tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
לכל עלעל יש פטוטרת משלו בדרך כלל, המתחברת לציר הראשי של העלה המורכב.
עלמת הערפל הוא שמו של שיט תיירותי במפלי ניאגרה הפועל מאז שנת 1854. כל הספינות בהן נערכות ההפלגות נקראות "עלמת הערפל", כשלשמן נוספת ספרה רומית לזיהוי.
מסלול השיט מתחיל באזור שקט של נהר הניאגרה, ליד גשר הקשת בענן, עובר ליד המפלים האמריקאיים ומפלי ההינומה, וממשיך היישר לתוך הערפל הסמיך של רסיסי מים בעיקול מפלי הפרסה (הנקראים גם המפלים הקנדיים).
ניתן לצאת לשיט הן מן הצד האמריקאי של הנהר הן מצדו הקנדי ולשוב אל נקודת המוצא.
הסיורים מופעלים על ידי "חברת ספינות-הקיטור עלמת הערפל" (Maid of the Mist Steamship Company) של מפלי ניאגרה, אונטריו.
מאז 1971 נשלטת החברה על ידי משפחת גלין מניו יורק.
הספינות רשומות בנמל סנט קטרינס באונטריו.
בשנים 1848–2014, ספינות "עלמת הערפל" היו היחידות שהפעילו סיורים מושטים משני צידי הגבול.
בפברואר 2012 איבדה חברת "עלמת הערפל" את הזיכיון להפעלת שיט תיירותי מהצד הקנדי, והוא עבר לידי חברת "הורנבלואר קנדה".
החברה החדשה החלה את פעילותה באביב 2014, בעוד ספינות עלמת הערפל ממשיכות לפעול מהצד של ארצות הברית.
החל משנת 2020, צי "עלמת הערפל" כולל שתי ספינות חשמליות, "ג'יימס וי.
שירות המעבורות "עלמת הערפל" נחנך ב-1846 כשירות להובלת נוסעים בין הצד הקנדי לצד האמריקני של המפלים, והוא קדם בשנתיים לבניית הגשר התלוי הראשון של מפלי ניאגרה.
פתיחת הגשר פגעה בעסקי החברה, וב-1854 היא שינתה את אופייה, החליפה את הספינה הקודמת במפוארת יותר ועברה להפעלת הפלגות תיירותיות במפלים.
בחמש-עשרה שנותיה הראשונות הפעילה החברה שתי ספינות:
"עלמת הערפל I", ספינה שנייה באותו שם שנבנתה ב-1854
ב-1860, השנה בה פרצה מלחמת האזרחים, הלכו עסקי החברה ונחלשו, מצבה הכלכלי הורע והיא נאלצה להפסיק את פעילותה.
ב-1895 חודשו באופן רשמי ההפלגות במפלים עם בנייתן והשקתן של שתי ספינות קיטור חדשות, שהופעלו על ידי שותפות חדשה בשם "חברת ספינות הקיטור עלמת הערפל".
סוג: ספינת קיטור עשויה עץ
הנעה: מדחפים, שני מנועי קיטור
הספינה הראשונה שטה קרוב למפלי הפרסה יותר מכל קודמותיה.
שתי הספינות הוסיפו להוביל תיירים בקטע התחתון של הנהר עד 22 באפריל 1955. באותו יום, לפני עונת התיירות, פרצה בהן דליקה כתוצאה מתאונה והן נשרפו כליל.
חודשים אחדים לאחר אובדן ספינות הקיטור הוכנסו לשירות שתי ספינות פלדה חדשות בעלות מנועי דיזל ששרדו לימינו ועדיין ניתן לראותן.
הנעה: 2 מנועי דיזל בהספק 200 כ"ס כל אחד
ספינה תאומה ל"עלמת הערפל I".
"עלמת הערפל II" נתפרסמה בשל חלקה בהצלתו של רוג'ר וודוורד, ילד בן שבע, שנסחף ונפל ב-6 ביולי 1960 ממפלי הפרסה כשלגופו אפודת הצלה; הוא נפל מסירה שבה שט ביחד עם אחותו.
שני תיירים משו את אחותו בת השבע-עשרה מן הנהר מרחק 6 מטרים בלבד משפת מפלי הפרסה ליד Goat Island.
דקות אחדות אחר כך נחלץ וודוורד מן המים לרגלי מפלי הפרסה לאחר שנאחז בגלגל הצלה שזרקו לעברו אנשי הספינה.
ב-1983 הוצאה הספינה מן השירות והועברה אל נהר האמזונאס, שם שימשה עוד שנים אחדות כספינת מסיונרים.
ב-1894 נבנתה בצד הקנדי רכבת כבלים, שאיפשרה גישה ממפלס הרחוב במרומי המפלים אל מזח הספינות ופעלה עד 1990. בשל הגידול במספר התיירים לא יכלה יותר רכבת הכבלים לענות על הצרכים, ובפתיחת עונת התיירות של שנת 1991 הוחלפה בארבע מעליות מהירות.
בצד האמריקאי ניתן להגיע אל המזח באמצעות ארבע מעליות מהירות היוצאות ממגדל התצפית של האתר.
במהלך השנים נוספו עוד ספינות לצי "עלמת הערפל":
הנעה: מנוע דיזל יחיד, 250 כ"ס
הנעה: שני מנועי דיזל, 250 כ"ס כל אחד
הנעה: שני מנועי דיזל, 355 כ"ס כל אחד
הנעה: שני מנועי דיזל, 350 כ"ס כל אחד
ספינה קטנה דמוית-גוררת העוגנת בצד הקנדי.
סרט ה-IMAX Niagara: Miracles, Myths and Magic ("ניאגרה: נסים, מיתוסים וקסם") משנת 1986 מגולל בין היתר מקצת מתולדות "עלמת הערפל".
במהלך השנים הפליגו בספינות "עלמת הערפל" אישים חשובים רבים ובהם אנשי ממשל וסמלי תרבות, כמו:
תאודור רוזוולט ב-1901, קארל מאי ב-1908, ג'ווהרלל נהרו ב-1949, מרילין מונרו ב-1952, אלכסיי קוסיגין ב-1967, פייר אליוט טרודו ב-1983, מיכאיל גורבצ'וב ב-1983, הנסיך אנדרו, דוכס יורק ושרה פרגוסון (אז הדוכסית מיורק) ב-1987, הנסיך צ'ארלס, הנסיכה דיאנה ובניהם הנסיך ויליאם והנסיך הארי ב-1991, וכן ג'ימי קרטר ואשתו רוזלין קרטר ב-1996.
עם הנצח לא מפחד הוא רומן מאת שני בוינג'ו.
זהו ספרה הראשון של בוינג'ו.
הספר יצא לאור בהוצאת זמורה ביתן בשנת 2014. הספר יצא לאור תחילה באנגלית בשנת 2012 תחת הכותר: The People of Forever Are Not Afraid, ותורגם לעברית בידי שני בוינג'ו.
הספר זכה להצלחה רבה בעולם, תורגם ל-20 שפות ופורסם ב-23 מדינות.
זוהי אחת היצירות הישראליות הראשונות העוסקות בשירות הצבאי אשר נוצרו על ידי נשים ומעמידות נשים במרכזן, ביניהן ניתן למנות גם את הסרט "אפס ביחסי אנוש" (2014).
הן מתחלפות ביניהן עד כדי רגעים שבהם קשה להבחין מי היא מה ומי היא מתי.
ובכל זאת, לכל אחת מהן אופי משלה ויכולות התנהגותיות מפתיעות ומטרידות.
הספר מתאר תהליך התבגרות מאוחר של שלוש בנות צעירות, הנזכרות כל אחת בדרכה, בעברן.
וחיות בהווה לא פשוט, שנעשה מורכב מרגע לרגע.
אנו עוקבים אחריהן במעבר מהתיכון לצבא ומן הצבא לחיים בעיר.
שלושתן בונות בעצמן, ללא עזרת המבוגרים, את אישיותן המורכבת.
תחילה נראה כאילו הן בנות פשוטות חסרות כיוון ודרך.
אך הספר שוטח בפנינו חיים שלמים, בתקופה קצרה.
אבישג היא תצפיתנית המתבוננת בפליטים המשליכים עצמם על גדרות תיל דוקרני.
אך במהלך הרומן נגלה דמות דרמטית ביותר, העוברת תהליכי אובדן קשים מאוד.
ליה, המשרתת במחסום, מנסה לדמיין את המתחולל מאחורי הפרצופים של הפלסטינים שחולפים לצידה יום-יום.
וגם היא עדה לאירוע דרמטי וקשה.
אך בהגיעה לתל אביב, כובשת אותה בסערה חסרת תקדים.
יעל, שיש להניח שהיא הדמות הקרובה ביותר למחברת.
וגם בעלת חוש הומור מפותח.
אין לסיפור המרכזי כל המשכיות, הוא ממוקד בשלוש הדמויות המרכזיות.
הכותבת עוברת מדמות לדמות, מסיפור לסיפור.
בדרך כלל על מנת לעצור את המתח בשיאו, רגע לפני שהיא חושפת את סופו של הסיפור הקודם.
ובכך שומרת על מתח, והפתעה בחשיפת מעלליהן של שלוש הדמויות.
הדמויות מספרות את חברותיהן, אימהותיהן, את סביבתן ואת מערכות היחסים שלהן.
אך אין בהן איזו אמירה אידאולוגית, או ערכית.
ההתמודדות עם הערכים החברתיים, הלאומיים, איננה מהווה מהות בסיפור, אלא רק העלילות עצמן.
אריאנה מלמד כתבה: "הספר הוא "התגנבות יחידים", גרסת הבנות, גרסת 2012. העלילה עוסקת בנשים צעירות לפני וקצת אחרי הצבא, אבל מתמקדת בעיקר במה שעובר עליהן כמי שנתונות במלחמה מתמדת - כזאת שצובעת את ההתבגרות הישראלית בצבעים ייחודיים.
לא כל הצבעים הללו קודרים וכהים, אבל כולם מוגשים ברומן כאילו הקורא לא שמע עליהם מימיו, ובאורח מפתיע, הספר שואב את כוחו דווקא מכך."
עמרי הרצוג כתב: "לכל הטוקבקיסטים המודאגים - ואני יודע שיש רבים כאלה - אבהיר שבוינג'ו שירתה בצה"ל.
אני לא יודע את זה מהפרטים הביוגרפיים שלה, אלא מהרומן שכתבה: אי אפשר לדמיין או לכתוב את המכניקה הרגשית, החברתית והתפקודית של השירות הצבאי, כפי שמתוארת ברומן, מבלי לחוות משהו ממנה בגוף ראשון.
