tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
נפריר כא רע הקים פירמידה לעצמו בנקרופוליס המלכותי באבו סיר, שנקראת "בה-נפריר כא רע" שפירושה "נפריר כא רע הוא בה".
תחילה תוכננה להיבנות כפירמידת מדרגות , צורה שלא נבנתה מאז ימי השושלת השלישית, כ-120 שנה קודם לכן.
תוכנית זו שונתה כדי להפוך את האנדרטה לפירמידה אמיתית, הגדולה ביותר באבוסיר, שמעולם לא הושלמה בשל מות השליט.
בנוסף, בנה נפריר כא רע מקדש לאל השמש רע בשם "מקום הלב של רע" (Setibre).
מקורות עתיקים מציינים שהיה זה המקדש הגדול ביותר שנבנה במהלך תקופת שלטונה של השושלת החמישית אך, נכון לתחילת המאה ה-21 הוא עדיין לא אותר.
לאחר מותו, נהנה נפריר כא רע מפולחן קבורה שהתקיים במקדש המתים שלו, אשר בנייתו הושלמה על ידי בנו נ-אוסר.
נראה שפולחן זה נעלם בסוף תקופת הממלכה הקדומה, אם כי ייתכן שהוא חזר במהלך השושלת השתים-עשרה של הממלכה התיכונה, אם כי בצורה מוגבלת מאוד.
ככל הנראה, גם בתקופה זו נכתב לראשונה סיפור פפירוס ווסטכר, סיפור שבו אומרים על אוסר כאף, סחו רע ונפריר כא רע שהיו אחים, בניו של רע מאשתו רדג'ט .
נפרף רע איסי (ביוונית עתיקה: Χέρης; סביבות 2480–2458 לפנה"ס) היה השליט הרביעי של השושלת החמישית מתקופת הממלכה הקדומה של מצרים העתיקה.
ככל הנראה הוא היה בנם הבכור של נפריר כא רע קאקאי וחנטקאוס השנייה.
הוא היה ידוע בתור רע-נפר ב' (Ranefer B) לפני שעלה לכס המלכות.
נפרף רע החל בבניית פירמידה לעצמו בנקרופוליס המלכותי של אבו סיר בשם "הבה של נפרף רע היא אלוהית" (Netjeribau Raneferef).
הפירמידה מעולם לא הושלמה, ויש בה כתובת בנאים שמראה כי העבודות על מבנה האבן ננטשו במהלך שנת מלכותו השנייה של השליט או מעט אחריה.
יחד עם דלילות העדויות במקביל לתקופת שלטונו, הדבר נתפס על ידי אגיפטולוגים כראיה לכך שנפרף רע מת במפתיע לאחר שנתיים עד שלוש על כס המלכות.
נפרף רע בכל זאת נקבר בפירמידה שלו, שהושלמה בחופזה בצורת מסטבה על ידי יורשו השני וככל הנראה אחיו הצעיר, נ-אוסר.
חלקים מהמומיה שלו נחשפו שם, מה שמראה כי הוא מת בתחילת שנות העשרים לחייו.
מעט ידוע על פעילותו של נפרף רע מעבר להנחת היסודות לפירמידה שלו ולניסיון לסיים את זו של אביו.
טקסט בודד מראה שנפרף רע תכנן או רק התחיל לבנות מקדש שמש בשם "מקום המנחה של רע" (Hetepre) או "רע מרוצה", שאולי מעולם לא תפקד ככזה בהתחשב בקוצר שלטונו.
לאחר מותו, ייתכן כי ירש את מקומו של נפרף רע, שלט בן חלוף ופחות ידוע, שפסס כא רע, שיחסיו עם נפרף רע נותרו לא ודאיים וחלוקים מאוד.
נפת אל-הרמל היא נפה מנהלית במחוז בעלבכ-אלהרמל, בצפון-מזרח לבנון, בירת הנפה היא העיר אל-הרמל.
נפת אל-הרמל היא הנפה המרוחקת ביותר בלבנון ממרכזי אוכלוסייה וערים גדולות, שכן הקשר שלה לשאר האזורים מוגבל לשני כבישים ראשיים בלבד, הראשון דרך נפת בעלבכ והשני מתחבר למחוז צפון לבנון דרך הרי מחוז עכאר.
בנוסף, יש בה אקלים קשה בקיץ ובחורף ואדמות צחיחות למחצה, מה שהופך אותה לאחת הנפות הכי פחות מאוכלסות בלבנון.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אל-קוסייר שבמחוז חומס בסוריה.
ממערב בנפת מינייה-דניה שבמחוז צפון לבנון, מצפון מערב במחוז עכאר ומדרום בנפת בעלבכ.
המוסלמים שיעים הם הקהילה הגדולה ביותר בנפת אל-הרמל והנפה נחשבת למעוז של תומכי ארגון הטרור חזבאללה.
בעקבות נפילת משטר אסד התרחש העימות בגבול לבנון–סוריה (פברואר 2025).
במהלך המבצע הצבא הסורי החופשי השתלט על מספר כפרים בצפון לבנון ועל העיירה קַסר.
ב-10 בפברואר 2025 צבא סוריה הודיע על סיום המבצע.
לפי נתוני מצביעים רשומים בנפה בשנת 2014:
נפת אל-כורה היא נפה מנהלתית במחוז צפון לבנון.
בירת הנפה היא העיירה אמיון.
רוב תושבי הנפה הם נוצרים יוונים אורתודוקיסים ונוצרים מרונים.
בנפה נמצאת אוניברסיטת בלמנד , השייכת לכנסייה היוונית-אורתודוקסית.
נפת אל-כורה שוכנת בין הגבעות המערביות של רכס הר הלבנון למרגלות מישור נמוך שבו מגדלים זיתים, לחופי הים התיכון.
הנפה ידועה בעצי הזית וייצור שמן הזית שלה, מטעי הזיתים בנפה הם בין הנרחבים בלבנון.
הנפה גובלת מצפון בנפת טריפולי, מצפון-מזרח בנפת זע'רתא, ממזרח בנפת בשרי, מדרום בנפת בתרון וממערב בים התיכון.
נפשות מתות הוא רומן מאת ניקולאי גוגול, שפורסם לראשונה בשנת 1842, ונחשב לאחת מיצירות המופת של הספרות הרוסית של המאה ה-19. הרומן מתאר את מסעותיו והרפתקאותיו של פאבל איבנוביץ' צ'יצ'יקוב ואת שלל האנשים שהוא פוגש בדרכו.
אנשים אלה מאפיינים את האצולה הרוסית הבינונית של אותה תקופה.
גוגול עצמו ראה ביצירתו "פואמה אפית בפרוזה", ואף כינה אותה בתוך הספר "פואמה בפרוזה".
גוגול התכוון שהרומן יהיה החלק הראשון של יצירה בת שלושה כרכים, אך הוא שרף את כתב היד של החלק השני זמן קצר לפני מותו.
מהדורות מודרניות של "נפשות מתות" כוללות גם את מה ששרד מהחלק השני, כפי ששוחזר על ידי עורכים מתוך מחברותיו של גוגול.
אף על פי שהרומן מסתיים באמצע משפט (בדומה לרומן "המסע הסנטימנטלי" של לורנס סטרן), הוא נחשב על ידי רבים כרומן שלם בצורתו הקיימת.
הכותרת המקורית, כפי שמוצגת באיור על עמוד השער, הייתה "נדודיו של צ'יצ'יקוב, או נפשות מתות.
פואמה", אשר התכווצה ל"נפשות מתות" בלבד.
באימפריה הרוסית, לפני שחרור הצמיתים בשנת 1861, הייתה לבעלי קרקעות הזכות להחזיק בצמיתים כדי שייעבדו את אדמתם.
צמיתים נחשבו לרכושו של בעל הקרקע, אשר יכול היה לקנות, למכור או למשכן אותם, כמו כל רכוש אחר.
כדי לספור צמיתים (ואנשים באופן כללי), נעשה שימוש במסווג "נפש": למשל, "שש נפשות של צמיתים".
עלילת הרומן נסובה על "נפשות מתות" (כלומר, "צמיתים מתים") שעדיין מנוהלות ברישומי רכוש.
במישור אחר, הכותרת מתייחסת ל"נפשות המתות" של דמויותיו של גוגול, שכולן מייצגות היבטים שונים של פושלוסט (שם עצם רוסי המתורגם כ"נפוץ, וולגרי" מההיבט המוסרי והרוחני, עם גוונים של יומרנות של המעמד הבינוני, משמעות מזויפת ופיליסטיות).
הרומן "נפשות מתות" הושווה לדון קישוט של מיגל דה סרוונטס ולרשומות מועדון הפיקוויקים של צ'ארלס דיקנס.
העלילה לרומן הוצעה לגוגול על ידי חברו, אלכסנדר פושקין.
נפת אספינדזה (בגאורגית: ასპინძის მუნიციპალიტეტი, אספִינדזִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבגאורגיה.
בצפון-מערבה היא גובלת בנפת אחלציחה, מצפון מזרח נפת בורג'ומי ובדרום ודרום-מזרח נפת אחלכלכי, בדרום מערב היא גובלת בטורקיה.
בנפה זו זורם גם נהר הקורה.
עד לשנת 1917 היא נקראה ראיון אספינדה (אספִינדזִיס ראיוני) ונכללה באוייזד אחלציחה, פלך טביליסי.
משנת 1921 (גאורגיה הסובייטית) נכללה באוייזד של אחלציחה בשם נפת טוֹלוֹשי במעמד של ראיוני.
משנת 1930 היא נפה נפרדת.
משנת 2006 - אספִינדזִיס מוניציפליטי.
הנפה כוללת עיר אחת גדולה - אספידזה ו-20 כפרים.
מערות ואני - קומפלקס מערות ומנזר
נפת גורי (בגאורגית: გორის მუნიციპალიტეტი, גוֹריס מוניציפליטטי) היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.
בשנים 1846–1917 נכללה בפלך טביליסי ונקראה אוייזד גורי או בגאורגית המזרה של גורי.
לאחר ביטול הפרובינציה לשעבר של דרום אוסטיה, כללה נפת גורי את נפת צחינוואלי לשעבר.
