tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
חתם על הסכם שלום עם ישראל ודרש מספי שחל להשמיד את מאגר פצצות ה"איקארוס" שבידי ישראל כתנאי הכרחי לחתימת הסכם השלום.
אדם החושב קודם על אחרים ואז על עצמו.
יעשה הכל כדי למנוע מלחמות.
ג'ודי גורן (נתי קלוגר) (עונה 1, אורחת בעונות 2 ו-3) - אימו של דניאל.
אישה קרה ואכזרית, ועם זאת מלאת אהבה לבנה היחיד דניאל, שלא מודע לצד האפל בחייה.
הקימה את המערה ביחד עם נעמי.
זאב ירה בה לאחר שבקשה ממנו לשחרר את נעמי ואלה-לי, פתחה את דלת המערה לדניאל ויפתח בזמן שהייתה פצועה.
טופלה בסוף העונה הראשונה ולאחר מכן נשלחה ל-20 שנה בכלא.
בעונה השנייה יוצאת לחופשה מהכלא ועוזרת ללקוח בכך שפוצעת את אלה-לי ומכניסה פלסטר מורעל ל"חממה" בתמורה לעזרה מהלקוח לברוח מהכלא, אך הלקוח מפר את הסיכום ביניהם והיא נתפסת.
בעונה השלישית מתברר כי הסתירה מדניאל את העובדה שאביו חי, ובמקום זאת סיפרה לו שאביו מת לפני שהוא נולד.
לקראת סוף העונה השלישית גילתה שזאב חופשי ואיימה עליו, כאשר חשבה שזה ספי שחל, שתספר על כך לציבור.
לאחר מכן שוחררה על ידי נפתלי כחלק מהמבצע למצוא ולתפוס את זאב, שתמורת ההשתתפות בו קבלה הפחתה של 8 שנות מאסר.
לאחר שהצילה את דניאל ואת אלה-לי ממתנקש של זאב הוחזרה לכלא.
גורי רשף (דני גבע) - בעלה של נעמי ואביהם של אלפי ואלה-לי.
בעונה הראשונה חיסל מתנקש שעמד לירות בילדיו בטקס יום השנה.
לקראת סוף העונה הראשונה גורי נוסע ל"חממה" לאחר שנודע לו שנעמי חיה ונמצאת שם, נתפס על-ידי אריק אך מנטרל אותו בעזרת בנו אלפי.
בעונה השנייה נבחר לאבטח את ספי שחל בכנס השלום ונסחט על ידי הלקוח שאם הוא לא יעשה מה שהלקוח מבקש הוא יהרוג את אלה-לי ויפתח.
במהלך העונה השלישית מתגרש מנעמי כי התאהב בקארין פינטו.
עודד את אלה-לי להצטרף לפרויקט של סוכנות החלל.
בעקבות חיפושיו אחרי אלה-לי זאב ירה בו בכתף, אך הוא פונה לבית חולים.
כאשר החלים, נחטף על ידי זאב אך שוחרר לבסוף יחד עם שאר בני הערובה.
מרדכי "מורדי" רוזן (גיא לואל) (עונה 1) - ראש ממשלת ישראל הצעיר אי פעם.
תלמיד עבר ב"חממה", וקפטן בית העורבים לשעבר.
היה שותף עם נעמי בפרויקט החלל "נקסוס".
רצה לחשוף את פרויקט נקסוס אך זאב שכנע אותו שלא.
התפטר לאחר חשיפת מזימתו של זאב.
בועז תבור (איצ'ו אביטל) (עונה 1) - ראש סוכנות החלל הישראלית, אחראי על השיגור של נעמי לחלל והיה אחראי על השיגור של הלוויין בנימין.
הותקף על ידי העוזרים של אריק אל שוחרר על ידי דינה, מתי ואלונה.
הנחה את אלי-לי בטלפון כיצד להפעיל את החומרה שאפסה את הלוויין בנימין שוחררה אותו משליטתו של זאב.
דוידי (ערן בוהם) (עונה 1, אורח בעונה 2) - מפקד תחנת משטרת מחוז תל אביב, התחנה שבה עובד גורי רשף.
ספי שחל (יגאל זקס) (עונות 2–3) - ראש הממשלה ושר החינוך לשעבר.
היה תלמיד ב"חממה" אך לימודיו הופסקו לאחר שהעתיק במבחן.
מטרתו היא לסגור את "החממה" כנקמה בלואיס.
נסחט על ידי הלקוח בעונה השנייה ומארגן כנס שלום עולמי בהוראתו שכמעט נהרס בידי רובי.
בעונה השלישית הופך להיות אדם טוב יותר ואינו מנסה לנקום בחממה.
מנסה ליצור הסכם שלום עם נוביה אך לא מצליח.
לאחר שראפיק עלה לשלטון עשה איתו הסכם חילופין: עומאר תמורת איקארוס.
בסופו של דבר הוא מצליח לחתום על הסכם שלום עם נוביה לאחר שעומאר מדיח את ראפיק והופך לנשיא נוביה, אולם זאב מאיים על כך.
בהמשך כמעט נהרג על ידי פצצה שזאב הטמין במטוסו אך ניצל, ולאחר שזאב נעצר שחרר אותו בתמורה לפצצות האיקארוס הגנובות, אך המשיך לעשות כל מאמץ כדי לתפוס אותו עד שנראה כי הצליח להורגו.
בפרק 162 זאב חטף אותו ומתחזה אליו, וזה מתגלה בפרק 170. מחולץ בידי תלמידי החממה בסוף העונה.
הבת של ספי שחל (תהל פין) (אורחת בעונה 2) - בתו של ספי שחל.
הרופא/דוקטור ראובן (סער פין) - הרופא בבית החולים (מטפל בין היתר באלה-לי, רובי, יפתח, דניאל).
רוחמה שומרון (איילת רובינסון) (עונות 2–3) - מזכירתו של ראש הממשלה ספי שחל.
חושדת שיש קשר בין ספי לזאב, אך נחטפת לפני שמספיקה לספר על כך למישהו.
גידי לבקוביץ' (רון ביטרמן) (עונות 2–3) - יועץ הביטחון של ספי שחל.
מנהל את כל המבצעים החשובים ונמצא צמוד לספי בכל רגע חשוב.
בעונה 2 עוזר לספי שחל במלחמתו כנגד הווירוס הקטלני.
בעונה 3 מנסה לתפוס את עומאר ללא הצלחה אחרי שספי עשה הסכם חליפין עם ראפיק: עומאר תמורת איקארוס.
מפעיל את מתי כדי לגלות את הפורצים במוסד.
החיילים שלו מפקחים על החממה לאחר חזרתו של רובי.
לאחר שזאב שוחרר, לכאורה עוזר לספי לחסל את זאב, אך לא יודע שעוזר לזאב לגרום לכולם להאמין כי הוא מת.
קארין פינטו (ורד פלדמן) (עונות 2–3) - מומחית לטרור ביולוגי.
בעונה השנייה מתמנה לעוזרת של ספי שחל במלחמתו כנגד הווירוס הקטלני ומייצרת את הנוגדן לווירוס.
בעונה השלישית היא האחראית על תוכנית ההכשרה לשליחת אסטרונאוט ישראלי צעיר לחלל.
בת זוגו של גורי לאחר שהוא מתגרש מנעמי.
לאחר שהיא מגלה שספי הוא זאב ושאירנה היא העוזרת שלו היא ונעמי משתלטות על אירנה ומאלצות אותה לשחרר את בני הערובה שברשות אנשיה.
נפתלי דנינו (יורם טולדנו) (עונה 3) - החבר לשעבר של ג'ודי גורן ואביו של דניאל, סוכן מוסד לשעבר.
החביא את אלה-לי ועומאר ביאכטה שלו.
יחד עם דניאל, עומאר ואלה-לי נכנסו אל תוך שטח נוביה ושם לקח חלק מרכזי במבצע להדחת ראפיק מנשיאות נוביה והעלאתו של עומאר לשלטון במקומו.
שחרר את ג'ודי כחלק מהמבצע לתפוס את זאב.
מיקי סיוון (מגי אזרזר) (עונות 1 ו-3, אורחת בעונה 2) - כתבת חדשות שתמיד מחפשת סקופים מעניינים, בעיקר על "החממה".
לעיתים מסוגלת לנצל ולשקר, רק עבור כתבה מעניינת במהדורה.
בעונה הראשונה מנסה לצרף את סופי לטור אישי על "החממה", מה שלא יוצא לפועל בעקבות התנגדות מצד בית הנשרים למהלך.
סחטה מדינה הודאה כי שדדה בנק כחלק מסדנת מדיה שמיקי העבירה ב"חממה" למטרה זו, אך בעקבות תרגיל שסופי עשתה לה היא נאלצת להעביר את הקלטת לסופי ולא לשדר את ההודאה בטלוויזיה.
בעונה השנייה נכנסת ל"חממה" ללא אישור לאחר שהסיפור על מחדל הטיול שלואיס יצר הודלף לה, ההמולה שיצרה האיצה את התפטרותו של לואיס מתפקידו כמנהל "החממה".
בעונה השלישית כמעט נעצרת כי חשבו שהיא יצרה קשר עם הגנבה של איקארוס, אך היא מסבירה כי בסך הכול קבלה את ההקלטה מהאחראים לגנבה ובעקבות המידע שהיא מוסרת גידי ואנשיו מזהים את לוח הרישוי של האופנוע של הגנבים.
ניסים מימון (מוטי בן ישי) (עונה 2) - חבר של אוזי ובעל מסעדה.
מסגיר את אוזי לחיילים של פולי ובתגובה אוזי מלשין עליו למס הכנסה וקונה ממנו את המסעדה בתמורה לכיסוי חובות.
השועל (פיני קידרון) (אורח בעונה 2) - מנהל נבחרת הכדורסל שתעלה ל-NBA, בה משחק אלפי.
באסם אל-שריף (ביאן ענתיר) (עונה 3) - היה שליט נוביה.
נורה למוות על ידי אחיו, ראפיק.
ניסה ליצור הסכם שלום עם ספי שחל אך נכשל לאחר שראפיק ירה בו.
איברהים אבו טלל (עאסם זועבי) (עונה 3) - ראש הצבא הנובי.
תחילה היה נאמן לבאסם אל שריף אך הפך לנאמן לראפיק.
בפרק 126 מבין את טעויותיו ומחליט לקחת חלק בהעלאתו של עומאר לשלטון ולהיות נאמן לו.
רני אוחיון (בועז קונפורטי) (אורח בעונה 1, עונה 3) - שוטר בגזרת טבריה.
מלווה את דינה כשוטר משגיח בזמן מבחני הכניסה לבית הספר החממה בעונה הראשונה.