אולם העובדה שהרומן מתמקד בחוויות השירות הצבאי של שלוש צעירות כבר מכתיבה את אופן הקריאה ואת ההתקבלות שלו בישראל.
על הספר מוטל בעל כורחו משא כבד מנשוא: למלא תפקיד ייצוגי; לספר את "הסיפור הישראלי" כהלכה (ובוינג'ו מספרת סיפור שאין ישראלי ממנו - באתריו, בדמויותיו, בלשונו ובמחוותיו העלילתיות והסגנוניות).
עלי להודות שגם אני הירהרתי לא מעט במשך הקריאה ברושם שיוצר הרומן (כלומר "אנחנו") על קוראים זרים, ועל גלוית הנוף הפיזי והאנושי ("שלנו") שנשקפת ממנו למולם."
אריק גלסנר כתב: "הסיפורים מסופרים לעיתים בגוף שלישי ולעיתים בגוף ראשון על ידי הבנות עצמן.
לבוינג'ו יש טענה בסיסית חזקה שניצבת בתשתית כל הסיפורים: ישראל היא מקום אלים – גם אם בהחלט לא רק באשמתנו – ובלתי אפשרי לחמוק מהאלימות הזו, גם לבנות שאין להן נטייה לאלימות כמו שלוש הבנות שהיא עוסקת בהן; הצבא הוא מקום שמקשיח את הנפש ואוטם אותה.
חשוב לציין, עם זאת, שהרומן לא דידקטי והוא ממחיש את הטענה הבסיסית שלו בחיוניות, בתחכום ובפלסטיות."
דוד רוזנטל כתב: "מה משך כל כך הרבה מו"לים ברחבי העולם לתרגם את הספר?
לא יהיה הוגן לתלות זאת ביחסי הציבור שלו.
סקס תמיד מוכר, במיוחד כשהוא מגיע מכיוונו של צבא קטן וממזר בין הסדינים.
'כשאני פורקת את הנשק שלו אני שמה לב שהוא מתאמן על תנועת החתירה שלו עם המבט קדימה', מתוודה יעל, מדריכת קליעה, כשהיא עובדת עם החניך בוריס במטווח.
הסיטואציה הזו היא אחת מני רבות שבהן בוינג'ו מעלה את אותה אסוציאציה קדומה שקושרת בין כלי זין למיניהם, בשדה הקרב ובמיטה, רק שהפעם זה קורה מנקודת מבט נשית נטולת בושה ועכבות.
צה"ל נתפס, כמו כל צבא, כגברי, והקול הנשי שבוקע ממנו אמור להפוך את העסק למעניין ומגרה יותר.".
עַלְמֹן דִּבְלָתָיְמָה או בֵּית דִּבְלָתָיִם הייתה עיר מקראית במואב, הנזכרת בתנ"ך, והיא אחת מתחנות בני ישראל בעת מסעם במדבר לאחר יציאתם מצרים.
העיר נזכרת לראשונה כאחת מתחנותיהם של בני ישראל בדרכם לארץ ישראל:
בקינתו של ירמיהו על ערי מואב נזכרות בזו אחר זו:
מכיוון שבספר במדבר נזכרות דיבון ועלמון דבלתימה יחד, סביר להניח שגם כאן בית דבלתים הנזכרת עם דיבון היא עלמון דבלתימה.
במצבת מישע, מדבר מישע מלך מואב על הערים שבנה, ובין היתר מזכיר את "מהדבא.
לפיכך יש הסבורים שלמעשה מדובר בשתי ערים נפרדות: עלמון (בעלמען) ודבלתימה (דבלתן).
ככל הנראה, העיר נמצאה בין הערים דיבון ומידבא.
יש המזהים את העיר עם שתי החורבות דלילאת אל-ע'רביה ודלילאת א-שרקיה, אם כי זיהוי זה אינו ודאי.
עלמת פינלנד (בפינית: Suomi-neito, בשוודית: Finlands mö) היא ההאנשה המדינית של פינלנד.
בתחילת דרכה נצטיירה ההאנשה כצעירה יחפה באמצע שנות העשרים לחייה עם שיער בלונדיני קלוע לעיתים קרובות, עיניים כחולות, לובשת לבוש מסורתי כחול-לבן או שמלה לבנה.
במקור היא נקראה אאורה על שם נהר ההילה בטורקו.
כסמל, עלמת פינלנד שימשה מאז המאה ה -19, כאשר היא תוארה כאישה החובשת כתר צמחי, ואז התפתחה כשפינלנד קיבלה תודעה ועצמאות לאומית.
היא תוארה בשירה ובאמנויות יפות.
זכריס טופליוס ווולטר רונברג היו אישים חשובים שעזרו בהלאמת עלמת פינלנד כסמל.
כמו האם סוואה משוודיה השכנה, עלמת פינלנד התחילה את דרכה כאישה בוגרת אך בהדרגה בחלוף השנים נהפכה לצעירה יותר.
ניתן גם להתייחס לעלמת פינלנד כצורה כמו שפינלנד מופיעה על המפה.
עם קצת דמיון פינלנד נראית כמו צורה נשית שידה אחת מורמת (ואחרת גם כן מורמת, אך זה היה לפני שביתת הנשק במוסקבה בשנת 1944), עם ראש וחצאית.
המטפורה משמשת באופן כה נפוץ, עד שהאזור הצפון מערבי סביב Enontekiö ידוע כזרוע בפינית (Käsivarsi) אפילו בהקשרים רשמיים.
(ניתן להשוות את השמלה בציור לעיל עם המפה משמאל.)
עַלְעַלִּיּוֹת (שם מדעי: Sacoglossa) הן ענף קטן של 284 מיני חשופיות ימיות, החיות על ידי בליעת תוכן התאים של אצות.
עלעליות נוהגות לנקב אצות ולצרוך את נוזל התאים כמזון.
חלקן פשוט מעכלות את הנוזל, אך מינים מסוימים מסוגלים לסנן את הכלורופלסטים מתוך הנוזל שהן מוצצות ולשלב אותו ברקמותיהם.
מאחר שעורן של העלעליות שקוף הכלורופלסטים שהן מצצו מהאצות ממשיך להחשף לאור השמש וכתוצאה לייצר סוכר בדומה לתהליך הפוטוסינתזה בצמחים ולספק אנרגיה לעלעלית.
למעשה העלעלית נעה בזכות אנרגיה סולרית.
תופעה יוצאת דופן זו מכונה kleptoplasty (גנבת פלסטידה).
עלמת קוסובו או עלמת שחרור השדה (בסרבית: Косовка девојка) היא הדמות המרכזית בשיר בעל אותו שם, השיר הוא חלק מ"מחוג קוסובו" (שירה העוסקת במיתולוגיה הקוסובואית) אשר הוא בעצמו חלק מהשירה האפית הסרבית.
בשיר מסופר על עלמת חן צעירה שמחפשת בשדה הקרב אחר בעלה הארוס ומסייעת ללוחמים סרבים פצועים במים, יין ולחם לאחר קרב קוסובו בשנת 1389 בין סרביה לאימפריה העות'מאנית.
לבסוף היא מוצאת את הלוחם הפצוע והגוסס פאבל אורלוביץ' שאומר לה שארוסה מילאנו טופליקה ואחיו לדם מילוש אוביליץ' ואיבן קוסנצ'יץ' מתים.
לפני הקרב הם העניקו לה גלימה, טבעת זהב וצעיף לחתונה כהבטחה לחזרה בטוחה, אך הם נהרגו ופאבל הצביע על כיוון הגופות.
אם אני, עלובה, הייתי אוחזת באורן ירוק,
אפילו האורן הירוק היה נובל." <poem></div></poem>
השיר הפך פופולרי מאוד כסמל לחמלה נשית ולצדקה.
אורוש פרדיץ' לקח את הנושא בשנת 1919 עם ציור שמן באותו הכותרת.
בשנת 1907, הפסל איוון מסטרוביץ' יצר תבליט שיש של הנושא כחלק ממחוג קוסובו.
אמנית קרואטית אחרת, מירקו ראצ'קי, ציירה גרסה של עלמת קוסובו.
עם הכלב לצמרת הוא סרט קומדיה אמריקאי משנת 1976 בבימויו של רוברט סטיבנסון, עם דין ג'ונס, סוזן פלשט, קינן ווין וטים קונוויי בתפקידים הראשיים.
זה הסרט השני לאחר "הוא הלך על ארבע" - The Shaggy Dog משנת 1959 ואחריו הופקו סרטי קולנוע וטלוויזיה ב-1987, 1993 ו-2006. המשותף לכולם הוא אדם שהופך לכלב צאן אנגלי עתיק בהשפעת לחש מסוים.
דיסני קנה מפליקס זאלטן את הזכויות על הספר במבי ובאותו זמן גם את הזכויות על "הכלב מפירנצה" (Der Hund von Florenz, 1923) שבו הגיבור הופך מדי פעם לכלב.
זה ספרו העל טבעי היחיד של זאלטן.
לעלילה בסרטים אין קשר לספר אלא רק לפרט הבסיסי העל-טבעי של אדם ההופך מדי פעם לכלב.
שני גנבים מקצועיים, פרדי (ריצ'רד בקליאן) ודיפ (וורן ברלינגר) מנצלים את העובדה שמשפחת דניאלס בחופשה, מוציאים את תכולת הבית כאילו הם עוברים דירה ואף מקבלים בירה מהשכן.
וילבי דניאלס (דין ג'ונס), אשתו בטי (סוזן פלשט) ובנם בריאן (שיין סינוטקו) חוזרים ומוצאים בית ריק.
וילבי שופך את זעמו על התובע המחוזי סלייד (קינן ווין) מפני שאינו נלחם בפשיעה ועושה עסקים בלתי כשרים עם הסוחר העבריין אדי רושאק (ויק טייבאק).
לקראת הבחירות הוא מחליט לרוץ למשרת התובע הכללי (District Attorney) כדי להחליף את סלייד המושחת.
פרדי גונב מהמוזיאון טבעת של בית בורג'ה ועליה חרפושית עליה חרוט ""In canis corpore transmuto" (עבור לגופו של כלב).
לאחר ששמעו על כך בחדשות, וילבי מגלה לבטי כי בילדותו היה קרבן ללחש שהפך אותו לכלב (כפי שתואר בסרט מ-1959) וכעת הוא מפחד שהתופעה תשוב וכי עליו למצוא את הטבעת הזאת.
בריאן האזין בסתר לשיחה זו.
פרדי מוכר את הטבעת למוכר הגלידה טים (טים קונוויי) שרוצה להעניקה לחברתו קתרינקה (ג'ו אן וורלי) העובדת במפעל לפשטידות דובדבנים ובערב משחקת בקבוצת רולר דרבי.
