tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בעלי תפקידים יהודים פוטרו ממקומותיהם והוחלפו ברומנים.
פעולות רבות ננקטו על ידי השלטון כדי לחסל את ההשפעה היהודית.
תלונות של "המועצה הלאומית היהודית" של צ'רנוביץ לרשויות השלטון לא היו יעילות, כי גם בצ'רנוביץ התנהלה "רומניזציה".
סמכותם של היהודים הוגבלה רק לניהול ה"קולטוסגמייינדה" ומוסדותיה; יתרה מכך, מנהל ה-"Kultusgemeinde" מונה כעת על ידי הרשות המפקחת הרומנית.
ד"ר איזידור כץ, עקב אחר אירועים אלו רק ממיטת חוליו.
ולא חי לראות את שקיעתו של ה"יידיש שטעטל".
הוא נפטר בנובמבר 1919, ונקבר בהלוויה בהשתתפות כמעט כל האוכלוסייה היהודית של העיר והמחוז.
השר החדש לענייני בוקובינה, ינקו פון פלונדור,שנודע כאנטישמי, החלה הרומניזציה של העיר בקצב מהיר.
חנויות ובתי מלאכה רומניים הופיעו במהלך הלילה.
הסוחרים ובעלי המלאכה היהודים מצאו עצמם בתחרות שבה היו בנחיתות בולטת.
בעוד שהיהודים נאלצו לשלם מס הכנסה גבוה, הרומנים קיבלו הנחות מס ואפילו פטורים ממס.
הרשויות מצאו עוזרי רומניזציה מתנדבים בקרב הכמורה והמורים הרומנים.
בדרשות ובנאומים הפצירו הרומנים ונוצרים אחרים לא לקנות מיהודים ולהחרים את חנויותיהם.
חרם זה בהשפעה ממשלתית הוכתר בהצלחה: במקום היהודים האמידים של פעם, הייתה לנו עתה קהילה נזקקת וענייה.
זה היה מצבו של ה"יידיש שטעטל" בסביבות שנת 1940.
מלבד ה-Kultusgemeinde, האגודות הציוניות פעלו כרגיל.
פעילותם לא הוגבלה על ידי השלטונות.
נערכו הרצאות; חלוצים התכוננו להגירה לארץ ישראל; והוקמו בתי ספר עבריים פרטיים.
החיים היהודיים עדיין היו פעילים בעיר.
מרבית קהילת סטרוז'ינץ ניהלה חיים מסורתיים-לאומיים, בהחזיקה יחד עם זאת בהשקפות ליברליות מודרניות יחד עם קיום חיים יהודיים מסורתיים גאים.
חלק גדול מבני הקהילה היו בעלי השכלה כללית רחבה.
לרשות הקהילה היו כ-10 בתי תפילה, ביניהם:
בית התפילה של הרב איצ'לה.
בית התפילה של הוויז'ניצר - חסידי הרבי מוויז'ניץ.
בית התפילה של הסדאגערער - חסידי הרבי מסדגורה.
בית התפילה של הראדעוויצר (שיל).
בית התפילה של השניידערישה (שיל).
בית התפילה של הנאדווערנר- חסידי הרבי מנדבורנה.
בעיר פעלה חסידות סטרוז'ינץ אשר נוסדה על ידי בנו של האדמו"ר מנדבורנה, רבי ישכר בער רוזנבוים, לאחר שעבר לעיר בשנת 1925 (תרפ"ה).
פעלה בעיר חצר חסידית נוספת בראשות רבי יעקב יצחק דוד הגר, בנו של האדמו"ר מוויז'ניץ.
הקהילה החזיקה ומימנה חלקית בית מרחץ, שבימים מסוימים היה בשימוש לגברים ובאחרים לנשים, לצרכים פולחניים והיגייניים.
בנוסף לבית המרחץ הכללי המודרני ששימש את כלל האוכלוסייה וגם את יהודי העיר.
בסטרוז'ינץ הייתה קיימת גימנסיה ריאלית (יהודית), שנוסדה בשנת 1909 כמוסד חינוכי מוכר על ידי השלטונות האוסטריים ואחר כך הרומניים, ובה למדו בנים ובנות.
הגימנסיה חינכה אלפי סטודנטים מבני העיר והסביבה ובנותיהם וגם מערים אחרות והתקיימה עד שנות השלושים המאוחרות.
היא נסגרה בגלל הקשיים, שנערמו על ידי השלטונות בגין מדיניות ה"רומניזציה" והבעיות הכלכליות של שנות השלושים.
היה קיים גם בי"ס יהודי בשם "תלמוד תורה", אשר פעל תחת ניהול הקהילה, שדאגה להקנות תורה לילדי ישראל.
שכר הלימוד שולם על ידי הורי התלמידים.
זה היה בי"ס מודרני יהודי במלוא מובן המילה, עם כיתות לכל מקצוע, והתלמידים היו עוברים מכיתה לכיתה על פי מקצוע שלמדו באותה שעה, לפי לוח לימודים קבוע שנקבע בין מורי בית הספר.
המקצועות שלימדו היו תורה, רש"י, תנ"ך וגמרא לכתות מתקדמות ולתלמידים מוכשרים.
בנוסף לימדו עברית שעתיים ביום - דקדוק וכתיבה בהברה ספרדית.
בנוסף היו "חדרים" ובתי לימוד נוספים, אשר הקנו תורה ודרך ארץ לילדים היהודיים.
בסטרוז'ינץ הייתה קיימת תנועה ציונית חזקה ופעילה מכל הזרמים, החל מבית"ר הימנית, דרך "הציונים הכלליים" ו"הנוער הציוני" המרכזיות וכלה ב"המזרחי" הדתית ו"השומר הצעיר" השמאלנית.
כל תנועה עם הקן שלה, מנהיגיה המבוגרים ומדריכיה שיצאו מתוכה.
הפעילות הייתה חינוכית, להקניית מודעות ואידיאלים להגשמת הרעיון הציוני לעלות ארצה, לבנותה ולהיבנות בה.
לצורך זה היו מקימים בכל קיץ מושבות בחיק הטבע, לשם באו חברים של כל תנועה ותנועה למפגשים מכל אזורי המדינה במטרה להכיר זה את זה, לשמוע הרצאות על ארץ ישראל, להתרגל לחיי צוותא ולהגשים את רעיון העלייה.
בנוסף הוקם בשנות השלושים המאוחרות קן הכשרה בכפר בסביבת סטרוז'ינץ, לשם הגיעו בחורים צעירים מתוך מטרה לקבלת הכשרה בעבודה חקלאית כחלוצים לעלייה ארצה.
מדי פעם הגיעו גם מנהיגים מרכזיים לבקר מהעיר השכנה הגדולה צ'רנוביץ וכן מנהיגים מבוקרשט.
בשנת 1935 הגיע לעיר זאב ז'בוטינסקי.
בואו היווה מאורע חשוב בחיי הקהילה.
היו גם קבוצות ספורטיביות, שהיה להן קשר לתנועות ציוניות, כמו מכבי, חשמונאי, נורדיה ועוד.
אלה היו קבוצות כדורגל על טהרת שחקנים יהודים.
מלחמת העולם השנייה והשואה הרומנית
ביוני 1940 בעקבות הסכם ריבנטרופ מולוטוב העיר נכבשה על ידי הצבא האדום כחלק מהשתלטותו על צפון בוקובינה.
מיד לאחר הכיבוש הונהגו במקום חוקי ברית המועצות שאסרו ופגעו במסחר הפרטי.
כל החנויות הפרטיות נסגרו והסחורה הוחרמה ("הולאמה").
אמצעי זה פגע אך ורק בסוחרים היהודים שנותרו בעיר לאחר בריחת בעלי המחסנים הרומנים יחד עם הצבא הרומני הנסוג, שלקחו איתם את מלאיהם.
מיד הפכו הסוחרים היהודים לקבצנים.
לאחר הפקעת המלאי החל רישום האוכלוסייה, שגרם לסבל חדש ליהודים, בעיקר לסוחרים היהודים.
חלק גדול מהם הוכרזו "מנצלים" ו"טפילים" וגורשו לסיביר ב-13 ביוני 1941. זה היה גם גורלם של יהודים שהיו ידועים כציונים, רוויזיוניסטים או בונדיסטים.
המעטים שנשארו, ביניהם גם אינטלקטואלים, נאלצו להרוויח את כוחם באמצעות עבודה לא מיומנת.
לא נותר ארגון שידאג לצורכי הדת של האוכלוסייה היהודית.
בית הכנסת נסגר, והתפילות נערכו בחשאי באחד מבתי התפילה הקטנים.
כל הפעילויות היהודיות חדלו לתפקד.
זה היה מצבם של היהודים המעטים, שנותרו בעיר,
שנה מאוחר יותר שבו אליה הרומנים יחד עם הגרמנים בעקבות מבצע ברברוסה.
כניסת הצבאות הגרמניים-רומניים חתמה את גורלם של היהודים שנותרו בעיר ובמחוז.
מיד לאחר חזרתם החלו מעשי טבח והשפלה ביהודי העיר וסביבתה, בהם נרצחו אלפי יהודים.
בהתקדמותם הגיעו הכוחות ליישוב צ'ודין, לא הרחק מסטורוז'נץ, וירו כמעט בכל התושבים היהודים, שמספרם הסתכם בכ-600. רק 4 יהודים הצליחו להימלט.
אותו גורל הגיע ליהודים ממולד.
בנילה וזאדובה, שתי קהילות כפריות השייכות למחוז סטרוז'ינץ וכך גם בשאר 40 הקהילות הכפריות במחוז, שבכל אחת מהן חיו כמה משפחות יהודיות, גם מי שהצליח להימלט מהטבח, לא שפר גורלו כאשר שבועיים לאחר מכן רוכזו יהודי העיר הנותרים בגטו שהוקם בה, ממנו גורשו עד אוקטובר 1941 למחנות ולגטאות ב-טרנסניסטריה.
בעיר נותרו מספר יהודים בלבד, שלושה רופאים, הרוקח, הפחח ברוך ומומחה לזיקוק אלכוהול שנרצח מאוחר יותר.
רק מעטים מהמגורשים שרדו את השהות בטרנסניסטריה ורובם נספו, כ-90% מהמגורשים.
באפריל 1945 לאחר המלחמה, נראתה העיר כערימת הריסות כשמרבית הבתים הרוסים ולא מאוכלסים, גם המציבות בבית העלמין היהודי היו ברובן הרוסות או שהופלו.
יהודי העיר שנותרו בחיים עלו ברובם לישראל.
