tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1990 היו לבולגריה יותר מ-2,400 טנקים, 2,000 כלי רכב משוריינים, 2,500 מערכות ארטילריה בקליבר גדול, כ-300 מטוסי קרב ומפציצים, 100 מטוסי אימון, יותר מ-40 מסוקי קרב ו-40 מסוקי תובלה, 6 ספינות טילים מהירות, 2 פריגטות, 5 קורבטות, 6 ספינות טורפדו, 9 ספינות סיור, 30 שולות מוקשים ו-21 ספינות תובלה.
בשל המשבר הכלכלי שפגע ברוב מדינות הגוש המזרחי לשעבר, לא ניתן היה לבצע רפורמה מתמדת בצבא; חלק גדול מהציוד התקלקל וחלקו הוברח ונמכר לשוק השחור הבינלאומי.
תשלומים לא נאותים, מחסור בדלק ובחלקי חילוף ופירוקן של יחידות רבות בעלות יכולת הובילו לירידה כללית במוכנות הלחימה, במורל ובמשמעת בצבא.
לאחר התאוששות חלקית ממשבר שנות ה-90, הצבא הבולגרי הפך לחלק מנאט"ו.
מפקדת הכוחות המזוינים הבולגריים נמצאים בסופיה, שם יושב רוב מטה ההגנה.
עד לא מזמן המוסד הצבאי העליון היה המטה הכללי, והקצין הצבאי הבכיר ביותר היה ראש המטה הכללי.
לאחר יישום הרפורמה הצבאית האחרונה, הפך המטה הכללי למחלקה במשרד הביטחון ונוצר צורך לשנות את שמה כדי להתאים למצב החדש.
מסיבה זו הפך ה-GS לשעבר ל"מטה ההגנה", והמפקד הצבאי העליון הפך לראש ההגנה.
ראש ההגנה כיום הוא האדמירל אמיל אפטימוב.
מטה ההגנה ממונה על הפיקוד המבצעי של הצבא הבולגרי על שלוש הזרועות העיקריות שלו.
הסגנים המכהנים במטה ההגנה כיום הם סגן אדמירל פטר פטרוב, גנרל אטנאס זפריאנוב וגנרל דימיטר זכטינוב.
התיקון האחרון בדרגות, שפורסם בעיתון המדינה ב-2 בדצמבר 2022:
ראש ההגנה – גנרל / אדמירל
סגן ראש ההגנה – סגן-אלוף / סגן-אדמירל
סגן ראש ההגנה - סגן-גנרל / סגן-אדמירל (עד 1 באוקטובר 2014 - רב-אלוף)
מנהל מטה ההגנה – רב-אלוף / אחורי אדמירל (הוקם ב-6 במאי 2018, הרמטכ"ל בפועל של ה-BAF)
מנהל מנהלת "מבצעים והדרכה" – חטיבה כללית / אדמירל שייטת
מנהל מנהלת "לוגיסטיקה" – חטיבה כללית / אדמירל שייטת
מנהל מנהלת "תכנון אסטרטגי" – חטיבה כללית / אדמירל שייטת
מנהל מנהלת "מערכות תקשורת ומידע" – חטיבה כללית / אדמירל שייטת
מנהל מנהלת "מדיניות הגנה ותכנון" (הוקמה ב-1 בינואר 2019) – חטיבה כללית / אדמירל המשט
מפקד, פיקוד הכוחות המשותפים – אלוף / אדמירל עורפי (עד 31 באוגוסט 2021 סגן אלוף / סגן אדמירל)
סגן מפקד פיקוד הכוחות המשותפים - אלוף חטיבה / אדמירל שייטת (עד 31 באוגוסט 2021 אלוף / אח"י)
הרמטכ"ל, פיקוד הכוחות המשותפים – אלוף חטיבה / אדמירל שייטת
מפקד, זרוע היבשה – אלוף
סגן מפקד זרוע היבשה – אלוף חטיבה
הרמטכ"ל, זרוע היבשה – אלוף חטיבה
מפקד חטיבה ממוכנת 2 – אלוף חטיבה
מפקד חטיבה ממוכנת 61 – אלוף חטיבה
מפקד חילות האוויר – אלוף
סגן מפקד חילות האוויר – אלוף חטיבה
מפקד, בסיס אוויר 3 – אלוף חטיבה
מפקד, בסיס אוויר 24 – אלוף חטיבה
מפקד, כוחות חיל הים – אדמירל
סגן מפקד כוחות חיל הים – אדמירל המשט
מפקד, ספינות לחימה ותמיכה Ftilla – אדמירל המשט
פיקוד משותף של הכוחות המיוחדים
מפקד, פיקוד הכוחות המיוחדים המשותפים – אלוף
פיקוד תמיכה לוגיסטית (הוקמה ב-1 בספטמבר 2021)
מפקד, פיקוד תמיכה לוגיסטי – אלוף חטיבה
תמיכה בתקשורת ומידע ופיקוד הגנת סייבר
מפקד, תמיכה בתקשורת ומידע או פיקוד הגנת הסייבר – אלוף חטיבה
שירות המשטרה הצבאית, הכפוף ישירות לשר ההגנה
מנהל שירות המשטרה הצבאית – חטיבה אלוף / אדמירל שייטת
שירות המודיעין הצבאי, הכפוף ישירות לשר ההגנה
מנהל, שירות המודיעין הצבאי - גנרל חטיבה / משט אדמירל, או עובד מדינה בדרגה זהה
מוסדות חינוך צבאיים, הכפופים ישירות לשר ההגנה
ראש האקדמיה הצבאית " ג'ורג'י סטויקוב רקובסקי " – מייג'ור-גנרל / אחורי אדמירל
ראש האקדמיה לרפואה צבאית ושירות הרפואה של הצבא – אלוף / אדמירל
ראש האוניברסיטה הצבאית הלאומית " וסיל לבסקי " – חטיבה כללית
ראש בית הספר הגבוה לחיל האוויר " גיאורגי בנקובסקי " (הוקם מחדש ב-1 בינואר 2020) - אלוף החטיבה
ראש בית הספר הימי הגבוה " ניקולה יונקוב ואפטסרוב " – אדמירל המשט
יועץ צבאי לענייני ביטחון צבאי למפקד העליון (נשיא בולגריה) – מייג'ור-גנרל
נציג צבאי של ראש ההגנה ב'וועדה הצבאית של נאט"ו' וב'וועדה הצבאית של האיחוד האירופי' - לוטננט-גנרל / סגן-אדמירל
ראש המנהלת לשיתוף פעולה וביטחון אזורי בוועדה הצבאית של נאט"ו - אלוף / אדמירל עורפי
נציג צבאי לאומי במטה העליון של נאט"ו-מעצמות הברית באירופה - מייג'ור-גנרל / אדמירל עורפי
סגן מפקד הקורפוס הניתן לפריסה מהירה של נאט"ו - יוון (סלוניקי) - מייג'ור-גנרל / אדמירל עורפי
סגן הרמטכ"ל למבצעים, בחיל הרב לאומי דרום מזרח שבסיביו, רומניה - גנרל חטיבה
בנוסף לתפקידים הנ"ל, ישנ תפקידי דרג כללי בשירות המודיעין הלאומי ובשירות אבטחה של מטה ההגנה הלאומי (שירות שומרי ראש לבעלי תפקידים גבוהים וביקור נכבדים).
שירותים אלו נחשבים אמנם לחלק מהכוחות המזוינים של בולגריה, אך כפופים ישירות לנשיא בולגריה ואינם נמצאים תחת שיפוטו של מטה ההגנה.
עם הפיכתו של שירות המודיעין הלאומי לסוכנות הממלכתית למודיעין נמחקו מהרשימה תפקידי המנהל, שירות המודיעין הלאומי (אלוף / אח"י) וסגן המנהל, שירות המודיעין הלאומי (מח"ט / אדמירל המשט).
התפקידים החדשים שהוקמו הם תפקידים אזרחיים של יו"ר וסגן ויו"ר הסוכנות הממלכתית למודיעין.
מנהל שירות מיגון סגור לאומי - אלוף / אדמירל
סגן מנהל שירות מיגון צמוד ארצי - חטיבה אלוף / אדמירל משט
לפני כן ההיבטים הביטחוניים של הכוחות המזוינים טופלו על ידי ארגון מאוחד תחת המטה הכללי - "השירות הצבאי לביטחון ומשטרה צבאית".
לאחר הקמת SANS השירות פוצל, כאשר אנשי המודיעין הנגדי הצבאי נכנסו למבנה החדש שהוקם ואנשי המשטרה הצבאית נשארו תחת כפיפות משרד הביטחון.
בעוד שמבחינה טכנית משרתים אזרחיים אינם חלק מהכוחות המזוינים, אנשי המודיעין הנגדי הצבאי של הסוכנות הממלכתית לביטחון לאומי שומרים על דרגותיהם הצבאיות.
הארגון של משרד ההגנה כולל:
שר ההגנה הקבוע (עובד המדינה הבכיר במשרד)
מנהלת ניהול משאבי אנוש בביטחון.
מנהלת הוראות הציבור של ההגנה.
מנהלת מדיניות סוציאלית וחינוך צבאי-פטריוטי.
יחידת בקרה פיננסית ובדיקת אחריות משמעותית.