טים קורא את הכתוב על הטבעת.
וילבי, שנמצא לפני הופעה בטלוויזיה, הופך לכלבו של טים, אלווד, בעוד אלווד עצמו נעלם.
טים מתפלא שאלווד מדבר ורוצה להוכיח ליושבי פאב סמוך שכלבו מסוגל לדבר, אבל בינתיים פג תוקף הלחש, וילבי חוזר להיות אדם ואלווד שב ומופיע.
וילבי מחפש אחרי הטבעת וקתרינקה אומרת שהיא כנראה נפלה אל אחת הפשטידות הרבות שנשלחו לבית מלון.
לאחר שווילבי מבטיח 2000 דולר למוצא הטבעת, מסתערות הפועלות על בית המלון ומתחילה קטטה המונית של הטחת הפשטידות בפרצופים.
לבסוף נופלת הטבעת שוב לידי פרדי שמנסה למכור אותה לשוטר בלבוש אזרחי והמשטרה מעבירה אותה לסלייד.
כעת יכול סלייד ועוזרו ריימונד (דיק ואן פאטן) לשלוט על הטבעת.
וילבי הופך שוב לכלב ומתנהל מצוד אחריו על ידי סלייד, אנשי הוטרינריה והמשטרה.
הוא בורח, נכנס למשחק רולר דרבי ואף משתתף בו.
לבסוף הוא נתפס ומושם בבית מחסה לחיות בית.
הוא מצטרף לבריחה שאורגנה על ידי יתר הכלבים ובורח משם לפני שימיתו אותו.
הוא חוזר הביתה, וחודר עם טים ובריאן למחסן של רושאק אליו מגיע גם סלייד.
וילבי מגניב רשמקול למשרד המקליט את השיחה בין השניים שתשמש כראייה בבית משפט.
וילבי, טים ובריאן מתגלים ונרדפים על ידי סלייד וריימונד.
סלייד לא יודע ששימוש מופרז בסיסמה מעביר את הקללה אל המשתמש בה.
כאשר המשטרה עוצרת אותם בגין מהירות מופרזת, הם מגלים במושב האחורי בולדוג עם סיגר בפה.
לבסוף נבחר וילבי לתובע המחוזי וטים וקתרינקה מחליטים להתחתן.
שם השחקן/יתשם הדמותהערותדין ג'ונסוילבי דניאלסעורך דיןסוזן פלשטבטי דניאלסאשתו של וילביקינן וויןג'ון סליידתובע כלליטים קונווייטיםמוכר גלידהג'ו אן וורליקתרינקהחברה של טיםויק טייבאקאדי רושאקסוחר עברייןריצ'רד בקליאןפרדיגנבוורן ברלינגרדיפגנבדיק ואן פאטןריימונדעוזר של סליידשיין סינוטקובריאן דניאלסבנם של וילבי ובטי
עם או בלי לאהוב הוא אלבום האולפן השישי של הזמרת הישראלית עדן בן זקן.
האלבום יצא לאור ב-30 במאי 2022, בהוצאת חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק.
ב-19 במאי 2022, הכריזה בן זקן על תהליך בחירת עטיפת האלבום שלה.
ב-29 במאי, הכריזה בן זקן על רשימת הרצועות וסינגל חדש.
+ תאריכי יציאות לאור ופורמטים עבור "עם או בלי לאהוב"אזורתאריך יציאהפורמט (ים)חברת תקליטיםמקורכלל העולם30 במאי 2022הורדה דיגיטלית • סטרימינגשרית • הליקון ארומה
"עם הגב" הוא שיר שהוקלט על ידי הזמרת-יוצרת הישראלית עלמה זהר.
הוא יצא לאור ב-4 באפריל 2008, על ידי חברות התקליטים לב העולם הפקות ולב גרופ מדיה, כסינגל המוביל מתוך אלבום הבכורה שלה, דברי (2008).
באפריל 2008 נכנס השיר לראשונה למצעד העברי השבועי של רשת ג'.
הוא דורג לראשונה במקום ה-14, ובשבוע העוקב עלה למקום ה-12. בהמשך, דורג בעשירייה הפותחת, והצליח להחזיק במצעד במשך שבעה שבועות בסך הכול.
בשנת 2018 פורסמה כתבה במעריב בו צוין השיר כאחד מלהיטיה הראשונים של הזמרת.
במהלך "הסיבוב המשותף" בין זהר לארקדי דוכין בוצע "עם הגב" בהופעות חיות.
אזורתאריך יציאהפורמטחברת תקליטיםמקורכלל העולם4 באפריל 2008תקליטורלב העולם • לב גרופ
"עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה" היא אמרת כנף שטבע הרב יהושע ויצמן, שמשמעותה היא שעם ישראל אינו חושש מאריכות הדרך למימוש ייעודו, מכיוון שלדעת תומכי הביטוי הוא עם נצחי ואף מטרותיו נצחיות.
ההשראה לביטוי נולדה משני מקורות בכתבי הראי"ה וכן מרעיונות שונים במחשבת ישראל.
ברבות השנים הפכה האמרה לסלוגן נפוץ, בעיקר בקרב הציונות הדתית בישראל, וזכתה למספר לחנים וביצועים.
בביטוי נעשה שימוש בהשאלה בעניין משימות לאומיות, ואף אישיות, הדורשות מאמץ והתמדה לאורך זמן.
הרב יהושע ויצמן הגה את האמרה בצעירותו בהשראת שני מקורות בכתבי הראי"ה.
במקור הראשון בספר "אורות" מתייחס הרב קוק למשמעות הכהונה, ומתבטא כי אף על פי שהכהונה עוד לא הגיעה למעמדה הראוי ולמימוש תפקידה, עם ישראל ממשיך בדרכו לאט לאט ואינו מפחד מאריכות הדרך: .
בפרק הבא בספר מנמק הרב קוק מדוע לדעתו דרכו של עם ישראל צריכה להיות ארוכה: .
במקור השני, באגרת לבנו מכ"ט באייר ה'תרע"ו, התבטא הרב קוק שהמקור לדעתו לחוסר הפחד של עם ישראל הוא האמונה שלו בנצחיותו.
זאת לעומת שאר הכוחות שמתנגדים אליו, אשר לדעתו כוחם זמני: .
בריאיון לערוץ 7 הסביר הרב ויצמן שהאמרה מבטאת רעיון לפיו "לעם ישראל יש כוח עמידה ויעוד גדול, גם אם צריך לחכות הרבה זמן כדי שהדבר יצא מהכוח אל הפועל".
עוד סיפר הרב ויצמן שלא חזה שהאמרה תהפוך לפופולרית כל כך ותזכה ללחנים רבים, והוא שמח על כך שהיא מחזקת את העם בזמנים קשים כגון מלחמות ואסונות.
האמרה הייתה מוכרת במשך שנים בעיקר ב, והושרה בתנועות נוער וכן בהפגנות, בלחן של "עוז והדר לבושה", המיוחס לרבי מאיר לייב בלעכר.
לפי אריאל הורוביץ, בתחילת המאה ה-21 יצא הביטוי אל הציבור הרחב.
ראש ממשלת ישראל אריאל שרון ציטט את האמרה במהלך נאום שנשא בתקופה שלפני תוכנית ההתנתקות, ובהמשך הפכה האמרה לנפוצה בקרב מתנגדי התוכנית.
האמרה צוטטה בהקשרים נוספים על ידי פוליטיקאים אחרים כבנימין נתניהו (בשנת 2014), נפתלי בנט, בני גנץ ויצחק הרצוג.
שמו של רב המכר "עם הנצח לא מפחד", שכתבה שני בוינג'ו, מבוסס על אמרה זו.
סאבלימינל והצל השתמשו באמרה בשיר "עם הנצח" שהוציאו ב-30 במרץ 2023.
במהלך מלחמת חרבות ברזל יצאו מספר עיבודים חדשים ללחנים המוכרים, ובהם ללחן הראשון בו שרו את ההיגד בלחן שהיה נהוג לשיר את הפסוק "עוז והדר לבושה, ותשחק ליום אחרון".
מבקר המוזיקה נתנאל לייפר הגדיר את השיר כאחד מחמשת שירי המלחמה, לצד עם ישראל חי, אחינו כל בית ישראל, זכרני נא וכל העולם כולו.
ישי ריבו שר את המילים בעצרת התמיכה בישראל בוושינגטון ב-14 בנובמבר 2023. הזמר איזי הכניס את המשפט לשירו שבעה באוקטובר.
במאי 2024 פרסם תאגיד השידור הישראלי את הסרטון: "עם הנצח לא מפחד מדרך ארוכה הארכיון לא שוכח" בו הובאו קטעי ארכיון של שידורים מאירועי מלחמות ישראל ותקופות קשות.
בסרטון קטעי ראיון עם ראשי המדינה, שרי ביטחון, רמטכ"לים ואזרחים ברגעי קושי בהם הם מבטאים גילויי אורך רוח.
"עם בליוובל" (עברות ושינוי למילה "Unbelievable") הוא סינגל שהוקלט על ידי הזמרת הישראלית עדן בן זקן והלהקה "התקווה 6".
את השיר הוציאו ב-9 במאי 2024 חברות התקליטים שרית הפקות והליקון ארומה מיוזיק כסינגל מתוך האלבום "ישראל בידור – שרים למדינה" של חברת "ישראל בידור".
"עם בליוובל" נכתב והולחן על ידי אבי אוחיון, אופיר כהן, עמרי גליקמן ומתן דרור, שגם הפיק אותו מוזיקלית.
הוא נפתח כמעין שיר ערש שמציע נחמה ותמיכה רגשית לילדה קטנה.
המילים מדגישות קשר אישי וחם, עם הזמנה לנוח ולחלום בעולם פנטסטי את סיפור "אליס בארץ הפלאות".
העולם החלומי מתואר כאוטופי, נטול רוע, ושופע טבע קסום, כמו "עצים ורודים".
הדובר מבטיח להיות שם בכל עת, משרה ביטחון ואופטימיות.
דרך המילים נוצרת תחושת שותפות ואמונה שהקשר ביניהם יצליח להתגבר על קשיים, עם ציפייה לחופש ולהתגברות על אתגרי היומיום.
בחלקו האחרון של השיר מתבצע מעבר אל האספקט הלאומי.
בעוד שהתחלת השיר מתמקדת בקשר אינטימי ואישי, הסיום מדגיש את החיבור לאמונה הקולקטיבית הישראלית.
המשפט "מהתקווה עד משה" מתייחס לסמלים היסטוריים ולאומיים, ומשלב אותם עם צבעי הדגל – "לבן וכחול".
האמירה "אנחנו עם בליוובל" מחזקת את תחושת החוסן וההתמדה, המתבטאת בעמידה מול קשיים.
