tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
שיר זה, שהיה להיטו הראשון של כהן כסולן, זכה להצלחה רבה, וגרם לפרסומו העיקרי של כהן.
לאחר מכן הקליט את השיר "בחיק הטבע" (מוכר גם כ"שיר המסטול" ובוצע במקור על ידי הנשמות הטהורות), וב-1978 הוציא אלבום בכורה בשם "חברים כותבים ל...".
בשנת 1984 שיחק בתפקיד הראשי בסרט הקולנוע של חיים גיל, "כאסח", שם ביצע יחד עם הזמר דקלון את שירו של אביהו מדינה, "לשיר בקול ערב".
במשך שנים רבות שימש כהן מנחה הטקסים שנערכו לפני משחקי הנבחרת, וכן משנת 1989 עד 2008, שר את ההמנון הלאומי, "התקווה", לפני תחילת המשחקים.
ב-1994 הקליט את השירים "בחולות" ו"טיול לילי" לאלבום "זמרת הארץ עם משפחת סולימאן הגדול", בו השתתפו גם הוריו ושלושת אחיו של כהן.
בשנת 1997 ביצע יחד עם אורן חן את הדואט "ברכנו", ושנה לאחר מכן חידש את השיר "כבר עברו השנים" של זוהר ארגוב, לאלבום המחווה "חברים שרים זוהר", שהוקלט לזכרו של ארגוב.
ב-2015 הוענק לו פרס מפעל חיים מטעם אמ"י.
בשנת 2017, עקב סיבוכים כתוצאה ממחלת הסוכרת, עבר בהצלחה השתלת כליה.
עם זאת, שפתות הקול שלו נפגעו בעקבות ההליכים הרפואיים שעבר.
כהן היה נשוי לדיאנה, ממנה התגרש ב-1982, ולשניים נולדו בן ובת.
ב-1992 נישא לסימה והתגרש ממנה ב-2004, וממנה נולדו לו שתי בנות נוספות.
ב-3 ביולי 2023 נפטר בבית החולים תל השומר מסיבוך נדיר של דלקת גרון.
חופמי שלווי (שם מדעי: Ortyxelos meiffrenii) הוא מין של עוף ממשפחת הטורניקיים שבסדרת החופמאים.
מין זה הוא היחיד במשפחתו שאינו שייך לסוג טורניק אלא לסוג יחידי.
הוא מזכיר מאוד את רץ המדבר, אך קטן ממנו.
הנוצות בהירות עם פסים חומים על הראש וכן בין העיניים.
החזה חום עם נקודות לבנות, הבטן בהירה והכנפיים חומות עם פסים דקים לבנים עליהן.
המקור קצר ועוזר לחופמי ללקט יצורים קטנים כמו חרקים וכן זרעים מהקרקע.
הוא מותאם לתנאים מדבריים ויכול להסתדר ללא שתייה.
החופמי חי במדינות מזרח ומרכז אפריקה בבנין, בורקינה פאסו, קמרון, צ'אד, חוף השנהב, אתיופיה, גאנה, קניה, מאלי, ניז'ר, ניגריה, סנגל, סודאן, טנזניה, טוגו ואוגנדה.
הוא מצוי הן בסוואנות הטרופיות והן באזורים מדבריים.
הוא נפוץ מאוד באזורי חיותו ומצב השימור שלו מוגדר ללא חשש.
חופמי מגלני (שם מדעי: Pluvianellus socialis) הוא מין ייחודי של חופמי ממשפחת חופמי מגלן (Pluvianellidae) והוא המין היחיד במשפחתו.
הוא מצוי רק בדרומה של דרום אמריקה ליד חופי ארגנטינה ומדרים עד לארץ האש.
הוא קרוב רחוק של הכיאוניסיים מאנטארקטיקה.
חופמים אלה נודדים בחורף לצפון ארגנטינה ונמצאים בשפכי נהרות ובקיץ חוזרים לאזורי החופים הדרומיים.
הוא בעל חזה חום גדול, רגליים אדומות וארוכות, מסיכה שחורה על עיניו, מקור שחור ובינוני ונוצות אפורות.
המין נודד בלהקות גדולות מעונה לעונה ומחפש בחול חסרי חוליות קטנים או מגרד אותם מאבנים.
חופמי שדות (שם מדעי: Pedionomus torquatus) הוא עוף יחידי בסוגו ובמשפחתו - פדיונומיים (Pedionomidae) שבסדרת החופמאים.
מין זה אנדמי לאוסטרליה ובעיקר למדינת ניו סאות' ויילס.
זהו עוף קרקע באורך של עד 20 ס"מ ובעל נוצות מנומרות חומות אצל הזכרים והנקבות, הגדולות מהם, בעלות צווארון שחור ולבן מנומר.
המקור והרגליים צהובות והנוצות מותאמות להסוואה.
החופמי מעופף גרוע אבל יודע לרוץ מהר על הקרקע.
הוא מטיל את ביציו על הקרקע.
חופמי השדות חי בערבות פתוחות ברחבי דרום-אוסטרליה.
מספרו פחת במהירות עקב צמצום הערבות האוסטרליות בשביל פיתוח וכיום הוא מצוי בסכנת הכחדה.
חופמי עקום-מקור או עקומקור (שם מדעי: Anarhynchus atrifrons) הוא מין עוף במשפחת החופמיים האנדמי לניו זילנד ומצוי בסכנת הכחדה.
החופמי נפוץ בשני האיים של ניו זילנד.
החופמי בעל צוואר, חזה ובטן לבנים עם כיפה כהה ופס שחור על הסנטר.
האזור סביב העיניים אפור, אך מעליו פס לבן.
המקור שחור ומעוקל הצידה בשונה משאר החופמיים.
יש מעט מאוד הבדלים בין הזכר לנקבה.
חופמי זה מצוי על חלוקי אבנים סביב חופי הנהרות והגדות בניו זילנד והוא מצויד במקור איתו הוא יכול לשלוף מהאבנים רכיכות וסרטנים קטנים בקלות יחסית.
בניו זילנד אין טורפים יבשתיים, וכך החופמי יכול לאכול עם המקור בלי לכופף את ראשו ולפקוח עין על השמיים משם מגיעים עופות דורסים.
חופמי גדות (שם מדעי: Thinornis dubius) הוא מין של עוף ממשפחת החופמיים החי בגדות נהרות.
בעבר קיננו בארץ מאות זוגות, אולם כיום נותרו זוגות מקננים מעטים בלבד.
המין תואר לראשונה בשנת 1786 תחת השם Chadrius dubius על ידי חוקר הטבע האוסטרי ג'ובאני אנטוניו סקופולי.
שם המין הספציפי dubius מגיע מלטינית, פירושו "ספק", "לא ודאי" או "מפוקפק"; שכן חוקר הטבע הצרפתי פייר סונרה חשב בשנת 1876 שמין זה עשוי להיות רק אנומליה של חופמי צווארון.
חופמי גדות הוא כיום אחד משבעה חופמים ששובצו בסוג Thinornis שהוצג בשנת 1789 על ידי יוהאן פרידריך גמלין.
שם הסוג החדש משלב את המילה היוונית העתיקה this שמשמעותה "חוף" או "חול" עם "ornis" שמשמעותה "ציפור".
גמלין, 1789) – מתרבה באזור הפלארקטי מסקנדינביה דרומה לצפון אפריקה, מזרחה דרך רוסיה לים אוחוצק ופרימוריה, דרומה דרך המזרח התיכון ומזרחה ליפן וטאיוואן; חורף באפריקה ובדרום אסיה
לג, 1880) – מהודו לדרום-מזרח אסיה
סקופולי, 1786) – מהפיליפינים לגינאה החדשה וארכיפלג ביסמרק
הוא בעל ראש גדול עם עיניים שחורות וסביבם טבעת צהובה גדולה והכיפה ופלג הגוף העליון חומים עד אפורים כהים.
מעל העיניים פס שחור וכן גם "קולר" שחור על החזה והבטן והפנים לבנות.
המקור שחור וקטן והרגליים ורודות עד צהובות.
הוא מזכיר מאוד חופמי צווארון, קרובו הגדול ממנו, אך נבדל ממנו בגודלו, צורת הראש, צבע הרגליים, וקיומה של טבעת-עין צהובה ובולטת.
החופמי חי בשולי אגמים ונהרות וגם בכמה איים מאירואסיה ודרומה עד צפון אפריקה.
החופמי מטיל ביצים מוסוות על הקרקע והנקבה המוסווית דוגרת עליהם עד הבקיעה.
חופמי כפול-צווארון (שם מדעי: Charadrius vociferus) הוא מין של עוף ממשפחת החופמיים החי בגדות נהרות.
אורכו של החופמי 23-27 ס"מ ומוטת כנפיו עד 47 ס"מ.
הוא בעל שני פסים שחורים לאורך צווארו מהם קיבל את שמו.
שאר הגוף חום עם סנטר ועורף לבנים, אוזניים וגבות כתומות וכן כמה אזורים בחזהו כתומים ופנים הכנפיים.
החופמי חי בגדות מים ובאזורים פתוחים ורמות מאלסקה ועד פרו.
הם מקננים על הקרקע והקנים וכן הביצים מוסווים היטב בין העשבים והאבנים.
אם טורף מתקרב לביצים בכל זאת החופמי השומר עליהם יעשה הצגה של כנף פצועה שתמשוך אחריו את הטורף לאט לאט כשהחופמי מתרחק מהקן לאט לאט, לבסוף הקן מתרחק מאוד והחופמי "מבריא" ועף בחזרה לקן, משאיר את הטורף מאחור.
חופמי צווארון (שם מדעי: Charadrius hiaticula) הוא חופמי קטן המקנן באירואסיה הארקטית.
חופמי הצווארון הוא חולף וחורף שכיח בישראל ונפוץ במקווי מים וחופים בכל רחבי הארץ.
השם המדעי של הסוג, Charadrius, נגזר מלטינית והוזכר בוולגטה של המאה ה-4 ותואר שם כעוף צהבהב.
מקור מילה זו הוא מיוונית העתיקה, kharadrios, פירושו עוף הנמצא בנקיקים ועמקי נהר (kharadra, "הגיא").
שם המין, hiaticula, מקורו מלטינית ויש לו משמעות דומה למונח היווני, hiatus, "נקיק" ו -cola, "תושב" (colere, "לשכון").