עובד מדינה הממונה על הגנת מידע אישי
ראש ההגנה - הקצין הבכיר ביותר
סגן ראש ההגנה (סגן-גנרל / סגן-אדמירל)
מנהל מטה ההגנה (רב-אלוף / אחורי אדמירל, מטה ההגנה הוא יורשו של המטה הכללי ולפיכך המנהל הוא ראש המטה של צבא בולגריה)
מפקדת הפיקוד של הצבא הבולגרי
ארגונים הכפופים ישירות למשרד ההגנה
ארגונים הכפופים ישירות למשרד ההגנה כוללים:
שירות המודיעין של ההגנה שבסופיה (בפיקודו של מייג'ור-גנרל/ אדמירל עורפי)
שירות המשטרה הצבאית, שמטהו בסופיה (בפיקודו של גנרל חטיבה / אדמירל משט)
פלוגה מבצעית של המשטרה הצבאית
שירות המשטרה הצבאית האזורית בסופיה
שירות המשטרה הצבאית האזורית בפלובדיב
שירות המשטרה הצבאית האזורית בפלבן
שירות המשטרה הצבאית האזורית בוארנה
שירות המשטרה הצבאית האזורית בסליבן
מרכז לוגיסטיקה והדרכה של המשטרה הצבאית, סופיה
יחידת המשמר הלאומי, סופיה (בפיקודו של קולונל)
הלהקה הצבאית - נציגת יחידת המשמר הלאומי
להקת המחול - נציגת הצבא
האקדמיה הצבאית לרפואה, סופיה (בפיקודו של מייג'ור-גנרל / אדמירל-עורף)
ראש ה-MMA, ראש ה-MATH - סופיה והמנתח הכללי של הכוחות המזוינים של בולגריה
סגן הממונה על פעילויות האבחון והטיפול רפואי
סגן ראש החינוך והפעילויות המדעיות
סגן ראש התמיכה הרפואית של יחידות צבאיות ונציגויות הצבא בחו"ל
בית החולים Multiprofile Active Treatment (המכונה באופן לא רשמי בית החולים הימי) בוארנה
מעקב טיפול ארוך טווח ושיקום בית חולים "ג'ורג' הקדוש המנצח" - פומורי
מעקב טיפול ארוך טווח ושיקום בית חולים "קלרויה" - היסר
מעקב בית חולים טיפול ושיקום ארוך טווח - בנקיה
כוח תגובה מהיר רפואי צבאי (יחידת סיוע לאסון ומשברים)
מרכז מדעי ויישומי למומחיות רפואית צבאית ורפואה תעופה ויבשה
מרכז מדעי ויישומי לאפידמיולוגיה והיגיינה צבאית
האקדמיה הצבאית " גיאורגי סטויקוב רקובסקי ", סופיה (בפיקודו של מייג'ור-גנרל / אדמירל-עורף)
סגן ראש מחקר ופעילויות מדעיות
סגן ראש לפעילות אדמיניסטרטיבית ולוגיסטיקה
מגזר פעילויות ספריות והוצאה לאור
יחסי ציבור, פעילויות בינלאומיות ומגזר פרוטוקולים
מגזר פעולות שמירת שלום והדמיות ממוחשבות
מכון המחקר הביטחוני של פרספקטיבה
האוניברסיטה הצבאית הלאומית " וסיל לבסקי ", וליקו טרנובו (בפיקודו של גנרל בריגדה)
מחלקת חינוך משולבת לנשק, וליקו טרנובו
מחלקת חינוך ארטילריה ומערכות תקשורת, שומן
בית ספר למש"ק, וליקו טרנובו
מחלקת חינוך לשפות זרות ומערכות מחשב, שומן
בית הספר הגבוה של חיל האוויר " גיאורגי בנקובסקי ", דולנה מיטרופליה (בפיקודו של גנרל חטיבה, פקולטה זמנית של ה-NMU, הוחזר לתפקידו ב-20 בינואר 2020)
בית הספר הימי הגבוה " ניקולה יונקוב ופטסרוב ", ורנה (בפיקודו של אדמירל משט)
ראש בית הספר הגבוה לקציני ים
סגן ראש מחלקת לימודים ופעילויות מדע
המכון הביטחוני "פרופ' צווטן לזרוב", סופיה
המכון הביטחוני הוא מינהלת המחקר והפיתוח של משרד הבריאות.
מחלקת תקינה, איכות והסמכה צבאית
מחלקת פיתוח חימוש, ציוד וחומרים
מחלקת בדיקות ובקרה של חימוש, ציוד וחומרים
מגרש הוכחה להערכה טכנית של ארטילריה מרכזית, סטארה זגורה
המשרד המרכזי של המחוז הצבאי, סופיה
שירות הפיקוד של משרד הביטחון, סופיה
שירות הדברות הוא מוסד הממונה על ניהול נדל"ן, הובלה, שירותי ספרייה, פרסום תיעוד ותמיכה בתקשורת להנהלה המרכזית של משרד הבריאות, תמיכה בהסעות לאנשי משרד הבריאות המיידי, מידע מסווג, קריפטוגרפיה ואבטחה היקפית להנהלת משרד הבריאות.
המרכז הטכני לאבטחת מידע של הצבא
הסוכנות המבצעת למועדונים צבאיים ופעילויות פנאי, סופיה
המוזיאון הלאומי להיסטוריה צבאית, סופיה
הפיקוד המבצעי המשותף (Съвместно оперативно командване ( СОК)) הוקם ב-15 באוקטובר 2004 עם המטה בסופיה.
המדינה הפכה לחברה בנאט"ו באותה שנה וארגון מחדש זה נעשה כדי לייעל את הכוחות המזוינים הבולגריים לשיטות נאט"ו.
התכנון והביצוע של המבצע הצבאי הועברו ממפקדות השירות המזוין בהתאמה לארגון משותף.
בשנת 2010 השלים משרד הביטחון מחקר מעמיק של מדיניות הביטחון והוציא ספר לבן, או ספר לבן על הביטחון, הקורא לשינוי גדול במבנה כוחות ההגנה.
ישנם שבעה מערכי רמת חטיבה, ביניהם שתי החטיבות הממוכנות וחטיבת הכוחות המיוחדים של הצבא, שני בסיסי האוויר של חיל האוויר, הבסיס הימי והחטיבה הלוגיסטית של ה-JOC.
ב-1 בספטמבר 2021 אורגנו מחדש פיקוד הכוחות המשותפים בהתאם למפעל הפיתוח לכוחות המזוינים עד 2026 (План за развитие на Въоръжените сили до 2026 г.), שנקבעה בפעולה בהחלטת 3/05 של הממשלה.
2021. החטיבה הלוגיסטית ויחידות בקרת התנועה של ה-JFC הקימו את פיקוד התמיכה הלוגיסטית.
מאז מונה לפיקוד הכוחות המשותפים שבע יחידות הכפופות לו ישירות:
המרכז לניטור ובקרה של סביבה רדיולוגית, כימית, ביולוגית ואקולוגית
ארכיון מבצעי של הצבא הבולגרי
מטווח האימונים של הכוחות המשותפים "נובו סלו"
מתחם הלימוד הצבאי הלאומי "צ'רליצה"
קבוצת תמיכה ותחזוקה של ה-JFC
עם כניסת מבנה הכוח החדש של הכוחות המזוינים הבולגריים, הפיקודים של שלושה שירותים מזוינים של הצבא הבולגרי - כוחות היבשה, האוויר והים אחראים על יצירת כוחות מוכנים ללחימה, המועברים תחת הפיקוד המבצעי.
לפי המבנה הקודם הם היו כפופים ל-JFC.
יחידות הלוגיסטיקה של ה-JFC אורגנו מחדש לפיקוד התמיכה הלוגיסטית שהוקמה לאחרונה (Командване за логистична поддръжка ( КЛП)):
מחסנים, מתקני אחסון ויחידות בדיקה טכנית
חטיבת האותות ה-62 הקודמת בגורנה מלינה הייתה אחראית לתחזוקת קווי הקשר הצבאיים הגבוהים.
לצד תפקידיו של גדוד האותות בפרבר סוהודול בסופיה, היו לחטיבה לפחות שלושה גדודים מפוזרים לתקשורת ממשלתית, כמו גדוד האותות ה-75 (לובץ'), גדוד האותות ה-65 (נובה זגורה) ולפחות אחד.
גדוד אותות לא ידוע נוסף במסיף הרי רילה - פירין.
היורשים המודרניים של חטיבת האותות ה-62 הם מערכת התקשורת והמידע הנייחת (Стационарна Комуникационна Информационна Система ( СКИС)) של צוות ההגנה והמטלות הבאות של ההגנה וה-SIGINT (שממלאת גם את משימתו של ההגנה ושל ההגנה) מערכת התקשורת והמידע הניידת (Мобилна Комуникационна Информационна Система ( МКИС)) של פיקוד הכוחות המשותפים.
ב-1 בספטמבר 2021 מערכת התקשורת והמידע הנייחת, שהייתה כפופה ישירות לשר הביטחון, הפכה לפיקוד התמיכה והגנת הסייבר (Командване за комуникационно-информационна покидр О) ).
תמיכה בתקשורת ומידע ופיקוד הגנת סייבר, סופיה
חטיבה 68 של הכוחות המיוחדים הודחה מה-ORBAT של זרוע היבשה ב-1 בפברואר 2017, והפכה למעשה לשירות הקרבי הרביעי במדינה.
אולם בניגוד לכוחות היבשה, האוויר והים של בולגריה, הוא נפל מחוץ למבנה הפיקוד של הכוחות המשותפים, לאחר שהוקצה ישירות בסמכותו של ראש ההגנה.
החטיבה הפכה ל-JSOC, נכנסה לתוקף ב-1 בנובמבר 2019 ומפקדה, חטיבה אלוף יבור מטייב, הועלה לדרגת אלוף כראש הפיקוד החדש.
פיקוד מבצעים מיוחדים משותף, פלובדיב
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-68 (מיועדת לכבוד בסיס ההכשרה ה-68 לשעבר של Para-Recon, פלובדיב)
קבוצת הכוחות המיוחדים ה-86 (מיועדת לכבוד בסיס ההכשרה ה-86 לשעבר של פארא-רקון, מוסצ'בו)
קבוצת הכוחות המיוחדים הראשונה (קבוצת המבצעים המיוחדת החדשה ביותר, מוצבת בבנקיה)
צבא היבשה הוא הענף הגדול ביותר, עם כ-18,000 איש המשרתים בו.
בהתפלגות לאחוזים, 53% מכלל אנשי הצבא נמצאים בזרוע היבשה, 25% בחיל האוויר, 13% בחיל הים ו-9% בפיקוד הכוחות המשותפים.
בצבא הבולגרי, בניגוד לצבאות רבים מהגוש הסובייטי לשעבר, בעיות משמעת ומורל אינן שכיחות.
בתקופה הקומוניסטית נהנו אנשי הצבא מפריבילגיות חברתיות נרחבות.
לאחר נפילת הקומוניזם והמעבר של בולגריה לכלכלת שוק, השכר ירד מאוד.
במשך כמעט עשור ההטבות הסוציאליות כמעט שלא היו קיימות, וחלקן שוחזרו רק לאחרונה.
ניקולאי צוונב, שר ההגנה בשנים 2005–2009, נקט צעדים כדי לספק לאנשי הצבא ולמשפחותיהם זכויות יתר בשירותי בריאות וחינוך, ושיפור תנאי החיים.
החינוך הצבאי בבולגריה ניתן באוניברסיטאות צבאיות ובאקדמיות.
עקב קיצוץ בהוצאות ובכוח אדם, חלק מהאוניברסיטאות פורקו והקמפוסים שלהן נכללו בפקולטות של מוסדות חינוך אחרים וגדולים יותר.
המוסדות הגדולים ביותר לחינוך צבאי בבולגריה הם:
האוניברסיטה הצבאית הלאומית ואסיל לבסקי
האקדמיה הימית של ניקולה ופטסרוב
אקדמיה לרפואה צבאית – אקדמיה צבאית מעורבת/מוסד חולים
כוחות היבשה עורכים אימונים צבאיים נרחבים לאורך כל השנה, בתנאים שונים.
