tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-2010 הקים יחד עם יוסי ברג את ארגון "משפחות הקשת" - למשפחות גאות ואלטרנטיביות, שכנס היסוד שלו התקיים ביום המשפחה 2010 במרכז הקהילתי הגאה בתל אביב.
ב-2011 יזם את חגיגות המאה שנה להולדת לאה גולדברג יחד עם גדעון טיקוצקי.
במסגרתן, הקים עמותה להנצחת לאה גולדברג ויצירותיה בשיתוף עו"ד יאיר לנדאו, מנהל עיזבונה ואנשי ציבור אחרים.
ב-2021 השיק עם שותפי.ות את פרויקט המורשת של הקהילה הגאה, שכלל השקת מאה ראיונות היסטוריים בתמיכת ממשלת גרמניה.
ב-2026 יזם את פסטיבל אלף, פסטיבל עולמי של השפה העברית לרגל יום השפה העולמי של האו"ם.
הפסטיבל נערך בשש ערים ברחבי העולם ביניהן ברלין, לונדון, שטוקהולם, ניו יורק ובוסטון ומשלב הקרנות סרטים תיעודיים, שיחות עם סופרים, חוקרים ואנשי רוח.
- על הפרוטזה של יוסף טרומפלדור.
- על תולדות מיזם העברים
"זאת היונה", יונה וולך: השירים, המחברות הגנוזות, הראיון.
"לאה גולדברג: ספר, סרט, מבחר שירים", גדעון טיקוצקי, יאיר קדר
"אם שכולה, אלמנה ובלש: עדויות מהבית האדום", מאמר על הרוצח של ברנר באתר "מאמרים"
"מרוקו כתפאורה לעצמה", הדימוי של מרוקו מול המציאות של מרוקו - ספרות ואמנות, כתבה במסע אחר.
"עשרה ציוני דרך לגאווה", האירועים המרכזיים בהיסטוריה הישראלית הגאה, כתבה באתר וואלה.
2025 - זוכה מקום ראשון בפרס הגרדיבה לשנת 2025, הפרס החשוב בעולם הפסיכואנליזה, על הסרט "פרויד.
2025 - זוכה ציון לשבח בפסטיבל הקולנוע הישראלי בפריז על הסרט "פרויד.
2025 - זוכה פרס ראשון בפסטיבל מאסטר אוף ארט בבולגריה על הסרט "שפינוזה, שש תחרות להבנת החרם" בקטגוריה סרט תיעודי ארוך.
2025- זוכה פרס ראשון בפסטיבל הקולנוע בניו דלהי, הודו, על הסרט "פרויד.
האאוטסיידר" בקטגוריה סרט תעודי אנימטיבי ארוך.
2025- זוכה ציון לשבח בפסטיבל הקולנוע היהודי של פניקס, אריזונה, על הסרט "פרויד.
2025- זוכה פרס ראשון בפסטיבל הקולנוע בג'איפור, הודו, על הסרט "פרויד.
2024 - זוכה פרס ראשון בפסטיבל הקולנוע והאמנויות במנהיים, גרמניה על הסרט ""פרויד.
2024 - זוכה פרס TDF, פסטיבל הקולנוע של סלוניקי, על סרטו "פרויד.
האאוטסיידר", כרפקט מצטיין בקופרו, 2024, תל אביב.
2024 - זוכה פרס Icon Docs בפסטיבל Doc Munich, על סרטו "מסע הדג" על האמנית מאיירת תום זיידמן פרויד (בהפקה).
2024 - זוכה באות הוקרה מטעם אגודת הסופרים העברים והעבריות וארכיון גנזים על תרומתו לספרות העברית דרך מיזם "העברים"
2023 - זוכה חצי הגמר, "המוחרם - שש סיבות להבנת החרם על ברוך שפינוזה", בפסטיבל פליקר, רוד איילנד, Flickers' Rhode Island International Film Festival, ארצות הברית.
2023 - זוכה מקום ראשון בתחרות הסרט התיעודי, "הפרק האחרון של אב יהושע", בפסטיבל הקולנוע והטלוויזיה בברמינגהם, Birmingham Film & Television Festival, בריטניה.
2022 - זוכה בחירת הקהל בתחרות הסרט התיעודי, "החלון הרביעי", פסטיבל הקולנוע בטיה (Bettiah International Film Festival), הודו.
2022 - זוכה מקום ראשון בתחרות הסרט התיעודי, "החלון הרביעי", פסטיבל הקולנוע בודן, שוודיה.
2022 - פרס ראשון לסרט תעודה בפסטיבל AFA לסרטי תרבות לסרט "החלון הרביעי".
2021 - פרס ראשון לסרט תעודה באורך מלא בפסטיבל הסרטים הבינלאומי במומבאי לסרט "החלון הרביעי".
2021 - ציון לשבח מטעם פרס וייל בלוך על חברה משותפת בישראל שניתן לסרט "החלון הרביעי" על עמוס עוז.
2019 - פרס מיוחד בפסטיבל הקולנוע היהודי בוורשה ל"דבש שחור, שירת חייו של אברהם סוצקבר".
2019 - פרס חביב הקהל על "דבש שחור, שירת חייו של אברהם סוצקבר" בפסטיבל הקולנוע הישראלי שיקגו.
2019 - פרס הסדרה התיעודית הטובה בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי על העונה השנייה של העברים.
2019 - פרס עיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי על העונה השנייה של העברים.
2019 - פרס המוזיקה הטובה בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי הישראלי על העונה השנייה של העברים.
2018 - פרס חביב הקהל לסרט "דבש שחור" של העברים, פסטיבל הקולנוע הישראלי לוס אנג'לס.
2018 - פרס שבזי לשנת תשע"ט, למיזם העברים ולסרט "מורי, חידת שבזי".
2018 - ציון לשבח על סרטי העברים בתחרות בפסטיבל חיפה - "מורי - חידת שבזי", "לבדיתי - אגדה על מרים ילן שטקלס" ו"איבד פוגל את פוגל".
2018 - פרס ראשון בתחרות החוויה היהודית, פסטיבל הקולנוע ירושלים, על הסרט "דבש שחור", מתוך מיזם העברים.
2016 - פרס ראשון בפסטיבל חיפה על הסרט התיעודי "ליליאן", יחד עם אילן פלד.
2016 - פרס שר החינוך לתרבות יהודית בתחום הקולנוע על מיזם העברים.
2015 - פרס הפרויקט הטלוויזיוני הטוב ביותר בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על מיזם העברים.
2015 - פרס החוויה היהודית, פסטיבל ירושלים לקולנוע, על הסרט זלדה אשה פשוטה, מתוך מיזם העברים.
2015 - פרס קולנוע פורץ גבולות, פסטיבל דרום, על הסרט "שיר ידידות, רבי דוד בוזגלו", מתוך מיזם העברים.
2012 - פרס הסרט הטוב ביותר בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על הסרט "שבעת הסלילים של יונה וולך", מתוך מיזם העברים.
2012 - פרס המוזיקה המקורית בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על הסרט "שבעת הסלילים של יונה וולך", מתוך מיזם העברים.
2012 - פרס עיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על הסרט "שבעת הסלילים של יונה וולך", מתוך מיזם העברים.
2011 - פרס העריכה בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על הסרט "לאה גולדברג בחמישה בתים", מתוך מיזם העברים.
2011 - פרס עיצוב הפסקול בתחרות הקולנוע הדוקומנטרי מטעם פורום היוצרים הדוקומנטריים על הסרט "לאה גולדברג בחמישה בתים", מתוך מיזם העברים.
2005 - זוכה פרס האיחוד האירופי לדיווח עיתונאי באגן הים התיכון.
2003 - זוכה פרס בני ברית לעיתונות יהודית עולמית.
יאיר מילר (נולד ב-23 באפריל 1948) הוא מלחין ישראלי.
חבר באקו"ם משנת 1973. בין מבצעי שיריו קורין אלאל, גלי עטרי, נתנאלה, אילנית, ששי קשת, יזהר כהן, דורית ראובני, דודו זכאי, שלישיית המעפיל, עדנה לב, שלישיית אף אוזן גרון, שולי נתן, עדנה גורן, עוזי מאירי, מיכל טל (זמרת), משה הלל, להקת חיל הים, להקת חיל האוויר וצוות הווי גולני.
במשך 36 שנים שימש מילר כמנהל אמנותי מוזיקלי ומפיק של מגוון אירועי התרבות בפנימייה הצבאית לפיקוד שליד בית הספר הריאלי העברי בחיפה.
בתקופה זאת, הלחין למעלה מ-400 שירים לאירועים ובהם מורשת קרב, ימי זיכרון, ימי ירושלים, חגים ומועדים.
במקביל הלחין שירים ללהקות הצבאיות, לפסטיבלים רבים, לזמרים, לחבורות זמר ולפרויקטים מיוחדים.
"על שלושה פשעי דמשק" (..."אתם לא תעברו אתם לא תעברו כאן גולני גולני לוחם"...) - השיר נכתב והוקלט במהלך מלחמת יום הכיפורים במטרה להעלות את מורל החיילים.
יאיר וזרובבלה ששונקין התגייסו ליצור שיר חדש שיחזק את הלוחמים ותוך יום השיר נכתב, הולחן והוקלט ולמחרת כבר הושר לחיילים.
יאיר וצוות הווי של חטיבת גולני עשו לילות כימים בהופעות בפני יחידות צה"ל ברמת הגולן.
השיר הוקלט במספר גרסאות נוספות ויצא באלבומים: "מי ידע שכך יהיה" ב-2003 על ידי הד ארצי, "יש פרחים" ב-1999 על ידי הד ארצי, "שירי מלחמת יום הכיפורים" ב-1973 על ידי הד ארצי, "המלחמה האחרונה" ב-1973 על ידי NMC, "אני מבטיח לך" ב-1976 על ידי קוליפון.
"ימים טובים" ביצוע להקת חיל האוויר למילים מאת אבי קורן, השיר יצא ב-1978 על ידי NMC באלבום "בראש המצעד" וכן ב-1998 יצא באוסף "הלהקות הצבאיות 44 השירים היפים" על ידי NMC וב-2003 יצא במהדורה נוספת (במקור השיר בוצע על ידי חבורת הזמר של חיל-האוויר).
"עמוק בטל" (טנא מלא כוכבים) ביצוע מיכל טל, למילים מאת לאה גולדברג.
יצא ב-2003 באוסף מהודר משיריה של לאה גולדברג "שרות לאה גולדברג" בהוצאת נענע דיסק וכן באלבום "הזמרות הגדולות - השירים הנבחרים" על ידי חברת התקליט.