סטוצ'ק (בפולנית: Stoczek; ביידיש: סטאק) הוא כפר במחוז ונגרוב שבפרובינציית מזוביה בפולין, בו התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה בשנת 1547 ככפר כנסייתי שמגורי יהודים נאסרו בו.
עם ביטול הגבלות אלה במאה ה-19 החלו יהודים להתיישב בכפר, ובתחילת המאה ה-20 התיישבו בו חסידים רבים.
בין מלחמות העולם נמנו בכפר כ-3,000 יהודים, כשלושה רבעים מתושביו, והתקיימה בו פעילות של המפלגות הציוניות, של אגודת ישראל ושל הבונד.
בשנת 1937 נערך בכפר פוגרום, בו נפצעו 42 יהודים.
באמצע בספטמבר 1939 נכבש הכפר בידי הגרמנים, ואלו העלו בו באש בתי יהודים, וחטפו חלק מיהודי המקום לעבודות כפייה, חלקן במחנות עבודה.
לאחר זמן קצר חויבו יהודי היישוב בענידת טלאי צהוב, והם רוכזו בגטו שהוקם ביישוב, בו מתו רבים מהם ממגפות עקב הצפיפות הרבה.
בנובמבר 1941 הועברו לגטו זה כמה מאות יהודים נוספים מכפרי הסביבה.
ב-22 בספטמבר 1942 שולחו כל יושבי הגטו שביישוב למחנה ההשמדה טרבלינקה ביחד עם היהודי בצ'קי הסמוכה.
מספר יהודים שהצליחו להימלט מקרונות המשא הוסגרו לגרמנים בידי איכרים פולנים.
סטופניצה (בפולנית: Stopnica, ביידיש: סטאָבניץ) היא עיירה במחוז בוסקו שבפרובינציית שוויינטוקז'יסקיה בפולין, כ-55 ק"מ דרומית מזרחית לקיילצה, בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
סטופניצה נוסדה במאה ה-12, ובשנת 1362 הוענקו לה זכויות עיר.
במהלך פלישת האימפריה השוודית לפולין באמצע המאה ה-17 נחרבה העיירה, והיא שוקמה רק בתחילת המאה ה-18.
בחלוקת פולין בסוף המאה ה-18 נכללה העיירה בשטח אוסטריה, ובשנת 1815 נכללה בתחום פולין הקונגרסאית.
התיעוד הראשון לישיבת יהודים בעיירה הוא מהמאה ה-17, אז קיבלו היהודים היתר לבנות במקום בית כנסת ולקדש בית עלמין.
בשנת 1754 התכנסו בעיירה נציגי גליל סנדומייז'-קרקוב של ועד ארבע הארצות.
בשנת 1919 נערך פוגרום ביהודי היישוב, בו הוכו ונשדדו יהודים רבים.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-3,300 יהודים, כשלושה רבעים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
ב-8 בספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הציתו את בתי הרובע היהודי בה, ורצחו בה מספר יהודים.
בד בבד בזזו פולנים מקומיים את חנויות ודירות היהודים ביישוב.
בהמשך, הוטלו על יהודי העיירה גזירות שונות, ובהן חובת ענידת סרט זרוע וחובת תשלום סכומי כופר.
בערב פסח ת"ש, אפריל 1940, רצחו הגרמנים 13 יהודים מהעיירה שהסבו לשולחן הסדר.
בתחילת 1941 רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו הועסקו בעבודות כפייה.
בהמשך, הובאו לגטו זה מאות פליטים יהודים מרחבי פולין, ומספר יושביו הגיע לכ-5,300 איש.
כתוצאה מרעב וממגפות, מתו כ-400 מיהודי הגטו.
ב-5 בספטמבר 1942 פשטו על הגטו שבעיירה אנשי ס"ס ושוטרים פולנים ואוקראינים, ורצחו בו למחרת כ-400 יהודים, רובם קשישים.
כ-1,500 יהודים שולחו למחנה עבודה בסקרז'יסקו-קמיינה, וכ-3,000 היהודים הנותרים שולחו למחנה ההשמדה טרבלינקה.
סטוצ'ק לוקובסקי (בפולנית: Stoczek Łukowski) היא עיירה במחוז לוקוב שבפרובינציית לובלין בפולין, על גדת נהר שווידר (Świder), בה התקיימה עד השואה קהילה יהודית גדולה.
היישוב נזכר לראשונה במאה ה-13, ובשנת 1546 הוענקו לו זכויות עיר.
בשנת 1815 נכללה העיירה בשטחי פולין הקונגרסאית, ובפברואר 1831 נערך בה קרב מרכזי במהלך מרד נובמבר, בין המורדים הפולנים לגייסות האימפריה הרוסית.
כמו כן, הייתה העיירה לאחד ממרכזי מרד ינואר נגד הרוסים, ובשנת 1867 ניטלו מהיישוב בשל כך זכויותיו העירוניות.
זכויות אלה הושבו ליישוב בשנת 1916.
הפילוסוף, הסופר והמחנך אלכסנדר שוויינטוכובסקי נולד בעיירה ב-1849.
בין מלחמות העולם נמנו בעיירה כ-2,000 יהודים, כשני שלישים מתושביה, והתקיימה בה פעילות של המפלגות היהודיות השונות.
בקיץ 1937 נערכו ביהודי העיירה פרעות, בהן נפצעו למעלה מ-30 יהודים.
באמצע ספטמבר 1939 נכבשה העיירה בידי הגרמנים, ואלו הטילו על יהודיה גזירות שונות, ובהן הגבלות תנועה, החרמת רכוש וגיוס לעבודות כפייה.
בהמשך, רוכזו יהודי העיירה בגטו שהוקם בה, בו מתו רבים מהם ממגפת טיפוס הבהרות.
בסוף אוגוסט 1942 פשטו על הגטו שבעיירה שוטרים גרמנים ופולנים, ושילחו את יושביו לגטו פריסוב, תוך רצח כ-100 מהיהודים בדרך.
משם שולחו יהודי העיירה כעבור כחודש למחנה ההשמדה טרבלינקה.
סטוקטון קינגס היא קבוצת כדורסל מהעיר סטוקטון, קליפורניה המשחקת בליגת הפיתוח של ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשנת 2008 וכיום נמצאת תחת חסות הסקרמנטו קינגס מליגת ה-NBA.
הקבוצה הוקמה בשם "רינו ביגהורנס" בשנת 2008. במהלך עונת 2010/11 הוצבו בקבוצה ג'רמי לין שנשלח על ידי הגולדן סטייט ווריירס (הוצב פעמיים במהלך העונה) וחסן וייטסייד שנשלח על ידי סקרמנטו קינגס.
בסיום העונה עמד מאזן הקבוצה על 34 ניצחונות ו-16 הפסדים.
הקבוצה גברה על אירי בייהוקס בסיבוב הראשון של משחקי הפלייאוף, אך הפסידה בחצי הגמר לריו גראנדה ואלי וייפרס.
הישגים אלו הם הטובים ביותר שהשיגה הקבוצה עד כה.
ב-5 בינואר 2015 קבעה הקבוצה שיא ליגה כשבמהלך משחק נגד קבוצת לוס אנג'לס די-פנדרס זרקה הקבוצה 61 זריקות מעבר לקשת השלוש.
ב-2 באפריל, אותה שנה, השוותה הקבוצה שיא ליגה, כאשר דייוויד סטוקטון (26 נקודות, 15 אסיסטים ו-10 ריבאונדים) וקובי קארל (26 נקודות, 10 אסיסטים ו-11 ריבאונדים) השיגו טריפל דאבל במשחק אחד.
במהלך עונת 2014/15 הובילה הקבוצה את הליגה במספר הנקודות למשחק.
בשנת 2018 עברה הקבוצה לעיר סטוקטון שבקליפורניה, ושינתה את שמה ל"סטוקטון קינגס".
סטופל ונדורן הוא נהג מרוצים בלגי המתחרה עבור קבוצת מרצדס באליפות הפורמולה אי.
התחרה במשך 2 עונות עבור קבוצת מקלארן באליפות הפורמולה 1.
החל לעסוק בספורט מוטורי בגיל 6, לאחר שהתלווה אל אביו שהתבקש לתכנן מסעדה סמוך למסלול הקארטינג בעיר הולדתו.
בעלי המסלול איפשר לו להתנסות בנסיעה על מיני קארט.
בגיל 16 זכה באליפות בלגיה בקטגוריית KF2. שנה לאחר מכן סיים במקום השני באליפות העולם בקטגוריה.
באותה שנה זכה בפרס הראשון בתחרות שאורגנה על ידי מועדון הרכב במלכותי של בלגיה.
הפרס בגובה 45,000 אירו סייע לו להצטרף לאליפות הפורמולה 4 1.6 ליטר האירופאית.
בעונתו הראשונה באליפות זכה בתואר לאחר שניצח שישה מרוצים ושלוש פעמים נוספות הגיע לפודיום.
כספי הזכייה איפשרו לו לעבור בשנת 2011 להתחרות באליפות הפורמולה רנו האירופאית, אותה סיים במקום החמישי.
במקביל התחרה גם באליפות הצפון אירופאית אותה סיים במקום השלישי.
בשנת 2012 המשיך להתחרות באליפות האירופאית, אך עבר מקבוצת KTR לקבוצת ג'וזף קאופמן.
בסיום העונה זכה באליפות בפער של 10 נקודות מדניאיל קוויט, שהתחרה בגיבוי רד בול.
בשנת 2013 עבר להתחרות בפורמולה רנו 3.5, כמחליפו של רובין פרינס בקבוצת פורטק.
את העונה סיים במקום השני אחרי קווין מגנוסן.
בעונת 2014 התקדם לקטגוריית ה-GP2 וחתם בקבוצת ART.
הוא ניצח את מרוץ פתיחת העונה בבחריין ובהמשך השיג עוד שלושה ניצחונות ושישה פודיומים.
את עונת הרוקי סיים במקום השני אחרי ג'וילון פאלמר.
בעונתו השנייה באליפות ניצח חמישה מרוצים, הגיע 12 פעמים לפודיום וזכה בתואר בפער של 108 נקודות מאלכסנדר רוסי שסיים במקום השני.
בשנת 2016 התחרה בסבב הסופר פורמולה וסיים במקום הרביעי.
בפברואר 2013 הצטרף ונדורן לאקדמיה לנהגים צעירים של קבוצת מקלארן.
בחודש ינואר לאחר מכן הוכרז כנהג השלישי של הקבוצה, לצד השתתפותו באליפות ה-GP2. הופעת הבכורה באליפות התקיימה בגרנד פרי בחריין בעונת 2016 כמחליפו של פרננדו אלונסו, שנפגע בתאונה במרוץ הקודם.