תרגילי שיתוף פעולה עם ארצות הברית מתרחשים לעיתים קרובות, והסדרה האחרונה שבהם נערכה בשנת 2008. התרגיל האחרון בהיקף מלא של בולגריה המדמה פלישה למדינה נערך בשנת 2009. הוא נערך במטווח קורן, וכלל כ-1,700 חיילים בליווי טנקים, ATGMs, מטוסי תקיפה, רובי AA וכלי רכב משוריינים.
כישורי הלחימה של חיילים בודדים התגלו כבעלי רמה גבוהה מאוד, בדומה לאלו של כוחות צבא ארצות הברית.
עד השנים האחרונות חיל האוויר סבל מעט ממחסור בדלק, שנפתר בשנת 2008. טייסי הקרב עורכים טיסות במשך כל השנה.
בגלל קשיים כלכליים לטייסי קרב יש כ-60 שעות טיסה בלבד בשנה, רק שליש מהנורמה הארצית של 180 שעות.
גם לחיל הים יש בעיות של מחסור בדלק, אבל האימונים הצבאיים עדיין מתקיימים ביעילות.
המבצע האחרון של חיל הים בחו"ל היה לאורך חופי לוב במסגרת מבצע מגן מאוחד.
לאחר קריסת ברית ורשה איבדה בולגריה את היכולת לרכוש דלק זול וחלפים לצבאה.
חלק גדול מכ-2,000 טנקי ה-T-55 שלה התקלקל, ובסופו של דבר כמעט כולם נגרטו או נמכרו למדינות אחרות.
בתחילת שנות ה-90 התקציב היה כה קטן, עד שחיילי הקבע קיבלו משכורות בשווי סמלי בלבד.
ההוצאות הצבאיות גדלו בהדרגה, במיוחד בשנים האחרונות.
נכון לשנת 2005, תקציב ההגנה עמד על לא יותר מ-400 מיליון דולר, ובשנת 2009 כבר עלה על 1.3 מיליארד דולר - עלייה של כמעט פי שלושה בתוך ארבע שנים.
למרות הצמיחה הזו, הצבא עדיין לא מקבל מספיק תקציב לפיתוח והצטיידות בכלים מודרניים.
דוגמה לתכנון גרוע של התקציב, היא רכישה בקנה מידה גדול של מטוסי תובלה, בעוד שלחיל האוויר יש צורך חמור דווקא במטוסי קרב חדשים.
הרכש המתוכנן של 2–4 קורבטות מסוג Gowind בוטל.
נכון לשנת 2009, ההוצאות הצבאיות היו כ-1.98% מהתמ"ג, ובשנת 2010 התקציב עמד על 1.3% בלבד, עקב המשבר הכלכלי הבינלאומי שהתרחש באותה תקופה.
מאמר ראשי: כוחות היבשה הבולגריים
כוחות היבשה מחולקים לכוחות פריסה וכוחות מילואים.
תפקידיהם העיקריים כוללים הרתעה, הגנה, תמיכה בשלום, ניהול משברים, משימות הומניטריות והצלה, כמו גם תפקידים חברתיים באוכלוסייה הבולגרית.
הכוחות הפעילים בכוחות היבשה מונים כ-18,000 איש, וחיילי המילואים מונים כ-13,000.
הציוד של כוחות היבשה גדול יחסית מבחינת כמות, אך רובו אינו מבצעי, ומתוכנן להיגרט, או להימכר למדינות אחרות.
לבולגריה מאגר צבאי של כ-5,000,000 כלי נשק קל, עם דגמים החל מאקדחי מכונות MP 40 מתקופת מלחמת העולם השנייה ועד רובי סער מודרניים מסוג Steyr AUG,AK-74,HK MP5,HK416 ו-AR-M12F.
המשמר הלאומי של בולגריה, שנוסד ב-1879, הוא היורש של השומרים האישיים של קניאז אלכסנדר הראשון.
ב-12 ביולי של אותה שנה, ליוו השומרים את הקניאז הבולגרי בפעם הראשונה; היום נחגג החג הרשמי של המשמר הלאומי ב-12 ביולי.
במהלך השנים התפתח מבנה השומרים, ועבר משיירה לטייסת, לגדוד ובהמשך לשנת 1942 לדיוויזיה.
כיום היא כוללת יחידות צבאיות לתפקידי הצדעה ותזמורת כלי נשיפה.
בשנת 2001 הוגדרה יחידת המשמר הלאומי כיחידה צבאית רשמית של צבא בולגריה, ואחד מסמלי סמכות המדינה, לצד הדגל, הסמל וההמנון הלאומי.
זהו מערך שכפוף ישירות לשר ההגנה, ולמרות שמשפטית הוא חלק מהכוחות המזוינים, בפועל הוא עצמאי לחלוטין ממטה ההגנה.
הצי הבולגרי היה באופן מסורתי הזרוע הקטנה ביותר של הצבא הבולגרי.
הצי הוקם כמעט במקביל להקמת צבא היבשה בשנת 1879, בתחילה היה מורכב הצי ממספר סירות על נהר הדנובה.
לבולגריה קו חוף קטן יחסית של כ-354 קילומטרים לים השחור - ומאחר שכך לוחמה ימית איננה בראש סדר העדיפויות של המדינה.
לאחר השפל ב-1990, חיל הים הוזנח במידה רבה וכמעט ולא קיבל תקציב.
לא בוצעו פרויקטים למודרניזציה עד 2005, אז נרכשה מבלגיה פריגטה מסוג ויילינגן (F912 Wandelaar).
עד 2009 רכשה בולגריה שתי פריגטות נוספות מאותו סוג.
השם הראשון שבהם שונה ל-41 Drazki שהשתתף במספר מבצעים ותרגילים, ובראשם הסיירת הימית של UNIFIL לאורך חופי לבנון ב-2006, ומבצע "מאמץ אקטיבי".
היא גם השתתפה באכיפת המצור הימי נגד משטרו של מועמר קדאפי מול חופי לוב מ-2011 עד 2012.
מספר הכלים בצי אופייני לצי קטן כמוהו, ומורכב ברובו מכלי שיט רב-תכליתיים קלים - ארבע פריגטות, שלוש קורבטות, חמש ספינות שולות מוקשים, שלוש ספינות טילים מהירות ושתי נחתות.
ציוד נוסף כולל גדוד טילי הגנה חופי חמוש בטילי P-15 טרמיט שעבר שינוי מקומי, סוללת ארטילריה חופית, בסיס אווירי של מסוקים ימיים ויחידת כוחות מיוחדים ימיים.
שני הבסיסים העיקריים של הצי הבולגרי נמצאים בערי הנמל וארנה ובורגס.
בעשור האחרון בולגריה ניסתה לארגן מחדש את צבאה בכללותו, ובמיוחד הקוקדש מאמץ לשמירה על כשירות המטוסים הרוסיים המזדקנים.
מטוסי התקיפה והיירוט העיקריים של חיל האוויר הבולגרי כיום הם בעיקר מטוסי מיג-29 וסוחוי Su-25 מתוצרת ברית המועצות.
כ-15 ממטוסי המיג-29 עברו שיפורים והתאמות על מנת לעמוד בתקני נאט"ו.
בשנת 2006 חתמה ממשלת בולגריה על חוזה עם חברת Alenia Aeronautica לאספקת חמישה מטוסי תובלה מסוג ספרטן C-27J, שיחליפו את האנטונוב An-24 וה-26-An הקיימים שיוצרו בברית המועצות.
מאוחר יותר החוזה שונה לאספקת שלושה מטוסים בלבד.
המטוס הראשון הגיע ב-2007 והמסירה הסופית הייתה אמורה להיות במרץ 2009. בשנת 2005 נרכשו מסוקי תובלה מודרניים אירופאיים, מהם סופקו לבולגריה 12 מסוקי יורוקופטר קוגר (שמונה מסוקי תובלה וארבעה מסוקי חילוץ וחיפוש).
ב-2016 הגיעו שלושה מסוקי Eurocopter AS565 Panther עבור הצי הבולגרי.
יחידות חיל האוויר כוללות טייסות קרב, טייסות מסוקי סער, מטוסי מודיעין, טייסות תחבורה, צוותי הגנה וסיוע, צוותי המערך הטכני, צוותי מערך התקשורת, מערך התמיכה הרדיו-טכני ומערכי הלוגיסטיקה והרפואה.
משרד ההגנה הבולגרי הודיע על תוכניותיו להחליף את מטוסי ה-MiG-29 במטוסי F-16V חדשים עד 2025–2026.
רוב כלי הטיס הצבאיים של בולגריה נמצאים בשימוש חיל האוויר, למעט מספר מסוקים בשירות הצי.
מלאי המטוסים של חיל האוויר מונה פחות מ-50 מטוסים ומסוקים.
מטוסים מערביים החלו להיכנס לצי רק לאחרונה, ומהווים חלק קטן מכלל מטוסי החיל.
רוב מטוסי חיל האוויר אינם שמישים, ישנים או לא פעילים.
שיתוף פעולה עם ארצות הברית
המתקנים הצבאיים המשותפים הבולגריים-אמריקאים הוקמו בהסכם שיתוף פעולה ביטחוני שנחתם על ידי ארצות הברית ובולגריה באפריל 2006. ההסכם מאפשר לכוחות ארצות הברית לערוך אימונים במספר בסיסים בבולגריה, שנמצאים בשליטת בולגריה.
לפי ההסכם, לא יותר יכולים לשהות יותר מ-2,500 אנשי צבא ארצות הברית בבסיסים הצבאיים המשותפים.
מגזין Foreign Policy כולל את בסיס האוויר בזמר שבבולגריה כאחד מששת המתקנים החשובים ביותר מחוץ לארצות הברית שנמצאים בשימוש חיל האוויר האמריקני.
גם בתקופת השלטון הקומוניסטי וגם לאחר מכן, בולגריה שלחה כוחות למשימות בינלאומיות במדינות שונות.
הטבלה שלהלן מפרטת את הפריסה הצבאית הבולגרית במדינות זרות.
מדינהמבצע\ייעודאִרגוּןשניםכוח אדםנפגעיםג'מהיריה הערבית הלובית–הרפובליקה העממית של בולגריה?בסך הכל 9,000 יועצים צבאיים ולא צבאיים–ניקרגואהמהפכת ניקרגואההרפובליקה העממית של בולגריהשנות ה-80מספר לא ידוע של מדריכים צבאיים–קמבודיהשמירת השלוםUNTAC1992–1993850 חיילים
ב-19 באפריל 2024 אישרה ממשלת בולגריה את "תוכנית להשקעות בביטחון עד 2032".