בעונה השלישית הוא עוצר את דריה לאחר שאוזי הפליל אותה בגנבת 7,000 שקל מכספת "החממה", אך בהמשך תופס את אוזי ומשחרר את דריה.
הורס את הזולה של דריה לבקשתו של לואיס, בהמשך מחזיר לדבריה את הציוד שהחרים לה מהזולה, גם זאת לבקשתו של לואיס.
עופרי (ירדן תוסייה כהן) (עונה 3) - משתתפת בפרויקט החלל, השותפה של אלה-לי לחדר.
נבחרת להיות האסטרונאוטית אבל אלה-לי מחליפה אותה לבקשתו של זאב (כשהתחזה לספי).
אריאל (עמרי לוקאס) (עונה 3) - משתתף בפרויקט החלל, השותף של יפתח לחדר.
גילי פרישמן (גילי מוסינזון) (אורח בעונה 3) - אביה של יובל וכדורסלן מצטיין.
אביגיל קליין (אדוה בולה) (אורחת בעונה 3) - אשתו של לואיס קליין ואימם של נטלי ורובי.
נפטרה מסרטן ממש לקראת הקמת בית הספר החממה.
לואיס הקים את החממה בשבילה.
בקשה מלואיס שיקים את מועדון הדרורים, מועדון לנערים שלא יכלו להתקבל לחממה בדרך רגילה כמו תלמידי בתי העורבים והנשרים.
לואיס מסרב כי הדבר נוגד את גישתו התחרותית כמו כן הוא סבור שתלמידי מועדון כזה יראו עצמם כנחותים בהשוואה לתלמידי מועדון העורבים ומועדון והנשרים, כך שלאחר מותה של אביגיל נגנז חזון מועדון הדרורים.
המועדון הוקם לקראת סוף העונה השלישית בעזרתם של נטלי, סופי, יפתח, אלה-לי ודינה, לאחר שנטלי קראה את היומן של אביגיל, בו אביגיל תיעדה את בקשתה מלואיס להקים את בית הדרורים.
הר למברגר (ירמיש הולגר) (אורח בעונה 3) - מנתח פלסטי שעובד בחברת נובו פלסטיק.
זאב בא אליו כדי לעשות את הניתוח הפלסטי כדי להחליף את פרצופו לפרצוף של ספי, שהבין שזאב בעצם מתחזה לראש הממשלה והבין שהתוכנית של זאב מסוכנת.
אפי (אורחת בעונה 3) - ידידה של יפתח, עזרה לו לארגן את הופעותיו.
הופיעה לראשונה כאורחת בפרק 145.
החנות מעבר לפינה הוא סרט קולנוע אמריקאי מסוגת דרמה רומנטית משנת 1940, בהפקתו ובבימויו של ארנסט לוביטש, עם ג'יימס סטיוארט, מרגרט סאלבן, פרנק מורגן וג'וזף שילדקראוט בתפקידים הראשיים.
הסרט מבוסס על המחזה "Parfumerie" מאת מיקלוש לסלו.
העלילה היא על שני עובדים בחנות למוצרי עור בבודפשט שמקניטים אחד את השנייה מבלי לדעת שהם מחליפים ביניהם מכתבי אהבה ככותבים אנונימיים.
הסוף הטוב של העלילה קורה בערב חג המולד ולכן הוא מוקרן לעיתים קרובות בחג המולד.
הסרט נבחר במקום ה-28 בסדרת 100 שנים...
של מכון הסרטים האמריקאי - סרטי תשוקה.
ב-1998 הופק מעין רימייק לסרט בשם "יש לך הודעה" עם טום הנקס ומג ראיין.
למר הוגו מטוצ'ק (פרנק מורגן) יש חנות למוצרי עור בבודפשט.
בכל בוקר מגיעים לחנות העובדים.
הזבן הראשי אלפרד קראליק (ג'יימס סטיוארט), הזבן פירוביץ (פליקס ברסרט), הזבנית אילונה (אינז קורטני), הקופאית פלורה (שרה האדן), השליח פפי (ויליאם טרייסי) והזבן פרנץ ודאש (ג'וזף שילדקראוט).
ודאש הוא טיפוס צבוע, מתחנף לבוס, לבוש בהידור, מגיע לעבודה במונית וכולם תמהים מאין הוא מוצא מימון לכך.
יום אחד מגיעה לחנות בחורה נאה בשם קלרה נובק (מרגרט סאלבן) כדי למצוא עבודה.
מטוצ'ק דוחה אותה אבל לחנות נכנסה אישה וקלרה משכנעת אותה לקנות קופסת עשויה מעור מלאכותי שמנגנת את השיר "עיינים שחורות" שכשפותחים אותה.
קלרה אומרת ללקוחה שזו קופסת ממתקים שכל פעם שפותחים אותה היא משמיעה את המנגינה כאזהרה "לא יותר מדי ממתקים"...
קראליק מגלה לפירוביץ שהוא מנהל חליפת מכתבי אהבה אנונימיים עם בחורה.
לבסוף הם קובעים תאריך לפגישה בבית קפה בו תחכה הבחורה עם ספר של אנה קרנינה.
הוא וקלרה לא מסתדרים בעבודה אחד עם השנייה ורבים כל הזמן.
מטוצ'ק עצבני כל הזמן וקלאריק לא מבין מדוע.
לקראת חג המולד מורה מטוצ'ק לעובדים להישאר לעבודה נוספת בלילה וקלאריק וקלרה מתנגדים בגלל "המפגש" ביניהם.
קלאריק ממהר לבית הקפה, רואה את קלרה עם הספר ואז הוא מבין שזו הבחורה אתה הוא מתכתב.
הוא נכנס לבית הקפה, משוחח אתה אך לא מגלה לה.
מטוצ'ק גוער כל הזמן בקלאריק ולבסוף מפטר אותו עם מכתב המלצה.
קראליק לא מבין מדוע הוא מפוטר לאחר שנים רבות של עבודה נאמנה.
הסיבה מתבהרת לאחר הפיטורים - מטוצ'ק חשד שאשתו בוגדת בו וחשד זה הוטל על קראליק בהיותו בחור צעיר ונאה.
הוא שוכר בלש פרטי שמגלה שאשתו בוגדת בו עם ודאש.
הוא נכנס לחדרו, נוטל אקדח ומתכוון לירות בעצמו.
השליח פפי מגיע באותו רגע, מציל אותו ושולח אותו לאשפוז בבית חולים בגלל התמוטטות עצבים.
לבסוף הוא ממנה את קראליק למנהל החנות ואת פפי לפקיד.
לקראת חג המולד מקשטים העובדים את החנות ומצליחים למכור את רוב תכולתה לשמחת מטוצ'ק שמגיע לחנות.
הוא מכיר את השליח החדש רודי (צ'ארלס סמית') ומציע לקחת אותו לארוחת חג המולד יקרה במסעדה ידועה.
קלאריק וקלרה נשארים במקום ואז הוא מגלה לה שהכותב האלמוני זה הוא ושניהם מתחבקים.
החמישייה הקובנית, הידועה גם בשם חמשת מיאמי (חררדו הרננדז, אנטוניו גררו, ראמון לבאניינינו, פרננדו גונזלס ורנה גונזלס) היו חמישה קציני ביון קובנים שנעצרו בספטמבר 1998 ומאוחר יותר הורשעו במיאמי בשל קשירת קשר לבצע פעילויות ריגול, קשירת קשר לביצוע רצח ופעלו כסוכני ממשלה זרה ופעילויות לא חוקיות אחרות בארצות הברית.
החמישה שהו בארצות הברית כדי לרגל ולהסתנן לקבוצות קובניות-אמריקאיות כמו "אלפא 66", "קומנדו F4", "הקרן הלאומית הקובנית האמריקאית" ו"אחים להצלה" שהיו ארגונים שפעלו נגד קובה.
הם היו חלק מרשת הצרעות ("La Red Avispa").
ממשלת קובה הודתה כי החמישה היו סוכני מודיעין בשנת 2001, לאחר שהכחישה זאת במשך שלוש שנים.
נכתב כי הם שימשו כמרגלים על קהילת הקובנים הגולים של מיאמי ולא נגד ממשלת ארצות הברית.
קובה טוענת שהגברים נשלחו לדרום פלורידה בעקבות כמה פיגועי טרור בהוואנה שאורגנו על ידי המחבל האנטי-קומוניסטי לואיס פוסדה קרילס, פעיל לשעבר של סוכנות הביון המרכזית.
החמישה ערערו על הרשעותיהם והחששות מהגינות משפטם זכו לתשומת לב בינלאומית.
הרכב של שלושה שופטים של בית הדין לערעורים באטלנטה הפך את הרשעותיהם בשנת 2005, תוך שהוא מביא את "הדעות הקדומות" של הקובנים הנאבקים קסטרו במיאמי, אולם בית משפט מלא דחה אחר כך את הצעת החמישה למשפט מחודש והשיב את ההרשעות המקוריות.
ביוני 2009 סירב בית המשפט העליון של ארצות הברית לעיין בתיק.
בקובה, החמישית נתפסת על ידי הממשלה כגיבורים לאומיים ומוצגת כמי שהקריבו את חירותם בהגנה על ארצם.
רנה גונזלס שוחרר מהכלא ב-7 באוקטובר 2011, לאחר שהרצה שלוש עשרה שנות מאסר בפועל, כשנותרו שלוש שנות מאסר על תנאי.
הוא הורשה לחזור לקובה להלוויית אביו ב-22 באפריל 2013 ושופט פדרלי אפשר לו להישאר שם בתנאי שיוותר על אזרחותו האמריקאית.
פרננדו גונזלס שוחרר ב-27 בפברואר 2014. שאר החברים שוחררו ב-17 בדצמבר 2014, בעסקת חילופי אסירים עם קובה עבור קצין מודיעין אמריקאי, שזוהה כקצין ביון אמריקאי בשם רולנדו סראף טרוחיו.
עסקת חילופי האסירים נעשתה במקביל לשחרור הקבלן האמריקני אלן פיליפ גרוס מהכלא הקובני, אם כי הממשלות טענו כי שחרורו של גרוס לא קשור לחילופי השבויים.
חלק מהמשקיפים ראו באירועים אלה צעד ראשון בהקלת יחסי ארצות הברית–קובה, המכונה "ההפשרה הקובנית".
החנות של מופטופ היא סדרת טלוויזיה בריטית לילדים בכיכובן של בובות מבית היוצר של חברת ג'ים הנסון, ששודרה בערוץ ITV במסגרת רצועת השידור CITV בשנת 1999. הסדרה שודרה בישראל בערוץ הופ!