לקראת המרוץ דורג במקום ה-12, כשהוא מקדים את חברו לקבוצה ג'נסון באטן.
את המרוץ סיים במקום העשירי וצבר נקודה ראשונה בקריירה.
בחודש ספטמבר 2016 הודיע באטן כי לא יתחרה בעונה הבאה.
בעקבות ההודעה הכריזה מקלארן על ונדורן כמחליף לבאטן.
במחצית הראשונה של העונה לא הצליח לצבור נקודות.
את נקודת הבכורה בעונה השיג בגרנד פרי הונגריה.
בהמשך העונה סיים פעמיים במקום השביעי ודורג במקום ה-16. עונת 2018 נפתחה בצורה טובה עם צבירת נקודות בשלושה מתוך ארבעת המרוצים הראשונים בעונה.
בעשרת המרוצים הבאים לא הצליח לצבור נקודות נוספות.
בתחילת חודש ספטמבר הודיעה הקבוצה כי ונדורן יסיים את תפקידו בקבוצה בסיום העונה ואת מקומו יתפוס לנדו נוריס.
לאחר הניפוי ממקלארן הצטרף לקבוצת HWA Racelab בעונת הבכורה באליפות הפורמולה אי.
בגרנד פרי מקסיקו זינק מהפול פוזישן, דבר שהקנה לו את נקודות הבכורה באליפות.
במרוץ עצמו נאלץ לפרוש לאחר 20 הקפות.
במחצית הראשונה של העונה התקשה לצבור נקודות.
במרוץ שהתקיים ברומא סיים במקום השלישי, הישגו הטוב במהלך העונה.
בסיום העונה דורג במקום ה-16 עם 35 נקודות.
מרצדס הצטרפה לאליפות לקראת עונתה השישית.
בדצמבר 2019 הוצג ונדורן כנהג בעונת הבכורה, לצידו של ניק דה פריס.
סטונר רוק , הידוע גם בשם סטונר מטאל (Stoner Metal) או סטונר דום (Stoner Doom) הוא ז'אנר פיוז'ן של מוזיקת רוק המשלב אלמנטים של ז'אנרים כגון דום מטאל, רוק פסיכדלי, אסיד רוק ובלוז רוק.
הז'אנר החל את דרכו בתחילת שנות ה-90 של המאה ה-20 בקליפורניה, בניצוחן של להקות כמו Kyuss ו-Sleep.
רבים כוללים להקות סטונר מטאל וסטונר רוק קלאסיות כמו Kyuss בתור דום מטאל, ובכך מתייחסים לסטונר מטאל כתת-ז'אנר של דום מטאל.
אחרים טוענים שלא כל להקות הסטונר רוק נחשבות לדום מטאל, ואף סבורים כי יש הבדל בין "סטונר רוק" ל"סטונר מטאל", וכי "סטונר דום" הוא גרסה איטית וכבדה בהרבה של "סטונר רוק", המשלבת הרבה יותר אלמנטים של דום מטאל.
הז'אנר חולק מאפיינים מוזיקליים רבים עם סלאדג' מטאל.
בשל קווי הדמיון בין הסגנונות הללו, יש לעיתים קרובות הצלבה בין שני הז'אנרים.
עם זאת, מרבית להקות הסלאדג' מטאל נמנעות מהשימוש המופרז בפסיכדליה אשר מאפיין את הסטונר רוק.
אחד המקורות הראשונים לשימוש במונח "סטונר רוק" נגזר משם אלבום האוסף Burn One Up!
Music for Stoners שפורסם על ידי חברת התקליטים Roadrunner Records בשנת 1997. מונח המקביל לסטונר רוק שמקורו בסצנת פאלם דזרט בשנות ה-90, דזרט רוק, הנחשב לעיתים לתת-ז'אנר בפני עצמו, נטבע לראשונה על ידי חברת התקליטים האמריקאית MeteorCity בשנת 1998.
קנאביס משמש כמוטיב והשראה ללהקות רבות בז'אנר.
לדוגמה, הלהקה Sleep השתמשה בקנאביס כבסיס לנושאי כתיבה באלבומי הלהקה.
קיימת אף צריכת קנאביס על ידי קהל במהלך הופעות חיות (ולפעמים גם על ידי חברי הלהקות עצמם, לדוגמה Electric Wizard) של להקות מן הז'אנר.
אחד משיריו המפורסמים של הז'אנר, Dopesmoker של להקת Sleep, שיר האורך כשעה, קיבל ביקורות על עיסוקו בקנאביס, דבר שאף גרם ללהקה למחלוקת עם חברת התקליטים שלה.
עם זאת, קיימות להקות בז'אנר שאינן עוסקות בקנאביס כנושא לכתיבה בשיריהן ומעידות כי "סטונר רוק זה סגנון (מוזיקלי), לא דרך חיים".
בדומה לתת-ז'אנרים רבים במוזיקה, קשה לאתר את המקורות המדויקים של סטונר רוק.
למרות זאת, ניתן לאבחן את הלהקות שתרמו ליצירת הסאונד המאפיין את הז'אנר.
הלהקה בלו צ'יר נחשבת לאחת הלהקות הראשונות ששיריה נחשבים לאבני יסוד בז'אנר.
במגזין רולינג סטון נכתב, "מה שסטונר רוק מביא, מוגדל על ידי זכוכית מגדלת, הוא הריף, המורשת הנצחית של הבלוז ממיסיסיפי.
לד זפלין ובלאק סבאת' היו הראשונות לעשות זאת".
הלהקה Sir Lord Baltimore נקראה "סנדקית הסטונר רוק".
להקות ותיקות בז'אנר, דוגמת Kyuss ו-Monster Magnet מחשיבות את הלהקה הבריטית Leaf Hound כהשפעה מרכזית בסטונר רוק.
מקורות נוספים לסגנון הז'אנר ניתן למצוא באלבומים Master of Reality של בלאק סבאת', Machine Head של דיפ פרפל וגם Workshop of the Telescopes של בלו אויסטר קאלט.
לעיתים קרובות, האלבום Master of Reality, שיצא בשנת 1971, נחשב לאלבום הראשון של הז'אנר.
מבקר המוזיקה מרטין פופוף ציין כי "כאשר 'Sweet Leaf' מתחיל, ניתן לשמוע את היווצרותו של הסטונר רוק".
התפתחות מוקדמת (סוף שנות ה-80 ועד שנות ה-90)
להקת הדום מטאל הוותיקה Trouble השתמשה לראשונה באלמנטים של אסיד רוק באלבומה משנת 1990, סאונד אשר הפך למרכזי באלבומה משנת 1992, Manic Frustration.
באופן דומה, להקת דום המטאל הבריטית Cathedral שהוקמה בשנת 1989, החלה לשלב סאונד פסיכדלי/סטונרי על פני שלושת האלבומים הראשונים שלה, כאשר השני בהם הוא האלבום המוערך The Ethereal Mirror שיצא בשנת 1993.
במהלך שנות ה-90 המוקדמות, מספר להקות מדרום קליפורניה פיתחו את הסגנון שלימים נקרא סטונר רוק.
בשנת 1992, הלהקה Kyuss פרסמה את אלבומה Blues for the Red Sun.
מבקרי מוזיקה תיארו האלבום זה כ-"אבן דרך במוזיקה כבדה" ובמגזין NME תיארו את המוזיקה, בלשון ציורית, כניסיון "להמיס את החול הלוהט של המדבר למתכת".
באותה שנה, להקת הדום מטאל Sleep פרסמה את אלבומה השני Sleep's Holy Mountain וביחד עם Kyuss, הובילו את יצירתה של סצנת הסטונר רוק.
אלה היו הלהקות הראשונות ששילבו גרוב פסיכדלי ביחד עם השפעות של דום מטאל.
בנוסף, אף על פי שנחשבת ללהקת גראנג', אלבומה הרביעי של סאונדגארדן Superunknown, נחשב גם הוא ליצירה קלאסית בסטונר רוק.
שנות האמצע (סוף שנות ה-90)
Kyuss התפרקה בשנת 1995 וחברי הלהקה המשיכו לפעול בסצנת הדזרט רוק ולהקים פרויקטים חדשים.
בשנת 1997, ג'וש הומי, ממייסדיה של הלהקה, הקים את הקולקטיב The Desert Sessions אשר פעל בין השנים 1997–2003, בו השתתפו חברי הלהקות Kyuss, Fu Manchu, Soundgarden, Monster Magnet, Goatsnake ועוד.
באותה השנה הוציאה חברת התקליטים Roadrunner Records את אלבום האוסף Burn One Up!
Music for Stoners, אשר כלל בתוכו שירים של להקות מן הקולקטיב וכמו כן שיר מלהקתו החדשה של הומי, קווינס אוף דה סטון אייג'.
בספטמבר שנת 1997 הוקמה חנות אינטרנטית בשם All That's Heavy, אשר מכרה הקלטות נדירות של Kyuss, Monster Magnet, and Fu Manchu.
תוך זמן קצר, החנות החלה גם למכור אלבומים של להקות נוספות שהיה להן סגנון אשר השיק ללהקות אלה.
בשנת 1998, החנות הוציאה לאור אלבום אוסף של שירים מובילים מן הז'אנר, אשר נקרא Welcome to MeteorCity.
הדבר הוביל להקמתה של חברת התקליטים MeteorCity שהיוותה שער כניסה עבור להקות צעירות לז'אנר והייתה לגוף בולט בסצנה.
חשיפה למיינסטרים (שנות ה-2000 ואילך)
ביוני 2000 קווינס אוף דה סטון אייג' הוציאה לאור את אלבומה Rated R, אלבום פורץ דרך אשר הביא את הסאונד של סטונר רוק לאוזניהם של המונים, וזאת אף על פי שחברי הלהקה סירבו להזדהות עם סטונר רוק כז'אנר ולהכיר בקיומו.
אלבומה השלישי, Songs for the Deaf שיצא בשנת 2002, כלל סינגל אשר הגיע למקום הראשון במצעד "רוק מודרני" של מגזין בילבורד.
בשנת 2009 שני מגזינים המסקרים מוזיקת הבי מטאל, Decibel ו-Terrorizer, פרסמו רשימות של מאה האלבומים החשובים והמשפיעים של העשור הראשון של המאה ה-21. האלבום Dopethrone של הלהקה Electric Wizard הופיע בשתי הרשימות, כאשר הוא ממוקם במקום העשירי במגזין Decibel ובמקום הראשון במגזין Terrorizer.
