tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בשנים 1996–2001 היה חבר בקבוצת השחקנים בתיאטרון החאן במחזות: "אנה גלקטיה" ו-"שמיים" (בימוי: אופירה הניג), "אנטיגונה" (בימוי: גדליה בסר), "מידה כנגד מידה" (בימוי: גדי רול), "נוף ילדות" (בימוי: בן לוין), "שש נפשות מחפשות מחבר" (בימוי: יוסי יזרעאלי), "מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים" (בימוי: משה פרלשטיין) ובהצגה "צל חולף" (בימוי: מיקי גורביץ)
בשנת 2007 הופיע בתיאטרון הקאמרי בהצגה "מאה" (בימוי: אבישי מילשטיין)
בשנת 2010 שיחק בפסטיבל תיאטרון קצר בהצגה "רחמים" (בימוי: מולי שולמן).
כמו כן, הופיע בשנים 2010 ו-2011 במחזות "שלוש אחיות" ו-"איש ואישה אחת" (בהתאמה-בימוי: אופירה הניג), בשנת 2011 השתתף בפרויקט 48/14 בפסטיבל תיאטרון קצר בהצגה "ארוחה משפחתית" (בימוי: ארי רמז) וב-2012 השתתף בהצגה "זוז אתה מסתיר לי את השמש" (בימוי: אופירה הניג, הפקה בינלאומית).
ב-2015 שיחק ב-"הצעה מגונה" (בימוי: ניר ארז) בתיאטרון ב"ש.
משנת 2014 מופיע במחזה "השימוע", יצירתה של רננה רז, לצידה ולצד השחקנים עופר עמרם ונעמי פרומוביץ.
בראשית דרכו הקולנועית, השתתף בסרט "זהר" בבימוי של ערן ריקליס משנת 1993. בשנת 1995, שיחק בסרטו של ארנון צדוק "לילה לבן" לצידם של זוגתו גילי בן אוזיליו, ליאורה רבלין, שמיל בן ארי, שרון אלכסנדר, עידן אלתרמן ואחרים.
כמו כן השתתף בסרט זוכה פרס אופיר "ימים נוראים" של הבמאי ירון זילברמן (2019).
הופיע בין היתר בסדרות: "שמש", "עיר מקלט", "חברות", "מתים לרגע", "השוטר הטוב", "זגורי אימפריה", "בלתי הפיך", "האלופה", "בני אור", "אזהרת מסע", "מנגן ושר" "מנאייכ" ובוגד ובסרט הטלוויזיה "עכשיו או לעולם לא".
בשנת 2000 עיבד וביים את המחזה "דון קישוט" במסגרת עמותת שק"ל.
בשנת 2002 כתב וביים את ההצגה "Uno Momento", פרויקט רב-תחומי שהוצג בתיאטרון תמונע.
ב-2008 כתב וביים את ההצגה "מוות בנעלי בית" במסגרת המעבדה לאמנויות הבמה בירושלים, וב-2005 כתב וביים את "הגדת נווה צדק", מחזה המשלב בובות ושחקנים במוזיאון בית רוקח תל אביב.
בשנת 2007 ביים את Mirrors, מופע בינתחומי המשלב וידאו ומוזיקה קלאסית מודרנית עם אנסמבל Eighth Blackbird שיקגו, בשיתוף פעולה עם המלחינה, תמר מוסקל ואמן הווידאו דני רוזן.
ב-2008 כתב וביים את ההצגה "המבוך, הקונכייה וחוט הזהב", מופע לילדים בתיאטרון אנסמבל הרצליה המשלב דמויות אנימציה.
ב-2013 הפיק והשתתף במופע "שמועות על אהבה בתימנית", העוסק בשיריו של המשורר שלום שבזי יחד עם עמוס אלקנה, דן וינשטיין, דודיק הופנהיים ויורם לכיש.
משמש כיו"ר הוועדה לאמנויות הבמה וחבר מועצת הפיס לתרבות ולאמנות, וכחבר ויועץ בוועדה אמנותית במחלקה לתרבות ואמנות בעיריית תל אביב-יפו.
לאורך השנים לימד במוסדות שונים.
כיום מלמד מקורות יצירה ובימוי שחקנים במחלקה לאומנויות המסך האקדמיה לעיצוב ואמנות בבצלאל.
עד לשנת 2018 לימד משחק יצירתי ואימפרוביציה בסטודיו ע"ש יורם לוינשטיין, כמו כן בשנים 2004–2011 לימד בבית הספר למשחק "גודמן" בבאר שבע, במכללת ספיר, ובמכללת מנשר לאמנות.
מתגורר בתל אביב-יפו, היה בן זוגה של השחקנית גילי בן אוזיליו (הוסיף את שם משפחתה לשמו) עד לפטירתה ממחלת הסרטן, ואב לשתי בנות.
רבי אמיתי בן שפטיה היה מגדולי פייטני איטליה, מחכמי היהודים וראש הישיבה בקהילת אוריה (באיטלקית: Oria.
בספרות הרבנית: אוֹיְרִי), במחוז פוליה שבדרום איטליה, ובנו של החכם והפייטן שפטיה בן אמיתי.
ראש אסכולת הפיוט הדרום-איטלקי וממעצבי הפיוט המרכז-אירופי בכלל.
מפיוטיו הרבים היו לאבני היסוד של הסידור ומחזור התפילה היהודי, מהם הידוע ביותר הוא פיוטו המונומנטלי אזכרה אלהים ואהמיה.
רבי אמיתי (המכונה גם: ר' אמיתי בעל שם) הוא חלק ממשפחת אחימעץ האיטלקית, שקורותיה מסופרים במגילת אחימעץ.
בספר "אוצר הגדולים" הביא שייתכן כי שרשי המשפחה מגיעים עד לגלות חורבן בית שני.
אביו הוא רבי שפטיה בן אמיתי, פייטן ורופא, שאף ריפא על פי מגילת אחימעץ את בתו של בסיליוס הראשון, קיסר האימפריה הביזנטית בתמורה לביטול גזירת שמד שגזר הקיסר על יהודי איטליה.
אחותו של רבי אמיתי, כסיאה, נישאה לבן דודם רבי חסדיה בן חננאל, ומצאצאיהם היה אחימעץ בן פלטיאל.
רבי חסדיה בן חננאל נהרג מאוחר יותר בשעת כיבוש אוריה בידי הערבים בשנת ד'תרפ"ה (925).
לרגל נישואיהם של אחותו ובן-דודו חיבר רבי אמיתי את היוצר "אדון מגיד מראשית אחרית", בו הוא מפייט: , והולך ומתאר את כל בריאת העולם כעשויה אך ורק לצורך שמחתם של אדם וחוה, הזוג הראשון.
הזולת של אותה מערכת-יוצר מתאר את יציאת מצרים כשמחת נישואין בין ה' ובין עם ישראל, שמתואר ככלה הנתונה בשבי ונפדית בידי ה'-החתן.
פיוטים אלה הפכו דגם לפייטנים רבים באיטליה, באשכנז ובצרפת, שעשו שימוש באלגוריות הללו בפיוטי החתונה שכתבו.
רבי ברוך עצמו לא נפגע במגפה, אך כעונש נותר בלא יורשים זכרים עד מותו, וענף המשפחה תם עם נישואי בנותיו לאחרים.
רבי אמיתי מילא את מקום אביו כראש הקהילה של אוריה, ואף כיהן כראש ישיבה בעירו.
בנוסף, היה רבי אמיתי פייטן פורה, אף יותר מאביו, וכן היה עשיר גדול ובעל נכסים.
במגילת אחימעץ מסופר גם על סכסוך שהיה לו עם מלמד בעירו אוריה בשם רבי משה, שבסופו הוכרח רבי משה לעקור לעיר הצפונית פאביה.
בשם האר"י מובא שנהג לומר רק את הפיוטים שחוברו לפי חכמת הקבלה, וביניהם כלל את פיוטי רבי אמיתי ואביו רבי שפטיה; בדומה לכך כותב כבר רבי אברהם בן עזריאל בספרו "ערוגת הבושם" כי רבי אמיתי ואביו רבי שפטיה , כלומר בקיאים בחכמת הקבלה.
פיוטיו הרבים עיצבו את צורתו של הפיוט המרכז-אירופי המוקדם, וחלקם הפכו לנכסי צאן ברזל של הפיוט היהודי ככלל.
כבר בזמן הראשונים דנו גדולי החכמים בפיוטיו, כמו פיוטו "אשנבי שחקים" המוזכר בדבריהם של בעלי התוספות.
על חשיבותו של רבי אמיתי בעיני בעלי התוספות תעיד העובדה כי רבנו תם, גדול חכמי צרפת במאה ה-11, טרח לכתוב פירוש לפיוט "אומץ בראש כל מועדות" של רבי אמיתי.
בפיוטיו ניכרת רוחן של הגזירות הקשות שנגזרו על יהודי איטליה בתקופת הקיסר הביזנטי בסיליוס הראשון, ומצויים בהם אף רמזים לוויכוחים דתיים שערכו מולו הכמרים הנוצריים; מאידך, חיבר רבי אמיתי גם פיוטי שמחה קולחים דוגמת "אדון מגיד מראשית אחרית".
בפיוטיו הוא מרבה לשלב שמות מלאכים, ואחד הבתים בפיוטו "אזכרה אלהים ואהמיה" עורר פולמוס נרחב באשר לפנייה ל"מידת הרחמים" של הקב"ה ולא לקב"ה עצמו.
