tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מועמדת פרס בחירת הקהל להופעה הקולנועית של השנה (2024)
מועמדת פרס אינדפנדנט ספיריט להופעה הראשית הטובה ביותר (2024)
מועמדת פרס סטלייט לשחקנית הטובה ביותר בסרט קולנוע - דרמה (2024)2025מעיין הנעורים (אנ')שרלוט פורדומשפחת דֶה־בִּיל (אנ')מרי מאגלידיבובArco מפיקה2026Good Sexאליסרט של נטפליקס
+שנהסדרהתפקידהערות2007, 2012משפחת סימפסוןדארסידיבוב; 2 פרקים2017אנג'י טרייבקהכריסטינה קראפטפרק: "This Sounds Unbelievable, But CSI: Miami Did It"2021מה אם...?ג'יין פוסטרדיבוב; פרק: "What If...
Thor Were an Only Child?"בלואיקרייניתדיבוב; פרק: "Whale Watching"2024האישה באגםמאדי שוורץ7 פרקים
סטפני נטלי מריה קול, הידועה יותר בשמה המקצועי נטלי קול הייתה זמרת ופזמונאית אמריקאית זוכת פרס גראמי.
כבתו של הזמר המפורסם, נט קינג קול, נחשפה קול מגיל צעיר למיטב היצירות מסוג ג'אז, מוזיקת נשמה ובלוז והחלה להופיע בגיל 11. האלבום הראשון שלה, "Inseparable" ("בלתי נפרד"), אשר הושק ב־1975 זכה לשבחים.
הסינגל שלה, "(This Will Be (An Everlasting Love" ("זו תהיה אהבה נצחית") זיכה אותה בגראמי על הופעה ווקלית של R&B על ידי זמרת, תואר שהיה לאריתה פרנקלין מונופול עליו עד אז.
היא אף קיבלה את תואר "האמנית החדשה הטובה ביותר" בטקס גראמי ב־1975. היא למדה בבית ספר בשם "Northfield Mount Hermon" שבמסצ'וסטס.
להיטים נוספים שלה הופיעו ב־1980, הכולל את להיט הפופ הגדול ביותר שלה: "I've Got Love On My Mind" ("האהבה מעסיקה אותי") (1977), וגם את "(Sophisticated Lady (She's A Different Lady" ("גברת מתוחכמת") (1976), "Our Love" ("אהבתנו") (1978) ו־"Someone That I Used To Love" ("מישהו שאהבתי פעם") (1980).
"האהבה מעסיקה אותי" ו"אהבתנו" שניהם קיבלו את התואר "סינגל זהב".
אך הקריירה של נטלי קול נפגעה שתחילת שנות השמונים בשל בעיית סמים קשה.
בשנת 1985, נטלי הייתה כבר נקייה, שלווה ועם קול משובח והייתה מוכנה להתחיל בקמבק שלה ברצינות עם האלבום "Dangerous" ("מסוכנת").
בשנת 1987, היא השיקה את האלבום שלה "Everlasting" ("נצחי") אשר נמכר ביותר מ־2 מיליון עותקים בארצות הברית וזיכה את קול בפרס "Soul Train" בתור "זמרת הסינגל של השנה" עבור בלדת ה־R&B מספר 1 שלה "I Live for Your Love" ("אני חיה לאהבתך").
זה היה האלבום אשר שם את נטלי קול חזרה באור הזרקורים והניב שלושה להיטי סינגלים ראשיים: "Jump Start" ("האצה"), 'אני חיה לאהבתך' ושחזור מוצלח של השיר "Pink Cadillac" ("קדילאק ורוד") של ברוס ספרינגסטין.
האלבום אף כלל טעימה מחומר עתידי בקריירה שלה ואף שחזור של אחד מהלהיטים הגדולים ביותר של אביה, "When I Fall In Love" ("כשאתאהב").
בשנת 1989, היא השיקה אלבום הראוי לשמו הקרוי "Good To Be Back" ("טוב לשוב") אשר הביא לה להיט מוחץ חדש בשם "Miss You Like Crazy" ("מתגעגעת אליך כמשוגעת").
עם אהבה") אשר הושק בשנת 1991, המכיל ארגון משלה של הלהיטים הגדולים ביותר של אביה, אשר הביא לה את הצלחתה המרבית.
באופן אירוני, כשנטלי החלה את הקריירה שלה, היא הייתה נחושה לא לנצל את שם אביה וביקשה לעצב לעצמה זהות משל עצמה על ידי השתלבות בשוק מוזיקת הנשמה באופן רציני.
במשך שנים רבות, היא חזתה שהקלטה של השירים האחרונים של אביה יהיה לה קשה מידי ברמה האישית.
נמכרו מעל 5 מיליון עותקים של האלבום בארצות הברית בלבד והאלבום זיכה את קול במספר פרסי גראמי, מביניהם "אלבום השנה", "תקליט השנה" ו"ההופעה הטובה ביותר של פופ מסורתי ווקלי".
האלבום הכיל דואט, בו שרה קול את שיר הנושא, Unforgettable, עם קולו של אביה המנוח, אשר נוצר על ידי חיתוך קטעי שירתו ושילובם בשירתה.
בתור סינגל, הוא הגיע למקום ה־14 במצעד 100 הלהיטים של המגזין בילבורד והפך ללהיט זהב.
הצד השלילי היחיד באלבום הוא שהוא מתח עוד יותר את יחסיה הסוערים של נטלי עם אמה, מריה, אשר אמרה בראיונות באותה תקופה שאינה מסוגלת להקשיב לאלבום של בתה או להגיע לקונצרטים שלה מפני שהיא הרגישה שהמוזיקה שייכת לבעלה המנוח.
נטלי, מאז, השיקה מספר אלבומים של שירי פופ סטנדרטיים.
האלבום שלה "Snowfall On The Sahara" ("שלג במדבר סהרה") אשר יצא בשנת 1999 היווה חזרה למוזיקת הנשמה אשר אפיינה את הלהיטים שלה בשנות השמונים המאוחרות.
אך האלבום "Ask A Woman Who Knows" ("שאל אישה שיודעת") (2002) אשר זכה לביקורות משבחות היווה דווקא פנייה לסגנון הג'אז וכיסה שירים אשר זכו לפרסום על ידי דיינה וושינגטון, נינה סימון ושרה ווהן.
בשנת 2000, קול פרסמה אוטוביוגרפיה בשם "Angel on my Shoulder" ("מלאך על כתפיי") שתארה את מאבקה בסמים במשך רוב חייה.
בספר, קול הודתה על שימוש ב־LSD, הרואין וקוקאין.
קול הודתה על התנסות בסמים בזמן למידתה באוניברסיטת מסצ'וסטס ונעצרה בטורונטו, קנדה על החזקת הרואין בשנת 1975. קול המשיכה לאבד שליטה על חייה כשזה בא לידי ביטוי בתקרית בה בנה הצעיר רוברט כמעט וטבע בבריכה המשפחתית בזמן שהיא ובעלה הראשון לקחו סמים.
חוסר שליטה זה הסתיים כשנכנסה קול לשיקום בשנת 1983.
האוטוביוגרפיה של קול הפכה לסרט טלוויזיה בשם "סיפורה של נטלי קול" ("The Natalie Cole Story") ששודר ב־10 בדצמבר 2000 ברשת NBC.
נטלי התחתנה שלוש פעמים ויש לה בן בשם רוברט ינסי (Robert Yancy) (בנו של מארווין ינסי) אשר נולד בשנת 1977. לאחר מכן היא התחתנה עם המתופף אנדרה פישר אשר הפיק איתה את השיר 'בלתי־נשכח...
קול נפטרה ב-31 בדצמבר 2015 לאחר שבשנותיה האחרונות סבלה ממספר בעיות בריאותיות.
1 ("הלהיטים הגדולים: כרך 1")
נטליה גינצבורג (באיטלקית: Natalia Ginzburg; 14 ביולי 1916 – 7 באוקטובר 1991) הייתה סופרת, מסאית ומחזאית איטלקייה בת לאב יהודי.
נטליה גינצבורג נולדה בפלרמו שבסיציליה בשם נטליה לוי, בת לג'וזפה לוי, מדען יהודי-איטלקי, רופא ומומחה לאנטומיה ופרופסור לביולוגיה, ולאם קתולית.
גינצבורג חונכה כאתאיסטית (לימים אמרה "עכשיו אני מרגישה יהודייה וקתולית גם יחד").
את סיפורה הראשון, Un'assenza (היעדר), פרסמה בגיל 17, בשנת 1933, בכתב העת Solaria.
ב-1938 נישאה ללאונה גינצבורג, יהודי ממוצא רוסי, מרצה לספרות רוסית.
ב-1940 הוגלה בעלה לכפר פיצולי שבחבל אברוצו עקב דעותיו האנטי-פשיסטיות, והוא חויב להתייצב מדי בוקר בתחנת המשטרה המקומית.
כעבור חודשיים הצטרפה אליו נטליה גינצבורג עם שני ילדיהם, והם שהו שם עד 1943. במהלך תקופה זו נולד ילדם השלישי.
על הרומן הראשון שלה, La strada che va in città (הדרך אל העיר), שיצא לאור בשנת 1942, בשיא האנטישמיות באיטליה, חתמה בשם העט אלסנדרה טורנימפרטה.
ב-1943, לאחר נפילת משטרו של מוסוליני, חמקו בני הזוג לרומא וערכו בחשאי עיתון אנטי-פשיסטי.
בתחילת 1944 נאסר בעלה על ידי הגסטפו, ועבר עינויים קשים שגרמו למותו.
לאחר מותו החליטה נטליה לחתום על יצירותיה בשם נטליה גינצבורג.
בתום המלחמה החלה נטליה גינצבורג לעבוד כעורכת וכמתרגמת בהוצאת הספרים "אינאודי", תחילה ברומא ואחר כך בטורינו (קשריה עם ההוצאה, שבעלה השתתף בהקמתה, החלו עוד בסוף שנות השלושים).
בין השאר תרגמה את שני הכרכים הראשונים של "בעקבות הזמן האבוד", יצירתו של מרסל פרוסט.
הרומן השני שלה, "ככה זה קרה", יצא לאור ב-1947. ב-1950 נישאה לגבריאלה בלדיני, מרצה לספרות אנגלית.
אז החלה התקופה הפורייה ביותר בקריירה הספרותית של גינצבורג, במהלכה פרסמה את מרבית היצירות שהקנו לה מוניטין.