כעת, יחד עם שני תת-מחוזות נוספים, נמצא חלק ממנה בדרום אוסטיה.
נפת ג'ווה (בגאורגית: ჯავის რაიონი, גַ'וויס ראיוֹני) היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.
עד שנת 1917 נכללה בנפת גורי שבפלך טביליסי.
משנת 1922 נכללה ברפובליקה האוטונומית של דרום אוסטיה.
בעקבות הסכסוך האוסטי-גאורגי ופרישת דרום אוסטיה בתקופת מלחמת האזרחים של גאורגיה, נמצאת הנפה בשליטת הבדלנים האוסטים.
בתחומי הנפה נמצא מעבר רוקי, המעבר היחיד שחוצה את רכס הקווקז הגדול הפתוח במשך כל ימות השנה ומחבר את גאורגיה ורוסיה.
בנפה שתי עיירות, ג'ווה וקוואיסה.
נפת אמבּרוֹלאוּרי (בגאורגית: ამბროლაურის მუნიციპალიტეტი, מילולית: אמבּרוֹלאוּריס מוניציפליטי) היא נפה במחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה.
הנפה מוקמת באזור רצ'ה תחתית, כאשר מצפון גובלת בנפת לנטחי, ממערב נפת צאגרי, מדרום נפת טקיבולי, נפת צ'יאתורה ונפת סצ'חרה, וממזרח נפת אוני.
עד שנת 1917 נכלל באזור כותאיסי-רצ'ה.
הנפה מאוכלסת ב-9,139 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 8,0 איש לקמ"ר.
העיר אמברולאורי מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה חָארִיסתווַאלָה.
שטח הנפה מכסה 1142 קמ"ר, שמתוכם 420 קמ"ר שטח חקלאי.
המיקום הגאוגרפי של הנפה הוא בנקודת ההתמזגות של הנהרות ריוני וקריחולה.
הגובה ממוצע הוא 500 מטר מעל פני הים.
האקלים לח כאשר הלחות הממוצעת היא 76%, חורפים קרים וקייצים חמים וארוכים.
אוצרות הטבע העיקריים בנפה הן ארסן וגבס.
בשטח הנפה זורמים נהר ריוני ויובליו: קרִיחוּלָה, זנַאקוּרָה, שָרֶאוּלָה, לוּחוּנִי, רִיצִאוּלָה ואָסקִיסצקַאלִי.
הנפה מתאימה לתיירות וכוללת חורש טבעי, נוף הררי, הרים, נהרות נקיים אקולוגית ומאגרים מלאכותיים.
שטח של 8,630 דונם מכוסה במטעים (כרמים).
הגידולים הם בעיקר של הגפנים אלכסנדרולי ומוג'ורטולי.
היינות המפורסמים של האזור כוללים את חבנצ'קרה, תתרה ובָּרָקוֹנִי, יינות שזכו למדליות רבות.
כמו כן ישנן יינות נוספים המיוצרים בנפה ביניהם: חבנצ'קרה זהב (אוֹכּרוֹס חבַנצ'קַרה) המיוצר בכפר חבנצ'קרה ויין רצ'אי (רַצ'וּלי ר'ווינוֹ) המיוצר בכפר צ'רבלו.
נפת באר שבע היא הנפה הגדולה ביותר במדינת ישראל, ושייכת למחוז הדרום.
נכון ליולי 2023, התגוררו בנפה 772,300 תושבים בצפיפות של 59.78 נפש לקילומטר רבוע.
נפת באר שבע נחלקת לשני אזורים גאוגרפיים:
ביוני 1899 הוציא סולטאן האימפריה העות'מאנית צו להקמת יחידה מנהלית חדשה בדרום ארץ ישראל שבירתה באר שבע.
השטח לנפה החדשה נלקח מנפות חברון ועזה.
המועצה האזורית שער הנגב נכללה במרץ 1953 בנפה, והועברה באפריל 1957 לנפת אשקלון.
שטח נפת באר שבע הוא כ-60% משטח מדינת ישראל (12,918 קילומטר רבוע).
נפת גורג'אני (בגאורגית: გურჯაანის მუნიციპალიტეტი, גוּרג'אאניס ראיוֹני) היא נפה במרכז מחוז קאחתי שבמזרח גאורגיה.
בתקופת שלטון האימפריה הרוסית בגאורגיה (מלכות המשנה של הקווקז), עד שנת 1917 נכלל ב"מזרה" של תלאווי שבפלך טביליסי.
משנת 1921, לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, נכללה ב"מזרה" של תלאווי, שהוקמה במסגרת השלטון הסובייטי בגאורגיה.
משנת 1930 נכללה כנפה (ראיוני) עצמאית ב"אולקה" של קאחתי.
הנפה גובלת מצפון וצפון-מזרח בנפת קווארלי, ממזרח בנפת לאגודחי, ממזרח ודרום-מזרח בנפת סיר'נאר'י, ממערב ודרום-מערב בנפת סאגרג'ו ומצפון-מערב בנפת תלאווי.
מועצות מקומיות: 8 מועצות: אראשֶנדָה (דארצֶ'תי, זיארי, כּוֹדאלוֹ), אחאשֶני (זֶגָאַני, מוּקוּזאני), באקוּרציחֶה (קוּלאגי), ואצ'נאדזיאני (קאחיפּארי), קאצ'רֶתי (מָחַרַדזֶה), צ'וּמלאקי (קיטאני), צ'אנדארי (דזירקוֹקי)וג'ימיתי (נאניאני)
מועצות כפריות: 10 (גוּרג'אני [כפר], ואזיסאוּבּני, ואליסציחֶה, וֶג'יני, קאלאוּרי, קָרדָנַחי, מֶלאני, שאשיאני, צ'יראוּבָּני, צֶ'רֶמי)
נפת בָּרְ'דַתִי (בגאורגית: ბაღდათის მუნიციპალიტეტი, בּאר'דַתיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת חרגאולי ונפת זסטפוני, בצפון-מערב עד צפון בנפת טקיבולי, מצפון-מערב בנפת צקאלטובו, ממערב בנפת ואני ומדרום בנפת אדיגני ונפת אחלציחה.
הנהר העיקרי בנפת בר'דתי הוא חניסצקאלי.
עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") במזרה של כותאיסי, משנת 1917–1928 במזרה של כותאיסי, ומשנת 1929 באולקה של כותאיסי.
ובשנת 1930 הופרדה כנפה נפרדת.
בשנים 1940–1990 נקראה נפת מאיאקובסקי (על שם ולדימיר מאיאקובסקי).
בנפה 25 מוסדות ממשלתיים, ביניהם: 23 ספריות, תיאטרון ומוזאון.
נפת בורג'ומי (בגאורגית: ბორჯომის მუნიციპალიტეტი, מילולית: בּוֹרג'וֹמיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה.
הנפה ממוקמת באזור מחוז ההיסטורי תורי ומערב תריאלתי.
הנפה גובלת מצפון בנפת חאשורי, צפון מזרח נפת כארלי ונפת גורי, מדרום מזרח בנפת צאלקה, מדרום הוא גובל בנפות אחלכלכי, אספינדזה ואחלציחה ומצפון מערב בנפת חרגאולי.
במפקד האוכלוסין האוכלוסין שנערך ב-1 בינואר 2014, מנתה אוכלוסיית הנפה 25,214 נפש.
בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, עד לשנת 1917, נכלל שטח הנפה במזרה של גורי שבפלך טביליסי של מלכות המשנה של הקווקז.
בין השנים 1917–1930 נכללה באולכה של גורי, ומשנת 1930 נפה נפרדת.
בשנת 1962 בוטל סיווגה כנפה נפרדת והיא נגללה בנפת חאשורי.
ב-23 בדצמבר 1964 הוחזר סיווגה כנפה נפרדת.
העיר בורג'ומי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
בנוסף ישנן ארבע עיירות (דאבא): אחַלדַאבָּא, בָּקוּרִיאָנִי, בָּקוּרִיאָנִיס אנדֶזִיטִי, צָאר'ווֶרִי.
נפת אשקלון היא נפה במחוז הדרום במדינת ישראל באזור דרום שפלת יהודה, חבל לכיש והנגב הצפוני.
בירת הנפה היא אשקלון, והעיר הגדולה ביותר בה היא אשדוד.
נפת אשקלון נחלקת לארבעה אזורים:
באפריל 1957 הועברה מועצה אזורית שער הנגב מנפת באר שבע לנפה, וב־1959 הועברו אליה שטחים שנועדו לאשדוד שנגרעו מנפת רחובות.
נפת דושתי (בגאורגית: დუშეთის მუნიციპალიტეტი, מילולית: דוּשֶתיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז מצחתה מתיאנתי שבגאורגיה.
היא גובלת מצפון ברוסיה, ממערב בנפת אחלגורי ונפת קאזבגי, מדרום-מערב בנפת קאספי מדרום בנפת מצחתה, ממזרח בנפת תיאנתי ונפת אחמטה.
עד שנת 1928 נכללה הנפה בפלך טביליסי כאוייזד דושטי.
בשנים 1928-1930, נכלל בפלך טביליסי כראיון דושטי, ומשנת 1930 ראיוני (נפה) נפרדת.
בנפה 282 יישובים מתוכם 2 יישובים עירוניים ו-280 כפרים:
מועצות אזוריות: (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אנאנוּרי, בזרתי, גרמיסחֶווי, גוּדאמקארי, לאפּאנאתקארי, מאר'ארוסקארי, מצ'אדיג'וואיר, אוקאניפּשאווי, כּווֶשֶתי, שאטילי, צ'ארתלי, צ'וֹנכּאדזי, צ'וֹפּוֹרטי, חבסורתי, חֶאוֹבּי)
בנפה 80 בתי ספר ממלכתיים.
47 ספריות 4 תיאטראות ו-4 מוזיאונים, ביניהם בית המוזיאון של וז'ה פשבלה.
בשטח המחוז נכללים המחוזות ההיסטוריים:
מוצו - מבצר מהמאה ה-11
שאטילי - כפר הררי היסטורי
ומנזר בודורנה שהיא אחוזקת הקבר של נסיכי אראגווי מבית שאבורידזה
נפת ביסאן הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיירה הערבית ביסאן (כיום בית שאן).
לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית, ולאחר מלחמת העצמאות מרביתו נשאר בישראל וחלקו בגדה המערבית שהייתה בשליטת ירדן.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 23,590 תושבים והתפלגה כדלקמן:
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 367,087 דונמים.
שטח בבעלות ערבית - 164,984 דונמים
שטח בבעלות יהודית - 124,755 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) - 77,384 דונמים
ח'רבת אום סאבונה (خربة ام صابونة – ח'רבת אֻם צאבונה; מכונה גם عرب صقر – ערב צקר)
ח'רבת אל-מזאר (المزار / البشاتوة – אלמזאר/אלבשאתוה)
אל-טירה (الطيرة; נקרא גם المرج – אל-מרג' או الزعبية – אל-זעביה)
מסיל אל-ג'יזל (مسيل الجزل – מסיל אלגִ'זל; מכונה גם عرب الزيناتي – ערב אל-זינאתי)
ח'רבת אל-חכמה (خربة الحكمة; מכונה גם عرب البواطي – ערב אל-בוואטי)
ערב אל-ערידה (عرب العريضه – ערב אלעריצ'ה)
נפת בינת ג'בייל היא נפה מנהלית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
בירת המחוז היא העיר בינת ג'בייל.
בנפה 36 יישובים ששטחם הכולל הוא 264 קמ"ר.
בשנת 1966 התגוררו בנפה 58,300 תושבים, שהיוו 1.3% מאוכלוסיית לבנון.
הנפה היא שיעית בעיקר, והרכב הדתות בהווה הוא כדלקמן:
כפרים ורשויות המקומיות בנפת בינת ג'בייל
נפת ג'זין היא נפה מנהלתית במחוז הדרום בלבנון.
בירת הנפה היא העיר ג'זין.
76% מהמצביעים הרשומים (59,642) במחוז הם נוצרים – 60% מרונים, 15% מלכיתים קתולים יוונים, והשאר מיעוטים (ארמנים-קתולים, אורתודוקסים, אוונגליסטים, פרוטסטנטים וכו').
ה-24% הנותרים כוללים 21% שיעים, והשאר סונים ודרוזים.
זה מבדיל את המחוז משאר דרום לבנון, שהיא בעלת רוב מוסלמי גדול של כ-90%.
בָּבָּטִי (בסוואהילי: Babati) הוא שמה של הנפה הראשית במחוז מניארה בטנזניה.
הנפה גובלת בצפון בתחום ארושה, בדרום מזרח על ידי מחוז סימאנג'ירו, בדרום על ידי תחום האננג, ובצפון מערב על ידי מחוז מבולו.
לפי מרשם התושבים הטנזני ב-2002, מנתה אוכלוסיית המחוז 303,013 נפשות.
נציב נפת בבאטי הוא האדיג'ה ר.ר.
הנפה נוסדה בשנת 1985. עיר הבירה של הנפה היא בבאטי.
נפת בבאטי מתאפיינת בהרריות כתוצאה מהיותה חלק מהשבר הסורי-אפריקני.
הנפה מחולקת לשני אזורים עיקריים: האזור הנמוך, בין אגם בבאטי ואגם מניירה, בו הגובה הממוצע הוא 950 מטר; והאזור הגבוה - באופנה, באשנט ומאגארה, בו גובה הקרקע הממוצע הוא 2,450 מטרים מעל פני הים.
נפת בבאטי מחולקת ל-21 רבעים מינהליים:
+ ארי בבטי באשנט בונגה דאביל דארדה דורו גאלאפו גידאס קירו מאדונגה מאגארה מאגוגו מאמירה מוואדה נ'קאיטי קאש רירודה סיגינו סינגה אופנה
רבות מבעיות הבריאות החריפות בנפת בבאטי נובעות ממים שאינם ראויים לשתייה.
העונה השחונה אורכת כשלושה חודשים, בהם התושבים נאלצים ללכת למעלה מ-10 קילומטרים כדי להגיע למקור מים נקי, או להסתפק במים מזוהמים המכילים רמות גבוהות של פלואור, הפוגעים בבריאות התושבים ואף מובילים לנכויות קשות ומוות.
נפת באר שבע הייתה נפה במחוז עזה בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר באר שבע.
היא הייתה ממוקמת בדרום ישראל של ימינו.
העיר באר שבע הייתה הבירה.
הרוב המכריע של האוכלוסייה, כ-90%, היה מורכב מבדואים.
לפי תוכנית החלוקה יועדה הנפה להתחלק בין המדינה היהודית למדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949, הפכה הנפה ברובה לנפת באר שבע של ישראל.
ח'רבת פוטאיס (שבט אל-קאדיראת המסתעף משבט אל-תיאהא) (אופקים)
נפת אמין, ידוע גם בשם הרשמי הרומני, נפת דורבילג'ין, היא יחידה מנהלית הממוקמת בצפון המחוז האוטונומי של שינג'יאנג האויגורי ונמצא בניהול של נציבות טאצ'נג, הגובלת בקזחסטן.
שטח הנפה היא עם אוכלוסייה של 200,000 איש.
מבחינה גאוגרפית, הנפה ממוקמת על המדרונות הדרומיים של הרי טרבגטאי ובעמק אמין.
נחל המים הראשי הוא נהר האמין (אמיל).
בשנת 1918, יאנג זנגשין, מושל שינג'יאנג, החליט להקים יחידה מנהלית חדשה בעמק אמין.
היחידה החדשה נקראה על שם נהר אמין (אמיל).
מסילת הרכבת Karamay–Tacheng משרתת את אוכלוסיית האזור.
נפת אמין כוללת 6 ערים, 3 עיירות ו-2 כפרים אתנים.
נפת בעלבכ היא נפה מנהלית במחוז בעלבק-הרמל במזרח לבנון, ובה שוכנת בירת המחוז, העיר בעלבכ.
נפת בעלבכ היא הנפה הגדולה ביותר בשטחה, מבין הנפות בלבנון, בשטח כולל של 2,319 קמ"ר, 22.3% מכלל שטחה של לבנון (10,400 קמ"ר).
מספר זה מהווה 84.7% מתוך כלל אוכלוסיית מחוז בעלבכ-הרמל (457,932 נפש).
נפת בָּתרוּן היא אחת הנפות במחוז צפון לבנון.
הנפה ממוקמת דרומית לטריפולי ובירתה היא העיר בתרון, אחת הערים העתיקות ביותר בעולם המאוכלסות ברציפות.
שטחה של הנפה הוא 278 קילומטרים מרובעים.
גבולותיה הטבעיים של הנפה הם: בדרום , ובצפון בצפון, הים במערב ובמזרח – רכס ההרים המערבי של לבנון.
רוב האזור הררי והוא ידוע בכרמים הגדלים בגובה של 1,300 מטר מעל פני הים וביקבים רבים.
מפלי בולען באלעא הוא אתר תיירותי פופולרי.
לנפה רקע היסטורי עשיר, והיא מיושבת מאז ימי קדם.
הפיניקים קראו לאזור "בֶּתרוּנָה" (Betrouna) ובתקופה היוונית ורומית השם היה "בּוֹתרִיס" (Botrys) או בֶּרִיתוּס (Berytus).
האזור הושפעה מאירועים היסטוריים משמעותיים, כמו רעידות אדמה וכיבושים צלבניים.
אוכלוסיית הנפה מוערכת בכ-150,000 תושבים.
לפי נתוני משרד הפנים הלבנוני 2014, 91.7% מבעלי זכות הבחירה לפרלמנט היו נוצרים (מהם כ־70% מרונים), 8.2% מוסלמים ו-0.07% דרוזים.
נפת בְּשַׁ֫רִּי היא נפה מנהלתית במחוז צפון לבנון.
בירת הנפה היא העיר בשרי.
רוב תושבי הנפה הם נוצרים קתולים מרונים.
בנפה נמצא העמק ואדי קאדישא ויער ארזי האל, אתר מורשת עולמית.
נפת בשרי היא נפה הררית במערב הר מכמל שברכס הר הלבנון, רוב הכפרים בנפה ממוקמים מעל גובה 1000 מטרים.
הנפה גובלת מצפון בנפת זע'רתא ונפת מינייה-דניה, ממזרח בנפת בעלבב, מדרום בנפת בתרון וממערב בנפת אל-כורה.
נפת ג'בייל היא נפה מנהלתית במחוז כסרוואן-ג'בייל, בלבנון.
בירת הנפה היא העיר גבל (ג'בייל).
נפת ג'בייל משתרעת מנהר אבראהים בדרום ועד לנהר הקבור בצפון, ומחוף הים התיכון במערב ועד לפסגות הרכס המערבי של הרי הלבנון, המגיע לגובה של 2,300 מטר במזרח הנפה.
הנפה גובלת מצפון בנפת בתרון, ממזרח בנפת בעלבכ, מדרום בנפת כסרוואן וממערב בים התיכון.
נפת אל-מתן היא נפה מנהלתית במחוז הר הלבנון, בלבנון.
בירת הנפה היא העיר ג'דיידה .
רוב תושבי הנפה הם נוצרים.
נפת אל-מתן היא אחת מארבע הנפות של מחוז הר הלבנון.
היא משתרעת מנתיב נהר אל-כלב בצפון ועד לנהר ביירות בדרום, ומחוף הים התיכון במערב ועד להר סאנין בגובה 2,600 מטר במזרח.
אל-מתן הוא אחד האזורים הפופולריים ביותר בלבנון, עם נופיו העשירים וחופי הים שלו.
הנפה גובלת מצפון בנפת כסרוואן, ממזרח בנפת זחלה שבמחוז אל בקאע ובנפת בעלבכ, מדרום בנפת בעבדא וממערב בעיר ביירות ובים התיכון.
נפת בעבדא היא נפה מנהלתית במחוז הר הלבנון, בלבנון.
בירת הנפה והמחוז היא העיר בעבדא.
נפת בעבדא היא אחת מארבע הנפות של מחוז הר הלבנון.
כביש ביירות-דמשק הבינלאומי מהווה את גבולה הדרומי, ונהר ביירות הוא גבולה הצפוני.
