם ובעיקר במבע עינהם.
מבט חזותי זה יכול לשרת בעתיד היסטוריונים, אדריכלים, סוציולוגים, אנתרופולוגים ועוד.
רבים מהמצולמים כבר נפטרו מאז צולמו.
סדרת הצילומים "כלות בלבן" היא מעין תת-סדרה מתוך פרויקט התיעוד של זקני ואדי עארה.
מהות הסדרה הייתה לצלם ולתעד נשים קשישות שעברו את גיל השמונים, שנחשבו פעם ליפות הכפר, תיעוד חיי היום-יום שלהן וההתמודדות שלהן עם נושא הזקנה ואובדן הזוהר, שהעסיק אותן ללא הרף והתבטא בדיבורים ובמעשים ובהכנה לקראת בואו הבלתי נמנע של היום האחרון שבו ילבשו כולן לבן.
הרעיון מאחורי הסדרה היה להגיע ולתעד אותן בסביבה היום-יומית שלהן, בלי שום תלבושת מיוחדות ובלי בני משפחה שבאו לפקח על הנעשה.
הצילומים צולמו באור טבעי ובשחור לבן, שהוסיף מיה של דרמטיות ותרם לאווירת "הצילומים של פעם".
בסדרת הצילומים "ים האש" ל"עדות מקומית" יונאס תיעד פלסטינים שחיים במזבלה בדרום הר חברון, במשך שלושה חודשים תיעד את הילדים והמבוגרים שחיים במזבלה ביטא, שלוש פעמים בשבוע הגיע למזבלה, חיפש עם הדיירים הקבועים מציאות ומזון בהררי הפסולת, ישן איתם ולא הפסיק לצלם.
בפועלי הזבל ניתן לראות את דיוקנם של אנשים קשי יום, החיים במרחק לא רב מכאן.
הפער בין הצילומים היפים למציאות שאותה הם מתעדים מתעתע ומציג פרק עגום מתוך 'רקמת החיים' הפלסטינית… התערוכה היא ניסיון פואטי לתאר מצב הומאני בתוך ים האש.
הצופה בתערוכה עובר בין עיניהם של המצולמים שמהם משתקף מרחב הזהות הפלסטיני המשיק למרחב הזהות הישראלי"
בריאיון לכלכליסט הוא מתאר כיצד הגיע לצלם את הסדרה: "יום אחד ישבתי מול הטלוויזיה והייתה בחדשות כתבה על האנשים שחיים באתר הזה, נדהמתי.
ידעתי שיש עוני בארץ ובשטחים, אבל המראות היו מחרידים: אנשים שמחפשים בפסולת דברים שיוכלו למכור ומרוויחים שקלים בודדים ליום, ילדים שחיים שם ואוכלים מהזבל.
אשתי ואני הסתכלנו זה על זה וידענו שזה הולך להיות הפרויקט הבא שלי".
תצלומים אלה אינם מרכיבים רק את גוף עבודתו של יוצר בודד, אלא הם חלק ממעשה היצירה של גלריית אום אל-פחם הם מגבשים את ארכיון הקיום הפלסטיני בוואדי עארה, ומוגשים לקהילת היושבים בחבל ארץ זה.
היצירה החזותית הזו אינה נעשית לשם הצגתה במוזיאון שהוא משכן לאמנות.
היא לוקחת חלק במחקר חברתי, בתיעוד קהילתי, בבנייה של ארכיון ובו ראיונות ומסמכים, תצלומים ושאר תיעוד.
2012 - עדות מקומית, התערוכה העולמית והישראלית לצילומי עיתונות, מוזיאון ארץ ישראל, תל אביב
2012 - צללי הזמן, תיעוד של זקני ואדי עארה- תערוכה קבוצתיתי, גלריית אום אל פחם
2014 - תערוכת צילום אוצר: גיא רז בתיאטרון יפו, יפו- עיר עתיקה.
הגלריה לאמנות עכשווית אום אל פחם
2018 - "עמוד ענן",מוזיאון הרצן שטרוק, חיפה.
2009 - במקום שלישי בתחרות היוקרתית לצילום עיתונות,"עדות מקומית"
2010 - מקום ראשון בתחרות הצילום "אפסון העולמית" באילת.
2010 - פעמיים מקום ראשון + מקום שלישי בקטגוריות שונות בתחרות היוקרתית לצילום עיתונות,"עדות מקומית".