בשנת 2000 ובשידורים חוזרים בטלוויזיה החינוכית.
בגרסה הישראלית הסדרה כללה 130 פרקים ובמקור 260 פרקים.
הסדרה עוקבת אחר חבוב ענק דמוי דרקון בשם מופטופ (מדבב בעברית: דן שצברג) והעוזרת שלו, דמוית כלב-ברווז בשם פאפידאק (מדבבת בעברית: גיתית שובל).
הם מנהלים ביחד את החנות של מופטופ, חנות המשמשת לממכר כל דבר העולה על הדעת.
בנוסף להם ישנם גם משפחה של עכברים יחד עם מוסי העכברון הקטן (מדבב בעברית: אמיר איבגי), דובו העצלן השליח, ארני ברני המתקן, קלאודיה הציפור השכנה ועוד.
בכל פרק מופיעות בובות שמקורן בסדרות אחרות של חברת ג'ים הנסון, ביניהן "מופע החיות", "הדוב בבית הכחול", "החבובות", "הפרוגלים" ועוד; הן משמשות כלקוחות בחנות וגם כאביזרים הנמצאים בה.
החנוכייה של משפחת פוזנר היא חנוכייה המשתייכת למשפחתו של הרב האחרון של העיר קיל לפני השואה, עקיבא ברוך פוזנר.
זו גם כותרתו של תצלום שצילמה אשתו של הרב פוזנר, רחל, ב-11 בדצמבר 1931. בתצלום נראית חנוכייה ובה שמונה נרות כשהיא מוצבת על אדן החלון של בית מספר 60 ברחוב סופיינבלטר בקיל.
מעבר לרחוב נראה דגל המפלגה הנאצית מתנוסס על הבית מספר 35 באותו רחוב, בו שכנו משרדי המפלגה הנאצית בקיל.
החנוכייה ניתנה על ידי בני משפחת פוזנר ליד ושם בהשאלה, ומוצגת במוזיאון יד ושם.
על גב התצלום רשמה רחל פוזנר טקסט בו הביעה ביטחונה בכך שהיהדות תשרוד את הנאציזם.
התצלום הועבר והועתק לאורך השנים בין ארכיונים שונים והוצג בתערוכות ובספרים בנושא יהדות גרמניה ערב השואה.
תיארוך התצלום הוטל בספק, אך מחקר שהתחקה אחר התצלום המקורי הביא לתיארוך מדויק.
התצלום התפרסם בתקשורת ותולדותיו פורסמו במספר כלי תקשורת ישראליים, גרמניים ובינלאומיים לאחר תום מלחמת העולם השנייה ותום השואה.
גרהרד פאול סקר את תולדות התקבלותו של התצלום כסמל לרדיפה ולהתנגדות יהודית רוחנית.
עקיבא ברוך פוזנר (ארתור פוזנר) היה הרב האחרון של קיל שבגרמניה.
בשנת 1925 נישא פוזנר לרוזי-רחל פוזנר, כתבת חדשות חוץ.
בשנה זו או מעט לאחר מכן קנו השניים את החנוכיה העשויה נחושת, בה שמונה נרות בשורה והשמש, הנמצא במרכז הנרות, בולט על זרוע בזווית ישרה מחוץ לשורה.
בשנת 1926 התיישבה משפחת פוזנר ברחוב סופיינבלטר 60 בקיל.
בבניין מצדו השני של הרחוב, ברחוב סופיינבלטר 35, היו משרדי המפלגה הנאצית של העיר.
בדצמבר 1931, בחג החנוכה, הציבו בני משפחת פוזנר את החנוכיה בחלון ביתם, בצד הפונה לרחוב, לפי המנהג.
ב-11 בדצמבר 1931 (ב' בטבת התרצ"ב) צילמה רחל פוזנר את החנוכיה עם שמונה הנרות והשמש, כשברקע, במטושטש, נראה הבניין שמעבר לרחוב, ששימש את מטה המפלגה הנאצית בעיר, ועליו תלוי דגל צלב הקרס, רחל פוזנר שלחה את התצלום לפיתוח ועל גב התצלום המודפס כתבה:
בשנה שלאחר חג החנוכה בו צולם תצלום זה התחזק מעמדם של הנאצים בקיל.
ראש סניף המפלגה הנאצית בקיל מיולי 1932 היה ולטר ברנס (), שממרס 1933 ועד מאי 1945 היה ראש עיריית קיל, שבה זכו הנאצים להישגים בבחירות של יולי ונובמבר 1932. ב-3 באוגוסט 1932 הותקף בית הכנסת בקיל בפצצות.
הרב פוזנר פעל נגד האנטישמיות בפרסומים ובנאומים, בנוסף לפעילותו כרב וכמלומד במדעי היהדות.
בין היתר היה מעורב בדיונים בין-דתיים עם הבישוף של אוסנברוק וילהלם ברנינג (Wilhelm Berning) ועם הכומר אולהורן (Uhlhorn) מאקרנפרדה ().
גם לאחר ההתקפות על בית הכנסת ועל חנות כלבו מרשת קרשטט () נקט פוזנר עמדה בפומבי.
בנובמבר 1932 עברה משפחת פוזנר דירה, לרחוב יאן (Jahnstraße) מספר 6.
על גב התצלום כתבה רחל פוזנר את השנה 5692 בלוח השנה העברי ומתחתיה בסוגריים את השנה 1932 בלוח השנה הגרגוריאני.
שנת 5692, התרצ"ב, היא 1931. אי ההתאמה הייתה בסיס לטענות בדבר זיוף התצלום.
כ"ה בכסלו, תרצ"ב, היום הראשון להדלקת הנרות, היה ב-5 בדצמבר 1931. רק בתרצ"ג, 5693, היה התאריך העברי של חג החנוכה תואם את שנת 1932, השנה אותה רשמה פוזנר על גב התצלום.
ייתכן שאי ההתאמה מקורו בלוח שנה של הקהילות היהודיות בשלזוויג-הולשטיין, שבו נרשם התאריך העברי של תרצ"ב במקום של תרצ"א.
המידע השגוי הזה תואם את הרישום בכתב ידה של רחל פוזנר על גב התצלום.
גרהרד פאול ציין את 1931 כשנת צילום התצלום.
משפחת פוזנר היגרה ביוני 1933 לבלגיה ומשם לירושלים ב-1934. החנוכייה והתצלום המקורי היו ברשות רחל פוזנר עד פטירתה ב-1982. את החנוכייה והתצלום קיבלה בתה של רחל, שולמית מנסבך.
ממנה קיבל את החנוכייה בנה, שמתגורר בבית שמש, וממנו קיבל את החנוכיה בנו, נינם של רחל ועקיבא פוזנר.
משפחת פוזנר העבירה את החנוכייה והתצלום בהשאלה ליד ושם.
החנוכייה מוצגת במוזיאון יד ושם לתולדות השואה.
כל שנה בחנוכה שבה החנוכייה למשפחת פוזנר, לשם הדלקת הנרות, ולאחר החג מוחזרת למוזיאון יד ושם.
בדצמבר 2022 שבה החנוכייה לעיר קיל באופן זמני והוצגה במוזיאון העירוני של קיל, אשר חוקר את החיים היהודיים בעיר ואת עליית הנאציזם דרך ההיסטוריה של משפחת פוזנר.
לאחר 3 ימים במוזיאון הועברה החנוכייה לברלין ושם הודלקה לציון חג החנוכה, 91 שנים מאז התצלום המפורסם.
לאחר החזרה מגרמניה לישראל, זכו חיילי חטיבת גולני להדליק בה את הנר הרביעי של החג.
בדצמבר 2023 הוטסה החנוכייה של משפחת פוזנר שוב לגרמניה לטקס הדלקת נרות כחלק מיוזמה של משרד התפוצות והמאבק באנטישמיות בה הודלק נר ראשון של חנוכה במקביל ברחבי העולם ובשידור חי בהובלת משפחות החטופים של מלחמת חרבות ברזל ובחיבור לטקס הדלקת הנרות במעמד קנצלר גרמניה בחנוכייה הכי גבוהה באירופה.
מייד לאחר מכן החנוכייה עשתה דרכה בחזרה לישראל ועברה ביחד עם חיילי צה"ל לתוך רצועת עזה, שם הודלקה על ידי אחד מצאצאי משפחת פוזנר.
עותקים של התצלום נמסרו לארכיון העיר קיל (שבשנות השבעים יצר נגטיב מהתצלום) ולארכיון הוויזואלי למורשת פרוסית בברלין (Stiftung Preußischer Kulturbesitz) .
הדפס גדול של התצלום הוצב במוזיאון העירוני של קיל ().
הדפסות נוספות הופצו למוזיאון ארצות הברית לזכר השואה, ל וליד ושם, בין היתר.
מברלין הועברו עותקים למוזיאון המלחמה האימפריאלי בלונדון, מכון שלום הרטמן בירושלים והמוזיאון היהודי בברלין.
לקראת סוף המאה ה-20 הופצו עותקי התצלום עם שינוי של התאריך, למשל ל-1938 או לכל שנה אחרי 1933, כדי לייצג את כוח העמידה היהודי בגרמניה הנאצית, וזאת בהתעלם מאי הסבירות של העמדת סצנה כזו בגרמניה שלאחר עליית הנאצים לשלטון.
שינוי התאריך גרר שימוש בתצלום כסמל לעמידה היהודית בתקופת השלטון הנאצי.
התצלום הופיע בסרט האמריקאי "" שעלה על האקרנים בשנת 2000 והוקרן בישראל תחת השם "בזרועות זרים", וכן ספר בעל השם "ילדים בזרועות זרים" שפורסם בעקבות הסרט.
בספר המקביל שיצא בגרמנית הופיע התצלום עם תיארוך לסוף שנות השלושים.
חברת ההפקה של הסרט, חברה בת של האחים וורנר, החזיקה בזכויות ההפצה של התצלום למשך עשר שנים.
כך התגלגל התצלום לאינטרנט ללא ציון שנת הצילום, מקום הצילום וזהות הצלם.
לקראת פרסום האנתולוגיה "מנורה וצלב קרס: לתולדות יהודי שלזוויג-הולשטיין, ליבק ואלטונה, 1998-1918" (Menora und Hakenkreuz.
1918-1998), בעריכת גרהרד פאול ומרים גיליס-קרליבך, שעל כריכתה מופיע התצלום, נעשה תחקיר מקיף באשר למוצא התצלום וזהות הצלם.
בתחקיר נמצא מקור התצלום בארכיון העירוני בקיל, וכן נמצאה יוצרת התצלום בישראל.
גרהרד מתח ביקורת על האופן שבו הפך התצלום מנכס היסטורי ל"סחורה", כדבריו ("Handelsware").