האלבום "ישראל בידור – שרים למדינה" הופק לרגל יום העצמאות ה-76 למדינת ישראל, המצוין בצל מלחמת חרבות ברזל, הוכרז בפוסט באינסטגרם של ישראל בידור יום לפני צאתו.
הוא כולל דואטים שבוצעו על ידי אמנים רבים, כמו אייל גולן, סטטיק, שרית חדד, אושר כהן, נועה קירל, שירי מימון, כפיר צפריר, אנה זק, ליאור נרקיס, אברהם טל, איתי לוי, אגם בוחבוט, שרק, אלקנה מרציאנו, אליאב זוהר וליהי טולדנו.
עם הזרם (בלטבית: Straume, בתרגום: "זרם") הוא סרט הרפתקאות ופנטזיה מונפש לטבי, זוכה פרס אוסקר לסרט המונפש הטוב ביותר לשנת 2024. את הסרט ביים גינטס זילבלודיס על פי תסריט מאת זילבאלודיס ומאטיס קאזה.
הסרט נוצר בתוכנת בלנדר, ואינו כולל דיאלוג בכלל.
עלילת הסרט מתארת את סיפורו של חתול שאזור מחייתו מוצף והוא נאלץ לצאת למסע הישרדות על סירה.
חתול אפור כהה משוטט ביער ונתקל בלהקת כלבים שנאבקת על דג.
החתול תופס את הדג ובורח, אך הכלבים רודפים אחריו והוא נאלץ לשמוט אותו.
החתול מבחין בעדר איילים נמלט ומיד לאחר מכן מגיע צונאמי שהולך וגובה ומטביע את כל האזור.
החתול והכלבים מצליחים להימלט למקומות גבוהים יותר.
החתול מגיע לבית נטוש בשטח שמלא פסלי חתולים.
אחד מהכלבים, לברדור רטריבר צהוב, עוקב אחריו.
המים ממשיכים לגאות ושוטפים גם את הבית.
הלברדור מצטרף לחבריו הכלבים שמופיעים בסירה, ואילו החתול מטפס על ראשו של פסל חתול ענקי וממתין שם בעוד המים ממשיכים לעלות ומגיעים אליו.
סירת מפרש מתקרבת והחתול מזנק לתוכה, הוא מגלה שנמצאת בה קפיבארה.
השניים מפליגים במשך יום שלאחריו החתול נשמט ונופל למים אך ניצול כשהוא מטפס במקרה על גבו של לוויתן שעולה אל פני המים.
לבלר חולף מרים אותו ברגליו ושומט אותו בחזרה אל סירת המפרש.
בהמשך ההפלגה החתול והקפיבארה מזמינים למור להצטרף אליהם להפלגה.
הם מצליחים להגיע לחוף מבטחים ומוצאים שם את הלברדור.
אחר כך הם נתקלים בלהקת לבלרים שנראית עוינת, החתול נמלט והלהקה רודפת אחריו.
הלבלר בו נתקל החתול בעבר מגן עליו מזעמה של הלהקה, ואלו שוברים לו כנף ונוטשים אותו.
כעת הוא אינו יכול לעוף ומצטרף אל שלוש החיות חזרה אל הסירה.
החתול לוכד דגים למען יתר החיות.
בהמשך היום הם נתקלים בכלבים האחרים שתקועים על מגדל שמוקף מים מכל עבריו.
הלבלר אינו מעוניין לחלץ אותם אך יתר החיות מתעקשות והכלבים מצטרפים אל הסירה.
הלבלר עוזב לאחר שנרפא ויכול לשוב ולעוף.
החתול נופל שוב מהסירה, שוחה לחוף ומטפס על עמוד, שם הוא נפגש שוב עם הלבלר.
שניהם מורמים על ידי אור חזק שמופיע בפתאומיות אך החתול נשמט לקרקע בעוד הלבלר ממשיך להתרומם מעלה ונעלם.
החתול מנסה לחזור לסירה ואינו מצליח, אך לפתע מפלס המים יורד בחדות והוא מוצא את עצמו על קרקע מוצקה.
לאחר זמן של שוטטות ביער הוא פוגש את הלמור שמזעיק אותו לחלץ את הסירה וחבריה שתקועים על עץ.
הכלבים מצליחים לקפוץ אך הקפיבארה עדיין תקועה והעץ מתחיל להישבר.
הם מנסים לחלץ את הסירה באמצעות חבל אך הכלבים נוטשים כשארנב חולף במקום, ורק הלברדור נשאר.
יחד עם הלמור והחתול הוא מצליח לחלץ את הקפיבארה מעט לפני שהעץ נשבר.
החתול מבחין שוב בעדר איילים נמלט וחושש שהוא מסמן צונאמי נוסף.
הוא רודף אחרי העדר ומגלה שהלוויתן נתקע על החוף ומת.
הוא חוזר ומתאחד עם הלמור, הלברדור והקפיבארה.
בסצנה שאחרי הכתוביות הלוויתן נראה שוב בים.
הסרט הוא עיבוד רופף לסרטו הקצר של זילבלודיס משנת 2012 "Aqua".
תהליך הפקת הסרט לקח כחמש וחצי שנים, כשתקציבו הכולל מוערך בקרוב ל-4 מיליון דולר.
הפקת הסרט הייתה בקופרודוקציה בין לטביה, צרפת ובלגיה, כאשר מרבית תהליך ההפקה נעשה בלטביה אך ההנפשה עצמה על ידי אנימטורים מצרפת ובלגיה.
על הסרט עבדו צוות כולל של כ-50 איש, כשצוות הליבה כלל כ-20 אנשים בלבד.
הסרט אינו מציג את החיות בצורה מואנשת, אלא כחיות רגילות לכל דבר.
לצורך יצירתו צפו האנימטורים בסרטוני אינטרנט שמתארים התנהגות של חיות.
לא נעשה שימוש בקולות שנעשו על ידי אנשים אלא בקולות אמיתיים של חיות.
מעצב הסאונד גורוואל קויק-גאלס הקליט את החתול שלו לצורך קולו של החתול, ונאלץ להשתמש במיקרופונים סמויים כיוון שהחתול השתתק כאשר כוון אליו מיקרופון בגלוי.
גם קולן של יתר החיות נעשה עם קולן של חיות אמיתיות תואמות, מלבד קולה של הקאפבירה שבמציאות צלילה גבוה ולא התאים לדמות, ולכן נעשה שימוש בקולו של גמל קטן.
הסרט הוקרן לראשונה בפסטיבל הקולנוע בקאן ב-22 במאי 2024. הוא הוקרן בפסטיבל סרטי האנימציה הבין-לאומי אנסי וזכה בפרס חבר השופטים, ובפסטיבל האנימציה הבינלאומי של אוטווה שם זכה בפרס לסרט אנימציה עלילתי.
הסרט יצא לקולנוע בצרפת ב-30 באוקטובר 2024, ועלה לאקרנים במהדורה מוגבלת בארצות הברית ב-22 בנובמבר 2024, ובהפצה רחבה יותר ב-6 בדצמבר.
בישראל, הסרט עלה לאקרנים ב-30 בינואר 2025.
באתר Rotten Tomatoes הסרט קיבל 97 אחוזי טריות המבוססים על 103 ביקורות, עם דירוג ממוצע של 8.6/10. באתר Metacritic עומד הסרט על ציון ממוצע משוקלל של 86 המבוסס על 23 מבקרים, נתון המצביע על 'הערכה אוניברסלית'.
הסרט הוקרן בבכורה עולמית בפסטיבל קאן 2024. הוא זכה בפרסים רבים, כולל פרס גלובוס הזהב לסרט המונפש הטוב ביותר, ונשלח כנציג הלטבי לסרט הבינלאומי הטוב ביותר בטקס האוסקר ה-97. הסרט זכה גם בפרס אנני לסרט העצמאי הטוב ביותר.
פרסשנהקטגוריהעבורתוצאהמקורפרס גלובוס הזהב5 בינואר 2025הסרט הטוב ביותר - הנפשה"עם הזרם"פרס סטלייט26 בינואר 2025הסרט הטוב ביותר - אנימציה או מדיה מעורבתפרס אנני8 בפברואר 2025הסרט העצמאי הטוב ביותרפרס אוסקר3 במרץ 2025הסרט המונפש הטוב ביותרפרס אוסקר לסרט הבין-לאומי הטוב ביותר
עם הגב לים: שרים מאיר אריאל היה מופע צדקה שנערך ב-18 ביולי 2000 בתיאטרון בקיסריה לזכרו של הזמר-יוצר הישראלי מאיר אריאל, אשר הלך לעולמו בדיוק שנה לפני כן, ב-18 ביולי 1999. כל הכנסות המופע הועברו לעמותה להנצחת שמו ויצירתו של מאיר אריאל.
במסגרת המופע ביצעו המשתתפים גרסאות כיסוי לשיריו של אריאל ושירים שכתב.
לרגל המופע התאחדה הסופרגרופ תמוז לראשונה מאז 1983, לביצוע שניים משיריה - "הולך בטל" ו"סוף עונת התפוזים", בנוסף ל"אגדת דשא", אותו ביצעו עם שאר משתתפי המופע.
אריאל זילבר - "שדות גולדברג"
רונית שחר - "ערב כחול עמוק"
אביב גפן - "נשל הנחש"
דורי בן זאב - "סוף שבוע בכפר"
יהודית רביץ - "סיפור מותם של עלמה ועלם"
דני ליטני - "צבע אחר"
דני סנדרסון ורונית שחר - "בשדה ירוק"
שלום חנוך - "מכופף הבננות"
אודי אריאל - "דוקטור התחכמות"
אהוד בנאי - "לילה שקט עבר על כוחותינו בסואץ"
חנן יובל - "שלל שרב"
דויד ברוזה - "מתחת לשמיים"
תמוז - "הולך בטל" ו"סוף עונת התפוזים"
משתתפי המופע - "אגדת דשא"
כל השירים נכתבו והולחנו על ידי מאיר אריאל, למעט היכן שצוין אחרת.
הקרדיטים מסודרים ע"פ סדר הביצועים באלבום.
משה לוי - אורגן האמונד, אקורדיון
אדם מדר - כינור, מנדולינה, חצוצרה
יהודית רביץ - זמרה (5)
השמות הבאים השתתפו במופע, אך תרומתם למופע לא פורטה בחוברת האלבום.
עם הדומה לחמור היא אמרה תלמודית המדמה עבדים לחמורים, האמרה מובאת בעיקר בהקשר הלכתי.
לפי מספר מקורות הדימוי מתייחס גם לבני ישמעאל.
האמרה מובאת בתלמוד מספר פעמים.