פרופ' מוסטפא כבהא, גיא רוז, צלילי הזמן, תיעוד של זקני ואדי עארה, הגלריה לאומנות און אל- פחם, 2007-2012, עמ 53–55.
אלעזר ג'ני, ככלות הכל והתמונה, ידיעות השרון-כפר סבא, 10 בפברואר 2012, עמוד 70
ניב טל, חיות רעות, הארץ- מוסף הארץ, 27 בדצמבר 2013 עמוד 47
סתר שאול, הארץ- גלריה, תמונות מכינונה של אומה, 22 במרץ 2017, עמוד 6
עמדת בלויגרונד היא עמדה מבוצרת שהוקמה על גג בית משפחת בן ציון בלויגרונד (רב, גבאי וקברן, שנפטר בשנת 1941) ברובע היהודי בצפת.
העמדה הוקמה במהלך מאורעות תרצ"ו תרצ"ט, ושימשה את מגיני הרובע היהודי גם בתקופת המצור.
היא הפכה סמל לגבורה ועמידה של מעטים מול רבים, וממחישה את הצלתה של העיר בקרב על צפת.
בעבר שלט הבית על הגבול הדרומי של הרובע היהודי ועל "כיכר השוק" שהיה בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי.
בקצה הדרומי של רחוב "בית יוסף" בין "המרכז המסחרי "אשת"ם" לשעבר, ובין דפוס פרידמן כיום.
העמדה הוקמה במאורעות תרצ"ו - תרצ"ט כחלק ממערך הגנה שהוקם כתגובה לאירועי פרעות תרפ"ט שפגעו אנושות ביהודי צפת חסרי ההגנה, ובשל הצורך להקים מתרס קדמי בין הרובע היהודי ובין הרובע הערבי שישמש כהגנה בעת צרה.
במהלך מלחמת העצמאות הפכה העמדה לעמדת ירי שממנה ניתן להשקיף על הכניסה הדרומית לרובע היהודי שגבל בסמיכות לרובע הערבי.
במהלך שלשת החודשים שקדמו לקרבות בצפת נפגעה העמדה החשופה מצליפות מרובות ועם הזמן הפכה לעמדת דמה שספגה אש רבה מהרובע הערבי, שצלפיו חשבו בטעות שהיא מאוישת.
בתקופת הקרבות חוזקה העמדה ושמשה תקופה קצרה למרכז קטע ד' .
בעמדה זו נהרג ביום י"ט בניסן תש"ח (28 באפריל 1948) לוחם הפלמ"ח גדעון אילון, כאשר באחת ההתקפות של הערבים על גבולו הדרומי של הרובע היהודי תפס עמדה קדמית זו כדי לכוון בדייקנות את אש תת-המקלע שבידו כלפי התוקפים.
הודות למעשה הגבורה של גדעון אילון, של מפקד קטע ד' בנימין גייגר ושל חבריהם לקרב, נהדפה ההתקפה.
על קיר הבית הותקן לוח אבן המנציח את זכרו של גדעון איילון.
עמדת בלויגרונד עומדת בקריטריונים הערכיים של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל, וזכתה להכרה מצד הוועדה הארכיטקטונית של עיריית צפת:
לבית בלויגרונד ערך היסטורי, אורבני ושימורי.
כל בניה על גג המבנה תעלים את החזית ההיסטורית של הבית בו מצויה עמדת בלויגרונד.
אין לבנות על המבנה החד-קומתי סמוך לבית, כי זה יפגע קשות בנצפות הבית ההיסטורי הראשון בכניסה לעיר העתיקה ובו עמדת הלחימה.
למרות הצהרה זו לא עוגן מעמדה של עמדת בלויגרונד כאתר לשימור, וזאת כיוון שאין בעיר צפת ועדת שימור ולא הוגדרה בה רשימת אתרי מורשת לשימור.
נכון לשנת 2019 נותרו על גג הבית שרידי עמדת הבטון המסייעת, יחד עם פנס תאורה ודגל ישראל המתנוסס עליו, להמחיש את אחד הקרבות המכריעים שהתחוללו בעיר.
בשנת 2019 דנה הוועדה בתוספת בנייה של קומה נוספת בבית הסמוך לעמדת בלויגרונד, החלטה שמשמעותה הסתרת העמדה ההיסטורית.