ישנם שלושה תת-מינים בעלי הבדלים מעטים, אשר מתבדלים מעט בגודל ובצבע מעטה הנוצות; תת-המינים משתלבים למין אחד וההבדלים ביניהם נעלמים באזור שבו הטווחים שלהם נפגשים.
psammodroma – מתרבה באיסלנד, גרינלנד, צפון-מזרח קנדה; חורף במערב אפריקה.
hiaticula – מתרבה ממערב אירופה הממוזגת וצפונה עד מרכז סקנדינביה; שוכן לאורך כל ימות השנה או נודד למרחק קצר בדרום מערב אירופה.
זה הוא תת-המין הגדול ביותר והבהיר ביותר.
tundrae – מתרבה בצפון סקנדינביה הארקטית ואסיה; חורף באפריקה ודרום-מערב אסיה.
זה הוא תת-המין הקטן ביותר והכהה ביותר.
גבו וכנפיו בצבע אפור-חום, בטנו לבנה, חזהו לבן ועל צווארו פס שחור רחב.
יש לו ראש חום, מצח לבן, מסגרת שחורה סביב העיניים ומקור בצבע כתום ושחור.
הרגליים הן כתומות ושתי האצבעות החיצוניות היחידות הן בעלות קרום קטן, בניגוד למין המעט קטן יותר אך דומה מאוד, חופמי אמריקני, שאצלו כל שלוש האצבעות הן בעלות קרום קצר.
סימן מבדיל נוסף הוא, שאצל האחרון פס-הצוואר השחור צר יותר.
בעבר שני המינים נחשבו למין אחד.
חופמי צווארון צעיר הוא בעל צבע עמום יותר בהשוואה לבוגר, עם פס חזה לא שלם בצבע אפור-חום, מקור כהה ורגליים בצבע צהוב-אפור.
מין זה נבדל מהמין הקטן יותר, חופמי גדות, בצבע הרגל, בגזרת הראש, ובמחסור בטבעת-עין צהובה.
אזורי הרבייה של חופמי הצווארון הם מרחבי אדמה פתוחים בחופים ברחבי צפון אירואסיה ובצפון-מזרח קנדה הארקטית.
חלק מהחופמים מתרבים ביבשה, ובמערב אירופה גבול תפוצת הקינון הדרומי שלהם הוא צפון צרפת.
הם מקננים על הקרקע בשטח פתוח עם צמחייה דלה או ללא צמחייה כלל.
חופמי הצווארון הוא עוף נודד החורף באזורי חוף דרומית לאפריקה.
בנורווגיה, לאחר טיבוע ומעקב אחר חופמים התגלה כי בוגרים בעונת הרבייה נודדים למערב אפריקה.
חופמי צווארון רבים שוכנים בבריטניה הגדולה וצפון צרפת לאורך כל השנה.
החופמי מחפש אחר מזון על חופים, אדמות בוציות בעת שפל ושדות, בדרך כלל על ידי הראייה.
הוא ניזון מחרקים, סרטנים ותולעים.
tundrae הם בין הטקסונים אשר הסכם השימור על עופות המים האפריקאים-אירואסיים הנודדים (AEWA) תקף לגביהם.
חופמי מונגולי (אנג': שם מדעי: Anarhynchus mongolus) הוא מין של עוף מים ממשפחת החופמיים.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם תצפית בודדת ב-10.08.2000 באילת.
טקסון זה עבר מספר גלגולים טקסונומיים בעת האחרונה:
שם המין הספציפי mongolus הוא מלטינית, ומתייחסת למוצאו ממונגוליה.
בנוסף, בעבר נחשב למין יחיד ביחד עם תת-מינים נוספים, אך מחקר שפורסם בשנת 2022 הראה כי חלק מקבוצת הטקסון קרובה יותר לחופמי חוף, ואילו קבוצת ה"atrifrons" היא קבוצה אחות של שניהם;.
כתוצאה מכך עלה צורך בפיצול טקסונומי של המין.
המחברים הציעו עבורם שם שמות מדעיים ושמות עממיים באנגלית חדשים:
איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי הכיר ב-2023 בפיצול, והטקסון פוצל למינים מובחנים.
החופמי המונגולי בעל מבנה גוף ארוך ורגליים ארוכות וכן מקור ארוך.
לזכרים יש גב אפור ובטן לבנה.
בנוסף, מסביב לעיניהם יש מעין "מסכה".
בזמן הדגירה, מקבלים החזה והגב צבע חום ערמוני.
צבען של הנקבות דומה לצבע הזכר, אולם עמום יותר.
בעונת החורף, החופמי המונגולי הצעיר, אין לו צבע ערמוני מלבד רמז על ראשו.
צבע רגליו של החופמי המונגולי נוטה לשחור או אפור כהה.
צבע המקור גם הוא שחור.
צורת המקור קצרה יותר וקהה יותר בקצהו לעומת חופמי החוף.
בכל המאפיינים הללו, מין זה דומה לחופמי החוף, פרט להבדלים קטנים.
קריאת התעופה שלו היא סלסול חזק.
אזורי הקינון של מין זה מרוכזים במזרח הרחוק הרוסי, ומחולקים לארבעה אזורים עיקריים: חוף האוקיינוס השקט מחצי האי הצ'וקצ'י הצפוני דרך חצי האי קמצ'טקה ועד לאיי קומנדור והקוריליים מערבה עד להרי קולימה ומהדרום במגדן צפונה עד לים אוחוצק; ברמות אוחוצק-קולימה צפון-מערבה למגדן; הרי סיחוטה-אלין; ורכס סטנובוי שברפובליקת סאחה.
במהלך עונת הקינון, המין נודד לאזור ימי עצום המשתרע החל מאיי ריוקיו ביפן דרומה לאורך חופי סין וטאיוואן ועד דרום-מזרח אסיה, אינדונזיה, מלנזיה ואוסטרליה.
ראוי לציין שפרטים רבים בשנה הראשונה שלהם אינם חוזרים צפונה לקיץ הצפוני הראשון שלהם, אלא נשארים במקום זאת באזורי החריפה.
מיפוי דפוסי הנדודים של המין מורכבים מבחינה היסטורית עקב הקיבוץ טקסונומי הקודם.
בצפון אמריקה, צפון ומערב אלסקה מייצגים את הגבול המזרחי של אזור התפוצה הטבעי שלו, שם הוא נודד ומקנן באופן סדיר אך לא שגרתי.
מעבר לאלסקה, המין הוא מזדמן נדיר, כאשר רוב התצפיות מתרחשות לאורך חוף האוקיינוס השקט במהלך נדידת הסתיו; אם כי תצפיות מפוזרות תועדו ברחבי פנים היבשת, מזרח ארצות הברית וקנדה.
בדרום אמריקה המין נדיר במיוחד, עם רק קומץ תצפיות מאושרות מארגנטינה, פרו וקולומביה.
באזור המערב הפלארקטי, באירופה תועדו כ-13 תצפיות, בעיקר במהלך חודשי הקיץ בבריטניה ובשוודיה.
תצפיות נוספות מחוץ לגבולות הללו התרחשו בדרום האוקיינוס השקט, כולל איי הוואי ואיי מרשל.
למרות שהוא נפוצץ בחלקים מאסיה הימית, הוא נותר נדיר בדרום-מזרח אסיה היבשתית ובמרכז אסיה, עם תצפיות מאוחרות בנפאל ובאיי קוקוס-קילינג.
מזונו של החופמי המונגולי הוא חרקים, סרטנים ותולעים.
כדי להשיג את המזון, הוא משתמש בטכניקה של ריצה-הפסקה - צועד צעדים קטנים עם עצירות קצרות, לא כמו חופמי החוף.
הוא אינו מחפש את המזון באדמה בקצב קבוע ויציב, כמו מרבית ציפורי החוף.
בשנת 2002, הצטרפה מדינת ישראל להסכם אמנת CMS - אמנה בדבר שימורם של מינים נודדים של חיות בר (פורסם בכתבי אמנה מסי 949).
באמנה זו מופיע גם החופמי המונגולי ברשימת בעלי החיים הראויים לשימור.
חופמי חוף (שם מדעי: Anarhynchus leschenaultii) הוא מין עוף מים ממשפחת החופמיים והוא אחד המינים הגדולים ביותר במשפחתו.
בישראל חולף שכיח, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.
שם המין הספציפי - leschenaultii מנציח את ז'אן-בפטיס לשנאולטי דה לה טור , בוטנאי, אורניתולוג ואספן צרפתי (1773–1826).
שמו בערבית הוא קטקאט ר'מל כביר, שפירושו "חופמי חולות גדול".
columbinus (דמוי יונה) - מקננים בטורקיה ובמערב המזרח התיכון; הם בעלי מקור עדין יותר.
לזכרים בלבוש קיץ האזורים החלודיים בחזה ובצידי הבטן נרחבים יותר.
הצבע החלודי מצוי גם בגב.
תת-מין זה הוא המצוי באזורינו והוא דומה מאוד לחופמי מונגולי.
crassirostis (עב-מקור) - מקננים ממזרח לים הכספי; תת-המין הגדול ביותר ובעל מקור גדול ומגושם.
leschenaultii - האוכלוסיה ממזרח אסיה; ניכרים בפס חזה צר, יחסית.
חופמי חוף הוא אחד החופמיים הגדולים.
הוא בעל גזרה דקה ורגליים ארוכות ירקרקות.
מקורו שחור, גדול, מגושם וארוך.
לבוגר בלבוש קיץ בעל כיפה חומה בהירה, פס גבה שאינו מודגש וצבע חום אפרפר בהיר.
פס העין שחור כמעין מסכה וקדמת העין לבנה.
הגרון לבן ועל החזה סינור חלוד.
במעוף מראה כנף כהה ברובה עם פס לבן במרכז הצבע הכהה.
בלבוש החורף שלו, המראה שלו בולט פחות ורק הגבה והעורף בעלי גוון בז'.
צבע החלקים העליונים אפרפר בהיר, ואילו צבע החלקים התחתונים לבן.
הוא מחליף את נוצותיו ל"לבוש דגירה" לפני סוף הקיץ.
הצעיר דומה לבוגר בלבוש חורף, אך על החלקים העליונים מופיע דגם נימור קל דמוי "קשקשים" בזכות שולי הנוצות הבהירים-ג'ינג'ים.
כשהם מגיעים לישראל הצעירים כבר דומים יותר לבוגרים ודגם הקשקשים בולט בעיקר על סוככות הכנף.
גם הראש אחיד פחות עם כיפה מפוספסת בעדינות.
מעופו חזק וישר, עם רגליים בולטות מעבר לזנב.