התכנית אמורה להציג טכנולוגיות חדשות עבור הצבא, ולפצות על 30 שנה של חוסר מודרניזציה וציוד חדש.
משוריינים חדשים לגדודים ממוכנים בצבא היבשה.
(בוצע כבר בדמות רכבי הסטרייקר שהוזמנו בדצמבר 2023)
מכ"מים תלת-ממדיים חדשים של AESA עבור חיל האוויר.
(התהליך כמעט כמעט הגיע לסיומו ב-אפריל 2024)
כלי טיס קרביים בלתי מאוישים עבור חיל האוויר הבולגרי.
טילי חוף-נגד ספינות חדשים לצי הבולגרי.
מערכות תקשורת ומידע עבור מטה אוגדה של פיקוד אוגדה רב לאומי.
טילי קרקע-אוויר חדשים לטווח בינוני עד ארוך, עבור חיל האוויר הבולגרי.
מערכות הגנה אווירית חדשות לצבא היבשה הבולגרי.
מערכת רקטות שיגור מרובה HIMARS חדשה עם ניידות מוגברת עבור כוחות היבשה.
תותחי הוביצר חדשים 155 מ"מ לצבא היבשה הבולגרי.
מסוקי תקיפה חדשים עבור חיל האוויר הבולגרי.
ציידי מוקשים חדשים עבור הצי הבולגרי.
פיתוח יכולות להתגבר על מכשולים יבשים ומכשולי מים.
צבא האסלאם הוא ארגון מורדים ערבי אסלאמיסטי - מהבולטים במהלך מלחמת האזרחים בסוריה.
צבא האסלאם היה חלק מברית החזית האסלאמית הסורית (2012-13) ולאחר מכן החזית האסלאמית, המזוהה עם האסלאם הפוליטי של האחים המוסלמים (2013-15).
בתקופת חברותו בחזית האסלאמית - ג'יש אל-אסלאם היה חבר בברית האסלאמיסטית יחד עם שישה ארגונים נוספים: חלקם מזוהים עם האחים המוסלמים וחלקם סלפיים - חטיבת המאוחדים (לואא אל-תווחיד), אל-פאוז' אל-אוול, חטיבת הסער הצפונית, אחראר א-שאם, חטיבת הדת (לואא אל-חאק), אנסאר אל-שאם וצבא האסלאם.
מייסד ומנהיג צבא האסלאם היה זהראן עלוש, שנהרג על ידי כוחות רוסיים ב-25 בדצמבר 2015. למחליפו מונה עיסאם בוידאני.
תנועת צבא האסלאם קיבל תמיכה רשמית מערב הסעודית, ומהווה את הכוחות המזוינים הגדולים באופוזיציה הסורית, למרות שלא מוכרת כחלק מהקואליציה הסורית הלאומית (המזוהה עם חילוניים ואסלאמיסטים מתונים).
תנועת צבא האסלאם מתואמת עם הצבא הסורי החופשי במסגרת המפקדה העליונה של הקואליציה הלאומית הסורית.
במהלך אפריל 2015, הצעיד ארגון צבא האסלאם מצעד של אלפי לוחמים מול המצלמות - מצעד שטרם נראה מאז תחילת מלחמת האזרחים בסוריה.
בסיום הסרטון, שבויי דאעש הוצאו להורג בירי לראש עם רובי ציד וקלצ'ניקובים.
צבא האופל הוא סרט אימה קומי אמריקאי משנת 1992 שבוים ונכתב על ידי סם ריימי, הופק על ידי רוברט טאפרט, ומככב בו ברוס קמפבל בתפקיד אש ויליאמס.
זהו הסרט השלישי בטרילוגיית סרטי מוות אכזרי.
הסרט, אשר מכיל הן הומור סלפסטיק ואלמנטים מז'אנר האימה, הוא קומי במידה רבה יותר מאשר יתר הסרטים בטרילוגיה.
הסרט, אשר הופק בתקציב של 11 מיליון דולרים, גרף לאורך השנים מעל ל-21.5 מיליון דולרים ברחבי העולם.
עם השנים הפך הסרט לסרט פולחן וציטוטים ומחוות שונים לסרט אפילו מצאו דרכם לתוך משחקי וידאו כגון דיוק ניוקם 3D, Blood, ו-Warcraft III: Reign of Chaos.
עלילת הסרט מתרחשת מיד לאחר אירועי הסרט הקודם בסדרה.
הגיבור, אש (קמפבל), אשר גילה בסרט הקודם את "ספר המתים" והקריא מתוכו כישוף על מנת להביס שדים, נשאב לתוך מערבולת זמן לאחר מכן אשר לוקחת אותו לאנגליה של ימי הביניים בשנת 1300 לספירה.
עם הגעתו, אש נחשב בתחילה למרגל של האויב ולכן נלכד על ידי אנשיו של הלורד ארתור.
עם זאת, בהמשך המקומיים מחליטים שהוא "הגיבור מהשמיים" אשר לפי הנבואה נועד להציל את האנושות מצבא החיים-המתים.
אש, אשר סקפטי בתחילה לגבי התיאורים של צבא החיים-מתים, מקבל בחוסר רצון את האחריות להוביל את האנושות במאבקם נגד כוחות האופל.
אש, אשר חמוש במסור החשמלי ורובה ציד (אותו הוא מכנה "בומסטיק") יוצא למסע במטרה למצוא את ספר המתים ובאמצעותו להביס את צבא האופל ולחזור להווה.
עם זאת, התנהגותו הלא זהירה גורמת בטעות לכך שצבא האופל מתעורר, אשר כולל כמות גדולה במיוחד של שלדים לוחמים שמונהגים על ידי גרסה מרושעת שלו, המכונה "אש הרשע".
על מנת לנצח את צבא האופל הוא חייב לאחד את הפלגים השונים של האנושות ולהכין אותם לקרב הגדול נגד כוחות צבא האופל.
על מנת לעשות זאת הוא יוצר ברית עם הלורד ארתור ועם יריבו המושבע הדוכס הנרי האדום.
כמו כן, לאורך הדרך הוא מפתח גם מערכת יחסים רומנטית עם אישה מקומית בשם שילה.
בסופו של דבר, אש מצליח להביס את צבא האופל, להשיג את ספר המתים, ולומר את מילות הקסם אשר מחזירות אותו להווה.
ברוס קמפבל בתפקיד אשלי "אש" ג'יי ויליאמס, וכמו גם "אש הרשע"
מרקוס גילברט בתפקיד הלורד ארתור
ריצ'רד גרוב בתפקיד הדוכס הנרי האדום
טימותי פטריק קוויל בתפקיד הנפח
צבא בייאנג (בסינית מפושטת: 北洋军, בסינית מסורתית: 北洋軍, בפין-יין: Běi Yáng Jūn) היה צבא סיני חזק, בסגנון מערבי שהוקם על ידי שושלת צ'ינג בסוף המאה ה-19. הוא היה במרכז חידוש המערכת הצבאית של השושלת.
צבא בייאנג מילא תפקיד מרכזי בפוליטיקה הסינית במשך שלושה עשורים לפחות, ואולי עד לשנת 1949. הוא אפשר את ביצוע מהפכת שינהאי ב-1911, וכן, הביא לחלוקה לפלגים וסיעות של מצביאים ששלטו עשרות שנים בחלקים שונים של סין וידועה כתקופת המצביאים.
צבא בייאנג נוצר מתוך צבא Huai, שפעל לראשונה במהלך מרד טייפינג.
בניגוד לצבא המסורתי, צבא הוי היה בעיקר מיליציה המבוססת על נאמנויות אישיות ולא מוסדיות.
צבא הוי היה מצויד תחילה בתערובת של כלי נשק מסורתיים ומודרניים.
הקים את הצבא, לי הונג-ג'אנג, שהשתמש בהכנסות המכס והמיסוי של חמישה מחוזות שבשליטתו בשנות ה-80 וה-90 כדי לחדש את הצבא ולבנות צי מודרני (הצי של בייאנג).
בניית הצי והצבא היו בערך באותו זמן, והשם "צבא בייאנג" התייחס לכוחות צבאיים שבשליטתו.
המונח "Beiyang", שמשמעותו המילולית היא "צפון האוקיינוס", התייחס למקור ההכנסות מהמכס שנגבה בצפון סין.
עם זאת, המימון היה בדרך כלל לא סדיר וההכשרה לא הייתה שיטתית.
הצבא הוקם נגד תוקפנות יפן, כדברי היועץ הצבאי הבריטי קפטן ויליאם מ.
באמצע שנות ה-90 של המאה ה-19 צבא בייאנג היה הצבא האזורי הטוב ביותר בסין.
מלחמת סין–יפן הראשונה (1894–1895) התנהלה כמעט כולה על ידי צבא בייאנג, ללא תמיכה של כוחות ממחוזות אחרים.
בזמן המלחמה, הצי של בייאנג, שכלל שתי ספינות קרב הופתע ממכונות היריה של הצי היפני.
כמו כן, חילות הרגליים של צבא יפן, נוהל על ידי האקדמיה הצבאית, שהכשירה קצינים מקצועיים, מה שהביא לניצחון על צבא בייאנג.
לי הונג-ג'אנג נפטר בשנת 1901 והוחלף על ידי יואן שה-קאי, שקיבל על עצמו את מינויו של לי להיות המושל של אזור ז'ילי - האזור שסביב בייג'ינג.
ב־1895 קיבל יואן את הפיקוד על הצבא החדש.
מאוחר יותר הפכו רבים מקציניו לדמויות מובילות בתקופת המצביאים.
הם כללו את ג'אנג שון (שניסה לשקם את שושלת צ'ינג ב-1917), שו שיצ'אנג (נשיא הרפובליקה של סין 1918–1922), קאו קון (נשיא 1922–1924 ומנהיג הזירה הצבאית של ז'ילי), דואן צ'ירוי (ראש הממשלה במהלך רוב 1916–1920) ואחרים.
אחרי 1901, יואן שה-קאי פיקח על המוסדות הצבאיים של הקיסר, בעיקר על צבא בייאנג.
הוא ייסד את האקדמיה הצבאית של באודינג, שאפשרה לו להרחיב את צבאו, יחד עם כמה בתי ספר צבאיים אחרים.
הכוח הצבאי גדל ל 20,000 חיילים בשנת 1902. כשהוקמה הוועדה לארגון מחדש של הצבא בדצמבר 1903, צבא בייאנג הפך למודל שעל פיו היו צריכים להתארגן הכוחות הצבאיים של מחוזות האחרים.
בקיץ 1904 היו שלוש אוגדות מלאות ובשנת 1905 הגדיל יואן את צבא בייאנג לשש אוגדות של יותר מ־10,000 איש בכל אחת מהן.