"שובב עם לב זהב" ביצוע ששי קשת למילים מאת תמר פרימור.
מתוך פסטיבל שירי הילדים מספר 5. השיר זכה במקום הראשון, לשיר גרסאות רבות.
ב-2002 יצא באוסף "משירי ששי קשת" על ידי הד–ארצי וב-2006 יצא ב-DVD לילדים על ידי NMC.
"לילו של אליהו הנביא" ביצוע דורית ראובני למילים מאת נתן אלתרמן.
נכתב לפסטיבל הזמר והפזמון תשל"ד של רשות השידור.
ב-1997 יצא באוסף "מפסטיבלי הזמר והפזמון העברי" בהוצאת פונוקול.
"קלרה אפרסק" ביצוע גלי עטרי, למילים מאת אורה מורג, בוצע בפסטיבל שירי הילדים מספר 5. השיר הוקלט באוספים רבים, ב-2005 יצא על ידי תרבותון ויזרט בע"מ.
"כוסית לפלי"ם" ביצוע להקת חיל הים, למילים מאת זרובבלה ששונקין (..."אפשר לומר הרבה דברים ולספר פי כמה, איך מפלוגה של הפלי"ם אשר ירדה הימה, איך מפלוגה של הפלי"ם הוקם פה חיל-הים"...) השיר יצא לאור בתוכניתה של להקת חיל-הים "הללו-ים" ב-1972 על ידי הד ארצי.
ב-2004 יצא השיר ב"אוסף משירי להקת חיל-הים" על ידי הד ארצי.
"שלום" ביצוע אילנית, למילים מאת זרובבלה ששונקין (שלום ..."מילה קטנה אחת פשוטה ולא נשכחת והיא שלי ושלכם"...) השיר יצא באלבומים: "ללכת שבי אחריך" על ידי הד ארצי, "להיטי הזהב של אילנית" על ידי הד ארצי "שירו שיר לשמש" על ידי הד ארצי, "שירי היצוג של ישראל" על ידי הד ארצי.
"בואו נשיר" (..."וישירו אתנו גם כל הילדים בעולם"...) ביצוע עדנה לב, למילים מאת זרובבלה ששונקין, השיר זכה במקום הראשון בפסטיבל שירי הילדים מספר 3. לשיר ביצועים רבים נוספים.
ב-2003 יצא השיר באוסף משירי עדנה לב על ידי חברת NMC.
"תן לי יום" ביצוע קורין אלאל, למילים מאת דידי מנוסי.
השיר יצא באלבומים: באוסף "משירי הזמרות המפורסמות" ב-1998 על ידי חברת התקליט, באוסף "ומתוק הקול באוזניים" ב-1996 על ידי חברת התקליט, באוסף "משירי דידי מנוסי" ב-2004 על ידי חברת התקליט.
"שרה שרה שיר שמח" ביצוע שלישיית אף אוזן גרון, למילים מאת אבי קורן.
לשיר גרסאות רבות, השיר זכה במקום ראשון בפסטיבל שירי הילדים מספר 4. ב-1997 יצא ב"רדיו גן" בביצוע יעל בר זוהר על ידי NMC, ב-2005 יצא ב"אוסף החופש הגדול" על ידי תרבותון ויזרט בע"מ.
"אורו של יום חדש" ביצוע דורית ראובני, למילים מאת זרובבלה ששונקין.
יצא לאור באלבום "שירי מלחמת יום הכיפורים" על ידי הד ארצי, ובאוסף "שיר פשוט" ב-1992
"יונק הדבש" ביצוע קורין אלאל, למילים מאת משה בן-שאול, יצא ב-1998 ב"אוסף הזמרות המפורסמות" על ידי חברת התקליט ובאוסף "שיר פשוט" ב-1992.
"יום הילד" ביצוע דודו זכאי, למילים מאת אילן גולדהירש, מתוך פסטיבל שירי הילדים מספר 6. השיר זכה במקום השלישי, יצא במספר גרסאות וב-2005 יצא באוסף "החופש הגדול" על ידי תרבותון ויזרט בע"מ.
"לב טהור" ביצוע ג'ימי לויד, מילים מהמקורות, יצא באלבום של ג'ימי לויד ב-1977 על ידי הד ארצי, ובאוסף "שיר פשוט" ב-1992. שלישיית המעפיל ביצעה את השיר לתוכנית טלוויזיה.
"סיפור אגדה" ביצוע להקת פקוד מרכז, מילים חמוטל בן-זאב.
השיר נכתב לכנס חטיבה 35 של הצנחנים ב-1989 בהשראת ה'אני מאמין' של מפקד החטיבה דאז האלוף דורון אלמוג.
יצא באוסף "שירו של צנחן" ב-1989 על ידי הד ארצי, ובאוסף "שיר פשוט" ב-1992.
"תשעה קבין לירושלים" ביצוע יזהר כהן שגם שותף ללחן, למילים מאת תמר פרימור.
השיר נכתב במיוחד לערב שירי ירושלים בחסות ראש העיר טדי קולק, שנערך בבנייני האומה בירושלים.
יצא באלבום "שישו את ירושלים" ערב שירי ירושלים על ידי הד ארצי ובאוסף "שיר פשוט" ב-1992.
"מיתר חסר" ביצוע צוות הווי מז"י למילים מאת תמר פרימור, השיר נכתב לזכרו של סגן-אלוף משה מועלם ולזכרם של חבריו הלוחמים שנספו ב-אסון המסוקים.
"ניגונים אחרים" ביצוע עוזי מאירי, למילים מאת זרובבלה ששונקין, יצא באוסף "שיר פשוט" ב-1992.
"בהשקט ובבטחה" המנון הפנימייה הצבאית לפיקוד חיפה.
ביצוע צוות הווי מפח"ש, מילים מאת יאיר מילר ומשה שי.
יצא באוסף שיר פשוט ב-1992. בצוע נוסף על ידי תזמורת צה"ל.
"דרור לחיפה" ביצוע מקהלת הרבנות הצבאית, למילים מאת יוסי ויליאן.
נכתב לערב מיוחד לציון 40 שנה לשחרור העיר חיפה במעמד ראש העיר.
השיר יצא באוסף "שיר פשוט" ב-1992.
מילר זכה על לחניו בפרס ראשון על לחניו בשלושה פסטיבלי שירי הילדים רצופים:
בפסטיבל שירי הילדים השלישי בשנת 1972 (השיר "בואו נשיר" ששרה עדנה לב);
בפסטיבל שירי הילדים הרביעי שנערך שנתיים לאחר מכן באפריל 1974 (השיר "שרה שרה שיר שמח" ששרה שלישיית אף אוזן גרון);
בפסטיבל שירי הילדים החמישי, שנערך בדצמבר 1974 (השיר "שובב עם לב זהב", מילים תמר פרימור, ששר ששי קשת).
יאיר שמואל פרג'ון (נולד ב-29 בספטמבר 1953) הוא איש ציבור שכיהן כראש המועצה האזורית חוף אשקלון משנת 2007 עד 2018.
יאיר פרג'ון נולד במושב ברכיה, השלישי מבין 13 אחים ואחיות, כולם עוסקים בתחום החינוך וההוראה.
בשנים 1977-1976 אף שימש כרכז משק במקום הולדתו ובמקביל עסק בהקמת חוגי סיירות במסגרת החברה להגנת הטבע.
פרג'ון התגייס לצה"ל במסגרת גרעין נח"ל, והתנדב לצנחנים לגדוד הנח"ל המוצנח.
במלחמת יום הכיפורים, ב-6 באוקטובר 1973, יצא עם כוח שמנה 16 לוחמים למשימת חילוץ של החיילים הנצורים בתל סאקי שהיה מכותר על ידי כוחות האויב.
עם אור ראשון התפתח קרב קשה למרגלות התל מול כוחות סוריים עדיפים.
במהלך הקרב נהרגו 14 מחבריו.
פרג'ון, שנפצע קשה, הצליח לשרוד בשטח הסורי במשך שלושה ימים, ללא מים או מזון.
רק עם הגעתם של כוחות המילואים לאזור, חולץ פרג'ון על ידי כוחות השריון.
את פעילותו הציבורית החל עם תום שירותו הצבאי.
בימים שלאחר מלחמת יום הכיפורים סערה הארץ בעקבות ועדת אגרנט.
היה קרע וחוסר אמון של הציבור בממסד ואט אט קמו קבוצות מחאה רבות שדרשו שינוי.
פרג'ון שחש צורך "לקום ולעשות מעשה" החליט לחולל שינוי בקרב בני נוער בפריפריה, אזור מגוריו.
פרג'ון יזם את הקמתם של חוגי סיירות בדרום- אזורים בהם לא פעלה תנועת נוער.
במסגרת זו הדריך טיולים רבים בכל הארץ, נלמדו שיעורים טופוגרפיה וידיעת הארץ.
במסגרת זו חבר פרג'ון לחברה להגנת הטבע ולעמותה ע"ש אורי מימון (שנפל במלחמת יום הכיפורים בעיר סואץ) וריכז את פרויקט הסיירות עבור מאות ילדים בדרום.
פרג'ון, בוגר מכללת בית ברל בלימודי ארץ ישראל וגאוגרפיה, הוא האיש אשר יזם והקים את בית ספר שדה שקמים של החברה להגנת הטבע ב-1982 באתר ניצנים הישנה וכיהן כמנהלו במשך 25 שנה.
עם היבחרו לראשות המועצה האזורית חוף אשקלון, משמש פרג'ון כיו"ר החברה הכלכלית של המועצה, חבר דירקטוריון באיגוד הספורט העממי וחבר הוועדה לניגוד עניינים מטעם משרד הפנים.
פרג'ון קידם עצמאות כלכלית למועצה ופתיחת אזורי מסחר, הרחבות ביישובים, בנייה והרחבת מוסדות חינוך ופרויקטים מקדמי איכות סביבה כגון: הקמת 'שביל האור מחוף אל חוף'- שביל הליכה וטיול מחוף זיקים לחוף ניצנים לאורך כ-50 ק"מ שיקיף את כל שטחי המועצה האזורית חוף אשקלון והנופים והאתרים המשמעותיים בתחומה.
בספטמבר 2011 נבחר פרג'ון להיכלל ברשימת 100 המשפיעים ביותר בישראל לשנת 2011 על ידי TheMarker.
מנימוקי הבחירה: "פרג'ון הבין שההשקעה הטובה ביותר היא בילדים ובנוער ויזם סדרת פרויקטים שיזניקו את רמת החינוך ביישובים ובקיבוצים שנכללים בשטח המועצה".