סטוקר הוא סרט פאונד פוטג' עצמאי אמריקאי משנת 2015, מותחן אימה המשויך לתת-סוגה של סרטי פלישה לבית, ועלילתו נסבה אודות הסכנות הכרוכות בחשיפה אינטנסיבית למצלמות רשת.
באנגלית, Ratter הוא האקר המשתמש בתוכנת R.A.T (ראשי תיבות של Remote Access Trojan), שהיא נוזקה המאפשרת לו להשתלט על מצלמת רשת, ולמעשה, על המכשיר כולו.
בטריילר של הסרט, מוגדר ראטר כ"האקר המשתלט על מחשב או מכשיר כדי לצפות בקורבנות תמימים".
כהשאלה, "ראטר" הוא זן של כלבי תקיפה המשמשים לציד חולדות באזורים עירוניים (שם מלא: Prague Ratter; חולדה, באנגלית: Rat).
בתפקידים הראשיים משחקים אשלי בנסון ומאט מק'גורי.
כתב וביים ברנדן קריימר, לפי סרט קצר בשם "Webcam" (בעברית: מצלמת רשת) שקריימר עצמו נטל חלק בהפקתו בשנת 2012.
הצגת הבכורה התקיימה במסגרת פסטיבל סלאמדאנס ב-24 בינואר 2015. הסרט הופץ ב-12 בפברואר 2016 בתפוצה מצומצמת לבתי קולנוע נבחרים, וב-1 במרץ 2016 - לצפייה על פי דרישה.
אמה טיילור (אשלי בנסון) בת ה-23, ילידת ויסקונסין, היא סטודנטית לתואר שני בכלכלה בניו יורק, לשם עברה אחרי שנפרדה מהחבר שלה, אלכס, שמתקשה להשלים עם הפרידה וממשיך להטריד את אמה בטלפון.
היא מתגוררת בדירה שאמא שלה שכרה עבורה בברוקלין.
הסרט נפתח בהרצת סקריפט על ידי האקר אלמוני המשתלט על כתובת ה-IP של אמה, ומצולם מנקודת מבטו של ההאקר העוקב אחרי אמה דרך מצלמות הטלפון החכם והלפטופ שלה, ומצלמה המותקנת בקונסולת משחקים בסלון.
הוא מצלם ומקליט אותה, צופה בתמונות וסרטונים במכשירים שלה, ואף עורך לעצמו סרטונים מההקלטות.
ביום המחרת, אמה עושה לאביה "סיור" וירטואלי בדירה.
בערב היא נרדמת בעודה מרכיבה משקפיים, הלפטופ נשאר פתוח, הצג משתקף בעדשת המשקפיים, וההאקר נראה בהן צופה בתמונות ומגדיל תמונה שלה, כאילו היא מסתכלת אליו.
בספרייה היא פוגשת סטודנט מקומי בשם מייקל (מאט מק'גורי) שמסייע לה להכיר את העיר, והשניים הופכים לזוג ומתחילים לצאת יחד.
היא מכתיבה למייקל את מספר הטלפון שלה, ובערב מזמינה לדירה משלוח של אוכל תאילנדי.
כך משיג ההאקר את הטלפון שלה וכתובתה.
חברתה הטובה של אמה, ניקול (רבקה נעמי ג'ונס), מספרת שכבר כמה ימים היא מקבלת מסרונים מאלמוני, אך מתעלמת.
לפתע הלפטופ מופעל כאילו מעצמו, ומתחיל לנגן שיר שאמה נוהגת לרקוד בדירה לצליליו.
ניקול ממליצה לה לקחת את המחשב לבדיקה.
כמה ימים אחרי שההאקר צופה באמה מגלחת את רגליה במקלחת, היא מקבלת חבילת דואר עם סכין גילוח לנשים, ללא ציון פרטי השולח.
ערב אחד, אחרי בילוי בעיר עם מייקל, אלכס מתקשר לאמה ומתרעם עליה על שהיא מסרבת לשוחח איתו.
באותו לילה, נראות צלליות רגליו של אלמוני מאחורי דלת הכניסה לדירה.
היא מתחילה לקבל שיחות טלפון, שבהן איש לא מדבר מהצד השני של הקו, ומסרונים אנונימיים.
תמונות מתחילות להימחק מהמכשירים שלה, בעיקר תמונות שלה עם אלכס ועם מייקל.
בדיקה אצל טכנאי מחשבים לא מעלה ממצאים, והיא מחליפה את הסיסמאות השונות.
לילה אחד נשמעות דפיקות חזקות בדלת, אך אין איש בחוץ.
כאשר אמה יוצאת מהדירה בבוקר, ההאקר מפעיל תוכנת ניווט המותקנת בטלפון שלה, ועוקב אחר מסלול הליכתה.
באחד הערבים, כאשר ההאקר צופה בה מאוננת במיטתה, נשלחים אליה קישורים לסרטון פורנוגרפי ולסרטון ישן שלה מתקופת בית הספר התיכון, כביכול מכתובת הדואר האלקטרוני של מייקל, אשר מכחיש מכל וכל שהוא שלח לה את הקישורים, אולם אמה חושדת בו ומתחילה להירתע ולהתעלם ממנו.
היא מתחילה לפתח פרנויה, ובשיחה עם אמא שלה, היא אומרת שאיננה סומכת על איש, כבר שינתה את הגדרות הפרטיות במכשירים שלה, ובכוונתה לקנות טלפון חדש ולהתקין תוכנת אנטי-וירוס חדשה.
המרצה שלה, פרופסור כריס ויליאמס, משאיר לה הודעה בדבר שינוי מועד פגישה בקשר להצעת עבודה שנתן לה, ממנה ניתן להבין שהוא שלח לה הודעות אימייל שהיא לא ראתה.
ההאקר נכנס לתא הקולי ומוחק את ההודעה.
על מנת להפיג את המתח, אמה וניקול יוצאות לבלות במועדון לילה.
בעודן מבלות, האלמוני פורץ לתוך דירתה של אמה ונכנס לחדר השינה.
כאשר היא חוזרת לדירה שתויה, אמה נרדמת בהשפעת האלכוהול, מבלי לשים לב שהפורץ נמצא במרפסת, וצלליתו נראית מאחורי הווילון.
בבוקר, אחרי שהיא יוצאת ללימודים, נראה הפורץ בחטף משוטט בדירה, וכשהיא חוזרת, היא מוצאת את הדלת פתוחה.
אמה מתקשרת בבהלה לניקול שנשארת על הקו בעוד אמה בודקת בדירה, אך לא מגלה נזק כלשהו.
באותו לילה, כשהיא ישנה, צללית הפורץ נראית עומדת בפתח החדר, ומסתלקת.
למחרת בא מייקל במפתיע ונותן לה חתול במתנה, כדי להפיג את בדידותה, ומזמין אותה להופעת בלט.
כאשר היא ישנה במיטתה, ההאקר צופה בה, ובמקביל מקרין לעצמו סרטון שבו הוא נראה נכנס לחדר השינה של אמה ושוכב על מיטתה, ובאמצעות הרכבת שכבות, הוא יוצר מצג שבו הוא כביכול שוכב על אמה.
בפעם אחרת, האלמוני נכנס לדירה כשאמה ישנה, אחרי שהוא מצליח להסיט את שרשרת הביטחון.
כשאמה מתעוררת וקמה למטבח לשתות, נראית צלליתו מעבר לקיר.
כשהיא נרדמת שוב, הפורץ ניגש למיטה, צופה בה ישנה, ומסתלק.
למחרת, מייקל מתקשר ומספר לאמה שהוא קיבל אימייל מהכתובת שלו עצמו, עם איום לעזוב את אמה ולא לדבר איתה עוד, פן יבולע לו.
לדעתו, המאיים הוא אותו אדם שפרץ למכשירים של אמה.
היא נבהלת ומזמינה שוטרים שרושמים תלונה, אך לא יכולים לעשות דבר כל עוד אין הוכחה שבוצע פשע.
יום אחד, אמה חוזרת לדירה ומוצאת את החתול מת.
היא מתקשרת בחוסר אונים למייקל מספר פעמים אך הוא לא עונה, היא משאירה לו הודעות, והוא לא מתקשר חזרה.
היא מתקשרת להוריה בבכי, ומתוודה שכבר זמן-מה היא חוששת שמישהו עוקב אחריה, אך לא רצתה להדאיג אותם עד כה.
ההורים נבהלים ומודיעים שהם יטוסו לניו יורק למצוא לאמה דירה חדשה, ידברו עם המשטרה וכן עם גורמי האבטחה בקמפוס.
למחרת היא אורזת את חפציה כהכנה למעבר דירה, ויוצאת לשוטט בעיר כדי לא להיות לבד בדירה.
היא מתקשרת מבית קפה לניקול והשתיים קובעות להיפגש בערב, מכיוון שבאותו רגע ניקול לא יכולה לעזוב את עבודתה, כי "המחשבים השתגעו".
בכל אותו זמן, אמה זורקת מבטים מסביבה בחשש.
אמה חוזרת לדירה, ובעודה ממתינה לניקול, היא משוחחת עם אמא שלה בצ'אט וידאו, מספרת שהיא מודאגת מכך שמייקל לא מתקשר אליה, והאם מבטיחה להגיע מחר לטפל בשכירת דירה אחרת.
בעודן משוחחות, זרם החשמל מנותק והאור בדירה כבה.
אמה נתקפת פאניקה, הפורץ מתנפל עליה באלימות, והיא צורחת בעוד הצ'אט נשאר פתוח והאמא שומעת את המתרחש ומתקשרת באימה למשטרה לבקש שיעזרו לבתה.
הפורץ נראה בחטף כובל את אמה בסרט דביק, צרחותיה נפסקות פתאום, הפורץ ניגש ללפטופ ומסובב אותו לעברו, כך שהאמא יכולה לראותו, ובעוד האם מתחננת לפניו שלא יפגע באמה, הוא סוגר את הלפטופ.
בסצנה שאחרי כתוביות הסיום, שוטרים פורצים לדירה החשוכה והדוממת, והצילום מכיוון קונסולת המשחקים נפסק כאשר הם נכנסים לחדר השינה.
בכתוביות הסיום עצמן משולבות תמונות מסרטונים אקראיים של אנשים העסוקים בשגרת יומם לנוכח מצלמות רשת, תמונות המעצימות את המסר לגבי הסכנה הטמונה בחשיפה רצופה למצלמות רשת.