חטיבה שביעית הוקמה בשנת 1907. אף על פי שכמה יחידות היו ממוקמות בשלושת המחוזות הצפון-מזרחיים במנצ'וריה, הבסיס העיקרי של צבא בייאנג היה בבודינג, ליד טיאנג'ין.
לדעתם של משקיפים זרים היה צבא בייאנג הכוח הצבאי הגדול ביותר, המאובזר והמקצועי הטוב ביותר בסין באותה עת שלא היה כוח צבאי מערבי ו / או קולוניאלי.
קיסר סין הוותיק, מת ב-15 בנובמבר 1908 ובמקומו התמנה פוי שהיה בן שלוש שנים לקיסר החדש.
יורש העצר ואביו של פוי, הנסיך צ'ון, פיטר את יואן שה-קאי, אבל יואן שמר על הקשרים האישיים שלו בצבא בייאנג.
בזמן מהפכת 1911, הפיקוד על הצבא בייאנג היה כביכול בידי שר ממשלת צ'ינג, אבל בפועל יואן שה קאי עדיין היה מסוגל לתמרן את המהלכים בגלל נאמנות אישית של הקצינים אליו.
ארבע חטיבות היו ממוקמות בז'ילי, החטיבה השלישית נמצאה בצפון מזרח סין והדיוויזיה החמישית בשאנדונג.
כמעט כל הקצינים היו סינים אתניים, שרבים מהם הוחזרו מיפן.
החימוש לא היה סטנדרטי, אבל היה טוב יותר מבחינה זו מאשר קודם או מאוחר יותר.
רוב החי"ר היו חמושים עם רובים תקניים יפניים או גרמניים.
אירועי המהפכה הצביעו על כך שצבא בייאנג, שהווה את ליבו של הצבא החדש עם 36 הדיוויזיות, היה בהחלט הכוח הצבאי הדומיננטי בתוך סין.
השליטה על הנאמנויות המפוצלות, הייתה המפתח לכוח הפוליטי בסין שלאחר 1911. ההתקוממות שהובילה למעשה את מהפכת 1911 התקיימה בווצ'אנג ב-10 באוקטובר.
ארבעה ימים לאחר מכן ארגנה הקיסרות של צ'ינג את הצבאות החדשים בצפון, ובמיוחד את צבא בייאנג, לשלושה כוחות: הראשון, שיישלח להילחם בווצ'אנג בפיקודו של שר הצבא יינצ'אנג,.
הכוח השני, אשר יפעל ככוח מילואים ויישלח לחזית לפי הצורך, בפיקודו של פנג גוזאנג.
השלישי, יגן על הבירה, תחת פיקודו של זאיטאו.
הצבאות הראשון והשני כללו כ-25,000 איש כל אחד, או שתי חטיבות.
הראשון כלל אלמנטים מן המחלקות השנייה, הרביעית והשישית של צבא בייאנג, שהיו כוחות של ממשלת צ'ינג, שהוכשרו על ידי יואן שה-קאי.
ב־12 באוקטובר נצטווה יינצ'אנג לקחת שתי חטיבות של צבא בייאנג (הארמייה הראשונה) לאורך קו הרכבת בייג'ינג-הנקו כדי לדכא את ההתקוממות בווצ'אנג.
הוא תקף את הצבא המהפכני בפיקודו של הואנג שינג ב-27 באוקטובר.
בכוח הארטילריה שלהם ותותחי הצי הקיסרי, תקף חיל הרגלים של בייאנג את המורדים.
נגד כוח מהפכני לא מצויד וללא מקלעים.
הטקטיקות האלה עבדו בצורה מושלמת.
באותו יום נצטווה יואן שה-קאי לפקד על הכוחות בווצ'אנג.
הוא סירב, במקום זאת הביא למינויים של שניים מנאמניו הקרובים ביותר, פנג גוזאנג ודואן צ'ירוי.
הלחימה נמשכה בהובי עוד חודש.
בזמן הזה יואן ניהל משא ומתן עם נציגי הקיסר ועם המהפכנים, כאשר צבא בייאנג משמש במו"מ כנשק עוצמתי בידיו.
התוצאה הסופית הייתה שיואן נבחר לנשיא זמני של הרפובליקה של סין.
בתקופה 15–1911, יואן שה קאי נשאר האדם היחיד שיכול להחזיק את צבא בייאנג מאוחד.
הוא וחסידיו התנגדו בתוקף לכל ניסיון של הקואומינטאנג להכניס זרים אל שרשרת הפיקוד שלהם.
הם ניהלו מו"מ על הלוואה של 25 מיליון ליש"ט מקונסורציום בנקאי, כדי לתמוך בצבא בייאנג, למרות התנגדות קואומינטאנג.
בשנת 1913 מינה יואן שה-קאי ארבעה מסגניו הנאמנים כמושלים צבאיים במחוזות הדרומיים: דואן צ'ירואי באנהוי, פנג גוז'אנג בג'יאנגסו, לי שון בג'יאנגשי וטאנג שיאנגמינג בהונאן.
החבורה הצבאית המאוחדת של בייאנג הגיעה עתה למקסימום השליטה הטריטוריאלית שלה.
היא הפעילה שליטה איתנה על צפון סין ועל מחוזות היאנגצה.
במהלך 1914 יואן תכנן שינויים בחוקה כדי להעניק לעצמו סמכויות לצאת למלחמה, כמו כן להפעיל כוחות חירום משמעותיים .
בדצמבר 1915 הכריז יואן שה-קאי על עצמו קיסר.
למהלך זה התנגדו כמעט כל הגנרלים והקצינים של הצבא בייאנג מהמפקדים הראשיים ומטה.
יותר מכך, מחוזות מרוחקים רבים כמו יונאן התנגדו לו בגלוי.
גם הגנרלים ידידיו דואן ופנג סירבו לתמוך בו בשלטון.
בסופו של דבר, הגנרל היחיד שנשאר נאמן היה ג'אנג שון הבלתי נסבל.
יואן מת כעבור זמן קצר.
לאחר מותו התפצל צבא בייאנג לקליקות בראשותם של מפקדיו הבכירים דון צ'ירוי יצר את קליקת אנווי, ואת קליקת ז'ילי, ייסד פנג גוואזנג.
לאחר מותו של פנג, לקחו את הפיקוד קאו קון וו פאיפו.
פירוק האחדות וכוחו של צבא בייאנג, שיחק לידיהם של שליטים צבאיים אזוריים כגון כוחותיו של יאן שיאן בשאנשי וז'ונג זולין בקליקה של פניטאן.
לחץ ממפקדי בייאנג מנע מכל דמות פוליטית של השמאל להשתלט על ממשלת הרפובליקה של סין.
במשך כמעט עשור לאחר מותו של יואן, סדר היום של המצביאים המובילים של בייאנג היה לאחד את סין על ידי איחוד מחדש של צבא בייאנג ולאחר מכן כיבוש הצבאות המחוזיים.
מאמצע שנת 1916 הצליח ג'אנג שון, גנרל שמרני, לשמור על אחדות הצבא באמצעות מגעים ומשא ומתן.
כפי שעשה יואן שה-קאי, הגנרלים בבייאנג השתמשו בכוחם הצבאי כדי ללחוץ על הפרלמנט לבצע חקיקה כרצונם.
בעקבות מחלוקת עם הנשיא לי יואן-הונג על הלוואה מיפן בתחילת 1917, דואן צ'ירוי הכריז על עצמאות מהממשלה יחד עם רוב הגנרלים האחרים מצבא בייאנג.
ג'אנג שון היה בעת ההיא עם צבאו בבייג'ינג וב־1 ביולי זעזע את העולם הפוליטי הסיני בהכרזה על שיקום שושלת צ'ינג.
כל הגנרלים האחרים גינו את ההכרזה והנושא התמסמס.
חיסולו של ג'אנג שון לאחר זמן קצר הרס את מאזן הכוחות בין הפלגים היריבים של פנג ודואן ופתח עשור של מלחמת המצביאים.
פנג גוזאנג עבר לבייג'ינג כדי לטעון לנשיאות לאחר שהבטיח את מינויו כמפקד צבאי בג'יאנגשי, בחוביי ובג'יאנגסו.
שלושת המחוזות האלה הפכו לבסיסי הכוח של הקליקה הצבאית של ז'ילי.
דואן צ'ירוי חזר לתפקידו כראש ממשלה.
באמצעות מימון יפני לבניית כוחותיו, דואן המשיך להיאבק עם פנג גואזנג.
פנג סולק בסופו של דבר מהחיים הפוליטיים ב-1918, כאשר שו שיצ'אנג, המדינאי הוותיק של בייאנג, הפך לנשיא.
סגנו קאו קון החליף אותו כמנהיג קליקת ז'ילי.
בסוף מלחמת העולם הראשונה, דואן שלט על הייצוג הסיני באמנת ורסאי והשתמש בוועידת השלום בשאנגחאי ב-1919 כדי להפעיל לחץ על המיליטריסטים שאינם מצבא בייאנג שתמכו בממשלת סאן יאט-סן בגואנגג'ואו.
דואן המשיך לקבל מימון יפני לצבא שלו, ובתמורה הוא היה מוכן להעניק ליפן את הזכויות המשפטיות הגרמניות בשאנדונג (ראה תנועת 4 במאי).
לפני מאי-יוני 1919, צירוף כלשהו של לחימה ומשא ומתן בין ראשי בייאנג העיקריים היה צפוי להוביל לאיחוד צבאי, אשר בתורו יאפשר להחזיר את התהליכים הפוליטיים החוקתיים שיואן שה-קאי שיבש.
ב־1919 התבססו שלוש הקליקות הצבאיות הגדולות של הצבא, שניים מהם - אנהווי וז'ילי - ישירות מצבא בייאנג, והשלישי, פנגטיאן בראשות ג'אנג דזוו-לין, ממזוג של יחידות מצבא בייאנג וכוחות מקומיים.
הם היו מוכנים לקבל כסף ונשק מכל מקור כדי לשרוד, והפלגים החלשים יותר התמזגו עם החזקים.
ההיסטוריה של מלחמות המצביאים הגדולות עד 1925 מסבירה את כישלונם של כל המפקדים הצבאיים בסין לאחד את הכוח הפוליטי והצבאי.
מרבית דרום סין נותרה מחוץ לשליטת בייאנג והפכה לחממה של תנועות הקואומינטנג והתנועה הקומוניסטית הסינית.
הקואומינטאנג הקים את הצבא המהפכני הלאומי בעזרת ברית-המועצות והמפלגה הקומוניסטית הסינית.
צ'יאנג קאי-שק, יצא למבצע הצבאי הגדול שנקרא "המשלחת הצפונית" ב-1926 בניסיון להביא את השליטים הצבאיים תחת שליטתו.