בשנת 2014 היה זה עיתון 'גלובס' שבחר בפרג'ון, מקום 8 ברשימת ' 50 האנשים שעשו את השנה' יחד עם ראשי הרשויות בעוטף עזה תחת ההגדרה 'חזית העורף' בעקבות מבצע 'צוק איתן' ואף קיבל עם עמיתיו את אות 'אביר איכות השלטון' בנושא 'חוסן לאומי' מטעם התנועה לאיכות השלטון.
בשנת 2019 פרג'ון חבר למפלגת חוסן לישראל בראשות בני גנץ והוצב במקום ה-48 ברשימת כחול לבן המשותפת לחוסן לישראל ולשתי מפלגות אחרות.
לקראת הבחירות לכנסת ה-24 הצטרף לרשימת מפלגת צומת בראשות משה גרין והוצב במקום השני ברשימה אולם כשבועיים לפני הבחירות התפטר מהרשימה.
פרג'ון, תושב ניצן הוותיקה, נשוי ואב לחמישה.
יאיר עברון (נולד ב-1931) הוא פרופסור אמריטוס בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, מומחה לאסטרטגיה, ליחסים בינלאומיים וללימודי ביטחון לאומי.
נולד בירושלים למשפחה מצאצאי הראש"ז צורף והוא נינו של יואל משה סלומון מצד אמו שרה גוטפריד-המבורגר.
אחיו היה העיתונאי בועז עברון.
עברון שימש חוקר בכיר במכון למחקרי ביטחון לאומי שהיה בין מייסדיו.
לימד בעבר בחוג למדע המדינה באוניברסיטת תל אביב, כיהן כראש החוג בשנות ה-90 ושימש כראש התכנית ללימודי ביטחון למ"א.
לימד גם באוניברסיטת סאסקס ובאוניברסיטה העברית בירושלים.
כמו כן, עברון הוזמן כעמית מחקר או כפרופסור אורח באוניברסיטאות הבאות: אוקספורד, הרווארד, קורנל, קונקורדיה, Georgetown, UCLA.
עברון גם היה חבר במכון הבינלאומי ללימודים אסטרטגים (IISS) ובתנועת Pugwash.
בפעילותו הציבורית, עברון היה פעיל בשנות ה-50 בתנועה הכנענית ובפעולה השמית.
משנות ה-70 היה פעיל בקידום מפגשים ישראלים-ערבים וחתר להבנה בין העמים.
רעייתו הייתה ד"ר רות עברון המנוחה ולהם בן אחד, רועי.
עברון חיבר 4 ספרים ולמעלה מ-40 מאמרים בנושאי אסטרטגיה גרעינית, פוליטיקה בינלאומית, הסכסוך הישראלי-ערבי, פיקוח על אמצעי לחימה וכדומה.
בשנת 1987 הוציא עברון לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד את הספר "הדילמה הגרעינית של ישראל", בנושא מדיניות הגרעין של ישראל.
עברון, יאיר: הדילמה הגרעינית של ישראל, ת"א: הוצאת הקיבוץ המאוחד, 1987
יאיר צנזור (נולד ב-29 בנובמבר 1943) הוא מתמטיקאי ישראלי, פרופסור אמריטוס בחוג למתמטיקה באוניברסיטת חיפה.
מומחה במתמטיקה חישובית ואופטימיזציה, ועוסק ביישומים שלהן, במיוחד בתחומי ההדמיה הרפואית ותכנון טיפולים בקרינה.
צנזור, יליד ראשון לציון, למד לאחר שירותו הצבאי בטכניון בחיפה, ובשנת 1975 השלים את לימודי הדוקטורט בהנחייתו של פרופסור עדי בן ישראל.
הצטרף לחוג למתמטיקה באוניברסיטת חיפה בשנת 1979, פרופסור מן המניין מאז 1989.
פרסם למעלה ממאה מאמרים מדעיים.
בין תרומותיו מאמרים העוסקים בהיבטים מתמטיים של הטכנולוגיה הרדיותרפית Intensity-Modulated Radiation Therapy (IMRT).
ב-2002 יסד את המרכז למתמטיקה חישובית וחישוב מדעי באוניברסיטת חיפה, שבראשו הוא עומד.
פעיל במאבק לשמירה על החופש האקדמי באוניברסיטאות המחקר בישראל.
היה ממייסדי הוועדה הבין-סנאטית (וב"ס) של האוניברסיטאות להגנה על העצמאות האקדמית, ועמד בראשה בין 2002 ו-2005. פרסם מאמרי דעה בנושא זה בעיתונות הישראלית, ומרכז אתר ובו חומר בנושא.
מתגורר בחיפה, נשוי ואב לשלושה שהם: ד"ר אביב צנזור, מתמטיקאי ומרצה בטכניון; חוקר המוח פרופסור ניצן צנזור (הנשוי לעיתונאית מיכל גלילי) ופרופסור קרן צנזור-הלל, המתמחה במדעי המחשב.
יאיר סרוסי (נולד ב-27 בנובמבר 1955) הוא כלכלן ישראלי, כיהן במספר תפקידי מפתח בסקטור הפיננסי הישראלי.
בשנים שימש 2009–2016 כיו"ר דירקטוריון בנק הפועלים.
החל מאוקטובר 2020 משמש כיו"ר הדירקטוריון של חברת "צים".
סרוסי הוא בעל תואר ראשון בכלכלה ומדע המדינה מאוניברסיטה העברית בירושלים.
מ-1981–1992 מילא שורה של תפקידים באגף התקציבים של משרד האוצר והיה מנהל משלחת האוצר בארצות הברית ומנהל משלחת הקומודיטיס של המדינה.
היה חבר מרכז ההשקעות וקרן המדען הראשי.
לאחר פרישתו מהאוצר שימש משנה למנכ"ל חברת הבנייה "מרלז".
בשנים 2001–2009 ניהל את פעילות בנק ההשקעות האמריקאי "מורגן סטנלי" בישראל.
בשנים 1997–2002 כיהן כדירקטור ויו"ר ועדת ביקורת של "בנק הפועלים".
בשנים 2003–2009 כיהן כיו"ר ועדת השקעות של קרן הפנסיה "מבטחים", וכן כיהן כדירקטור ב"חברה לישראל" וחברת "פרוטרום".
בשנת 2007 היה יו"ר מייסד משותף של חברת הנדל"ן "יורופורט", שהונפקה זמן קצר אחר כך בבורסת תל אביב.
בשנת 2008 היה סרוסי שותף מייסד, יחד עם נוחי דנקנר, של קרן המזנין "מוסטנג".
באוגוסט 2009 מונה סרוסי לתפקיד יו"ר דירקטוריון בנק הפועלים.
סרוסי כיהן כיו"ר פועלים שוקי הון בע"מ, פועלים שוקי הון והשקעות אחזקות בע"מ ופועלים שוקי הון – בית השקעות בע"מ, וחבר בדירקטוריון בחברה הטכנולוגית "די.אס.פי.
הוא התפטר מתפקידו בבנק הפועלים על רקע פרשת המנכ"ל ציון קינן שהואשם בתקיפה מינית של עובדת, תלונה שסרוסי נמנע מלדווח עליה לבנק ישראל ולדירקטוריון.
במאי 2017 מונה ליו"ר חברת הדיור המוגן "מגדלי הים התיכון".
במאי 2018 מונה במקביל ליו"ר חברת "אנלייט אנרגיה מתחדשת".
בשנת 2021 הקים את חברת ההשקעות "פרייטק", שבין השאר השקיעה בחברת ההטכנולוגיה הפיננסית "טיפרנקס".
נשוי לפרופ' ורד ויניצקי-סרוסי, דיקנית הפקולטה למדעי החברה באוניברסיטה העברית לשעבר, ואב לשתי בנות.
יאיר נפשי (נולד ב-15 בספטמבר 1941) הוא תת-אלוף בדימוס בצה"ל.
בין יתר תפקידיו הצבאיים פיקד על חטיבה 188 ואוגדה 440 ושימש כרמ"ט פיקוד הדרום.
הוא זכה לעיטור העוז על חלקו בקרבות הבלימה ברמת הגולן במהלך מלחמת יום הכיפורים, אז היה מפקד גדוד 74.
נולד ליהודית ושלמה נפשי ב-15 בספטמבר 1941.
ערב המלחמה, קיבל גדוד 74 בפיקודו של נפשי את האחריות על צפון רמת הגולן ממוצב 111 וצפונה, בעוד שהגדוד הסדיר השני של חטיבה 188, גדוד 53, קיבל את האחריות על דרום הרמה.
למרות חלוקה זו, פלוגות ומחלקות שני הגדודים התפרסו על כלל הרמה וכל גזרה פיקדה גם על כוחות מהגדוד השני.
לפני המלחמה ייעד נפשי את רכס הבוסטר (צפונית לעיר קוניטרה) להיות נקודת השליטה שלו לפיקוד הגזרה הצפונית, עם פרוץ המלחמה בצהרי ה-6 באוקטובר 1973 הוא נע לשם בדהרה עם צוות הטנק שלו.
מעמדתו ברכס הבוסטר פיקד נפשי על הכוחות בגזרה הצפונית וניהל את קרבות הבלימה הראשוניים, בקור רוח ובטון דיבור רגוע הקפיד נפשי לדבר ברשת הקשר עם מפקדי הפלוגות והמחלקות שבגזרתו, מודע לחשיבות נוכחותו בקשר.
במהלך ארבעת הימים הראשונים למלחמת יום הכיפורים פיקד נפשי על הגזרה, תצפת על הכוחות הסורים ונלחם בגזרת צפון קוניטרה, רכס הבוסטר והר חרמונית.
על פיקודו בימים אלו ועל הצלחתו בהחזקת השטח כנגד ההתקפות הסוריות, הוענק לנפשי עיטור העוז במאי 1975 על ידי הרמטכ"ל מרדכי גור.
לאחר המלחמה התקדם בתפקידי הפיקוד, כיהן כמפקד עוצבת ראם, מפקד חטיבה 188 בשנים 1976–1977 ומפקד אוגדה 440 במלחמת לבנון הראשונה.
בשנים 1985–1988 שימש בתפקיד רמ"ט פיקוד הדרום, תחת אלוף הפיקוד אורי שגיא.
בתפקידו הצבאי האחרון שימש כנספח הצבאי של ישראל בוונצואלה.
לאחר שחרורו משירות צבאי נבחר נפשי למועצת העיר קריית אתא ושימש חבר הנהלת קבוצת הכדורעף הפועל קריית אתא.