ידועים לנו למעלה מארבעים פיוטים של רבי אמיתי, מהם ציין חוקר הפיוט ישראל דוידזון עשרים ושלושה.
שמעון ברנשטיין פרסם פיוט נוסף שלו (אופַן לשבת של שבועות) במאסף "חורב" כרך חמישי, ניסן תרצ"ט.
פיוטיו כונסו בנספח למהדורת קלאר של מגילת אחימעץ, ובפרסום נפרד בידי יונה דוד.
בין הפיוטים שנכתבו גם "אפפונו מים" על קשיי הגלות.
בין פיוטיו קדושתא מקיפה לשבת חתן, מספר יוצרות (בהם, כאמור, מערכת של יוצר, אופן וזולת שכתב לחתונת אחותו), אופנים רבים, וסליחות.
סליחתו הידועה ביותר היא אזכרה אלהים ואהמיה הנאמרת בקרב האשכנזים בהזדמנויות רבות, בהן בתפילת נעילה.
ידיעות רבות אודות רבי אמיתי נתפרסמו במחקרו בן ארבע השנים של חוקר הפיוטים בנימין קלאר, מנרצחי שיירת הדסה.
אמירת סדר העבודה היא מנהג קדום, לומר במהלך יום הכיפורים את סדר עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים כתחליף לביצועו בפועל, לאחר חורבן הבית.
במקור כנראה נאמר סדר העבודה בלשון פשוטה ופרוזאית, אך במהרה הפך מנהג זה לבסיס ליצירת סוגה שלמה של פיוטים – "פיוטי עבודה" – המתארים סדר זה בלשון פיוט, ובמתכונת זו הוא נהוג בימינו.
המנהג העיקרי הוא לומר את סדר העבודה בחזרת הש"ץ של תפילת מוסף, שעיקרה הוא העבודה במקדש, אך ישנם גם מנהגים נוספים.
היסטוריה של אמירת סדר העבודה
אמירת סדרי העבודה היא מנהג קדום ביותר, המופיע כבר בתלמוד בכמה מקומות, כמנהג שרווח בתקופת האמוראים.
בתלמוד, תוך כדי דיון על הלכות עבודת יום הכיפורים, מוזכרים שליחי ציבור שונים שאמרו את סדר העבודה ופסקו כדעה מסוימת: .
החוקרים משערים שבתקופת הגמרא לא אמרו פיוט, אלא נוסח המבוסס על משניות יומא, עם תוספות והפחתות שונות.
נוסח אחד כזה נמצא בידינו, הוא סדר "שבעת ימים", וייתכן שהוא עצמו שימש בימי התלמוד.
בתקופת הגאונים היו שנהגו לומר את סדר העבודה לא רק בתפילת מוסף, אלא גם בתפילות שחרית ומנחה, ובמיעוטן אפילו בתפילת ערבית.
היו גאונים שהתנגדו למנהג, בטענה ש, אולם היו שאישרו את המנהג, וכך כתב רב סעדיה גאון .
המנהג נשאר בקהילות מסוימות לפחות עד המאה ה־14, וכך כותב רבי אהרון הכהן מלוניל .
ככל הנראה, בנוסח איטליה אמרו בתקופה קדומה סדרי עבודה גם בשחרית ובמנחה, ונותרו לכך שרידים עד היום, כשבנוסח איטליה נאמרים בשחרית ובמנחה פיוטי "סדר בריות" שהם מן ההקדמה לסדר העבודה.
בשונה ממנהג רוב העדות, במנהגי תימן נאמר סדר העבודה לאחר חזרת הש"ץ של מוסף ולא בתוכה, בעקבות החשש מהפסק.
פיוטי סדר העבודה, החל מהפיוט אתה כוננת עולם מראש, הם פיוטים בעלי מבנה קבוע, שרק סדרים בודדים חורגים ממנו.
החלק הראשון – סקירה היסטורית של אירועים מאז בריאת העולם ועד אהרן הכהן.
הסקירה יכולה להיות קצרה, ולכלול רק פרטים מעטים (כגון אדם הראשון, שלושת האבות, ויציאת מצרים) ויכולה להיות ארוכה ולכלול פירוט רב של ההתרחשות בעולם בתקופה הנסקרת (כגון פירוט חטא עץ הדעת, דור הפלגה וכו').
החלק השני מתאר את סדר עבודת הכהן הגדול ביום הכיפורים, על פי המתואר במשנה במסכת יומא, עם הוספות שונות, בין על פי הגמרא ובין על פי מקורות אחרים הדנים בעבודת בית המקדש.
גם בחלק זה, יכול להיות פירוט רב, או אזכור קצר של פעולות שונות (כך לדוגמה, בתיאור הקטרת הקטורת בקודש הקודשים.
בסדר אמיץ כח קיצר את התיאור, וכתב בעוד בסדר אתה כוננת כתב ) החלק השני מתחיל בדרך כלל, בדומה למסכת יומא, בתיאור הפרשת הכהן הגדול מביתו ללשכת פרהדרין שבעה ימים לפני יום כיפור.
בנקודת המעבר בין שני החלקים מופיע, במרבית הסדרים, הפסוק .
מסורת זו כנראה מבוססת על מנהג הקדום לפיוטי העבודה.
החוקרים העלו הסברים שונים מדוע הוצמד דרך קבע החלק ההיסטורי אל החלק הסיפורי, שהוא עיקרו של אמירת סדר העבודה.
הסבר ראשון קושר זאת עם המעמדות שהיו נאמרים בבית המקדש, בהם היו קוראים קטעים מפרשת הבריאה, ופסוקים העוסקים בקרבנות היום.
אמירת סדרי העבודה על שני חלקיהם, היא מעין שחזור של המעמד שהיה בבית המקדש.
הסבר שני קושר זאת עם סגנון התפילה התנכ"י העתיק, בו תפילות רבות נפתחו בהזכרת ההיסטוריה, בין אם כדי להזכיר זכות אבות, ובין אם כדי לעורר את העם לשוב אל דרכיהם הטובות של האבות, והפייטנים הראשונים שקבעו את מבנה סדרי העבודה הושפעו ממבנה התפילות הקדמון.
הסבר שלישי הוא שהפתיחה ההיסטורית היא הקדמה רעיונית לסדר העבודה, על מנת להבין את גדלות בורא העולם ואת חשיבות העולם, ומתוך כך את חשיבות עבודת הקרבנות המקיימת את העולם.
בדומה לזה, יש שכתבו כי הקדמת בריאת העולם ותולדותיו לסדר העבודה נועדה להדגיש את סדר עבודת יום הכיפורים כייעודה של הבריאה כולה.
ישנם הבדלים רבים בין הפיוטים ביחס לבחירת הסיפורים שמופיעים בחלק ההיסטורי, אולם ישנו בסיס קבוע.
כמעט תמיד התיאור מתחיל בבריאת העולם, וממשיך בסיפורי בראשית: חטא עץ הדעת וקין והבל.
בהמשך נזכרים בדרך כלל המבול ותיבת נח, דור הפלגה, בחירת אברהם, יצחק ויעקב, ולאחר מכן שבט לוי ואהרן הכהן.
בתוך מסגרת קבועה זו, ישם סדרים מפורטים יותר ומפורטים פחות – למשל, יכול הפייטן לבחור אם להזכיר בנפרד כל אחד משבעת ימי הבריאה, או להסתפק בתיאור כללי יותר.
בחיי שלושת האבות ישנן עבודות המזכירות את עקדת יצחק ומאורעות אחרים, וישנן המשמיטות אותם.
בתיאור בחירתו של אהרן, סדרים מפורטים עשויים לפרט את כל בגדי הכהונה ותפקידיהם, ועשויים להימנע מכך.{{הערה|ראו למשל שולמית אליצור, ''שירה של פרשה, ירושלים תשנ"ט, עמ' 142–146.}} בחירת הסיפורים מבוססת כמעט תמיד על הכתוב בתורה, בפרט בספר בראשית, אך התיאורים משופעים פעמים רבות מספרות חז"ל ומדרשים.
בכל אופן, הסיפורים מסודרים על פי סדר הופעתם בתורה, בין אם בפיוט יש הרבה סיפורים ובין אם מעט.
כמו שהוזכר, כל פייטן הרחיב וקיצר כפי ראות עיניו.
אולם ישנה תבנית משותפת לכל סדרי העבודה.
תבנית זו מכונה "וידויין והזאות".
הווידויין הם שלושת הווידויים שהתוודה הכהן הגדול במהלך יום הכיפורים.
שני וידויים על פר החטאת שלו, ווידוי נוסף על השעיר המשתלח.
במהלך הווידויים, כאשר הכהן הגדול היה אומר את שם השם, מתואר שהכהנים והעם שעמדו בעזרה היו משתחווים ואומרים "ברוך שם כבוד מלכותו לעולם ועד".
ההזאות הם הזאות הדם שהכהן הגדול היה מזה מדם פר החטאת שלו ודם השעיר הפנימי בקודש הקודשים ובהיכל.
לשתי פעולות אלו, הווידויין וההזאות, ישנו טקסט קבוע בכל סדרי העבודה, על פי נוסח המשניות הרלוונטיות במסכת יומא, והם מהווים את השלד של הסדר.
בבתי כנסיות רבים כיום נוהגים שהקהל אומר בשקט את כל סדר העבודה, אולם את הווידויים וההזאות כל הקהל אומר בקול יחד עם החזן, במנגינה מיוחדת, ובמהלך אזכור הווידויים אף משתחווים.
רוב סדרי העבודה כתובים לפי תבניות אקרוסטיכוניות של א-ב.