ב-1952 פורסם ספרה "כל אתמולינו" ובאותה שנה עברה המשפחה לרומא, שם המשיכה להתגורר בשארית חייה.
בשנים 1960–1962 כיהן באלדיני כמנהל המכון האיטלקי לתרבות בלונדון, וגינצבורג הצטרפה אליו לשהות בלונדון.
ב-1963 זכתה בפרס סטרגה עבור ספרה לקסיקון משפחתי ("אמרות משפחה").
בשנת 1964 הופיעה בסרטו של פייר פאולו פאזוליני, "הבשורה על-פי מתי".
גינצבורג כתבה גם אחד-עשר מחזות.
כך תיארה את ביקורתה של אלזה מורנטה על המחזה הראשון שלה, "התחתנתי איתך בשביל השמחה":
בפברואר 2023 הועלה לראשונה בתיאטרון העברי מחזה מפרי עטה: "המודעה" (בתיאטרון הבימה, בבימויו של ד"ר רועי הורוביץ).
ב-1972, זמן מה לאחר טבח הספורטאים באולימפיאדת מינכן, פרסמה בעיתון "לה סטמפה" מאמר שכותרתו "היהודים", ובו תיארה את יחסה ליהודים ולישראלים.
במהלך כל חייה הייתה פעילה פוליטית, ובדומה לאנטי-פשיסטים אחרים הצטרפה לאחר מלחמת העולם השנייה למפלגה הקומוניסטית האיטלקית.
בהמשך עזבה אותה, ובתחילת שנות השמונים חזרה אליה.
בשנת 1983 נבחרה מטעמה לבית הנבחרים של איטליה.
היא כיהנה בפרלמנט עד למותה.
מספר סרטי קולנוע נעשו על פי ספריה ומחזות שכתבה.
ב-1967 הוקרן לראשונה הסרט "Ti ho sposato per allegria" (התחתנתי איתך בשביל השמחה), על פי מחזה בשם זה שכתבה ב-1965. גינצבורג הייתה שותפה לכתיבת התסריט לסרט.
ב-1970 הוקרן לראשונה הסרט "Teresa" (טרזה), על פי מחזה שלה ("המודעה"), גם כאן השתתפה בכתיבת התסריט.
ב-1976 הוקרן לראשונה הסרט "Caro Michele" (מיקלה שלי), על פי ספרה בשם זה.
הסרט זכה בפרס דוב הכסף בפסטיבל ברלין בקטגוריית הבמאי (מריו מוניצ'לי).
ב-2003 הוקרן לראשונה בספרד "Las dellaVoces de la noche" (קולות הערב), על פי ספרה בשם זה, בבימויו של סלוודור גרסיה רואיז.
נטליה גינצבורג נפטרה ברומא ב-7 באוקטובר 1991. היא הייתה בת 75 במותה.
בנה, קרלו גינצבורג, הוא פרופסור להיסטוריה והתפרסם כמחבר הספר הגבינה והתולעים.
La strada che va in città (1942) עברית: "הדרך אל העיר", בתוך קולות הערב, תרגם מירון רפופורט, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1994.
È stato così (1947) עברית: ככה זה קרה, תרגם מירון רפופורט, הספריה החדשה, הוצאת הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה 2005.
Tutti i nostri ieri (1952) עברית: כל אתמולינו, תרגמה ניצה בן-ארי, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1990.
Valentino (1957) עברית: ולנטינו (ארבעה רומנים קצרים), תרגם מירון רפופורט, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 2001.
Le voci della sera (1961) עברית: קולות הערב (שלושה רומנים קצרים: "כך זה קרה", "קולות הערב", "הדרך אל העיר"), תרגם מירון רפופורט, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1994.
Le piccole virtù (1962) עברית: המידות הקטנות, תרגם יונתן פיין, הוצאת תשע נשמות, 2019, (מסות).
Lessico famigliare (1963) עברית: לקסיקון משפחתי, תרגמה מרים שוסטרמן, הוצאת עם עובד, 1988. ב-2012 יצא לאור בספריה החדשה בשם "אמרות משפחה", תרגמה מרים שוסטרמן-פדובאנו, מתרגם שותף - מנחם פרי.
Cinque romanzi brevi e altri racconti (1964) עברית: חמישה רומאנים קצרים וסיפורים אחרים, תרגמו מירון רפופורט, יונתן פיין, מנחם פרי.
הוצאת הספריה החדשה, ספרי סימן קריאה / הקיבוץ המאוחד, 2021. הנוסח העברי כולל סיפור שנכנס למהדורה האיטלקית ב-1993.
Mai devi domandarmi (1970) עברית: אל תשאלי אותי לעולם, תרגמה אספיר מילמן, הוצאת מאגנס, 2021.
Caro Michele (1973) עברית: מיקלה שלי, תרגם מירון רפופורט, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1995.
La città e la casa (1984) עברית: העיר והבית, תרגם אלון אלטרס, הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה, 1998.
(כל המחזות: א), תרגמה שירלי פינצי לב, הוצאת הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה 2021.
הדלת הלא-נכונה (כל המחזות: ב), תרגמה שירלי פינצי לב, הוצאת הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד / ספרי סימן קריאה 2021.
תרגמה שירלי פינצי לב, הוצאת הספריה החדשה, הקיבוץ המאוחד 2023
נטליה מריסה אוריירו איגלסיאס (בספרדית: Natalia Marisa Oreiro Iglesias; נולדה ב־19 במאי 1977) המוכרת בשם נטליה אוריירו היא שחקנית, דוגמנית, מנחת טלוויזיה, מעצבת אופנה וזמרת-יוצרת אורוגוואית.
אוריירו התפרסמה בעיקר בזכות אלבומי המוזיקה שהוציאה, ובזכות השתתפותה בטלנובלות כמו "דוגמניות 90.60.90" (אנ'), "עשירים ומפורסמים", "בובה פראית", "קצ'ורה" (אנ'), "אמנדה או" (אנ'), "רק את" (אנ').
בשנים האחרונות שיחקה בסדרות המקור של אמזון פריים וידאו "סנטה אוויטה" (אנ') משנת 2022 את דמותה של אווה פרון וגילמה את קלאודיה בסדרת הריגול "יוסי, המרגל המתחרט" בשנים 2022–2023.
היא הנחתה גם את תוכניות המציאות "גוט טאלנט אורוגוואי" (אנ'), "הזמר במסכה" (אנ') ו-"The Voice אורוגוואי" (אנ').
נטליה אוריירו נולדה במונטווידאו, אורוגוואי ב-19 במאי 1977, בתם של קרלוס פלורנסיו אוריירו פוגיו ושל מייבל כריסטינה איגלסיאס בורי.
היא ממוצא גליסיאני ואיטלקי ויש לה אחות גדולה, אדריאנה.
בגיל תשע עברה משפחתה להתגורר במאלגה, ספרד במשך שנתיים, לפני שחזרו לאורוגוואי.
היא למדה בבתי הספר היסודיים מספר 30 ו-40 בשכונת וילה דל סרו (אנ') במונטווידאו.
היא החלה ללמוד משחק בגיל שמונה, והחלה לגשת לאודישנים רק בגיל שתים עשרה.
במהלך נעוריה היא הופיעה ביותר משלושים פרסומות לטלוויזיה עבור מותגים כמו קוקה קולה, פפסי וג'ונסון אנד ג'ונסון.
בגיל 16 היא עברה לארגנטינה כדי לקדם קריירת משחק.
תחילה היא עבדה כמגישת קליפים בערוץ MTV הלטיני, ולאחר כמה תפקידים קטנים בטלנובלות מקומיות, בשנת 1995 היא קיבלה את תפקידה הראשי הראשון באופרת הסבון "אנה המתוקה" שם גילמה את ורוניקה איטורבה-מונטלבן.
בשנת 1997 שיחקה בתפקיד ראשי בטלנובלה "עשירים ומפורסמים", שבעקבותיה זכתה להכרה בארגנטינה.
ב-1998 היא שיחקה בסרט הארגנטינאי "ארגנטינאית בניו יורק" (Un Argentino en New York) , שהפך לשובר קופות בארגנטינה.
באותה שנה נטליה השיקה את אלבומה הראשון, "Natalia Oreiro" והסינגל "Cambio Dolor", שזכה להצלחה רבה בעולם, הפך לשיר הפתיחה של תפקיד המשחק הבא שלה בטלנובלה "בובה פראית".
האלבום מכר בישראל לבדה מעל 50 אלף עותקים.
אוריירו שיחקה ב"בובה פראית" לצד השחקן פקונדו ארנה, והיא גילמה את הדמות הראשית, מילגרוס (מילי) אספוסיטו, נערה רגישה ויתומה שגדלה במנזר.
על הופעתה ב"בובה פראית", נטליה הייתה מועמדת פעמיים (1998 ו-1999) לפרס "מרטין פיירו" לשחקנית הטובה ביותר בתפקיד ראשי.
הטלנובלה הפכה ללהיט בארגנטינה ונמכרה ליותר מ-50 מדינות, ביניהן ישראל.
בשנת 2000 הוציאה אוריירו את אלבומה השני, "Tu Veneno", שזכה גם הוא להצלחה.
האלבום מכר בישראל לבדה מעל 100 אלף עותקים.
בינואר 2000 זכתה נטליה לתואר "סלבריטי של המאה" על ידי .
היא זכתה לפופולריות רבה ברוסיה ובישראל בזכות ההצלחה של "בובה פראית", ואף הוזמנה לככב בטלנובלה רוסית.
בישראל הופיעה פעמים רבות על במות גדולות ובתוכניות אירוח רבות וזכתה בפרס שחקנית הטלנובלה הטובה ביותר בפרסי ויוה 2000. בשנת 2002 שודר בערוץ ויוה תוכנית ריאליטי בת שלושה חלקים בשם "אני רוצה להיות נטליה" למציאת נטליה אוריירו הישראלית, והיא הייתה אורחת הכבוד של האירוע.
ב־2002 חזרה להשתתף בטלנובלות, ושיחקה ב"קצ'ורה".
במקביל הוציאה את אלבומה השלישי "Turmalina".
בשנה זו התארחה אוריירו בתוכנית "הראשון בבידור", ובמהלכה, נשך המנחה דודו טופז את זרועה של אוריירו, דבר שהוביל לתלונות מצד צופים שצפו בתוכנית, ופתיחת הליך של הפרות זיכיון נגד שידורי זכיינית השידור "קשת".