יאיר סהר (נולד ב-1 ביולי 1958) כיהן כנשיא בורסת היהלומים הישראלית וכיו"ר מפעלי בורסת היהלומים בשנים 2011 - 2013. בשנת 2013 קיבל את התואר נשיא כבוד של בורסת היהלומים של ניו יורק - ה-DDC בעבור פועלו לקירוב שתי בורסות היהלומים בתקופת כהונתו כנשיא בורסת היהלומים הישראלית.
בינואר 2016 קיבל יאיר סהר את התואר נשיא כבוד לכל ימי חייו של בורסת היהלומים הישראלית.
יאיר סהר נולד והתחנך בתל אביב.
הוא למד חשמל בתיכון אורט סינגלובסקי ושירת בצבא כמדריך בפנימיית חיל חימוש.
בראשית שנות השמונים פתח משרד לביקוע יהלומים.
עם המעבר לביקוע בלייזר המשיך לעסוק בביקוע בסיוע חמש מכונות לייזר.
בגיל 26 החל לנסוע לבלגיה לרכוש יהלומי גלם, ובהמשך החל לעסוק גם בייצור.
ב-1999 נכנס לשותפות עם היהלומן מוטי עבו.
השניים הקימו את "סהר עתיד יהלומים בע"מ'", העוסקת בייצור יהלומים בישראל ויצוא באמצעות מנהלי מכירות ונציגויות בארצות הברית ובהונג קונג.
החברה מעסיקה כ-40 עובדים בישראל וכן עובדים מחוץ לישראל - כולם ישראלים.
החברה נמנית עם מקבלי הסייט של ה-DTC – חברת הסחר של ספק הגלם המרכזי בעולם – דה בירס, ועם לקוחות הליבה הראשונים של חברת הארי וינסטון, האחראית לשיווק 40% מתפוקת מכרה היהלומים דיאביק.
בשנת 2009 קיבלה חברת "סהר עתיד" את התואר יצואן מצטיין של מדינת ישראל מידי נשיא המדינה, שמעון פרס.
את פעילותו הציבורית בענף היהלומים התחיל יאיר סהר בגיל 35. הוא כיהן במגוון רחב של תפקידים ציבוריים בבורסת היהלומים הישראלית, בהתאחדות תעשייני היהלומים בישראל ובמכון היהלומים הישראלי.
בין היתר מילא תפקידים מובילים ובהם המשנה לנשיא הבורסה, סגן הנשיא, חבר נשיאות, גזבר ויושב ראש של ועדות רבות העוסקות בקביעת מדיניות וסדר היום המורכב והמגוון בבורסת היהלומים הישראלית.
בנוסף כיהן כיו"ר ועדת הכספים של הבורסה, חבר נשיאות וחבר בוועדות שונות בהתאחדות תעשייני היהלומים וכדירקטור במכון היהלומים הישראלי וחבר בוועדות השונות של המכון.
ביולי 2011 נבחר יאיר סהר לכהונת נשיא בורסת היהלומים הישראלית ויו"ר מפעלי בורסת היהלומים.
במקביל לכהונתו כנשיא הבורסה מכהן יאיר סהר כדירקטור במכון היהלומים הישראלי וכחבר בוועד הפועל של התאחדות תעשייני היהלומים.
יאיר סהר מתגורר ברמת גן, נשוי למיכל ואב לשני בנים ושתי בנות.
יאיר עוגן (נולד ב-25 בספטמבר 1938) הוא קצין צה"ל בדימוס בדרגת אלוף-משנה, שכיהן כמפקד חטיבה 226, חטיבת צנחנים במילואים.
עוגן נולד ב-25 בספטמבר 1938 ביגור למרים ושרגא עוגן, צמד רופאים ממוצא גרמני.
עם גיוסו לצה"ל התנדב ליחידה 101 ובהמשך לצנחנים.
עם סיום הקורס שימש כמפקד מחלקה בגדוד הצנחנים 890 ומפקד פלוגה.
עוגן לחם בפעולות התגמול ובמלחמת סיני השתתף בקרב המיתלה.
בשירות המילואים שימש עוגן, בתפקידי פיקוד שונים בחטיבה 80 (לימים חטיבה 226).
במלחמת ששת הימים לחם כמפקד פלוגה בכח האיגוף המוסק של חטיבה 80 בקרב אום-כתף ובהמשך המלחמה לחם בקרבות רמת הגולן.
במלחמת יום הכיפורים שימש כסגנו של חזי שלח, מפקד גדוד 471, גדוד צנחני מילואים.
עוגן לחם בקרבות הבלימה והתקפת הנגד הישראלית ברמת הגולן וכן בקרב ההבקעה לסוריה, ובין היתר השתתף בכיבוש העיירה הסורית ח'ן ארנבה ובכיבוש החרמון הסורי.
בהמשך מונה למג"ד 7056, במבצע ליטני שימש כמפקד עוצבת חירם והובל אותה בקרבות כנגד יעדי מחבלים.
במלחמת לבנון הראשונה שימש עוגן כמפקד חטיבה 226. תחת פיקודו לחמה החטיבה לחמה בקרבות לכיבוש מחנה הפליטים עין אל-חילווה, צור וצידון.
לאחר 25 יום שוחררו לוחמי החטיבה לבתיהם.
ערב הפריצה למערב ביירות נשאל עוגן על ידי הרמטכ"ל רפאל איתן, האם ניתן לגייס את החטיבה ולהפעילה בפריצה למערב ביירות.
עוגן השיב כי היות שרבים מהלוחמים באים מן ההתיישבות העובדת, ולהם משקים חקלאיים, הדבר ייחשב כנטל כבד, אולם אם יורה על כך הרמטכ"ל ניתן לגייסם.
שר הביטחון אריאל שרון ניצל תשובה זו והציגה כסירוב פוליטי של החטיבה וכינה אותה "החטיבה שלא גויסה".
בראשית אוגוסט גויסה החטיבה לפרק לחימה שני.
בדצמבר אותה שנה, נערכה החטיבה לגיוס שלישי אשר במסגרתו נערך סיור מפקדים בגזרה המזרחית.
במהלך הסיור עלה ג'יפ המח"ט על מוקש וכל יושבי הג'יפ נפגעו.
הסמח"ט, אחד המג"דים וקמ"ן החטיבה נהרגו, ואילו עוגן עצמו נפצע אנושות, והחלים רק בתום תקופה ארוכה.
יאיר להמן (נולד ב-11 ביוני 1975) הוא שחקן, במאי, תסריטאי ומורה למשחק.
יאיר להמן נולד בירושלים וגדל בשכונת רמת אשכול.
הוא הרביעי מבין שישה ילדים ולו שלושה אחים ושתי אחיות.
הוא בוגר התיכון התורני הימלפרב בירושלים.
את שירותו הצבאי עשה בחטיבת הצנחנים והשתחרר בדרגת סרן.
לאחר שירותו הצבאי למד משחק בסטודיו למשחק ניסן נתיב (2004-2001) ובימוי במכללת סמינר הקיבוצים (2006).
ב-2005 כתב וביים את ההצגה "הקרב על המגה בית", במסגרת פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
בין השנים 2008-2011 השתתף ככותב וכשחקן במופע קלבת שבת, מופע מערכונים סאטירי בהנחיית ג'קי לוי ובהשתתפות שחקני תיאטרון האינקובטור.
ב-2009 ייסד את תיאטרון "על הדרך" העורך סיורים תיאטרליים בהנחיית שחקנים מקצועיים בסמטאות ירושלים.
ב-2010 יצר בשיתוף תיאטרון האינקובטור ובית אבי חי את המופע "פרה שחוטה".
בסדרת המופעים "נשחטת" בכל שבוע פרה קדושה אחרת מהתרבות היהודית, כמו אלוהים, שבת, סקס ועוד, על ידי עיסוק קומי ועם זאת מעמיק בפינות האפלות של כל נושא, בעובדות הפחות מדוברות ובמיתוסים.
המופע רץ במשך ארבע עונות בהשתתפותם הקבועה של להמן, ענבל לורי ואלי חביב ובהשתתפות שחקנים מתחלפים.
בהמשך הועלה המופע בבית מזי"א לתיאטרון בירושלים.
בין השנים 2008–2011 שיחק להמן בסדרת המתח הישראלית תמרות עשן שהועלתה בערוץ הוט 3 של חברת הטלוויזיה HOT בתפקיד עירד שלח.
להמן חבר בתיאטרון האינקובטור שבמסגרתו שיחק בהצגה "מעשה כשפים" המבוססת על סיפור קצר של שלום עליכם, ובהצגה "אהבה בבקשה" המבוססת על כתבים של אנטון צ'כוב.
משנת 2015 מגלם את רעמסס נוגש מצרי בסדרה הקומית עלילות ארץ גושן של ערוץ מאיר לילדים.
בשנת 2016 השתתף בעונה השנייה של סדרת המתח "פצועים בראש"
בשנת 2017 השתתף בסרט מכתוב.
בשנת 2020 שיחק בתפקיד ראשי בסרט החרדי שליחות בפמגוסטה.
"אהבה בבקשה" - הצגת תיאטרון המבוססת על סיפורים קצרים של אנטון צ'כוב בבימוי אריק עשת.
"מעשה כשפים" - הצגת תיאטרון המבוססת על סיפור קצר של שלום עליכם בבימוי דור צויגנבום.
"פרה שחוטה" - תוכנית שבועית בבית אבי חי ובבית מזי"א.
"קלבת שבת" - מופע שבועי בהנחיית ג'קי לוי.
"הרוב לטובה" - הצגת יחיד.
"אגדה בחייו" - פסטיבל תיאטרון קצר בצוותא.
"עם ישראל HIGH" - מופע קומי סאטירי.
"הקרב על המגה בית" - פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
"בקעת הקהילות" - הצגת יחיד ביד ושם בבימוי גדי ויסברט.
"הישראלי היפה - פרויקט לשינוי פני האומה" - הצגת יחיד.
תמרות עשן - הוט 3, בתפקיד עירד שלח.
"רגע לפני המראה" - דרמה קצרה בערוץ 1.
עספור - הוט 3, בתפקיד שוטר.
"בודדים" - סרטו של רנן שור, בתפקיד סמל המחלקה.
"בבאגנוש" - תוכנית מערכונים בערוץ 10.
SHARE - קליפ של שאנן סטריט, תפקיד ראשי.
"עלילות ארץ גושן" - ערוץ מאיר לילדים, בתפקיד הנוגש רעמסס.
שיחק כשחקן ראשי בסרט 'שליחות בפמגוסטה'.