חופמי החוף דוגר באזורים פתוחים שאינם מעובדים, אזורים מדבריים או חצי מדבריים, מישורי בוץ יבשים, טין וחרסית.
תת-המין שמקנן בטורקיה, למשל, מחבב מאוד את "ערבות המלח" המצויות ברמה האנטולית.
לעומת זאת, בחורף חופמי חוף מגלה העדפה ברורה לאזורי החוף או שפכי נהרות.
לאחר תום עונת הקינון חופמי החוף מתקבץ ללהקות קטנות ויוצא בחזית רחבה לנדידה דרומה.
הם יוצאים לדרך בין יוני לאוגוסט, ומגיעים לאתרי החריפה בסוף יולי ועד נובמבר.
הפרטים הבוגרים והמתבגרים יוצאים לדרכם לפני צאת הדור הצעיר.
אתרי החריפה מתפרשים על פני שטח עצום: מצפון אפריקה מזרחה, דרך חצי האי ערב, חופי הודו, בורמה, תאילנד, קמבודיה, וייטנאם, כל הארכיפלג האינדונזי ועד אוסטרליה.
באפריקה: מחופי מזרח אפריקה ועד דרום אפריקה.
חופמי החוף הוא מזדמן נדיר מאוד במערב אירופה (בריטניה, צרפת ואיסלנד) ובחצי הכדור המערבי, דהיינו אמריקה - הצפונית והדרומית, הוא נצפה פעמיים בלבד.
בארץ חולף מצוי למדי, בעיקר בחוף הכרמל ובאילת.
בחורף שכיח פחות אך מצוי כמעט תמיד, במספרים קטנים, לאורך חופי הים התיכון, בלהקות מעורבות של חופמיים מסוגים שונים.
תפריטו של חופמי החוף משתנה בהתאם לעונה.
בתקופת הקינון, שבה חופמי החוף מבלה יותר בנופים ערבתיים, לעיתים לא בקרבת מים, התפריט שלו מורכב בעיקר מחרקים על דרגותיהם השונות: חיפושיות, טרמיטים ויבחושים.
באזורי החריפה התפריט מורכב בעיקר מחרקי מים, רכיכות, תולעים וסרטנים.
על פי Wetland International 2006, גודל האוכלוסייה העולמית מוערך בין 180 ל-360 אלף פרטים.
אובדן בתי גידול מתאימים, ייבוש מקווי מים, ניקוז או הפניית מים לצורך השקיה ופיתוח חקלאות - כל אלה עלולים לאיים על התרבותו של חופמי החוף.
אך בינתיים מצב השימור שלו מוגדר ברמת "ללא חשש" ברשימה האדומה של IUCN.
חופמי אסיה (שם מדעי: Anarhynchus asiaticus) היא מין של עוף ים קטן בצבע חום אפור לבן.
בישראל ניתן לצפות בו בעיקר בדרום הארץ בעונת הסתיו במקומות שיש בהם מקורות מים, לרוב מלוחים.
משמעות שם המין המין הספציפי - asiaticus, היא אסייתי, בדומה לשם העברי.
שמו בערבית - קטקאט קזויני - כנראה המילה קזויני היא שיבוש של המילה "כספי" - Caspian plover, שמו באנגלית.
גבו וכיפתו בצבע חום-אפור, עורפו בהיר יותר.
בחורף הבוגר בעל חלקים תחתונים לבנים עם מעט "לכלוך" בצבע הגב בצידי החזה.
הצעיר דומה מאוד לבוגר אבל שולי נוצות הגב שלו בהירים וחזהו בולט יותר, גם עורפו מתבלט כבהיר הרבה יותר.
בקיץ לזכר יש חזה בצבע חלודי-עמוק, עם גבול תחתון שחור.
הנקבה בעלת צבע חזה חלש הרבה יותר וללא קו גבול, בדומה לעוף הצעיר.
הכנפיים שלו בהירות אבל הגב שלו כהה.
פס הכנף לבן וקצר והרגליים שלו בולטות עד לקצה הזנב הוא ניזון מחרקים ותולעים.
תפוצתו באזור של צמחייה ומתפרסת בין הים הכספי לערבות טורקסטן ועד ימת בלחש שמקורה בדרום-מזרח קזחסטן, היא הימה השנייה בגודלה באסיה המרכזית.
כמין דוגר קרקע, נראה הגיוני שחופמי אסיה יפתח שיטות שונות להגנה מפני טורפים ושודדי קינים.
נדידת הסתיו מתחילה כבר בחודש אוגוסט.
החופמים נודדים למזרח אפריקה ומרגע שהגיעו ליעד מתחילה תנועה נוספת דרומה, בעקבות "העונה היבשה".
בנדידות אלה, שמתבצעות בקבוצות קטנות, החופמים יורדים דרומה עד לארץ הכף - דרום אפריקה.
הוא חורף גם בארצות המפרץ הפרסי ובאזור ים סוף.
בדרך כלל ניתן למצוא את העוף בעיקר בנחלים או במעיינות לרוב מלוחים עם צמחייה דלילה.
בארץ הוא חולף נדיר בעיקר בערבה, באזורים מדבריים וחולף נדיר מאוד בשאר אזורי ארץ ישראל.
חופמי ערבה (שם מדעי: Charadeius Morinellus ;בערבית : قطقاط اعبر-קטקאט אעבר) הוא מין עוף ממשפחת החופמיים.
עוף מהסוג חופמי שבסדרת החופמאים, זהו מין לא חששן, ולכן משמש מטרה קלה לציידים.
השם המדעי הוא "Charadeius Morinellus", ופירושו : "Charadrius" - עוף צהבהב שהוזכר ב"וולגטה", חלקו השני של השם המדעי Morinellus הוא טיפש.
בגלל אופייו הידידותי של החופמי הוא מכונה באנגלית "Dotterel" - שם שנושא עימו הקשר שלילי של "שוטה זקן" .
בקיץ חופמי הערבה בעל חזה כתום-חלודי ומעליו פס שחור-לבן נאה המשמש כמעין גבול לצווארו האפור.
גבתו לבנה - רחבה וכיפתו שחורה.
בחורף חופמי הערבה משנה צבעיו.
חזהו וצווארו אפרפרים, ולצידי הבטן גוון "חם" יותר.
החלקים העליונים וסוככות הכנף בגוון אפור חולי, מקושטים בדגם "קשקשים" והפס הלבן שעל החזה עדיין נמצא, אך הוא דק יותר.
כיפתו כהה וגבתו רחבה וצהבהבה.
חופמי הערבה נאיבי במידה רבה, והוא אינו נוטה לעוף גם כאשר מתקרבים לכיוונו, ותכונה זו הובילה לכך שחופמי ערבה רבים שימשו כמטרה קלה עבור ציידים.
במהלך חיפושו אחר מזון, החופמי יודע להפוך אבנים וחפצים מהשטח, ולאתר חרקים וזוחלים קטנים אשר הסתתרו תחתם .
מקומות המחיה של "חופמי הערבה" הם שדות מעובדים ומקומות גבוהים, כגון: טונדרות, גבעות ופסגות הרים.
בחורף מבלה בנופים מדבריים למחצה.
בחודשי הקיץ מצוי בטונדרות באזורי "אירואסיה" (אירופה-אסיה) מנורווגיה ועד למזרח סיביר, וגם ברמות הגבוהות של סקוטלנד ורכס הרי האלפים, ובסתיו כל האוכלוסייה נודדת מזרחה: ממרוקו ועד איראן .
בישראל הוא חולף וחורף לא שכיח, אך די קבוע בעיקר במישורים ובאזורי גבעות עם צמחייה דלילה.
הנדידה מתרחשת במקומות שטוחים, ולעיתים נודדים בקבוצות קטנות.
בניגוד לשיטת החיזור בקרב החופמאים, אצל חופמי הערבה הנקבות בוחרות בזכר.
חופמאים רבים מתרכזים ב"לק" (זירת ראווה), והזכרים מציגים לראווה את נוצותיהם המקושטות, רוקדים, קוראים, ובעיקר מקווים שהנקבה שניצבת בצד וצופה בהם תבחר בהם.
לאחר שהזכר נבחר, הנקבה תהיה נאמנה לו עד שתסתיים מלאכת הטלת הביצים.
חופמי תלת-צווארון (שם מדעי: Thinornis tricollaris) הוא מין של חופמי קטן, בעל תפוצה נרחבת ברוב מזרח ודרום אפריקה ומדגסקר, וניתן למצוא אותו בעיקר בנהרות, בריכות ואגמים.
מין זה לעיתים רבות נצפה בתור פרט בודד, אך לעיתים הוא מתלהק ללהקות קטנות.
הוא צד חרקים, תולעים וחסרי חוליות אחרים.
הוא דוגר על הקרקע, כמו מרבית מיני החופמים.
קריאתו החופמי תלת-צווארון היא שריקה חדה.
ב-12 באפריל 2020 אותר לראשונה חופמי תלת-צווארון בישראל, בבריכות הדגים של קיבוץ מעיין צבי.
במערב הפלארקטי היה מוכר עד אז רק ממצרים, שם נצפה מספר פעמים מאז 1993. ב-2009 נמצא זוג עם 2 צעירים, ומאז נצפה מקנן בקביעות.
אורכו של החופמי תלת-הצווארון הבוגר הוא כ-18 סנטימטרים.
יש לו זנב וכנפיים ארוכות שמבדילות אותו משאר החופמיים.
חלקו העליון הוא חום, וחלקו התחתון הוא לבן חוץ משני פסים שחורים על החזה אשר מופרדים על ידי פס לבן ונותנים למין זה את שמו.
עם כיפה שחורה, פס גבה לבן שנמתח מהמצב הלבן עד לאחורי הצוואר, ופנים אפורות אשר נעשות חומות בצוואר.
טבעת העין ובסיס המקור השחור אדומים.
הזוויגים זהים, ואין הבדל בין הזכר לנקבה אשר ניתן לראותו בשדה.
חופש, חופש (בפורטוגזית: Liberdade, Liberdade) היא טלנובלה ברזילאית.
הסדרה הוקרנה בשנת 2016 וכללה 67 פרקים.
בסדרה הצטלמו אנדריה הורטה, מטאוס סולנו, נטליה דיל, ברונו פררי ושחקנים נוספים.
הסדרה זכתה ל-2 פרסים של הטלוויזיה הברזילאית והייתה מועמדת במספר פרסים נוספים.
חואקינה נולדה למהפכן ברזילאי במהלך המאה ה-19. בהיותה ילדה היא ראתה את ההוצאה להורג של אביה.