דיון זה עורר מחאה ברשתות החברתיות של העיר צפת, וגרר מאבק מחודש על המשך שימורה של העמדה ההיסטורית.
עמדה היה כתב עת ישראלי שיצא לאור בין השנים 1974 עד 1979.
עמדה הוקם על ידי קבוצה של חברי מפלגת מוקד, חברי חוגים שונים במפלגת העבודה (בעיקר חברי "החוג לליבון בעיות חברה ומדינה") ומפלגת מפ"ם.
אלו ביקשו להקים במה לכתיבת מאמרים בנושאי חברה, תרבות ומדינה שלדעתם לא זכו לכיסוי בעיתונות הכללית.
מטרות כתב עת, היו כפי שהוגדרו בגיליון הראשון היו:
העורכים המשותפים הראשונים של כתב העת היו מנחם ברינקר, ניבה לניר, אברהם ב.
במשך השנים התחלפו ביניהם חברי קבוצת העורכים עם
חברי מערכת כתב העת שכללה בין השאר את פנחס אביבי, דן ביתן, יחיעם ויץ, ראול טייטלבאום, נתן נבו, אמנון סלע, בועז עברון, יגאל עילם, אליעזר רונן, אלי שאלתיאל, זאב שטרנהל, גבריאל שילינגר ויוסי שריד.
כתב העת יצא לאור בערך מדי חודשיים.
עמאר דדיץ' (בבוסנית: Amar Dedić; נולד ב-18 באוגוסט 2002) הוא כדורגלן בוסני המשחק בעמדת המגן הימני בבנפיקה ליסבון ובנבחרת בוסניה והרצגובינה.
דדיץ' החל לשחק כדורגל במועדון מקומי, לפני שהצטרף למערך הנוער של שטורם גראץ ב-2012. ב-2015 עבר לאקדמיית הנוער של רד בול זלצבורג.
באוגוסט 2019 הוא חתם על החוזה המקצועי הראשון שלו במועדון.
ב-26 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה בהפסד 2–3 לאמשטטן.
ב-19 ביוני 2020 כבש שער בכורה בקבוצה, בניצחון 1–5 על דורנבירן.
ב-25 ביולי ערך הופעת בכורה בקבוצה בתיקו 1-1 מול אוסטריה קלגנפורט.
ב-21 באוגוסט כבש שער בכורה בניצחון 0–3 על אדמירה ואקר מדלינג.
לקראת עונת 2022/2023 חזר לרד בול זלצבורג, וערך את הופעת הבכורה שלו בליגה ב-6 באוגוסט 2022, בניצחון 0–2 על TSV הארטברג.
ב-3 בפברואר 2025 הצטרף בהשאלה לאולימפיק מרסיי בעבור מיליון אירו וחצי עד תום עונת 2024/2025 בליג 1 עם אופציה לרכישה בכעשרה מיליון אירו.
ב-9 בפברואר ערך את הופעת הבכורה שלו במועדון במסגרת משחק ליגה מול אנז'ה.
ב-14 ביולי 2025 חתם בבנפיקה ליסבון.
ב-29 במרץ 2022 ערך הופעת בכורה בנבחרת בוסניה והרצגובינה במשחק ידידות מול לוקסמבורג, אותו ניצחה הנבחרת הבוסנית 0–1.
ב-23 במרץ 2023 כבש את שער הבכורה שלו במדים הלאומיים של בוסניה בניצחון 3-0 על במסגרת מוקדמות יורו 2024.
עמאן רוטנה הוא בית מלון בעמאן, בירת ירדן.
זהו המגדל הגבוה בעיר ובמדינה; גובהו 188 מטרים והוא בעל 50 קומות.
המלון ניצב על גבעה באזור עבדלי (العبدلي).
עלות הקמתו של המלון עמדה על כ-35 מיליון אירו.
עמאר מנאף רמדאן הוא כדורגלן סורי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת דאק 1904 דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית ובנבחרת סוריה.
רמדאן גדל במחלקות הנוער של ג'בלה, באניאס, אל-ח'ור, צ'ימיאנו קלצ'ו, יובנטוס ופרנצווארוש.
ב-23 ביוני 2020 ערך את הופעתו היחידה בקבוצה הבוגרת של פרנצווארוש, בהפסד 1-0 לפהרוואר במסגרת המחזור ה-32 בליגת העל ההונגרית לעונת .