"שומר הסיפורים"- ערוץ מאיר לילדים, בתפקיד רב הקהילה.
פינה שבועית בציפורי לילה עם קובי אריאלי בתחנה גלי צה"ל.
"פרה שחוטה" – קרן אביחי.
"פרויקט ביפ" – תוכנית מערכונים בפריים טיים (ערוץ הצחוק - ביפ).
"באבאגנוש" – תוכנית מערכונים (ערוץ 10).
"קלבת שבת" – מערכונים על פרשת השבוע עם ג'קי לוי.
"הקרב על המגה-בית" - פסטיבל חיפה להצגות ילדים.
"על הדרך" – מופע תיאטרון נודד בירושלים.
נהרג על ידי בדואים ב.
יאיר נולד ב-1932 בקיבוץ יגור, בן לפינחס ושיינדל פלד, ממייסדי הקיבוץ.
ליאיר חמישה אחים: רוחק'ה, יהודה פלד, לימים מפקד עוצבה ותת-אלוף בצה"ל, נעמי, מנחם ואיה.
בנעוריו היה מדריך בתנועת הנוער הקיבוצית והרבה לסייר ולארגן טיולים בנגב.
התגייס לנח"ל בשנת 1950, ובאופן חריג שימש בו-זמנית כצוער ומדריך בקורס קצינים.
אחרי שחרורו, ב-1954, חזר לקיבוץ יגור, נשא לאשה את מרים לוצ'נסקי, ומונה לרכז החטיבה הצעירה בתנועת הקיבוץ המאוחד.
בהיותו במילואים עבר קורס מ"פים.
בשנת 1958, ביוזמת מפקד חטיבת הצנחנים מנחם אבירם וסגנו מוטה גור, חזר והתגייס, בהסכמת הקיבוץ, כמפקד סיירת צנחנים בדרגת סרן.
בתפקיד זה, בתקופת הרגיעה היחסית שאחרי מבצע קדש, העביר את הדגש מפעולות תגמול אל עבר יכולות הסיור והניידות הנדרשות מסיירת במלחמה.
בהתאם לכך הנהיג בסיירת מסעות אופניים, ושימוש באופנועים וגמלים במטרה לשפר את ניידות הלוחמים.
ביזמתו נסלל כביש הפטרולים לאורך גבול מצרים, ונפרץ "מעלה היעלים", שחיבר לראשונה את רמת המדבר עם אזור סדום.
שם המעלה הוסב כחודש אחרי מותו ל"מעלה יאיר".
בשנת 1959 יצא לבדו לתרגיל ניווט בדד באזור הר שגיא.
בחצותו את ערוץ נחל סרפד הותקף מן המארב בירי ונהרג.
הרצח יוחס למסתננים בדואים משבט סאראחין של מטה אל-עזאזמה, שפעלו ככל הנראה בשליחות המודיעין המצרי.
מותו זכה לתהודה ציבורית והוא נטמן בחלקה הצבאית בבית העלמין ביגור, בהלוויה בהשתתפות כאלפיים אבלים.
הותיר אחריו אשה (לימים אשתו של רפי איתן), ובת, יעל, שנולדה אחרי מותו.
בעקבות רצח פלד הורה אלוף פיקוד הדרום, אברהם יפה, על מבצע הגר, שבו פונה הר הנגב מבני שבט הסאראחין.
משתפי הפעולה עם הצבא פונו לאזור דימונה והאחרים שבחרו לא לשתף פעולה אולצו לעבור לסיני על ידי תפיסת בורות המים שלהם.
דרך יאיר, מקטע של כביש 10 בין הר חריף לניצנה, נסלל בשנת 1982 ונקרא על שמו.
דרך יאיר, מקטע מדרך הפטרולים הישנה מעין נטפים להר יהואחז.
אנדרטה במקום נפילתו, בנחל סרפד ליד הר חמרן
סיירת אנשי מילואים מאזור ניצנה.
יאיר מזור (נולד ב-2 באוקטובר 1950) הוא פרופסור ישראלי-אמריקאי בתחום הספרות העברית החדשה.
מכהן כראש המגמה לשפה וספרות עברית חדשה ומקראית וראש המכון למדעי היהדות באוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי בארצות הברית.
יאיר מזור נולד בשם יאיר מויסייב.
מזור למד לתואר ראשון, שני ושלישי בספרות באוניברסיטת תל אביב.
עבודת התזה שלו (1978) עסקה במוטיבים ביצירות ש"י עגנון.
עבודת הדוקטורט (1983) עסקה במבנה של הסיפורת העברית הריאליסטית בתקופת ההשכלה.
שתי העבודות זכו בפרסי מחקר של אוניברסיטת תל אביב.
בשנים 1976 - 1978 הרצה בתחום הספרות בסמינר הקיבוצים, ובשנים 1977 - 1980 באוניברסיטת בן-גוריון.
במקביל הרצה בשנים 1977- 1981 באוניברסיטת תל אביב.
לאחר מכן עבר לארצות הברית והצטרף כעמית מחקר למחלקה ללימודי סקנדינביה באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון, ומ-1982 החל לחקור במסגרת המחלקה לשפות עבריות ושמיות באוניברסיטה זו.
ייסד את המרכז ללימודים יהודיים באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון ועמד בראשו.
ב-1990 עבר לאוניברסיטת טקסס באוסטין, שם עבד במחלקה לספרות ושפות אפריקאיות ובמחלקה לתרבות ושפות מזרח-תיכוניות.
ב-1994 עבר לאוניברסיטת ויסקונסין-מילווקי, שם הוא מכהן עד היום כפרופסור במחלקה לשפות זרות, ראש המגמה לשפה וספרות עברית חדשה ומקראית, וראש המכון למדעי היהדות.
פרסם 11 ספרי מחקר ויותר מ-180 מאמרי מחקר וביקורת.
מחקריו עוסקים בספרות העברית החדשה, ספרות ההשכלה, ספרות מקראית, ספרות השוואתית, וכן ספרות מסקנדינביה.
בין השאר כתב על הסופרים והמשוררים העבריים דוד פוגל, שאול טשרניחובסקי, עמוס עוז ורוני סומק.
מזור נשוי ואב לבת אחת.
הדינמיקה של מוטיבים ביצירות ש"י עגנון.
פנים ומגמות בפואטיקה של המבנה בסיפורת העברית "הריאליסטית" בתקופת ההשכלה: עיונים בעקרונות המבנה של מחבר מהסיפורת של מאפו, סמולנסקין, ברודס, ברנדשטטר, יל"ג, א.
אוניברסיטת תל אביב, 1981 (דיסרטציה)
השכלה בשום שכל: סיפורת ההשכלה - פניה האחרות.
שירתם הצעירה - תבונת המבנה: מחקרים בשירה ובסיפורת עברית חדשה ובספרות המקרא.
תל אביב: מפעלים אוניברסיטאים להוצאה לאור, 1987
פוגל דוד - לא על השיר לבדו: לאמנות הסיפור של דוד פוגל.
טשרניחובסקי האחר - תבנית נוף סיפורו: לאמנות הסיפור של שאול טשרניחובסקי.
משדות שבעמק עד רחוב המסגר: שירה עברית עכשווית.
מיהודה הלוי עד יונתן הקטן: מחקרים בשירה העברית.
ליטוף באפילה: על סיפורת עמוס עוז – בצירוף ראיון עם עמוס עוז.
ירושלים: כתר, 1998 (תורגם לאנגלית)
אהבה במושב האחורי: השירה העברית בשנות השישים.
אקרובט פואטי: שירת רוני סומק.
אור יהודה: זמורה ביתן, 2008
כמו שריקה בחשיכה: על 'אותו הים' מאת עמוס עוז.
יאיר ג'ונה לוטן (נולד ב-3 ביולי 1973) הוא שחקן ישראלי.
לוטן נולד בשכונת הגבעה הצרפתית בירושלים בשם יאיר זלוטוגורסקי, לאב פסיכולוג ולאם רופאה - מנהלת בחברת התרופות אלי לילי.
עד גיל 12 הוא גדל בירושלים ובמדינת ניו יורק שבארצות הברית - בעקבות לימודי הדוקטורט של הוריו.
כשהיה בן 12 חזרה המשפחה לישראל.
הוא שירת בחטיבת הצנחנים בצבא ההגנה לישראל.
למד לתואר ראשון בקולנוע באוניברסיטת תל אביב, ולתואר שני במשחק באקדמיה למוזיקה ולאמנויות הדרמה של לונדון.
על שם הבמה שלו בחו"ל, ג'ונה לוטן, סיפר בראיון: "הייתה לי בעבר, בישראל, מורה לקול ולשירה שגם הייתה רוחנית.
באחד השיעורים היא דיברה על חשיבות ההפרדה בין החיים הפרטיים לחיים הציבוריים והמליצה להשתמש בשם עבודה.
כשהייתי בלונדון הייתה לי הזדמנות לעשות את זה.
השם הזה גם מייצג את השורשים היהודיים שלי, וגם יותר נוח להגות אותו.
יאיר זה שם בלתי אפשרי לאמריקאים, בלי עיצור באמצע.
זו הייתה חוויה מאוד משונה בהתחלה, היו קוראים לי ג'ונה ושכחתי שהוספתי את השם.
אבל עם הזמן זה חדר גם לחיים הפרטיים שלי שם, והחלטתי לאמץ את זה כשם אמצעי.
נוח לי עם שני השמות".
לוטן היה מאורס לשחקנית האנגלייה קלי ריילי.
בגיל 20 החל בקריירת דוגמנות קצרה.
באותן שנים הנחה בתוכנית הטלוויזיה "זאפ לראשון" והנחה לצד עדן הראל את התוכנית "אין גבול" בטלוויזיה החינוכית, ושיחק בסדרת הטלוויזיה "כסף קטלני".
ב-1996 שיחק לצד אלון אבוטבול בסרט "איתך לנצח" שכתבה וביימה רותי פרס.
ב-1997 גילם את יובל בסרט הטלוויזיה "דומינו" שכתבה לימור נחמיאס וביים אורי סיון.
באותה שנה שיחק לצד מיכל ינאי ובנות פסיה במחזמר "הכל אגדה" שכתב וביים אורי פסטר, וגילם את ריף בסדרת הטלוויזיה "כחול עמוק" ששודרה ב-HOT.
ב-1998 גילם את עונג בקומדיית המצבים "שמש".
ב-2002 גילם את יובל קראוס בסדרת הטלוויזיה "בנות בראון" שכתבה עירית לינור וביימו רני כרמלי ועירית לינור.