במסכת יבמות () אומר רבי אבא שלעבד אין ייחוס, הוא דורש את דברי אברהם לנעריו בעקידת יצחק: במובן של עַם החמור – עם הדומה לחמור.
במסכת כתובות () אומר רבי אבהו שלשפחה יש חלק בעולם הבא הוא נסמך על הדרשה שעבדים דומים לחמור, כך גם במסכת קידושין () אומר רב הונא שקידושין לא תופסים בשפחה בהסתמך על הדרשה, כך גם אומר רב פפא בהקשר של דיני ממונות במסכת בבא קמא.
ניתן להבין את דברי שמואל במסכת נדה כצמצום האמרה רק לנושא ייחוס ולא לעניין צורת התנהגות לעבדים.
במקרא לא נכתב מי היו נערי אברהם, במדרשים נכתב שאלו היו אליעזר עבד אברהם וישמעאל בנו, במדרשים אחרים במקום ישמעאל נכתב "ממרא".
מכיוון שבכל המובאות הגמרא משליכה את הנושא רק לעניין עבדים כתב הריטב"א שהגמרא מבינה שליוו את אברהם עבדיו ולא ישמעאל בנו, הוא הוסיף שדרך המקרא לתאר את ישמעאל כבן ולא כעבד.
כדבריו כתב גם הפרי מגדים.
רבי שמואל גרמיזאן כתב שאף לפי המדרש המזכיר את ישמעאל הדרשה לא מתייחסת אליו.
המהר"ל הסביר שההקשר בין חמור לעבד נובע מתוך תפיסה שעבדים הם חומרניים.
הפני יהושע מסביר שכוונת הגמרא בדימוי זה הוא להסביר את הזיקה והשיוך שבין העבד לאדם.
על אף דבריהם התפיסה הציבורית של האמרה מתייחס בעיקר לערבים מתוך תפיסה שהם צאצאי ישמעאל.
מהמקורות הראשונים לכך שהאמרה מוסבת גם על ישמעאל הוא בחיבור "פרקי דרבי אליעזר" - חיבור בעל מוטיבים האנטי-אסלאמיים.
הדרשה תוך אזכור ישמעאל הובאה גם במדרש רבה.
ברוב האזכורים בחז"ל של הדימוי לא נזכר ישמעאל.
הפרשנים במשך הדורות התקשו למה בנו של אברהם הושווה לחמור, הרא"ש בפירושו כותב שהאמרה ביחס לישמעאל מתייחסת רק לעניין ראייה של דברים רוחניים בה הוא שווה לחמור שאינו רואה דברים רוחניים.
רבי צדוק הכהן מלובלין פירש את המילה חמור כדמיון למושג קבלי.
הרמ"ע מפאנו כתב שישמעאל ואליעזר עשו תשובה לאחר מכן ושוב אינם כלולים בקטגוריה זו.
הדימוי חמור לנערי אברהם או לישמעאל מופיע מספר פעמים בפייטנות.
רבי יהודה בן שמואל אבן-עבאס בפיוט "עת שערי רצון להפתח" שם בפי אברהם שאלה לנעריו: אוֹר הַרְּאִיתֶם צָץ בְּרֹאשׁ הַר הַמֹּר?
רבי יעקב אבוחצירא בשיר בקשה על הגאולה מבקש: "קחם לך מקחת חמורים הנהגת" רבי דוד חסין מבקש "די אל שדי, לגלות זה אמור, והשמד עם הדומה לחמור".
הוצאת ספרים עם עובד בע"מ, המוכרת כמותג עם עובד, היא הוצאת ספרים ישראלית שנוסדה בשנת 1942 על ידי ההסתדרות הכללית ביוזמת ברל כצנלסון שהיה העורך הראשון.
מאז הקמתה פרסמה "עם עובד" למעלה מ-5,000 כותרים והיא מוציאה מדי שנה כ-100 כותרים חדשים ו-250 הוצאות מחודשות.
סמל ההוצאה עוצב בידי ירחמיאל שכטר.
הוצאת עם עובד חברה בהתאחדות המו"לים בישראל.
הוצאת "עם עובד" הוקמה על פי חזונו של ברל כצנלסון, לפיו הפועל העברי הוא אדם הטרוד בחיי היום-יום, אך גם בעל שאיפה ו במחיר שווה לכל נפש ותוך בחירה מושכלת של הכותרים.
ההוצאה גם נתפסה כחוליה חשובה בברית בין "מעמד הפועלים" ל"אינטליגנציה"; ברית שעמדה בבסיס התפיסה של תנועת העבודה.
ההוצאה החלה דרכה כהוצאת דבר שהייתה מסונפת לעיתון "דבר".
בעיצומה של מלחמת העולם השנייה, בתמיכת ראשי מפא"י וההסתדרות הקים כצנלסון הוצאת ספרים גדולה ועצמאית.
מפא"י וההסתדרות הבטיחו שלכצנלסון יהיו חופש בחירה ועצמאות ניהולית.
על אף התנגדות מפלגות השמאל, החליטה מועצת ההסתדרות בינואר 1941 להקים הוצאת ספרים של ההסתדרות ובחרה בכצנלסון כעורך היחיד שלה.
כצנלסון ראה בהוצאת הספרים כלי חשוב בעיצוב דמותה ותרבותה של החברה העברית.
לדבריו, "עם עובד" היא צלע חיונית של ההסתדרות: "כפי שחברת העובדים אחראית להקמת הארץ, אחראית 'עם עובד' לתרבותו של העם".
בעיני כצנלסון נמנו בין מטרות "עם עובד" גם שיקום התרבות העברית והיהודית וסיוע לסופרים יהודים ממעמד הפועלים.
מטרה אשר חשיבותה חוזקה עקב צפייתו של כצנלסון, שנים רבות לפני כן, במאמצי הקיום של יוסף חיים ברנר.
ב-1 באפריל 1942, ערב פסח, פורסם ב"דבר" עלון-המידע הראשון של "עם עובד".
עם כינונה, היו להוצאה שלוש סדרות-ספרים, או "ספריות" (כפי שכונו אז): "לילד", "שחרות" (לנוער) ו"לדור" (למבוגרים).
מתוכן "לילד" ו"שחרות" (בעריכת ברכה חבס) עסקו בהוצאת ספרים "חינוכיים", שתפקידם היה להבנות את הערכים הרצויים של ציונות וסוציאליזם לנוער.
לא הערך הספרותי עמד בראש הקריטריונים להוצאת ספר בספריות אלה אלא הערך החינוכי.
החוקרת אניטה שפירא מציינת שרק טעמו הטוב של ברל כעורך מנע את הפיכת ספריות אלה לספרות מגויסת של ממש.
מאידך, ספריית "לדור" התמקדה בהוצאת ספרות מקור איכותית בעיקר משל דור סופרי תנועת העבודה וההתיישבות העובדת כאהרן אברהם קבק, דוד מלץ, חיים הזז, יהודה בורלא, זלמן שניאור, דבורה בארון, גרשון שופמן, ישראל זרחי ואף נתן אלתרמן שהתחבב על כצנלסון למרות רקעו השונה וידידים אישיים של כצנלסון כמשה בילינסון ושלמה לביא.
כצנלסון ביקש גם "להציל" (כדבריו) את ספרי ביאליק, טשרניחובסקי ועגנון מידיו של זלמן שוקן ולמכרם לציבור הרחב במחיר נמוך, דבר שלא עלה בידו.
מספר התרגומים היה קטן וכלל בעיקר ספרי עיון והגות ופחות ספרות יפה.
בין ספרי העיון הראשונים שיצאו בעם עובד היו "היהודים ברוסיה הסובייטית" של יעקב לשצ'ינסקי, כתבי האידאולוגים המרכזיים של הציונות הסוציאליסטית דב בורוכוב ונחמן סירקין ו"נפתולי עם האמת", הביוגרפיה של מהטמה גאנדי.
יוצאים מן הכלל בתחום התרגום היו ספרי יצחק בשביס-זינגר וצ'כוב.
"עם עובד" הוציאה ספרייה נוספת - סדרה מיוחדת בשם "מן המוקד", שהתרכזה באירועי מלחמת העולם השנייה, ועסקה בנושאים, כמו: לונדון בתקופת הבליץ ו"מכתבים מן הגטאות", של המחתרת היהודית ו"החלוץ".
כעורך, הצהיר כצנלסון: "לא קיבלתי על עצמי לספק מה שהקהל דורש, אלא מה שלפי הכרתי דרוש לקהל." ההוצאה הקפידה על איכות גבוהה של הדפסה ולשון, וכצנלסון הנהיג ניקוד חלקי שיטתי על מנת להפוך את הכתוב לנגיש וקריא.
בשנה הראשונה לקיומה, הוציאה "עם עובד" לאור 36 ספרים.
הספר הראשון שיצא לאור היה אנתולוגיה היסטורית-ספרותית בשם "ספר הגבורה" ומיד אחריו יצא "מעשים ומגמות", שהיה סיכום חלקי של ירח העיון שיזם כצנלסון ברחובות ב-1941. ההוצאה פיתחה מפעל מנויים ובשנת הפעילות המלאה הראשונה שלה, 1942-1943, הופצו 150,000 עותקים מספריה, וזאת ליישוב שמנה 450,000 איש בלבד.
לאחר מותו של כצנלסון ב-1944 עברה עם עובד שורה של עורכים אשר שינו אט-אט את אופייה והרחיבו את סוגי הספרות שהוציאה.
ספריית "לדור" הפכה ל"ספרייה לעם", שהצליחה עם השנים לשמור על העיקרון של "בניית ארון הספרים של העם" ויצאו בה לאור עד ימינו מאות ספרי מופת, תוך איזון בין ספרות מקור וספרות תרגום.
"הספרייה לעם" היא המפעל הספרותי הוותיק ביותר במדינת ישראל.
בשנת 1956, לאחר 14 שנות פעילות והוצאה לאור של יותר מ-600 כותרים, נקלע ההוצאה לקשיים כלכליים ובוצעו קיצוצים במספר העובדים.
בשנת 1957 מונה משה שרת לראש ההוצאה.
בשנת 1956, התמזגה הוצאת "ילקוט" של מועצת פועלי חיפה עם "עם-עובד".
בשנים 1994–2014 השתתפה "עם עובד" בפיתוח וייצור משחקי מחשב לילדים יחד עם חברת קומפדיה.
הסדרה הייתה מבוססת על הדמות "איתמר" מאת הסופר דויד גרוסמן, המשחק המפורסם בסדרה היה "איתמר מטייל על קירות".
בשנת 2002 חגגה ההוצאה 60 להיווסדה במבצע משותף עם רשת סטימצקי, בו קהל הקוראים הוזמן לבחור את ששת הספרים האהובים עליו בכל הזמנים.