ב-28 בינואר 2021 הושאל לסורוקסאר מליגת המשנה ההונגרית, במדיה ערך 17 הופעות ליגה והבקיע שני שערים.
ב-6 בספטמבר 2021 הושאל למשך עונת לספרטק טרנבה מליגת העל הסלובקית.
הוא ערך 12 הופעות ליגה במדי המועדון, וכן זכה עמו בגביע הסלובקי.
ב-22 ביולי 2022 חתם רמדאן בדאק 1904 דונאיסקה סטרדה מליגת העל הסלובקית.
ב-23 בספטמבר 2022 ערך רמדאן את הופעת הבכורה שלו בנבחרת סוריה, בהפסד 2-0 לנבחרת ירדן במשחק ידידות.
עמארה היא עיר בדרום-מזרח עיראק ובירת מחוז מיסאן.
עמארה ממוקמת על רכס נמוך ואדמות הביצות בין החידקל לפרת, דרומית לבגדאד וכ-50 קילומטרים (31 מייל) מגבול איראן–עיראק.
המוצרים הכלכליים העיקריים המיוצרים בצפון עמארה הם דגני חורף כגון חיטה ושעורה, וכן ייצור הקשור לכבשים ולסוסים.
העיר נוסדה בשנות ה-60 של המאה ה-19 כמוצב צבאי עות'מאני שממנו ניסתה האימפריה לשלוט על השבטים המקומיים.
בשנת 1915 נכבשה עמארה על ידי הבריטים במסגרת מלחמת העולם הראשונה.
לפני מהפכת 14 ביולי 1958 עמארה הייתה ידועה בשיטה הפיאודלית שלה עם בעלי אחוזות מקומיות בהפעילו מיליציות פרטיות.
עבדול רחים אל-רחמני ייסד את חנות הספרים הראשונה בעמארה ב-1922, ואת בית הקולנוע הראשון בעיר ב-1950.
העיר הייתה מוקד לקרבות רבים במלחמת איראן–עיראק.
לאחר מלחמת המפרץ, עמארה הייתה מוקד משמעותי גם במרידות הלאומיות כנגד סדאם חוסיין.
מורדים רבים ברחבי עיראק נסוגו למקלטים בטוחים באזור עמארה.
רבים נהרגו ונקברו בקבר אחים מחוץ לעיר.
סדאם חוסיין גם נקט בטקטיקה של ניקוז הביצות המקיפות את עמארה וניקוז המים מאזור עמארה.
עמדת היהדות הרבנית לגבי מרד בר כוכבא אינה ברורה וקיימים מקורות תלמודיים סותרים לגביה.
המרד חיזק את מעמדם של הרבנים ככת היהודית השלטת.
לגבי ההשתתפות במרד והעמדות של התנועה הרבנית, יורשי הפרושים, ציין פטר שפר כי הספרות התלמודית אינה מנדבת מידע על בר כוכבא עצמו.
ומכתבי בר כוכבא עצמו אינם מזכירים את חכמי יבנה.
ישנם מקורות תלמודיים סותרים: התלמוד הבבלי מראה את התנגדות החכמים לבר כוכבא (במסכת סנהדרין אף כתוב שהחכמים עצמם הרגו אותו), תוך תמיכה ברבי עקיבא ובוודאי בתמיכת תלמידיו בבר כוכבא.
נתוני התלמוד הבבלי פחות מהימנים מנתוני התלמוד הירושלמי לגבי עדויות על בר כוכבא והמרד, משתי סיבות: המרחק ממקום התרחשות האירועים והתנגדותם של יהודי בבל למרד בשלטון.
אמנם קשה להסיק את יחסם של הרבנים למרד, אך אין ספק שהם התחזקו ממנו והתקדמו הלאה לקראת הפיכתם לכת השלטת ביהודה, מעמד שהם השיגו לבסוף במאה השלישית.
עדויות מוקדמות - משיחיותו של בר כוכבא
עדות זו מהתלמוד הבבלי טוענת כי בר כוכבא עצמו טען שהוא המשיח, אך כאשר התברר שאין לו את היכולת העל-טבעית להריח ולשפוט, נהרג על ידי חכמים.
עדות זו צריכה להילקח בהסתייגות מסוימת בהתחשב במקורה הבבלי.
למעשה, זה מתאים לסדר היום של התלמוד הבבלי.