ב-2013 שיחק בסדרה "בני ערובה", בה גילם את אדם רובין, קצין ימ"מ מצטיין שנסיבות טרגיות מובילות אותו לעמוד בראש קבוצת שכירי חרב שמטרתם להרוג את ראש הממשלה.
באופן חסר תקדים, הסדרה זכתה להצלחה בזירה הבינלאומית עוד בטרם עלייתה לשידור בישראל: היא נמכרה לרשת CBS האמריקאית, שם עלתה לשידור בספטמבר 2013 בשם "Hostages" (בני ערובה), והיא הסדרה הישראלית הראשונה שנמכרה לרשת טלוויזיה אמריקאית עוד בשלבי הפיתוח ולפני הפקת המקור הישראלית.
ב-2001 גילם את דמותו של כריס, בסרט הסלאשר הגרמני "The Pool".
באותה שנה דיבב את דמותו של דייוויד ארמסטרונג, חייל בצבא ארצות הברית במהלך, המלחמה הקרה - הדמות הראשית של משחק הווידאו "Operation Flashpoint: Cold War Crisis".
בשנת 2004 גילם את קני בסדרת הטלוויזיה "NY-LON".
ב-2005 גילם מתמחה (לצד קירה נייטלי) בסרט הקולנוע "החליפה".
ב-2006 גילם את דמותו של ג'ו פרנטי בפרק בסדרת הדרמה הבריטית "המלחמה של פויל" העוסק בסיפורי מלחמה אמיתיים מהחיים, בו הדמויות מנהלות מלחמות אישיות, בעיצומו של הכאוס של מלחמת העולם השנייה.
לדבריו, הדמות שלו בסדרה זו הזכירה לו חבר מהצבא, שהייתה לו היכולת למצוא את ההומור בכל מצב נתון.
באותה שנה גילם את מתרהורן גולי בסרט הטלוויזיה "The Beyond", המתמקד במדעני נאס"א במהלך משבר עולמי; גילם את ספנסר וולף בעונה החמישית של "24"; גילם את ג'סי בסרט הקולנוע "One Night with the King", וגילם את ד"ר מרטי פינו באחד הפרקים של "CSI: ניו יורק".
בשנת 2008 לוטן גילם את רוברט טימותי בריאן, חובש הצי האמריקני, בדרמת המלחמה "דור מזוין" של רשת HBO.
ב-2009 גילם את התפקיד הראשי בפיילוט שיצר דייוויד מילץ' עבור HBO בשם "Last of the Ninth".
בשנת 2017 גילם את לוגן ברדלי, חייל בחיל האוויר של ארצות הברית בסדרת הפשע הבריטית "חסרת פחד" ברשת ITV.
יאיר לובין (נולד בשנת 1949) הוא ספורטאי ישראלי בעבר.
5 פעמים ברציפות אלוף ישראל (1972-1968) ושיאן ישראל בקפיצה לגובה.
לובין גדל בחדרה וביחד עם אחיו התאום מאיר (אף הוא אלוף ישראל בקפיצה לגובה) התאמן בקבוצת הפועל חדרה בהדרכת שורה רפפורט.
הוא קפץ בסגנון גלילת הבטן
בתחרות שנערכה בחדרה בדצמבר 1966 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש לנוער בתוצאה של 1.85 מטר, שיפור לשיא בן ה-10 שנים של אריק איינשטיין (1.84 מטר).
חצי שנה לאחר מכן, בתחרות שנערכה במאי 1967 הוא שיפר את שיאו הישראלי לנוער וקבע תוצאה של 1.86 מטר.
חודשיים לאחר מכן, בתחרות לציון 75 שנים לאיגוד ספורט הפועלים האוסטרי שנערכה בווינה ביולי הוא זכה במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.91 מטר, שיפור לשיא בן ה-7 שנים של משה אנגל (1.90 מטר).
במסגרת תחרות הגמר בליגה הלאומית באתלטיקה קלה שנערכה באצטדיון המכביה בתל אביב באפריל 1968 קבע לובין בקפיצה לגובה שיא ישראלי חדש של 1.92 מטר.
בתחרות שנערכה בבאר שבע במרץ 1969 שיפר יוסף פיקל את שיאו הישראלי של לובין בקפיצה לגובה כשקפץ בסגנון פוסברי, 1.93 מטר.
באליפות ישראל באתלטיקה שנערכה ביולי 1971 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בשיא ישראלי חדש של 1.94 מטר.
באליפות ישראל שנערכה באצטדיון רמת גן ביולי 1972 זכה לובין במדליית זהב בקפיצה לגובה בתוצאה של 1.83 מטר.
יאיר קארו (נולד ב-10 במאי 1953) הוא מתמטיקאי ואיש חינוך ישראלי, פרופסור מן המניין באוניברסיטת חיפה ונשיאה לשעבר של מכללת אורנים.
יאיר קארו נולד וגדל בקבוצת גבע, למד מתמטיקה לתואר ראשון, שני ושלישי, אותם סיים בהצטיינות באוניברסיטת תל אביב.
כמתמטיקאי עוסק קארו בקומבינטוריקה ותורת הגרפים.
בצעירותו עבד בקיבוץ גבע בתחום המחשבים עד שהחל ללמד באוניברסיטת חיפה, בה מונה לפרופסור מן המניין בשנת 1996. בשנים 1991–1995 היה חבר בוועדת הוראה של חטיבת האוניברסיטה במכללת אורנים ובשנים 1992–1994 שימש כראש המחלקה למתמטיקה ולפיזיקה.
בשנת 1997, בעקבות פניה של רחל יעקב, אחותו של יצחק רבין וחברת הנהלת מכללת אורנים, החל לכהן כנשיא מכללת אורנים ושימש בתפקיד זה עד שנת 2013.
קארו נמנה עם צאצאיו של יוסף קארו, מחבר השולחן ערוך, הוא נשוי ואב לארבעה, מתגורר בקיבוץ גבע.
יאיר קליין (נולד ב-28 באוגוסט 1943, קיבוץ ניצנים) הוא קצין צה"ל במילואים בדרגת סגן-אלוף.
קליין עיברת את שם משפחתו לגל, אך התפרסם בשמו המקורי, שאליו חזר גם פורמלית לאחר שנים רבות.
קליין שירת בסיירת חרוב כקצין וכמפקד הסיירת מ־20 ביולי 1973 ועד 10 באוקטובר 1973. לאחר שחרורו מהצבא החל לעסוק בסחר בנשק ואימון שכירי חרב ואנשי אבטחה.
קליין הורשע בעבירות שונות בקולומביה, ובישראל.
בנוסף, היה עצור ומעורב בתהליכים משפטיים בסיירה לאון וברוסיה.
קליין גדל בקיבוץ ניצנים להוריו ריבה וצבי, ממייסדי הקיבוץ.
בשנת 1966 התגייס לצה"ל, התנדב לצנחנים, ושובץ בגדוד 890. בצנחנים עבר מסלול הכשרה כלוחם והשתתף באימונים ובפעילות מבצעית במסגרת הגדוד והחטיבה, וכן עבר קורס מ"כים חי"ר ושימש כמפקד כיתה בגדוד.
בהמשך שימש כמפקד פלוגה בסיירת חרוב.
באוגוסט 1973 פיקד על כוח הסיירת שהשתלט על מטוס "מידל איסט איירליינס" החטוף.
במלחמת יום הכיפורים לחם בחצי האי סיני כסגן מפקד הסיירת.
בהמשך שימש מפקד ענף חי"ר במרכז הלאומי לאימונים ביבשה.עם שחרורו מהצבא בשנת 1977 מונה לסגן מפקד חטיבת חי"ר מילואים 408.
קליין נישא לחווה, התגורר משנת 1972 בחמרה ויש להם 4 ילדים.
לקראת שחרורו מצה"ל ב-1977 הקים את "מפגש הבקעה", תחנת דלק ומסעדה, ולאורך השנים הקים עסקי הסעדה נוספים.
לאחר שחרורו מהצבא הקים חברת שכירי חרב פרטית בשם Spearhead LT ("חוד החנית") שעסקה במכירת נשק לכוחות מזוינים בדרום אמריקה, לבנון וסיירה לאון.
לדבריו של קליין, חדל ממכירת נשק לאחר קשיים שהיו לו עם גורמי ממשל ישראליים בקשר למכירת נשק לפלנגות בלבנון בשנות ה-80, ואחר כך התרכזו עסקיו באימון לוחמים ואנשי אבטחה, כאשר "חוד חנית" קודמה בפרסומי משרד הביטחון הישראלי.
בין השאר, אימן את אנשי האבטחה של רכבת ישראל.
בשנת 1989, הואשם עלי ידי הרשויות בקולומביה על כך שאימן במסגרת 'חוד החנית' חברים בקבוצות מיליטנטיות קיצוניות וקבוצות חיסול של סוחרי סמים כגון: גונזלו גצ'ה ופבלו אסקובר.
בספטמבר 1989 הגישה קולומביה לישראל בקשה להסגרתו.
קליין הואשם גם על ידי ממשלת אנטיגואה וברבודה, שהעביר משלוח של רובי עוזי שהזמינו לסוחרי סמים בקולומביה.
ב-3 בינואר 1991 נידון לשנת מאסר על תנאי ולקנס של 80,000 שקלים.
עיקר האישום היה על כך שגרם נזק לשמו הטוב של צה"ל ופגיעה ביחסי החוץ של מדינת ישראל.
העבירות שבהם הואשם הם: יצוא ציוד לחימה ללא היתר, עבירות על צו הפיקוח על מצרכים ושירותים, ועל תקנות שירות הביטחון.
על פי הודאת קליין וחוד החנית: הם ניהלו משא ומתן עם "ארגון מגדלי הבקר" הקולומביאני, ובאימונים צבאיים של חברי הארגון.
כמו כן הודו ביצוא חומרי לחימה הכולל: ציוד לראיית לילה, חגורים צבאיים וציוד גילוי נגד פיגועים.
בנוסף הם הורשעו בניהול משא ומתן עם גורמים באנטיגואה על הקמת בית הספר להישרדות, ועם גורמים בפנמה על אימונים צבאיים וציוד בנשק.
בשנת 2001 הורשע על ידי בית המשפט בקולומביה, שדרשה את הסגרתו מישראל, ישראל סרבה להסגיר את קליין.
בראיון שנעשה ב-2007 לרשת טלוויזיה קולומביאנית טען שהוא נשלח לקולומביה לבקשת משטרת קולומביה כדי לאמן את השוטרים הקולומביאנים וציין שהוא מוכן לחזור לקולומביה ולעזור להשמיד את קבוצה הגרילה FARC.