מדי פעם, כדי להעלות באופן מלאכותי את שוויו של התצלום, טושטשו סימני הזמן ונוצרו העתקים חדשים ומיופים, כדי ליצור מצג של מקוריות.
"החמצן" הוא אלבום הסולו השלישי של הזמר איציק שמלי.
האלבום יצא לאור ב-2011 דרך תאקט רקורדס.
את כל שירי האלבום שמלי כתב והלחין לבדו (מלבד השיר "מזמור לדוד" אותו הלחין גד אלבז ומילותיו על פי מזמור תהילים כ"ג בספר תהילים)
האלבום כולל 11 רצועות שהופקו על ידי רון תיכון, ניצן קייקוב, רביב בן-מנחם, תמיר צור וגד אלבז.
באלבום מתארחים סיוון וגד אלבז.
החנות שיש בה הכל היא קומדיית מצבים מוזיקלית ישראלית אשר עלתה לשידור ב-7 ביוני 2021 בכאן 11. את הסדרה יצר עוזי וייל בשיתוף המוזיקאי שלום גד, וביים אותה איתן צור.
העלילה מתרחשת בחנות כלבו בשם "החנות שיש בה הכל", בה ניתן למצוא כל דבר שניתן להעלות על הדעת, ומלווה את חייהם היומיומיים של עובדי החנות, כשכל פרק מתמקד בחבר צוות אחר.
צוות המוכרים המגוון שעובד במחלקות השונות – החל ממחלקת מתנות רומנטיות וכלה במחלקת דברים גדולים מדי, מנהל מערכות יחסים עם הקונים, עם מנהל החנות אשר (חי מאור), בינם לבין עצמם ועם הבעלים של החנות, תאומים שוודים בשם אריקסון ויוריקסון (אבי גרייניק ועידן אלתרמן).
בפרק השמיני, פרק הסיום של העונה הראשונה, נסגרה החנות בעקבות מגפת הקורונה בישראל, הבעלים עזבו לשוודיה וכל העובדים פוטרו.
שם השחקן/ית שם הדמות אודות הדמות חי מאור אשר מנהל החנות.
היה רוחני יותר בעברו אך השתעבד לקפיטליזם.
אפרת בן צור זהבה מוכרת בחנות.
הייתה מועמדת לנהל את החנות אך ויתרה על התפקיד בשביל אשר.
בפרק המוקדש לה נחשף עברה והפשרות שעשתה בחייה כשנשארה לעבוד בחנות.
אורי יניב יוחנן מוכר בחנות.
גנב פעם את הכותל המערבי והחביא אותו בחנות.
דימה רוס איגור מוכר בחנות.
על פניו נראה כחביב ונעים הליכות מול לקוחות מעצבנים, אך בסתר לוקח אותם למרתף שבו איש עסקים משדל אותם לכתוב טוקבקים ברשתות חברתיות.
ירדן תוסייה כהן דנה מוכרת בחנות.
דעתנית מאוד ובעלת מערכת יחסים מורכבת עם אדי.
עמית אולמן אדי מוכר בחנות.
באחד מהפרקים חוזר בזמן למלחמת יום כיפור.
רונית אפל עלמה מוכרת בחנות.
מחפשת אהבה ופוגשת מאהבים רבים (כולם מגולמים על ידי השחקן יניב ביטון).
אבי גרייניק אריקסון בעלי החנות.
רכשו את החנות 10 שנים לפני תחילת הסדרה מגברת עבאדי.
מאוימים מחנות אחרת שיש בה הכל – איקאה.
עידן אלתרמן יוריקסון ענבל לורי גברת עבאדי מקימת החנות ובעליה לשעבר.
מכרה את החנות לאריקסון ויוריקסון.
סמדר שילוני, בביקורת באתר ynet, כתבה: "הצילום האסתטי, האלמנטים המוזיקליים והעדינות במשחק מתנגשים חזיתית בחריפות העוזי-ויילית, ואם תסכימו להשאיר את המסננים בכניסה - צפויה לכם חוויה סוריאליסטית אבל גם מציאותית להכאיב".
כרמל שטרן, בביקורת באתר מאקו, כתבה על הסדרה: "היא מופרעת, היא יפהפייה, היא בהחלט משעשעת והיא דבר שלא ראינו כמותו בארץ.
לצד כל אלו היא גם קרינג'ית, לא ברורה ולעיתים גם משעממת.
גם חובבי הז'אנר המושבעים ביותר, בין אם מדובר בפנטזיה או במיוזיקל, ימצאו אותה קשה לעיכול".
היא סיכמה כי הסדרה "לא מתאימה לכולם".
גפי אמיר, בביקורת באתר הארץ, העניקה לסדרה 2 מתוך 5 כוכבים, וכתבה כי "הסיטקום המוזיקלי עף על עצמו, אבל הוא מאולץ, לא קומוניקטיבי ומעורר תחושה לא נוחה".
היא ביקרה בפרט את אופן שיבוץ השירים בין הדיאלוגים, וכתבה כי הם "נעדרי חוקיות" וש"התוצאה מאולצת".
בין הדיאלוגים בסדרה משובצים שירים, המושרים על ידי שחקני הסדרה, אותם כתב המוזיקאי שלום גד.
החמישייה הסודית היא סדרת הרפתקאות בריטית-צרפתית מונפשת, אשר מבוססת באופן רופף על סדרת ספרים בעלת אותו שם מאת איניד בלייטון.
הסדרה, אשר הופקה על ידי Marathon Media Group ו-Chorion, בוימה על ידי תיירי סאפיין ופסקל פינון, ונכתבה על ידי טים מיילי ודאגלס טובר, אשר כתבו את "ליזי מקגוויר".
הסדרה הוכרזה לראשונה בשנת 2005, כאשר היא השלישית שמבוססת על סדרת הספרים, שבשונה מהקודמות שלה שבלייב אקשן היא מונפשת.
השידור המקורי של הסדרה היה החל מ-5 באפריל 2008 עד 27 בספטמבר באותה שנה, כאשר היא שודרה בבריטניה בערוץ דיסני ובצרפת בערוץ France 3. בישראל הסדרה שודרה בדיבוב עברי בערוץ הילדים בשנת 2009. לסדרה הופקה עונה אחת הכוללת 26 פרקים באורך 22 דקות.
פרקי הסדרה עובדו לספרים אשר נמכרו בחנויות הספרים בבריטניה.
הסדרה עוקבת אחר ילדי החמישייה הסודית המקורית, אשר יוצאים להרפתקאות חדשות, בהן הם משתמשים באמצעים טכנולוגיים, כמו מחשבים וטלפונים ניידים, שלא הומצאו בימי הוריהם.
ג'יוטי "ג'ו" מישווה – בת 12. הילדה של ג'ורג' קירין מהחמישייה הסודית המקורית, אשר כמותה היא מעדיפה לקצר את שמה בצורה גברית.
היא בריטית ממוצא הודי, כאשר אמה פגשה את אביה בהרי ההימלאיה.
מקס קירין – בן 13. הילד של ג'וליאן קירין מהחמישייה הסודית המקורית.
אוהב הרפתקאות וספורט, כמו אופני הרים וסקייטבורד.
אלי קמפבול – בת 12. הילדה של אן קירין מהחמישייה הסודית המקורית, אשר מסופר שהפכה לסוחרת אמנות מצליחה בקליפורניה.
דילן קירין – בן 11. הילד של דיק קירין מהחמישייה הסודית המקורית.
מתעניין בבורסה ובערך הין היפני.
טימי הכלב – כלב המחמד של ג'ו מגזע ברנר זננהונד.
יוצא להרפתקאות עם החמישייה הסודית החדשה.
דיין – שכן בן גילם של החמישייה הסודית החדשה.
השוטרת סטאבלפילד – שוטרת במשטרה.
רומנטית להחריד, אולם היא יכולה להיות אדירה כשהיא מרגישה נסערת.
שם הדמותמדבב/ת באנגליתמדבב/ת בעבריתג'ו מישווהקיארה ג'אנסוןמיכל רשףמקס קיריןג'ון לימיכאל עינבאלי קמפבולקלי מצגרמאיה מיטלפונקטדילן קיריןליזי ווטרוורת'יהונתן מגוןטימי הכלבג'סטין פלצ'רדייןלורן סבירהשוטרת סטאבלפילדעדי קוזלובסקי
בנוסף דיבבו בדיבוב העברי אמנון וולף, גדי לוי, דן קיזלר, טליה ברקאי ושמחה ברבירו.
סדרת הטלוויזיה, בשונה מסדרת הספרים שנכתבה 66 שנים לפני שידורה, עוקבת אחר חמישייה סודית חדשה, כמו כן היא מתרחשת בעידן המודרני כדי להתאים אותה לילדים.
העידן המודרני בא לידי ביטוי בסדרה במאכלים, באופי הדמויות, במשימות ובשימוש באמצעיים טכנולוגיים שלא היו שנכתבה סדרת הספרים.
לורה קלוני, מפיקת סדרת הטלוויזיה, סיפרה על החמישייה הסודית החדשה ש"הם ילדים חכמים והרפתקנים שאוהבים לצאת החוצה, אל המרחבים, כדי לפתור תעלומות", אך עם זאת "הם גם מתעניינים באייפוד ובמחשבים".
ויוויאן אנדקוט מאגודת אניד בלייטון אמרה שהיא מודאגת שהצופים שיצפו בסדרת הטלוויזיה ולא מכירים את סדרת הספרים יחשבו ש"החמישייה הסודית" היא רק על "גאדג'טים ורב-תרבותיות".
ג'ף נורטון מחברת Chorion, שלקחה חלק בהפקת הסדרה והייתה בעלת הזכויות על סדרת הספרים בזמנו, סיפר שהוא אינו מבינן על מה המהומה, וביקש לדמיין "מה היה קורה לדמויות המקוריות אילו היו חיות כיום, במאה ה-21".
עוד אמר שהחברה דיברה עם גיליאן בייברסטוק, בתה של איניד בלייטון, כותבת סדרת הספרים, אשר אישרה את הסדרה ואמרה שאמה הייתה שמחה לראות אותה.
החמישייה של סטפן היא קיבוץ של חמש גלקסיות, מתוכן ארבע מהוות את קבוצת הגלקסיות הקומפקטית הראשונה שהתגלתה אי פעם.
הקבוצה, הנראית בקבוצת הכוכבים פגסוס, התגלתה על ידי האסטרונום אדוארד סטפן ב-1877 במצפה הכוכבים של מרסיי.
הקבוצה היא הנחקרת ביותר מבין כל קבוצות הגלקסיות הקומפקטיות.