מרד בר כוכבא הופך בעצם למלכותו של בר כוכבא על מדינה אנונימית – המרד עצמו אינו מוזכר כלל, ואף חכם לא מעז לתמוך בדמות משיחית זו.
יהושע אפרון טוען שהדבר נועד לנתק את הקשר בין בר כוכבא ואשליותיו המרדניות והמשיחיות למנהיגים הרוחניים של העם היהודי.
זוהי עדות ברורה וחד משמעית לכך שרבי עקיבא, מגדולי החכמים בדורו, בן דורו של בר כוכבא, מצהיר במפורש כי בר כוכבא הוא מלך המשיח.
על סמך מקור זה אומר הרמב"ם את דבריו המפורסמים על בר כוכבא ב"הלכות מלכים":
הרמב"ם מעדיף את עדות התלמוד הירושלמי, ומתעלם לחלוטין מהעדות המופיעה בתלמוד הבבלי, ומהרעיון שלפיו המשיח צריך להיות דמות מופלאה.
יהושע אפרון סבור כי השקפתו הרציונליסטית של הרמב"ם על התקופה המשיחית וסיום הגלות היא שהביאה אותו להעדיף את התלמוד הירושלמי על פני הבבלי.
עוד אומר הרמב"ם שרבי עקיבא היה נושא נשק לבר כוכבא.
יש המפרשים זאת כפשוטו, וטוענים שוודאי היה לו מקור שאבד, בעוד אחרים רואים בו ביטוי אלגורי לתמיכתו הגדולה של רבי עקיבא בבר כוכבא.
לפי הרמב"ם, המשיח צריך להיות מלך יהודי, על פי המודל המקראי של המשיח, הכוונה בעיקר למלכים הראשונים של ממלכת ישראל המאוחדת - שאול ודוד.
המלכים הללו נמשחו על הכתרתם בשמן המשחה על ידי שמואל הנביא, ושניהם היו אנשי צבא שהצילו את האומה מאויביה.
לפיכך, התקווה המשיחית היהודית הייתה למשיח שיגאל את העם מצרותיו, ויבנה מחדש את ירושלים ואת בית המקדש, ולא משיח אלוהי-רוחני שיחולל נס.
חוקרים רבים כמו אופנהיימרואפרון> שותפים לדעה זו.
התלמוד הירושלמי מספר כי רבי אלעזר המודעי שהה בביתר והיה מקורב מאוד לבר כוכבא, ואף התפלל מדי יום להצלחת המרד – מה שמוביל למסקנה כי רבי אלעזר המודעי תמך במרד.
בתלמוד הירושלמי, מעיד רבן שמעון בן גמליאל ממקור ראשון על היותו ילד בביתר ששרד את זוועות המרד, וגדליה אלון כתב כי מגוריו של הנשיא בעיר הנצורה מסמן את תמיכתו במרד.
לאחר בחינת עדויות אלו, רוב החוקרים מעריכים כי החכמים אכן תמכו בבר כוכבא.
אופנהיימר סבור שתמיכת החכמים במרד הייתה בלתי נמנעת בשל אופיו הדתי-הלכתי - על רדיפת היהדות.
בנוסף, מלבד תמיכת החכמים במרד, בר כוכבא שלט לזמן קצר במדינה לאחר שנים של שלטון זר, והדבר מצריך מעורבות הלכתית שרק חכמים יכלו לספק.
בדומה, טוען ישראל פרידמן בן-שלום כי ההכנות המדוקדקות והסמויות למרד והחוסן הממושך מול הצבא הרומי האדיר חייבו שיתוף פעולה של העם כולו בהנהגה מאוחדת.
ההנהגה שאיחדה את העם לפני ואחרי בר כוכבא הייתה החכמים – ולכן אין זה הגיוני שתקופה קצרה עברה נאמנות העם למקום אחר.
כמו כן, אין עדות נחרצת, ילידית, המתנגדת להנהגת בר כוכבא ולמרד עצמו, גם לאחר כישלונו, בשל תמיכת חכמים.
לעומת זאת, עדויות סותרות מאוחרות למדי.
כך כותב בן-שלום: "מרד שבאופן מדהים איחד את רוב העם למלחמה הסופית ב'ממלכת הרע' – היה מרד שהפרושים שיחקו בו תפקיד מרכזי".
ממכתביו של בר כוכבא נראה שהוא הקפיד על מצוות רבות, כולל כמה שנחקקו ביבנה.