+תפקידשחקנ/יתאמה טיילוראשלי בנסוןמייקלמאט מק'גוריסטוקר/האקרדילן צ'אלפיניקולרבקה נעמי ג'ונסאמא של אמהקיילי ורנוף (קולה בלבד)אבא של אמהטד קוץ' (קולו בלבד)אלכסמייקל ויליאם פרימן (קולו בלבד)פרופסור כריס ויליאמסאלכס קראנמרקנט, שותפו של מייקל לדירהג'ון אנדרסוןגרג, טכנאי מחשביםג'ון באסברנט, בחור במועדון לילהקארל גלוסמןליסה, חברה של אמה מוויסקונסיןטלי קאסטר (קולה בלבד)
הבמאי והתסריטאי ברנדן קריימר סיפר שאת ההשראה לסרט קיבל אחרי שידידה סיפרה לו שנורת מצלמת הרשת שלה החלה לכבות לסירוגין, והיא ביטלה את הדבר כתקלת מחשב.
הוא תהה מה אם מדובר בפריצה למצלמה, ומאחר שמעודו לא שמע על פריצה כזו, הוא עשה תחקיר, ולתדהמתו גילה שאכן היו מקרים של פריצות למצלמות רשת.
לדבריו, הצילומים הצריכו חזרות רבות, כי סרט כזה לא נעשה עד אז, בעיקר בנוגע לזוויות צילום.
קריימר מימן את הסרט מכספו הפרטי, אך סירב לחשוף את הסכום שהשקיע.
הסרט צולם באזור בושוויק בברוקלין.
כמקובל לכלול בסרטי פאונד פוטג' רמזים המיועדים לצופים, גם סצנות בסרט זה מכילות רמזים הנתונים להבחנת הצופה:
בסצנה שבה הפורץ מסתובב בדירה באור יום, הוא לא נראה בבירור, אך במבט חד, הצופים יכולים לראות צל חולף כהרף-עין בפינת התמונה, ואת מפת השולחן נרעדת.
כאשר אמה הולכת לבדה ברחוב שומם בשעת חשיכה, הצופים יכולים להבחין להבחין בדמות אפלה במרחק-מה מאחוריה, ומישהו קורא "היי", אף כי ניתן לייחס קריאה זו לקולות רחוב.
כאשר אמה הולכת ברחוב סואן באור יום, ניתן לראות בחטף גבר חבוש כובע בייסבול הולך קרוב מאחוריה, ובאחת החדירות הליליות של האלמוני לדירה, אפשר להבחין שהוא חובש כובע כזה.
תמונות אלה רומזות שהאלמוני אכן עוקב אחריה פיזית מחוץ לבית.
כמו כן, הפעם היחידה שבה נראים פניו של הסטוקר בבירור, היא כאשר הוא נטמע בקהל במועדון שבו בילו אמה וניקול, וצופה בהן מבין היושבים ליד הבר.
הוא נראה שנית במטושטש אחרי שהוא תוקף את אמה בסוף הסרט, לפני שהוא סוגר את הלפטופ.
היעדרו של מייקל לקראת סוף הסרט לא מוסבר, זולת הבעת דאגה של אמה מכך שהוא לא מתקשר.
הצופים עשויים לשער שההאקר מימש את איומו ופגע במייקל שחדל לענות לטלפון כאשר אמה מוצאת את החתול מת.
כמקובל בסרטי פאונד פוטג', אין מוזיקת פתיחה ומוזיקת ליווי.
פסקול הסרט מורכב מצלילים דיאגטיים הכוללים שירים שאמה משמיעה מהלפטופ שלה, וכן רעשי סביבה וקולות רחוב שנועדו להעצים את המתח.
את כתוביות הסיום מלווה גרסת הרמיקס של השיר All That Hate ("כל הַשִּׂנְאָה הזו") בביצועה של קריסטין הוברג.
"סטוקר" הוקרן בהצגת בכורה במסגרת פסטיבל "סלאמדאנס" ה-21, ב-24 בינואר 2015, ויצא בתפוצה מצומצמת לבתי קולנוע נבחרים ב-12 בפברואר 2016, ובהזרמת מדיה לצפייה לפי דרישה ב-1 במרץ 2016.
בעקבות הקרנת הבכורה בפסטיבל "סלאמדאנס", ג'סטין לואו כתב שקריימר מצליח להמחיש פלישה מטרידה לפרטיות, שהופכת בהדרגה ממפחידה לקטלנית, בתרבות ה"סלפי" האובססיבית המונעת על ידי שאיפה לתעד כל דבר.
לואו שיבח את משחקה של אשלי בנסון, הנושאת כמעט לבדה את הסרט, בהופעה מהממת ומרשימה שמצטלמת היטב.
קווין ג'אגרנאוט כתב באתר IndieWire, שהסרט מנסה להיות פרובוקטיבי, אבל מחטיא את המסר ומועל באמון הצופים.
אנטון ביטל כתב שחרדות העידן הדיגיטלי של המאה ה-21 כבר היו מושא למותחני סייבר ואימה כגון "חלונות פתוחים" ו"הסר חבר" משנת 2014, ובסך הכל, היצירתיות של קריימר נכשלת בחזרתיות יתר.
העיתונאי ומבקר הסרטים מאט מולגארד, סבר שזה אחד מסרטי הפאונד פוטג' הגרועים ביותר שנעשו אי-פעם, הוא "משעמם עד כאב", ושום דבר מפחיד לא מתרחש בו עד שש הדקות האחרונות.
בביקורת סרט באתר Culture Crypt הסרט קיבל ציון 35 (מתוך 100), תוך סיכום שזהו ניסיון נפל להתריע על כך שהטכנולוגיות המודרניות אינן אלא כלים בידי אנשים מטורפים לענות אחרים, רעיון מוגזם בפני עצמו, לדעת הכותב.
באתר ביקורות הסרטים Rotten Tomatoes קיבל הסרט ציון 60% על בסיס חמש ביקורות, ואילו שקלול 657 ביקורות גולשי האתר נתן לסרט ציון 66% (מעודכן ל-8 במאי 2019).
סטוקנגל היא סוג של לוחית קטנה הנפוצה בגרמניה ועשויה פח, אשר ממוסמרת למקל הליכה, מוט הליכה לטיולים או גרזן קרח.
סטוקנגלים משמשים כמזכרת או פריט אספנות וניתן לרכוש אותם לאורך שבילי טיול או בחנויות מזכרות.
לרוב הם מכילים את שם המקום בו נרכשו ואיור של המקום.
איסוף הסטוקנגלים היא מסורת שמקורה במרכז אירופה או בהרי האלפים.
נדיר למצוא כאלו באזורים אחרים בעולם, והשימוש בהם פחת עם השנים ככלל.
למרות זאת, מאז שנות התשעים המאוחרות, ניתן למצוא סטוקנוגלים מפח גם בפארקים לאומיים גדולים ובאתרי תיירות אחרים בארצות הברית.
כיום נפוצה בקרב מטיילים ותרמילאים בעולם מסורת דומה של תפירת או הדבקת פאצ'ים מבד על גבי התרמיל.
סטורוז'ניציה (באוקראינית: Сторожниця; בהונגרית: Őrdarma, ארדרמה; ברוסית: Сторожница, סטורוז'ניצה; ביידיש: יארמע, יארע) הוא כפר במחוז זקרפטיה שבמערב אוקראינה, על גבול סלובקיה.
אין פרטים על הקהילה היהודית שהייתה במקום מלבד אזכורה במפקד קהילות הונגריה שבוצע בשנת 1944 שם אוזכר כי קיימים בקהילה 264 יהודים.
סטוקהולם הוא סרט דרמת פשע אמריקאי שנכתב, הופק ובוים על ידי רוברט בודרו ומככבים בו אית'ן הוק, נומי ראפאס, מארק סטרונג, כריסטופר היירדהל, בי סנטוס ותורביורן האר.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הסרטים של טרייבקה ב-19 באפריל 2018.
הסרט מגולל את קורות המקרה שקרה ב-23 באוגוסט 1973 בזמן שוד בנק בסטוקהולם שבשוודיה.
ארבעה מעובדי הבנק הוחזקו כבני ערובה במשך חמישה ימים וחצי בכספת הבנק בגודל 3×12 מטר על ידי השודד (ששהה בה יחד איתם).
ראיונות עם בני הערובה לאחר שחרורם ומחקרים פסיכולוגיים על מקרים דומים, גילו את תופעת תסמונת סטוקהולם, של חטופים החשים הזדהות עם החוטף ופחד דווקא מהמחלצים.
ב-27 בינואר 2017 הוכרז כי נומי ראפאס ואית'ן הוק יככבו בסרט סטוקהולם עם רוברט בודרו, שיכתוב ויביים את הסרט.
צילומי הסרט החלו באפריל 2017.
באתר Rotten Tomatoes, הסרט זכה לדירוג של 83% על בסיס 6 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8/10.
במרץ 2019 פורסם קדימון ראשון לסרט, לקראת צאתו לאקרנים להפצה מסחרית באפריל 2019.
סטוקסוזאוריים (שם מדעי: Stokesosauridae) היא משפחה של דינוזאורים תרופודים, שחיו בין היורה העליון לקרטיקון התחתון לפני 150 עד 130 מיליון שנה מזמננו באירופה ובאמריקה הצפונית.
קבוצה זו היא מאבותיה של משפחת הטירנוזאוריים, אך היא בעלת מאפיינים פרימיטיביים בהרבה, ובגודלם היו קטנים עד בינוניים בלבד.
המשפחה נקראה ב-2020 בידי החוקים יון וקאר, אך המיונים כבר הציעו את קיום המשפחה עוד לפני כן, בהתבסס על קשר בין דינוזאורים טורפים ללא מקור כמו הטייניקולגראוס והאאוטירנוס, אף שעוד לא קיבלה הכרה מארגון ICZN.
היא קרויה על שם הסוג סטוקסוזאורוס, הקרוי על שם החוקר ויליאם ל' סטוקס מיוטה.
מיני המשפחה הם קרוביהם של הפרוצרטוזאוריים, וגם של הצלורידים, מהם החלו להתפתח המינים הגדולים המזכירים את הטירנוזאורוס.
ייתכן שגם הסוג Jinbeisaurus שייך למשפחה.
סטוקסוזאורוס (שם מדעי: Stokesosaurus) הוא סוג של דינוזאור תרופוד, אשר חי במשך היורה העליון לפני 150 מיליון שנה באמריקה הצפונית.
הממצאים שלו התגלו ביוטה, ארצות הברית סביב שנות ה-70 בידי הגאולוג ויליאם לי סטוקס שחשף אותו לאחר חילוץ של עצמות אלוזאורוס בתוך המונומנט הלאומי ג'ורסיק שביוטה, והוא תואר ב-1974 על ידי עוזרו של סטוקס, ג'יימס ה.
Madsen) שקרא לדינוזאור על שם עמיתו (מילולית: "זוחל/לטאת סטוקס").