חלקם באלף בית ישר, וחלקם באלף בית הפוך (תשר"ק), או שילוב של שני הסדרים.
בחלק מהסדרים לכל אות ישנו מופע אחד בכל אקרוסטיכון, וישנם סדרים עם יותר, כגון ארבע שורות לאות, או שמונה שורות לאות.
בחלק מהפיוטים ישנו בנוסף לאקרוסטיכון הא–ב גם אקרוסטיכון עם שם המחבר.
סדרי העבודה לאורך השנים היוו מקור להכרעות הלכתיות, ולדיונים הלכתיים אודות הכתוב בהם.
כאמור לעיל, כבר בגמרא במסכת יומא מוזכרים בשני מקומות שליחי ציבור שאמרו בסדר העבודה שלהם כאחת השיטות, והגמרא דנה בשאלה האם נהגו כראוי.
גם בראשונים ישנם דיונים ענפים סביב שאלות שונות הנוגעות להלכות עבודת יום הכיפורים, ובהם מוזכרים פעמים רבות סדרי העבודה השונים, במטרה להביא מהם ראיה או לחלוק עליהם.
להלן נביא חלק מן הסוגיות שבהם הוזכרו סדרי העבודה ונדונו בהם.
בגמרא לא נזכר האם היו פייסות ביום הכיפורים.
הראשונים נחלקו בסוגיה, והביאו כאחד מהמקורות בסוגיה את הפיוטים.
בעל המאור סבר שלא היו פייסות ביום הכיפורים, ולפיכך תמה על מחברי הפיוטים שכן הזכירו אותם הרמב"ן תקף אותו בחריפות, וטען שלא יכול להיות שכל הפייטנים טעו: גם בעלי התוספות, כשנדרשו לסוגיא, ציטטו את הפיוט אשוחח נפלאותיך של רבי משולם בן קלונימוס.
בתוספתא מובאת מחלוקת בין חכמים לרבי מאיר, בנוגע לנוסח הווידוי שאומר הכהן הגדול.
לדעת רבי מאיר, נוסח הווידוי הוא "עויתי פשעתי וחטאתי", ולדעת חכמים הנוסח הוא "חטאתי עויתי ופשעתי".
כבר בגמרא מוזכר שהיה חזן שאמר בסדר עבודה כרבי מאיר, בעוד רבה גער בו.
רוב הפוסקים פסקו כחכמים, אולם הרי"ץ גיאת ורב סעדיה גאון פסקו כרבי מאיר.
בפיוטים שנכתבו על ידם ונמצאים בידינו הנוסחא היא כחכמים, אולם ייתכן שהנוסחא המקורית הייתה כרבי מאיר, והמעתיקים תיקנו את הנוסח בהתאם לשיטה המקובלת.
לפי נוסחאות מסוימות גם בסדר אמיץ כח הנוסח הוא כרבי מאיר.
בירושלמי נאמר שבפעם השנייה שהכהן הגדול היה מזכיר את שם ה' בווידוי, הוא היה אומר אנא בשם, ולא אנא השם, כפי שעולה מנוסחת המשנה.
חלק מהראשונים שדנו בסוגיה העידו שיש בדבר מחלוקת בין סדרי העבודה.
ברוב קהילות הספרדים נוהגים כיום לומר את הסדר האנונימי אתה כוננת עולם מראש.
סדר עבודה זה היה מקובל בקהילות קסטיליה שבספרד כפי עדות ר' דוד אבודרהם.
מאוחר יותר, עם גירוש ספרד והתגבשות מחזור התפילה הספרדי אימצו כמעט כל קהילות הספרדים את נוסח זה.
גם הרבה מקהילות החסידים המתפללות בנוסח ספרד קיבלו עליהם את סדר העבודה הזה מן הספרדים, במקום הסדר "אמיץ כח", שנהוג בקהילות אשכנז.
מאוחר יותר סדר זה חדר אף לקצת קהילות המתפללות בנוסח אשכנז במזרח אירופה, אבל ברוב קהילות נוסח אשכנז שמרו על "אמיץ כח".
בנוסח תימן נהגו (עד למאה ה־17) לומר את הפיוט "אמוני לבב" של רבי אברהם אבן עזרא, ובמאות ה־17 וה־18, בעקבות השפעתם של רבי שלמה מנזלי ושל המהרי"ץ, עברו לומר את הפיוט "אתה כוננת עולם מראש".
ביהדות חבאן נשמר המנהג העתיק לומר את סדר "אמוני לבב".
סדר העבודה בנוסח אשכנז הוא "אמיץ כח", שנתחבר על ידי ר' משולם בן קלונימוס.
בימי הביניים אמרו בקצת קהילות אשכנז סדר עבודה אחר של ר' משולם, "אשוחח נפלאותיך צור עולמים", אך מנהג זה לא שרד.
בנוסח איטליה אומרים את הפיוט "אזכר סלה", המיוחס לר' יוחנן הכהן.
ובימי הביניים יש שאמרו את הפיוט "אמוני לבב" של רבי אברהם אבן עזרא.
בנוסח פרובנס אמרו את "אמוני לבב" שחיבר רבי אברהם אבן עזרא.
בנוסח צרפת (ואפ"ם) אמרו "אתה כוננת עולם ברב חסד" ליוסי בן יוסי.
במנהג קונסטנטין, אמרו את הסדר "אזכיר גבורות", גם הוא ליוסי בן יוסי (שחיבר כנראה שלושה סדרי עבודה לכל הפחות).
בנוסח רומניא אמרו "אדרת תלבושת" לר' שלמה הבבלי.
בקהילות קטלוניה ואראגון אמרו את סדר העבודה "אל אלהים בך יצדקו" של רבי יוסף אבן אביתור.
במחזור שפתי רננות כמנהג ג'רבא וטריפולי מופיע הפיוט "אל אל אשא דעי" של רבי יצחק אבן גיאת.
במנהג אלג'יר הישן אמרו את סדר העבודה "אל אלהי אבותיכם" של רבי משה אבן עזרא.
מנהגים בשעת אמירת סדר העבודה
סדר העבודה מנוסח כטקסט תיאורי המתאר את שהיה במקדש.
אולם מתוך תפיסה שאמירת סדר העבודה מהווה תחליף לקיום העבודה בפועל ("ונשלמה פרים שפתינו"), נוהגים בשעת אמירתו לבצע פעולות שונות המשחזרות את המעמד המקורי, לאור ההבנה .המנהג הרווח ביותר הוא להשתחוות לאחר אמירת הווידויים, בהתאמה למעשיהם של העומדים בעזרה בזמן בית המקדש.
מכיוון שהשתחוויה זו אינה ממש במקדש, חל עליה איסור אבן משכית, האוסר להשתחוות על אבן בכל מקום מלבד בבית המקדש.
לכן, המנהג הרווח הוא שלא להשתחוות בפישוט ידיים ורגליים (בשכיבה) ממש על הקרקע, אלא רק לכרוע כשהראש צמוד לרצפה.
כמו כן, כאשר הרצפה עשויה מאבן מפרידים בינה לבין הראש בעזרת חומר אחר (כגון מגבת).
מנהגים נוספים הם: שהציבור יאמר יחד עם החזן את הווידוי, להכות על הלב במהלך אמירת הווידוי, לומר את המילים "אנא השם" בקול רם.
פייטנים רבים צירפו קודם סדר העבודה פיוט הנקרא "סדר בריות" העוסק בגדולת ה' ובבריאת העולם (ומכאן שמו – בריאות כמו "בריאות").
כותרתו הקבועה היא "עד לא מכון, כסאך נכון".
במרבית המנהגים המאוחרים השמיטו פיוט זה.
בנוסף לכך, נהוג לפתוח את סדר העבודה בתפילה שעניינה בקשת רשות של הש"ץ מהקב"ה לומר את סדר העבודה.
חלק מכותבי סדרי העבודה כתבו מראש גם פיוט כזה שיקדים את סדר העבודה שלהם.
כיום, במנהג האשכנזים נהוגות הרשויות האנונימיות הקדומות "אוחילה לאל" ו"היה עם פיפיות", ובמנהג הספרדים ישנן רשויות שחיברו רבי שלמה אבן גבירול ורבי משה אבן עזרא.
לאחר סדר העבודה נאמרים פיוטים במבנה דמוי "רהיטים": בעלי שורות קצרות, המלווים במילות קבע בראשי הטורים או בסופם, ובאקרוסטיכונים אלפביתיים מרובים.
ישנם פיוטים העוסקים בשבח הכהן הגדול (הידוע שבהם הוא כאוהל הנמתח בדרי מעלה), המובילים לפיוטי קינות על אובדן סדר העבודה, חורבן בית המקדש ותפארתו והגלות (למשל תכפו עלינו צרות), ולאחר מכן בקשות לגאולה (למשל תתן אחרית לעמך).
חלק מבקשות אלה דומות בתוכנן לפיוטי סליחות קדומים (למשל אל תעש עמנו כלה), ולעיתים הם אף משמשים בפועל כפיוטי סליחות בהקשרים אחרים.
בשל כך, קינות אלו לעיתים מתקשרות ישירות לסליחות של תפילת מוסף.
החברה האמריקאית ישראלית לגז בע"מ, המוכרת במותג אמישראגז, היא חברה ישראלית העוסקת בייבוא ושיווק גז פחמימני מעובה וגז טבעי וכן מוכרת מוצרים מבוססי גז ומספקת שירותי תיקונים ובדיקות של מערכות הגז אותן היא מספקת.