חברים של אביה לקחו אותה לפורטוגל והיא גדלה תחת השם רוזה.
לאחר מספר שנים היא חזרה לברזיל.
הנערה הצעירה ראתה את הסבל של עבדים והחליטה להמשיך במאבק נגד עבדות של אביה.
היא פגשה את סטודנט לרפואה וביחד הם מחליטים להיאבק נגד עבדות.
קצין שהוציא להורג את אביה, פגש את רוזה ומעוניין להתחתן איתה בלי ידיעה מי זה אביה.
כתוצאה מכך חייה הופכים לגהנום, אך בעזרת חברים היא מצליחה להתמודד עם המצב ולהמשיך במאבק.
חוֹפָמִי אֲלֶכְּסַנְדְּרִי (שם מדעי: Anarhynchus alexandrinus) הוא מין של עוף מים ממשפחת החופמיים, הדוגר במשטחי בוץ או באזורים המכוסים צומח דליל ליד חופים.
בישראל הוא חולף וחורף מצוי, ובאופן נדיר ביותר גם יציב, מקייץ ומקנן.
החופמי האלכסנדרי תואר באופן רשמי לראשונה בשנת 1758 על ידי חוקר הטבע השוודי קרל לינאוס במהדורה העשירית של ספרו "Systema Naturae" תחת השם Charadrius alexandrinus.
לינאוס ביסס את תיאורו של פרט ממצרים שפירסם חוקר הטבע השוודי פרדריק הסלקוויסט בשנת 1757. בשנת 1801 טבע האורניתולוג ג'ון לאת'אם את השם המדעי Charadrius cantianus למין (כיום שם נרדף), והציג את השם האנגלי "Kentish plover" מכיוון שפרטיו צולמו ליד העיירה סנדוויץ' שבקנט.
מחקר פילוגנטי מולקולרי שפורסם בשנת 2022 מצא כי הסוג Charadrius היה פאראפילטי.
לכן הסוג פוצל, וקבוצה שכללה את החופמי האלכסנדרי הועברה לסוג Anarhynchus שבעבר הכיל רק את המין חופמי עקום-מקור.
עד 2009 המין האמריקני Anarhynchus nivosus (באנגלית Snowy Plover) היה נחשב כתת-מין של החופמי האלכסנדרי, אך ניתוח גנטי הראה שהם למעשה מינים שונים.
alexandrinus (לינאוס, 1758) - אזורי חוף במערב אירופה (לשעבר גם באיים הבריטיים), מקרונזיה (מערב צפון מערב אפריקה), צפון אפריקה; מזרחה בפנים היבשת דרך מרכז אסיה לצפון תת-היבשת ההודית, מונגוליה וצפון סין
nihonensis (דייג'ן, 1941) – איי סחלין וקוריל (דרום-מזרח רוסיה), יפן בהוקאידו עד איי ריוקיו, חצי האי הקוריאני, צפון-מזרח סין וטאיוואן
seebohmi (הארטרט וג'קסון 1915) – דרום הודו וסרי לנקה
מזונו חרקים, סרטנים קטנים ותולעים.
גבו חום אפרפר וגחונו לבן.
הזכר ניכר בלבוש הקיץ בכיפתו ובעורפו החלודים אפרפרים ובכתם שחור בשולי הצוואר.
בלבוש חורף זהו חופמי חום-אפור ולבן, עם כתם אפרפר-שחרחר היורד מהגב אל בסיס הצוואר.
רגליו כהות, אפורות שחורות, ומקורו שחורו.
במעוף מתבלט פס לבן לאורך הכנף.
לחופמי האלכסנדרי תפוצה גיאוגרפית רחבה ביותר ובתי הגידול שלו משתנים לא רק מבחינה מרחבית אלא גם מבחינה סביבתית.
הוא ידוע כיציב ומקנן בסוגים רבים של בתי גידול, החל ממדבר עם טמפרטורות קרקע המגיעות ל-50° מעלות צלזיוס ועד לטונדרה.
תפוצת אזורי הקינון של מין זה מכסה את אירופה, אסיה ואפריקה.
באירופה, האוכלוסיות מצויות בדרך כלל במערב היבשת; למרות שבעבר הייתה אוכלוסייה מקננת בהונגריה, המין כבר אינ מקנן שם.
באפריקה, מרבית האוכלוסיות מצויות בחוף הדרומי של סנגל ולאורך החוף הצפוני של הים התיכון, וחוף ים סוף.
אזור הקינון ממשיך לאורך חצי האי ערב, דרך ערב הסעודית, קטאר ובחריין במזרח התיכון.
ניתן למצוא אוכלוסיות קטנות גם באיים, כמו ארכיפלג כף ורדה, האיים הקנריים והאיים האזוריים.
חלק מהאוכלוסיות אינן נודדות, כמו אוכלוסיית מאיו (כף ורדה), אולם אוכלוסיות אחרות יכולות לנדוד למרחקים סבירים, לדוגמה, פרטים המבלים את החורף בצפון אפריקה ידועים כנודדים לטורקיה וליוון באביב.
ידוע שחלק מהחופמים המקננים במערב אירופה אינם נודדים רחוק במיוחד, רק בתוך אירופה, אולם חלקם כן נודדים, בעיקר למערב אפריקה.
בישראל החופמי האלכסנדרי הוא חולף וחורף מצוי.
עד אמצע שנות ה-60 של המאה ה-20 היה מקנן שכיח לאורך חופי הים התיכון, בקעת הירדן והעמקים הצפוניים.
אוכלוסיית החוף נעלמה כמעט לחלוטין במהלך שנות ה-70, ובשנות ה-80 עדיין קיננו כ־30 זוגות במישור החוף הצפוני, בקעת בית-צידה ועמק החולה.
האוכלוסייה המקננת סביב ים-המלח מנתה בתקופה זו כ־100 זוגות.
במהלך העשורים שחלפו מאז נכחדה האוכלוסייה שקיננה בצפון הארץ ואוכלוסיית ים המלח ככל הנראה הצטמצמה מאוד, אף כי חסר מידע מקיף מאזור זה.
האוכלוסייה המקננת בדרום הערבה גדלה מעט.
בבוקרו של ה-14 ביולי 2022 נרשמה תצפית נדירה של בוגר ואפרוח בחוף הסמוך לראשון לציון על ידי פקח רשות הטבע והגנים, לאחר שנים רבות בלא קינונים בחוף הים התיכון.
חופמי אלכסנדרי מוגדר בישראל מין בסכנת הכחדה (כלומר אוכלוסייתו המקננת קרובה להכחדה).
הוא נפגע בעיקר מייבוש, זיהום והפרה של מקווי המים המתוקים ומהפרעות ישירות, התרבות מינים מתפרצים וזיהום בחופי הים.
האוכלוסייה המקננת כיום בארץ קטנה מאוד ומרביתה מתקיימת בבתי גידול מלאכותיים, כאשר זוגות מעטים מקננים לאורך חופי ים המלח.
במשפט הישראלי חופש הביטוי בישראל היא זכות יסוד.
בדומה לזכויות אחרות (דוגמת הזכות לשוויון חופש הדת וחופש ההתארגנות) חופש הביטוי אינו מוזכר בחוק יסוד: כבוד האדם וחירותו או בכל חוק יסוד אחר (ולמעשה בשל כך ניתן לבטלו בהליך דמוקרטי).
עם זאת, בפועל, הזכות לחופש הביטוי הוכרה כנגזרת של הזכות לכבוד במספר רב מאוד של פסקי דין החל משנת 1994 ועד היום.
בחוק העונשין נכללים סעיפים אחדים המגבילים את חופש הביטוי משיקולים של ביטחון המדינה, בהם , האוסר הפצת תעמולה תבוסנית, , האוסר הסתה להשתמטות משירות צבאי, , האוסר הסתה לאי ציות לפקודה חוקית ו, האוסר פרסומי המרדה.
במרץ 2024 עבר "חוק אל ג'זירה" שקובע, שניתן לפעול באישור ראש הממשלה, או הממשלה או הקבינט נגד ערוץ זר הפוגע במדינה ובביטחונה.
החוק קודם על ידי שר התקשורת שלמה קרעי.
מנגד טענו אנשי התחנה כי נשות הארגון כלל לא הביאו הוכחות לנזק שנגרם לדבריהן ואף הוסיפו כי הנזק כלל לא קרה, לאור העובדה שנשות ארגון "קולך" כלל לא רצו להשמיע את קולן לציבור המאזינים של תחנת רדיו ברמה.
בעקבות פסק דין זה דן בית המשפט המחוזי בתובענה הייצוגית, וחייב את "רדיו קול ברמה" לשלם לקרן לתובענות ייצוגיות מיליון ש"ח שיחולקו לתוכניות להעצמת נשים מסורתיות, דתיות וחרדיות.
בנוסף לכך, תחנת הרדיו תחויב לשלם לתובעת המייצגת, עמותת "קולך" גמול בסך 50,000 ש"ח וכן 250,000 ש"ח עבור הוצאות משפט ושכר טירחה.
אך שני הצדדים ערערו על ההחלטה לבית המשפט העליון, שופטי בית המשפט העליון החליטו לא להתערב בהחלטת בית המשפט המחוזי ואף המליצו לשני הצדדים למשוך את הערעורים שהוגשו.
חרף זאת החליטו השפטים להגדיל את הגמול שקיבל ארגון "קולך" לכ-80,000 ש"ח ואת הוצאות משפט ושכר טרחה הגדילו השופטים גם כן, לכ-350,000 ש"ח.
בסדרת החלטות משנת 2013, קבעו בתי הדין לעבודה ובג"ץ כלל משמעותי לגבי גבולות השיח של מעסיקים.
כאשר עובדים מנסים להקים ועד עובדים בפעם הראשונה, למעסיק אסור להתערב בתהליך או לנסות לשכנע את העובדים שלא להצטרף.
בית המשפט קבע בפסק דינו בעניין פלאפון כי "חופש ההתארגנות" של העובדים במקרה זה חשוב יותר מ"חופש הביטוי" של המעסיק.
המשמעות היא שהמעסיק חייב לשמור על נייטרליות מוחלטת: אסור לו לשלוח ניירות עמדה, להסביר מהם החסרונות הכלכליים של הוועד או לפנות לעובדים באופן אישי כדי להניא אותם מהמהלך.
השתיקה נכפית על המעסיק כדי להבטיח שהעובדים יקבלו החלטה חופשית, ללא חשש או השפעה מבעל הכוח.