ממצאים נוספים הגיעו ממספר מדינות כמו דקוטה הדרומית.
ממצאים מאנגליה ששויכו במקור לסוג הופרדו לסוג אחר - ג'ורטירנט.
לפי ההערכות הגיע דינוזאור זה לאורך 3 עד 4 מטרים, והוא היה קל משקל יחסית, לא יותר מ-60 קילוגרם.
במראהו דמה לטייניקולגראוס, והיה קרוב לפרוצרטוזאורוס, לאאוטירנוס ולקרוביהם.
מעריכים שהוא השתייך למשפחת הפרוצרטוזאוריים, אך ב-2020 החליטו כמה חוקרים לשייך אותו למשפחה ייחודית - סטוקסוזאוריים.
טורף זה היה בעל חוטם ארוך, והיה בעל חוש ריח מחודד, בעל רגליים חזקות מותאמות לריצה ונראה שהיה מכוסה בנוצות.
הוא חי לאורך היערות והשפלות של מורדות הרי הרוקי, בהם חיו מיני דינוזאורים רבים לרבות דיפלודוקיים, סטגוזאוריים, הקמפטוזאורוס והדריוזאורוס, וכן טורפים כמו האלוזאורוס, הטורווזאורוס והמארשוזאורוס.
סטוץ כפול הוא סרט קולנוע מסוגה של קומדיה רומנטית שיצא לאקרנים ב-2014. הסרט נכתב על ידי מארק האמר ובוים על ידי מקס ניקולס ושחקניו הראשיים הם מיילס טלר, ליאו טיפטון (אנלי טיפטון), ג'סיקה זור, לבן רמבין וקיד קאדי.
הסרט מתאר התפתחות יחסים של זוג שמתחילים בסטוץ חד פעמי ומתפתחים לכוון רומנטי עקב אילוצי מזג אוויר הכופים עליהם להישאר נעולים באותה דירה.
מייגן פגאנו (טיפטון) היא נערה צעירה במצב רוח שפוף לאחר שנותרה ללא כסף ועבודה ולאחר שהפסיקה לימודי מכינה לרפואה ונפרדה מארוסה.
מייגן חיה בדירה בניו יורק ששכרה חברתה פאיזה (ג'סיקה זור) אולם אינה מסוגלת להשתתף בעלות החזקת הדירה.
ערב אחד משכנעים פאיזה ובן זוגה סדריק (קיד קודי) את מייגן לצאת לבילוי בבר אולם בהגיעם למקום נאסרת כניסתה של מייגן למקום לאחר שאיבדה את רישיון הנהיגה שלה אותו נדרשה להציג בכניסה.
מייגן מחליטה להירשם לאתר הכרויות כדי למצוא פרטנר לסטוץ חד פעמי ולאחר היסוסים בחרה, באופן אקראי את אלק (מיילס טלר).
מייגן מגיעה באותו לילה לדירתו של אלק בברוקלין ובבוקר, לאחר מריבה, היא מתכוונת לחזור לדירתה.
להפתעתה היא מגלה ששלגים שירדו במהלך הלילה חסמו לחלוטין את דרכי היציאה מהבית והיא נאלצת לחזור לדירה של אלק.
בתהליך הדרגתי מתחיל דו-שיח בין מייגן ואלק שמביא אותם להיפתח ולגלות צדדים אחרים אחד בשני.
בשיאו של התהליך, ומנקודת מוצא שלא יתראו עוד לעולם, משתפים השניים את הציפיות הכמוסות שלהם בנוגע לפרטנר המיני שלהם דבר שמוביל אותם בחזרה למיטה כדי "לתרגל" את אותן ציפיות.
הכרות זו מביאה את מייגן ואלק להתחיל להתאהב אחד בשנייה על אף שלא הודו בכך.
במהלך השהות בדירתו של אלק פורצים השניים לדירת השכנים ולוקחים משם אוכל וציוד לפתיחת סתימה בשירותים אותה גרמה מייגן.
עם ערבו של היום השני של השהות בדירה פותחת מייגן את ארון הבגדים ומגלה שם בגדי נשים.
אז מתברר שאלק נמצא בעצם בזוגיות עם דייזי (לבן רמבין) שעובדת כדי ג'יי ונסעה לסן פרנסיסקו.
מייגן, שליבה נשבר, עוזבת את הדירה גם כשאלק מציג לה מכתב (שלא נשלח) שכתבה דייזי ובו היא מודיעה על רצונה להיפרד ממנו.
כעת אלק מעמת את דייזי, שחזרה מסן פרנסיסקו, עם המכתב שלה בעוד שהיא מציגה לו מכתב חיבה שכתבה לו מייגן לפני פרוץ המשבר ביניהם.
אלק מודיע לדייזי על רצונו להיפרד ממנה ובהתאם לכך נאלץ לעזוב את הדירה.
במקביל מתמודדת מייגן עם ליבה השבור ועם פאיזה וסדריק שמבקשים ממנה למצוא לה דירה חדשה.
לעידוד רוחה מקיימים פאיזה וסדריק מסיבת תחילת שנה בדירה אך באמצע החגיגה מופיעים שוטרים ועוצרים את מייגן.
בהגיעה לתחנת המשטרה מסתבר לה שאלק הניח את המכתב שכתבה לו בדירת השכנים ובעקבות התלונה שהגישו השכנים הגיעה אליה המשטרה.
בהמשך הלילה מגיע גם אלק למשטרה כדי לשחררה בערבות אך מייגן הנרגזת מסרבת להשתחרר ורק כשפאיזה וסדריק מגיעים לשחרר אותה היא מסכימה.
על מדרגות בית המעצר מחכה לה אלק שמתנצל ומסביר שהוא לא ידע את שם משפחתה ולכן צץ לו הרעיון "להסתייע" במשטרה כדי למצוא אותה ולהגיד לה שהוא אוהב אותה.
מייגן, שעדיין נסערת מהלילה ש"בילתה" במעצר, אינה מוכנה לסלוח לאלק אלא רק לקחת ממנו את הפרחים והבלון איתם הגיע.
כמו כן היא רושמת את מספר הטלפון שלו אך היא אומרת שתטלפן אליו רק כשתצחק מכל הפרשה.
לאחר מספר דקות מייגן מביטה במתנות הפיוס שאלק הביא ומתחילה לצחוק ומחייגת אליו והם נפגשים לנשיקת פיוס מחוץ לתחנה.
שם במהשחקן/שחקניתתפקיד בסרטהערותאלקמיילס טלרבן זוגה של מייגןמייגן פגאנוליאו טיפטון (אנלי טיפטון)בת זוגו של אלקפאיזהג'סיקה זורשותפתה לדירה של מייגןבת זוגו של סדריקסדריקקיד קאדיבן זוגה של פאיזהדייזילבן רמבלין האקסית של אלקדי ג'י במקצועהכריסג'וש סאלאטיןבן הזוג לשעבר מייגןמופיע בתחילת הסרט
במאי הסרט, מקס ניקולס, נתקל בתסריט כבר ב-2011 והתלהב ממנו.
הוא נפגש עם המפיקים בו פלין , רובן פליישר וסם אנגלברט בתחילת 2012 וקיבל את אישורם לעבוד על הסרט.
בשלב ראשון החל בליהוק השחקנים שהסתיים בקיץ אותה שנה ובאוקטובר 2012 החלו הצילומים לאחר שגויס התקציב לסרט.
הצילומים הופרעו בגלל פרוץ הוריקן סנדי דבר שגרם להתארכות הצילומים ולריבוי תקלות טכניות.
לאחר העריכה הוצע הסרט ב"שוק הסרטים האמריקאי" (American Film Market) ונרכש על ידי חברת אנטרטיינמנט ואן והוקרן לראשונה לציבור ב-26 באוקטובר.
שבוע לאחר מכן הוא שוחרר לרכישה באייטונס וב-VOD.
שם הסרט באנגלית הוא "טוויסט" מכוון לביטוי One Night Stand שפרושו סטוץ של לילה אחד למטרות מין מזדמן.
במקרה שמתואר בסרט הנסיבות הובילו למפגש שארך 2 לילות ולכן השם שניתן לו.
השם העברי שניתן לסרט על ידי המפיצים לא עשה חסד עם משחק המילים באנגלית.
באתר IMDb קיבל הסרט דירוג של 6.4 (מתוך 10).
באתר של רוג'ר אברט קיבל 2.5 כוכבים.
חזקיה לרוי גורדון סמית' (14 באוגוסט 1909 – 25 בספטמבר 1967), הידוע יותר בשם סטוף סמית' (Stuff Smith), היה כנר ג'אז אמריקאי.
הוא ידוע בזכות השיר "If You're a Viper".
סמית היה, יחד עם סטפן גרפלי, מישל ורלופ, סבנד אסמוסן, ריי נאנס וג'ו ונוטי, אחד הכנרים הבולטים של מוזיקת הג'אז מתקופת הסווינג.
הוא נולד בפורטסמות', אוהיו, ארצות הברית בשנת 1909, ולמד כינור אצל אביו.
סמית ציין, כי לואי ארמסטרונג השפיע והיה והשראתו העיקרית לנגן ג'אז, וכמו ארמסטרונג, הוא היה גם זמר וגם אינסטרומנטליסט.
בשנות העשרים של המאה העשרים הוא ניגן בטקסס כחבר בלהקה של אלפונס טרנט.
לאחר שעבר לעיר ניו יורק הוא הופיע בקביעות עם השישייה שלו במועדון "אוניקס" (Onyx) החל משנת 1935, הוא ניגן גם עם נגני הסקסופון קולמן הוקינס, וצ'רלי פארקר, ועם נגן החצוצרה דיזי גילספי, ומאוחר יותר, עם המלחין והמוזיקאי סאן רה.
לאחר שהוחתם בחברת התקליטים- Vocalion Records בשנת 1936, הוא זכה להצלחה עם השיר "I'se a Muggin '" וההרכב המוזיקלי שלו קיבל את השם "Stuff Smith and His Onyx Club Boys".
הוא הקליט עבור Vocalion בשנת 1936, עבור חברת התקליטים "דקה" בשנת 1937, ועבור - Varsity בשנים 1939–1940. הוא מופיע בכמה קטעי נגינה באלבום המשולש של נט קינג קול .
חלק מהופעתו של סמית' במה שנחשב לפסטיבל הג'אז החיצוני הראשון, "קרנבל הסווינג" בשנת 1938 באי רנדל, הופיע באופן בלתי צפוי, בדיסקים של מהנדס אודיו בשם ויליאם סאבורי, שהקליט אותם בעצמו מהרדיו, ואז הופקו ונמכרו לאורך זמן.