כמה מאנשי המלחמה של צבא בייאנג הובסו על ידי כוחותיו של צ'יאנג, והצבא המהפכני הלאומי הפך בהדרגה לדומיננטי בסין.
תקופת השליטים המצביאים הסתיימה באופן רשמי ב־1928, כאשר רוב השליטים הלוחמים הובסו או יצרו ברית עם הקואומינטאנג, אם כי לעיתים קרובות הייתה זה רק ברית לכאורה.
מלחמת האזרחים הסינית, שנוצרה כתוצאה מהקרע בין צ'יאנג לקומוניסטים, כבר הייתה בעיצומה.
בשנת 1930 החלה "מלחמת המישורים המרכזיים" לאחר שכמה משליטי המלחמה שהתחברו עם הקואומינטאנג התאכזבו וניסו להפיל את צ'יאנג.
הם לא היו הצליחו לבצע זאת.
חוסר שיתוף פעולה ביניהם, ויריבות בין השליטים, המשיכו להטריד את סין במשך רוב השנים שלאחר מכן, ובסופו של דבר הביאו להתמוטטות משטרו של צ'יאנג במלחמת האזרחים הסינית ב-1949.
צבא הגנבים הוא סרט שודים קומי גרמני-אמריקאי משנת 2021 שבוים על ידי מתיאס שווייגהופר מתסריט של שאי האטן, המבוסס על סיפור שכתב יחד עם זאק סניידר.
בסרט מככבים שוויגהופר, נטלי עמנואל, גוז חאן, רובי או.
פי, סטיוארט מרטין, ג'ונתן כהן, נואמי נקאי ופיטר סימונישק.
הסרט הוא פריקוול לסרט "צבא המתים" (2021).
הסרט הופק על ידי דבורה וזאק סניידר, וסלי קולר, שווייגהופר ודן מאג, והוא עלה לשידור בשירות הזרמת המדיה של נטפליקס ב-29 באוקטובר 2021.
עלילת הסרט מתרחשת לפני אירועי "צבא המתים", ומגוללת את סיפורו של לודוויג דיטר, פקיד בנק משועמם בעיירה קטנה, היוצא להרפתקת חייו לאחר שאישה מסתורית משכנעת אותו להצטרף לחבורה של פושעים הנמצאים בראש רשימת המבוקשים של האינטרפול, במטרה לפרוץ כספות בלתי-ניתנות לפריצה ברחבי אירופה.
לודוויג נהג לפרוץ כספות מאז ילדותו.
בבעלותו ערוץ יוטיוב שבו הוא מתאר את מיומנותו.
שודדת תכשיטים בשם גוונדולין מגיבה על אחד מסרטוניו ומזמינה אותו לתחרות פריצת כספות, שם הוא מנצח.
היא עוקבת אחרי שגרת יומו ונפגשת איתו כדי להציע לו להצטרף לכנופיה שהקימה.
הכנופיה כוללת את קורינה- האקרית, רולף- נהג, ובראד- צלף.
תחילה הם פורצים לכספת ידועה על שם הנס ווגנר (מנעולן בעל שם עולמי) בפריז.
סבסטיאן מתאהב בגוונדולין ומעורר את הקנאה של בן זוגה בראד, חבר הכנופיה.
הם מגיעים לפראג כדי למצוא את הכספת השנייה של ווגנר.
שם מתחיל מעקב האינטרפול ומסע נקמתו של ראש האינטרפול בכנופיה אחרי שנורה על ידי בראד בעבר.
סבסטיאן וגוונדולין שודדים את הכספת בזמן שבראד פותח בשוד מזוין לצורך הסחת דעת.
סבסטיאן ננטש מאחור ובורח מהמשטרה.
קורינה ההאקרית נוטשת עם גוונדלין את משאית הכנופיה בגלל הזלזול של בראד בסבסטיאן, למרות שתכננו לנטוש אותו לאחר שדידת הכספת האחרונה.
השלושה מגיעים לשווייץ (לכספת האחרונה) ובעקבותיהם האינטרפול.
לראש האינטרפול נודע שהכספת נלקחה קודם (על ידי קורינה וגוונדולין), ובכך שתיהן הערימו על ראש הארגון וגם בראד ורולף.
בראד ורולף משיגים את סבסטיאן וגוונדולין במרדף (קורינה נתפסה על ידי האינטרפול), וזו מציעה להם להצטרף בחזרה, אך מדובר בתחבולה, והיא כובלת אותם למשאית.
סבסטיאן וגוונדולין נתפסים על קצה מזח בידי ראש האינטרפול.
היא מסגירה את עצמה ומבקשת שסבסטיאן ישוחרר לחופשי, וראש הארגון מסכים לכך.
סבסטיאן עוזב את המזח בסירה ומוצא שם דרכון מזויף שגוונדולין הנפיקה לו.
לאחר זמן רב סבסטיאן נמצא בקליפורניה תחת השם הבדוי בדרכון- לודוויג.
שני עוברי אורח נכנסים לחנות מנעולים שבה עובד ומציעים לו לפרוץ את הכספת הידועה שפעם ניסה לפרוץ עם גוונדולין.
מתיאס שווייגהופר – סבסטיאן שלנכט-והנרט/לודוויג דיטר
סטיוארט מרטין – בראד קייג'
לצד ההכרזה על הפקת הסרט "צבא המתים", נטפליקס הכריזה על פיתוח סרט פריקוול, שנקרא אז "צבא המתים: הפריקוול", שיתמקד בשלביה הראשונים של התפרצות מגפת הזומבים.
באפריל 2021, נחשף שמו הרשמי של הסרט – "Army of Thieves" (בתרגום מילולי לעברית: "צבא הגנבים").
צילומי הסרט החלו בגרמניה באוקטובר 2020 והסתיימו בדצמבר 2020.
מטרה נוספת של המיזם היא שצה"ל כ"צבא העם", באמצעות מפקדיו, יהווה מודל למערכות במשק הישראלי בהובלת מיזמים סביבתיים בעלי ערך לאומי בגזרת הפעילות היחידתית, ולצבאות נוספים בעולם.
נכון לשנת 2019, השתתפו במיזם כ-58 יחידות בכל הפיקודים והזרועות.
בין היחידות הפועלות נמצאים גם בסיסי אימונים של הכשרות ובסיסי אימונים פיקודיים.
המיזם הובל בצה"ל על ידי סגן הרמטכ"ל, מפקד הגיס הצפוני וראש אט"ל באמצעות המנהל להגנת הסביבה.
במסגרת המיזם נבחרו מפקדי יחידות להובלת מיזם סביבתי ביחידתם, תוך קבלת מלגה כספית למימונו.
ב-2014, שנת ההרצה הראשונה של המיזם, נבחרו 9 מפקדי יחידות להוביל מיזמים סביבתיים ביחידותיהם.
באוגוסט 2019, התקיים אירוע להשקת המיזמים החדשים במחנה נמרה.
במהלך האירוע שוחררו שבעה בזים שנפצעו ועברו תהליך שיקום בבית החולים לחיות בר.
באפריל 2022 נחנך שביל הנוחיילה על ידי עוצבת חירם..
באותה שנה בוצעו חפירות הצלה בחורבת חני.
בין מיזמי משנה של צבא הגנה לטבע נמצאים:
שלום בין הצבא לטבע בשמורת החרמון - באחריות חטיבת החרמון, פיקוד הצפון.
מטרת המיזם היא שיקום בית הגידול והפיכת כלל השטח לראוי לשמורת טבע והנגשה מושכלת לציבור של הנוף הייחודי של החרמון הגבוה.
גן מקלט לצמחים נדירים - באחריות חוות השומר, חיל החינוך והנוער.
מטרת המיזם היא תחזוקה ופעילות חינוכית סביב גן מקלט לצמחים נדירים ובסכנת הכחדה של אדמות כבדות.
במסגרת עבודות תשתית הנעשות באזור הבסיס וביוזמת רשות הטבע והגנים מועתקים הצמחים הנדירים על ידי פקחי הרשות לגן המקלט.
שימור עטלפים בבקעת הירדן - באחריות חטיבת הבקעה, פיקוד המרכז.
מטרת המיזם היא שימור והגנה על מינים נדירים של עטלפי חרקים במוצבים הנטושים בבקעת הירדן.
מובילים בסביבה - באחריות גדוד אבירי המרכז, מרכז ההובלה, אגף הטכנולוגיה והלוגיסטיקה.
מטרת המיזם היא פיתוח ושימור הסביבה הקרובה לבסיס והפיכתה לאבן שואבת אזורית לחיות, לצמחים ולבני האדם
פלמחים שומרים על החולות - באחריות בסיס פלמחים, זרוע האוויר והחלל.
מטרת המיזם היא פיתוח בסיס פלמחים כקהילה שומרת טבע, שמירה על בית הגידול החולי.
שימור שטח האש משריפות וייזום שביל סובב בא"פ לכיש - באחריות בא"פ לכיש, פיקוד המרכז.
מטרת המיזם היא שילוב צבא וקהילה בשימור השטח, הרחבת הנגישות באופן מבוקר לאתרים ייחודיים והעלאת המודעות לנזק השריפות, הפגיעה בעתיקות, בחי ובצומח וייחודיותו של שטח האש.
דרך סיפורה של גזרה - באחריות אוגדת עזה, פיקוד הדרום.
מטרת המיזם היא חיזוק חשיבות השמירה על הסביבה בקרב חיילי האגודה.
מאמצים את מישורי הלס והחוברות – מין בסכנת הכחדה - באחריות בסיס חצרים, זרוע האוויר והחלל.
מטרת המיזם היא הגברת מודעות החיילים לטבע הסובב אותם, החי והצומח הייחודי שבבסיס, שיפור בריאות ותפקוד אקולוגי של בית הגידול מישורי הלס.
מעקב אחר חיות בר בקו ההפרדה המצרי - באחריות גדוד קרקל, חטיבת שרגא.
מטרת המיזם היא מזעור הפגיעה בשמורת הטבע המשתרעת על פני מרבית גזרת החטיבה, על-ידי יצירת שגרת חיים תקינה לבעלי החיים השוכנים בשטחי הגזרה.
צבא בעלות הברית של המזרח (AAO) היה שמו של הפיקוד המאוחד על הכוחות המזוינים הרב-לאומיים של בעלות הברית בחזית סלוניקי במהלך מלחמת העולם הראשונה.
כאשר גרמניה, אוסטריה-הונגריה ובעלת הברית החדשה שהצטרפה, בולגריה, עמדו לגבור על סרביה בספטמבר-אוקטובר 1915, ירדו החיילים הרב-לאומיים שחזרו מהמערכה הכושלת בגליפולי בנמל סלוניקי ביוון כדי להקים את החזית המקדונית.