בשנת 2017, חיזק בית המשפט העליון את המעמד של חופש הביטוי והגדיר אותו כזכות הנמצאת בראש סדר העדיפויות של החברה הישראלית.
השופט יורם דנציגר הסביר כי היכולת של "האזרח הקטן" לבקר את השלטון ולומר את דעתו עליו היא הכרחית לקיומה של מדינה דמוקרטית.
לפי תפיסה זו, חופש הביטוי הוא לא רק זכות אישית, אלא כלי ששומר על המערכת כולה מפני עריצות ומאפשר לציבור להשפיע על ניהול המדינה.
באותה שנה, בתיק שבו זוכה הרב דב וולפא מעבירת הסתה לאחר שקרא לחיילים לסרב פקודה, קבע בית המשפט כי המבחן האמיתי של דמוקרטיה הוא היכולת לסבול גם ביטויים "מכעיסים ומקוממים".
למרות שהקריאה לסרב פקודה היא קשה ופוגענית, היא עדיין חוסה תחת חופש הביטוי, משום שהגנה על זכויות יסוד נמדדת דווקא במקרי הקצה שבהם הרוב אינו מסכים עם הנאמר.
אם לא די בכך, העותרים טענו כי התבטאויותיו של הרב חורגות מגבולות חופש הביטוי המצוי בידיו של עובד ציבור בישראל ובניגוד לאנשים פרטיים, שהחוק מותיר להם להתבטא בכל אופן בו הם חפצים למעט מקרים בודדים.
בעקבות כך, ביקשו העותרים שבג"ץ יורה לשרת המשפטים, איילת שקד, וליועץ המשפטי לממשלת ישראל, אביחי מנדלבליט, להעמיד את הרב אליהו לדין משמעתי.
במקביל נמנע שטיין מלהתערב באופן מוחלט בהחלטת מוסדות המשמעת שלא להעמיד את הרב אליהו לדין בגין התבטאויות ונימק זאת בכך שחופש הביטוי וחופש הדת מאפשרים לרב עיר לתת להן פומבי כחלק מתפקידו כאיש ציבור האמון על מתן שירותי דת, אשר כוללים מתן עצות והבעת דעה בענייני ההלכה היהודית.
בניגוד למספר מדינות בעולם (בניהן אף ארצות הברית) בישראל השחתת דגל אינה נכללת בחופש הביטוי ואף אסורה.
חוֹפָמִי אַפְרִיקָנִי (שם מדעי: Anarhynchus pecuarius) הוא עוף מים קטן ממשפחת החופמיים, הנפוצה סמוך למלחות, גדות נהרות חוליות ובוציות, וקרקעות אלקליות עשבוניות עם צמחייה נמוכה.
חופמי זה נפוץ בחלקים גדולים של אפריקה שמדרום לסהרה, דלתת הנילוס ומדגסקר.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם כ-16 תצפיות עד היום.
שם המין הספציפי – pecuarius – מגיע מלטינית, ומשמעותו רועה בקר (מ-pecu בקר, עדר); המרמז על חיבתו לשדות עשבוניים.
חופמי אפריקני מוגדר כמין מונוטיפי, כלומר לא נמצאו לו תת-מינים נפרדים.
עם זאת, ניצפו שינויים מסוימים בפרטים בין האוכלוסיות השונות, בייחוד בזו המדגסקרית.
חופמי אפריקני הוא עוף מים קטן באורך גוף של 12–14 ס"מ, מוטת כנפיים 40–44 ס"מ, ומשקל של 35–40 גרם.
לשני הזוויגים יש מקור שחור, עיניים חומות כהות עם עפעפיים שחורים ורגליים שחורות (אם כי לפעמים הרגליים יכולות להיראות ירקרקות או אפורות).
בעונת החיזור, לזכר יש מצח לבן, פס שחור, ולאחריו פס לבן צר, ואילו שאר הכיפה בצבע חום עם שוליים בהירים לנוצות.
פס שחור, המופרד מהכיפה בפס-גבה לבן, עובר מהמקור דרך העין, ומגיע עד העורף.
הגב בצבע אפור-חום כהה, ושאר החלקים העליונים חומים עם נוצות בעלות שוליים אדמדמים חוליים.
הפנים, הסנטר והגרון העליון לבנים ושאר החלקים התחתונים צהבהבים, והבטן לבנה.
לחופמי האפריקני יש נוצות זנב מרכזיות שחורות שהולכות ומתבהרות בהדרגה עד לצידי הזנב; זוג אחד או שניים חיצוניים לבנים לחלוטין.
לבוש החורף אינו שונה בהרבה מזה של הקיץ, אך פס העין חום יותר, הפס הקדמי בכיפה חסר, והחלקים התחתונים בהירים בהרבה.
ניצוי הנקבה דומה לזה של הזכר, למעט הרצועה השחורה על פני הכיפה הקדמית שהיא צרה יותר.
הצעירים דומים לבוגרים, אולם החלקים העליון חומים, העורף צהבהב והחלקים התחתונים לבנים והם חסרים את סימוני הפנים השחורים.
הקריאות של החופמי האפריקני מגוונות וכוללות "פיפיפ", "טוהיט", "טיט-פיפ", "טריט-טריטריטריט".
הם קוראים קריאות אזעקה בעת סכנה או כשהם מוברחים הכוללות "צ'יררט" "טריפ", "טריק" "פרררט" או "פיפ-יפ" מתלונן.
קריאתו של צעיר היא "פיפ" דק.
החופמי האפריקני נפוץ ברוב חלקי אפריקה שמדרום לסהרה, והוא מצוי גם במדגסקר ובדלתא של נהר הנילוס.
מחקר מצא כי יש הבדל גנטי בין האוכלוסייה היבשתית לבין זו במדגסקר.
באפריקה נפוץ חופמי זה בדרום אפריקה, ונדיר יותר באזורים צחיחים של בוטסואנה ונמיביה.
בנמיביה הוא מאכלס בעיקר אזורי חוף, רמות גבוהות ואובמבולנד.
הוא פחות נפוץ בדרום הולד התחתון של דרום אפריקה ובכיסים בחלקים הפנימיים של קוואזולו-נטאל ומזרח הכף.
בדרך כלל הוא נמנע מהרים או אזורים מיוערים בצפיפות.
מוצא האוכלוסייה המדגסקרית עשוי להיות מהגירה מאוחרת יחסית מאפריקה היבשתית, בעוד שהחופמי המדגסקרי (Anarhynchus thoracius) עשוי היה להתפתח מאוכלוסייה שהיגרה מוקדם יותר.
שני המינים מובחנים בבירור ואינם מקיימים רביית כלאיים.
פרטים ממדגסקר בדרך כלל קטנים יותר מחופמים מהיבשת.
חופמים אפריקניים כבדים יותר ובעלי כנפיים ארוכות יותר בדרום אפריקה בהשוואה למדגסקר, ולפרטים מצריים יש כנפיים ארוכות יותר ושרשכף קצר יותר מאשר מאלו של מדגסקר.
עם זאת, הם עדיין נחשבים לבני אותו המין בהיעדר הבדלים ברורים בניצוי.
במדגסקר, החופמי האפריקני הוא גם יציב וגם נודד בתוך האי, ונצפה בעיקר מתחת לגובה 950 מטר; אם כי הוא תועד גם בגובה של עד 1,400 מטר.
האוכלוסיות האפריקאיות נמצאות בחלקן באזורי החוף, אך לרוב משוטטות או נודדות כאשר תנועותיהן משתנות משנה לשנה בין השנים בתגובה לכמות הגשם.
ישנן עדויות מוגבלות לשונות דומה במדגסקר.
למשל, באגן מנגוקי התחתון, הם נחשבים ליציבים, בעוד שבאגם צימנמפצוצה, בוגרים מטובעים תועדו שנדדו 113 ק"מ עד לאיפטי.
ניתן למצוא את החופמי האפריקני הן באזורי היבשה והן באזורי החוף.
הוא מעדיף בתי גידול פתוחים בגבהים נמוכים, לעיתים קרובות קרקע יבשה (בוץ יבש וחשוף) עם עשב קצר מאוד, בעיקר בסמיכות למים.
הוא מקנן ליד אגמים, בקרקע אלקלית עשבונית, בלגונות, נהרות, מישורי גאות או ביצות מלח ומקווי מים מלאכותיים, כולל בריכות אידוי למלח,.
בדרך כלל נמנע מחופים חוליים או סלעיים.
במזרח ומערב כף התקווה הטובה, חלק מהאוכלוסיות עוברות לשפכי נהר בוציים במהלך החורף, כנראה בשל תחרות מצד העופות הנודדים הפלארקטיים, אך גם כדי להימנע ממחסור במזון עקב חורפים קשים בפנים היבשת.
חופמאים אלה הם יבשתיים לחלוטין, אוכלים, מקננים, ונחים רק על הקרקע.
החופמי האפריקני משחר מזון בצורה טיפוסית של ריצה-עצירה-חיפוש, כלומר הוא מתרוצץ, עוצר פתאום לנקר פריט ואז ממשיך לרוץ.
לפעמים, פרט עומד זקוף כשרגל אחת רוטטת על פני השטח, ואז צונח קדימה כדי לתפוס כל טרף שנמשך אל פני השטח.
התנהגות זו לא דווחה במדגסקר.
הם ניזונים ביום ובלילה (בלילות לאור ירח עד 23:00) לעיתים קרובות בקבוצות של 2–5 פרטים או בלהקות מעורבות קטנות יחד עם עופות מים קטנים אחרים כמו מיני חופיות.
בעת חיפוש מזון, הם יכולים להראות התנהגות תוקפנית, במיוחד כלפי בני מינם ומינים בעלי תזונה דומה, כמו חופיות מגליות או חופמי צווארון.
התוקפנות גוברת עם הצפיפות והיא גבוהה במיוחד בחודשי החורף לפני הקינון.
הם ניזונים בעיקר מחרקים, בעיקר חיפושיות, זחלי חרקים, עכבישים, סרטנים קטנים ורכיכות.
רוב הטרף שלהם קטן מאוד, אבל תועד גם ליקוט של צרצר באורך כ-40 מ"מ.
החופמי האפריקני הוא מזדמן נדיר ביותר בארץ בעונות הנדידה ובחורף עם 16 תצפיות עד היום, רובן במחצית השנייה של שנות השמונים.
המין חברתי בעונת החורף ונשאר בלהקות קטנות של כ-20 פרטים, אולם הוא דווח גם בלהקות גדולות יותר של 100–300 פרטים במהלך הנדידה.