האובייקט הבהיר ביותר בקיבוץ (והיחיד שאינו חבר בקבוצה האמיתית) הוא NGC 7320, בעל אזורי H II נרחבים, המזוהים ככתמים אדומים, שבהם מתרחשת היווצרות כוכבים פעילים.
ארבע מתוך חמש הגלקסיות בחמישייה של סטפן יוצרות אסוציאציה פיזית, קבוצת גלקסיות אמיתית, וככל הנראה יתמזגו זו בזו.
תצפיות רדיו בתחילת שנות ה-70 חשפו חוט פליטה במרחב הבין-גלקטי בין הגלקסיות בקבוצה.
טלסקופי חלל סיפקו תובנה חדשה לגבי טבעו של החוט פליטה, שכיום מאמינים שהוא גל הלם בין-גלקטי ענק הנגרם כתוצאה מנפילה של גלקסיה אחת (NGC 7318B) למרכז הקבוצה במהירות של כמה מיליוני קילומטרים לשעה.
החמישייה של סטפן נבחרה כאחד מחמשת העצמים הקוסמיים שצולמו על ידי טלסקופ החלל ג'יימס ווב, כחלק מפרסום התמונות המדע הראשונות שלו.
כאשר NGC 7318B מתנגש בגז בקבוצה, גל הלם עצום גדול יותר מגלקסיית שביל החלב מתפשט בין הגלקסיות, ומחמם חלק מהגז לטמפרטורות של מיליוני מעלות, שם הם פולטים קרני רנטגן שניתן לזהות באמצעות טלסקופ החלל צ'נדרה של נאס"א.
טלסקופ החלל שפיצר של נאס"א, שמזהה קרינת אינפרא אדום, גילה אות מימן מולקולרי חזק מאוד מגל ההלם בין הגלקסיות.
פליטה זו היא אחת התצורות הסוערות ביותר של מימן מולקולרי שנראו אי פעם.
תופעה זו התגלתה על ידי צוות בינלאומי בראשות מדענים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה ומדענים מאוסטרליה, גרמניה וסין.
גילוי המימן המולקולרי מההתנגשות היה בתחילה בלתי צפוי מכיוון שמולקולת המימן שברירית מאוד ונהרסת בקלות בגלי הלם מהסוג המצופה בחמישיית סטפן.
עם זאת, פתרון אחד שהועלה הוא שכאשר חזית זעזועים נעה דרך אזור מעונן כמו מרכז הקבוצה, נוצרים מיליוני זעזועים קטנים יותר בשכבה סוערת, מה שיכול לאפשר למימן מולקולרי לשרוד.
NGC 7320 מציין הסחה לאדום קטנה (790 קמ"ש) בעוד ארבעת האחרים מציגים הסחה לאדום גדולה (קרוב ל-6,600 קמ"ש).
מכיוון שההסחה לאדום גלקטי פרופורציונלית למרחק, NGC 7320 הוא רק הקרנה בחזית והוא נמצא בסביבות 39 מיליון שנות אור מכדור הארץ, מה שהופך אותו לחבר אפשרי בקבוצת NGC 7331, לעומת 210–340 מיליון שנות אור של ארבע הגלקסיות האחרות.
לגלקסיית NGC 7319 יש גרעין סייפרט מסוג 2 שהופך אותו לגלקסיית סייפרט.
גלקסיה שישית, NGC 7320C, שייכת כנראה לאגודת היקסון: יש לה הסחה לאדום הדומה לגלקסיות ההיקסון, ונראה שזנב גאות ושפל מחבר אותה עם גלקסיית NGC 7319.
באמצעות מכשיר האינפרא-אדום האמצעי שלו (MIRI), טלסקופ החלל ג'יימס ווב מציג פרטים עטופים באבק באור נראה, כולל גלי הלם גדולים וזנבות גאות ושפל בארבע מתוך חמש הגלקסיות.
בנוסף לכך הוא מראה אזורים מוסתרים בעבר של היווצרות כוכבים.
הפרטים החדשים הללו יתרמו להבנתו על התפתחות הגלקסיות.
החנות הסיטונאית של מרשל פילד בשיקגו, אילינוי, המכונה לעיתים "חנות המחסן של מרשל פילד", הייתה בניין בעל שבע קומות בתכנונו של .
המבנה נועד לשרת את העסק הסיטונאי של חנות הכלבו פילד'ס ונפתח ב-20 ביוני 1887, והקיף את הבלוק העירוני התחום על ידי רחוב קווינסי, פרנקלין, אדמס ו-וולס, ליד בניין מועצת הסחר של שיקגו.
הבניין הוזמן בשנת 1885 על ידי הסוחר .
ריצ'רדסון היה ידוע בעיצוביו בסגנון , לו העניק את השם .
מבנה החנות הסיטונאית של מרשל פילד מדגים את יכולתו להתאים את הסגנון הזה למתחם מסחרי מודרני.
הבניין נתמך במסגרות פנימיות של עץ וברזל, והוא היה עטוף במראה חיצוני כפרי של עבודות אבן שהעניקו מראה של רומנסקי איטלקי.
העיצוב החיצוני, שבו החלונות הונחו בקשתות רומנסקיות מסיביות, עשה רושם של ארבעה מפלסים, אך למעשה היו בו שבע קומות ומרתף שקוע.
הקשתות הגדולות אפשרו לבנות את הרכיבים המבניים דקים יותר ומרחב חלונות גדול יותר למבנים שנבנו בשיטות המסורתיות באותה עת.
סגרה את הבניין ב-1930 לאחר פתיחת ה, אז הבניין הגדול בעולם, שאיחד את כל עסקי החברה הסיטונאיים תחת קורת גג אחת.
החנות הסיטונאית נהרסה מאוחר יותר באותה שנה.
החפירה הוא סרט דרמה בריטי משנת 2021 בבימויו של סיימון סטון, עם קארי מאליגן ורייף פיינס בתפקידים הראשיים.
התסריט מבוסס על רומן בשם זה מאת ג'ון פרסטון משנת 2007 המתאר את החפירות הארכאולוגיות בסאטון הו בשנת 1939.
הסרט היה מועמד לפרס באפט"א לסרט הבריטי הטוב ביותר, פרס באפט"א לתסריט המעובד הטוב ביותר, פרס בפט"א לעיצוב האמנותי הטוב ביותר, פרס באפט"א לעיצוב התלבושות הטוב ביותר ופרס באפט"א לאיפור ועיצוב השיער הטוב ביותר.
אדית פריטי (קארי מאליגן) היא אלמנה אמידה שגרה עם בנה רוברט (ארצ'י ברנס) בבית אחוזה גדול בסאטון הו ליד וודברידג' (Woodbridge) במחוז סאפוק.
בשטח האחוזה יש מספר רוגמים והיא שוכרת את שירותיו של בזיל בראון (רייף פיינס) כדי שיחפור שם.
לאחר ויכוח על משכורתו הוא מתחיל לחפור.
לבראון אין השכלה אקדמית והוא מציג את עצמו כחופר ולא כארכאולוג.
בראון מתחיל לחפור ובאחד הימים קורית התמוטטות בחפירה והוא נקבר אך נמצא מעולף על ידי עובדי האחוזה.
הוא מתיידד עם אדית ובנה אבל ממשיך לשמור אמונים לאשתו מיי (מוניקה דולן).
אדית מצרפת לצוות את בן דודה רודר לומקס (ג'וני פלין) כן מצטרף הארכאולוג צ'ארלס פיליפס (קן סטוט) מאוניברסיטת קיימברידג' והארכאולוגית פגי פיגוט (לילי ג'יימס) עם בעלה סטיוארט (בן צ'פלין).
פיליפס טוען שהאזור והממצאים שייכים למדינה.
במקום הם מוצאים מטבעות מהשושלת המרובינגית ואוצרות רבים סביב תא ששימש מקום קבורה לאחד מהמלכים האנגלו-סקסים.
בין פגי לרורי מתפתח רומן אך רורי מתגייס ל-RAF והיא נפרדת ממנו בצער.
בית המשפט קובע כי הממצאים הארכאולוגים שייכים לאדית פריטי אך היא מוותרת ותורמת אותם למדינה.
לבסוף נכתב כי אדית מתה ב-1942 והממצאים הוסתרו בתחנת רכבת בתקופת מלחמת העולם השנייה והועברו אחר כך לתצוגה במוזיאון הבריטי.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותקארי מאליגןאדית פריטירלף פיינסבזיל בראוןלילי ג'יימספגי פיגוטג'וני פליןרורי לומקסבן צ'פליןסטיוארט פיגוטקן סטוטצ'ארלס פיליפסמוניקה דולןמיי בראוןארצ'י ברנסרוברט פריטי
החמישייה הסודית היא סדרת טלוויזיה בריטית אשר התבססה על סדרת ספרי ילדים באותו השם מאת הסופרת הבריטית איניד בלייטון.
הסדרה שודרה במקור בערוץ ITV במשך שתי עונות בשנים 1978 עד 1979 וכללה בסך הכל 26 פרקים.
הסדרה צולמה במיקומים ציוריים שונים באזורים כפריים ברחבי אנגליה.
נעימת הפתיחה המקורית של הסדרה הולחנה על ידי רוב אנדרוז.
את השיר ביצעה מקהלת הילדים "Corona Stage Academy".
שיר הסיום הכיל טקסט חלופי עם אותה המנגינה.
לאורך השנים הסדרה שודרה גם במדינות שונות בהם אירלנד, קנדה, אוסטרליה, גרמניה, צרפת, איטליה, ספרד וישראל.
בישראל שודרה הסדרה שודרה בשנות השמונים במסגרת שידורי הטלוויזיה החינוכית ובסוף שנות השמונים שודרו פרקים נבחרים מהסדרה גם בתוכנית "רואים 6/6".
הסדרה עוקבת אחר הרפתקאותיהם של החמישייה הסודית - האחים ג'וליאן, דיק ואן, בת הדודה שלה ג'ורג', והכלב הנאמן שלה טימי.
יחד הם יוצאים להרפתקאות שונות באזורי הכפר באנגליה ופותרים תעלומות שונות, ולעיתים אף מצליחים ללכוד פושעים, ולמצוא אוצרות נסתרים.
ג'וליאן קירין (מגולם על ידי מרקוס האריס) - הנער המבוגר ביותר בקבוצה אשר משמש כמנהיג של הקבוצה.
ג'וליאן הוא חזק, אינטליגנטי, אכפתי, אחראי ואדיב.
ג'ורג'ינה "ג'ורג'" (מגולמת על ידי מישל גאלגר) - נערה חסרת פחד שמתעקשת שיקראו לה ג'ורג' במקום ג'ורג'ינה.