בין השנים 1999–2000 הוא ישב במעצר לפני משפט במשך 16 חודשים בכלא של סיירה לאון באשמת הברחת נשק לקבוצות מורדים מקבוצת ההתנגדות המאוחדת של סיירה לאון.
ב-3 באפריל 2007 האינטרפול הפיק צו מעצר בינלאומי לקליין ושניים משותפיו, מלניק פרי וצדקה אברהם, באישום של קשירת קשר והדרכה לטרור.
הוא נעצר על ידי המשטרה הרוסית במוסקבה ב-28 באוגוסט 2007. ממשלת קולומביה ונשיאה אלברו אוריב ביקשו את הסגרתו לקולומביה.
אם היה מוסגר עתיד היה להיכלא ל-10 שנים ו-8 חודשים בכלא הקולומביאני, עם תשלום ערבות של 22 משכורות מינימום קולומביאניות.
בעבר הוא הואשם רשמית על ידי בית דין גבוה במנזלס בהשתתפות ואימון קבוצות מיליטנטיות בלתי חוקיות.
למרות האישור שניתן על ידי בית הדין הרוסי להסגיר את קליין לקולומביה, בית הדין לזכויות אדם של אירופה החליט להקפיא את המהלך.
לדברי פרקליטו ברוסיה דמיטרי ימפולסקי, ההסגרה של לקוחו "תהא הפרת זכויותיו והחופש שלו".
קליין טען במהלך משפטו ברוסיה שהסגרתו לקולומביה תהווה "הוצאה להורג" בשבילו.
בנובמבר 2010, החליטו הרשויות הרוסיות לשמוע בעצת בית הדין לזכויות אדם של אירופה ולמנוע את הסגרתו לקולומביה.
קליין הוחזר לישראל, כשנחת בישראל טען בפני כלי התקשורת "הכל קשקוש של האמריקאים" בהתייחסו לצו המעצר שלו ובו-בעת הכריז שיחל בכתיבת ספר.
נשיא בית המשפט של קולומביה גרמן ורגס לרס ציין שהממשלה הקולומביאנית "בודקת דרכים אלטרנטיביות כדי לאכוף את גזר הדין." ואמר "הקהילה הבינלאומית, כולל רוסיה וישראל, צריכה לשאול את עצמה איך נתנו לדברים כאלה לקרות".
יאיר קוטלר (14 בדצמבר 1927 – 25 במאי 2016) היה עיתונאי-תחקירן, פובליציסט ומחבר ישראלי.
קוטלר עבד כעיתונאי ב"הארץ" משנת 1953. בשנת 1967 היה כתב לענייני תחבורה ובהמשך השנה היה כתב "הארץ" בארצות הברית.
בדצמבר 1967 נקרא על ידי גרשום שוקן לשמש מזכיר המערכת של העיתון.
הוא פתח במהפכה ארגונית ועיצובית, שטילטלה את הארץ עד היסוד.
בשנתו הראשונה בתפקיד הוחלפו כמעט מחצית מהעורכים, וכותבים חדשים רבים הצטרפו להארץ.
קוטלר ערך גם שינוי עמוק בעמוד האדיטוריאלי וחילק את העיתון לשני חלקים.
עורכים וכתבים ב"הארץ" מחו בחריפות לפני שוקן על התנהלותו העצמאית של קוטלר, ושבתאי טבת ושוויצר אף הגישו מכתבי התפטרות.
הם גם ארגנו מחאה המונית של קוראים, עצומה של מנויים הדורשים להחזיר את הגלגל לאחור.
אולם שוקן החליט לתמוך בשינויים, והמחאות פסקו.
הוא המציא את המונח "תחקיר הארץ", שהועתק אחר כך על ידי מוסף "ידיעות אחרונות" ל"תחקיר 7 ימים".
ההצעה התגלגלה לעיתון "מעריב" כאשר חבר הנהלת המערכת הוותיק של "הארץ", אריה גלבלום, עבר לשורותיו.
בהמשך הידרדר מעמדו של קוטלר בעיתון ובאביב 1971 הוא שב להיות כתב, ובעיקר פרסם ראיונות.
בשנת 1976 הגיע סכסוך שלו עם שוקן למועצת העיתונות.
במאי 1978 פנה לבית המשפט כנגד עורך הארץ בדרישה שלא לפרסם מאמר עם ראיון שלו עם יגאל ידין, שנערכו בו קיצוצים ושינויים שהוא מתנגד להם.
לפי כתב הבקשה לבית המשפט, העורך מחק 17 אחוז של המאמר, במונחים כמותיים של שורות דפוס.
בתגובה אמר שוקן שקוטלר אינו פרשן אלא מראיין, ומכיוון שכלל בדבריו פרשנות פוליטית, הדברים קוצרו.
הארץ לא פרסם את הראיון המצונזר והגיש בקשה לבית המשפט לבטל את הצו.
ב-26 באוגוסט 1978, המאמר המלא פורסם כמודעה במעריב באישור שלום רוזנפלד, העורך הראשי, חרף טענה של הארץ כי הראיון המלא "שייך" לו.
בדיון בבית המשפט המחוזי הודיע הארץ שהוא לא מעוניין יותר לפרסם את המאמר המקוצץ.
בעקבות הסכסוך, פרש קוטלר מהארץ ועבר למעריב.
הפרשה יצרה תקדים ראשון בדברי הימים של העיתונות העברית בישראל בעניין זכויות יוצרים של עיתונאי מול העורך שלו בעיתון.
לאחר מספר שנים הסתכסך עם אנשים במערכת של מעריב ועבר בשנת 1982 לכהן כעורך ראשי של המקומון התל אביבי של רשת "רחוב ראשי".
לא חלף זמן רב וקוטלר פנה לבית המשפט בבקשה לצו מניעה נגד העיתון, לבל יופעלו עליו לחצים מפלגתיים.
תקופה קצרה עבד קוטלר בגלובס, אולם לאחר שלא פרסמו כתבה ביקורתית שלו על יעקב לוינסון, עזב.
בשנת 1985 ניהל מלחמת תלונות למועצת העיתונות עם מעריב.
בשנת 1955 התחתן עם תמר ליס, לה היה נשוי עד למותה ב-2008. אחיו הוא עודד קוטלר.
בנו הוא בלש חוקר המשטרה, יואב קוטלר שהתפרסם לאחר שפיצח את מקרה הרצח של רוז פיזם.
הקרב על התעלה, עורך עם שלמה פרנק (עיצוב גרפי), הוצאת שוקן, 1969
ההלם, הוצאת שוקן, תל אביב, 1974, 214 עמ' (ביקורת-תחקירית על צה"ל במלחמת יום הכיפורים)
הייל כהנא, הוצאת מודן, תל אביב, 1985, 432 עמ' (על תנועת כך ומאיר כהנא)
הנבחרת הלאומית, כרך א'-ב', הוצאת י.
שדה של קוצים, הוצאת י.
כח להשחית, הוצאת ירון גולן, תל אביב, 1991, 381 עמ' (ביקורת על העיתונאות הישראלית)
סופר לכל עת (דו-שיח אקטואלי עם הסופר אברהם ב.
הנחש: המשמיץ הלאומי, הוצאת אופק, 1999, 248 עמ' (ביוגרפיה של יוסי שריד)
הפולט - עזר ויצמן כמות שהוא, הוצאת י.
המבצר חן יונס, מתוך מלחמת 6 הימים - פרשיות גבורה, כרך ב', פרק 2, הוצאת מטכ"ל - קצין חינוך ראשי ענף הדרכה והסברה, משרד הביטחון – ההוצאה לאור, תשכ"ח (על גבורתו של מיכה בן-ארי "קפוסטה")
הזרזיר והעורב, הוצאת ירון גולן, תל אביב, 2002, 248 עמ' חלק א'-ממשלות ישראל בסרט נע (1988 - 2002) (על אריאל שרון ושמעון פרס ועל השותפות שלהם בממשלת האחדות החדשה)
כתיבתו של קוטלר הייתה חריפה ועוקצנית.
סדרת כתבות שלו על הקיבוץ בשנת 1971 תוארה על ידי אניטה שפירא:
"קוטלר היה חסר רחמים: הוא חשף כל פצע וחבורה ומכה טרייה בקיבוץ הנהנה מפריחה כלכלית"
"לו נהג קוטלר בכבישי הארץ ובכבישי תל אביב כפי שהוא נוהג במדור בעיתון הארץ ...
קוטלר נוהג ללא רסן, ללא אחריות, ללא שיקול דעת."
קוטלר ביקר את מה שראה כחוליי החברה הישראלית בתחומים רבים.
הוא ביקר את מה שראה כאפליה עדתית ב-1954, את היחס החמור לאסירות בנווה תרצה ב-1958, את חוליי דואר ישראל והטלפוניה ב-1960 ואת הקיבוצים.
הוא טען לפרוטקציה בבית החולים העירוני בתל אביב וביקר את רמת הרופאים.
יונה יגול בדבר כינה אותו "המומחה לשערוריות".
קוטלר היה מעורב במשפטי דיבה לא מעטים, מהם שיזם ובאחרים הוא היה הנתבע.
במרץ 1967 כתב קוטלר, שהיה אז כתב "הארץ" לענייני תחבורה, מאמר בו סיפר שחברת החשמל רכשה למנכ"לה יעקב פלד רכב שרד מפואר, בעת שהחברה הייתה בגרעונות, ובעקבות לחץ ציבורי מסרה אותה למכירה, אך בעצם הכוונה הייתה לשכך את זעם הציבור ולא למכור את הרכב.
פלד וחברת החשמל תבעו את קוטלר והארץ.
שופט המחוזי, יוסף חריש, פסק לתובעים פיצויי בגין עברת לשון הרע.
בערעור, בית המשפט העליון ברב דעות, הפך את ההחלטה, קבע שהעובדות היו נכונות ושהבעת הדעה על כוונות חברת החשמל הייתה בתום לב ועל כן מוגנת מתביעת לשון הרע.
פסק דין זה נהפך בדיון נוסף.
באחד מפרקי הספר "שיחות עם יוסי שריד" של ישעיהו בן-פורת, טען יוסי שריד שקוטלר פוטר ב-1982 מ"מעריב", לאחר שפרסם בטורו האישי דברי שקר בגנות שריד.
קוטלר תבע את שריד, את בן-פורת ואת הוצאת ספרית פועלים, ובאוקטובר 1998 קבע בית המשפט שקוטלר יזכה בפיצויים בסך של 50,000 ש"ח, וחייב את הנתבעים בעוד 20,000 ש"ח למימון מודעות התנצלות בעיתוני הערב.