תופעת לוואי של הנחיתה הייתה ההגברה הנוספת של הפילוג הלאומי בין קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון לבין ראש הממשלה אלפתריוס וניזלוס, שהסתיימה בהתפטרותו הכפויה של האחרון.
עד אוגוסט 1916, כ-400,000 חיילי מדינות ההסכמה מחמישה צבאות שונים כבשו את חזית סלוניקי.
פיקוד מאוחד נכפה על הצבאות ולאחר דיונים ארוכים, הגנרל הצרפתי מוריס סראי הוצב לפיקוד על כל כוחות מדינות ההסכמה בסלוניקי, אף על פי שהם שמרו על זכות הערעור לממשלותיהם.
יוון עצמה נשארה בהתחלה נייטרלית.
לאחר הפיכה ב-30 באוגוסט 1916, הוקמה בסלוניקי הממשלה הזמנית של ההגנה הלאומית, בראשות אלפתריוס וניזלוס.
היא החלה להרכיב צבא ועד מהרה השתתפה במבצעים נגד מעצמות המרכז.
ביוני 1917, לאחר הלחץ הגובר מצד מדינות ההסכמה, נאלץ קונסטנטינוס הראשון, מלך יוון להתפטר מכס המלוכה.
וניזלוס השתלט על כל המדינה ויוון הכריזה רשמית מלחמה נגד מעצמות המרכז ב-30 ביוני 1917. הכוחות היוונים פעלו גם תחת פיקודו של ה-AAO.
11 באוגוסט 1916: גנרל מוריס סראי
15 בדצמבר 1917: גנרל אדולף גיומא
17 ביוני 1918: גנרל לואי פראנשה ד'אספרה
ארמיית סלוניקי הבריטית: 6 דיוויזיות
הארמיות הסרביות היו יחידות בגודל קורפוס.
הארמייה הראשונה, בפיקודו של ז'יבויין מישיץ' ואחר כך פטר בויוביץ'
הארמייה השנייה, בפיקודו של סטפה סטפנוביץ'
הארמייה השלישית, בפיקודו של פאבלה יורישיץ' שטורם ומאוחר יותר קולונל מילוש ואסיץ' (פורקה במאי 1917)
2 חטיבות של חיל המשלוח הרוסי בפיקודו של מיכאיל דיטריכס
הקורפוס האיטלקי ה-16: Corpo di spedizione Italiano in Oriente (CSIO), קורפוס איטלקי באלבניה, נשאר תחת פיקוד ישיר של המטה האיטלקי ולכן לא היה חלק מה-AAO
אורסטה בנדיני (18 ביוני - 11 בדצמבר 1916), נהרג בטביעת הרגינה מרגריטה
ג'יאצינטו פררו (11 בדצמבר 1916 - סוף המלחמה)
בספטמבר 1916, 10,000 חיילים בפיקודם של הקולונלים זימברקקיס ומזארקיס
עד ינואר 1918, 10 דיוויזיות (204,000 חיילים) בפיקודו של פנאיוטיס דנגליס
הקורפוס הראשון (לוטננט גנרל ליאונידס פאראסקבופולוס)
דיוויזיית לאריסה ה-1 (לוטננט גנרל קונסטנטינוס נידר)
דיוויזיית אתונה ה-2 (קולונל יוליאנוס קונדורטוס)
דיוויזיית כלקיס ה-13 (מייג'ור גנרל יואקובוס נגרופונדיס)
חיל ההגנה הלאומי (מייג'ור גנרל אמנואיל זימברקקיס)
דיוויזיית סרס (תחת מייג'ור גנרל אפמינונדאס זימברקקיס)
דיוויזיית הארכיפלג (גנרל דימיטריוס יואנו)
דיוויזיית כרתים (מייג'ור גנרל פאנאיוטיס ספיליאדס)
הקורפוס השני (לוטננט גנרל קונסטנטינוס מיליוטיס-קומנינוס)
דיוויזיית פטרס ה-3 (קולונל ניקולאוס טריקופיס)
דיוויזיית נאפפליו ה-4 (קולונל ניקולאוס ולאקופולוס)
דיוויזיית קלמטה ה-14 (קולונל יואניס אורפנידס)
דיוויזיית נאפפליו ה-9 (מייג'ור גנרל גאורגיוס לאונרדופולוס)
אלבניה: 1,000 חיילים לא סדירים תחת אסד פאשה טופטאני
צבא ברזיל (בפורטוגזית: Exército Brasileiro; בראשי תיבות: EB) הוא הזרוע של הכוחות המזוינים של ברזיל שאחראי, מבחינה חיצונית, להגנת המדינה במבצעים יבשתיים מובהקים ובפנים, להבטחת חוק, סדר וענפי החוקה, תוך כפיפותה למשרד ההגנה, לצד חיל הים הברזילאי וחיל האוויר הברזילאי.
המשטרה הצבאית של ברזיל וחיל הכבאים הצבאי מוגדרים בחוק ככוחות מילואים ועזר לצבא.
זרוע הפעולה שלו נקראת כוח היבשה.
זהו הצבא הגדול ביותר בדרום אמריקה והזרוע הגדולה ביותר בכוחות המזוינים של ברזיל.
הצבא התפתח מכוחות ההגנה של האימפריה הפורטוגזית בברזיל הקולוניאלית כצבא ברזיל הקיסרי, והמלחמות העיקריות שלו היו מלחמת הברית המשולשת באמצעות כוח המשלוח הברזילאי, ויריבו המסורתי בתכנון עד שנות ה-90 היה ארגנטינה, אך לצבא יש גם פעולות שמירת שלום בחוץ לברזיל ומבצעים פנימיים בברזיל.
צבא ברזיל הוא אחד משלושת הכוחות היחידים המרכיבים את הכוחות המזוינים של ברזיל, לצד הצי הברזילאי וחיל האוויר הברזילאי, שכולם, לפי סעיף 142 של חוקת ברזיל, פועלים בהגנת המולדת ובבטחת סמכויות החוקה וחוק וסדר, בנוסף לתפקידים משניים המוגדרים בחוקים משלימים.
הצבא מהווה את כוח היבשה של האומה, פועל בעיקר בהגנתו החיצונית, אך יש לו גם סדרה של משימות פנימיות.
יעדיו המוצהרים כוללים הרתעה מפני תוקפנות חיצונית, השגת בולטות בזירה הבינלאומית ותרומה ל"פיתוח בר-קיימא ושלום חברתי".
היסטורית, חוקות ברזיל הקודמות הגדירו תפקידים חיצוניים ופנימיים לכוחות המזוינים.
עומס עבודה גדול מוקדש לדוקטרינה, תכנון, הכנה וביצוע מבצעי חוק וסדר.
לצבא היסטוריה ארוכה של הגנה פנימית ומבנה מדינה, הגנה על משטרים פוליטיים וטיפול באיומים מבעיות חברתיות לא פתורות שהובילו לסכסוכים פנימיים.
לאורך התקופה הרפובליקנית של ברזיל, הוא הכוח הפוליטי החזק ביותר מבין שלושת הכוחות בשל עמדותיו בעבר, נוכחותו בכל שטח המדינה וכוחו הגדול יותר.
התמודדות עם חוסר שלמות המדינה הלאומית, מילוי פערים שבהם היו אמורים להסתפק מוסדות אחרים, היא חלק מתרבות הצבא.
באמצעות "אסטרטגיית הנוכחות" שלו, הוא תופס ריקים דמוגרפיים, פועל כ"צבא מושבה", בין אם דרך המושבות הצבאיות שהקים במאה ה-19 או דרך עמדות הגבול הנוכחיות, ורואה עצמו כגורם היחיד לברזילאיות באזורים המרוחקים של המדינה.
אולי על חשבון הכנה למלחמה, הצבא פועל בתחומים מדעיים-טכנולוגיים וסוציו-כלכליים, מבצע עבודות הנדסה, מקבל פליטים (מבצע קבלת פנים) ומחלק מים באזור הצפון-מזרחי (מבצע Pipa), בין משימות רבות אחרות.
בצבא ברזיל, כוחות המבוססים על רכב קרבי משוריין מסווגים כ"משוריינים" אם כלי הרכב שלהם נעים על גלגלים שרשרת ו"מכניים" אם הם משתמשים בגלגלים.
ה"עמוד השדרה" של הכוחות המשוריינים והפרשים הוא טנק הלאופרד 1A5 BR.
הם משולבים עם 660 נגמ"שים של דגמי M-113 ו־M577A2 שונים, לפחות שבעה רכבי הנדסה משוריינים, שלושה עשר טנקי חילוץ, וחמישה טנקי גישור.
חטיבות משוריינות אין להן נגמ"שי לחימה.
מבחינה כמותית, לצבא הברזילאי יש את כמות הטנקים הגדולה ביותר בדרום אמריקה.
עם זאת, רק לצבא הצ'יליאני יש טנקים מודרניים, לפי סיווג ה-IISS.
הנחיות ליישום תת-תוכנית כוחות משוריינים, ב-2020, הכירו בכך שרוב צי כלי הרכב המשוריינים כבר קרוב לסוף מחזור חייהם.
חיל התותחנים מחולק לקבוצות וסוללות של תותחנות שדה, וארטילריה רקטית ונ"מ.
עם זאת, יש מספרים קטנים יותר של דגמים שונים.
המספר דומה סביב 2009, מה שמייצג יתרון מספרי קל ביבשת.
מבחינת טכנולוגיה, משגרי טילים מודרניים פעילים לצד תותחי הוביצר שיוצרו בשנות ה-50, עם טווח ממוצע של עשר עד חמישה עשר קילומטרים.
המערכות המתוחכמות ביותר נמצאות בתותחנות הטילים והרקטות, עם פלטפורמות ASTROS II מאורגנות לשתי קבוצות טילים ורקטות, הכוללות סך של 78 שיגור, עמדת פיקוד, תקשורת, מכ"מים, סדנאות ורכבי מטאורולוגיה.
הם ממוקמים בפורמוסה, גויאס, וכפופים לפיקוד תותחנות הצבא.
זו התותחנות האסטרטגית של הצבא, עם הטווחים הגדולים ביותר – עד 90 קילומטרים עם רקטות חימוש מצרר או 300 קילומטרים עם טיל שיוט, אם כי האחרונים עדיין לא היו בשירות, נכון לשנת 2023.
יחידות תותחים מתנייעים התומכות בחטיבות המשוריינות, כוללות מספר דגמים של תותח מתנייע M-109 בקוטר 155 מ"מ, המיושמים על ידי רכבי אספקת תחמושת M992 A2. שאר התותחנות השדה משתמשת בתותחים 105 מ"מ כמו M101 ו-M102, ודגמי בקוטר M114 155 מ"מ.