כן השתתפה בפרויקטים שונים בקולנוע הארגנטינאי, כגון הסרטים "קליאו וסנדרה" (Cleopatra) ב-2003, ו"החיים האפשריים" (Las Vidas Posibles) ב-2005.
ב-2006 הופיעה בטלנובלה "חיים שלי" (Sos Mi Vida) לצד השחקן שאיתו שיחקה ב"בובה פראית", פקונדו ארנה.
הטלנובלה הצליחה בארגנטינה והיא בין הסדרות המובילות בטבלאות הרייטינג.
על תפקידה ב"חיים שלי", זכתה לראשונה בפרס השחקנית הקומית בטקס ה"מרטין פיירו".
ב־2007 הופיעה אוריירו בתפקיד אורח בסדרה "פטיטו".
ב-2008 הופיעה בסדרת האינטרנט "אמנדה או" (Amanda O).
אוריירו זכתה ב"קונדור הכסף" הארגנטינאי פעמיים ברצף, בפרס השחקנית הטובה ביותר (ילדות בהסתר,2013; הרופא הגרמני2014).
ב-2013 הופיעה בטלנובלה הארגנטינאית המצליחה "Solamente vos" לצידו של אדריאן סואר.
בתפקיד משנה בטלנובלה שיחקה השחקנית מריאנה אספוסיטו, והשתיים שמרו על קשר טוב לאחר הסדרה.
באותה השנה חידשה את השיר "Todos Me Miran", של גלוריה טרווי.
ב-2016 יצא הסרט "ג'ילדה", שבו נטליה גם שרה את הפסקול.
הסרט מגולל את סיפור חייה של הזמרת הארגנטינאית המפורסמת שעל שמה הוא נקרא, שחייה הסתיימו באופן טרגי לאחר שנהרגה בתאונת דרכים קטלנית יחד עם אמה, בתה ו-3 מחברי הלהקה שלה, 20 שנה קודם לכן.
הסרט יצא לאקרנים בישראל בינואר 2017. על תפקידה בסרט זה זכתה ביולי 2017 בפרס שחקנית השנה בבחירת הקהל בטקס "PREMIOS PLATINO" שנערך בספרד.
במרץ 2018 תוכננה לנטליה הופעה בישראל, אולם היא בוטלה יומיים לפני האירוע.
בשנת 2022 גילמה את אווה פרון רעייתו של נשיא ארגנטינה חואן דומינגו פרון בסדרת הטלוויזיה מבית פריים וידאו "סנטה אוויטה".
באותה שנה, השתתפה בצילומי סדרה אחרת של אותו השירות, סדרת הריגול "יוסי, המרגל המתחרט" בתור קלאודיה.
בשנת 2023 שיחקה בקומדיה הרומנטית "Casi muerta" בבימויו של השחקן והבמאי הארגנטינאי פרנאן מיראס (אנ'), שהוא רימייק לסרט הספרדי "Bypass" משנת 2012.
בשנת 2024 שיחקה בקומדיה הרומנטית של נטפליקס, "מחנה קיץ עם אמא" (ספ').
ב־31 בדצמבר 2001 נישאה אוריירו בחשאי לזמר ריקארדו מוז'ו, באי פרננדו די נורוניה.
אוריירו היא צמחונית מאז שנת 2001 ופעילה למען הסביבה, והנחתה מספר תשדירים של ארגון גרינפיס.
באוקטובר 2021 הוענקה לה ולבנה אזרחות רוסית.
גרסה של התכנית האמריקאית "America's Got Talent"2022סנטה אוויטה (אנ')אווה פרון7 פרקיםהזמר במסכה (אנ')מנחהגרסה של התכנית הקוריאנית "הזמר במסכה" (אנ')
24 פרקים; שודר בערוץ טלפה2022–2023יוסי, המרגל המתחרטקלאודיהתפקיד ראשי (2 עונות); 16 פרקיםThe Voice אורוגוואי (אנ')מנחהמנחת שתי העונות הראשונות
גרסה של התכנית ההולנדית "The Voice" (אנ')TBALa jefa...
aunque no quieraונסה מאסטוןסדרה עתידית של דיסני+Punta blancaמיני-סדרה עתידית
נטלי פרוז היא מוזיקאית ישראלית-אמריקאית המנגנת בכלי נגינה לא קונבנציונליים.
מתמחה בעיקר בנגינה על מסור מוזיקלי.
על הישגיה כנגנית מסור זכתה פרוז באותות הוקרה מעיריית העיר ניו יורק, מהסנאט של מדינת ניו יורק, ומראש עיריית "Maisons Alfort" בצרפת.
פרוז ידועה כנגנית המסור מספר אחת בעולם וזכתה לכינוי "גברת מסור".
מחקריה על ההיסטוריה של הכלי והמנגנים בו מתפרסמים כמדור קבוע בעיתון של איגוד נגני המסור הבינלאומי בארצות הברית.
היא גם משמשת כשופטת בתחרויות הנגינה במסור בצרפת והיא המארגנת של פסטיבלי נגני המסור בניו יורק ובישראל.
נגינת המשור של פרוז נימצאת בפסי קול של סרטים רבים, כולל מגלופוליס (סרט) של פרנסיס פורד קופולה, Dummy עם אדריאן ברודי ו-Time Out of Mind עם ריצ'רד גיר.
פרוז הופיעה עם תזמורות רבות, כגון התזמורת הפילהרמונית הישראלית בניצוחו של זובין מהטה, התזמורת הפילהרמונית של וסטצ'סטר, התזמורת הסימפונית המלכותית של מרוקו, אנסמבל סולני תל אביב, ועוד.
היא הופיעה בקונצרטים במרכז לינקולן עם המלחין פיטר שיקלי , הידוע בכינויו "PDQ Bach", כמו גם עם "אגודת התזמורת הקטנה" בניו יורק.
כמו כן הופיעה כסולנית בקרנגי הול ובמדיסון סקוור גרדן.
פרוז נכללה ברשימות "הטובים בניו יורק" של העיתונים "טיים אאוט ניו יורק", "וילג' וויס", "ניו יורק פרס" ו"ניו יורק רזידנט".
נגינתה נשמעת בפסקולים של סרטים רבים ובפרסומות טלוויזיה.
פרוז תומכת בנגינת רחוב ובכל מקום בעולם אליו היא מגיעה היא מקפידה לנגן גם ברחובות.
היא משמשת כשופטת באודיציות לקבלת רישיון הופעה ברחוב בניו יורק.
היא נבחרה לייצג את המקצוע "נגן רחוב" בספר "120 מקצועות שלא יכבלו אותך למשרד".
כמו כן הספר "צלילים מהרכבת התחתית" הקדיש לה פרק.
שמה מוזכר בעשרים ושניים ספרים באנגלית ובצ'כית.
מלבד נגינה במסור מתמחה פרוז גם בנגינה על פעמוני פרות אירופאים ואמריקאים, פעמוני יד אנגלים, פעמוני ארבע ביד, בנבל זכוכית ובטרמין.
מתגוררת לסירוגין בניו יורק ובגבעתיים.
נטליה בַּארְבּוּ (Natalia Barbu; נולדה ב-22 באוגוסט 1979, בבלץ, מולדובה, אז חלק מברית המועצות) היא זמרת מולדובית.
בתחילת הקריירה שלה, נטליה עבדה עם חבורת מוזיקאים בטריגון, להקת ג'אז מולדובית.
היא כותבת לעצמה את מילות השירים, מלחינה לעצמה את מנגינות השירים, ומשתפת פעולה בתחומים מסוימים עם חברי להקתה.
נטליה חתמה על חוזה של 3 שנים עם חברת "(Cat Music Records (Sony Music" מבוקרשט שברומניה ב-2001. ההצלחה המרכזית שלה הייתה עם הסינגל "מלאך שלי" ("Ingerul meu") ברומניה.
השיר נשאר במצעד הטופ 100 הרומני במשך 11 שבועות רצופים והוצג רבות ב-MTV Romania.
מאוחר יותר, היא נבחרה לייצג את מולדובה בתחרות אירוויזיון 2007, עם השיר "Fight" ("הלחמו").
היא הביסה בקדם האירוויזיון המולדובי את נציגת שנת 2005, זדוב שי זדוב.
בארבו עברה בהצלחה את חצי הגמר והופיעה בשיר מס' 24 (השיר הסופי) בגמר התחרות.
שירה סיים במקום ה-10, מיקום אשר הבטיח לכאורה למולדובה השתתפות בגמר אירוויזיון 2008, לולא שונו כללי התחרות: כל המדינות המתחרות משתתפות בחצי הגמר למעט "4 הגדולות".
בשנת 2024 השתתפה בקדם המולדובי לאירוויזיון 2024, Etapa națională 2024, עם השיר "In the Middle".
היא זכתה בו במקום הראשון, ונבחרה לייצג את מדינתה באירוויזיון בפעם השנייה בחייה.
היא הופיעה בחצי הגמר הראשון שהתקיים ב-7 במאי וכשלה בניסיונה להעפיל לגמר.
נטלי קליפורד בארני (; 31 באוקטובר 1876 – 2 בפברואר 1972), הייתה סופרת ומשוררת אמריקאית שהתגוררה בפריז.
נטלי קליפורד בארני נולדה בדייטון שבאוהיו למשפחה עשירה של יצרני קרונות רכבת.
כאשר הייתה בת שש בילתה את הקיץ עם הוריה בלונג איילנד שבמדינת ניו יורק, שם הופיע אוסקר ויילד כחלק ממסע הרצאות.
ויילד הציע לאמה, אליס, ללמוד ציור.
מאוחר יותר, אליס למדה אצל הציירים קארולוס דוראן וג'יימס מקניל ויסלר, וציורים שלה מוצגים במוזיאון סמית'סוניאן לאמנות אמריקאית בבירה וושינגטון.
בארני נסעה לצרפת בחברת אמה ואחותה, לורה קליפורד ברני, ולמדה שם צרפתית בבית ספר לבנות.
כתוצאה, דיברה צרפתית שוטפת וכמעט כל יצירותיה נכתבו בלשון הצרפתית.
מאוחר יותר, החליטה להשתקע בפריז.
כבר בהיותה בת שתים עשרה שנה הייתה מודעת לנטיותיה המיניות, אך החליטה לא להסתירן.
ב-1899 פגשה בשחקנית הצרפתייה המפורסמת ליאן דה פוגי והפכה למאהבתה.
ב-1901 פרסמה דה פוגי רומן מפתח בשם "אידיליה סאפית" (על שם סאפפו מלסבוס) שבו תיארה את יחסיה עם נטלי בארני.