לחופמי האפריקני מערכת יחסים גמישה ומשך קשר זוגי קצר יותר מאשר מיני חופמי אחרים.
חושבים כי הוא בעיקר פוליגמי והזיווג מתרחש בדרך כלל כ-2–4 שבועות לפני שהזוג משתלט על הטריטוריה שלהם.
ההזדווגות וגידול הצעירים מתרחשים שניהם בטריטוריות שיכולות לתפוס 3,600–4,200 מ"ר.
ההורים מגוננים מאוד על הטריטוריות שלהם עד שהגוזלים בוקעים.
כאשר איומים פולשים לטריטוריה שלהם, ההורים רצים אחריהם, עוצרים לפניהם, מתייצבים ביציבה זקופה כשרגליהם כמעט ישרות וראשם מופנה למעלה.
החיזור הראשוני מתרחש על קרקע נייטרלית.
הוא מורכב מטקס חפירה, שבו הזכר מניח את החזה שלו על החול, ואז מסתובב על החזה בעוד זנבו מורם, ובועט החוצה חול בתנועות חוזרות של רגליו.
בדרך כלל, הזכר נוטל יוזמה לבנות מספר קינים בצורת גרידות בקרקע (אם כי לפעמים שני ההורים מתחלפים בעשייתם) ואז הנקבה בוחרת את הקן הסופי.
שני ההורים אוספים חלוקי נחל או שוברים פיסות צמחייה מתה כחומר קן לריפוד הקן.
החופמי האפריקני הוא מקנן קרקע, המתרבה לאורך כל השנה, אם כי ישנן עונות שיא משתנות במקומות גאוגרפיים שונים.
ההזדווגות מתרחשת בדרך כלל 6–11 ימים לפני הטלת הביצים על או ליד הקן.
הקן בצורת גרידה פשוטה בקרקע, הממוקם בדרך כלל במרחק של 50–100 מטר ממים על קרקע פתוחה ויבשה בגובה נמוך, משם קל לזהות איומים.
קוטרו בערך 10–15 ס"מ והוא מרופד בקונכיות, חלוקי נחל, גללי בעלי חיים ושברי צמחייה.
הם מקננים בדרך כלל בבודדים או בלהקות קטנות כאשר הקנים שלהם נמצאים במרחק של יותר מ-40 מטר זה מזה, אולם לעיתים הם קרובים עד 8 מטר.
מדי פעם הם מבצעים שימוש חוזר בקן הישן, כנראה על ידי אותו זוג.
התטולה מכילה 1–3 ביצים (בדרך כלל 2) המוטלות במרווחים של 1–2 ימים.
הביצים אובליות, צבען אפור כהה-חום עם כתמים שחורים.הדגירה מתחילה לאחר השלמת התטולה ומתבצעת על ידי שני ההורים – בדרך כלל על ידי הזכר בלילה ועל ידי הנקבה במהלך היום – למשך תקופה של 21–27 ימים.
כאשר הורה עוזב את הקן במהלך היום או כאשר טורף ניגש אל הקן, ההורה בדרך כלל מכסה את הביצים עד שני שלישים או לחלוטין בחול תוך 3–90 שניות על ידי תנועה מספר פעמים סביב הקן ובעיטה ברגליו לסירוגין.
גם אפרוחים שבקעו לאחרונה או חלקית מתכסים בחול.
לפעמים הביצים עשויות להישאר ללא השגחה עד 5–7 שעות.
כאשר ההורה חוזר לקן, הוא חושף את הקן לפני המשך הדגירה.
לאחר שהאפרוחים בקעו, שני ההורים מסירים קליפות ביצים מאתר הקן.
צעירים שבקעו זה עתה הם פלומתיים, חלקם העליון אפור עד לבן, הגב מנומר ועם פס כהה במרכזו וחלקם התחתון לבן.
הפרחונים עוזבים את הקן תוך כמה שעות מהבקיעה או שהם עשויים להישאר בקן עד 24 שעות.
הפרחונים יכולים להאכיל את עצמם מ-24 שעות לאחר הבקיעה; הורה אחד בדרך כלל מוביל אותם לאזורי חיפוש מזון במרחק של עד 1 ק"מ מהקן.
החופמים האפריקניים מפגינים טיפול חד-הורי, שבו רק הורה אחד (זכר או נקבה) נשאר עם הצעירים ומטפח אותם במרווחים תכופים עד שהם יכולים לעוף בין 26–32 ימים.
ההורה קורא לגוזלים כאשר מתקרבת סכנה.
הצעירים עוטים ניצוי בוגר לאחר שנה, וחלקם עשויים להתחיל להתרבות בגיל זה.
ה-IUCN מסווג את החופמי האפריקני במצב שימור "ללא חשש".
המין מצוי בשפע באפריקה ונפוץ מקומי במדגסקר, ויש לו טווח תפוצה נרחב מאוד.
למרות שלא ידוע הרבה על מגמות אוכלוסייה עקב קשיים בהערכת ההשפעה של שינויים בבתי גידול, נראה כי כל ירידה נמצאת מתחת לסף שיזוהה כמאיים.
החופמי האפריקני מצוי מאוד באופן מקומי במזרח, דרום ומרכז אפריקה, עם גודל אוכלוסייה המוערך ב-100,000–400,000 פרטים.
מעריכים כי במערב אפריקה קיימים 20,000–50,000 פרטים.
במדגסקר האוכלוסייה מוערכת בכ-10,000–20,000 פרטים, מה שהופך את המין לנפוץ מקומי.
החופמ האפריקני מאריך ימים עם תוחלת חיים של כמעט 10 שנים, אם כי יש עדויות לכך שפרטים עשויים לחיות הרבה יותר מזה.
החופמי האפריקני מאוים בעיקר מאובדן בתי גידול עקב היעלמות שטחי ביצה.
לדוגמה, אחד מאתרי הביצות המרכזיים בדרום אפריקה, מפרץ ואלוויס בנמיביה, היה נתון לייבוש והרס עקב בניית כבישים, הפרעות מתיירים והסבת שטחי ביצות לפיתוח פרוורים ונמלים.
בגאנה, אדמות ביצות מאוימות על ידי שחיקת החוף והתפתחויות הכוללות ניקוז והסבת שטחים ביצות.
חלק מהאוכלוסייה הנודדת דרך מזרח האוקיינוס האטלנטי פגיע למלריה של עופות והם יהיו מאוימים מאוד במקרה של התפרצות של מחלה זו.
סיכון נוסף מגיע מהתרפצות של בוטוליזם עופות, אשר החופמי האפריקני רגיש אליו.
חופש ההתאספות, המשמש לעיתים עם חופש ההתאגדות, הוא הזכות או היכולת של אנשים להתכנס ולהביע באופן קולקטיבי, לקדם, לרדוף ולהגן על רעיונותיהם המשותפים.
הזכות לחופש ההתקהלות או ההתאספות מוכרת כזכות אדם, זכות פוליטית וחירות אזרחית.
זכות בסיסית זו קרויה גם "החופש לאספה שלווה" או "חופש ההתכנסות".
ניתן להשתמש במונחים חופש האספה וחופש ההתאגדות כדי להבחין בין חופש ההתכנסות במקומות ציבוריים לבין החופש להצטרף לקבוצה, ארגון, ארגון עובדים, מפלגה, או עמותה.
חופש האספה משמש לעיתים קרובות, יחד עם חופש הביטוי בהקשר של הזכות למחות, בעוד שחופש ההתאגדות משמש בהקשר של זכויות עובדים ובחוקת ארצות הברית מתפרש כמשמעות הן החופש להתאסף והן החופש להצטרף לארגון.
חשיבות וקשר לזכויות אדם נוספות
צעדים להגבלת התקהלות מצד השלטונות יכולים לכלול:
דרישה למתן היתר מיוחד להתקהלות מטעם המשטרה.
מניעת התקהלות של אנשים ממוצא או מעמד מסוים.
מעצר מנע של פעילים שקוראים לבוא להפגין.
הפעלת צנזורה על עלונים, פרסומים ברשתות חברתיות, ועל כלי תקשורת שמכסים הפגנות במטרה למנוע הגעת מפגינים או מידע על קיום ההפגנה.
הגבלות תנועה על אזור שבו מתקיימת או מתוכננות הפגנות במטרה למנוע הגעת מפגינים
קיום תעמולה נגד המפגינים - לדגומה הצגה שלהם כטרוריסטים.
שכירת בריונים כדי לפזר התקהלויות.
שתילת סוכני משטרה סמויים שיתחזו למפגינים, יבצעו פרובוקציות כדי לתת עילה למשטרה לפזר הפגנות.
איום בעונשים חמורים נגד מפגינים, לדוגמה הצרה מראש כי יבוצע ירי כלפי מפגינים.
הפגנה נגד השלטון נתפסת כמעשה חתרני, והמפגינים מתוייגים כטרוריסט, בגידה או כאויבי העם.
עונשים נגדם יכולים לכלול כמו מעצר בית, פיטורים, מעצרים, מאסרים, איומים על בני משפחה, הפעלת אלימות מול מפגינים, ירי על מפגינים בזמן ההפגנה, מעצר והוצאה להורג.
בניגוד להגדרת התקהלות כעבירה, בדמוקרטיות רבות חוקקו מסגרת החוקה שלהן את חרות האספה, ובצורה משתמעת גם את חופש התהלוכה וההפגנה.
במדינות רבות מסויגת הזכות להתאספות בכך שתהיה 'בדרכי שלום' וכך יכולות רשויות החוק לתייג כבלתי חוקיות התקהלויות שאינן עומדות בתנאים אלו - במדינות דמוקרטיות יכולת זו מוגבלת באמצעות דעת הקהל ונורמות ומדובר על הגבלות על הפגנות אלימות.
בנוסף לכך זכויות אדם ואזרח נוספות חשובות כדי להגן על מתאספים או מפגינים מפני אלימות של משטרה או פיזור הפגנה בצורה שרירותית.
חופש העיתונות וחופש הביטוי מאפשרים למפגינים עצמם, לקרובים ולחברים לתעד את קיום ההפנגות ולתעד אלימות מצד המשטרה.
במדינות דמוקרטיות מוטלות מגבלות נוספות על המשטרה כדי למנוע אלימות משטרתית ובכך להבטיח חופש הפגנה של הפגנות שלוות.
לדוגמה חובה לענוד תגי משטרה, נהלים איך ובאילו נסיבות ניתן להפעיל אמצעים לפיזור הפגנות, יחידה עצמאית לחקירות שוטרים, שימוש במצלמות גוף על ידי השוטרים.