היא משתרעת מחוף הים התיכון במערב ועד לפסגות הר קנייסה במזרח, שמגיע לגובה של 1800 מטר.
הנפה גובלת מצפון בנפת אל-מתן ובעיר ביירות, ממזרח בנפת זחלה, מדרום בנפת עאליי וממערב בים התיכון.
עין א־רמאנה – פרוור נוצרי
נפת חאשורי (בגאורגית: ხაშურის მუნიციპალიტეტი, מילולית: חאשוּריס מוניציפליטי) היא נפה בדרום-מערב מחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.
היא גובלת מצפון-מזרח, מזרח ודרום-מזרח בנפת כארלי, מדרום ודרום-מער בנפת בורג'ומי, ממערב בנפת חרגאולי ובצפון-מערב בנפת סצ'חרה.
בצפון היא גובלת בנפת סצ'חרה ונפת כארלי.
המרכז המינהלי של הנפה הוא חאשורי.
עד שנת 1930 נכללה באוייזד גורי שבפלך טביליסי.
משנת 1930 ראיוני (נפה) נפרדת.
משנת 2006 ועד היום נקראת בשם הנוכחי.
הנפה משתרעת על מישור כארתלי בשטח של 585.2 מ"ר.
בנפה זורמים הנהרות: נהר הקורה, סוּראמוּלָה, טיליאני, צֶ'ראתחֶווי, דָזַמָה.
בשטח הנפה נמצאים עיירת הנפש סוראמי, והיישוב ההיסטורי (כיום כפר) כּווישחֶתי.
העיר חאשורי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה סוראמי.
נפת חָרַגָאוּלִי (בגאורגית: ხარაგაულის მუნიციპალიტეტი, מילולית: חַרגאוּליס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה ממוקמת בדרום מזרח מחוז אימרתי, וגובלת מצפון מזרח לה בנפת סצ'חרה, ממערב בנפת זסטפוני, מצפון בנפת צ'יאתורה ובדרום מערבה בנפת בר'דתי.
נפת חרגאולי נחשבת לאחד המקומות היפים בגאורגיה.
בתוכה נמצא גם פארק בורג'ומי-חרגאולי , שנמצא בשטח כולל של 230 קמ"ר, ומהווה מקור משיכה לתיירים.
כלכלתה מבוססת בעיקר על מסחר ותיירות.
הגובה הממוצע של הנפה הוא 1,420 מטר מעל פני הים (מינימום 285 מטר, מקסימום 2,642 מטר).
האקלים בנפה הוא סובטרופי והטמפרטורה בקיץ נעה בין 15.6 ל-22.6 מעלות צלזיוס, והטמפרטורה בחורף נעה בין 3.2 ל-3.6 מעלות צלזיוס.
נפת טוּנְגִירוֹ-אוֹלֶקְמִינְסְקִיי היא אחת מ-29 הראיונים (נפות) במחוז עבר הבאיקל שברוסיה ונמצאת בצפון-מזרח המחוז.
הנפה גובלת במחוז אמור, בסין ובנפות אחרות במחוז.
נפת יפו הייתה נפה במחוז לוד בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר יפו.
לפי סקר הכפרים שערכו שלטונות המנדט בשנת 1945 התגוררו בשטח הנפה כ-373,800 בני אדם.
רוב התושבים היו יהודים ומיעוטם ערבים.
באוכלוסייה הערבית היה רוב מוסלמי, ומיעוט של ערבים-נוצרים.
לפי תוכנית החלוקה יועד שטח הנפה להיות חלק מן המדינה היהודית, למעט העיר יפו, שעתידה הייתה להישאר כמובלעת ערבית בתוך המדינה היהודית וכנמל של המדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות חולק שטח הנפה בין מחוז תל אביב ומחוז המרכז של מדינת ישראל.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 373,800 בני אדם והתפלגותה כדלקמן:
יש להתחשב בעובדה שהנתונים לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית (שהיו חלקיים בלבד).
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך כל השטחים של יישובי הנפה 335,366 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 177,354 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 129,439 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 28,573 דונמים
אבו כישכ (أبو كشك – אבו כשכ)
ג'מאסין אל ע'רבי (جمّاسين الغربي)
שייח' מוניס (الشـيخ مونِّس – אלשיח' מונִס)
נפת ואני (בגאורגית: ვანის მუნიციპალიტეტი, ואניס מוניציפליטי) היא נפה במחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון בנפת צקאלטובו, מצפון-מערב בנפת סמטרדיה, ממזרח וצפון-מזרח בנפת בר'דתי ומדרום בנפת צ'וחטאורי.
ובשנה 1930 הופרדה כנפה נפרדת בשמה הנוכחי.
בנפה 39 מוסדות ממשלתיים, ביניהם: 34 סיפריות, 4 תיאטראות ו-4 מוזאונים.
וכן שני בתי ספר לא ממשלתיים.
כנסיית גיאורגי הקדוש בשואמתה (შუამთა)
כנסיית השילוש הקדוש בדיחאשחו (დიხაშხო)
נפת זוּגדִידִי (בגאורגית: ზუგდიდის მუნიციპალიტეტი, מילולית: זוּגדִידִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו, ובירת המחוז, זוגדידי, משמשת כמרכז המנהלתי של הנפה.
הנפה גובלת ממערב וצפון-מערב בנפת גאלי, מצפון-מזרח בנפת צאלנג'יחה, ממזרח ודרום-מזרח בנפת חובי ומדרום-מערב הים השחור.
הנפה מאוכלסת ב-62,511 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 91.64 איש לקמ"ר.
בתקופת שלטון האימפריה הרוסית, עד לשנת 1917, נכללה הנפה תחת פלך כותאיסי ונקראה המזרה (אוייזד) של זוגדידי.
גם לאחר פלישת הצבא האדום לגאורגיה, בתקופת גאורגיה הסובייטית, עד לשנת 1930 נכללה הנפה במזרה של זוגדידי.
העיר זוגדידי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
בנפה ישנן 58 כפרים המחולקות ל-17 תמי.
נפת יזרעאל (נקראת לעיתים נפת עפולה) היא נפה במחוז הצפון של מדינת ישראל.
שטח הנפה הוא 1,235 קמ"ר, והיא קרויה על שם עמק יזרעאל הנמצא בשטחה.
נפת כנרת הוקמה בהחלטת ממשלת ישראל בשנות ה-50, על בסיס שתי נפות של המנדט הבריטי: נפת נצרת ונפת ביסאן.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות יקנעם עילית
שבלי - אום אל-גנם מועצה אזורית אל-בטוף
על פי נתוני הלשכה המרכזית לסטטיסטיקה לשנת 2023, אוכלוסיית הנפה מונה כ-556,300 איש, מתוכם:
שיעור הילודה היהודי בנפה הוא 2.71 ילדים לאישה, שיעור הילודה הערבי הוא 2.13 ילדים לאישה.
נפת חיפה היא נפה במחוז חיפה של מדינת ישראל.
גודל הנפה הוא כ-294 קמ"ר, והיא חופפת בקירוב לשטח מטרופולין חיפה.
הנפה קרויה על שם העיר חיפה, שהיא העיר הגדולה בה – כ-47% מתושבי הנפה גרים בעיר עצמה.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות חיפה
שיעור הילודה היהודי בנפה הוא 2.12 ילדים לאישה, שיעור הילודה הערבי הוא 1.5 ילדים לאישה.
נפת חדרה היא נפה במחוז חיפה במדינת ישראל.
הנפה קרויה על שם חדרה שהיא העיר הגדולה בנפה.
שטח הנפה 572 קמ"ר, גבולותיה: במערב - חוף הים התיכון, ממזרח - נפת יזרעאל, מצפון - נפת חיפה, מדרום - נפת השרון.
בנפה מתגוררים יהודים ומוסלמים, המוסלמים מתגוררים בואדי עארה והכפרים פוריידיס, ג'סר א-זרקא ועין חוד שנמצא בתחומה של הנפה.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריותאום אל-פחם
כפר קרע בנימינה - גבעת עדה
שיעור הילודה בנפה עמד על 2.52 ילדים לאישה יהודיה ו-2.13 ילדים לאישה ערביה.
נפת השרון (לעיתים נקראת נפת נתניה) היא נפה במחוז המרכז במדינת ישראל.
שטח הנפה חופף באופן חלקי את שטח השרון, אולם אין חפיפה מלאה בין השטח האדמיניסטרטיבי של נפת השרון במחוז המרכז לבין השטח של השרון כחבל ארץ.
שטח הנפה הוא 348 קילומטר רבוע ומתגוררים בה 519,342 תושבים, מתוכם 101,000 ערבים.
נכון ל-2024, שיעור הילודה של היהודים בנפה הוא 2.53 ילדים לאישה, בעוד שיעור הילודה הערבי הוא 2.16 ילדים לאישה.
ערים מועצות מקומיות מועצות אזוריות טייבה
תל מונד מועצה אזורית חוף השרון
נפת ירושלים הייתה נפה במחוז ירושלים בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר ירושלים.
לפי תוכנית החלוקה יועד שטח הנפה להיות חלק מאזור מיוחד בשליטה בינלאומית, אך לאחר מלחמת העצמאות חולק בין ישראל לבין יהודה ושומרון שהיו בשליטת ירדן.
בסקר הכפרים שבוצע בשנת 1945 נספרו בנפת ירושלים 247,950 תושבים.
לפי מקור אחר בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה ביישובי הנפה 253,270 בני אדם.