ספר זה הפך לשם דבר בפריז והודפס מחדש 69 פעמים בשנה הראשונה.
נטלי בארני עצמה תרמה פרק לספר זה שבו היא מתארת את ביקורה בחברת מאהבתה במחזה "המלט" בכיכובה של שרה ברנאר היא משווה את גורלן של הנשים לזה של המלט וכותבת: "איזה חופש פעולה נשאר לנשים אם הגורל אסר אותן בכבלים?
הגורל עשה אותנו נשים בעוד שרק חוקי הגברים מוכרים." היא כתבה נובלה משלה על יחסיה עם דה פוגי, שאם כי לא זכתה לפרסום, נודעה בשל התייחסותה להומוסקסואליות, שאותה ראתה נטלי בארני כטבעית לחלוטין בדומה ללבקנות: "ההומוסקסואליות שלי איננה פשע, היא איננה נעשית מתוך כוונה ואינה פוגעת באיש."
בנובמבר 1899 פגשה ברנה ויוויאן - משוררת בריטית שכתבה בלשון הצרפתית ברוח תנועת הסימבוליזם - והפכה למאהבתה.
כמודל של אהבה בין נשים הן העריצו את סאפפו מלסבוס ולמדו יוונית כדי לקרוא את מה ששרד משירתה של משוררת יווניה עתיקה זו בשפת המקור.
שתיהן כתבו מחזות על חייה של סאפפו.
הן נסעו לאי לסבוס שביוון והקימו שם בית ספר לשירה לנשים, כפי שעשתה זאת סאפפו 2500 שנה לפניהן.
ב-1902, עם מות אביה, השתמשה בכספי הירושה כדי לקנות בית בנואי-סור-סן (כיום פרבר של פריז).
ב-1909 עברה להתגורר בגדה השמאלית של פריז (רו ז'אקוב 20).
בבית זה ניהלה במשך כשישים שנה חוגים ספרותיים שבהם השתתפו במשך הזמן אוגוסט רודן, ריינר מריה רילקה, ג'יימס ג'ויס, קולט, פול ואלרי, פייר לואיס, אנטול פראנס, גרטרוד שטיין, ז'אן קוקטו, עזרא פאונד, סומרסט מוהם, מקס ז'אקוב, אנדרה ז'יד, פול קלודל, סינקלר לואיס, טרומן קפוטה, פרנסואז סאגאן, מרגריט יורסנאר ורבים אחרים.
לנטלי בארני היו שורשים יהודיים, והיות שבילתה את תקופת מלחמת העולם השנייה באיטליה עם מאהבתה, הציירת הבריטית רומן ברוקס, הייתה סכנה שתילקח למחנה ריכוז.
כדי להוכיח שהיא נוצרייה ביקשה מאחותה לשלוח לה מכתב המעיד על כך שעברה טקס קונפירמציה.
היא האמינה בתעמולה הנאצית שתיארה את בנות הברית כתוקפניות.
בתקופה זו כתבה מאמר, שלא פורסם, שהצביע על תמיכתה באנטישמיות והכיל ציטוטים מדבריו של היטלר.
ייתכן שעשתה זאת על מנת להתכחש לשורשיה היהודיים, או משום שהאזינה לשידורי הרדיו האנטישמיים של עזרא פאונד.
מאידך, עזרה לזוג יהודי להימלט מאיטליה לארצות הברית.
עם סיום המלחמה שינתה את דעתה וראתה בצבא בנות הברית כוח משחרר.
אחרי המלחמה סירבה רומן ברוקס לשוב לפריז ונשארה באיטליה, אך הן ביקרו זו אצל זו לעיתים קרובות.
באמצע שנות החמישים פגשה נטלי בארני במאהבתה האחרונה - ז'נין לאובארי - שהייתה אשתו של דיפלומט רומני.
נטלי קליפורד בארני מתה בפריז ב-1972 כתוצאה מהתקף לב.
ב-1904 כתבה את ספרה "אני זוכרת" בפרוזה ובחרוזים המתארים את יחסיה עם מאהבתה רנה ויוויאן.
ב-1910 פרסמה את הספר "תפזורת" - לקט של אמרות ופתגמים.
לקט זה הבטיח את פרסומה הספרותי ומשך את תשומת לבו של הסופר והמשורר הצרפתי רמי דה גורמון, שהתאהב בה וכתב לה מכתבי אהבה נלהבים שנודעו בשם "מכתבים לאמזונה".
ב-1920 פרסמה את הספר "מחשבותיה של אמזונה" שבו פיתחה את נושאי הפמיניזם והפציפיזם ותיארה את המלחמה כהתאבדות קולקטיבית.
ב-1939 פרסמה את הספר "מחשבותיה החדשות של אמזונה".
בשני ספרים אלה היא מתארת את חייהם ואת יצירותיהם של סופרים שהכירה.
אחרי מותה נשכחו יצירותיה, אך הייתה לה השפעה על הספרות באמצעות החוגים הספרותיים שקיימה בביתה בפריז.
סופרים רבים מתארים אותה ביצירותיהם.
נטליה מיכאילובנה וודיאנובה היא דוגמנית ונדבנית רוסייה שמתגוררת בממלכה המאוחדת.
וודיאנובה נולדה בגורקי, ברית המועצות (כיום ניז'ני נובגורוד, רוסיה), נטליה ודיאנובה גדלה באזור עני של העיר ביחד עם אמה ושתי אחיותיה למחצה, אחת מהן לוקה בשיתוק מוחין.
כנערה, וודיאנובה סייעה לאמה למכור פירות ברחוב ומאוחר יותר הקימה דוכן פירות משלה ביחד עם חבר על מנת לעזור לכלכלת המשפחה.
אביה של וודיאנובה עזב את המשפחה כשנטליה הייתה תינוקת, והיא לא הייתה בקשר איתו עד שהיא הפכה למפורסמת.
בהיותה בת 15, נרשמה וודיאנובה לאקדמיה לדוגמנות, שם נאמר לה שהיא צריכה ללמוד אנגלית על מנת להצליח, היא השיגה שליטה בשפה תוך שלושה חודשים.
בגיל 17, עברה וודיאנובה לפריז, וחתמה בסוכנות ויוה.
וודיאנובה הצליחה כדוגמנית מסלול ותצלום.
נכון ל-2009 וודיאנובה הופיעה ב-175 תצוגות אופנה עבור מעצבים אירופאיים ואמריקאיים ללבוש המוני ואופנה גבוהה, ודגמנה בפרסומות עבור קלווין קליין, לואי ויטון, איב סאן לורן, לוריאל, דוויד יורמן, מארק ג'ייקובס, Pepe Jeans, דיאן פון פירסטנברג, שאנל ואחרים.
נכון ל-2014, וודיאנובה הופיעה בשער ווג הבריטי 10 פעמים, הראשונה הייתה לגיליון ספטמבר 2003.
היא דגמנה לראשונה לשער ווג האמריקאי בספטמבר 2004 לצד שמונה דוגמניות אחרות, אחרי כן הופיעה לבדה במהדורת יולי 2007 של המגזין.
במהלך תקופה זו, ווג האמריקאי הציג בשעריו רק תמונות של ידועניות שאינן דוגמניות למעט שני חריגים: לינדה אוונג'ליסטה וליה קבדה.
כשחקנית שיחקה וודיאנובה בסרט CQ של רומן קופולה משנת 2001
בספטמבר 2008 הצהירה וודיאנובה שהיא אינה מעוניינת עוד במשחק בסרטים בגלל שלושת ילדיה,
אולם, היא שיחקה בסרט "Probka" של הבמאי אלכסנדר קוט משנת 2009.
באביב 2009 חתמה וודיאנובה על חוזה לשלוש שנים להיות שגרירת חברת הלבנים הצרפתייה Etam והיא תעצב קולקציית לבנים כל עונה בתקופת ההסכם.
הקולקציה תשווק תחת השם Natalia pour Etam.
במאי 2009 וודיאנובה הייתה מנחה שותפה של תחרות חצי הגמר של האירוויזיון במוסקבה.
ב-12 בדצמבר 2009, התמנתה להיות שגרירת אולימפיאדת החורף בסוצ'י בשנת 2014, להיות הפנים והנציגה הרשמית של המשחקים הפאראלימפיים הראשונים של רוסיה.
ב-2010 היא הופיעה בטקס הסיום של המשחקים הפאראלימפיים ונקובר בתפקיד זה.
הא גילמה את דמותה של מדוזה בסרט "התנגשות הטיטאנים", רימייק של הסרט משנת 1981 בעל אותו שם.
בנובמבר 2001 נישאה וודיאנובה לג'סטין טרוור ברקלי פורטמן, יורש מקרקעין בריטי ואחיו למחצה של הוויקונט העשירי של פורטמן.
בספטמבר 2002, במשך תשעה חודשים לאחר שהנישואים נרשמו בממלכה המאוחדת, הם ערכו טקס חתונה בסנקט פטרבורג, שם וודיאנובה לבשה שמלה אותה עיצב טום פורד.
כאשתו של הוד כבודו (The Honourable) ג'סטין פורטמן, שהוא תואר כבוד, היא מכונה גברת הוד כבודה ג'סטין פורטמן.
ב-2010 נודע שהתגרשה מפורטמן וביוני 2011 היא הודתה שכבר לא גרה עם פורטמן.
היא יוצאת עם אנטואן ארנו, בנו של ברנאר ארנו, ממנו יש לה עוד שני ילדים.
וודיאנובה היא המייסדת והנשיאה של Naked Heart Foundation, ארגון נדבנות ששואף לספק סביבת משחק בטוחה ומלהיבה לכל ילד ברוסיה העירונית.
היא קיבלה השראה לייסד את הארגון לאחר שביקרה ברוסיה עם בנה ונוכחה לדעת שאין שום מקום משחק הולם לילדים.
הארגון בנה את גן השעשועים הראשון שלו ב-2006 בניז'ני נובגורוד.
מאז הוא בנה כ-38 נוספים.
ב-2005, וודיאנובה התמנתה לשגרירה של Hear the World, שעורך מסע פרסום עולמי על מנת לסייע להעלות את המודעות לנושא השמיעה ואובדן השמיעה ולקדם שמיעה טובה בכל רחבי תבל.
נטליה פילימונובה בסטמיאנובה (רוסית: Наталья Филимоновна Бестемьянова; נולדה ב-6 בינואר 1960 במוסקבה) היא מחליקה על הקרח יהודייה סובייטית.
היא אלופה אולימפית (קלגרי 1988) וארבע פעמים ברציפות אלופת עולם (1985–1988) בריקוד זוגות בהחלקה אמנותית על הקרח.