חוקות לאומיות ואזוריות המכירות בחופש האספה כוללות:
איטליה – סעיף 17 לחוקה
אירלנד – סעיף 40.6.1° לחוקה, כפי שנמנה תחת הכותרת "זכויות יסוד"
אינדונזיה - סעיף 28ה(3) לחוקת אינדונזיה
איחוד האמירויות - חוקת איחוד האמירויות מגנה על חופש ההתכנסות בדרכי שלום.
ארצות הברית - התיקון הראשון לחוקת ארצות הברית
בנגלדש – סעיפים 37 ו-38 של חוקת בנגלדש מבטיחים את חופש ההתאגדות וההתאספות.
ברזיל - סעיף 5 לחוקת ברזיל
גרמניה - סעיף 8 GG של חוקת גרמניה
דרום אפריקה מגילת הזכויות של דרום אפריקה - סעיף 17
הונגריה – סעיף VIII (1) לחוק היסוד
הפיליפינים - סעיף III, סעיף 4 של חוקת הפיליפינים
טייוואן - סעיף 14 מבטיח חופש התאספות והתאגדות.
טורקיה – סעיפים 33 ו-34 של חוקת טורקיה מבטיחים את חופש ההתאגדות וההתאספות.
יפן - סעיף 21 לחוקת יפן
מלזיה - סעיף 10 לחוקת מלזיה
מקאו חוק יסוד מקאו - סעיף 27
מקסיקו - סעיף 9 לחוקת מקסיקו
ניו זילנד - סעיף 16 מגילת הזכויות של ניו זילנד משנת 1990
נורווגיה - סעיף 101 של חוקת נורווגיה
ספרד - סעיף 21 של החוקה הספרדית משנת 1978
פקיסטן - סעיף 16 לחוקת פקיסטן, 1973
פולין – סעיף 57 לחוקת פולין
קנדה - סעיף 2 של אמנת הזכויות והחירויות הקנדית המהווה חלק מחוק החוקה, 1982
רוסיה – סעיפים 30 ו-31 של חוקת רוסיה מבטיחים את חופש ההתאגדות והתכנסות בדרכי שלום.
ישראל מכבדת בדרך כלל את חופש ההתאספות, אם כי לעיתים המשטרה מבקשת לפזר או להגביל את ההפגנות.
בהפגנות של פלסטינים נעשה לעיתים קרובות שימוש בכוח מופרז לפיזור ההפגנות.
חופמי אדמדם-חזה (שם מדעי: Zonibyx modestus) הוא מין יחיד בסוגו של עוף מים ממשפחת החופמיים החי באמריקה הדרומית סמוך לחופים של ארגנטינה, צ'ילה, ברזיל, אורוגוואי ומצוי גם באיי פוקלנד.
הוא בעל פנים אפורות עם פס לבן מעל העיניים, גרון אפור ומצח כתום והחזה אדמדם עם פס שחור עבה תחתיו.
הבטן והחזה לבנים והרגליים ארוכות ודקות עם קרומי שחייה.
הנקבות דומות במראם לזכרים אך דהויות יותר, כשפרטים שאינם מתרבים בעלי חזה חום-חיוור במקום אדמדם.
תפוצת החופמי היא לאורך החופים ובקרקעות פתוחות באיי פוקלנד, ארגנטינה, אורוגוואי, דרום-מזרח ברזיל ובצ'ילה ופרטים הגיעו גם לפרו ופרגוואי.
במשך עונת הרבייה הוא מצוי בשטחי עשבים מוריקים ובביצות וחופי אגמים יבשתיים.
שאר הזמן הוא מצוי בפנים היבשת או בסביבות חופים סלעיים, שטחי בוץ, ביצות ונחלים.
רוב האוכלוסיות אינן נודדות, למעט כשהחורפים קשים מאוד באזורים הדרומיים של התפוצה.
עונת הרבייה שלו היא בעיקר באוקטובר ונובמבר, כשבאיי פוקלנד היא חלה בספטמבר.
הקן שלו מוחבא על הקרקע בשטח פתוח והנקבה מטילה 2 ביצים ולעיתים נדירות 3. שני ההורים שומרים על הביצים.
כאשר טורף מתקרב לקן הם יכולים לפצוח בחיקוי של כנף פצועה המפתה את הטורף להשאיר את הקן בטוח.
החופמי ניזון הן על הקרקע והן במים עם מקורו והוא מחפש חסרי חוליות קטנים כמו חרקים, זחלים ורכיכות וגם מאצות.
לעיתים הוא נראה בלהקות של 30 פרטים או יותר, אך לרוב מצוי בזוג או בקבוצות קטנות.
מצב השימור שלו סווג כ"ללא חשש" לפי הרשימה האדומה של IUCN.
חוֹפָמִי טִיבֵּטִי (שם מדעי: Anarhynchus atrifrons) הוא מין עוף מים קטן ממשפחת החופמיים, המקנן בהרי פמיר, טיין שאן, הרמה הטיבטית ודרום מונגוליה; וחורף במזרח ובדרום אפריקה, בדרום, מזרח ודרום-מזרח אסיה.
בישראל הוא מזדמן נדיר ביותר עם שש תצפיות מוכרות עד היום (בעבר תחת המין המאוחד חופמי מונגולי).
בעבר נחשב למין יחיד ביחד עם המין A.
mongolus תחת השם חופמי מונגולי, אך מחקר שפורסם בשנת 2022 הציע כי קבוצת הטקסונים היא קבוצה אחות של חופמי חוף, וקבוצת ה"atrifrons" גם היא קבוצה אחות של שניהם.
כיוון שכך עלה צורך בפיצול טקסונומי של החופמי המונגולי.
איגוד האורניתולוגים הבין-לאומי הכיר ב-2023 בפיצול, והחופמי הטיבטי קיבל מעמד של מין עצמאי.
הסוג Anarhynchus, אליו משויך כיום החופמי הטיבטי, היה בעבר מונוטיפי וכלל את המין חופמי עקום-מקור בלבד.
מחקרים מ-2015 ו-2022 מצאו כי הסוג Charadrius, הסוג אליו שויכו מרבית החופמים "הקלאסיים", הוא פוליפילטי; וחלק מהמינים שנכללו בו קרובים יותר למעשה לחופמי עקום-מקור מאשר למינים אחרים בסוג.
כדי לפתור זאת, הועברו 23 מיני חופמי אל הסוג Anarhynchus, ובכללם החופמי הטיבטי.
השם המדעי של הסוג Anarhynchus מגיע מיוונית ומתייחס לחופמי עקום-מקור: ανα - ana - לאחור; ו-ῥυγχος - rhunkhos - מקור; שם המין הספציפי atrifrons מגיע מלטינית ater שחור; ו-frons, frontis מצח, גבה.
זהו חופמי בינוני עם גרון בהיר, גב חום ובטן לבנה.
בוגרים בלבוש קיץ הם בעלי מסכה שחורה וחזה וצוואר בגוון כתום בהיר; כאשר הזכרים בהירים יותר בממוצע מהנקבות.
בוגרים בלבוש חורף ומתבגרים בעלי חלקים עליונים בצבע חום בהיר וחלקים תחתונים לבנים, עם כמות משתנה של צבע לבן במצח ובגבה.
חופמי אלכסנדרי הקטן יותר יכול להיות דומה אליו בלבוש חורף; אך הטיבטי גבוה יותר ובעל רגליים ארוכות יותר, ללא רצועת הצוואר הלבנה והחזקה של האלכסנדרי.
בהשוואה לחופמי חוף, החופמי הטיבטי מעט קטן יותר, בעל ראש קטן יחסית לשאר הגוף, רגליו כהות יותר, ולמקור הקצר שלו יש בליטה קלה בקצהו.
קשה מאוד להבחין בינו לבין החופמי המונגולי, במיוחד אצל פרטים בלבוש חורף ומתבגרים, אם כי לעיתים קרובות ניתן להניח זיהוי לפי תפוצה.
בלבוש קיץ, המסכה השחורה על פניו של הטיבטי נרחבת יותר, ובדרך כלל הוא חסר את הכתם הלבן על המצח של המונגולי.
בנוסף, למונגולי יהיה פס תוחם כהה המפריד בין הכתום בחזה ללבן של הפנים.
בלבוש חורף, רצועת החזה של הטיבטי יותר "שבורה".
הסימן היעיל ביותר להפריד בין המינים הוא צדדי הגוף: לטיבטי יש הפרדה ברורה בין הגוונים הלבנים של החלקים התחתונים והגוונים החומים של העליונים (בקיץ גם מהכתום בחזה); ואילו למונגולי צדדים "מלוכלכים" יותר ונראה יותר ערבוב בין הצבעים.
באזורי חפיפה של התפוצה תצפיות רבות נותרות בלתי מזוהות, וזיהוי ודאי מתאפשר רק ביד במהלך טיבוע.
a.pamirensis מקננים בהרי פמיר, ואילו A.
החופמי הטיבטי הוא מזדמן נדיר ביותר בארץ בעונות הנדידה עם 6 תצפיות עד היום:
+תצפיות בחופמי טיבטי בישראלתאריךמיקום התצפיתאפריל 1983אילתמאי 2001אילתמרץ 2010אילתיולי ואוגוסט 2013חוף בית ינאי ומעגן מיכאל20 ביולי 2014חוף מעיין צבי24 באוגוסט 20243 פרטים בבריכות קיבוץ המעפיל
חופש גדול הוא סרט קצר ישראלי משנת 2012 מאת טל גרניט ושרון מימון.
הסרט היה ברשימת עשרת הסרטים המועמדים לפרס הסרט העלילתי הקצר הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-87 ב-2015. הסרט הוקרן בבכורה בישראל בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בחיפה ב-2 באוקטובר 2012, לפני הקרנת הבכורה שלו בארצות הברית בפסטיבל סאנדנס 2013 .
חופשת הקיץ המשפחתית של יובל (יפתח קליין), מיכאלה (הילה וידור) וילדיהם נקטעת על ידי הופעתו של יפתח (עודד ליאופולד) המאהב לשעבר של יובל.