שטח בבעלות יהודית – 33,401 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה) – 148,530 דונמים
אבו גוש (أبو غوش – אבו ע'וש)
אום טובא (اُم طوبا – אֻם טובא)
אום ליסון (أُم ليسون – אֻם ליסון)
אל בוריג' (البريج' – אלבֻּריג')
בית איג'זא (بيت إجزا – בית אג'זא)
בית אום אל-מיס (بيت أم الميس – בית אֻם אל מיס)
בית איכסא (بيت إكسا – בית אִכסא)
בית ג'מל (بيت جمال/الحكمه – בית גִ'מאל / אלחכמה)
בית דוקו (بيت دقّو – בית דקו)
בית עיטאב (بيت عطاب – בית עִטאב)
עין א-דיוכ אל-פוקא (ديوك)דיר א-שיח' (دير الشيخ)
ח'רבת אל-עומור (خربة العمور – ח'רבת אלעֻמור)
א-נבי סמואל (النبي صموئيل – אלנבי צמואיל)
סרעה (صرعة – צרעה)א-סוואחרה אל-ע'רבייה (السواحره الغربية)
עוג'ה א-תחתא (العوجا التحتا – אלעוג'א אלתחתא)
ע'וש אל-גורב (عش الغراب – ע'ש אלע'ראב)
קאלוניה (قالونيا (קאלוניא) או كالونيا (כּאלוניא))
ראס אבו עמאר (راس أبو عمّار)
שייח' באדר (شيخ بدر – שיח' בדר)
שייח' סעד (خربة الشيخ سعد – ח'רבת אלשיח' סעד)
ערב איבן-עובייד (عرب إبن عُبيد – ערב אבן עֻבּיד)
נפת טבריה הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר טבריה.
לפי תוכנית החלוקה נועד כל שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית, אולם במהלך מלחמת העצמאות השטח שמדרום וממזרח לכנרת נכבש על ידי הצבא הסורי.
בעקבות הסכם שביתת הנשק בין ישראל לסוריה בתום מלחמת העצמאות הפך השטח לאזור מפורז, ולמרות היותו שטח ריבוני ישראלי, נשלט בפועל בידי סוריה.
רובו המכריע של שטח הנפה נשאר בישראל והפך לנפת כנרת במחוז הצפון.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 39,200 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית (שהיו חלקיים בלבד).
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 440,969 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 231,761 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 167,406 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 41,802 דונמים
ח'רבת אל-וערה אל-שוודאא (خربة الوعرة السوداء)
כפר כמא (באדיגית (צ'רקסית): Кфар Кама, בערבית: كفر كما)
מע'אר (גם מגאר או מראר; المغار)
נאסיר אל-דין (نصر الدين – נצר אלדין)
ע'ויר אבו שושה (غوير ابو شوشة)
תל אל-הונוד (تل الهنود – תל אלהנוד)
נפת חיפה הייתה הנפה היחידה במחוז חיפה בתקופת המנדט הבריטי.
נקראה על שם העיר הגדולה בה, חיפה.
במרץ 1929 הורחבה הנפה והוכלל בה אזור שפרעם ומדרום לה, שנכללו קודם לכן בנפת עכו.
לפי תוכנית החלוקה נועד שטח הנפה להיות חלק מהמדינה היהודית ואכן בעקבות מלחמת העצמאות הוא נותר במדינת ישראל והפך למחוז חיפה של ימינו.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 224,430 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 1,031,755 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 434,666 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 364,276 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 208,047 דונמים
שטח בבעלות אחרים: 24,766 דונמים
אום אל-קוטוף (أمّ القـُطـُف – אֻם אלקֻטֻף)
ג'סר א-זרקא (جـِسـْر الزرقاء – גִ'סר אלזרקאא)
ח'רבת ליד (خربة لِد العوادين – ח'רבת לִד אלעואדין)
אל-מנסי (المنسي; נקרא גם عرب بنيها – ערב בניהא)
אל-ע'וביה א-פווקא (الغبية الفوقا – אלע'ביה אלפוקא)
אל-ע'וביה א-תחתא (الغبية التحتا – אלע'ביה אלתחתא)
עין חוד (عين حوض – עין חוץ')
נפת טולכרם הייתה נפה במחוז שומרון בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם בירתה, העיר טולכרם.
לפי תוכנית החלוקה יועד שטח מערב הנפה למדינה היהודית ומזרחה למדינה הערבית.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 התחלק שטח הנפה בין מדינת ישראל לממלכת ירדן.
מערב הנפה הפך לנפת השרון במחוז המרכז ומזרח הנפה הפך לחלק מיהודה ושומרון.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל שערכו רשויות המנדט היה סך האוכלוסייה בנפה 86,140 בני אדם שהתפלגו כדלקמן:
יש להתחשב בעובדה שהנתונים האלה לא נבעו ממפקד אוכלוסין, אלא התבססו על מפקד האוכלוסין המנדטורי האחרון של 1931 בתוספת הגידול המחושב באוכלוסייה ונתוני ההגירה היהודית והערבית, (שהיו חלקיים בלבד).
שטח בבעלות ערבית: 650,690 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 141,361 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 43,304 דונמים
איבת'אן (إبثان – אבת'אן) - כיום חלק מזמר
באקה אל-גרבייה (باقة الغربية – באקה אלע'רביה)
ביר א-סיכה (بير السـِّكـَّة) - כיום חלק מזמר
דיר אל-ע'וסון (دير الغصون – דיר אלע'צון)
ח'רבת בית ליד (خربة بيت ليد)
ח'רבת זלפה (خربة زلفة) ח'רבת מנשייה (المنشية)
ח'רבת עזון (خربة عزون, נקרא גם טאבסור (تبصر – תּבּצֻר))
ימה או ימא (يمة או يما) - כיום חלק מזמר
כפר סור (كفر صور – כפר צור)
כפר קאסם ( كفر قاسم)
אל-מרג'ה (المرجة או مرجة) - כיום חלק מזמר
נבי אליאס (خربة النبي الياس – ח'רבת אלנבי אליאס)
ע'אבאת כפר סור (غابة كفر صور – ע'אבת כפר צור)
רמל זיתא (رمل زيتة) או פזאזה (قزازة)
תל צור (נקרא גם "כפר צור")
נפת חברון הייתה נפה במחוז ירושלים בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל, אשר נקראה על שם העיר חברון.
בספטמבר 1920 צורפה נפת חברון למחוז ירושלים.
בשנת 1922 הוכללה נפת חברון במחוז הדרום יחד עם נפות עזה ובאר שבע.
לפי תוכנית החלוקה יועד רובו המוחלט של שטח הנפה להיכלל בתחומי מדינה הערבית.
בעקבות מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 צורף חלק קטן משטח הנפה למחוז הדרום בישראל ואילו רוב השטח הפך לחלק מן הגדה המערבית, שהייתה בשליטת ממלכת ירדן.
בשנת 1967, במלחמת ששת הימים, נכבש השטח בידי צה"ל.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שערכו רשויות המנדט, היה סך האוכלוסייה בנפה 89,650 בני אדם שהתפלגו כדלקמן:
שטח בבעלות יהודית: 6,132 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 84,140 דונמים
בית אומר (بيت اُمّر – בית אֻמר)
בית ג'יברין (بيت جبرين – בית גִ'ברין)
בית כאחיל (بيت كاحل – בית כאחל)
אל-ג'בע (الجبعة – אל ג'בעה)
זיכרין (زِكْرِين) או ד'כרין (ذِكْرِين)
נפת זסטפוני (בגאורגית: ზესტაფონის მუნიციპალიტეტი, זֶסטַפּוֹנִיס מוניציפליטי) היא נפה במרכז מחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת תרג'ולה, בצפון-מערב בנפת צ'יאתורה, מדרום-מערב בנפת חרגאולי, מדרום-מזרח בנפת בר'דתי.
עד שנת 1930 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד שורפני.
לאחר 1930 נקראה הראיוֹני של זסטפוני וכיום הוחלף שמה למוניציפליטי של זסטפוני.
העיר זסטפוני מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה שורפני.
נפת טקִיבּוּלִי (בגאורגית: ტყიბულის მუნიციპალიტეტი, טקִיבּוּלִיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה בצפון מחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, בצפון-מערב ומערב בנפת צקאלטובו, מדרום ודרום-מזרח בנפת תרג'ולה וממזרח בנפת צ'יאתורה.
העיר טקיבולי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
נפת חוֹנִי (בגאורגית: ხონის მუნიციპალიტეტი,חוֹנִיס מוּניציפַּליטֵטי) היא הנפה הצפון-מערבית של מחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת צאגרי, בצפון-מערב ומערב בנפת מרטווילי, מדרום-מזרח בנפת אבשה מדרום נפת סמטרדיה וממזרח בנפת צקאלטובו.
העיירה חוני מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
בנפה ישנן 9 תמי: גוּבִּי,
נפת חוֹבִּי (בגאורגית: ხობის მუნიციპალიტეტი, מילולית: חוֹבִּיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
הנפה ממוקמת במחוז ההיסטורי-גאוגרפי, סמגרלו.
הנפה גובלת מצפון-מערב בנפת זוגדידי, מצפון-מזרח בנפת צ'חורוצקו, ממזרח בנפת סנקי, מדרום בנפת צ'וחטאורי, מדרום-מערב בפותי וממערב בים השחור.
נפת חאצביא היא נפה מנהלתית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
בירת הנפה היא העיירה חאצביא.
נפת חאצביא גובלת בישראל ובסוריה מדרום-מערב.
שטחה של נפת חאצביא הוא 265 קמ"ר.
מרג' א-זוהור (לשעבר אל-ד'אניבה) .
נפת טריפולי היא נפה מנהלתית במחוז צפון לבנון.
בירת הנפה היא העיר טריפולי.
הנפה משתרעת יחסית על שטח לא גדול של 45 קמ"ר אבל מאוד צפופה באוכלוסייה, ומספר תושביה נאמד ב-310,980 תושבים (7.3% מתושבי לבנון).
מלבד העיר טריפולי הנפה כוללת מספר ערים ורשויות מקומיות בהן: , , העיר "Baddawi", והעיר "Mayor-Tripoli".
נפת ויבורג (רשמית: "המחוז העירוני ויבורג"; ברוסית: Вы́боргский муниципа́льный райо́н) הוא מחוז משנה במחוז לנינגרד המהווה חלק מסנקט פטרבורג רבתי.
המחוז כולל 7 יישובים עירוניים וחמישה יישובים כפריים.
המרכז האדמיניסטרטיבי הוא העיר ויבורג.
המחוז העירוני נוצר ביולי 1940.
בעבר היה כחלק מפלך ויבורג, שנוצר בשנת 1744 בעקבות תוצאות המלחמה הרוסית-שוודית (1741–1743).
לפני כן (1719–1744) התקיימה פרובינציית ויבורג כחלק מפלך סנקט פטרבורג.