נטליה בסטמיאנובה החלה אימוניה בהחלקה על הקרח כבר בגיל חמש.
עד לשנת 1977 התחרתה בהחלקת נשים ואף זכתה בגביע ברית המועצות.
לאחר מכך החלה להתאמן בהחלקה על קרח בסגנון ריקודים.
יחד עם אנדריי בוקין זכתה במקום ראשון במשחקים האולימפיים ב-1988. ארבע פעמים זכתה באליפות עולם וחמש פעמים באליפות אירופה, שלוש פעמים באליפות ברית המועצות.
בשנת 1983 התחתנה עם איגור בוברין, מחליק על הקרח בעצמו.
לאחר סיום הקריירה הספורטיבית הופיעה בתיאטרון על הקרח.
בשנים 2006–2008 הייתה מגישת תוכנית טלוויזיה בטלוויזיה רוסית ובריטית.
בשנים 2011–2012 הייתה בסטמיאנובה חברה בצוות השופטים בתוכנית הטלוויזיה "גביע מקצוענים" בערוץ הטלוויזיה הארצית של רוסיה הערוץ הראשון (רוסיה).
נטליה גאסטיאין טנה היא שחקנית ומוזיקאית אנגלייה.
טנה מוכרת בזכות גילום דמותה של נימפדורה טונקס בארבעה מסרטי "הארי פוטר" ובזכות הופעתה בתור אושה (אנ') בסדרה "משחקי הכס" (2013-2011, 2016) של רשת HBO המבוססת על סדרת הספרים של ג'ורג' ר.
טנה נולדה בלונדון, אנגליה, בת להורים ספרדים, מריה טנה, מזכירה, וחסוס אנדרו גאסטיאין, נגר.
משפחתה במקור ממוצא אקסטרמדורי ובסקי.
טנה למדה בבית הספר בידיילס (אנ'), פנימייה עם חינוך מעורב מגדרית בכפר סטיפ (אנ') שממוקמת ליד עיר השוק פיטרספילד (אנ') במחוז המפשייר.
אמה של טנה לימדה אותה לנגן בפסנתר בגיל חמש, בהשפעת המוזיקה של צ'אק ברי.
לאחר מכן, בגיל 18, טנה חזרה לבית הוריה בלונדון וניגנה עבור כסף ברכבת התחתית של לונדון.
תוך כדי עבודה עם קבוצת תיאטרון בינלאומית בשם KneeHigh, שם הורשו לבחור כלי לנגן, טנה החליטה ללמוד נגינה באקורדיון.
בשנת 2002 ביצעה את הופעת הבכורה שלה הייתה בדרמה הקומית "רווק פלוס ילד" בה גילמה את נערת הגראנג' אלי.
הסרט בוים על ידי האחים כריס וייץ ופול וייץ (אנ'), והוא מבוסס על הרומן על הילד" (אנ') משנת 1998 מאת הסופר ניק הורנבי.
בשנת 2005 שיחקה בתפקיד משני בדרמה הקומית הביוגרפית "גברת הנדרסון גאה להציג" בבימויו של סטיבן פרירס על פי תסריט מאת מרטין שרמן.
בשנת 2007 הופיעה טנה בסרט "הארי פוטר ומסדר עוף החול" בתפקיד הקוסמת נימפדורה טונקס ממסדר עוף החול.
הסרט הוא החמישי בסדרת סרטי הארי פוטר המבוסס על הספר באותו שם מאת הסופרת הבריטית ג'יי קיי רולינג.
את הסרט ביים דייוויד ייטס על פי תסריט של מייקל גולדנברג .
טנה גילמה את הדמות גם בסרטי ההמשך "הארי פוטר והנסיך חצוי-הדם" (2009), "הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 1" (2010) ו"הארי פוטר ואוצרות המוות - חלק 2" (2011).
בשנת 2011 החלה לשחק את הפראית אושה (אנ') בסדרת הפנטזיה האמריקאית "משחקי הכס" אשר נוצרה על ידי צמד המפיקים האמריקאים-יהודיים דייוויד בניוף וד.
הסדרה מבוססת על סדרת הספרים "שיר של אש ושל קרח" מאת הסופר האמריקאי ג'ורג' ר.
בשנת 2014, טנה גילמה אישה חולת נפש בפרק "White Christmas" מתוך הסדרה "מראה שחורה".
בשנת 2015 כיכבה במיני-סדרת האימה העל-טבעית "נפולת" של שירות הסטרימינג נטפליקס, בתור ג'ניפר פרסטון, צלמת עיתונות שנתקלת באירועים על-טבעיים שנגרמו בעקבות פיצוץ שאירעה במועדון לילה עתידני.
בשנת 2017 החלה לשחק את דמותה של שרה מורטן בסדרת הדרמה "חוכמת ההמונים" ברשת CBS, לצידם של מוניקה פוטר וג'רמי פיבן על פי תסריט של הסופרים הישראלים דרור משעני ושירה חדד.
בנובמבר של אותה שנה בוטלה הסדרה לאחר עונה אחת.
נטליה גויאנס דיל אוריקו (בפורטוגזית: Nathalia Goyannes Dill Orrico; נולדה ב-24 במרץ 1986) היא שחקנית קולנוע, טלוויזיה ותיאטרון ברזילאית, המוכרת מתפקידיה בטלנובלות "שדרות ברזיל" (2012), "חופש, חופש" (2016), "רוק סטאר" (17-2016) ו"מלכת הקצפת" (2019).
נטליה נולדה בעיר ריו דה ז'ניירו, ברזיל; בתם של הפרופסורים אוולין גויאנס דיל אוריקו ורומולו אוריקו.
היא החלה את קריירת המשחק שלה בשנת 2005 בתיאטרון במחזה "A Glória de Nelson" מאת נלסון רודריגז (אנ').
בשנים 2007 - 2009 השתתפה בטלנובלה המצליחה "Malhação".
דיל זכתה בפרס הטלוויזיה הברזילאית עבור השחקנית הטובה ביותר עבור תפקידה בטלנובלה.
בשנת 2009 היא לראשונה שיחקה את התפקיד הראשי בטלנובלה "Paraíso".
בשנת 2011 היא החלה לצאת עם במאי הקולנוע קאיו סו (בר'), ונישאה לו בטקס אזרחי ב-2013. בני הזוג התגרשו בשנת 2014.
בינואר 2015 במהלך צילומי אופרת הסבון "Alto Astral", היא החלה לצאת עם בן זוגה בסדרה, השחקן סרז'יו גיזה (אנ').
הקשר הגיע לסיומו בשנת 2017, לאחר שנתיים ביחד.
בפברואר 2018, דיל החלה לצאת עם המוזיקאי פדרו קורבלו.
בשנת 2019 השניים נישאו ואך עברו לגור יחד.
ביוני 2020, היא פרסמה כי היא בהריון.
נטליה דוברינסקה (באוקראינית: Наталя Добринська; נולדה ב-29 במאי 1982) היא אתלטית אוקראינית.
האלופה האולימפית בקרב שבע (בייג'ינג 2008), אלופת העולם ושיאנית העולם לשעבר בקרב חמש (איסטנבול 2012).
דוברינסקה נולדה במחוז ויניצה שבאוקראינה, שני הוריה עסקו בספורט, אמה הייתה אלופה אזורית בתחרויות הורדת ידיים והצטיינה בכדוריד, כדורעף והדיפת כדור ברזל, אביה התחרה בריצה וסקי למרחקים והיה עסקן בתחום ואחותה עסקה בקפיצה לגובה.
עד גיל 21 התאמנה בוויניצה, זכתה באליפות אוקראינה באתלטיקה לנוער בקרב שבע, חשבה לפרוש בעקבות סדרת פציעות אך עברה והחלה להתאמן בקייב.
בשנים הבאות זכתה שלוש פעמים ברציפות באליפות אוקראינה באולם בקרב חמש.
ב-2004 זכתה במדליית כסף בקרב חמש באליפות העולם באתלטיקה האולם ובאולימפיאדת אתונה סיימה במקום השמיני עם תוצאה של 6,255 נקודות.
ב-2005 זכתה במדליית ארד בקרב חמש באליפות אירופה באולם, באליפות העולם שהתקיימה באותה שנה בהלסינקי סיימה תשיעית בקרב שבע.
ב-2006 סיימה שישית באליפות אירופה וב-2007 סיימה שמינית אליפות העולם שהתקיימה באוסקה וחמישית בקרב חמש באליפות אירופה באולם.
ב-2008 סיימה רביעית באליפות העולם באולם, היא השתתפה בפעם השנייה במשחקים האולימפיים וזכתה במדליית זהב באולימפיאדת בייג'ינג לאחר שקבעה שיא אישי של 6,733 נקודות.
היא ניצחה בשניים מהמקצועות וקבעה ארבעה שיאים אישים.
בסיום התחרות הקדימה ב-30 נקודות את בת ארצה לודמילה בלונסקה שמאוחר יותר נפסלה בשל שימוש בסמים.
הדיפת כדור ברזל: 17.29 מטר
קפיצה לרוחק: 6.63 מטר, שיא אישי
הטלת כידון: 48.60 מטר, שיא אישי
ב-2009 סיימה במקום הרביעי באליפות העולם באתלטיקה שהתקיימה בברלין, וזכתה בסבב תחרויות התאחדות האתלטיקה הבינלאומית בקרב שבע.
ב-2010 סיימה שנייה לאחר ג'סיקה אניס בקרב חמש באליפות העולם באולם שהתקיימה בדוחה, באליפות אירופה באתלטיקה באותה שנה, קבעה שיא אישי של 6,778 ושיאים אישים בארבעה מקצועות, אך סיימה שנייה לאחר אניס ששברה את שיא התחרות.
באליפות העולם באתלטיקה 2011 סיימה במקום הרביעי בתחרויות קרב שבע עם תוצאה של 6,444 נקודות, היא השתתפה גם בתחרויות הקפיצה למרחק אך לא העפילה לגמר לאחר שקבעה תוצאה של 6.38 מטר.
במרץ 2012 זכתה במדליית זהב בקרב חמש באליפות העולם באתלטיקה באולם שהתקיימה באיסטנבול, היא קבעה בתחרות שיא עולמי חדש של 5,013 נקודות בכך שברה את השיא הקודם שהחזיק מ-1992 והייתה לראשונה החוצה את רף ה-5,000 נקודות.
שבועיים לאחר ניצחונה נפטר בעלה ומאמנה האישי שסבל ממחלת הסרטן.