בעלת שיער קצר מאוד והיא נוהגת להתלבש כמו בן.
לג'ורג' יש כלב נאמן בשם טימי.
דיק קירין (מגולם על ידי גארי ראסל) - אחיו הצעיר של ג'וליאן.
אן קירין (מגולמת על ידי ג'ניפר תאניש) - הצעירה בקבוצה.
אן היא אחותם הצעירה של דיק וג'וליאן.
טימי הכלב (כלב הבורדר קולי טודי) - הכלב הנאמן, הידידותי והפיקח של ג'ורג'.
בפעמים רבות טימי מספק לילדים הגנה פיזית.
הדודה פאני (מגולמת על ידי סו) - אימה החביבה של ג'ורג' ודודתם של ג'וליאן, דיק ואן.
הדודה פאני היא הדמות האימהית העיקרית בחיי הילדים.
הדוד קוונטין (מגולם על ידי מייקל הינץ) - אביה של ג'ורג' והדוד של ג'וליאן, דיק ואן.
לאורך השנים יצאו לשווקים מהדורות VHS ו-DVD של הסדרה.
החממה נגד הקורונה הוא ספר ישראלי המשמש כהמשך לסדרת הדרמה הישראלית המצליחה "החממה".
הספר נכתב על ידי גיורא חמיצר, יוצר הסדרה עצמה, ונועה פניני, עוזרתו.
הספר לא יצא מעולם, והוא נמצא גם בעיתון "הארץ" וגם כתוכנית רשת.
הספר לא יצא מעולם וגם לא מתוכנן לצאת לעולם, והוא יצא לראשונה במרץ 2020 כאשר כל יום יצא תסריט הפרקים לעיתון "הארץ".
בשנת 2023 חמיצר הביא 8 משחקני הסדרה המקורית "החממה" להקריא את תסריטי הפרקים.
כל פרק הקריא שחקן אחר במשך כ-10 דקות, בפרק השמיני הקריא גיורא חמיצר לבדו, ואת הפרק האחרון הקריאו גיורא חמיצר ונועה פניני.
עשרת הפרקים יצאו ליוטיוב באותם השבועות.
במהלך הסגר שהיה במדינת ישראל בשיאה של מגפת הקורונה בישראל החליט גיורא חמיצר ליצור ולכתוב יחד עם נועה פניני תסריט לעונה הרביעית של "החממה", ובמקום כתבו השניים ספר ארוך שכל פרקיו עלו לעיתון הארץ במרץ 2020 ולאחר מכן 8 שחקנים מהסדרה הקריאו את תסריטי הפרקים והפרקים עלו ליוטיוב.
חלק מצומצם מגיבורי החממה נמצאים 4 שנים לאחר מאורעות העונה השלישית של הסדרה, ומולם נמצא אויב חדש: הבוס החדש של יפתח, אשר קנה חברה סינית בה מייצרים וירוס קטלני ותוקפני ממשפחת הקורונה.
האם דניאל, יפתח ואלה לי יצליחו להציל את העולם שוב מהוירוס הקטלני?
מספר הפרקשחקן הפרקשם הדמות בסדרה הרגילה
("החממה")1דניאל ליטמןדניאל גורן2גאיה שליטא-כץאלה-לי רשף3לי בירןיפתח הר-לב4ג'וי ריגרדינה נבון5דר זוזובסקינטלי קליין6תמיר גינזבורגרון אשכנזי7סמדר חייטאלונה ברגר8גיורא חמיצר–9ליאור שבתאימתתיהו "מתי" ספיבק10גיורא חמיצר ונועה פניני–
בנוסף, יצא פרק ספיישל בן 77 דקות, בו גיורא חמיצר מקריא את הסיפור המלא בלי עצירות.
החיים במדינת ישראל מוסדרים במידה רבה באמצעות חוקים.
על פי שיטת המשפט בישראל מאז הקמת המדינה מחוקקת הכנסת את חוקיה, אך מערכת החוקים בישראל כוללת גם חוקים שמקורם בשלטון המנדט הבריטי בארץ ישראל, ובמידה מצומצמת גם חקיקה שמקורה עוד בשלטון העות'מאני.
כיום יש בישראל יותר מ-1,000 חוקים תקפים.
בישראל אין חוקה אך הכנסת חוקקה חוקי יסוד.
סדרי החקיקה של הכנסת אינם מעוגנים בחוק ופועלים בעיקר מכוח תקנון הכנסת ותקנון הממשלה.
מאז שנת 1975 הוגשו מספר הצעות לחוק יסוד: החקיקה, אך אף אחת מהן לא עברה את שלב הקריאה הראשונה.
החוק היחיד שקובע שהכנסת היא המחוקקת הוא חוק המעבר, התש"ט–1949. , שהסדיר את מעבר הסמכויות מהאסיפה המכוננת לכנסת נקבע כך:
1. לבית המחוקקים במדינת ישראל ייקרא "הכנסת".
לאספה המכוננת ייקרא "הכנסת הראשונה" לציר האספה המכוננת ייקרא "חבר הכנסת".
2. (א) לדבר חקיקה של הכנסת ייקרא "חוק".
(ב) כל חוק ייחתם בידי יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה והשר הממונה על ביצוע החוק.
(ד) כל חוק יפורסם ברשומות תוך עשרה ימים מיום קבלתו בכנסת.
בנוסף לכנסת, שלה תפקיד מרכזי בתהליך החקיקה, ובפרט נתונה לה הסמכות הבלעדית לאשר חוק, שותפים לתהליך זה גורמים נוספים:
ממשלת ישראל, שרבות מהצעות החוק המונחות על שולחן הכנסת מגיעות ממנה.
ועדות ציבוריות שמונו לשם בדיקתם של נושאים מסוימים, והדו"ח שהן מגישות מעובד להצעת חוק, המוגשת מטעם הממשלה.
נציגי ציבור, המופיעים בפני ועדות הכנסת ומביעים דעתם בנושאים העומדים על סדר היום.
כלל בסיסי בכל שיטות המשפט הוא שעל החקיקה להיות גלויה לכל.
גם בישראל מתפרסמת החקיקה לשלביה בקבצים אחדים של "רשומות", הפרסום הרשמי של מדינת ישראל.
עם זאת, לרוב לא נוח לקרוא נוסח מלא של חוק ב"רשומות", היות שתיקונים לחוקים קיימים מתפרסמים ברשומות כנוסחים מתוקנים לסעיפים ששונו בלבד, כך שאין הפרסום ב"רשומות" כולל נוסח מלא ומעודכן של חוקים שעברו שינוי.
רבים מהחוקים החשובים ביותר, כגון חוק סדר הדין הפלילי, עוברים שינויים ותיקונים לעיתים מזומנות, כך שכדי לקרוא את החוק הנוהג במדינה ברגע נתון, דרוש מעשה-מרכבה של מספר גליונות שונים של "רשומות".
בעיה זו של נגישות ציבורית לחקיקה חריפה במיוחד בהקשר חקיקת משנה.
בעוד שהוקם מאגר לאומי של חקיקה ראשית באתר הכנסת, המאפשר חיפושים מורכבים, קריאת תקצירים, עיון בהיסטוריה חקיקתית, אין מאגר דומה לגבי חקיקת משנה.
תקנות וצווים מתפרסמים ברשומות בקובץ התקנות, ניתן לבצע חיפוש ממוחשב באתר משרד המשפטים החל משנת התשס"ד; בכדי למצוא תקנות או עדכון בתקנות מהשנים שלפני כן, יש לחפש במפתח שבתחילת כל שנה.
קשיים אלו הולידו פתרונות של מאגרים משפטיים בשוק הפרטי, המציעים בתשלום קובצי חוקים שלמים ומעודכנים על גבי מדיה דיגיטלית; פתרונות אלו משמשים את רוב המשפטנים בארץ.
מיזם ספר החוקים הפתוח פועל להנגשה לציבור של הטקסט של חוקי מדינת ישראל באתר בגישה חופשית.
פעמים רבות קודמים להנחתה של הצעת חוק על שולחן הכנסת צעדים מקדימים, ובפרט מינוי ועדה ציבורית ותזכירי הצעות חוק.
בעת פרסומם מאפשרים פרסומים אלה לציבור להיערך לקראת חקיקה הצפויה ולהשפיע עליה (אף שאין זה ייעודם העיקרי).
מאוחר יותר משמשים מקורות אלה גם ללימוד מטרת החקיקה, ככלי עזר לפרשנותה.
הרשות השופטת עוסקת בפרשנות החוק ובדרכי מימושו.
לעיתים נתקלת הרשות השופטת בבעיה בחוק: החוק אינו נותן מענה לסוגיה שראוי לתת לה מענה בחוק, התוצאה המתקבלת מציות לחוק אינה סבירה וכדומה.
במקרים כאלה מציין בית המשפט את הבעיה שנתקל בה, וממליץ למצוא לה פתרון.
לעיתים המחוקק מממש המלצה זו, והופך אותה להצעת חוק.
דוגמה: בפסק דין של בית המשפט העליון ציין השופט אליקים רובינשטיין ביחס לחוק כי "המצב שנוצר אינו ראוי ואינו צודק", ואף שפסק בהתאם להוראות החוק, ציין "זו מסקנה משפטית, שאינה גורעת מן האמור באשר לצורך בתיקון המצב".
הממשלה קיבלה את המלצתו של השופט רובינשטיין, והגישה לכנסת הצעת חוק שבאה לתקן את הטעון תיקון.
במקרים אחרים מגיע בית המשפט לתוצאה שהוא שלם עמה, אך הממשלה אינה מרוצה מתוצאה זו, ומגישה לכנסת הצעת חוק שבאה לשנות את המצב החוקי, כך שבמקרים נוספים שיוגשו לבית המשפט, תהיה התוצאה שונה (כאשר צעד כזה בא בעקבות פסיקה של בג"ץ, הוא מכונה "עוקף בג"ץ").
דוגמה: בוויכוח שבין בנק יהב לרשות המיסים קיבל בית המשפט המחוזי בירושלים את עמדתו של בנק יהב, וקבע כי יש להכיר בהוצאות שהוציא הבנק למימון השכלה גבוהה לעובדיו.
בעקבות תוצאה זו הגישה הממשלה הצעת חוק שבעקבותיה תוקנה פקודת מס הכנסה ונקבע בה במפורש כי לא יותרו ניכויים בשל הוצאות לרכישת השכלה אקדמית.
לעיתים רחוקות פוסל בית המשפט, במסגרת הביקורת השיפוטית, סעיף בחוק.
מצב זה מצריך תיקון של הסעיף שנפסל, באמצעות חקיקה, אם באמצעות ביטולו ואם באמצעות החלפתו בחקיקה שלא תיפסל.