בשנת 1802 שונה שמה של נפת ויבורג לפינלנד ובשנת 1811 הועברה לדוכסות הגדולה של פינלנד, שם שוב הפך לנפת ויבורג.
היה חלק מפינלנד העצמאית בשנים 1917 עד 1940.
על פי חוזה השלום שנחתם במוסקבה (1940), שטח זה הפך לחלק מברית המועצות.
הוא נכבש על ידי חיילים פינים במהלך המלחמה הסובייטית-פינית (1941–1944).
אך מאז תום מלחמת העולם השנייה מהווה חלק ממחוז לנינגרד.
באוקטובר 2020, ראש הנפה, גנאדי אורלוב, הואשם בגניבת כספי תקציב הנפה שיועדו לשיפוץ מבנים.
הוא נעצר על ידי משטרת סנקט פטרבורג והואשם בגניבת 800 מיליון רובל רוסי.
נפת זחלה היא נפה במחוז אל־בקאע במרכז־מזרח לבנון.
שטחה 425 קילומטרים רבועים ומספר התושבים בה מוערך ב־300,000, רובם מתגוררים בבירת הנפה זחלה ובפרווריה.
הנפה נמצא במורדות המזרחיים של ג'בל סנין, השייך לרכס הר הלבנון.
היא גובלת בצפונה במחוז בעלבכ־אלהרמל, במערבה במחוז הר הלבנון, בדרומה בנפת מערב הבקאע ובמזרחה בסוריה.
כ־55% מתושבי הנפה הם נוצרים, חלקם משתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית ומעטים מהם לכנסייה האפוסטולית הארמנית.
כ־45% מהתושבים הם מוסלמים, רובם סונים ומיעוטם מתואלים.
ענג'ר (מכונה גם "חאוש מוסא")
נפת ז'נגביי בצפון-מערב מחוז חביי, סין.
בעבר השטח היה חלק של נפת צ'האר.
שמה, שפירושו המילולי "צפונית לג'אנג", נובע מהעובדה שנפה נמצאת כ-40 ק"מ צפונית-צפון מזרחית ל־Zhangjiakou.
העיר ג'אנגביי היא מקום מושבה של מנהלת הנפה.
ישנן 4 ערים ו-14 עיירות תחת ניהול המחוז.
עיירת טיילוגו (), העיירה Youlougou (), העיירה Mantouying (), העיירה Erquanjing (), עיירת דנג'ינגה (), עיירת דאהה (), עיירת הייליוטו (), עיירת ליאנגמיאנג'ינג (), העיירה Haojiaying (), העיירה Baimiaotan (), עיירת שיאו'ארטאי (), עיירת ז'נהאי (), עיירת סנהאו (), העיירה הואנגשיה (>)
נפת יורקשייר, מסצ'וסטס היה מחוז במדינת מיין של ימינו.
נפת יורקשייר הוקמה בשנת 1652 כדי לכלול את אזור המחוז הקנייני של ליגוניה כאשר מושבת מפרץ מסצ'וסטס הגישה לראשונה תביעות טריטוריאליות על ההתיישבויות בחלקים הדרומיים של פרובינציית מיין, המשתרעים מנהר פיסקאטקווה עד מזרחית לשפך נהר פרסומסקוט במפרץ קאסקו.
המחוז התרחב בסופו של דבר וכלל למעשה את כל מדינת מיין של ימינו, למרות שפנים הארץ נתבע על ידי קבוצות שונות של שבט אבנאקי, והשטח שממזרח למפרץ פנובסקוט נתבע (ובחלקו נכבש) כחלק מאקדיה הצרפתית.
מושבת מפרץ מסצ'וסטס שינתה את שמה של נפת יורקשייר לנפת יורק בשנת 1668. עם זאת, האדמה שממזרח לנהר קנבק נתבעה ולעיתים נוהלה כנפת קורנוול, כחלק מפרובינציית ניו יורק מ-5 בספטמבר 1665. היא הועברה זמנית לדומיניון ניו אינגלנד החדש ב-1687 עד 1689 כאשר פורק הדומיניון.
עד 1760, רוב שבטי האבנאקי הושמדו או נסוגו צפונה לעבר נהר סנט לורנס, וצרפת החדשה נכבשה במלחמת הצרפתים והאינדיאנים.
השטח הגדול של הנפה הוביל לחלוקתה בשנת 1760, כאשר מחוזות קמברלנד ולינקולן פוצלו מחלקיה המזרחיים.
כאשר אומצה חוקת מסצ'וסטס משנת 1780, הקימה המדינה את מחוז מיין כדי לנהל את השטחים המזרחיים שלה.
בשנת 1805, החלק הצפוני של נפת יורק הופרד כדי להוות חלק מנפת אוקספורד.
כאשר מיין הפכה למדינה ב-1820, כל הנפות של מחוז מיין הפכו למחוזות מיין.
נפת זע'רתא היא נפה מנהלתית במחוז צפון לבנון.
בירת הנפה היא העיירה זע'רתא.
נפת זע'רתא משתרעת לאורך המדרונות המערביים של הרי הלבנון, מנהר קדישא בדרום ועד נהר אל-בארד בצפון, ומגובה של 90 מטר מעל פני הים במערב ועד כמעט 1,850 מטר לכיוון פסגות ההרים במזרח.
הנפה גובלת מצפון וממזרח בנפת מינייה-דיניה, מדרום בנפת בשרי, וממערב בנפת אל-כורה ונפת טריפולי.
נפת כארלי (בגאורגית: ქარელის რაიონი, מילולית: כארליס מוניציפליטי), היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.
חלק מהחלקים הצפוניים של הנפה מהווים חלק מהאדמיניסטרציה אוטונומית דרום אוסטיה, ואיננו תחת שליטת הממשל הגאורגי משנת 1992. הנפה גובלת מצפון בנפת ג'ווה, ממזרח בנפת גורי, מדרום בנפת בורג'ומי וממערב בנפת חאשורי ונפת סצ'חרה.
הנפה מאוכלסת ב-41,316 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 60.06 איש לקמ"ר.
העיר כארלי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
בנוסף ישנם שני יישובים עירוניים נוספים (דאבא), העיירות: אגארה וקורניסי.
הנפה ממוקמת במישור כארתלי הפנימית, על שטחשל 687.9 קמ"ר מתוכם 540 קמ"ר משמשים לחקלאות.
הנהרות הזורמים בנפה הם: נהר הקורה, דזאמא, דָסַוולֶתִיס פּרוֹנֶה (פרונה המערבית), שוּאָה פּרוֹנֶה (פרונה האמצעית) ואַר'מוֹסַוולֶתִיס פּרוֹנֶה (פרונה המזרחית).
נפת כובולתי (בגאורגית: ქობულეთის რაიონი, מילולית: כּוֹבּוּלֶתיס ראיוֹני) היא נפה בחלק הדרום־מערבי של גאורגיה, בחלק הצפוני של הרפובליקה האוטונומית, והמחוז הגאורגי, אג'ריה.
היא גובלת בנפת אוזורגתי מצפון.
המרכז האדמיניסטרטיבי הוא העיר כובולתי, שנמתחת לאורך חופי הים השחור.
נפת כובולתי מורכבת מיישוב עירוני אחד, 2 אזורים שאינם עירוניים ו־17 מועצות כפריות.
בנפה יושבים נציגים מ־24 לאומים שונים החיים ביחד עם הגאורגים.
נפת כובולתי ידועה במסורתה, הכנסת אורחים, אקלים סובטרופי עדין, אוויר ימי מיונן, השמש הזורחת בבהירות, וים חם.
האתרים הארכאולוגיים, המתוארכים לתקופת האבן, תחילת התקופה הפאודלית והעת העתיקה, מוכיחים כי הייתה התיישבות עירונית משמעותית בתקופת קולחידה העתיקה לאורך החוף המזרחי של הים השחור.
נפת כובולתי עשירה בנהרות, כגון:
נפת מרנאולי (בגאורגית: მარნეულის მუნიციპალიტეტი; מילולית: מַרנֶאוּליס מוניציפליטי) היא נפה במחוז כארתלי תחתית שבגאורגיה.
היא גובלת ממערב בנפת בולניסי מצפון-מערב בנפת תתרי צקארו.
מצפונה וממזרחה היא גובלת בנפת גרדבני ומדרום ודרום-מזרח באזרבייג'ן.
מעל -83% מתושבי הנפה הם אזרים, 8% גאורגים ו-8% ארמנים.
עד שנת 1917 נכללה בפלך טביליסי (בורצ'לו).
בנפה זו זורמים הנהרות: הקורה, חרמי, דֶבֶּדַה, אלגתי.
בנפה 72 יישובים מתוכם 2 יישובים עירוניים ו-70 כפרים:
מועצות אזוריות (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אָלגֶתי, תָמַריסי, סאדאחלוֹ, שוּלאווֶרי, צֶראכּווי ועוד)
נפת סָצ'חֶרֶה (בגאורגית: საჩხერის მუნიციპალიტეტი, מילולית: סַצ'חֶרִיס מוניציפליטי) היא נפה הממוקמת במזרח מחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון בנפת אוני ונפת אמברולאורי, ממערב בנפת צ'יאתורה, מדרום-מערב בנפת חרגאולי, מדרום-מזרח בנפת חאשורי, ממערב בנפת כארלי ובצפון-מערב בנפת ג'ווה.
כלכלה הנפה מבוססת בעיקר על חקלאות ומסחר.
מוצרים תעשייתיים עיקריים: מוצרים חקלאיים, מוצרי מזון (יין, חיתוך מזון ומקנה) ותעשיית עץ.
נפת מֶסטִיָה (בגאורגית: მესტიის მუნიციპალიტეტი, מילולית: מֶסטִיִיס מוניציפליטי) או סוואנתי עילית היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
גובלת מצפונה ברוסיה, ממערבה בנפת אוצ'מצ'ירה שבאבחזיה, מדרום בנפת מרטווילי, נפת צ'חורוצקו, נפת צאלנג'יחה, וממזרח נפת לנטחי שבאימרתי.
עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי שהשתייך למחוז ההיסטורי, סוואנתי.
משנת 1921 במזרה של סוואנתי עילית, ומשנת 1930 כנפת מסטיה.