הספרים שנבחרו והוצאו מחדש תחת הכותרת "6 הנבחרים": "רומן רוסי" מאת מאיר שלו, "התפסן בשדה השיפון", מאת ג'רום דייוויד סלינג'ר, "אהבה בימי כולרה" ו"מאה שנים של בדידות" מאת גבריאל גרסיה מארקס, "חצוצרה בואדי" מאת סמי מיכאל, ו"הנסיך הקטן" מאת אנטואן דה סנט־אכזופרי.
בשנים 2000–2011 כיהן כמנכ"ל ההוצאה ירון סדן.
בדצמבר 2011 נבחר יעקב בריי למנכ"ל הוצאת עם עובד.
הליך מינויו והיותו קצין משטרה לשעבר, עוררו מחלוקת והביאו להתפטרותו של יו"ר מועצת המנהלים של ההוצאה, רוני פיינשטיין, לפרישתה של העורכת והמתרגמת אילנה המרמן ולמחאה של עורכים נוספים.
בקיץ 2014 נקלעה ההוצאה לקשיים, בעקבות חוב גדול של רשת סטימצקי שלא שולם, ויישום חוק להגנת הספרות והסופרים בישראל.
רק לאחר בקשת פירוק נגד סטימצקי היא שילמה את החוב.
באוקטובר 2015 מונתה חניטל סויסה למנכ"לית ההוצאה.
להוצאה שתי סדרות בולטות, בהם ספרים מתורגמים וספרי מקור, שנמכרות בחנויות הספרים:
ספריה לעם, סדרה של סיפורת, שבמסגרתה יוצאים לאור 12 ספרים בשנה.
הסדרה החלה לצאת לאור באפריל 1958, וזוכה להצלחה רבה.
ספרית אפקים, סדרה של ספרי עיון.
הסדרה החלה לצאת לאור בנובמבר 1969. מאז שנת 2023 עורך סדרה זו הוא ד"ר אבי שילון.
סדרות בולטות בעבר כללו את:
מועדון ספריית דן חסכן שיצאה בין שנת 1963 ועד שלהי שנות ה-80, בסדרה יצאו 160 ספרי ילדים, בהן קלאסיקות רבות.
עם עובד - מדע בדיוני סדרה בה התפרסמו כמה מהתרגומים המוכרים ביותר לספרות מדע בדיוני, כגון "מבחר הסיפורת הבדיונית", סדרת "חולית", ועוד.
הסדרות "לדור", "שחרות" ו"מן המוקד" שיצאו עם הקמת ההוצאה, החל מ-1942, אחר כך אחדו לתוך סדרות אחרות.
הוצאת "עם עובד" הוציאה לאור גם כתבי עת:
"אלפיים", כתב עת רב-תחומי לעיון, הגות וספרות.
עִם ישראל למען השלום (בנורווגית: MIFF - Med Israel For Fred) הוא ארגון התנדבותי נורווגי שהוקם בשנת 1975 כצוות עבודה והוכר רשמית כארגון שלוש שנים מאוחר יותר.
מאז מקדם הארגון אהדה ציבורית למדינת ישראל והעם היהודי דרך פעילות הסברתית נרחבת הממומנת מכספי תרומות.
בארגון חברים נוצרים, יהודים וחילונים מנורווגיה, והוא שואף לשרת קהלים נוספים במדינות סקנדינביה השכנות.
הארגון שם לעצמו יעד להפיץ מידע אובייקטיבי ונטול פניות בנושאים הקשורים בסכסוך הישראלי-ערבי ובעם היהודי.
ובמסגרת פעילות זו מאורגנים מפגשי הסברה ישראלית בשבע ערים ברחבי נורווגיה.
כמו כן, מופק העיתון 'מבט למזרח התיכון' (Midtøsten i fokus), שיוצא לאור חמש פעמים בשנה, ומופץ לחברי הארגון ולציבור בכלל במסגרת פעילויות ההסברה השונות.
בשנים 1991–1993 קארה קריסטיאנסן, פוליטיקאי נורווגי היה נשיא הארגון, וב-2008 הוחלף על ידי מורטו רזמוסן (Morten Rasmussen).
מאז 2017 מכהן בתפקיד נשיא הארגון בנגט-אובה נורגרד.
"עם רעש נסתר" הוא פסל "רדי מייד" משנת 1916 מאת האמן האמריקאי יליד צרפת מרסל דושאן.
את העבודה יצר דושאן ביחד עם וולטר ארנסברג (Walter Arensberg), ידידו של דושאן והאספן המרכזי של עבודותיו בשנים אלו.
העבודה מורכבת מגליל של חוט הכלוא בין שתי לוחיות מתכת.
ארנסברג הניח בתוך הכדור אובייקט קטן שלא היה ידוע לדושאן, ואילו דושאן כתב על לוחית המתכת כתובת שמשמעותה לא הייתה ידועה לארנסברג, כיוון והושמטו ממנה אותיות.
לוחיות המתכת מוחזקות בעזרת ברגים ארוכים ואומים המשמשים גם מעין "רגליים" לעבודה.
"עם הספר" הוא שמה של סדרת ספרים שיצאה לאור בהדרגה מסוף שנת 2007 ועד יוני 2009 בהוצאת ידיעות אחרונות, ובמסגרתה פורסמו 27 ספרי יסוד של התרבות העברית.
המו"ל הציג מיזם זה כחלק מחגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל.
את שמה יונקת הסדרה מהביטוי "עם הספר" - כינוי לעם ישראל.
במרץ 2010 החלה הוצאה לאור של סדרה נוספת, "עם הספר - פרוזה ישראלית", ובה 20 ספרים בולטים של סופרים ישראלים.
עם הספר - ארון הספרים היהודי
התנ"ך: הספר מכיל את הטקסט של התנ"ך, ללא כל פירוש.
הטקסט מנוקד, אך אינו כולל את טעמי המקרא.
ספרים חיצוניים: ארבעה מבין הספרים החיצוניים - צוואות השבטים, חכמת בן סירא, ספר היובלים, ספר מקבים א'.
המשנה: הטקסט של המשנה, ללא כל פירוש.
מסכת ברכות מהתלמוד הבבלי במהדורת שטיינזלץ.
סידור תפילה - "סידור כלל ישראל" בעריכת יואל רפל ויוחנן פריד.
מחזור לראש השנה, כולל פירוש וסיפורים.
מחזור ליום הכיפורים, כולל פירוש וסיפורים.
הגדה של פסח עם פירוש הרב ישראל מאיר לאו.
תורת הסוד הקדומה - היכלות רבתי, ספר יצירה וספר הבהיר.
מורה נבוכים לרמב"ם בתרגומו של ד"ר מיכאל שורץ.
במהדורה זו הושמטו הערות השוליים הרבות של המתרגם, המצויות במהדורת הוצאת אוניברסיטת תל אביב.
מבחר מכתביו האחרים של הרמב"ם: ספרי מדע ואהבה מתוך משנה תורה, הקדמות הרמב"ם למשנה ומבחר מאיגרותיו.
ספר הכוזרי מאת רבי יהודה הלוי: תרגום יהודה אבן תיבון, בלוויית מבוא מאת דניאל י' לסקר.
הזוהר - אגדות ומעשים: מקבץ אגדות ומעשים בתרגומו של הרב יצחק בצרי.
תורת החסידות: אגרות הבעש"ט והמגיד ממעזריטש, וספר התניא
רבי נחמן מברסלב: תורות נבחרות (מליקוטי מוהר"ן), שיחות נבחרות (מליקוטי מוהר"ן ושיחות הר"ן), וסיפורי מעשיות
אמונה בזמן משבר: מכּתבי רש"ר הירש, הראי"ה קוק, החזון איש והרב יוסף דוב סולובייצ'יק
ספרות המוסר: ר' בחיי אבן פקודה - חובות הלבבות; רמח"ל - מסילת ישרים; החפץ חיים - שמירת הלשון
מדינת היהודים ואלטנוילנד מאת בנימין זאב הרצל
פרוזה ומאמרים מאת חיים נחמן ביאליק
חלק מספר האגדה בעריכתם של חיים נחמן ביאליק וי"ח רבניצקי.
ציונות: מכּתבי אחד העם, אהרן דוד גורדון, יהודה לייב פינסקר, אליעזר בן-יהודה, יצחק יעקב ריינס, יוסף חיים ברנר, זאב ז'בוטינסקי ודוד בן-גוריון
תמול שלשום מאת ש"י עגנון.
מבחר שירים מאת לאה גולדברג.
מסורת בעידן המודרני: כתביהם של חכמי יהדות ספרד - הרבנים אליהו בן אמוזג, יוסף חיים ("בן איש חי"), כלפון משה הכהן, בן-ציון מאיר חי עוזיאל, יוסף משאש, חיים דוד הלוי ויהודה ליאון אשכנזי (מניטו).
ספר זה לא נכלל בתכנון המקורי של הסדרה, ונוסף לה לאחר מחאות על שאינה משקפת את תרומתם של חכמי יהדות ספרד להגות היהודית.
אחרים: כתבים של ברוך שפינוזה ("מאמר תאולוגי-מדיני") ושלמה מימון ("חיי שלמה מימון"), פילוסופים יהודים שהוקעו ככופרים מקהילותיהם.
המו"ל תיאר את מפעל "עם הספר": "המפעל ששם לו למטרה להחזיר לבית הישראלי את נכסי צאן ברזל של היצירה היהודית והעברית לדורותיה.
המפעל הוא ביטוי לאמונה כי ארון הספרים הביתי הוא הביטוי הנכון והחזק ביותר לזיקתנו התרבותית והלאומית" והוסיף כי הוא רואה שליחות בחשיפת התרבות היהודית לציבור הרחב.
למיזם שותפים, בנוסף להוצאת ידיעות אחרונות, גם העיתון "ידיעות אחרונות", שפרסם את הסדרה ואִפשר רכישת ספרים בה באמצעות קופונים הנכללים בעיתון, ובנק הפועלים, שסבסד את רכישת הספרים.
העורך האחראי של הסדרה הוא דב איכנוולד, מנכ"ל הוצאת ידיעות אחרונות.
למיזם ועדה מייעצת, שבראשה עומד נחום לנגנטל, וחבריה הם הרב עדין שטיינזלץ, הסופר א.ב.
יהושע, פרופ' משה הלברטל, ד"ר גדי טאוב, ד"ר רות קלדרון, פרופ' אביעד קליינברג, הסופר יורם קניוק, פרופ' ידידיה צ' שטרן והרב יובל שרלו.