לחברה מספר חברות בנות: אמישראגז - גז טבעי, המשווקת גז טבעי, נגב גז טבעי המקימה ומפעילה תשתית לגז טבעי בדרום ישראל, ו"ראנד מערכות אנרגיה בע"מ", הממוקמת בפתח תקווה ופועלת בתחום האנרגיה הסולרית ודודי שמש וחשמל.
נכון לשנת 2020 לחברת אמישראגז 32 סניפים ברחבי הארץ ובנוסף להם שלושה מתקנים ראשיים למילוי ואחסון מכלי גז.
אמישראגז נוסדה בינואר 1949 בשוך הקרבות הראשונים של מלחמת העצמאות על ידי משה פרדיס והייתה חברת הגז הישראלית הראשונה בישראל.
החברות האחרות שהיו בארץ נשלטו על ידי חברות נפט בינלאומיות.
את מכלי הגז הראשונים והציוד הרב, הביא פרדיס מארצות הברית, אליה עבר אחרי בריחתו מגרמניה ופורטוגל, לאחר עליית הנאצים לשלטון.
החברה בהובלתו של פרדיס הייתה הראשונה שהתקינה את המכלים בזוגות מחוץ לבית הלקוח, בעוד שעד אז, המכלים היו קטנים ונדרשו למילוי תכוף ובעיקר נרכשו על ידי הלקוח והורכבו על ידיו, דבר שגרם לסכנה בטיחותית.
בשנותיה הראשונות ייבאה תנורי גז וכירות גז (בתחילה הוטלה על הרכישה מס מותרות).
ב-1956 נפתח הסניף הראשון בירושלים ולאחר מכן סניפים בעכו ובנהריה ובמקומות נוספים.
בשנות ה-50 של המאה ה-20, עזבו חברות הנפט הגדולות את ישראל, ושר המסחר והתעשייה פנחס ספיר תמך כלכלית בחברה.
באותן השנים, לאור המחסור בגז, התבססו החברות השונות על מתקן בודד בקריית אתא שהוזנה ישירות ממתקן בתי הזיקוק בחיפה.
אמישראגז יישמה בניית אונייה לייבוא גז בגרמניה, בשיתוף עם צים.
האונייה שימשה מספר שנים עד לייצוב התחום בארץ.
ב-1960, יחד עם רצון מדינת ישראל לפתח יחסי חוץ באפריקה, הוקמה חברת בת בניגריה.
החברה הצליחה ושלטה בנתח שוק של 30% וצברה נכסים רבים ברחבי הארץ ובהם ברחובות אחד העם ואלנבי בתל אביב, אך בסוף שנות ה-50 הממשלה כפתה על חברות הגז להכניס כשותפות את חברות הדלק ופרדיס נאלץ למכור 39 אחוזים ממניות החברה ל"דלק" חברת הדלק הישראלית.
בשנות ה-70 של המאה ה-20 נפטר משה והניהול עבר לידי בנו רפאל שלאחר כ-12 שנים מינה את הנכד מיכאל כמנכ"ל משותף בחברה.
בשנת 2007 מכרה חברת הבת של דלק, דלק ישראל את מניותיה באמישראגז תמורת 72 מיליון דולר לדלק פטרוליום.
אמית (EMIT; בשמה המלא: א.
יועצי תעופה בע"מ) הייתה חברה ישראלית שהוקמה בשנות ה-80 של המאה ה-20 ונחשבה לחלוצת תחום המזל"טים בישראל.
החברה פעלה גם בראשית העשור הראשון של המאה ה-21 אך פעילותה נפגעה בעקבות חקירה בחשד לניסיון להברחת ציוד ביטחוני לסין, והיא נכנסה להליכי פירוק בסוף העשור.
אפרים מנשה הקים את חברת אמית (EMIT) בשנות ה-80 של המאה ה-20. לאחר תקופה של מחקר ופיתוח החלה החברה לשווק מספר מוצרים, החברה מכרה לחברות ביטחוניות ישראליות, וכן ייצאה לאירופה ולאמריקה הלטינית.
ב-2002 חתמה החברה על הסכם בהיקף של כמה מיליוני דולרים לפיתוח מטוס זעיר ללא טייס "ספארו".
ב-2006 חקרו משטרת ישראל ומשרד הביטחון חשד לפיו ניסתה החברה להבריח ציוד ביטחוני לסין דרך מדינה שלישית במסווה של שליחת הציוד לתערוכה בינלאומית.
בתקופה זו העסיקה החברה כ-60 עובדים, אולם בעקבות החקירה הוקפאו ההיתרים שלה ממשרד הביטחון ומספר העובדים צומצם ל-20. החברה נקלעה לקשיים וב-2010 נכנסה להליכי פירוק.
ב-2011 רכשה חברת יוויז'ן אייר שהוקמה אז בבעלות חברת מגנוס השווייצרית את הפטנטים של חברת אמית כחלק מחוזה העסקה שנחתם עם המייסד אפרים מנשה שקיבל בתמורה מניות בחברת יוויז'ן אייר.
בתקופה זו רכשה חברת מגנוס גם את חברת אמית שהייתה בהליכי פירוק על מנת להפוך אותה לחברת מחקר ופיתוח שתיקרא 'יוויז'ן מחקר ופיתוח'.
תוכנית זו לא צלחה והחברה לא קיימה כל פעילות כלכלית משמעותית לאחר רכישתה בידי מגנוס.
בהמשך התגלע סכסוך בין המייסד אפרים מנשה ובין חברת מגנוס.
בסוף 2014 הגיש אפרים מנשה תביעה נגזרת נגד יוויז'ן אייר, נגד יוויז'ן מחקר ופיתוח (אמית) ונגד התעשייה האווירית בדרישה לסעד כספי של 19 מיליון דולר בטענה להפרת הסכם מצדה, וב-2016 התביעה נדחתה.
אפרים מנשה ערער על כך לעליון, שדן בנושא "כלל שיקול הדעת העסקי" והחליט לדחות את התביעה.
סכסוך זה הביא את הקץ על פעילותה של אמית בגלגולה החדש כיוויז'ן מחקר ופיתוח.
מניותיו של מנשה ביוויז'ן אייר דוללו בשל טענות החברה על תרומה זניחה שלו לפעילות החברה.
אמיתי בן חורין (3 באוגוסט 1961 – 22 בינואר 2022) היה מומחה וממציא בתחום הזרקת פלסטיק ופיתוח חלקי פלסטיק לתעשיית הרכב.
בן חורין נולד בקיבוץ בית זרע ללאה קירז'נר, ניצולת השואה מפולין, ולשאול בן חורין, יליד אוקראינה, שעלה לארץ ישראל ב-1939 במסגרת ההעפלה.
בן חורין היה הצעיר בארבעת ילדיהם.
הוא למד בבית הספר התיכון "בקעת כנרות" ועם סיום הלימודים התגייס לצה"ל ושירת בחיל התותחנים.
לאחר השחרור מצה"ל החל לעבוד במפעל "ארקל מוצרי פלסטיק" של בית זרע כפועל ייצור.
כאוטודידקט התמחה, תוך התנסות ולמידה, בתחום הפלסטיק וחלקי רכב מפלסטיק.
התמחויות אלה קידמו אותו בחברה עד שהגיע במשך השנים לתפקיד סמנכ"ל הנדסה ומו"פ בחברת "ארקל אוטומוטיב", אשר הסתעפה ממפעל האם.
בשנת 1998 הגה בן חורין לראשונה את הרעיון להחלפת חלקי מתכת -
המהווים חלק ממרכב המכונית - בחלקי פלסטיק.
רעיון זה השתלב במגמה עולמית של מעבר לפלסטיקה טכנית בתחום הרכב.
המעבר לפלסטיק אמור להחליף את המתכת בחלקי הרכב ולהפחית את משקלו, בלי פגיעה בחוזקו ובטיחותו.
האתגר הגדול נבע בעיקר עקב דרישות בטיחות גבוהות.
בין השאר חוזק, גמישות, יכולת ספיגת זעזועים, ויכולת עמידה בלחצים במקרה של תאונת דרכים.
רעיון זה של בן חורין, שהועלה לראשונה בחברת "ארקל אוטומוטיב", שינה את הכיוון המקצועי והמסחרי של החברה, לכיוון תעשיית הרכב.
כיום (2022) "ארקל אוטומוטיב" נחשבת לאחת המובילות העולמיות בתחום זה.
מגש תושבת של מצברהיה המוצר הראשון של בן חורין בתחום הרכב והפטנט הראשון שנרשם על שמו.
הפטנט איפשר החלפת מגש כבד ממתכת ופלדה במגש פלסטיק קל משקל, אשר עומד בסטנדרטים מחמירים של איכות ובטיחות, וזול יותר.
מוצר זה היה תוצאה של זכייה במכרז של חברת אופל שהייתה שייכת לג'נרל מוטורס, במסגרתו הוחלט להציע משהו שונה מהתוכן המקורי של אופל.
"ארקל אוטומוטיב" הציעה מבנה משופר ונוח יותר לתפעול.
זה היה הפרויקט הראשון בו זכתה החברה בתחום הרכב.
מגשי תושבת של מצבר בתכנונו של בן חורין מורכבים כיום ברכבים של חברת מרסדס, ג'נרל מוטורס וחברות רכב נוספות.
מוצר נוסף אותו פיתח בן חורין מבוסס על שילוב של תרכובות Organosheets.
זהו שילוב של פולימר פלסטיק מוזרק עם פולימר דומה, בו משולבים סיבי זכוכית אינסופיים ומכוונים על פי דרישות החוזק מהמוצר הסופי.