יש הטוענים כי בר כוכבא הדגיש מצוות בעלות מאפיינים לאומיים.
פטר שפר מנתח את התואר המאומץ של בר כוכבא "נשיא" - תואר שלא נעשה בו שימוש לפני או אחרי המרד (מימי החשמונאים) שהפך מאוחר יותר לשימושי אצל החכמים - אולי מעיד על הסכמה בין הצדדים.
דוד גודבלאט טוען בדעת מיעוט כי החכמים לא תמכו במרד, שבעצם הונהג על ידי כוהנים ולא פרושים.
הוא מבטל עדויות תלמודיות סותרות ומסתמך על עדות נומיסמטית, כאשר אחד ממנהיגי המרד הוא אלעזר הכהן.
שפר מסכם כי לא ניתן להוכיח השתתפות רבנית פעילה במרד, ככל הנראה, והכהונה בוודאי מילאה בו תפקיד מכריע.
למרות התמיכה הכללית במרד, לא נמנעו החכמים מביקורת על בר כוכבא כאשר פעל לא ראוי לדעתם.
בציטוט שצוטט קודם לכן ניתנו שתי דעות לגבי בר כוכבא: רבי עקיבא ראה בו את זה שיגאל את ישראל, ואילו רבי יוחנן בן תורתא טען שהגאולה עדיין רחוקה ולא תתרחש בדורו של רבי עקיבא.
לפי אופנהיימר, מחלוקת זו אינה רק על רקע דתי בשאלה האם בר כוכבא הוא המשיח, אלא טיעון אידאולוגי-פוליטי, כלומר רבי יוחנן בן תורתא דחה את מנהיגותו של בר כוכבא והתנגד למרד.
רבים מדגישים כי יש לשקול את השקפתו של רבי עקיבא, מראשי הדור ומוסר התורה שבעל פה, מול חכם אלמוני הידוע בעיקר בשל מחלוקת זו.
הרמב"ם, למשל, העניק לעמדתו של רבי עקיבא חשיבות מרכזית.
ישנה עדות נוספת המתארת שיתוף פעולה בין חכמים לבר כוכבא בענייני צבא:
התלמוד מתאר את "מבחני הקבלה" של בר כוכבא לצבאו.
תחילה חייליו נאלצו לכרות אצבע כמבחן קבלה, אך התנגדות החכמים הביאה את בר כוכבא להתייעץ איתם האם לבצע מבחן חלופי.
תשובתם הייתה שיש צורך שחייל יוכל לעקור ארז כשהוא רוכב על סוסו.
על סמך עדות זו, מסיקים כמה חוקרים ובהם ישראל פרידמן בן-שלום כי נזיפה של חז"ל ב"מבחני הקבלה" של בר כוכבא ולא על המרד עצמו, וציותו של בר כוכבא לדבריהם מעידים על השתתפותם במרד.
עדות נוספת על בר כוכבא היא סיפור המצור על ביתר ונפילתה, ומותו של בר כוכבא:
מצד אחד ניכרת תמיכתו של רבי אלעזר המודעי במרד, אך הסכסוך בין הצדדים והריגת החכם על ידי בר כוכבא מספקים סימני מתח ברורים בין החכמים לבר כוכבא.
מובאת ביקורת נוספת על כך שבר כוכבא היה מבקש מאלוהים לפני קרבות שלא יעזור ולא יפריע.
לפי מקורות יהודיים, לרבי עקיבא היו 24,000 תלמידים שנפטרו בתקופה קצרה בין פסח לשבועות, משום שלא נהגו בכבוד ראוי זה לזה.
רוב החוקרים טוענים שעל פי מקור מתקופת הגאונים תלמידיו של רבי עקיבא מתו בידי הצבא הרומי.
הם מסתמכים על הנוסח הספרדי של איגרת רב שרירא גאון כפי שהוא מופיע בדפוסים ובאחד מכתבי היד, ולפיו רבי עקיבא גידל תלמידים רבים, והיה 'שמדא' (שמד, רדיפה דתית) על תלמידי רבי עקיבא".
אמנם בנוסח הצרפתי של האגרת ובשני כתבי יד של הנוסח הספרדי, מילה זו אינה מופיעה.