צנחנים וחיל רגלים קל נתמכים על ידי תותחים ניידים Oto Melara M56 ו-L118, שניהם 105 מ"מ.
המרגמה M2 ראייאדו בקוטר 120 מ"מ גם היא חשובה.
כוחות נ"מ נגד מטוסים מחזיקים ב-34 כלי רכב משוריינים גפארד, שמחולקים בין חטיבות המשוריינות, תוך שימוש בטילי נ"מ 9K338 איגלה-S.
כולם בעלי גובה וטווח נמוכים.
לצבא הברזילאי אין מערכת הגנה נגד מטוסים בגובה בינוני.
נכון לשנת 2022, זרוע האוויר של צבא ברזיל הפעיל 95 מסוקים מדגמי HA-1 אסקילו, יורוקופטר AS-565 פנתר, סיקורסקי UH-60 בלאק הוק, HM-3 קוגר ו-HM-4 יגואר.
בתחילת שנות ה-2000, צי המסוקים הברזילאי היה השני בגודלו בין צבאות דרום אמריקה.
בהתאם לרוב כוחות התעופה הצבאית באזור, הוא מתמקד במסוקי תובלה ואין לו מסוקי קרב.
הקיבולת התובלה של המטוסים המוצבים בבסיס התעופה טאובאטה ב-2020, סמוך לחטיבת החיל רגלים הקל ה-12 (אווירית), אינה מספיקה להובלת גדוד חיל רגלים שלם בגל אחד.
צבא הישע היא תנועה נוצרית-פרוטסטנטית בינלאומית וארגון צדקה, העוסק בעבודה אוונגליסטית ופילנתרופית ומספק שירותי רווחה ושירותים הומניטריים שונים.
צבא הישע ערוך ומאורגן במתכונת צבאית וחבריו נדרשים למשמעת מוחלטת הכוללת הימנעות מעישון, סמים, שתיית משקאות חריפים והימורים.
צבא הישע דוגל במוסר הנוצרי בחיי היום-יום אך שולל את הסקרמנטים.
על פי דיווחיו יש בו מעל מיליון וחצי חברים.
כיום צבא הישע פעיל בלמעלה מ־100 מדינות ומטה הארגון הבינלאומי יושב בלונדון, הדוקטרינה שלו דוגלת ב"קידום הדת הנוצרית, חינוך, וסיוע לחלשים".
הגנרל שעומד כיום בראש צבא הישע הוא בריאן פדל.
בין פעילויותיו של צבא הישע למען אוכלוסיות מצוקה ומתקשות: חלוקת מזון, הקמת בתי ספר, בתי אבות, מוסדות גמילה, עזרה לבעלי נכויות, טיפול רפואי וכו'.
אחת הפעילויות הבולטות של הארגון היא הפעלת חנויות יד שנייה לבגדים וציוד ביתי.
הקהל הרחב תורם את הציוד לחנויות אלה המופעלות בידי מתנדבים ומחיר המוצרים מכסה את שכר הדירה של החנויות בלבד.
צבא הישע הוקם כ"מיסיון הנוצרי" בלונדון, בריטניה ב-5 ביולי 1865 על ידי ויליאם בות', שבאותן שנים היה פעיל מתודיסטי והיה חלק של התחיות נוצרית.
בשנת 1878 שונה שם הארגון לצבא הישע על מנת להתאים לסגנון ולמראה המעין צבאי של הארגון.
ב־10 במרץ 1880 הרחיב צבא הישע את פעילותו גם אל מחוץ לגבולות בריטניה כשפעילים של צבא הישע הגיעו לארצות הברית והחלו פועלים שם.
הנזקקים הראשונים שזכו לטיפול מצבא הישע היו אלכוהוליסטים, מכורים לסמים, זונות ושאר "דחויי חברה" שהכנסייה באותה עת סירבה לטפל בהם.
עבור חסרי בית הארגון הפעיל את בית ארון מתים.
צבא הישע פועל לפי עקרונות המוסר הנוצרי (לפי פרשנותו) אולם לא עוסק בעבודה מיסיונרית.
צבא הישע גדל אינטנסיבית באותה תקופה, אולם פעילותו לא נראתה בעין יפה בעיני כל.
נרשמו אפילו מקרים של בריונים שנשכרו לצורך הפרעה לישיבות והתכנסויות צבא הישע.
מתנגדי צבא הישע אף התאגדו תחת השם "צבא השלד".
הפרות הסדר כנגד צבא הישע התבטאו בעיקר בהשלכת אבנים, עכברושים וזפת על כינוסי חברי צבא הישע ותקיפה פיזית של חברי צבא הישע.
צְבָא הַטֵּרָקוֹטָה (בסינית: 兵馬俑 מילולית: צלמי חיילים וסוסים) הוא שמם של אלפי פסלי טרקוטה (סוג של קרמיקה עשויה חרס) בדמות חיילים בגודל טבעי, שהתגלו במרץ 1974 במרחק של כ-1,500 מטר מהמאוזוליאום של צ'ין שה-חואנג, קיסרה הראשון של סין, ליד העיר שי-אן במחוז שאאנשי.
זהו אחד מהאתרים הארכאולוגיים החשובים והגדולים מסוגם בעולם.
הפסלים התגלו ב-29 במרץ 1974, כשחקלאי סיני בשם יאנג ג'ה-פה חפר באר חדשה ונתקל בשרידים.
הידיעה החדשותית על הגילוי התפשטה במהירות בעולם, וארכאולוגים שהחלו לחפור באזור חשפו מספר אתרי פסלים נוספים.
הממצאים רוכזו במוזיאון שנפתח רשמית באוקטובר 1979.
צבא הפסלים כולל יותר מ-7,000 דמויות עשויות מטרקוטה של חיילים בגודל טבעי ערוכים לקרב עם שריוניהם, סוסיהם וכלי נשקם, שנקברו יחד עם הקיסר הראשון בשושלת צ'ין בשנת 210 לפנה"ס.
צבא הטרקוטה נקבר במבנה התקפי בשלושה חללי קבורה הנמצאים כקילומטר וחצי מזרחית לקברו של הקיסר.
עומקו של כל חלל קבורה שכזה נע בין ארבעה לשמונה מטרים.
בימינו מקורים החללים על ידי תקרת המוזיאון שהוקם במקום, ונפתח לציבור ב-1979.
לפני קבורת הדמויות הן נצבעו בצבעים שהקנו להן מראה של חייל אמיתי, וכך הן גם נמצאו בחפירות הארכאולוגיות.
החשיפה הממושכת לאוויר מאז הגילוי גרמה לדהיית הצבעים, וכיום צבען הוא צבע הטרקוטה.
נראה שבמקור קובעו הצבעים לחרס על ידי ורנית שהופקה משרף של עץ (Toxicodendron vernicifluum).
הדמויות מופיעות במספר תנוחות, בהן חיילים זקופים, קשתים הכורעים על ברך ופרשים עם סוסיהם.
פניהן של הדמויות עוצבו בנפרד, ולכל אחת מהן הבעה ותסרוקת שונה.
התסרוקת מעידה על דרגתו של החייל.
הגובה הממוצע של החיילים הוא 1.75 מטרים אך יש גם חיילים, בעיקר קצינים, המתנשאים לגובה 2.00 מטרים.
לפי מבנה ההיערכות לקרב ניתן ללמוד על אסטרטגיית המלחמה אז.
חלק מכלי המלחמה החלידו אך אחרים שעברו ציפוי כרום נשתמרו.
רבים מהפסלים נשאו כלי נשק אמיתיים ורובם נמשחו ברעל.
איכרים אשר מצאו את הקבר ראשונים ונגעו בכלי הנשק מתו כתוצאה ממגע עם הלהב המורעל.
במערך כולו זוהו כ-10,000 כלי נשק.
היסטוריונים שחיו בתקופה שבה נקברו הדמויות דיווחו כי הקבר מצויד בקשתות ירייה הקבועות במסגרת מיוחדת, היורות במסיגי גבול באופן אוטומטי.
במקור הבורות היו מוקפים במסגרות עץ שככל הנראה נשרפו זמן קצר לאחר מות הקיסר.
בור מספר 1 בעומק חמישה מטרים, מבנה מלבני שאורכו 230 מטרים, רוחבו 62 מטרים, וגודלו הכולל 14 דונם.
בבור 1 מבנה של מעט חיילים במבנה התקפי מלווים בכרכרות.
בור מספר 2 ממוקם 20 מטרים צפונית מזרחית לפיר 1. צורתו דמוית האות ר'.
עומקו חמישה מטרים, אורכו בצד מערב 124 מטרים ו-89 מטרים בצד צפון ובסה"כ שטח של 12 דונם.
בבור מעל 900 לוחמים במבנה קרב עם חיצים וקשתות, המהווים חיל רגלים.
בור מספר 3, גם הוא בעומק חמישה מטרים ושטחו חצי דונם בלבד, מחולק לשלושה חלקים, במרכז כרכרה, בצדדים שומרים עם כלי מלחמה ארוכים שהם ככל הנראה חיילי משמר המפקד.
בשנת 1980 התגלו במרחק של 20 מטרים מערבית לצבא, שתי מרכבות צבועות עשויות ארד.
כל מרכבה בנויה מכ-3,000 חלקים נפרדים, נהוגה בידי רכב ורתומה לארבעה סוסים רתומים בשורה.
המרכבות והסוסים קושטו בכסף וזהב והם מוצגים כיום במוזיאון.
המרכבות הן חיקוי מושלם למרכבות אמיתיות בקנה מידה מוקטן של .
כל חלק במרכבה יכול לתפקד תפקוד מלא.
מספור המרכבות נעשה לפי סדר הגילוי.
מרכבה מספר 1, המרכבה המובילה, נקראת גם "הכרכרה הגבוהה".
זוהי כרכרה פתוחה, דו גלגלית, הנהוגה בידי גנרל חמוש בחרב מנחושת.
מעל המרכבה מוצבת מטריית נחושת, ולשמאלה מקדימה יש קשת וחיצים.
כרכרה מספר 2 מכונה "כרכרת הביטחון".
זוהי כרכרה סגורה במבנה מרובע ומעליה גג עגול, היא שוקלת 1.8 טון ומורכבת ממעל ל-300 חלקים.
המטריה וכיסוי הגג עשויים נחושת בעובי 4 מ"מ.
בכל צד של כרכרה 2 יש חלון הנפתח בזויות שונות, מה שמסייע בקירור תא הנוסעים.
הכרכרה מקושטת בפאר וכוללת למעלה מ-1,000 חתיכות כסף וזהב.