חלק מהחומרים המצולמים מיומני חדשות שרדו אך לא קטעי השמע של הפסטיבל.
עד שבסופו של דבר, הדיסקים נרכשו בשנת 2012 על ידי נגן הסקסופון לורן שנברג, שהיה מנכ"ל "מוזיאון הג'אז הלאומי בהארלם".
סמית' היה ביקורתי כלפי סגנון הבי בופ, אם כי סגנונו שלו ייצג מעבר בין הסווינג לביבופ.
הוא מוכר ככנר הראשון אשר השתמש בטכניקות הגברה חשמליות בכינור.
הוא היה אחד הכותבים של השיר "It's Wonderful" משנת 1937, שבוצע לעיתים קרובות על ידי לואי ארמסטרונג ואלה פיצג'רלד לאורך כל הקריירה שלהם.
סמית' עבר לקופנהגן בשנת 1965, הופיע באופן פעיל באירופה ונפטר במינכן ב-1967. הוא נקבר בבית העלמין Klakring ביוטלנד, דנמרק.
סטוף סמית' הוא אחד מ-57 מוזיקאי הג'אז שצולמו בפורטרט הידוע "A Great Day in Harlem" בשנת 1985.
סטוקברידג' הוא פרוור של העיר אדינבורו, בירת סקוטלנד.
הפרוור ממוקם צפונית למרכז העיר, לצד שכונת העיר החדשה של אדינבורו ושכונת קומלי באנק.
במקור, סטוקברידג' היה כפר קטן ומרוחק.
סטוקברידג' סופחה לתחומי העיר אדינבורו במהלך המאה ה-19.
סטופחם היא תנועה חברתית ומלכ"ר ברוסיה, הממצב את עצמו כפרויקט פדרלי, ומתנגד לגסות רוח והפרות של חוקי התנועה על ידי נהגי רכב.
התנועה נוסדה בשנת 2010 במוסקבה.
פעיליה נמצאים לא רק במספר ערים רוסיות, אלא גם באוקראינה, מולדובה, בלארוס וגאורגיה.
ב-21 במרץ 2016 נסגר המלכ"ר על פי החלטה של בית המשפט העירוני של מוסקבה לבקשת משרד המשפטים.
ב-2 בספטמבר 2016 ביטל בית המשפט העליון של רוסיה את ההחלטה לסגור את המלכ"ר.
בספטמבר 2018, בית המשפט העירוני של מוסקבה, לבקשת משרד המשפטים, סגר שוב את המלכ"ר.
ב-19 בפברואר 2024 פורסם ששלושה מחברי תנועת סטופחם נידונו ל-6 שנות מאסר על מכות עם יחידת גרום ביוני 2022 במוסקבה.
סטוקר הוא סרט מותחן פסיכולוגי משנת 2013 בבימויו של פארק צ'אן-ווק בסרט הבכורה שלו בשפה האנגלית.
הסרט בכיכובם של מיה וסיקובסקה, ניקול קידמן ומת'יו גוד דרמוט מולרוני וג'קי וויבר עוסק באינדיה סטוקר (וסיקובסקה), נערה צעירה שאביה מת בתאונה מסתורית.
חייה משתנים כאשר דודה צ'ארלי (גוד), אדם כריזמטי ומסתורי, עובר לגור איתה ועם אמה (קידמן).
ככל שהקשר ביניהם מתהדק, אינדיה מתחילה לחשוד שדודה מסתיר סודות אפלים.
סטוקר הוצג בבכורה עולמית בפסטיבל סאנדנס ב-20 בינואר 2013, ויצא לאקרנים בארצות הברית ב-1 במרץ 2013, על ידי Fox Searchlight Pictures.
הוא נכשל בקופות והכניס 12.1 מיליון דולר אל מול תקציב של 12 מיליון דולר.
אינדיה סטוקר (מיה וסיקובסקה), נערה מתבודדת, מתמודדת עם מותו הפתאומי של אביה בתאונת דרכים מסתורית.
ביום ההלוויה מופיע דודה צ'ארלי (מת'יו גוד), ששהה זמן רב בחו"ל, ומחליט לעבור לגור עם אינדיה ואמה אוולין (ניקול קידמן).
עם הזמן, אינדיה מתחילה לחשוד שדודה מסתיר סודות אפלים, ותחושת מתח הולכת וגוברת עם כל מפגש ביניהם.
היא נמשכת אליו אך חוששת ממנו בו זמנית.
הקשר בין השלושה מתעמק, והסרט מתפתח לכיוונים לא צפויים, חושף את סודות העבר ומוביל לאירועים אפלים ואלימים.
מיה וסיקובסקה בתפקיד אינדיה סטוקר
מת'יו גוד בתפקיד צ'ארלי סטוקר
ניקול קידמן בתפקיד אוולין סטוקר
דרמוט מולרוני בתפקיד ריצ'רד סטוקר
ג'קי וויבר בתפקיד גוונדולין "ג'ין" סטוקר
לוקאס טיל בתפקיד כריס פיטס
אלדן ארנרייך בתפקיד וויפ טיילור
פייליס סומרוויל בתפקיד גברת מק'גאריק
ראלף בראון בתפקיד השריף הווארד
ג'ודית גודרש בתפקיד דוקטור ז'קין
הרמוני קורין בתפקיד מר פלדמן
סטוקר קיבל ביקורות חיוביות בעיקר בזכות הבימוי הייחודי של פארק צ'אן-ווק והאווירה המתוחה.
הסרט מתואר כמותחן פסיכולוגי אפל עם עיצוב חזותי עשיר.
ב-Rotten Tomatoes, הסרט קיבל ציון של 70%, וב-Metacritic ציון של 58 מתוך 100.
סטורן (נקרא גם סטורנוס; בלטינית: Saturnus) הוא אל החקלאות והקציר במיתולוגיה הרומית.
מקבילו של קרונוס במיתולוגיה היוונית.
בדומה לקורנוס, מנהיג הטיטאנים ובנם הקטן של האלה גאיה ואורנוס, האמינו גם שסטורן נהג לבלוע את ילדיו בזה אחר זה מיד כשנולדו.
סאטורנליה - חג לכבודו של סטורן, נערך סמוך ליום הקצר ביותר בשנה, ב-17 בדצמבר.
זה היה אחד מהחגים העליזים ביותר מכל חגי רומא.
במהלך החג התייחסו אל העבדים כאל בני חורין ונתנו להם תוספת מזון וכן היה זה היום היחיד בו הוסרו הכיסויים מעל פסלי סטורן.
כוכב הלכת שבתאי קרוי ברוב שפות העולם על שמו של סטורן, וגם יום השבת מכונה במספר שפות אירופאיות, "יומו של סטורן".
סטורן 5 היה משגר תלת־שלבי כבד אשר שימש את נאס"א בשנים 1967–1973 בתוכנית אפולו עבור חקר מאויש של הירח ועבור שיגור תחנת החלל האמריקאית הראשונה, סקיילאב.
משגר זה הוא המשגר הגדול ביותר, הכבד ביותר והעוצמתי ביותר שנכנס אי פעם לפעילות.
הוא נישא לגובה של 111 מטר והחזיק בכוח דחף של 35 אלף קילו-ניוטון.
הסטורן 5 מחזיק ביכולת הנשיאה הגבוהה ביותר למסלול לווייני נמוך (140,000 ק"ג) וכן שיגר את המטען הכבד ביותר אי פעם כאשר שיגר את השלב השלישי של הסטורן 5 אשר נועד לשלוח את רכב הנחיתה הירחי ותא הפיקוד והשירות של החללית אפולו אל הירח.
סטורן 5 הוא הדגם הגדול ביותר במשפחת משגרי הסטורן ותוכנן תחת ניהולו של ורנר פון בראון במרכז טיסות החלל מרשל.
הקבלניות העיקריות בייצור המשגר הן החברות בואינג, נורת' אמריקן אוויאיישן, דאגלס איירקראפט קומפני ו־IBM.
13 יחידות של משגר זה מתוך 15 שנבנו, שוגרו ממרכז החלל קנדי, ללא אובדן בצוות או במטען.
הסטורן 5 נותר המשגר היחיד שנשא בני אדם אל מעבר למסלול הלווייני הנמוך.
24 אסטרונאוטים שוגרו אל הירח בין דצמבר 1968 לדצמבר 1972 על ידי הסטורן 5, 12 מהם דרכו על אדמת הירח.
עם התפתחות תחום הטילים הבליסטיים בשנות ה־40 של המאה ה־20 ולאחר מלחמת העולם השנייה, ארצות הברית גייסה את ורנר פון בראון וכמה מאות מהנדסי אווירונאוטיקה גרמנים כחלק מ"מבצע פייפרקליפ" מתוך רצון להוביל בחזית זו.
מבצע זה אושר בידי הנשיא הארי טרומן.
פון בראון הוצב בחטיבת תכנון הרקטות של צבא ארצות הברית בשל מעורבותו הישירה בפיתוח הרקטה הבליסטית הגרמנית V-2.
הלוויין ספוטניק 1 ששוגר ב־4 באוקטובר 1957, היה לעצם הראשון מעשה ידי אדם אשר נכנס למסלול סביב כדור הארץ והיווה את נקודת הפתיחה למרוץ לחלל.
הלוויין שוגר על גבי טיל בליסטי בין־יבשתי אשר מסוגל היה לשאת ראש נפץ תרמו־גרעיני אל עבר ארצות הברית.
לאחר שיגור לוויין זה, ובעקבות הבנת ההשלכות לכך, החלה ממשלת ארצות הברית לנקוט בצעדים משמעותיים שיביאו לשיגור האמריקנים הראשונים לחלל ולתוכנית חלל כוללת.
תוכנית משגרי הסטורן נקראה על שם שבתאי (Saturn), כוכב הלכת הבא לאחר צדק (Jupiter) וסימלה את המעבר מסדרת משגרי ג'ופיטר המוקדמים לסדרת משגרים חדשה.
עוד לפני ששוגר לחלל אקספלורר 1, הלוויין האמריקאי הראשון בשנת 1958, הועלו הצעות לפיתוח משגר בעל יכולות נשיאה גבוהות.
באפריל 1957 החלו תכנונים ראשוניים למשגר בעל יכולת נשיאה של בין 9,000 ל־18,000 ק"ג למסלול סביב כדור הארץ, ובין 2,500 ל־5,500 ק"ג למהירות מילוט מכדור הארץ.
בדצמבר 1957 הציגה קבוצת המדענים והמהנדסים בראשותו של ורנר פון בראון, שעבדו באותה עת עבור הסוכנות הצבאית לטילים בליסטיים (ABMA), הצעה לתוכנית פיתוח משגרים בפני מחלקת ההגנה של ארצות הברית.