ב-16 בנובמבר 2007 הכריזה ההוצאה על המיזם, במסע נמרץ של קידום מכירות, שכלל מודעות ענק ב"ידיעות אחרונות", ידיעה מערכתית בעיתון זה, שלושה עמודים בטור של יאיר לפיד במוסף "7 ימים" ("אף אחד לא דרש ממני לכתוב עליו", כתב לפיד, "הוא רק הוצג בפניי ומיד התנדבתי לשווק אותו") וידיעה באתר ynet.
מאמרים על ספרי הסדרה התפרסמו ב"ידיעות אחרונות" ובאתר ynet עם צאת הספרים לאור (למשל "והעיקר: להשתדל" מאת אביעד קליינברג, על המשנה, או "והכל נברא במילים" מאת יורם קניוק, על התנ"ך, "רגל פה רגל שם" מאת הרב שי פירון, על מבחר כתבי ביאליק).
לעיצוב הסדרה שני מאפיינים ייחודיים:
עטיפה בעיצוב אחיד, המתבסס על צבעים עזים (שאינם אופייניים לספרות מסוג זה).
צבע העטיפה משקף את התקופה שאליה משתייך הספר, החל מסגול לתקופת המקרא, וכלה בתכלת לספרים שנכתבו לאחר ראשית הציונות.
גופן ללא תגים (sans serif), המשמש את מרבית ספרי הסדרה.
גופן מסוג זה נפוץ בתצוגה על צגים, אך אינו מקובל בדפוס (שבו מקובלים גופנים עם תגים (serif), כגון "פרנק-ריהל" או "נרקיסים").
"התייעצנו עם בעלי מקצוע שבחרו בפונט, מתוך הנחה שהוא מתאים לבני נוער שמורגלים בקריאה על מחשב", נימק החלטה זו דב איכנולד, מנכ"ל הוצאת ידיעות אחרונות.
על הטקסט שעליו מתבססים רבים מספרי הסדרה לא חלות זכויות יוצרים, וחלק ניכר מטקסט זה נמצא באתרי אינטרנט.
למרבית הספרים מצורפת הקדמה קצרה, לעיתים כזו החתומה על ידי "מערכת עם הספר", ולעיתים כזו החתומה על ידי מומחה בתחומו של הספר.
בספרי הסדרה אין חידוש של ממש, שהרי על-פי הגדרתה זו סדרה שלא באה לחדש, אלא להוציא לאור מחדש ספרי יסוד של התרבות העברית.
עם זאת, עוררה הסדרה עניין רב, ונכתבו עליה מאמרי ביקורת רבים, מהם שעסקו במיזם כמכלול, ומהם שהתייחסו לשיקולי העריכה של ספר ספציפי.
כך, למשל, עסקה חוקרת הספרות זיוה שמיר בבחירת תוכנו של הספר המוקדש לחיים נחמן ביאליק.
עם הספר - פרוזה ישראלית
במרץ 2010 החלה הוצאה לאור של סדרה נוספת, "עם הספר - פרוזה ישראלית", ובה 20 ספרים בולטים של סופרים ישראלים, שיצאו לאור במהלך 60 שנותיה הראשונות של מדינת ישראל.
הסדרה היא חלק מחגיגות 70 שנה ל"ידיעות אחרונות".
החידוש העיקרי בסדרה הוא הכריכה הקשה והעטיפה האחידה של ספריה, לעומת הכריכה הקלה והעטיפה הייחודית שבהן יצאו לאור מרבית הספרים במקורם.
בניגוד לסדרה הראשונה, שכמעט כל ספריה הם כאלה שפגו זכויות היוצרים על תוכנם, כל הספרים בסדרה זו מוגנים בזכויות יוצרים, והוצאת "ידיעות ספרים" נדרשה לקבל את הסכמת בעלי זכויות היוצרים לפרסומם.
בדומה לסדרה הקודמת, גם בסדרה זו בנק הפועלים מסבסד את הסדרה ותורם למחיר הנמוך של הספרים הנכללים בה.
הספרים בסדרה הם (בסוגריים: שנת ההוצאה לאור של הספר המקורי):
"רחוב המדרגות" מאת יהודית הנדל (1955).
"תרנגול כפרות" מאת אלי עמיר (1983).
"רביעיית רוזנדורף" מאת נתן שחם (1987).
"קאטרינה" מאת אהרן אפלפלד (1989).
"כריסטוס של דגים" מאת יואל הופמן (1991).
"בדרך אל החתולים" מאת יהושע קנז (1991).
"זה עם הפנים אלינו" מאת רונית מטלון (1995).
"מסע אל תום האלף" מאת א.ב.
"תיאום כוונות" מאת חיים סבתו (1999).
"אשה בורחת מבשורה" מאת דויד גרוסמן (2008).
עם הספר הוא כינוי לעם ישראל אשר שוכתב מהמונח אהל אל-כִּתאב أهل الكتاب (בתרגום מילולי: אנשי הספר).
בקרב היהודים בישראל, אשר לפי אמונותם ספר הספרים הוא התנ"ך, משמש המונח "עם הספר" לייחד את העם היהודי משאר אנשי הספר.
מקור הכינוי בקוראן, שם מצוין אהל אל-כִּתאב ככינוי ליהודים, לנוצרים ולסביאים ללא קשר למוצא אתני.
בתקופות מסוימות בהיסטוריה המוסלמית נחשבו גם הזורואסטרים חלק מ"אנשי הספר", כל זאת בניגוד לעובדי שאר הדתות, המוגדרים כעובדי עבודה זרה.
על הזיקה העזה שבין הספר לעם הספר כתב גרשם שלום:
הביטוי "עם הספר" זוכה לשימוש נרחב בקרב דוברי עברית, ולעיתים מצביע על ציפיות לאוריינות מעם זה.
כך, למשל, דבריו של שר החינוך, זלמן ארן:
יש המשתמשים בביטוי זה לא במשמעותו המקורית, המתייחסת אל ספר הספרים, אלא במשמעות של אהבת ספרים (ואהבת הדעת הנובעת ממנה) בכלל.
מפעלים אחדים בחרו את הביטוי "עם הספר" כשמם, ובהם:
סדרת הספרים "עם הספר" של הוצאת ידיעות אחרונות.
עם הספר הייתה הוצאת ספרים ישראלית שפעלה משנת 1953 ועד שנות ה-80. שם ההוצאה, "עם הספר", הוא כינוי לעם ישראל.
ההוצאה נוסדה על ידי דב ליפץ, שניהל קודם לכן במשך כמה שנים את הוצאת הספרים "עם עובד".
בנו, אהרן אמיר, היה שותף בהוצאה ומנהלה הספרותי בשנים 1957–1965.
בשנות ה-50, משרדי ההוצאה היו ברחוב ביאליק 15 בתל אביב.
בתחילת שנות ה-60 עברה ההוצאה לקומת הקרקע של "בית גרוס" ברחוב ביאליק 9, בית שנבנה בשנת 1928 ונודע בסגנונו האקלקטי.
ההוצאה הרבתה להוציא לאור כתבים של מדינאים, ובהם:
וינסטון צ'רצ'יל, מלחמת העולם השנייה (תרגום: אהרן אמיר), כרכים א'–ו', 1955–1957.
קוואמה נקרומה, גאנה: אוטוביוגרפיה (תרגום: אהרן אמיר), תל אביב, 1961.
או נו, קולה של בורמה: מבחר כתבים (ליקט: יצחק סיני, תרגם: אהרן אמיר, מבוא ביוגרפי: יעקב שמעוני, הקדמה: דוד בן-גוריון), 1962.
שארל דה גול, מאבק לחרות, (תרגם מצרפתית: אליהו מייטוס, עריכה: אהרן אמיר, תרגום תעודות: לאה זגגי), 1965.
וינסטון צ'רצ'יל, היסטוריה של העמים דוברי האנגלית, (תרגום: אהרן אמיר), 1965.
דוד בן-גוריון, דברים כהוויתם, 1965.
משה דיין, יומן מערכת סיני, 1967.
בתחום הסיפורת הוציאה "עם הספר" תרגום עברי של כל כתבי שקספיר בשנת 1959.
בשנות ה-60 הוציאה ההוצאה סדרת אנתולוגיות של סיפורים בני זמננו מרחבי העולם.
אהרן אמיר (עריכה ומבוא), סיפורים עבריים בני זמננו, 1962.
יצחק ברזלי, יהושע גלבוע, י.
גפן (עורכים), סיפורים רוסיים בני זמננו, 1962.
יובל רון (מבחר ומבוא), סיפורים צרפתיים בני זמננו, 1962.
ז'קלין כהנוב (עריכה ומבוא), סיפורים אפריקאיים בני זמננו, 1963.
עִמאד ח'אלֶד אל-עִלמי היה בכיר בתנועת החמאס.
שימש כיושב ראש והמייסד של ועדת הפנים של חמאס, האחראית בין היתר על כלל פעולות התנועה בגדה המערבית וברצועת עזה, בין היתר על תחום הטרור.
חבר הלשכה המדינית של חמאס.
מהנדס, ברשותו משרד מהנדסים בעזה.
ב-1980 מונה לחבר הרשות המינהלית של אגודת המהנדסים ברצועת עזה.
בשנות ה-80 סיים לימודי הנדסה באוניברסיטת אלכסנדריה.
במהלך לימודיו נחשף לרעיונות האחים המוסלמים.
עם שובו לעזה הצטרף לאגודת אל-מג'מע אל-אסלאמי בראשותו של השייח' אחמד יאסין.
ריצה עונש מאסר בישראל בשנים 1988–1990 בגין חברות בחמאס.
לאחר גירושו היה נציג חמאס בסודאן.
ב-1992 עבר לאיראן ופתח בה את משרדי התנועה.
בשנים 1993–1995 שהה בירדן עד שגורש ממנה והשתקע בדמשק.
שימש מ-1998 כנציג חמאס בסוריה.
ב-2009 הודח מתפקידו על ידי ח'אלד משעל.
בשנת 2012 חזר להתגורר ברצועת עזה, כחלק מעזיבת פעילי חמאס את סוריה בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה.
במהלך מבצע צוק איתן, בתאונת מעלית שאירעה בבונקר בו שהה בעזה, נפגעו שתי רגליו קשה, והרופאים נאלצו לכרות אותן.
על פי גרסה אחרת במהלך ויכוח עם פתחי חמאד זרקו אנשיו של חמאד את אל-עלמי מחלון המשרד.
ב-9 בינואר 2018 פורסם שאל-עלמי נפצע בראשו מפליטת כדור מנשקו האישי.
על כך זכה בפרס דרווין.
עם הספר היא להקת מטאל מתקדם ישראלית, השרה בעברית ובאנגלית.
הלהקה הוקמה בתל אביב ב-2004 על ידי ארז יוחנן ויובל קרמר.