פעמים לא מעטות נובעים צעדי חקיקה רחבי היקף מדו"ח של ועדה ציבורית שהוקמה לליבון נושא מסוים.
בפרט מקובלת הקמתה של ועדה ציבורית כבסיס לשינוי מהותי בחוקי המיסים (שינוי שמתעורר בו צורך מדי שנים אחדות).
עם ועדות אלה נמנות, בין היתר, ועדת בן-שחר, או בשמה הרשמי "הוועדה לרפורמה במיסים", שהמלצותיה היוו בסיס לתיקון מס' 22 לפקודת מס הכנסה.
השפעה רבה הייתה גם לוועדה הציבורית לבדיקת מערכת המיסים בישראל ("ועדת אשר"), שבעקבות המלצותיה הוטל מס ערך מוסף.
חוק דחיית שירות לתלמידי ישיבות שתורתם אומנותם, התשס"ב–2002, מזוהה כל כך עם הוועדה שבעקבותיה נחקק, ועדת טל, עד כי כינויו הרווח הוא "חוק טל".
תזכירי חוק מופצים על ידי משרדי הממשלה היוזמים הצעת חוק.
זה שלב מקדמי לפני פרסום הצעת החוק באופן רשמי בקובץ "הצעות חוק הממשלה" (לעיתים זמן רב קודם לכך).
התזכיר כולל טיוטה ראשונה של הצעת החוק, בתוספת דברי הסבר מפורטים אודות מטרותיה של החקיקה המוצעת, והוא נועד לדיון ראשוני בהצעת החוק, במסגרת הממשלה, משרדיה וגורמים המייעצים לה.
דרך אתר התזכירים מופצים התזכירים לכלל הציבור אשר נרשם לאתר, ויכול לקבל באופן אוטומטי את כל התזכירים או להירשם לקבלת התזכירים של משרד אחד בלבד או יותר, לפי רצונו.
התזכירים נשלחים גם לנשיא בית המשפט העליון, לדיקני הפקולטות למשפטים ולגורמים שיש לחוק המוצע השפעה עליהם.
החל מ-1 בספטמבר 2010 מוצגים תזכירי חוק ב"אתר החקיקה הממשלתי", אתר תזכירי החוק של הממשלה, והציבור מוזמן להגיב עליהם באמצעות האתר.
אחרי קבלת הערות לתזכיר חוק, או במסגרת יוזמת חקיקה שהחלה ללא תזכיר חוק, מכין המשרד הממשלתי טיוטת חוק ומביא אותה לדיון בוועדת השרים לענייני חקיקה, שדנה בזה בשם הממשלה.
אחדות מהנחיות היועץ המשפטי לממשלה עוסקות באופן הטיפול בהצעת חוק ממשלתית.
אחרי אישור ועדת השרים, מתפרסמת הצעת החוק בקובץ "הצעות חוק – הממשלה" והיא מונחת על שולחן הכנסת.
הצעת החוק כוללת את נוסח החוק המוצע ודברי הסבר העוסקים במטרתה של הצעת החוק ובדרכי גיבושה, וכן הסברים לסעיפי ההצעה השונים.
הצעת חוק מסוג זה מכונה "הצעת חוק ממשלתית".
הממשלה רשאית למשוך את הצעתה עד לפני ההצבעה בקריאה השלישית, אך לא תוכל להעלות הצעה דומה באותו מושב הכנסת אלא באישור ועדת הכנסת.
חבר כנסת שאינו שר או סגן שר, או קבוצת חברי כנסת רשאים להגיש הצעת חוק מטעמם.
קיימות מספר הגבלות על הצעות חוק אלו וההליכים בכנסת לאישורן.
מספר החוקים שרשאי חבר הכנסת להציע מוגבל.
הנחת הצעת חוק פרטית לפני הכנסת טעונה אישור של נשיאות הכנסת (מורכבת מיושב ראש הכנסת וסגניו), והם רשאים למנוע העלאת הצעה "גזענית במהותה", או כזו השוללת את מהותה של מדינת ישראל כמדינת העם היהודי.
בניגוד להצעת חוק ממשלתית, ניתן למשוך הצעת חוק פרטית רק עד סיום מועד הדיון בוועדה שלאחר הקריאה הראשונה.
לאורך השנים, גדל באופן משמעותי מספר הצעות החוק הפרטיות, הן כמותית והן באופן יחסי.
אם בכנסת השלישית הוגשו 47 הצעות חוק פרטיות, ו-18 מהן אושרו כחוקים, הרי שבכנסת ה-15 הוגשו 4,012 הצעות חוק פרטיות, מתוכן אושרו 194. באחוזים, זינק אחוז החוקים שמקורם בהצעות פרטיות מ-6% בכנסת השלישית ל-53% בכנסת ה-15. עם זאת, שיעור הצעות החוק הפרטיות שמוגשות ולא מקודמות עולה בהתמדה.
בכנסת השלישית, 38% מהצעות החוק הפרטיות שהוגשו אושרו גם בקריאה שנייה ושלישית.
בכנסת ה-15, רק 5% מהצעות החוק הגיעו לכדי השלמת החקיקה.
סך כל הצעות החוק הפרטיות שהונחו על שולחן הכנסת בעשור שבין 2002–2011 הוא 12,725 ועד שנת 2016 (כולל השנים 2000–2001) עלה מספרן ל-22,949 שמהווה שיא עולמי בחקיקה פרטית.
על פי בקשתם של חברי הכנסת שיזמו הצעת חוק פרטית היא מובאת לאישורה של ועדת השרים לחקיקה, בסמוך למועד הבאתה לדיון מוקדם במליאת הכנסת.
כדי שוועדת השרים תספיק לגבש את עמדתה, קובע תקנון הכנסת כי הדיון המוקדם יתקיים לכל הפחות 45 ימים לאחר הנחת הצעת החוק על שולחן הכנסת, אלא אם כן הסכימה הממשלה להקדים את הדיון, או שוועדת הכנסת קבעה אחרת.
ועדת השרים יכולה להחליט לתמוך בהצעת חוק פרטית, להתנגד לה, או לתמוך בה בתנאי שייערכו בה שינויים שונים או בתנאי שהנוסח יתואם עם משרדי הממשלה הנוגעים בדבר.
בפברואר 2017 פרסמו שרת המשפטים איילת שקד וחבר הכנסת יאיר לפיד מאמר משותף, שבו קבלו על הפופוליזם שמשמש מניע להגשת הצעות חוק ולדבריהם גורם ל"טירוף של חקקת המבזה את הרעיון הדמוקרטי, מסרבל את עבודת הכנסת, והגרוע מכול – מייצר חוקים שהם גם מיותרים וגם גורמים לפגיעה קשה בחופש שלנו".
שקד ולפיד הציעו ליצור מודל חדש ביחסים בין הכנסת לממשלה, שבו תצומצם החקיקה הפרטית ובתמורה יוענקו לחברי הכנסת כלים משמעותיים יותר לפיקוח על הממשלה.
הצעת החוק מתפרסמת בקובץ "הצעות חוק – הכנסת" והיא מונחת על שולחן הכנסת.
מבנה הצעת החוק זהה לזה של הצעת חוק ממשלתית.
הצעת חוק מטעם ועדות הכנסת
בעבר כל ועדה מוועדות הכנסת הייתה מוסמכת להציע הצעת חוק מטעם הוועדה, הצעת חוק כזו פטורה מקריאה טרומית, ומועברת למליאה להצבעה בקריאה ראשונה.
הצעות אלה מגובשות בוועדת הכנסת הרלוונטית לקראת הכנתן לקריאה ראשונה, ולאחר מכן הליך חקיקתן דומה להליך החקיקה של הצעות החוק הממשלתיות והפרטיות.
הדיון בכנסת בהצעת חוק נעשה בשלבים אחדים המתפרסים על-פני תקופה של שבועות ואף חודשים, כך שמתאפשר דיון מעמיק בהצעה.
לעיתים נערך הדיון בלוח זמנים מוכתב מראש (למשל הדיון בחוק התקציב ובחקיקה הנלווית לו, שיש לסיימם עד לתחילת השנה), והלחץ שמצב זה יוצר על הדיון בכנסת ספג ביקורת רבה.
חקיקה מהירה במיוחד הייתה חקיקתו של חוק רמת הגולן, שכל תהליך החקיקה הקשור בו נמשך יום אחד בלבד.
לאחר פרסום הצעת החוק היא מועברת לדיון בכנסת ובוועדותיה.
הדיון במליאת הכנסת, בעת שהחוק מובא לקריאות השונות, מופיע בפרסום "דברי הכנסת" (שאינו במסגרת "רשומות").
לעיתים יש בדיון זה מידע נוסף אודות מטרותיו של החוק הנידון והרקע לחקיקתו, ואף בו יש כדי לסייע בפרשנות החוק.
אם הצעת חוק עברה בקריאה ראשונה, אך שאר הליכי החקיקה לא הסתיימו בכנסת מסוימת, ניתן להגיש בכנסת הבאה הצעה להחיל על ההצעה דין רציפות, שעם קבלתה ניתן יהיה להמשיך בדיון מבלי להניח מחדש את הצעת החוק לקריאה ראשונה.
את ההצעה להחיל דין רציפות רשאית ליזום הממשלה או, אם מדובר בהצעת חוק פרטית – הוועדה שדנה בה בכנסת הקודמת.
הדיון במליאת הכנסת – קריאה טרומית
הצעת חוק פרטית חייבת לקבל אישור מקדמי (טרומי) של הכנסת להמשך תהליך החקיקה.
ההליך כולל חובת הנחת ההצעה על שולחן הכנסת למשך 45 ימים לפחות לפני הדיון בכנסת (ועדת הכנסת רשאית לפטור הצעת חוק מחובה זו).
את הצעת החוק מציגים יוזמי החוק ומתקיים דיון שסופו בהצבעה.
בפני הכנסת שתי אפשרויות: הסרת ההצעה מסדר היום או העברתה לוועדת כנסת מתאימה להכנה לקריאה ראשונה.
הצעה שהוסרה מסדר היום תוכל לעלות פעם נוספת רק לאחר שישה חודשים (שאינם כוללים את ימי פגרת הכנסת) או לעשות שינוי בחוק ואז ניתן להגיש שוב את ההצעה.
הליכי ההצבעה בקריאות הבאות זהות להצעות חוק ממשלתיות למעט הבדל אחד – חוק שהוצע ועלותו התקציבית עולה על חמישה מיליוני שקלים חדשים בשנה והממשלה לא נתנה את הסכמתה לעלות זו, מחייב רוב של 50 חברי כנסת בקריאה הראשונה, בקריאה השנייה ובקריאה השלישית.