השפה המדוברת בנפה היא הסוואנית בדיאלקטים באלית עילית ובאלית תחתית.
הנפה מאוכלסת ב-9,316 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.06 איש לקמ"ר.
היישוב העירוני (דאבא) מסטיה מהווה את המרכז המנהלתי של הנפה.
בנפה זורמים הנהרות הבאים: האנגורי והנהרות הנשפכים אליו: אדישיסצ'אלה, מוּלחרָה, דִילרָה, נֶנסקרָה ואִיפַּארִי, חָאִישוּרָה ועוד.
בימי הביניים הייתה חלק מהמחוז ההיסטורי, סוואנתי, שהייתה חלק מהממלכה הגאורגית המאוחדת.
עם התמוטטותה הסופית של הממלכה הגאורגית במאה החמש עשרה התפצלה סוואנתי לשלושה אזורי שליטה: חלקו הצפוני והמבודד - נפת מסטיה, יותר זכה בעצמאות גמורה והתנהל מאז כחברה שבטית ללא שעבוד פיאודלי.
נפת לֶנטֵחִי (בגאורגית: ლენტეხის მუნიციპალიტეტი, לֶנטֵחִיס מוניציפליטי) או סוואנתי תחתית היא נפה במרכז מחוז רצ'ה-לצ'חומי וסוואנתי תחתית שבגאורגיה.
הנפה גובלת הנפה גובלת מצפון ברוסיה ובנפת מסטיה (סוואנתי עילית); מצפון-מערב ומערב בנפת מסטיה; מדרום-מערב בנפת מרטווילי ונפת צ'חורוצחווי; מדרום בנפת צאגרי ונפת אמברולאורי; ומדרום-מזרח בנפת אוני.
עד שנת 1917 נכללה בפלך כותאיסי ("הגוברניה של כותאיסי") באוייזד לצ'חומי.
משנת 1921–1930 באוייזד לצ'חומי, ומשנת 1930 הופרדה כנפה נפרדת.
משנת 1953 נקראה נפת סוואנתי תחתית.
שטח הנפה מאופיין בתוואי נוף הררי.
בשטח הנפה עובר נהר הצחניסצקאלי.
הנפה מאוכלסת ב-4,386 תושבים בצפיפות אוכלוסין של 3.26 איש לקמ"ר.
העיירה לנטחי (דאבא) מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
נפת עכו היא נפה במחוז הצפון של מדינת ישראל.
שטחה הוא 928 קמ"ר, והיא חופפת בקירוב לאזור הגליל המערבי.
היא קרויה על שם העיר עכו, אם כי העיר הגדולה ביותר בה היא נהריה.
למרות השתייכות הנפה למחוז הצפון, מבחינה שיפוטית היא בתחום סמכותו של בית המשפט המחוזי בחיפה, ולא של זה בנצרת (כשאר הנפות במחוז הצפון).
נפת עכו נוצרה בהחלטת ממשלת ישראל בשנות ה-50, על בסיס נפת עכו של המנדט הבריטי.
בשנת 1984 אימץ משרד הפנים הצעה לפיצול הנפה לשתי נפות: נפה אחת במישור החוף הצפוני שתצורף למחוז חיפה ונפה אחת באזור ההררי שמרכזה בכרמיאל.
ההחלטה אושרה על ידי הממשלה, אך לאחר מכן הוקפא ביצועה לעת לא קבוע.
ממשלת ישראל, על פי הסמכות שהוענקה לה בפקודת סדרי השלטון והמשפט, קבעה שגבולות נפת עכו יהיו:
נפת עכו כוללת שישה אזורים טבעיים, שבהם 131 יישובים בסך הכול:
+מספר תושביםיישוביםאזורים טבעייםעריםמועצות מקומיותיישובים במועצות אזוריותאזור שפרעם (241)234,600 טמרה
ראמהאזור יחיעם (243)106,400 מעלות-תרשיחא בית ג'ן
מגדל תפן (מועצה מקומית תעשייתית)
פסוטהאזור נהריה (245)120,100 נהריה אבו סנאן
שלוש מועצות אזוריות נכללות בשטח הנפה בשלמותן: מטה אשר, מעלה יוסף ומשגב, וגם יישובים מסוימים של המועצות האזוריות הגליל העליון ומרום הגליל.
שיעור הילודה של יהודים בנפה הוא 2.19 ילדים לאישה בעוד שיעור הילודה הערבי הוא 2.00 ילדים לאישה.
נפת כִּנֶּרֶת היא נפה במחוז הצפון של מדינת ישראל.
שטחה הוא 529 קמ"ר, והיא כוללת את ארץ כינרות וחלק מהגליל התחתון.
הנפה מחולקת לשני אזורים טבעיים: "אזור כנרת" (221) ו"אזור גליל תחתון מזרחי" (222).
הנפה קרויה על שם הכנרת הנמצאת בשטחה, והיא נקראת גם "נפת טבריה" על שם העיר טבריה שהיא העיר הגדולה בה.
נפת כנרת הוקמה בהחלטת ממשלת ישראל בשנות ה-50, על בסיס נפת טבריה של המנדט הבריטי.
באפריל 1957 הועברה לנפה הגדה הצפונית של הכנרת, שנכללה קודם לכן בנפת צפת.
היישוב היהודי על גדות הכנרת החל בראשית המאה ה-20, ובה הוקם הקיבוץ הראשון, דגניה.
נפת כנרת כוללת 46 יישובים:
אוכלוסיית הנפה מונה, נכון לשנת 2023, כ-124,800 איש, מתוכם כשלושה רבעים הם יהודים והשאר בני מיעוטים – דרוזים, ערבים נוצרים (רובם יוונים-קתולים), ערבים מוסלמים (חלקם בדואים) וצ'רקסים.
מרבית האוכלוסייה הלא-יהודית גרה במערב הנפה, בעיקר במע'אר.
שיעור הילודה היהודי בנפה הוא 3.52 ילדים לאישה, שיעור הילודה הערבי הוא 1.98 ילדים לאישה.
נפת נצרת הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר נצרת.
לפי תוכנית החלוקה נועד שטח הנפה להתחלק בין המדינה הערבית והמדינה היהודית, אולם נותר במדינת ישראל בעקבות מלחמת העצמאות והפך לחלק ממחוז הצפון.
לפי סקר הכפרים, שערכו רשויות המנדט בשנת 1945, היה סך האוכלוסייה בנפה כ-46,100 בני אדם, והתפלג כדלקמן:
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 497,533 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 263,088 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 137,382 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 97,063 דונמים
אום אל-גנם (أم الغنم – אֻם אלע'נם)
אום קוביי/ח'רבת מלטה (أُم قبي – אֻם קֻבּי) – כיום חלק מנצרת
אִנדור (إندور; מכונה גם عين دور – עין דור)
אל-וראקני (الورقاني) – דרומית לכפר ברוך
זרזיר (زرزير; כולל את אל-געזאלין, الغزالين – אלע'זאלין)
ח'רבת דאר אל-טוויל (خربة دار الطويل) – צפונית לקיבוץ שריד
יפיע (يافة الناصره – יאפת אלנאצרה)
כאוכב אבו אל-היג'א (كوكب أبو الهيجاء – כוכב אבו אלהיג'אא)
מנשית זבדה (منشية الزبدة – מנשית אלזבדה)
רומת אל-הייב (رُمّت الهيب – רֻמת אלהַיְבּ)
רמת דוד (נקרא לפני כן "עיינות")
ערב אל-שיבלי (الشبلي – אלשִבלי)
נפת עכו הייתה נפה במחוז הגליל בתקופת המנדט הבריטי על שם העיר עכו.
במרץ 1929 הועבר אזור שפרעם ומדרום לה לנפת חיפה.
בתמורה קיבלה הנפה אזור בדרום נפת צפת.
לפי תוכנית החלוקה נועד מרבית שטח הנפה להיות חלק מהמדינה הערבית, אולם בעקבות מלחמת העצמאות הוא נותר במדינת ישראל והפך לחלק ממחוז הצפון.
לפי סקר הכפרים שערכו רשויות המנדט בשנת 1945 היה סך האוכלוסייה בנפה 68,330 בני אדם והתפלגה כדלקמן:
לפי סקר הכפרים משנת 1945 היה סך השטחים של יישובי הנפה 799,663 דונמים.
שטח בבעלות ערבית: 697,751 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 24,997 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 76,915 דונמים
לפי סקר הכפרים בארץ ישראל, שנערך בשנת 1945, אלה היישוביים שנכללו בנפה:
נפת לָנצ'חוּתי (בגאורגית: ლანჩხუთის მუნიციპალიტეტი, מילולית: לָנצ'חוּתיס מוּניציפַּליטֵטי) היא נפה במחוז גוריה שבגאורגיה.
היא גובלת מצפון בנפת אבשה, נפת סנקי, נפת חובי ופותי, ממערב בנפת סמטרדיה, מדרום-מערב בנפת צ'וחטאורי, מדרום בנפת צ'וחטאורי ונפת אוזורגתי וממערב בים השחור.
עד שנת 1917 נכללה הנפה בפלך כותאיסי באוייזד אוזורגתי.
משנת 1921 נכללה בראיון אוזורגתי, ומשנת 1930 נפה נפרדת.
הנפה משתרעת בין הים השחור, נהר פּיצ'וֹרי ורכס גוריה.
בשטח הנפה נכלל שפלת אודיש-גוריה.
בנפה 55 יישובים מתוכם עיר אחת ו-54 כפרים.
בנוסף מתגוררים בנפה גם מעט רוסים.