עודד לאופולד בתפקיד יפתח, אהובתו לשעבר של יובל
הילה וידור בתפקיד מיכאלה, אשתו של יובל
עידו ברטל, בן הזוג של יפתח
רוסלן לבצ'וק בתפקיד עינב, בנם של יובל ומיכאלה
בר מיניאלי בתפקיד גאיה, הבת של יובל ומיכאלה
פרס אוסקר לסרט הלייב אקשן הקצר הטוב ביותר - רשימה קצרה, מועמדות
2013 פסטיבל סאנדנס לסרט קצר פרס גדול חבר השופטים - מועמדות
Flickerfest הסרט הבינלאומי הקצר הטוב ביותר - זוכה
ImageOut רוצ'סטר פרס חבר השופטים של פסטיבל הסרטים להט"ב לקצר הטוב ביותר - זוכה
חופש לשון הוא זכותו של כל אדם להשתמש, לדבר, לקרוא ולכתוב בכל שפה שיבחר ללא הגבלות ובכל מקום שיבחר.
במדינות מסוימות מוגדרות שפות מסוימות כשפות רשמיות, וענייני האזרח מול הממשל בהן נדרשים להתנהל בשפה רשמית בלבד.
בישראל חופש הלשון הוא מעקרונות המשטר, ומופיע במגילת העצמאות.
מאמצי מיזוג הגלויות, שעשתה מדינת ישראל בשנותיה הראשונות, הובילו לחוסר הקפדה על עיקרון חופש הלשון.
במרומז או במפורש נרמז לעולים החדשים שהשפה שראוי שידברו בה היא עברית.
הוטלו הגבלות על העלאת מופעי תיאטרון ביידיש, ועובדי מדינה שיצאו בשליחות לחו"ל נדרשו להחליף את שם משפחתם לשם עברי.
היו שעשו זאת תוך מחאה, והמשיכו להשתמש בשמם הלועזי במקביל לשמם העברי (למשל אמנון ליפקין-שחק), ויש שהתחכמו (למשל איזי דורות).
המדיניות הלשונית בישראל היא מורכבת, ועל אף שהשפה הרשמית היא עברית, פעילות רבה מתבצעת בשפות נוספות, ערבית אשר היא שפה בעלת מעמד מיוחד, שפות נפוצות נוספות הם אנגלית ורוסית.
חופשה ברומא הוא סרט מסוגת הקומדיה רומנטית שיצא לאקרנים בשנת 1953. בסרט, בבימויו של ויליאם ויילר, הנסיכה אן (אודרי הפבורן) מבלה יממה ברומא בחברתו של העיתונאי ג'ו ברדלי (גרגורי פק).
הסרט היה פריצת הדרך של השחקנית אודרי הפבורן בארצות הברית, לאחר שזכתה בפרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר על משחקה בו.
שם הסרט מתאר את ההתרחשות העיקרית בו - חופשתה של הנסיכה אן ברומא, אולם באנגלית המונח "חופשה רומאית" משמעו תקופה של הוללות או הנאה סדיסטית.
התסריט נכתב על ידי דלטון טרמבו, אולם טרמבו היה ברשימה השחורה של הוליווד, ועל כן רשמית נכתב התסריט על ידי ג'ון דייטון ואיאן מקלילן האנטר.
בגרסת ה-DVD שיצאה בשנת 2003 ניתן לטרמבו הקרדיט הראוי.
הנסיכה אן, יורשת העצר של מדינה ששמה אינו מוזכר בסרט, עורכת סיור בבירות אירופה ומגיעה לרומא.
באחד הלילות היא מביעה את מורת רוחה מתפקידה הרשמי ומהמגבלות שהוא מטיל עליה.
רופא החצר נותן לה זריקת הרגעה אולם היא בורחת מהשגרירות שבה היא שוהה ויוצאת לטייל ברומא.
עקב ההשפעה של הזריקה היא נרדמת על ספסל ציבורי, שם מוצא אותה עיתונאי אמריקאי המתגורר ברומא, בשם ג'ו ברדלי.
הוא אינו מזהה אותה (היא מזדהה בפניו בשם אניה סמית') ונותן לה כסף למונית, אבל היא כה עייפה שהיא לא מסוגלת לתקשר עם נהג המונית.
ולכן הוא לוקח אותה לדירתו, שם היא ישנה.
למחרת בבוקר הוא מגיע באיחור למשרד ומשקר למעסיקו בטענה שהיה במסיבת העיתונאים של הנסיכה אן.
המעסיק מראה לו שפורסם בעיתונים שהנסיכה חלתה ולכן מסיבת העיתונאים בוטלה.
הידיעה בעיתון כללה תמונה של הנסיכה, וברדלי מגלה שהישנה בדירתו היא הנסיכה, והוא מתחייב למעסיקו להביא ריאיון איתה.
כשהיא מתעוררת היא יוצאת לסיור ברומא, והוא מצטרף אליה, תוך שכל אחד מהם מציג עצמו בזהות בדויה.
ברדלי מזמין את חברו, הצלם אירווינג רדוביץ' (אדי אלברט), לצלם אותם בסיור "בלעדי" זה.
במהלך היום הוא והנסיכה מתאהבים זה בזה, אך בערב הוא מחזיר אותה לשגרירות, והיא חוזרת לשגרת נסיכותה.
ברדלי מחליט שלא לכתוב את הכתבה עליה.
למחרת, מגיעים גם ברדלי והצלם למסיבת העיתונאים, ואן מזהה אותם, אך שלושתם ממשיכים במסיבה הרשמית, בלי לחשוף את סודם, והצלם נותן לה את התמונות שצילם.
הפבורן לא הצליחה במבחן הבד שלה אולם לאחר שסיימה להיבחן והבמאי הורה להפסיק לצלם המשיך הצלם להפעיל את המצלמה וצילם את הפבורן משוחחת עם הבמאי.
צילומים אלה וההתנהגות הטבעית שלה הם שגרמו לה לבסוף לקבל את התפקיד.
בסצנה המפורסמת בסרט בה ברדלי שם את ידו בתוך "פי האמת" ומספר לאניה כי אם אדם שם את ידו בפה הוא נושך אותה אם אותו אדם שקרן.
בסרט כאשר הוציא גרגורי פק את ידו מהפה ידו חסרה - הפבורן לא ידעה כי פק מתכוון להחביא את ידו בשרוולו וצרחה באימה אמיתית.
גרגורי פק - ג'ו ברדלי
אודרי הפבורן - הנסיכה אן (אניה סמית')
אדי אלברט - אירווינג רדוביץ'
הרטלי פאוור - מר הנסי, העורך
מרגרט רולינגס - הרוזנת ורברג
טוליו קרבונטי - גנרל פרובנו
פאולו קרליני - מריו דלאני, ספר
קלאודיו ארמלי - ג'ובאני, בעל הבית
פאולה בורבוני - יושבת ראש
אלפרדו ריצו - נהג מונית
בשנת 1999 הכריזה ספריית הקונגרס כי לסרט חשיבות תרבותית בארצות הברית.
פרס אוסקר לשחקנית הטובה ביותר - אודרי הפבורן
פרס באפט"א לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי - אודרי הפבורן
פרס אוסקר לסיפור הטוב ביותר - דלטון טרמבו
פרס גלובוס הזהב לשחקנית הראשית הטובה ביותר - אודרי הפבורן
פרס חוג מבקרי הקולנוע בניו יורק - השחקנית הטובה ביותר - אודרי הפבורן
פרס אוסקר לעיצוב התלבושות הטוב ביותר - אדית הד
פרס איגוד הכותבים של אמריקה לקומדיה הטובה ביותר - איאן מקלילן הנטר ודלטון טרמבו
פרס אוסקר לבימוי הטוב ביותר - ויליאם ויילר
פרס אוסקר לתסריט המקורי הטוב ביותר - איאן מקלילן הנטר ודלטון טרמבו
פרס אוסקר לשחקן המשנה הטוב ביותר - אדי אלברט
פרס באפט"א לשחקן הטוב ביותר בתפקיד משנה
פרס באפט"א לשחקן הזר הטוב ביותר - גרגורי פק
פרס אוסקר לתפאורה הטובה ביותר
פרס אוסקר לצילום הטוב ביותר - פרנץ פלנר והנרי אלקן
פרס אוסקר לעריכה הטובה ביותר - רוברט סווינק
פרס איגוד הבמאים של אמריקה לבימוי הטוב ביותר
חופש העיתונות או חופש התקשורת הוא ערך יסוד בדמוקרטיה לפיו פרסום מידע באמצעי תקשורת שונים היא זכות שניתן לממש באופן חופשי, תוך שמירה על חופש הביטוי וללא התערבות מצד הממשל.
חופש העיתונות נשמר באמצעות חוקה או באמצעות עקרונות משפטיים, והוא עומד בניגוד ל"עיתונות מטעם" - בה העבודה העיתונאית מפוקחת ונשלטת על ידי גורמים חיצוניים.
בהכרזה לכל באי עולם בדבר זכויות האדם של האומות המאוחדות משנת 1948 נקבע כי
גישה זו מלווה בדרך כלל בחקיקה המבטיחה דרגות שונות של חופש של מדעי ומחקרי - חופש אקדמי, וחופש בנוגע להוצאה לאור ועיתונות.
ישנן מדינות בהן עקרונות אלו כלולים בחוקה.
המושג חופש הביטוי נוגע לעיתים קרובות לאותם חוקים הנוגעים לחופש העיתונות, ובכך מעניק יחס שווה לביטוי מדובר ולכזה שמפורסם.
חופש העיתונות נועד למנוע הפצה של הסברה, מידע מוטה, פייק ניוז או תעמולה בידי רשויות השלטון ומוקדי הכוח בכלכלה.
עיתונות עצמאית נדרשת לספק מידע על המתרחש במדינה ובעולם, לחשוף מידע מביך, מקרי צנזורה, שחיתות וכן לְהָזֵם אי-דיוקים או תעמולה מטעם השלטון ובכך היא ממלאת פונקציה של פיקוח על השלטון.
בנוסף, עיתונות עצמאית מספקת במה להעלאת דעות, רעיונות והצעות חלופיות לשלטון ולמדיניות, ולחשוף מידע על מחאות נגד השלטון, ובכך היא ממלאת פונקציה של ביקורת.
חופש התקשורת הוא אמצעי חשוב כדי להבטיח את חופש הביטוי.
כדי שהעיתונות תוכל למלא את תפקידיה ביותר יש להבטיח את עצמאותה.
חופש עיתונות בא לידי ביטוי בשני אופנים עיקריים: היכולת לכתוב ביקורת על השלטון ללא חשש מצנזורה או מפני התנכלות לעיתונאי או למערכת העיתון, והחיסיון העיתונאי - אפשרות שמירה על זהותו של מקור מידע חסויה.
חופש העיתונות מנוגד לעיתונות בתשלום, שבה קהילות, ארגוני משטרה וממשלות מקבלים תשלום עבור זכויות היוצרים שלהם.