רב סעדיה גאון בפירושו ל "ומשכילי עם יבינו לרבים ונכשלו בחרב ובלהבה בשבי ובבזה ימים", שהכוונה היא למוות בחרב של רבי עקיבא ורבי יהודה בן בבא בזמן מרד בר כוכבא, הלהבה היא שריפת רבי חנינא בן תרדיון, השבוי הוא רבי מאיר, והשלל הוא רבי ישמעאל.
כל החכמים הללו השתתפו במרד הכושל, שמטרתו הייתה לבחון את ישראל.
כיום, חוקרים כמו שמואל ספראי, אהרון אופנהיימר, ושמואל אברמסקי מחזיקים בדעה שתלמידיו של רבי עקיבא השתתפו במרד בר כוכבא ומתו בקרב.
כך גם דעתם של הרבנים צבי יהודה קוק ותלמידו משה צבי נריה, שהביאו מקורות תלמודיים נוספים שרבי עקיבא ותלמידיו תמכו בהם והשתתפו במרד, ונרדפו גם לאחר דיכויו.
חוקרים אחרים כמו גדליה אלון סבורים שהם מתו ממגפה לפני המרד, ללא קשר אליו.
עמדת פאקא היא עמדה מבוצרת היסטורית מתקופת מלחמת העצמאות, הממוקמת בפינת הרחובות ז'בוטינסקי ובן-גוריון בבת ים.
העמדה שימשה את אנשי "ההגנה" לתצפית ולהגנה על היישוב בת ים, ונקראת על שם בית החרושת "פאקא" שעמד בסמוך לה ועסק בייצור כוהל, חומצת פחמן ושמרי אפייה.
כיום משמשת העמדה אתר הנצחה ומורשת עירונית.
העיר בת ים, שנוסדה בשנת 1926 בשם "בית וגן" בחולות שמדרום ליפו, סבלה מבעיות ביטחוניות כבר מתקופת קום המדינה, במיוחד עד לכיבוש יפו במלחמת העצמאות.
באותה תקופה, הוקמו בבת ים גם חמישה מפעלי תעשייה, ביניהם בית חרושת פאקא שייצר כוהל, פחמן דו-חמצני ושמרי אפייה.
שם העמדה, "פאקא", נגזר מבית חרושת זה שעמד בסמוך.
מלחמת העצמאות בבת ים התאפיינה בקרבות עמדות, הפגזות וצליפות.
הערבים, תושבי יפו, התבצרו בעמדות בגבול בת ים, כולל בשכונה הערבית הסמוכה ג'באליה (כיום גבעת עלייה), שהעניקה להם יתרון טופוגרפי.
צלפים ערבים ירו על רחובות בת ים ובתיה, ו-11 מתושבי העיר נהרגו כתוצאה מכך.
בתגובה, בוצרו בתים בשקי חול, והוקמו מתרסים לאורך הרחובות.
לעיתים, הצליחו הערבים לחדור לבת ים, ואף הניחו חומר נפץ בבית המועצה המקומית.
קו החזית בוצר באמצעות גדר תיל ומיקוש, וצלפים מיומנים הובאו לעמדות כדי לחסל את צלפי האויב.
עמדת פאקא הייתה אחת משלוש עמדות הגנה שנותרו עומדות על תילן, יחד עם עמדת "מדר" ועמדת "כביר".
עמדה נוספת, "עמדת קינג ג'ורג'" (כיום כיכר המגינים), גם היא הותקפה, ושני לוחמי הגנה נהרגו בה.
העמדה בנויה מבטון וממוקמת בסמוך לטיילת בת ים, בצומת מרכזית בעיר.
היא נשמרה כחלק מהמאמצים לשימור אתרי מורשת בעיר, ביוזמת עיריית בת ים וועדת השימור העירונית.
במקום מוצב לוח הנצחה המסביר את חשיבותה ההיסטורית של העמדה.
כיום, עמדת פאקא מהווה אתר הנצחה פתוח לציבור, ומשולבת במסלולי טיול עירוניים הכוללים אתרים היסטוריים נוספים מתקופת מלחמת העצמאות.
עמדת "פאקא" הוקמה כאתר הנצחה על ידי עיריית בת ים בשנת תשמ"ט (1989).
היא מהווה חלק מהאתרים ההיסטוריים בעיר המזכירים את ההיסטוריה המורכבת של ארץ ישראל ואת חשיבות החירות.