בן חורין הוביל את היוזמה בפרויקטים המשלבים חיזוק חלקי פלסטיק על ידי הוספת סיבי זכוכית.
ידע זה יכול להוביל בעתיד לפיתוח של חלקים מרוכבים, חזקים וקלי משקל.
דוגמאות לכך ניתן למצוא ברכבים חשמליים.
פטנט שני של בן חורין מתאר הזרקה רובוטית המאפשרת יצירה של קונסטרוקציות גדולות, ועם זאת, קלות משקל, מדויקות וחזקות.
זאת באמצעות שילוב רכיבים מחומרים ומטכנולוגיות-ייצור שונות כגון חלקים מהזרקת פלסטיק, קורות אלומיניום ופלדה, יציקות אלומיניום וקורות מלופפות.
פטנט שלישי של בן חורין מתאר שיטת חיבור חדשנית המחברת בין אלמנטים מחומרים שונים ללא צורך בריתוך או באמצעי חיבור ומיושמת בהזרקת פלסטיק.
מבנים כאלה ישולבו ברכבי העתיד במערכות שונות כגון שלדת מארזי סוללות של כלי רכב חשמליים וקורות-ייצוב קדמיות של כלי רכב.
בהובלת בן חורין הצטרפה חברת "ארקל אוטומוטיב" לקונסורציום במימון של האיחוד האירופי.
מטרתו של הקונסורציום, בהובלת חברת AZL, היא לפתח פתרונות חדשניים לתעשיית הרכב החשמלי בתחום מארז הסוללות.
בן חורין עסק בהתנדבות ותרומה בקהילה.
כחלק מהשקפה זו אימצו בן חורין ואשתו שתי בנות אשר הגיעו לבית זרע כילדות חוץ.
כמו כן התנדב בן חורין בעמותות שונות.
הוא הצטרף לתוכנית "להעז ביחד" של עמותת "תופסים כיוון" בחצור הגלילית.
עמותה זו תומכת בסטודנטים מהפריפריה, ובן חורין שימש בה כמנטור לכמה סטודנטים.
כמו כן התנדב בן חורין בעמותת "תיקון עולם מייקרים: TOM" ובכפר השיקומי עדי נגב.
במסגרת זו המציא ובנה פתרונות טכנולוגיים עבור ילדים עם מוגבלויות כגון מכשור לנגישות ותנועה לילדים נכים.
בן חורין נשא לאישה את אפרת ולזוג נולדו שלוש בנות.
לאחר מכן אימץ הזוג את שתי הבנות הנוספות.
בשנת 2006 עברה המשפחה ליישוב רקפת.
לאחר מספר שנים התגרש הזוג.
בשנים האחרונות לחייו היה בן חורין בן זוגה של ד"ר תמר רז.
הוא נפטר באופן פתאומי מדום לב במהלך צעידה שגרתית, והובא למנוחות בקיבוץ בית זרע בו נולד וגדל .
אמיתי פורת (נולד ב-1971) הוא ראש עמותת אלומה – צעירים לשם שינוי.
הוא כיהן בעבר מזכ"ל תנועת הקיבוץ הדתי.
אמיתי נולד בכפר עציון לרב חנן פורת ולאשתו רחל, שניהם בני גוש עציון בגלגולו המקורי וממחדשי ההתיישבות בו לאחר מלחמת ששת הימים.
הוא למד בתיכון בישיבת נווה שמואל באפרת ולאחר מכן בישיבת הקיבוץ הדתי עין צורים.
בצבא שירת בסיירת צנחנים כלוחם וקצין והשתחרר בדרגת רב-סרן.
פורת הוא בוגר תואר ראשון במדעי הרוח (עם התמחות בהיסטוריה ותנ"ך) מהאוניברסיטה העברית בירושלים ותואר שני במקרא.
לאחר סיום התואר הראשון מונה למורה בתיכון הקיבוצי בקבוצת יבנה ובמקביל שימש מזכיר קיבוץ כפר עציון.
לאחר קדנציה של חמש שנים במזכירות הקיבוץ מונה לרכז מחלקת הדרכה בתנועת הקיבוץ הדתי.
כחלק מתפקידו זה הוביל את הקמת המכינה הקדם צבאית בעלומים.
בשנת 2016 מונה לתפקיד מזכ"ל הקיבוץ הדתי במקום נחמיה רפל, תפקיד בו כיהן עד שנת 2021. לאחר מכן שימש ראש עמותת אלומה – צעירים לשם שינוי הועסקת בשירות צבאי ולאומי, בעיקר לדתיות.
לקראת הבחירות לכנסת העשרים וחמש שהתקיימו ב-1 בנובמבר 2022 הצטרף פורת לרשימת הרוח הציונית והוצב במקום השלישי ברשימתה.
לאחר פירוק הרשימה, הצטרף עם איילת שקד לרשימת הבית היהודי ושובץ בה במקום השלישי מטעם מפלגת הימין החדש אך הרשימה לא עברה את אחוז החסימה.
אמיתי פורת נשוי למיקי (מיכל), פסיכולוגית חינוכית.
לזוג ארבעה ילדים והם מתגוררים בכפר עציון.
אַמִּיתָה קֵיצִית (שם מדעי: .Visnaga daucoides Gaertn, שם נרדף: Ammi visnage), הוא צמח עשבוני חד-שנתי, זקוף וגבוה (מעל חצי מטר), קירח, ירוק בהיר וצפוף עלים ממשפחת הסוככיים.
העלים ארוכים, גזורים-מנוצים לאונות ארוכות, נימיות או דמוי סרגל וכל האונות הסופיות של כל העלים הן סרגליות או נימיות ואינן משוננות.
הסוככים גדולים ובעלי סוככונים רבים.
הפרחים קטנים ולבנים ומפיצים ריח נעים.
הסוכך עם הבשלת הפרי סגור, קרנותיו נסגרות ונפתחות בהירטבו בגשם (בשונה מאמיתה גדולה).
לפי המיון העכשווי אמיתה קיצית (Visnaga daucoides) משויכת לסוג Visnaga, שכולל מין נוסף מדרום איטליה ועד לסיציליה, ולא לסוג אמיתה (.Ammi L), שמונה, מלבד אמיתה גדולה עוד 2 מינים נוספים שגדלים בר רק באיים האזוריים.
אמיתה קיצית היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים תיכוני, זקוף, מסתעף בעיקר בחלקו העליון, קירח וגובהו 30 עד 70 ס"מ.
היא בולטת בצבעה הירוק בהיר, בצפיפות עליה, בסוככים צפופים ובהרבה פרחים קטנים ולבנים.
מרבית העלים גזורים-מנוצים פעמיים עד שלוש פמים לאונות נימיות, ארוכות או סרגליות.
האונות הסופיות של כל העלים שלה הן נימיות או סרגליות, ואינן משוננות, בשונה מאמיתה קיצית שאונות הסופיות של העלים שלה או לפחות של העלים העליונים דמויות אזמל או מוארכות ושפתן משוננת.
התפרחת היא סוכך מורכב ומרובה סוככונים, גדול, קוטרו 10 ס"מ, נישא לרוב בקצה הגבעול ולעיתים גם על ענפים צדדיים.
בבסיס הסוכך מעטפת שקצרה מקרנות הסוכך והיא מורכבת מ-3 עד 5 עלים (חפים) גדולים, מנוצים-גזורים 2 פעמים, שאונותיהם נימיות.
קרנות הסוכך נסגרות בהבשלה או בהתייבשות כעין קן או מטאטא, בשונה מאמיתה גדולה שקרנות הסוכך שלה נשארות פתוחות.
בתחתית הסוככון מעטפית שעליה (חפיות) מרובים, דמוי מרצע ותמימים.
פרחי ההיקף גדולים מהפרחים הפנימיים ולא סימטריים, הם ניכרים בעלי הכותרת החיצוניים שהם גדולים מהאחרים.
דו-זרעון הוא של מפרדת, אלא שבעצם הוא פרי מדומה, כיוון שהוא מתפתח משחלה תחתית.
הן נפרדות במהלך ההבשלה זו מזו לאורך התפר שהוא שטח המגע שבין הפרודות.
הפרי בעל 2 פרודות, פחוס מהצדדים (ולא מגבן כמו אצל דל-קרניים כרמלי), דמוי ביצה (באמיתה גדולה הפרי מוארך), ולא כעין לוחית דמוית דיסקוס (כבדל-קרניים כרמלי).
הפרי, שאורכו 1.5 עד 2 מ"מ, קירח, אינו מבריק ואינו שיכני או קוצני ו-5 צלעותיו נראות בבירור.
לפרודות אין שולים נפוחים או צלעות מכונפות.
כל פרודה בעלת 5 צלעות ראשיות (שמהן 3 עוברות במרכז הפרודה ו-2 בשוליה), נימיות ובהן עוברים צרורות צינוריות.
ברווחים שבין הצלעות הראשיות עובר בקליפת הזרעון ביבי שמן אחד.
הביב של השמנים הם בעצם חללים בין תאיים מיוחדים מוארכים (לא כדוריים) שאוגר את השמנים המופרשים.
החלל נוצר על ידי התרחקות של דפנות התאים זה מזה.
העלווה מתחילת ינואר ועד תחילת אוקטובר.
אמיתה גדולה גדלה בקרקעות כבדות ואדמות שחף של בתי-גידול מופרעים, בצדי דרכים, בשדות מעובדים, בשוליהם, ובשדות בור, בעיקר בקרבת האדם, אך גם בבתי-גידול טבעיים.