באולימפיאדת לונדון פרשה במהלך התחרות.
נטליה גורביץ' היא ספורטאית ומאמנת ישראלית, זוכת אליפות אירופה בוו-שו ב-2011.
גורביץ נולדה במולדובה, ובגיל 8 עלתה עם הוריה לישראל.
בעלת תואר שני בניהול ספורט וחינוך גופני ממכללת וינגייט.
כיום מתגוררת ברחובות, מאמנת נבחרת צעירים בבית הספר סמילנסקי ברחובות.
גורביץ התוודעה לוו-שו כשהייתה בת 12. זכתה במקום החמישי בטורניר או שו במסגרת אולימפיאדת בייג'ינג 2008. במרץ 2010 זכתה במדליית ארד באליפות שהתקיימה באנטליה שבטורקיה.
באליפות העולם שהתקיימה באוקטובר 2010 בשיניאן שבסין, זכתה במקום השלישי בקטגוריה צ'אן צ'ואן (אגרוף ארוך),.
באפריל 2011 זכתה במדליית זהב באליפות אירופה באושו שהתקיימה בטאלין שבאסטוניה.
נטליה גונדרבה הייתה שחקנית תיאטרון וקולנוע סובייטי ורוסי.
היא זכתה במספר פרסים ובשנת 1986 קיבלה את תואר אמן העם.
נטליה גונדרבה נולדה במוסקבה למשפחת מהנדסים.
כמו אימה, היא אהבה תיאטרון ובגיל 15 החלה להשתתף בהצגות ילדים.
היא לא חשבה שתהיה שחקנית ולאחר סיום בית הספר החלה לעבוד כשרטטת.
בכל זאת, היא החליטה לנסות להתקבל לבית הספר למשחק שליד תיאטרון וכטנגוב.
בשנת 1971 היא סיימה את לימודי המשחק וקיבלה הזמנות למספר תיאטראות בעיר.
גונדרבה החליטה להצטרף לתיאטרון מאיאקובסקי.
והיא עבדה בתיאטרון זה עד סוף הקריירה שלה.
במשך שנים גונדרבה קיבלה תפקידי משנה בלבד.
בשנת 1974 היה צורך להחליף את טטיאנה דורונינה ותוך 10 ימים גונדרבה הייתה מוכנה לתפקיד החדש.
משחקה היה בולט ומבקרי התיאטרון ציינו את השחקנית החדשה לטובה.
במקביל לעבודה בתיאטרון גונדרבה החלה להצטלם בסרטים.
ההצלחה הגדולה הראשונה שלה הייתה בסרט "האישה המתוקה" בשנת 1974. בשנת 1977 היא זכתה בתואר שחקנית השנה של ברית המועצות.
בשנת 1979 גונדרבה שיחקה תפקיד ראשי במחזה על פי ניקולאי לסקוב מה שנחשב לאחד מתפקידיה הטובים בתיאטרון.
הצגה זו הוצגה על במת התיאטרון במשך 13 שנים רצופות.
השנים 1979–1984 היו שיא הקריירה של גונדרבה.
בתקופה זו היא שיחקה במספר הצגות תיאטרון מוצלחות והמשיכה בקריירה בקולנוע.
בשנת 1980 היא הצטלמה בסרט "השלג הלבן של רוסיה".
עבור עבודות בקולנוע בשנים 1981 ו-1985 היא זכתה בתואר שחקנית השנה ובשנת 1984 קיבלה את פרס ברית המועצות עבור משחקה בתיאטרון.
בשנת 1986 גונדרבה עברה תאונת דרכים קשה.
היא השתקמה רק כעבור שנה.
בתחילת שנות ה-90 הצטלמה השחקנית לסדרת טלוויזיה "הסודות של סנקט פטרסבורג" שכללה 60 פרקים.
בשנים 1993–1995 גונדרבה עסקה בפעילות ציבורית והייתה חברה בדומה כנציגת סיעת "נשי רוסיה".
בשנת 1997 גונדרבה שיחקה בתפקיד חדש אחרון בתיאטרון.
בשנת 2001 השחקנית עברה ניתוח פלסטי.
בקיץ 2001 גונדרבה עברה אירוע מוחי ושוחררה הביתה רק כעבור שנה.
למרות מאמצי הרופאים וקרובי המשפחה היא לא השתקמה לגמרי ולא חזרה להופיע.
בשנת 2005 היא נפטרה במוסקבה מאירוע מוחי נוסף.
גונדרבה הייתה נשואה שלוש פעמים.
בשנת 1973 במהלך צילומים היא הכירה במאי לאוניד חייפיץ שהיה מבוגר ממנה ב-14 שנים.
לאחר שש שנים הזוג התגרש.
כבר באותו שנה גונדרבה התחתנה שנית, אך התגרשה תוך זמן קצר.
בשנת 1986 היא התחתנה בפעם השלישית.
בעלה היה שחקן תיאטרון בו היא עבדה.
נטליה אישצ'נקו היא שחיינית צורנית רוסייה בעבר.
היא אלופה אולימפית בעלת 5 מדליות זהב ואלופת עולם בעלת 19 מדליות זהב.
נטליה אישצ'נקו נולדה בסמולנסק וגדלה בקלינינגרד.
היא החלה להתאמן בהתעמלות אומנותית ושחייה צורנית.
לאחר מספר שנים הילדה החליטה להתרכז בשחייה צורנית.
בגיל 14 היא עברה למוסקבה והצטרפה לצוות שהיה מתאמן במרכז לספורט מים.
בשנת 2004 אישצ'נקו לראשונה נשלחה לאליפות אירופה ובשנת 2005 לאליפות עולם בו זכתה במדליית כסף בתחרות אישית ומדליות זהב בתחרויות קבוצתיות וזוגות.
בתחרויות זוגות היא השתתפה לצד סבטלנה רומשינה.
באולימפיאדת 2008 אישצ'נקו השתתפה בתחרות קבוצתית בו זכתה במדליית זהב.
אישצ'קנו לא השתתפה התחרויות במהלך שנת 2013 ובסוף השנה ילדה בן.
באליפות העולם בשחייה שנערכה במונטריאול שבקנדה בשנת 2005, זכתה אישצ'נקו במדליית זהב בתחרות הקבוצתית וזוגות.
מאז ועד לשנת 2016 היא זכתה ב-19 מדליות זהב באליפויות העולם, כולל 6 מדליות זהב בשנת 2011
נטליה אישצ'נקו השתתפה ב-2 אולימפיאדות ופעמיים זכתה במדליית זהב בתחרות קבוצתית ובשנת 2012 בתחרות זוגות.
נַטָאלִיָה אוֹלֶקְסַנְדְרִיבְנָה ז'וּקוֹבָה (באוקראינית: Наталія Олександрівна Жукова; נולדה ב-5 ביוני 1979, דרזדן, גרמניה המזרחית) היא שחמטאית אוקראינית בעלת דרגת רב-אמן.
היא זכתה במספר תארים בהיותה בת-עשרה, בתחרויות אירופיות ועולמיות.
היא הייתה חברה בנבחרת הנשים הלאומית של אוקראינה מאז 1996, כשהייתה בת 17, ובאותה שנה זכתה באליפות אוקראינה לנשים.
היא שיחקה בשולחן הראשון בקבוצה האוקראינית באולימפיאדת השחמט 2006 בטורינו.
במאי 2010 הגיעה לכושר 2500 וזכתה בתואר רב-אמן.
נכון לפברואר 2020, מדורגת במקום במקום השביעי מבין הנשים באוקראינה לפי מד כושר.
הייתה נשואה לרב-האמן הרוסי אלכסנדר גרישצ'וק.
בשנת 1995 סיימה במקום השני באליפות העולם לנשים מתחת לגיל 20 בהאלה בתוצאה של 9 מתוך 12.
ז'וקובה בת ה-16 הייתה הצעירה בין המתחרות באליפות השחמט לנשים באוקראינה בשנה הראשונה שבה התחרתה.
היא זכתה באליפות בחלוקת המקום הראשון–שני, בתוצאה של 6 נקודות מתוך 10 אפשריות.
1995 – אמן בינלאומי לנשים
בין השנים 1996 ל-2014 השתתפה נטליה ז'וקובה ב-10 אולימפיאדות שחמט:
נטלי ג'ואן עמנואל היא שחקנית ודוגמנית אנגלייה.
המוכרת בזכות תפקידה בתור מיסאנדיי בסדרת הפנטזיה "משחקי הכס" מבית רשת HBO, ובשל הופעתה בתור ההאקרית ראמזי בסרטים "מהיר ועצבני 7", "מהיר ועצבני 8" ,"מהיר ועצבני 9" ו"מהיר ועצבני 10".
עמנואל נולדה בעיר סאות'אנד-און-סי שבמחוז אסקס, דרום מזרח אנגליה.
הבת השנייה לאם חצי דומיניקנית וחצי אנגלייה, ואב ממוצא חצי סנט לוסיאני וחצי אנגלי.
בגיל 10, היא שיחקה את נלה הצעירה בהפקת וסט אנד של המחזמר "מלך האריות".
החלה את דרכה כילדה בהפקות תיאטרון והתגלתה בבריטניה באופרת הסבון "הוליאוקס" בה שיחקה בתפקיד הצעירה סשה ולנטיין, היא הופיעה בסדרה במשך כ-4 עונות.
בשנת 2013 התקבלה עמנואל לסדרת הפנטזיה המדוברת של רשת HBO "משחקי הכס" והחל מהעונה השלישית מגלמת את מיסאנדיי היועצת והמתורגמנית של דאינריז טארגאריין (אמיליה קלארק).
בשנת 2015 הופיעה לראשונה בתפקיד הוליוודי בסרט הפעולה הפופולרי "מהיר ועצבני 7", בסרט גילמה את ההאקרית ראמזי.
בנוסף, שיחקה בסרטי ההמשך של "הרץ במבוך" - "הרץ במבוך 2: מבחני הכווייה" ו-"הרץ במבוך 3: תרופת המוות".
בשנת 2017 שבה לשחק בסרט "מהיר ועצבני 8".
בשנת 2018 שיחקה בסרט המדע הבדיוני "פרויקט טיטאן" לצד סם וורת'ינגטון וטיילור שילינג.
בשנת 2019 שיחקה בתפקיד הראשי של מאיה במיני-סדרה "ארבע חתונות ולוויה אחת" שיצרו מינדי קלינג ומאט וורברטון לרשת הולו ומבוססת על הסרט הבריטי באותו שם משנת 1994 שכתב ריצ'רד קרטיס.