האתר נכלל גם כחלק מפרויקט "בת ים עירי" המועבר לתלמידי כיתות ד' בעיר, שבו הם מבקרים בתחנות שונות ברחבי העיר, כולל עמדת פאקא.
עמדת פאקא מסמלת את עמידת תושבי בת ים בתקופת מלחמת העצמאות ואת תרומתם למאבק על קיומה של העיר.
היא מהווה עדות מוחשית לאירועים הביטחוניים שהתרחשו באזור, ומשמשת מוקד חינוכי והיסטורי לתושבי העיר ולמבקרים בה.
שימור העמדה הוא חלק ממדיניות עירונית רחבה לשימור אתרי מורשת והנחלת הסיפור ההיסטורי של בת ים לדורות הבאים.
עמדת מדר היא אתר מורשת ואנדרטה היסטורית הממוקמת ברחוב רמב"ם בבת ים, ישראל, ומנציחה את הלחימה בעיר במהלך מלחמת העצמאות (1947–1949).
העמדה, שהוקמה על ידי כוחות ההגנה בסמוך לביתו של שלמה מדר, שימשה כאחת מ-11 עמדות מבוצרות בצפון העיר, שנועדו להגן על התושבים מפני התקפות מצד יפו הערבית.
כיום, האתר משמש כנקודת זיכרון למורשת הקרבות בבת ים ומהווה חלק ממאמצי השימור של המועצה לשימור אתרי מורשת בישראל.
עמדת מדר הוקמה בסוף שנת 1947, בתגובה להתגברות המתיחות והתקריות האלימות בין תושבי בת ים העברית לבין תושבי יפו הערבית, שהסלימו עם קבלת תוכנית החלוקה של האו"ם (כ"ט בנובמבר 1947).
במהלך בניית העמדה התגלה כי חלונותיה תוכננו בגודל גדול מדי, דבר שהיווה סיכון ביטחוני.
כתוצאה מכך, הותקנו בהם לוחות ברזל עבים עם חריצים צרים לתצפית ולירי, על מנת לשפר את ההגנה.
העמדה שימשה כנקודה אסטרטגית להגנה על הצד הצפוני של בת ים, שהיה חשוף להתקפות צלפים וירי מיפו, ובמיוחד מהיישוב הערבי ג'בליה (גבעת עליה), שהיה בעל יתרון טופוגרפי.
במהלך המלחמה נהרגו 11 מתושבי בת ים כתוצאה מצליפות, בהם ילד בן 9, עמוס רוזנצווייג, שהיה הקורבן הראשון בעיר.
עמדת מדר היא מבנה בטון צנוע אך בעל ערך היסטורי משמעותי.
העמדה שומרה במצבה המקורי כחלק ממאמצי השימור של אתרי מלחמת העצמאות בבת ים.
לצד עמדת מדר, נותרו בעיר שתי עמדות נוספות מהמלחמה: עמדת פאקא (ברחובות ז'בוטינסקי ובן-גוריון) ועמדת כביר (ברחוב חיים דוד מסיקה).
במרחק של כ-200 מטר מעמדת מדר, ברחוב העמדות פינת הראשונים, נמצאות שתי עמדות ערביות מבוצרות, המעידות על אופייה של הלחימה באזור – מלחמת עמדות, צליפות והפגזות.
האתר מסומן בשלט הסברה המפרט את תולדות העמדה ותפקידה במלחמה.
בנוסף, מוזיאון מורשת בת ים, השוכן בבניין הספרייה העירונית, מציג תצלומים, מסמכים ומוצגים נוספים המתעדים את תולדות העיר בתקופת מלחמת העצמאות, כולל פרטים על עמדת מדר והקרבות שהתחוללו בסביבתה.
עמדת מדר מסמלת את רוח ההתנגדות וההגנה של תושבי בת ים במהלך מלחמת העצמאות, תקופה שבה העיר, שהוקמה כשכונת גנים דתית בשנת 1926, נאלצה להתמודד עם איומים ביטחוניים חמורים.
העמדה ממחישה את המאבק של היישוב היהודי להגן על גבולותיו בתנאים קשים, תוך הקרבה אישית של תושבים כמו שלמה מדר, שהעמיד את ביתו לשירות הקהילה.
כאתר מורשת, עמדת מדר תורמת לשימור הזיכרון הקולקטיבי של מלחמת העצמאות ומדגישה את חשיבותה של בת ים כחלק מהמארג ההיסטורי של הקמת מדינת ישראל.