התפוצה העולמית היא מקרונזיה, ומאגן הים התיכון ועד חצי האי-ערב והאזור האירנו-טורני של מערב אסיה (אירן ועיראק).
בישראל היא גדלה בשפלה ובהר, בנגב צפוני, בבקעה, בגולן ובסיני.
מועדון התרבות והספורט האמירויות , הידוע גם כמועדון האמירויות או רק כאמירטס, הוא מועדון כדורגל מהעיר ראס אל-ח'ימה המשחק בליגת העל של איחוד האמירויות הערביות.
המועדון נוסד בשנת 1969 ממיזוג של שלוש קבוצות כדורגל מקומיות: אל-איתיחאד, אל-אהלי וא-שעב, תחת השם מועדון עומאן.
בעונתה הראשונה של הליגה המקומית, 1973/74 , העפילה הקבוצה לבית הגמר יחד עם הם היו אחת משלוש הקבוצות הראשונות יחד עם אל-אהלי מדובאי ואל-ערובה משארג'ה, אך סיימה במקום האחרון עם נקודה אחת בלבד.
באוקטובר 1982 שונה שם המועדון לאל-קאדסיה, ושנתיים לאחר מכן הוא אוחד עם א-טליה וא-נסר וליצירת מועדון הספורט התרבותי אמירטס.
במהלך השנים התנדנדה הקבוצה בין הליגה הראשונה לשנייה, וזכתה באליפות ליגת המשנה ב-1978, 1984, 1997 ו-2003.
ב-2010 זכתה אמירטס בגביע הנשיא לאחר ניצחון 3–1 על א-שבאב, והעפילה לליגת האלופות האסיאתית.
בעונת 2011 ל התחרות היא הודחה בשלב הבתים לאחר שסיימה במקום השלישי אחרי זוב אהאן האיראנית וא-שבאב הסעודית ולפני א-ריאן הקטרית.
וב-29 במאי 2011 התאחדו מועדוני אמירטס וראס אל-ח'ימה תחת השם מועדון האמירויות (אמירטס) על מנת לייצג את אמירות ראס אל-ח'ימה וזאת בהמלצת שליט האמירות שייח' סעוד בן סקר אל-קאסמי.
ב-9 באוגוסט 2023 חתם בקבוצה הקשר הספרדי אנדרס אינייסטה, וב-17 בספטמבר חתם בה בן ארצו החלוץ פאקו אלקאסר.
ב-3 בפברואר 2024 הושאל לאמירטס הישראלי דיא סבע ממכבי חיפה.
ליגת המשנה של איחוד האמירויות (6)
גביע הנשיא של איחוד האמירויות (1)
הסופר קאפ של איחוד האמירויות (1)
אמירנט הוא מבחן מיון באנגלית, המאפשר למוסדות לימוד להשכלה גבוהה בישראל להעריך את רמת הידע של מועמדים וסטודנטים בשפה האנגלית ולסווגם לקורסי אנגלית ברמות השונות.
אמירנט הוא מבחן אדפטיבי ממוחשב.
משמעות הדבר היא שלכל נבחן מוצגות בתחילה מספר שאלות ברמת קושי בינונית ובהמשך התוכנה אומדת את יכולת הנבחן לאחר כל שאלה ומציגה לו שאלות קשות יותר או פחות בהתאם לביצועיו.
אמירנט החליף את מבחני אמי"ר ואמיר"ם ב-2024 וצפוי לעבור שינויים נוספים במהלך 2025 לקראת הפיכתו לבחינת הלאל, המותאמת לתקן האירופאי ואמורה לבדוק את רמת הנבחנים בשלושה מכישורי השפה – הבנת הנקרא, הבנת הנשמע והבעה בכתב.
פרקים ניסיוניים יתחילו להיכלל בבחינה כבר במרץ 2025.
לפי החלטת המל"ג, על כל תלמיד בהשכלה הגבוהה להגיע לרמת ידע מינימלית באנגלית, עד סוף השנה שלפני סיום התואר.
מבחן אמירנט ופרק האנגלית בבחינה הפסיכומטרית משמשים לסיווג הסטודנטים לקורסים השונים ומתן פטור לאלה העומדים ברף המינימלי שנקבע על ידי המל"ג.
נכון לינואר 2025, מחיר מבחן אמירנט הוא 299 ₪ לנרשמים בהרשמה רגילה.
ההרשמה נעשית דרך אתר המרכז הארצי לבחינות ולהערכה, או דרך מוסד הלימודים.
נבחנים שנרשמו דרך מאל"ו יכולים לגשת לבחינה באחד מארבעת מרכזי הבחינה ב: חיפה, ירושלים, תל אביב ובאר-שבע.
הבחינות מתקיימות כמה פעמים בחודש.
במוסדות הלימוד, הבחינות עשויות להיות פחות תכופות.
מבחן אמירנט מועבר גם בצורה המותאמת למועמדים בעלי מגבלות פיזיות, מגבלות נפשיות, לקויות למידה, הפרעת קשב ופעלתנות יתר והפרעה על הרצף האוטיסטי.
בין התנאים ניתן למצוא: השמעת פרקי הבחינה, תוספת זמן, הפסקות בין הפרקים, היבחנות בחדר נפרד, היבחנות עם נייר ועיפרון, אישור להגיע עם מלווה.
נכון לינואר 2025, מבחן אמירנט כולל שלושה סוגי שאלות רב-ברירה:
השלמת משפטים – בחלק זה מוצג משפט שחסרה בו מילה אחת או יותר, ועל הנבחן לבחור באפשרות שמשלימה את המשפט באופן הטוב ביותר.
ניסוח מחדש – נתון משפט ואחריו ארבעה משפטים שונים.
על הנבחן לבחור את המשפט שמשמעותו היא הדומה ביותר למשמעות המשפט המקורי.
חלק זה בוחן את היכולת להתמודד עם משפטים מורכבים ולהימנע מעיוותי הבנה.
הבנת הנקרא – מוצג קטע הבנת הנקרא ואחריו חמש שאלות שבוחנות את טיב הבנת הקטע.
חלק זה בוחן את היכולת להבין קטעי קריאה ברמה אקדמית.
המבחן מחולק לשישה פרקים, שכל אחד מהם כולל שאלות מסוג אחד:
פרק 1 – 4 שאלות השלמת משפטים – 4 דקות
פרק 2 – 4 שאלות השלמת משפטים – 4 דקות
פרק 4 – 3 שאלות ניסוח מחדש – 6 דקות
פרק 5 – 3 שאלות ניסוח מחדש – 6 דקות
פרק 6 – 4 שאלות השלמת משפטים – 4 דקות
הציונים במבחן אמירנט נעים על סקאלה של 50–150.
הציונים במבחן אמירנט שקולים לציון בפרקי האנגלית בבחינה הפסיכומטרית ובמבחני אמי"ר ואמיר"ם.
אם לנבחן יש ציונים ממספר מבחנים שונים, זכאי מוסד הלימודים להחליט מהו הציון הקובע לצורך סיווג יכולתו באנגלית.
לאחר חישובם נשלחים ציוני מבחן אמירנט חישובם לאוניברסיטאות ולמוסדות נוספים לפי בקשת הנבחן.
נבחנים יכולים לבקש להעביר את ציוניהם למוסדות נוספים או להתנגד להעברתם למוסדות שברשימה על ידי כניסה לאזור האישי שלהם במאל"ו.
כבכל מבחן, גם במבחן אמירנט יכולה היכרות מוקדמת עם מבנה המבחן וההוראות לתרום להצלחה בו.
לשם כך מופיעים באתר מאל"ו שני מבחנים להתנסות.
לתרגול מספר רב של שאלות בפורמט של מבחן אמירנט, ניתן לפתור פרקי אנגלית מתוך הבחינה הפסיכומטרית.
בנוסף, ישנם בתי ספר להכנה לבחינות באנגלית המציעים קורסי הכנה למבחן אמירנט.
החל ב-17 במרץ 2025, יתווספו למבחן אמירנט 2 פרקים ניסיוניים שיאריכו את הבחינה בכעשר דקות.
סוגי הפרקים שיכולים להופיע הם:
שאלות על הרצאה או שיחה
אמלי סימון מורסמו היא טניסאית עבר צרפתייה.
בשיאה דורגה במקום הראשון בעולם.
בשנות פעילותה זכתה ב-25 תוארי יחידות ושני תוארי זוגות.
בשנת 2006 זכתה בשני תוארי גראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה ובאליפות וימבלדון.
לאחר שפרשה מטניס תחרותי עבדה כמאמנת טניס ובין יתר שחקניה נמנו אנדי מארי מבריטניה.
כשהייתה בת 4 צפתה בשחקן הטניס הצרפתי יאניק נואה זוכה באליפות צרפת הפתוחה ובעקבות כך החלה לשחק טניס.
בשנת 1996 כבר זכתה ברולאן גארוס ובטורניר ווימבלדון בטורנירי הנוער, ודורגה ראשונה בסבב הנערות.
ב-1999 העפילה לגמר אליפות אוסטרליה לאחר שניצחה בחצי הגמר את לינדזי דבנפורט, אך הפסידה בגמר למדורגת ראשונה, מרטינה הינגיס, שלפני המשחק כינתה אותה "חצי גבר".
אחרי האליפות הכריזה מורסמו בפומבי כי היא לסבית.
בשנים 2000–2005 זכתה מורסמו במספר רב של תארים בטורנירי טניס מן הדרג השני, כמו אליפויות סידני, פריז, דובאי, מונטריאול, ברלין, רומא ופילדלפיה, אך כשלה בתחרויות גראנד סלאם, כאשר הפסידה תשע פעמים בשלב רבע הגמר וארבע פעמים בשלב חצי הגמר.