באותה שנה כיכבה בסדרת הפנטזיה "הקריסטל האפל: עידן המרד" בנטפליקס; את הסדרה ביים לואי לטריה והוא מהווה פריקוול עבור סרטו של ג'ים הנסון משנת 1982, "הקריסטל האפל".
בשנת 2020 שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסדרה "Die Hart" בשירות הסטרימינג של קוויבי בכיכובו של קווין הארט; ועבור תפקידה הייתה עמנואל מועמדת לפרס אמי לשחקנית מצטיינת בסדרת דרמה/קומדיה באורך קצר.
בשנת 2021 שבה לגלם את ראמזי בפעם השלישית בסרט "מהיר ועצבני 9" ובהמשך השנה שיחקה בסרט השודים הגרמני-אמריקאי "צבא הגנבים" שבוים על ידי מתיאס שווייגהופר ועלה ישירות לשירות הסטרימינג של נטפליקס; הוא מהווה פריקוול לסרט "צבא המתים".
בשנת 2024 כיכבה בתפקיד הראשי במותחן הפעולה האמריקאי "הרוצחת" (אנ') שביים ג'ון וו על פי סרטו "הרוצח" משנת 1989.
עמנואל החלה לאמץ אורח חיים טבעוני ב-2012, והיא מתבוססת על תזונה מבוססת צמחים.
היא נוהגת להביע תמיכה בזכויות בעלי חיים.
בין השאר יצאה נגד ניסויים בבעלי חיים ונגד השימוש בפילים למטרות בידור.
+שנהסרטתפקידהערות201228 קילוקרלה2015מהיר ועצבני 7ראמזיהרץ במבוך: מבחני הכווייההרייט2017מהיר ועצבני 8ראמזי2018הרץ במבוך: תרופת המוותהרייטפרויקט טיטאןטלי רתרפורד2020לילה עם הוליהולי2021מהיר ועצבני 9ראמזיצבא הגנביםגוונדולין סטארLast Train to Christmasסו טיילור2022ההזמנהאוולין "אייבי" ג'קסון2023מהיר ועצבני 10ראמזי2024המרוץ לניצחון של ארתור (אנ')אוליביהמגלופוליסג'וליה סיסארוהרוצחת (אנ')זיTBABenn/Eubankשרון בן
+שנהסדרהתפקידהערות2007 - 2010הוליאוקססשה ולנטיין (אנ')191 פרקים2008Hollyoaks Later4 פרקים2011נפגעיםשריל האלווזפרק: "Only Human"עברייני עלצ'ארליפרק: "#3.1"2013 - 2019משחקי הכסמיסאנדייתפקיד חוזר (עונות 4-3)
תפקיד ראשי (עונות 8-5); 38 פרקים2019ארבע חתונות ולוויה אחתמאיהמיני-סדרההקריסטל האפל: עידן המרדדיטדיבוב; 10 פרקים2020–הווההארט מת לחיותג'ורדן קינג23 פרקים2024Unsinkableמאד הוקינס10 פרקים
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס אמי לבידור בפריים טיים2021השחקן הטוב ביותר בסדרת קומדיה או דרמה קצרההארט מת לחיות20232025פרס NAACP Image2024ההופעה הטובה ביותר בסדרה קצרההארט מת לחיותפרס גילדת שחקני המסך2013ההופעה הטובה ביותר של אנסמבל בסדרת דרמהמשחקי הכס20142015201620172019פרס אמפייר2015פרס הגיבורמשחקי הכס
נטליה ניקולאייבנה אנטיוך היא אתלטית רוסיה.
היא האלופה האולימפית (לונדון 2012) ואלופת אירופה בריצת 400 מטר משוכות (ברצלונה 2010), בעלת שתי מדליות זהב מאליפות העולם בריצת שליחות 4x400 מטר (הלסינקי 2005 ומוסקבה 2013) ואלופת אירופה באולם בריצת 400 מטר (וינה 2002).
באולימפיאדת אתונה (2004) זכתה אנטיוך בשתי מדליות, כסף וארד.
מדליית כסף, בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.16 דקות, אחרי ארצות הברית (3:19.01 דקות) ולפני ג'מייקה (3:22.00 דקות) ומדליית ארד, בריצת 400 מטר בתוצאה של 49.89 שניות, אחרי טוניק ויליאמס-דרלינג מבהאמה (49.41 שניות) ואנה גווארה ממקסיקו (49.56 שניות).
באליפות העולם שנערכה בהלסינקי, פינלנד בשנת 2005 זכתה אנטיוך במדליית זהב בריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:20.95 דקות, לפני ג'מייקה (3:23.29 דקות) ובריטניה (3:24.44 דקות).
באליפות העולם שנערכה בברלין, גרמניה בשנת 2009 זכתה אנטיוך במדליית ארד, בריצת שליחות 4x400 מטר, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
באליפות אירופה שנערכה בברצלונה, ספרד, בשנת 2010 זכתה אנטיוך במדליית זהב בריצת 400 מטר משוכות בשיא אליפות חדש של 52.92 שניות, לפני וניה סטמבולובה מבולגריה שקבעה שיא לאומי חדש של 53.82 שניות ופרי שייקס-דרייטון מבריטניה (54.18 שניות).
באליפות העולם שנערכה בטגו, קוריאה הדרומית בשנת 2011 זכתה אנטיוך בשתי מדליות ארד, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 53.85 שניות, אחרי לשינדה דמוס מארצות הברית (52.47 שניות) ומליין ווקר מג'מייקה (52.73 שניות) ובריצת שליחות 4x400 מטר בתוצאה של 3:19.36 דקות, אחרי ארצות הברית (3:18.09 דקות) וג'מייקה (3:18.71 דקות).
באולימפיאדת לונדון (2012) זכתה אנטיוך בשתי מדליות, זהב וכסף.
מדליית זהב, בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 52.70 שניות, לפני לשינדה דמוס (52.77 שניות) וזוזנה הינובה מצ'כיה (53.38 שניות).
בריצת שליחות 4x400 מטר סיימה הנבחרת הרוסית בתוצאה של 3:20.23 דקות, אחרי ארצות הברית (3:16.87 דקות) ולפני ג'מייקה (3:20.95 דקות), אך נפסלה בשלב מאוחר יותר לאחר הרשעה של שתיים מהרצות באימרוץ.
באליפות העולם שנערכה במוסקבה, רוסיה בשנת 2013 זכתה אנטיוך במדליית זהב, בריצת שליחות 4x400 מטר, לאחר שהשתתפה בשלב המוקדמות.
נוסף לכך, היא סיימה במקום 13 בריצת 400 מטר משוכות בתוצאה של 55.55 שניות.
נטליה פטרובנה אוסיפובה היא בלרינה רוסייה, פרימה בלרינה בבלט המלכותי בלונדון ובלהקת הבלט של תיאטרון מיכיילובסקי בסנקט פטרבורג, רוסיה.
אוסיפובה נולדה במוסקבה והחלה את לימודיה במחול בגיל 8 בבית הספר לבלט מיכאיל לברובסקי, והשלימה את לימודיה באקדמיה הממלכתית לכוריאוגרפיה במוסקבה אצל המורות מרינה קוטובה ומרינה לאונובה.
בגיל 18, הצטרפה אוסיפובה לבלט בולשוי כרקדנית בקור דה בלט.
ב-2005 רקדה את הדמות קיטרי בהפקתו של אלכסיי פאדייצ'ב לבלט "דון קישוט" וזכתה לשבחים גדולים.
בשנת 2006 קודמה לדרגת סולנית.
היא צוינה ברשימה של "המגזין למחול" כאחת מה-25 הראויות לצפייה בשנת 2007, וזכתה בתחרות הרוסית למחול 'פרס בנואה למחול' בשנת 2009. בשנה זו קודמה לדרגת סולנית ראשונה.
בשנת 2010 קודמה לדרגת רקדנית ראשית בבלט בולשוי, אך עזבה את הלהקה ב-2011, מהסיבה 'חופש אמנותי' כדבריה.
לאחר שעזבה את בלט הבולשוי, הצטרפה אוסיפובה לתיאטרון הבלט האמריקאי כרקדנית אורחת לעונת המטרופוליטן אופרה בניו יורק.
היא רקדה את הבלט "דון קישוט" עם הרקדן הקובני חוסה מנואל קרניו ואת "היפהפייה הנרדמת" ורומיאו ויוליה עם הרקדן האמריקאי דייוויד הלברג.
כשבוע לפני הופעתה, נשדדה מחוץ לבית האופרה מטרופוליטן, אך פגיעותיה היו קלות והייתה כשירה להופיע.
בשוד נגנב מאוסיפובה רק זוג נעלי פוינט ופטיש קטן המשמש לעיצוב צורת הנעליים.
בדצמבר 2011 הצטרפה לבלט מיכיילובסקי.
באפריל 2013 נודע כי אוסיפובה תצטרף לבלט המלכותי כרקדנית ראשית, לאחר שרקדה פעם בתור רקדנית אורחת את הבלט אגם הברבורים בבית האופרה המלכותית, קובנט גארדן.
היא ציינה את סיבתה למעבר לבלט המלכותי: "להרחבת וגיוון הרפרטואר האישי".
ב-21 בנובמבר 2013 רקדה עם הרקדן קרלוס אקוסטה בהופעת הבכורה שלה בבלט המלכותי את "רומיאו ויוליה" (מקמילן).
בנוסף, רקדה גם את הבלטים מפצח האגוזים וז'יזל יחד עם אקוסטה ועם הרקדן האיטלקי פדריקו בונלי.
אוסיפובה הופיעה בישראל עם הבלט הישראלי בבלט ז'יזל בספטמבר 2019.
נטליה בלוכבוסטיקובה היא שחקנית קולנוע סובייטית ורוסייה.
נטליה בלוכבוסטיקובה נולדה בשנת 1951 במוסקבה.
אביה, ניקולאי בלוכבוסטיקוב (1984-1918), היה דיפלומט.
במהלך הקריירה שלו הוא מילא תפקידים שונים במשרד החוץ הסובייטי, עבד בשגרירויות ברית המועצות בקנדה ובבריטניה, וכיהן כשגריר בשוודיה.
אמה, אנטונינה בלוכבוסטיקובה, עבדה כמתורגמנית.
ב-1952, בגיל 11 חודשים, היא נלקחה על ידי הוריה לבריטניה.
אביה החל לעבוד שם כיועץ בשגרירות הסובייטית.