הרוב המכריע של האוכלוסייה הם נוצרים אורתודוקסים המשתייכים לכנסייה הגאורגית וישנו גם מיעוט מוסלמי קטן (אג'ארים) וכן בכפר צקאלצמינדה (წყალწმინდა) מתגוררת קבוצה של המאמינים הישנים
בנפה 55 יישובים מתוכם עיר אחת ו-54 כפרים:
מועצות אזוריות: (כל אחת מאגדת בתוכה מספר כפרים): 15 (אקֶתי, אצאנָה, גווימבּראלאוּרי, לֶסָה, מאמאתי, מאצ'חווארֶתי, ניגווזיאני, ניגוֹאיתי, נינוֹשווילי, סופסה, ר'רמארֶ'לֶה, שוּחוּתי, צ'יבּאתי, צ'וֹצ'חאתי, ג'וּרוּקווֶתי)
כנסיית גאגוּרי (გაგურის ეკლესია) - כנסייה מימי הביניים, בתוך מערות מלאכותיות
כנסיית זמו אקֶתי או אקֶתי עילית
מערות קוֹקאתי - מערות מלאכותיות
בכפר ג'אפּאנָה - שלוש כנסיות וטירה אחת מימי הביניים
הריסות מצודת ג'יחאנג'ירי מימי הביניים
נפת נינוצמינדה (בגאורגית: ნინოწმინდის მუნიციპალიტეტი, מילולית: נִינוֹצמִינדִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סאמצחה-ג'אוואחתי שבדרום גאורגיה.
הנפה גובלת מצפון וצפון-מזרח בנפת צאלקה, ממערב וצפון מערב נפת אחלכלכי, מדרום בארמניה, מדרום-מערב בטורקיה וממזרח בנפת דמניסי.
נפת עזה הייתה נפה במחוז עזה בימי המנדט הבריטי בארץ ישראל על שם העיר עזה.
לפי תוכנית החלוקה יועד רוב שטח הנפה למדינה הערבית, למעט יישובים יהודיים בשוליו הצפון-מזרחיים.
לאחר מלחמת העצמאות והסכמי שביתת הנשק של 1949 נותר צפון ומזרח הנפה במחוז הדרום במדינת ישראל ואילו מערבה ודרומה הפכו לרצועת עזה, שנשלטה על ידי מצרים.
לפי סקר הכפרים 1945 בארץ ישראל, שערכו רשויות המנדט, היה סך האוכלוסייה בנפה 137,180 בני אדם שהתפלגו כדלקמן:
שטח בבעלות ערבית: 841,804 דונמים
שטח בבעלות יהודית: 49,260 דונמים
שטח בבעלות ציבורית (אדמות מדינה): 220,437 דונמים
ח'רבת אל-חיסאס (خربة الخِصاص – ח'רבת אלחִ'צאץ)
נזלה (نزله, כיום חלק מעזה) נעיליא (نعليا – נעליא)
ערב סוקריר (عرب صقرير – ערב סקריר)
תל א-תורמוס (تل الترمس – תל אלתֻּרמֻס)
נפת סָמְטרֶדִיָה (בגאורגית: სამტრედიის მუნიციპალიტეტი, סָמְטרֶדִיִיס מוניציפליטי) היא הנפה המערבית ביותר במחוז אימרתי שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון-מזרח בנפת אמברולאורי, בצפון-מערב ומערב בנפת חוני, מצפון-מערב וממערב בנפת אבשה, מדרום-מערב בנפת לנצ'חותי, מדרום בנפת צ'וחטאורי, מדום-מזרח בנפת ואני וממזרח בנפת צקאלטובו.
העיר סמטרדיה מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
יישוב עירוני (דאבא) נוסף בנפה הוא העיירה קולאשי.
נפת מַרטווִילִי (בגאורגית: მარტვილის მუნიციპალიტეტი, מילולית: מַרטווִילִיס מוניציפליטי) היא נפה במחוז סמגרלו וסוואנתי עילית שבגאורגיה.
הנפה גובלת מצפון בנפת לנטחי, מצפון-מזרח בנפת לנטחי ונפת צאגרי, ממזרח בנפת חוני, מדרום בנפת אבאשה וממערב בבפת סנקי ונפת צ'חורוצקו.
הנפה מאוכלסת ב-33,463 תושבים בצפיפות אוכלוסין של כ-38 איש לקמ"ר.
העיר מרטווילי מהווה המרכז המנהלתי של הנפה.
החל מהמאה ה-17 האזור נכלל בנסיכות מגרליה ונשלטה על ידי הבנים ממשפחת דדיאני.
בשנת 1804 בהחלטת פאבל ציציאנוב השליטה באזור הועברה לנציגי משפחת דגבואדזה.
עד שנת 1917 נכללה הנפה במחוז משנה מרטווילי באוייזד סנקי, פלך כותאיסי.
משנת 1921-1930 נכללה כחלק מאוייזד סנקי.
משנת 1990 נפה נפרדת בשמה הנוכחי.
הנפה ממוקמת בחלק המערבי של שפלת אודישי, מרכז רכס אגריסי והמדרונות הדרומיים שלו.
המקום הגבוה ביותר בנפה הוא הר טחורישדודי (מוצא נהר טחורי) המתנשא לגובה של 3003 מטר מעל פני הים.
בנפה זורמים שבעה נהרות: צחניסצקאלי, אבאשה, אינצ'חיה, טחורי, צאצ'חורה, נוֹרְ'לָה וחופרה.
נפת עַכׇּ֫אר היא הנפה הצפונית ביותר בלבנון והיחידה במחוז עכאר.
בירת הנפה החא העיירה חלבא.
הנפה גובלת בצפון ובמזרח בגבול סוריה-לבנון עם המחוזות הסוריים חומס וטרטוס, בדרום בנפת מינייה-דניה, במערב בים התיכון, בדרום-מערב בנפת טריפולי, בדרום-מזרח בנפת אל-הרמל.
האזור המערבי של הנפה הוא האזור החקלאי השני בגודלו בלבנון לאחר בקעת הלבנון, האזור המזרחי של הנפה הוא אזור הררי ומיוער ומוכרז ברובו כשמורת טבע.
האוכלוסייה בנפה עומדת, נכון ל-2015, על 389,899 תושבים כאשר כ-106,935 הם פליטים סורים ממלחמת האזרחים הסורית ו-19,404 פלסטינים במחנות פליטים.
האוכלוסייה ברובה הגדול היא מוסלמית סונית המיעוטים האחרים לפי הסדר הם נוצרים מרונים, נוצרים אורתודוקסים, עלווים ומיעוט שיעי קטן מאוד.
עכאר נחשבת לנפה הצעירה והלא מפותחת בלבנון, כ-80% מתושבי הנפה מתגוררים בכפרים, הנפה פורקה ב-2003 עקב מנהל לא תקין והוקמה מחדש ב-2014. עכאר נחשבת לאזור לא יציב וברוב האזורים סובלים התושבים ממחוסר של תשתיות ושירותים בסיסיים.
זרם הפליטים הסורים החריף את הבעיות הללו, כאשר שיעור האבטלה בנפה הגיע לכמעט 60% בשנת 2015 והגבוהה ביותר בלבנון.
נפת מרג' עיון היא נפה מנהלתית במחוז א-נבטיה שבדרום לבנון.
בירת הנפה היא מרג' עיון.
נפת מרג' עיון משתרעת על פני 1,058 קמ"ר.
נפת לימה (בספרדית: Distrito de Lima) היא אחת מ-43 הנפות העירוניות במטרופולין של העיר לימה בפרו.
הנפה משתרעת על פני 21.98 קמ"ר.
לפי מפקד האוכלוסין של 2017 אוכלוסיית הנפה מנתה באותה השנה 268,352 תושבים.
המרכז ההיסטורי של העיר לימה (סנטרו היסטוריקו) נמצא בתחום הנפה.
נפת לימה גובלת בצפון עם הנפות סן מרטין דה פורס ורימאק, במזרח עם הנפות סן חואן דה לוריגנצ'ו ואל אגוסטינו, בדרום עם הנפות לה ויקטוריה, לינס, חסוס מריה, ברנה, פואבלו ליברה וסן מיגל וממערב בנפת קייאו.
נפת עאליי היא נפה במחוז הר הלבנון בלבנון.
שטחה 264 קילומטרים רבועים ומספר תושביה הוא 386,320. בירת הנפה היא עאליי.
הנפה גובלת בצפונה בנפת בעבדא, במזרחה בנפת זחלה ובנפת מערב הבקאע, בדרומה בנפת שוף ובמערבה בים התיכון.
החלק המזרחי של הנפה הוא למעשה המורדות המערביים של ג'בל בארוכ, שמשתייך לרכס הר הלבנון.
על פי אומדן משנת 2018, 54.6% מתושבי הנפה הם דרוזים, 40.7% הם נוצרים (בעיקר מרונים ומשתייכים לכנסייה המלכיתית היוונית-קתולית) ו־4.6% הם מוסלמים.
נפת מינייה-דניה היא נפה מנהלתית במחוז צפון לבנון.
בירת הנפה היא העיר אל-מינייה (בסתיו ובחורף) והעיירה סיר דניה (באביב ובקיץ).
נפת מינייה-דנייה ידועה בעושרה הטבעי.
היא משתרעת על הגבעות הצפוניות והמערביות של הר אל-מכמל , חלק מרכס הר הלבנון, המשקיפות על חופי צפון לבנון וסוריה.
היא מהווה שלוחה של הר אל-מכמל, ההר הגבוה ביותר בלבנון (3,093 מטר), התופס יותר משני שלישים משטח הנפה, ובו יערות גדולים של ארז הלבנון, ערער, אורן, אלון וסוגים שונים של עצים רב-שנתיים.
הנפה גובלת מצפון במחוז עכאר, ממזרח בנפת אל-הרמל, מדרום בנפת טריפולי, נפת זע'רתא ונפת בשרי שבמחוז צפון לבנון וממערב בים התיכון.
נפת כסרוואן היא נפה מנהלתית במחוז כסרוואן-ג'בייל, בלבנון.
בירת הנפה והמחוז היא העיר ג'וניה.
נפת כסרוואן ממוקמת במערב-מרכז לבנון ומשתרעת מנהר אבראהים בצפון ועד נהר אל-כלב בדרום, ומחוף הים התיכון במערב ועד לפסגות הר סנין בגובה 2600 מטר ו-2800 מטר בכפר דביאן.
הנפה גובלת מצפון בנפת ג'בייל, ממזרח בנפת בעלבכ, מדרום בנפת אל-מתן וממערב בים התיכון.
נפת קאספי (בגאורגית: კასპის რაიონი, מילולית: קאספּיס מוניציפליטי), היא נפה במחוז כארתלי הפנימית שבגאורגיה.