מורסמו נכשלה גם במשחקיה עם השחקניות המובילות בסבב והפסידה במשחקים מכריעים.
שינוי בדפוס זה בא בסוף שנת 2005, כאשר זכתה באליפות סבב ה-WTA, שהתקיימה אותה שנה בלוס אנג'לס.
מורסמו גברה בטורניר על קים קלייסטרס, ילנה דמנטייבה, מרי פירס ומריה שראפובה.
בתחילת שנת 2006, זכתה מורסמו בפעם הראשונה בתואר הגראנד סלאם, באליפות אוסטרליה הפתוחה, כשהיא מנצחת בדרכה לתואר את קים קלייסטרס וז'סטין הנין ומנערת את דימוי ה'מפסידנית' שדבק בה.
בהמשך השנה זכתה מורסמו גם בטורניר וימבלדון, לאחר ניצחון בחצי הגמר על שראפובה ובגמר על הנין.
היא הייתה הטניסאית הצרפתייה הראשונה שזכתה בטורניר וימבלדון מאז זכייתה של סוזן לנגלן באליפות וימבלדון בשנת 1924. בטורניר המאסטרס שחתם את השנה הגיעה מורסמו לגמר, שם הפסידה להנין.
בין השנים 2007 ל-2009 לא הצליחה מורסמו לשחזר את הישגיה, ובין היתר סבלה מפציעות שהשביתו אותו פעם אחר פעם.
בחודש דצמבר 2009 הודיעה על פרישתה מן הסבב.
במועד פרישתה הייתה מדורגת במקום ה-20 בעולם.
תוצאהשנהתחרותיריבהתוצאהגמר 1999אליפות אוסטרליה הפתוחה מרטינה הינגיס 2–6, 3–6זכייה 2006אליפות אוסטרליה הפתוחה ז'סטין הנין 6–1, 2–0 פרשה.זכייה 2006אליפות וימבלדון ז'סטין הנין 2–6, 6–3, 6–4
אמלי הוא סרט קולנוע צרפתי מסוגת קומדיה רומנטית או אגדה מודרנית, בבימויו של ז'אן-פייר ז'נה משנת 2001.
הסרט, בכיכובה של אודרי טוטו זכה להצלחה רבה.
הוא זכה בארבעה פרסי סזאר, כולל הסרט הטוב ביותר והבמאי הטוב ביותר, והיה מועמד לפרס אוסקר בחמש קטגוריות.
בארצות דוברות אנגלית הופץ הסרט בשם "אמלי ממונמארטר" אולם בהמשך הסרט נודע בשם "אמלי".
פסקול הסרט הולחן על ידי יאן טירסן, פסקול המתאפיין בקו מינימלסיטי.
אחת מהיצירות המפורסמות מהסרט היא "חרוז מקיץ אחר" (תרגום חופשי) או בצרפתית: "Comptine d'un autre été"
הפרוטגוניסטית היא בחורה צעירה בשם אמלי.
אמהּ של אמלי מתה עוד בילדותה, ואביה, רופא במקצועו, מעולם לא חיבק אותה.
המגע היחיד בינה ובין אביה היה בעת הבדיקה הרפואית החודשית שלה.
מגע זה גרם לה התרגשות רבה וללבה לפעום במהירות, ועל כן אביה האמין שיש לה הפרעות בקצב הלב, ושמר עליה בבית תוך שהוא מונע ממנה לשחק עם ילדים אחרים.
בשל בדידותה פיתחה אמלי עולם פנימי עשיר והיו לה חברים דמיוניים.
בהגיעה לגיל 22 החלה אמלי לעבוד כמלצרית בבית קפה קטן במונמארטר שבפריז, שנוהל על ידי לוליינית קרקס לשעבר.
אמלי נהנית מהנאות קטנות בחייה - לשבור את ציפוי הסוכר של קרם ברולה בכפית, ללכת לטייל ברחובות פריז, להקפיץ אבנים בתעלת סן מרטן, לנסות לנחש כמה אנשים חווים אורגזמה ברחבי פריז ברגע נתון (15 בעת שהדבר מוצג לצופים).
יום אחד מגלה אמלי כי אריח קיר בחדר האמבט שלה רופף, ומאחוריו היא מוצאת קופסת מתכת של ילד שהתגורר בדירה לפני שנים רבות.
היא מחליטה למצוא אותו ולהשיב לו את הקופסה.
בנוסף מחליטה אמלי שאם אכן תמצא אותו היא תקדיש חייה לעשיית טוב.
לאחר עבודת בילוש היא מוצאת את בעל הקופסה ומניחה אותה בתא טלפון ציבורי המצלצל בדיוק כשהוא עובר לידו.
ברגע שהוא מגלה את הקופסה הוא מתרגש עד דמעות.
אמלי מחליטה להמשיך ולעשות טוב בחייה - עוזרת לעיוור לחצות את הרחוב, ומתארת לו את הנעשה בו.
עוזרת לעובד בחנות המכולת להתגונן מפני בעליה המציקים לו, מאיצה באביה לצאת לטייל בעולם, ואף עוזרת לצעיר תימהוני לאסוף תמונות דרכון גרועות שהושלחו ליד מכשירי הצילום העצמי בתחנות המטרו.
צייר המתגורר בשכנות אליה מראה לה שכדאי לה לעזור גם לעצמה, והיא מתאהבת באוסף תמונות הדרכון, החייב לגלות את דרכו אליה באמצעות מסלול רמזים שהסתירה ברובע מונמרטר, בדרך לכנסיית הלב הקדוש וברחבי פריז.
משם הם עוברים יחד לילה רומנטי, שהמשכו אושר מובטח לבחור ולאמילי עצמה.
הסרט היה מועמד לחמישה פרסי אוסקר בשנת 2002. הוא זכה בפרס הסרט הטוב ביותר בפרס האקדמיה האירופית לקולנוע בשנת 2001 בקטגוריות: הסרט, הבמאי, הצילום ופרס הקהל.
בנוסף זכה בפרס גלובוס הבדולח בפסטיבל הסרטים הבינלאומי קרלובי וארי בשנת 2001, בפרס "בחירת הקהל" בפסטיבל הסרטים הבינלאומי בטורונטו.
במרץ 2002 היה הסרט מועמד ל-13 פרסים לפרס סזאר, וזכה ב-4 עבור הסרט הטוב ביותר, הבמאי הטוב ביותר, הפסקול הטוב ביותר והבימוי האומנותי הטוב ביותר.
זכה בפרס לומייר לסרט הטוב ביותר.
הסרט נבחר על ידי הניו יורק טיימס כאחד מ-1,000 הסרטים הטובים ביותר.
בסרט "תלוי באוויר", משנת 2009, מבקשת כלה מידידיה, כמתנת חתונה, תצלומים שלה ושל החתן מאתרים ברחבי ארצות הברית, בעקבות הסרט "אמלי".
במקור דמותה של אמלי יועד לשחקנית הבריטית אמילי ווטסון, ובהתאם הדמות הייתה בתו של אנגלי, אולם הצרפתית של ווטסון לא הייתה טובה דיה והיא לא יכלה להשתתף בצילומים בשל צילומי הסרט "פארק גוספורד", ולכן שונה התפקיד והותאם לשחקנית צרפתייה.
אודרי טוטו הייתה הראשונה שנבחנה לתפקיד.
אודרי טוטו - אמלי פולן (Amélie Poulain)
מתייה קסוביץ - נינו קנקמפואה (Nino Quincampoix)
רופוס נארסי - רפאל פולן - אביה של אמלי (Raphaël Poulain)
יולנד מורו - מדלן וולאס (Madeleine Wallace), שוערת הבניין
ארת'וס דה פנגוור - היפוליטו (Hipolito), הסופר
אורבן קנסלייה - קוליניון (Collignon), בעל חנות הירקות
ג'מאל דבוז - לוסיין (Lucien)
דומיניק פינון - ז'וזף (Joseph)
איזבל ננטי - ג'ורג'ט (Georgette)
אמלגם דנטלי הוא תרכובת של כספית ומתכות נוספות המצויה בשימוש ברפואת שיניים לאורך 150 השנים האחרונות, והוא החומר הדנטלי העתיק ביותר אחרי זהב.
החל מינואר 2025 אסור השימוש באמלגם דנטלי באיחוד האירופי.
האיסור נובע בין השאר מעדויות מצטברות על הפרשת אדי כספית רעילה לחלל הפה, וערעור המטבוליזם בגוף האדם.
בשוודיה נאסר השימוש באמלגם עוד קודם לכן "מסיבות בריאות ושמירה על הסביבה".
בנורווגיה ובדנמרק נאסר השימוש באמלגם "מכיוון שיש חומרים טובים יותר ומסיבות של שמירה על הסביבה".
ארבעה מרכיבי האמלגם העיקריים הם כספית, כסף, בדיל ונחושת.
בעת ערבוב נתך האמלגם לפני השימוש מוסיפים כספית לתערובת של כסף, בדיל ונחושת, לקבלת הסגסוגת הסופית.
האמלגם המודרני מיוצר בצורות שונות, הנפוצות ביותר הן אבקה (כסף-בדיל-נחושת) ונוזל (כספית) המוכנסים למכשיר האמלגמטור, וקפסולות עם ערבוב אוטומטי, המופעלות על ידי מכשיר מיוחד.