שנה לאחר מכן פרסם קוטלר ספר על שריד, בשם "הנחש: המשמיץ הלאומי".
יאיר נתניהו (נולד ב-26 ביולי 1991, ט"ו באב ה'תשנ"א) הוא בנם של בנימין ושרה נתניהו.
הוא פעיל ברשתות החברתיות בהן הוא מפיץ את דעותיו, לרבות תאוריות קשר ופייק ניוז.
הוא היה מעורב במספר תביעות דיבה, הן כתובע והן כנתבע.
יאיר נתניהו נולד בירושלים בשנת 1991, לשרה ובנימין נתניהו.
כשנולד, אביו היה סגן שר החוץ בממשלת הליכוד.
יש לו שני אחאים: נועה, בתו הבכורה של נתניהו האב מנישואיו למיקי הרן, ואבנר, אחיו הצעיר.
כשהיה בן 5 עד 8, בזמן כהונתו הראשונה של אביו כראש ממשלה, גדל אצל הורי אימו, חוה ושמואל בן ארצי.
למד בתיכון לאמנויות ע"ש צ'ארלס א' סמית' בירושלים.
הוא התגייס ליחידת דובר צה"ל, שם שירת במרכז ניתוח ידיעות ובקרה (מני"ב), בנציגות היחידה בפיקוד המרכז, ובענף המטפל בתקשורת הבינלאומית.
נתניהו בעל תואר ראשון ביחסים בין-לאומיים מהאוניברסיטה העברית בירושלים, ותואר שני בדיפלומטיה ויישוב סכסוכים מאוניברסיטת רייכמן.
בעקבות המהומות בעכו ב-2008, נתניהו הקים קבוצה גזענית בפייסבוק שקראה להחרים עסקים ערביים.
במהלך לימודיו נתניהו היה חבר בתא "לביא" של "צעירי הליכוד" באוניברסיטה.
באמצע דצמבר 2018, נחסם חשבון הפייסבוק של נתניהו ל-24 שעות בעקבות פוסטים פוגעניים וביקורת שמתח על הרשת החברתית, לאחר שהסירה פוסט קודם שלו שבו כינה את הפלסטינים "מפלצות בדמות אדם".
החסימה זכתה לפרסום באמצעי תקשורת רבים בעולם, ובהם הניו יורק טיימס.
ביוני 2018 החל לעבוד כמתאם ניו מדיה בארגון הישראלי "שורת הדין", המתמקד בייצוג נפגעי טרור יהודים וישראלים.
במרץ 2019 הוחלט להוציאו לחופשה ללא תשלום מעבודתו בארגון "שורת הדין", עקב מורת רוח של הארגון מהתבטאויותיו במסגרת פעילות הבחירות לכנסת העשרים ואחת.
בקיץ 2019 התראיין לרשת תקשורת זרה ונאם בפני קהל בארצות הברית ובאירופה.
ביוני 2020 הצטרף כחבר פאנל בתוכנית "האולפן הפתוח" בערוץ 20, אותה מגיש בועז גולן, וביולי החל להגיש תוכנית עם יערה זרד מדי יום שישי ברדיו גלי ישראל.
בין אוקטובר 2021 לפברואר 2023 פרסם מדי פעם טור אישי באתר החדשות "אייס".
ביוני 2022 קיבל תעודה של לשכת העיתונות הממשלתית.
בשנים 2020–2021 היה פעיל ברשת החברתית Parler, וסיפק לה תכנים תמורת תשלום.
באפריל 2023 עזב את ישראל ועבר להתגורר במיאמי שבפלורידה, ארצות הברית.
עד יולי 2024 התגורר בדירה בבעלות משפחת פאליק, אחת המשפחות הבולטות בתמיכתן הכספית במשפחת נתניהו.
נתניהו מאובטח על ידי שירות הביטחון הכללי.
במרץ 2024 פורסם כי עלות אבטחתו היא כ-207 אלף ש"ח לחודש.
בדיון שנערך בנושא ביוני 2024, התנגד נציג השב"כ לאיוש האבטחה בידי סוכני הארגון, בטענה כי ילדי ראש הממשלה אינם סמלי שלטון ולא נרשמו איומים עליהם לאחרונה, כי בשל המלחמה הדבר מעמיס על הארגון ויחידת "מגן" אמורה לעסוק בכך.
ראש הוועדה המייעצת הדגיש את אחריותם של המאובטחים בהתייחס לנתניהו המבלה בזמן מלחמה בחופשה פרטית במיאמי ובגואטמלה, צמוד למאבטחי שב"כ: "גם המאובטחים צריכים להתאים את אורח החיים שלהם".
למרות זאת החליטה הוועדה, בתמיכת השרים יריב לוין ואיתמר בן גביר, להאריך בשנה נוספת את אבטחת ילדי ראש הממשלה על ידי שב"כ.
במרץ 2025 נמסר בוועדת הכספים של הכנסת כי העלות השנתית של אבטחת יאיר נתניהו עומדת על בין 4 ל-6 מיליון שקלים.
בכינוס ההסתדרות הציונית העולמית ב-29 באוקטובר 2025 הציע השר מיקי זוהר למנות את יאיר נתניהו לתפקיד ראש מחלקת הסברה בארגון, עם שכר ותנאים של שר.
על פי גורמים בהסתדרות הציונית, אביו פעל בנושא.
המינוי לא יצא לפועל בשל התנגדות יש עתיד.
בינואר 2026 התמנה יאיר נתניהו לחבר מרכז הליכוד מטעם סניף מעלה יוסף, ללא בחירות, מתוך הקצאות ח"כ ששון גואטה.
נתניהו פעיל ברשתות החברתיות פייסבוק, טוויטר ואינסטגרם, ופרסומיו מאוזכרים תכופות באמצעי התקשורת.
במסגרת פעילותו, מפרסם נתניהו את דעותיו, לצד תאוריית קשר ופייק ניוז, בעיקר כאלה שמטרתן לבצע דה-לגיטימציה למתנגדים פוליטיים; נתניהו נוהג ללקט פרטי מידע אקראיים, להוסיף להם הסבר מארגן ולהציגו כאמת המוסתרת מהציבור, וזאת על-מנת ליצור דימוי כוזב של המציאות בקרב עוקביו.
חוקר מדע המדינה והתקשורת פרופסור מיכאל קרן מאוניברסיטת קלגרי רואה בפעילות נתניהו כזו המהווה דברי שטנה, אותם הוא מבטא בעודו מגלם פרוקסי של אביו, שכן אין הדבר יאה לאדם במעמדו של אביו.
ישנם חוקרים המתריעים כי הפצת כזבים במטרה זו מהווה סכנה לדמוקרטיות ולניהולן התקין של חברות, נוכח הפוטנציאל לערער את יכולתו של השיח הציבורי להתבסס על עובדות שאינן שנויות במחלוקת ולהתמודד עמן באופן שכלתני.
בספטמבר 2017 שיתף נתניהו מם אינטרנט בחשבונו בפייסבוק, שפורסם במקור באוגוסט 2017 בדף הממים הישראלי "מצנקש".
המם נושא את הכותרת "שרשרת המזון"; בראשה הוצג ג'ורג' סורוס כשליט העל, תחתיו הופיע איש לטאה, תחתיו הופיע איש אילומינטי, ובתחתית השרשרת הופיעו אהוד ברק, אלדד יניב ומני נפתלי.
שיתוף המם עורר ביקורת ציבורית, שכן המם התבסס על קריקטורה אנטישמית.
כיומיים לאחר הפרסום, הסיר את הפוסט.
בעקבות פרסום הפוסט, הציב האתר הנאו-נאצי "הדיילי סטורמר" את התמונה ששיתף נתניהו בראש עמוד הבית שלו ותחתיו את הכיתוב הכיתוב "אתר המעריצים מספר 1 בעולם של יאיר נתניהו".
עמוד הפייסבוק "מצנקש" שיצר ופרסם את הפוסט במקור נמחק בסוף אותו השבוע, אך חזר לרשת זמן קצר לאחר מכן.
במהלך מבצע שומר החומות במאי 2021, נתניהו האשים את הפלסטינים בזיוף הרוגים ו"פאליווד" בהתייחסות לסרטון "לוויה" שבה אחת ה"גופות" זזה באופן בולט.
בהמשך התברר כי הסרטון אינו רק ישן, אלא גם כלל אינו מתעד הלוויה, אלא מחאת סטודנטים מוסלמים באוניברסיטת אל-אלזהר שבמצרים.
ב-4 ביוני 2021, השווה בנימין נתניהו את ראש הממשלה נפתלי בנט למרגלים בסיפור חטא המרגלים, שנענשו על כך ששיקרו לעם עם חזרתם ממשימתם לתור את הארץ.
ביום המחרת, התריע ראש השב"כ נדב ארגמן כנגד הקצנה משמעותית בביטויי ההסתה בשיח ברשתות החברתיות, וקרא לפוליטיקאים להרגיע את הרוחות ולשכך את אלימות השיח.
בתגובה, יאיר נתניהו תקף את ארגמן, וטען כי נעשה ניסיון לצייר התבטאויות פוליטיות כהסתה.
בשנה העוקבת, לאחר היבחרות אביו לראשות ממשלה, הוסיף נתניהו וטען כי השב"כ ביקשו לבצע הפיכה צבאית כנגד אביו, ושיש להכניס למאסר בפועל של שנים רבות את בכירי השב"כ.
בפברואר 2023, שיתף תאוריית קשר לפיהן המפגינים כנגד הרפורמה המשפטית בישראל עושים זאת בתשלום, וכי מדובר בהפגנות ממומנות על ידי ה-CIA.
כמו כן, הוסיף נתניהו וטען כי ארצות הברית מממנת הפיכה כי בנימין נתניהו מונע ממנה לחמש את איראן בנשק גרעיני, וכי ישנו "מרד" של משטרת ישראל בשלטון, או שהמשטרה היא זו שחסמה את הכביש במקום המפגינים, ואף טען כי מדובר ב"משטרת אפרטהייד", בשל אפלייתה את "מחנה הימין".
במרץ 2023 טען נתניהו בתוכניתו ברדיו "גלי ישראל" כי מפגיני השמאל נוקטים שיטות פעולה דומות לאלו של ה-אס אה הנאצי וטען כי המוחים ניסו לשרוף את הכנסת בדומה לשריפת הרייכסטאג.
נתניהו העלה חדשות כזב כאילו מפלגות מהמחנה היריב לאביו "זייפו" תוצאות בחירות.