בשנת 1956 היא חזרה למוסקבה עם הוריה, לאחר שהאב מונה לסגן מנהל המחלקה האירופית השנייה במשרד החוץ הסובייטי.
הופעת הבכורה של בלוכבוסטיקובה בקולנוע הייתה כשחקנית ביט ב-1965. היא הופיעה בקטע קצר בסרטו של מארק דונסקוי "לבה של אמא", על אמו של לנין – מריה אוליאנובה.
לתפקיד זה הייתה השפעה מכרעת על הפיכתה של בלוכבוסטיקובה לשחקנית מקצוענית, אם כי לא בדרך צפויה.
ב-1967 בלוכבוסטיקובה, עדיין תלמידת בית ספר, ביקרה באולפני קולנוע על שם גורקי במוסקבה.
במסדרון, היא נתקלה בשחקן ובבמאי הנודע סרגיי גרסימוב, שגם עבד כמורה למשחק ב-VGIK (המכון הכלל-סובייטי הממלכתי לאמנות הקולנוע).
לידם עמד בוריס דולנקוב, מי שהיה הארט דיירקטור של הסרט "לבה של אמא", בו הופיעה בלוכבוסטיקובה בתפקידה הראשון על המסך.
דולנקוב הציג את הנערה בפני גרסימוב, ואף סיפר לו שבכוונתה להתקבל ל-VGIK.
גרסימוב הצטער ששמע על כך רק אחרי שכבר אסף את תלמידיו לשנת הלימודים הבאה.
למרות זאת, הוא אמר לבלוכבוסטיקובה להגיע למכון ב-1 בספטמבר והבטיח לה שיקבל אותה לסדנה שלו בלי בחינות כניסה.
כך היא הבטיחה את מקומה ב-VGIK עוד לפני שהחלה ללמוד בכיתה י'.
בלוכבוסטיקובה הייתה מהתלמידים האהובים ביותר על גרסימוב, והוא הציע לה תפקידים במספר סרטים שביים.
תפקידה החשוב הראשון היה בסרטו "ליד האגם", שצולם ב-1969, בעודה סטודנטית.
הסרט הופק באולפנים על שם גורקי.
בלוכבוסטיקובה גילמה את הדמות הנשית הראשית בסרט - לנה ברמינה.
על תפקידה בסרט זכתה בפרס ברית המועצות, יחד עם הבמאי גרסימוב והשחקנים שגילמו לצדה את שתי הדמויות הגבריות הראשיות – אולג ז'קוב ווסילי שוקשין.
בלוכבוסטיקובה היא הזוכה הצעירה ביותר בפרס ברית המועצות – בין אמני הקולנוע שקיבלו אותו.
הפרס הוענק לה ב-1971, כאשר הייתה בת 19 בלבד.
באותה שנה סיימה את לימודיה ב-VGIK והשתתפה בסרט על סרגיי יסנין ("תשיר שיר, משורר..."), שצולם על ידי אולפני "מוספילם".
מאוחר יותר, ב-1971, החלה לעבוד באולפני הסרטים על שם גורקי.
ב-1974 התחתנה עם במאי הקולנוע ולדימיר נאומוב.
בשנת 1976 החלה לשחק בתיאטרון-אולפן לשחקן הקולנוע (תיאטרון שהוקם ב-1943 כדי להעסיק שחקני קולנוע בתקופות, שבהן לא הצטלמו לסרטים.
נקרא כיום התיאטרון הממלכתי לשחקן הקולנוע).
משלהי שנות ה-70 בלוכבוסטיקובה שיחקה בסרטים שהופקו על ידי אולפני מוספילם.
בעבודתה האחרונה באולפנים על שם גורקי, בלוכבוסטיקובה הופיעה ב-1976 בסרט בן חמישה פרקים של גרסימוב - "אדום ושחור" (עיבוד לרומן של סטנדל באותו שם).
היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי - בדמותה של מטילדה דה לה מול.
שידור הסרט בטלוויזיה הפך אותה לשחקנית מוכרת להמונים.
ב-1980 שיחקה בלוכבוסטיקובה באחד מסרטיה החשובים ביותר - "טהראן-43" בבימוים של אלכסנדר אלוב וולדימיר נאומוב (בעלה).
הסרט מספר על הצלחתו של השירות החשאי הסובייטי לסכל את המזימה הגרמנית לרצוח ב-1943 את המנהיגים סטלין, צ'רצ'יל ורוזוולט - בעת פגישת הפסגה שלהם בטהראן.
חלק מהעלילה מתרחשת בשנות ה-70 אחרי חשיפת עדות חדשה על הפרשה.
בלוכבוסטיקובה שיחקה בסרט בתפקיד הנשי הראשי.
היא גילמה את מארי לוני - מתורגמנית צרפתייה ממוצא רוסי, המומחית לשפה הפרסית ומתאהבת בסוכן הסובייטי שנשלח למנוע את ההתנקשות במנהיגים.
בנוסף, היא גילמה בסרט גם את דמויות הבת והאם של מארי לוני.
בתם של בלוכבוסטיקובה וולדימיר נאומוב (בעלה הבמאי) - נטליה נאומובה - השתתפה גם היא בסרט.
היא גילמה את מארי לוני בילדותה וכן את הילדה שמזכירה אותה במראה שלה לגיבור הסובייטי.
ב"טהראן-43" בלוכבוסטיקובה שיחקה לצדם של איגור קוסטולבסקי בדמותו של סוכן סובייטי ואלן דלון בדמותו של קצין משטרה צרפתי.
(הסרט היה הפקה בינלאומית - מלבד "מוספילם", היו שותפים לה אולפני סרטים מצרפת ומשווייץ).
ב-1982 בלוכבוסטיקובה גילמה את הדמות הנשית הראשית בסרט "נסיכת הקרקס" - קומדיה מוזיקלית שבוימה על ידי סבטלנה דרוז'ינינה.
בשנת 1983 היא שיחקה בתפקיד הנשי הראשי בסרט "החוף" (הפקה סובייטית ומערב-גרמנית), שכמו "טהראן-43", בוים על ידי אלכסנדר אלוב וולדימיר נאומוב.
ב-1985 בלוכבוסטיקובה זכתה בפרס ברית המועצות השני שלה על תפקידה בסרט זה.
ב-1985 בלוכבוסטיקובה שיחקה בתפקיד הראשי בסרט "נישואים חוקיים" בבימויו של אלברט מקרטצ'יאן.
הסרט נבחר לסרט הטוב ביותר לאותה שנה, על ידי קוראי כתב-העת לקולנוע "סובייצקי אקרן".
בלוכבוסטיקובה גילמה דמויות נשיות ראשיות בארבעה סרטים, שבוימו על ידי בעלה ולדימיר נאומוב (בלי שותפו לשעבר אלוב): "הבחירה" (1987), "החוק" (1989), "עשר שנים בלי זכות התכתבות" (1990) ו"שעון בלי מחוגים" (2001).
היא שיחקה בתפקיד ראשי גם בסרט "שנת הסוס: קבוצת הכוכבים עקרב", שבוים בשנת 2004 על ידי בתה - נטליה נאומובה, והופק על ידי בעלה.
במהלך הקריירה שלה, בלוכבוסטיקובה שיחקה ב-29 סרטים, האחרון שבהם ב-2009 ("ברוסיה יורד שלג" בבימויה של בתה - נטליה נאומובה).
ב-1974 בלוכבוסטיקובה התחתנה עם הבמאי ולדימיר נאומוב (שהיה הגרוש של השחקנית אלזה לז'דיי).
כעבור שנה וחצי נולדה בתם - נטליה נאומובה (כיום שחקנית ובמאית קולנוע).
בשנת 2007 בלוכבוסטיקובה ובעלה אימצו ילד בן שלוש מבית-יתומים.
היא העניקה לו את שם המשפחה שלה, ושמו המלא הוא קיריל בלוכבוסטיקוב.
פרס ברית המועצות (1971, על התפקיד הנשי הראשי בסרט "ליד האגם")
האמנית הנכבדה של רוסיה הסובייטית (1977)
אמן העם של רוסיה הסובייטית (1984)
פרס ברית המועצות (1985, על התפקיד הנשי הראשי בסרט "החוף")
אות "על הצטיינות בשירות המולדת" מדרגה רביעית (2006)
נטליה ולדימירובה גלבובה היא דוגמנית ומנחת טלוויזיה רוסייה-קנדית.
גלבובה נולדה ברוסיה לאם מורה בתיכון ולאב סוחר בתעשייה הימית ובילדותה למדה נגינה קלאסית על פסנתר, היא סיימה בית ספר מקצועי למוזיקה בגיל שתים עשרה וזכתה במספר אליפויות של התעמלות אומנותית.
כשהייתה בת שלוש עשרה היגרה לקנדה עם הוריה.
ב-2007 הוציאה את הספר "שמחה, בריאה, יפה".
ב-2008 ייסדה ארגון צדקה הנקרא "מסיבה 4", באותה שנה השתתפה בגרסה האסייתית של תוכנית המציאות "המירוץ למיליון", שם השתתפה עם pailin rungratanasunthorn (מיס תאילנד לשנת 2006), השניים ייצגו את תאילנד והגיעו למקום השמיני.
בשנת 2013 התמודדה בתוכנית המציאות בגרסתה התאילנדית.
נטלי פְּרֵס היא שחקנית יהודייה-אנגלייה.
ב-2010 הייתה מועמדת לפרס באפט"א על תפקידה בדרמה של ה-BBC "חמש בנות" בבימויה של פיליפה לות'ורפ.
היא מוכרת מהופעתה בסרט הקולנוע "אהבה של קיץ", ובסרטים עצמאיים אחדים בהם הסרט הקצר "Wasp" שזכה ב-2005 בפרס האוסקר לסרט הקצר הטוב ביותר בלייב אקשן.
נטלי פרס נולדה בצפון לונדון.
היא גדלה כיהודייה (אביה הוא יהודי ואמה הייתה קתולית שהתגיירה).
היא למדה אמנות יפה באוניברסיטה, ואחר כך עבדה בעבודות זמניות במזכירות, וכפקידה בחנות וידאו על להצלחת הסרט "אהבה של קיץ".
הופעתה הראשונה של פרס בטלוויזיה הייתה ב-2001 בסדרת הטלוויזיה "הולבי סיטי".
הופעת הבכורה שלה בקולנוע היה בסרט קצר בשם "Wasp" משנת 2003, שזכה ב-2005 בפרס אוסקר לסרט הקצר הטובה ביותר.