כאשר מליאת הכנסת אישרה הצעת חוק פרטית בקריאה טרומית, החוק מועבר לאחת מוועדות הכנסת לדיון מקדמי.
אם יש מחלוקת לאיזו ועדה להעביר את הצעת החוק, ועדת הכנסת תכריע בעניין זה (לעיתים משיקולים פוליטיים ייתכן שהצעת חוק תועבר לוועדה שאינה קשורה לנושא של הצעת החוק).
בדיוני הוועדה משתתפים מומחים שמציעים שיפורים בהצעת החוק.
קבלת שינויים בהצעת החוק מותנית בהסכמתו של מגיש הצעת החוק (בניגוד לדיון בוועדה כהכנה לקריאה שנייה ושלישית).
בסיום דיוני הוועדה החוק מוכן להצבעה בקריאה ראשונה.
הדיון במליאת הכנסת – קריאה ראשונה
ככלל, הצעת חוק ממשלתית מוצגת לכנסת על ידי השר שבתחום אחריותו נמצא הנושא בו מטפל החוק הנדון (או סגן השר במשרדו), אם כי לעיתים מציג אותה שר אחר.
ההצעה מועלית לפני המליאה רק לאחר שהונחה על שולחן הכנסת במשך יומיים לפחות.
הדיון מתקיים במליאה ולאחריו עומדות בפני הכנסת שתי אופציות: דחיית ההצעה או העברתה לוועדה להכנת החוק לקריאה שנייה.
הוועדה שדנה בהצעת החוק היא בדרך כלל הוועדה שנושא החוק נמצא בתחום אחריותה.
עם זאת, לעיתים ועדת הכנסת מעבירה את הדיון לוועדה אחרת, משיקולים שונים, הנוגעים בדרך כלל להרכב הוועדה או זהות העומד בראשה.
כך, למשל, בחוק הרשות הלאומית למורשת יהדות בוכרה דנה ועדת הכלכלה, שבראשה עמד אז יוזם החוק, אמנון כהן.
בדיוני הוועדה רשאים להשתתף חברי הוועדה, מגיש הצעת החוק ושר בממשלה.
הוועדה הדנה בהצעת החוק רשאית להכניס בהצעה שינויים, כולל שינויים שסותרים את כוונת מגיש הצעת החוק, אך היא אינה רשאית לחרוג מגדר הנושא של הצעת החוק שאושרה בקריאה הראשונה.
אם חבר כנסת טוען ששינוי שהוועדה מציעה להכניס בהצעת החוק הוא "נושא חדש" אשר חורג מהנושא של ההצעה שעברה בקריאה הראשונה, הוועדה לא תוכל להצביע על הנוסח של שינוי זה עד שוועדת הכנסת תכריע בנושא זה.
אם ועדת הכנסת הכריעה לדחות את הטענה שמדובר ב"נושא חדש" הוועדה שדנה בהצעת החוק תוכל להצביע על שינוי זה, ואם ועדת הכנסת החליטה שאכן מדובר ב"נושא חדש" השינוי לא יכלל בהצעת החוק ולא יוגש כהסתייגות.
כשנדרש בג"ץ לסוגיה זו, קבע כי יש להבחין בין חוק חדש שנועד לקבוע הסדר שלם – אז מתחם הנושאים בהם רשאית הוועדה לדון רחב יותר, לעומת תיקון של חוק קיים, העוסק בהסדר ספציפי, שאין לחרוג ממנו באופן ניכר.
כן קבע בית המשפט כי מתחם הסבירות של החלטת הוועדה הדנה בהצעת חוק, לעניין זה, הוא רחב.
הוועדה רשאית גם למזג שתי הצעות חוק (באישור ועדת הכנסת) או לפצל את הצעת החוק לחלקים (באישור הכנסת).
על חשיבותו של הדיון בוועדה מלמד בג"ץ מס ריבוי דירות, שבו נפסל פרק י"ב לחוק ההתייעלות הכלכלית (תיקוני חקיקה להשגת יעדי התקציב לשנות התקציב 2017 ו-2018), התשע"ז–2016, שבו הוטל מס ריבוי דירות, משום שלא התאפשר לחברי הוועדה לדון בהצעת החוק שהוגשה לטיפולם.
חברי הוועדה וחברי כנסת אחרים רשאים להגיש הסתייגות לסעיפים שונים בהצעה.
חבר כנסת שלא הגיש הסתיגויות יכול להגיש בקשת רשות דיבור במליאה, שתאפשר לו לדבר על החוק כאשר הוא יגיע למליאה.
שרים וסגני שרים רשאים להגיש הסתייגות הקשורות למשרד שבו הם מכהנים.
הוועדה מצביעה על ההסתיגויות יחד עם ההצבעה על נוסח החוק.
אם התקבלו הסתייגויות בתהליך ההצבעה הן יוטמעו בנוסח החוק, ההסתיגויות שנדחו על ידי הוועדה יעלו בהמשך להצבעה בקריאה השנייה במליאת הכנסת.
לאחר סיום הדיונים וההצבעות בוועדה, מוחזרות ההצעה המתוקנת בנוסח שהתקבל בהצבעה בוועדה, רשימת הבקשות לרשות דיבור ורשימת ההסתייגויות שנדחו בהצבעות בוועדה, למליאת הכנסת לקריאות הבאות.
הוועדה גם רשאית להציע לכנסת להסיר את ההצעה מסדר היום.
הדיון בוועדות הכנסת, שהשפעתו על נוסח החוק ניכרת למדי מתפרסם בפרוטוקולים של הוועדה.
הפרוטוקולים נשמרים בארכיון הכנסת, ופתוחים לעיון הציבור.
החל מהכנסת החמש-עשרה, החלו פרוטוקולים אלו להתפרסם גם באתר האינטרנט של הכנסת.
על תוכן הדיון ניתן ללמוד גם מדברי יושב ראש הוועדה, המציג את הצעת החוק בפני מליאת הכנסת לפני הקריאה שנייה והשלישית.
הדיון במליאת הכנסת – קריאה שנייה ושלישית
בקריאה השנייה מוצגת הצעת החוק על ידי יושב ראש הוועדה שדנה בה, או על ידי אחד מחבריה.
לאחר מכן, אם הוגשו הסתייגויות אשר נדחו על ידי הוועדה, מנמקים אותן חברי הכנסת שהגישו אותן.
הכלל הוא כי לחברי הכנסת מוקצב זמן של 5 דקות לנימוק כל הסתייגות.
בדרך כלל, חבר כנסת שהגיש מספר רב של הסתייגויות לא ימצה את מלוא הזמן שהוא זכאי לקבל, אלא אם כן ברצונו לערוך פיליבסטר.
במקרה שהוגשו הסתייגויות רבות מאוד רשאית ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון מיוחדים אשר יקצרו את זמן הנימוקים בהתאם לסעיף 90 לתקנון הכנסת, ובכך למנוע פיליבסטר ארוך מדי.
ההצבעה בקריאה השנייה מתקיימת על כל סעיף ועל כל הסתייגות בנפרד, אך יושב ראש הישיבה רשאי לאחד הצבעה על סעיפים שלא הוגשו לגביהם הסתייגויות.
אין מצביעים על הסתייגויות של חברי כנסת שלא נכחו בישיבת המליאה.
במקרה שהוגשו הסתייגויות רבות מאוד רשאית ועדת הכנסת לקבוע סדרי דיון מיוחדים אשר יקטינו את מספר ההצבעות בהתאם לסעיף 90 לתקנון הכנסת, ובכך למנוע פיליבסטר ארוך מדי.
לפי תקנון הכנסת, כל עוד לא החלה הקריאה השלישית, רשאים הממשלה או יושב ראש הוועדה שהכינה את החוק להציע לכנסת להחזירו לוועדה, והכנסת תצביע על כך מיידית; אם התקבלה הסתייגות, רשאים הממשלה או יושב ראש הוועדה לדחות את קיום ההצבעה על קריאה שלישית בשבוע.
בקריאה השלישית מצביעה הכנסת על נוסח הצעת החוק כולו, כמקשה אחת, ואם התקבלו הסתייגויות – כאשר הנוסח כולל גם אותן.
לאחר אישור החוק בקריאה שלישית עליו לעבור עוד שני שלבים פורמליים:
חתימה: לפי , כל חוק ייחתם על ידי יושב ראש הכנסת, ראש הממשלה והשר הממונה על ביצועו.
ב, נקבע כי גם הנשיא יחתום על כל חוק, מלבד החוקים הנוגעים לסמכותו.
פרסום: קובע שחוקים יפורסמו ב"רשומות".
הפרסום הוא תנאי הכרחי לכניסת החוק לתוקף.
חוק המעבר קובע שעל חוק להתפרסם תוך עשרה ימים מיום קבלתו בכנסת, אך אין הקפדה על עמידה בדרישה זו.
לעיתים נקבע בחוק מועד פרסום ממושך יותר.
חוק נכנס לתוקף בשעה 00:01 ביום תחילתו.
חקיקה רטרואקטיבית נדירה אך אפשרית, לכנסת יש סמכות לחוקק חקיקה כזו, למעט חקיקה היוצרת עבירה – אשר אינה חלה על מעשה שנעשה לפני מועד הפרסום (החריג לסייג זה הוא חוק לעשיית דין בנאצים ובעוזריהם).
לעיתים נקבעים חוקים אשר מועד תחולתם מאוחר ממועד פרסומם, על מנת לתת לציבור את הזמן הנדרש להיערכות לקיום החוק.
אישורו של חוק בכנסת ופרסומו בספר החוקים הם תחילת חייו של החוק כגורם שעל תושבי המדינה לציית לו.
הניסיון המצטבר בהפעלתו של החוק מביא לצורך להכניס תיקונים בחוק.
חוקים אחדים, כגון חוק הביטוח הלאומי או פקודת מס הכנסה, הם חוקים דינמיים במיוחד, הזוכים לתיקונים אחדים מדי שנה.
הצורך בתיקון החוק נובע מסיבות שונות: הניסיון שהצטבר בהפעלת החוק, ביקורת ציבורית, ביקורת של בתי המשפט, התנגדות המחוקק לפרשנות שנתן בית המשפט לחוק, השתנות של המציאות שבה מיושם החוק ועוד.
התהליך שעובר תיקון לחוק זהה לזה שעובר חוק חדש, כמתואר לעיל.
התיקונים הם משני סוגים: תיקון ישיר ותיקון עקיף.
תיקון ישיר לחוק הוא תיקון ששמו (בהצעת החוק ובחוק) מפנה לחוק אותו מתכוונים לתקן, למשל: "חוק מס מעסיקים (תיקון מס' 2), התש"ם–1980".