ב-2005 הצטרף הגיטריסט חנן אברמוביץ' והלהקה קיבלה את שמה.
הלהקה מנגנת מוזיקה המערבת כלי נגינה רבים, שחלקם לא מוכרים ברוק הכבד כמו חלילים וטאבלה ומשלבת מקצבים ומלודיות מזרחיות.
הרעיון העומד בבסיס הפעילות של הלהקה הוא להפיק שלושה אלבומים הפורסים את תולדות בני ישראל כפי שהם מסופרים בתורה משעבוד מצרים ועד הכניסה לארץ כנען.
התקליט הראשון, Slaves for Life (עבדים לכל החיים), יצא ברחבי העולם ב-2008 וזכה להתייחסות חיובית ולביקורות חיוביות רבות בעולם.
בהקלטת התקליט השתתפו בין היתר אלמוג בר בשירה, קובי פרחי מאורפנד לנד ויותם אבני מ-Prey For Nothing.
התקליט מכסה את תקופת עבדות עם ישראל עד עשר המכות, שהוא אחד השירים העוצמתיים באלבום.
נכון ל-2015 נמשכת העבודה על אלבומה השני של הלהקה, When the Lions Leave Their Den באולפן הקלטות בירושלים.
התקליט יכסה את תקופת הנדודים במדבר סיני, שם השיר הפותח אותו הוא "עמוד האש".
הלהקה גם כתבה את הפסקול לסרט על פרשת אלטלנה.
סגולה היא מונח מקראי שפירושו הוא אוצר ייחודי ונעלה.
בין השימושים המקראיים המוכרים למילה סגולה הוא כינויו של עם ישראל בשם "עם סגולה".
במהלך הדורות קיבל המונח פרשנות נוספת לפעולה כלשהי בעלת השפעה רוחנית-מיסטית חיובית, בדומה למונח סגולה בעולם המאגיה.
המילה סגולה מופיעה בתנ"ך שמונה פעמים, ובחמש מתוכן היא מתארת את עם ישראל.
למשל, לקראת מעמד הר סיני נאמר: .
בשאר המקומות שהמילה מוזכרת נראה שהיא מתפרשת במשמעות של אוצר.
כך, למשל, בספר דברי הימים נאמר:
בתלמוד נאמר, שאין להשיב לקטן פיקדון שהתקבל ממנו, כדי שלא יבזבזנו, אלא יעשו ממנו "סגולה" - לקנות לו מהם נכס יקר עד שיגדל וישתמש בו.
מובנו הבסיסי של המונח 'סגולה' הוא דבר חשוב שנבחר והוצפן באוצר מיוחד.
כמו כן הביטוי הרווח "יחיד סגולה" נובע ממקור זה, ופירושו: יחיד במינו.
אולם לצד מובן זה ישנם מובנים נוספים למונח סגולה: רבי יהושע בן קרחה הסביר את הפסוק "וִהְיִיתֶם לִי סְגֻלָּה מִכָּל הָעַמִּים" במובן של קניין, כשם שאדם שמסגל לעצמו דבר מה, פירושו שהוא רוכש אותו.
בדומה לכך, בשפה האכדית משמעות המילה Sagullu היא עדר.
ולפי הסבר זה משמעות "וִהְיִיתֶם לִי סְגֻלָּה" היא שעם ישראל יהיו מושגחים על ידי ה' כרועה.
לפי הסברו של ליונשטם, הכינוי 'עם סגולה' לקוח מהמונח הפוליטי sig/kiltu, שמציין בטקסטים באוגרית את הווסל שהשליט מעדיף.
במקרא המונח הוּמר מהמישור הפוליטי למישור הדתי, כדי לתאר את היחס בין ה' לבין הווסל המועדף שלו, ישראל.
בתרגום אונקלוס על הפסוק "וִהְיִיתֶם לִי סְגֻלָּה", פירש את המילה "סגולה" כ"עם חביב", כלומר אהוב.
על פי המדרש, מציין המושג סגולה אוצר רוחני וייחודי מן הגדולות שנתן הקב"ה לעמו ישראל כשכר על קבלת התורה.
סגולת ישראל - עם סגולה
על פי היהדות, בהתבסס על הפסוק "וִהְיִיתֶם לִי סְגֻלָּה מִכָּל הָעַמִּים" ופסוקים ברוח זו, עם ישראל הוא עם מיוחד משאר העמים, אך קיימת מחלוקת בראשונים (למשל בין הרמב"ם לכוזרי) אם ה'סגולה' מתבטאת בתכונות מולדות או בתכונות נרכשות.
דעת הרב קוק משלבת את שתי ההשקפות.
מדעתו של רבי מאיר בתלמוד הבבלי עולה שכל עליונות ישראל כלפי האומות היא רק בעוסקם בתורה.
"אפילו נכרי ועוסק בתורה הרי הוא ככהן גדול".
ההשקפה שסגולת ישראל היא עניין מולד שימשה במרוצת הדורות אֲמַתְלָה לשנאת יהודים.
בעקבות ספרות הקבלה, מובנה של המילה 'סגולה' הוסב לפעולה כלשהי שאינה מצווה מהתורה, שמסוגלת לגרום להשפעות חיוביות באופן מיסטי.
עיסוק נרחב בנושא 'סגולות' קיים בספרות הרבנית עוד מתקופת התלמוד, וביתר שאת במאות השנים האחרונות.
עם לוחם הייתה יוזמה קצרת ימים של אליהו לנקין ואליהו מצדי במחצית השנייה של 1943 להקמת גוף על תנועתי שיפעל באופן אלים כלפי שלטון המנדט, בניגוד לגישת ההבלגה ושיתוף הפעולה של ההגנה ומוסדות היישוב.
אליהו לנקין פרש מהאצ"ל לאחר הפילוג ב-1940. אליהו מצדי (רביד) היה פעיל בלח"י ופרש.
השניים שוחחו על התסיסה בקרב הנוער הדורש לפעול ושאפו להקים חזית מאוחדת לכל הנוער.
הם פנו ליעקב מרידור, מפקד האצ"ל, שהבטיח לשתף פעולה, והחלו במשא-ומתן עם חוגים אקטיביסטים ביישוב, בראשם התנועה הרוויזיוניסטית.
דרך חבר משותף שלחם איתו בצבא הבריטי, הגיעו לחברי פלוגה ו' הירושלמית של הפלמ"ח, שהייתה קבוצה תוססת ושאפה לפעילות, לעיתים על דעת עצמה, עוד בעבר.
בקיץ תש"ג, 1943, התקיימה פגישה בין כמה חברי הגנה ואצ"ל, בה דובר על הצורך באיחוד במיוחד בקרב הנוער.
אנשי האצ"ל אמרו, כי יהיו מוכנים להילחם תחת פקודתו של בן-גוריון, אם הוא יוביל למלחמה.
סוכם, כי "הדרך היחידה לכפות על היישוב אחדות היא על ידי ביצוע כמה פעולות בעלות ערך הפגנתי", ושיוכרז קבל עם ועדה שפעולות אלה נעשו על ידי גוף שבו מאוחדים הן אנשי האצ"ל והן אנשי ההגנה.
הגוף החדש נקרא בשם "עם לוחם", בראשו עמד יוסף אידלברג ובין מייסדיו נמנה יגאל הורביץ.
נקבע מטה משותף ובו שני חברי אצ"ל ושני חברי הגנה.
מספר חברי ההגנה והפלמ"ח שהיו קשורים עם הגוף הזה היה קטן יחסית, ואנשי הלח"י סירבו להצטרף ליוזמה.
הארגון גיבש קו מדיניות והפיצה בחוברת שנשאה את שם הארגון ב-1 בנובמבר 1943. מטה הארגון גיבש את תוכנית הפעולה הראשונה שלו: חטיפת הנציב העליון, מק-מייקל.
חברי פלוגה ו' של הפלמ"ח נסוגו בהם ברגע האחרון, וכך גם מפקד האצ"ל בירושלים והפעולה לא יצאה אל הפועל.
מרגע היוודע הדבר לראשי ההגנה, הוציא ראש המטה הארצי (רמ"א) של ההגנה פקודה בה הודיע, כי יש לראות ב"עם לוחם" "שלוחה של האצ"ל הרוויזיוניסטי אשר פשט את הרגל אחרי שנים של פרישות והתבדלות...
ועתה הריהו מנסה להציל את קיומו על ידי הופעה בשם מזויף, על ידי גנבת דעתו של הנוער העברי בסיסמאות שוא, בסיסמאות האיחוד מעל לראשי המוסדות והארגונים הקיימים, ובסיסמת הטרור נגד השלטון, ללא יפוי-כוח מאת הגורמים המוסמכים, ללא תלות בהם וללא ביקורת מצדם".
ניתנה הוראה לכל חברי ההגנה בעם לוחם לנתק את קשריהם עמו תוך שלושה ימים ולהודיע על כך למפקדיהם.
עם ילידי (ברבים: עמים ילידים, או ילידיים; על פי האקדמיה ללשון העברית: קדמונאים) הוא קבוצה אתנית המוגדרת כאוכלוסייה טבעית וראשונית במקום מסוים.
יָלִיד הוא בן לקבוצה ילידית.
למונח יש הגדרות שונות, ואין אחת שמקובלת אוניברסלית, אך לרוב הזיהוי נעשה עם הפירוש של "המתיישבים המקוריים" של טריטוריה.
לקראת סוף המאה ה-20 המונח קיבל משמעות פוליטית, כשהחל לשמש להתייחסות לקהילות אתניות שלהן קשרים היסטוריים לקבוצות שהתקיימו בטריטוריה זו או אחרת טרם עברה קולוניזציה או היווצרות מדינת לאום, ואשר משמרות מידה ניכרת של הבחנה תרבותית ופוליטית בינן לבין המסגרת התרבותית והפוליטית של המדינה בה הן נמצאות.
במובן הפוליטי של המונח "עם ילידי", קבוצות אלו נתפסות כפגיעות במיוחד לניצול ודיכוי בידי מדינות-הלאום, ובעקבות כך נוצרה מערכת של זכויות אזרחיות בהתאם לחוק הבין-לאומי, על-ידי ארגונים בינלאומיים כגון האומות המאוחדות, ארגון העבודה הבין-לאומי והבנק העולמי.
האו"ם פרסם הצהרה בדבר זכויות עמים ילידים – שמטרתה הגנה על הזכויות הקיבוציות של עמים מקוריים – לתרבותם, לזהותם, ללשונם, לעיסוקם, לבריאותם, לחינוכם ולמשאביהם הטבעיים.
מדינות שונות מייעדות שמות שונים לקבוצות אוכלוסייה בתחומן שמוכרות כילידיות על פי החקיקה הבינלאומית.