ההצעה כללה פיתוח משגר בעל דחף של כ־6.7 מגה־ניוטון.
לאחר שהושלמו מחקרים, שהראו כי פיתוח אשכול מנועים בעל דחף שכזה אפשרי, ב־15 באוגוסט 1958, הורתה DARPA (אז ARPA) להתחיל במחקר ופיתוח תוכנית משגרי הסטורן.
ב־10 בינואר 1962, נאס"א הכריזה על תוכניות לבנות את המשגר C-5 (לימים סטורן 5).
משגר זה היה מורכב משלושה שלבים: השלב הראשון S-IC הכיל חמישה מנועי F-1, השלב השני S-II הכיל חמישה מנועי J-2 והשלב השלישי S-IVB הכיל מנוע J-2 יחיד.
הסטורן 5 תוכנן תחילה לשאת מטען בקיבולת של 41,000 ק"ג אל הירח.
המשגר עבר בדיקות רכיבים עוד לפני שהדגם הראשון נבנה.
השלב השלישי של הסטורן 5 אשר נקרא S-IVB שימש כשלב השני במשגר ניסיוני מסוג C-IB והדגים את יכולותיו והיתכנותו ואף סיפק נתוני טיסה קריטיים עבור התפתחותו של הסטורן 5. במהלך הפיתוח היה צורך גם להתגבר על תופעת תנודת פוגו שהתרחשה בשלבי ניסוי.
בתחילת שנת 1963, הסטורן 5 אושר כבחירה של נאס"א עבור תוכנית אפולו.
לאחר בחירת הסטורן 5, נבחרו קבלנים חיצוניים לבנות את שלושת שלבי המשגר: בואינג נבחרה לבנות את השלב הראשון (S-IC), נורת' אמריקן אוויאיישן נבחרה לבנות את השלב השני (S-II) ודאגלס איירקראפט קומפני נבחרה לבנות את השלב השלישי (S-IVB).
ורנר פון בראון וצוותו במרכז טיסות החלל מרשל החלו בעבודתם על שיפור הדחף במשגר, יצירת מערכות פעולה פחות מורכבות ותכנון מערכות מכניות טובות יותר.
עם סיום השיפורים הסופיים, נאס"א הפנתה את תשומת לבה לתכנון המשימות.
נבחנו מספר שיטות ודרכי הגעה אל הירח ולבסוף, לאחר מחלוקות נבחרה שיטת המפגש במסלול סביב הירח (LOR) על פני שיטת המפגש במסלול סביב כדור הארץ (EOR).
בתחילת תהליכי תכנון המשגר, נאס"א בחנה שלוש שיטות להגעה אל הירח: מפגש במסלול סביב כדור הארץ (EOR), מפגש במסלול סביב הירח (LOR) או טיסה ישירה.
בשיטת הטיסה הישירה, חללית תטוס היישר אל הירח כיחידה אחת, תנחת על פניו, ותמריא ממנו בעוזבה את שלב הנחיתה על הירח.
תכנון זה דרש משגר גדול במיוחד.
בדומה לשיטת ה"טיסה הישירה", גם שיטת ה־EOR כללה את נחיתתה של חללית על הירח כיחידה אחת.
תחילה, נאס"א דחתה את שיטת LOR כאופציה מסוכנת יותר מאחר שהרעיון של מפגש חלליות במסלול סביב כדור הארץ טרם בוצע ועל אחת כמה וכמה במסלול סביב הירח.
מספר בכירים בנאס"א, ביניהם המהנדס ג'ון הובולט ממרכז המחקר לנגלי, טענו כי שיטת המפגש במסלול סביב הירח (LOR) מספקת את הנחיתה הפשוטה ביותר על הירח יחד עם המשגר החסכוני ביותר וכי שיטה זו תאפשר את הסיכויים הטובים ביותר להשלים את היעד המרכזי, נחיתה מאוישת על הירח לפני תום העשור.
בכירים נוספים בנאס"א שוכנעו וב־7 בנובמבר 1962, שיטת LOR נבחרה באופן רשמי כתהליך המשימות בתוכנית אפולו.
הסטורן 5 שוגר לראשונה ב־9 בנובמבר 1967 מכן השיגור 39A שבמרכז החלל קנדי כחלק ממשימת אפולו 4. השיגור עבר ללא רבב כמו גם השיגורים הבאים בתוכנית.
ב־16 ביולי 1969 הסטורן 5 שיגר את משימת אפולו 11 אשר מספר ימים לאחר מכן הנחיתה את האדם הראשון על הירח.
הסטורן 5 מורכב משלושה שלבים; S-IC כשלב הראשון, S-II כשלב השני ו־S-IVB כשלב השלישי.
כל שלושת השלבים עושים שימוש בחמצן נוזלי כחומר מחמצן.
בשלב הראשון נעשה שימוש בדלק המופק מ־RP-1 ובשלב השני והשלישי נעשה שימוש בדלק ממימן נוזלי.
בעוד שצפיפות האנרגיה במימן נוזלי גבוהה יותר מבחינת מסה, צפיפות האנרגיה בחומר RP-1 גבוהה יותר מבחינת נפח.
כתוצאה מכך, RP-1 נבחר כדלק לשלב הראשון מכיוון שהנפח הנדרש עבור מימן נוזלי היה גדול פי שלושה והיה יוצר כוח גרר גדול בהרבה בזמן שלב ההאצה דרך האטמוספירה.
שני השלבים העליונים השתמשו גם במנועי דלק־מוצק קטנים שעזרו להפריד בין השלבים במהלך השיגור, וכדי להבטיח כי הדלקים הנוזליים יהיו במצב תקין בזמן שאיבתם.
השלב הראשון, S-IC, נבנה על ידי חברת בואינג במתקן ההרכבה מישוד שבניו אורלינס.
תפקידו של השלב הראשון היה לספק האצה ראשונית ולשגר את הסטורן 5 במהלך 67 הקילומטרים הראשונים.
שלב זה, אשר התנשא לגובה של 42.1 מטרים וקוטרו היה 10.1 מטרים, סיפק כוח דחף של 35,100 קילו־ניוטון בעת המראה.
שלב זה הונע על ידי חמישה מנועי F-1 אשר עשו שימוש בדלקים מ־RP-1 וחמצן נוזלי.
המנוע המרכזי הוחזק במצב קבוע, בעוד שארבעת המנועים החיצוניים (בעלי גימבל) יכלו לפנות במצב הידראולי כדי לנווט את המשגר כולו.
בעת טיסה, המנוע המרכזי כובה 26 שניות לפני כיבויים של ארבעת המנועים החיצוניים כדי להגביל את ההאצה לקראת ניתוקו של השלב הראשון משני השלבים העליונים.
במשך השיגור, השלב הראשון הפעיל את מנועיו לאורך 168 שניות (הצתת המנועים התרחשה כ־8.9 שניות לפני ההמראה).
בעת ניתוק השלב הראשון והיפרדותו משני השלבים העליונים, הסטורן 5 היה בגובה של 67 קילומטר ונע במהירות של 2,300 מטרים לשנייה (8,280 קמ"ש או כ-6.76 מאך).
השלב השני, S-II, נבנה על ידי חברת נורת' אמריקן אוויאיישן בסיל ביץ', קליפורניה.
תפקידו של השלב השני היה להאיץ את הסטורן 5 דרך החלק העליון של האטמוספירה לאחר היפרדותו של השלב הראשון.
שלב זה התנשא לגובה של 24.8 מטרים וקוטרו היה 10.1 מטרים.
בבסיס השלב היו חמישה מנועי J-2 בתצורה דומה לשלב הראשון כאשר ארבעת המנועים החיצוניים שימשו לניווט.
חמשת המנועים עשו שימוש בדלקים ממימן נוזלי וחמצן נוזלי וסיפקו כוח דחף של 5,141 קילו־ניוטון.
השלב השני הפעיל את מנועיו לאורך 360 שניות אשר במהלכן הביא את הסטורן 5 לגובה של 185 קילומטר ולמהירות של 24,940 קמ"ש ובסיומן ניתק מהשלב השלישי ונפל למימי כדור הארץ בדומה לשלב הראשון.
השלב השלישי, S-IVB, נבנה על ידי חברת דאגלס איירקראפט קומפני בהנטינגטון ביץ', קליפורניה.
שלב זה נשא את החללית אפולו ותפקידו היה להכניס את החללית אל מסלול סביב כדור הארץ ומאוחר יותר לבצע תמרון מעבר ירחי ולשלוח את החללית לכיוון הירח.
אורכו של שלב זה 18.8 מטרים וקוטרו 6.6 מטרים.
בבסיס השלב היה מנוע J-2 יחיד אשר הונע בדלקים ממימן נוזלי וחמצן נוזלי וסיפק כוח דחף של 1,033 קילו־ניוטון.
שלב זה הפעיל את מנועו פעמיים; הבעירה הראשונה אשר מטרתה הייתה להכניס את השלב למסלול סביב כדור הארץ, ארכה 165 שניות והאיצה את השלב למהירות מסלולית של 28,100 קמ"ש בעודו 185 ק"מ מעל פני הארץ.
הבעירה השנייה אשר בוצעה מספר שעות לאחר מכן וארכה 335 שניות, האיצה את השלב למהירות של 40,000 קמ"ש וביצעה תמרון מעבר ירחי.
בתום שתי בעירות אלו, ולאחר חיבורם של רכב הנחיתה הירחי יחד עם תא הפיקוד והשירות של החללית אפולו, ניתק השלב השלישי מהחללית אשר עשתה את דרכה לכיוון הירח.
בסך הכל נבנו 15 משגרי סטורן 5 כשירים לשיגור, כאשר 13 מהם שוגרו.
שלושה נוספים נבנו עבור בדיקות קרקע.
הסטורן 5 שימש את נאס"א בשנים 1967–1973 בתוכנית אפולו אשר במסגרתה שוגרו שש משימות מאוישות שנחתו על אדמת הירח.
לאחר תוכנית אפולו נעשה במשגר שימוש עבור שיגור תחנת החלל סקיילאב.
משגר(מספר סידורי) משימה תאריך שיגור (UTC) כן שיגור הערות תוצאה SA-500F בדיקות התאמה סטורן 5 ראשון שנבנה, משגר דמה.
שימש בעיקר לבדיקות סטטיות בכן השיגור 39A במרכז החלל קנדי.
- SA-500D בדיקות דינמיות שימש כדי לאמוד את תגובת הסטורן 5 לרעידות.
מוצג במרכז החלל והרקטות של ארצות הברית (U.S.