קיימים מספר נתכים שונים של אמלגם:
High Copper - בעל תכולת נחושת גבוהה
Add mixed - תערובת של סוגים שונים של אמלגם, ב-High copper עד כ-30% נחושת.
בכל סוגי האמלגם, הכספית מהווה כ-50% מכלל החומר, וההבדל הוא בהרכב 50% מנתך המתכות שאינן כספית.
במהלך השימוש באמלגם השתדלו לשמור על יחסים נכונים בין הנתך הראשוני לבין הכספית, כאשר המכשירים המודרניים מכוונים להגיע ליחסים אלה ללא מעורבות יד אדם.
אם נשארת בטעות כספית חופשית, שאינה נקשרת כימית לבדיל או לנחושת, יש בדבר לגרום למטופל נזק.
מחקרים הראו כי חלק מהכספית משתחררת לחלל הפה, תהליך המרמז על כך שחלק מהכספית אינה נקשרת כימית למתכות האחרות בסתימה.
הכספית ממשיכה להשתחרר גם שנים לאחר התקנתה.
תהליך העבודה עם אמלגם, הקרוי אמלגמיזציה, הוא תהליך איטי יחסית של שינוי תכונות הסגסוגת על ידי הוספת הכספית.
לאחר שהכספית הוספה ועורבבה היטב עם הנתך המקורי, ייקח לסגסוגת מספר דקות, כתלות בכמות הכספית, לקבל את התכונות החדשות ולהתקשות.
אלה הדקות שמאפשרות דחיסה של האמלגם לתוך החלל שנקדח בשן על ידי רופא השיניים.
ככל שהזמן עובר, החומר מתקשה, ולאחר מספר דקות הוא קשה מספיק וניתן לגלף בו את הצורה המקורית של השן.
עם זאת, ההתקשות ממשיכה לאורך תקופת זמן נוספת (עד כחודש), ולכן נהוג לבצע ליטוש של האמלגם רק כעבור שבוע מביצוע הסתימה עצמה.
משרד הבריאות הישראלי מציין שבעת החלפת סתימות אמלגם (לסתימת אמלגם חדשה או לסתימה לבנה) עלולה להשתחרר כספית ולהיגרם חשיפה למתכת הרעילה.
מספר ארגונים פיתחו שיטות להפחתת החשיפה לכספית בעת החלפת סתימות.
בהם IAOMT, ארגון אמריקאי המאגד מאות רופאי שיניים.
אמצעי הזהירות העיקריים שננקטים הם הזרמת אוויר נקי מכספית לאפו של הפציינט, שאיבה אינטנסיבית של האוויר המזוהם בכספית בזמן הסרת הסתימות, שימוש במעטה גומי בפיו של הפציינט.
גם הצוות הרפואי נוקט באמצעי זהירות בעצמו.
עם הזמן עסקו יותר ויותר מחקרים בשאלת רעילות של האמלגם בשל הכספית שהוא מכיל.
החוקרים חלוקים במסקנותיהם, אך כל החוקרים מסכימים כי האמלגם מפריש כספית טהורה שמתאדה לחלל הפה, משם היא ננשמת לריאות, נכנסת למחזור הדם עוברת את קרומי התאים וחודרת את מחסום דם-מוח.
לאחר מכן הכספית הופכת אנאורגנית ונותרת בתאים ובמוח.
יש רופאים הטוענים שיש לנקוט אמצעי זהירות בעת החלפת הסתימות למניעת זיהום מוגבר בכספית.
המחלוקת העיקרית היא על כמות הכספית הנפלטת מסתימות אמלגם והשפעתה על הגוף.
המתנגדים לסתימות אמלגם מביאים מחקרים המראים על ספיגה של 3–17 מיקרוגרם כספית ליום.
17 מיקרוגרם כספית ליום היא כמות העוברת את סף החשיפה שהוגדר על ידי ארגוני בריאות.
ה-FDA מסיק שנפלטת כמות של 1–5 מיקרוגרם ליום.
גם 5 מיקרוגרם ליום חוצה את סף החשיפה שהגדיר ארגון ASTDR.
ה-FDA ו-ADA גורסים כי האמלגם בטוח לשימוש ומתאים ביותר לשחזור שיניים.
מחקר מקיף מ-2008 שמוזכר בפרסומי ADA נעשה מטעם האחוד האירופי על ידי ועדה בשם Committee on Emerging and Newly Identified Health Risks.
אמלגם נחשב לאחד מחומרי השחזור הנוחים ביותר לעבודה, הוא הנפוץ ביותר וגם נותן תוצאה מצוינת ואיכותית, שיכולה, בהינתן הכנה נכונה, להחזיק מעמד שנים.
עם זאת, חסרונו הבולט של האמלגם הוא צבעו האפור, חסר האסתטיקה.
לפיכך, לא נהוג היום לבצע שחזורי אמלגם בשיניים קדמיות, ושם ישתמש הרופא בחומרים שונים בצבע השן, כגון קומפוזיטים או צמנט יונומר הזכוכית.
מדינות רבות החליטו להגביל מאוד או לאסור את השימוש באמלגם: דנמרק, שוודיה, פינלנד, יפן ונורווגיה.
גרמניה ואוסטריה אסרו את השימוש באמלגם לנשים בגיל הפוריות וילדים.
עם זאת, בארצות הברית ובישראל עדיין מצוי האמלגם בשימוש נרחב.
על פי משרד הבריאות הישראלי, עלות סתימה לבנה בשקלול אורך חייה וזמן טיפול היא כמעט כפולה מעלות סתימת אמלגם.
משרד הבריאות גם אינו ממליץ להחליף סתימות אמלגם קיימות בסתימות לבנות, ומציין כי דווקא בעת הוצאת סתימת אמלגם עלולה להשתחרר כספית לגוף.
באוקטובר 2018 יצאה הודעה על שימוש בשחזורי אמלגם מאגף בריאות השן במשרד הבריאות הישראלי על אימוץ המלצות איחוד האירופי להגבלת השימוש באמלגם דנטלי.
על פי המלצות אלה, אין להשתמש באמלגם בקרב אוכלוסיות רגישות כגון ילדים עד גיל 6, נשים הרות ומניקות, אלא אם קיימת התוויה ברורה לשימוש בחומר זה על פי שיקול דעתו של רופא השיניים המטפל.
אמל נסראלדין היה מנהיג דרוזי-ישראלי, חבר הכנסת מטעם סיעת הליכוד (בשנים 1977–1988), מייסד ויו"ר בית יד לבנים הדרוזים ואחד האישים המרכזיים בחברה הדרוזית במדינת ישראל; חתן פרס ישראל בתחום מפעל חיים – תרומה מיוחדת לחברה ולמדינה לשנת ה'תשפ"ג (2023).
אמל נסראלדין נולד בכפר דלית אל-כרמל כבן הבכור במשפחה בה חמישה אחים ואחות אחת.
אמו, סעידה-ווידאד הייתה ממשפחה מיוחסת מהרי השוף ודודה היה ראש העדה הדרוזית בלבנון.
אביו, נסיב נסראלדין, היה פלאח.
בצעירותו עבד אמל נסראלדין כקבלן עבודות כריתת עצים, ובשלב מסוים העסיק כ-200 עובדים.
הבסיס הכלכלי שעבודתו הכניסה לו העניק לו מעמד חברתי בסביבתו.
עם זאת, התנהגותו, שלא הייתה מסורתית, כדוגמת הבגדים שלבש וחלק מהתבטאויותיו, גררה עימותים שונים.
עם הקמת המדינה, נמנה עם הדרוזים הראשונים שהתנדבו לשרת בצה"ל.
כמו כן, ב-1953, לבקשת הרמטכ"ל, פעל לגיוס גדוד דרוזי ובו כשבע מאות חיילים (נקרא אז "יחידת המיעוטים").
נסראלדין הוא בוגר האוניברסיטה העברית במדעי המדינה.
בבחירות לרשויות המקומיות בשנת 1959 התמודד בראשות רשימת "הצעירים החופשיים" למועצת דלית אל-כרמל, ונבחר להיות אחד מתשעת הנציגים במועצה.
הוא כיהן כראש סיעה שישבה באופוזיציה, ובהמשך כסגן ראש המועצה.
בבחירות לרשויות המקומיות ב-1965 עמד בראש רשימת השיתוף והאחווה שזכתה בשני מקומות במועצה מתוך תשעה.
אמל היה שותף לחיבור הכפר דלית אל-כרמל לחשמל ולמים בשנת 1964, וכן להקמת מפעל נעלי דָא-כָּא (ר"ת דאלית אל כרמל) עם התעשיין לואיס אברהם, ובהמשך, הקמת מפעל "גיבור" לטקסטיל בדלית אל-כרמל, שסיפקו עבודה לנשים דרוזיות בלבד.
לפי המופיע באתר "יד לבנים הדרוזים", פעולה זו שיפרה את מעמד האישה בחברה הדרוזית.
בפעילותו עסק אף בענייני תרבות, דרך הקמת מועדונים, בהם נחשף הציבור הדרוזי לתרבות הסביבה.
בשנת 1969 נהרג בנו רב-סמל בעת מרדף אחרי מחבלים ביום האחרון לשירותו הצבאי.
מאורע זה הוביל לפעילות אינטנסיבית של אמל בנושא הטרור ומשפחות שכולות בעדה הדרוזית.
הוא הצטרף לארגון יד לבנים הארצי.
ביוני 1972 צורף למועצה הארצית להנצחת החייל.
בשנות ה-70 של המאה העשרים פעל להעברת בית אוליפנט בדלית אל-כרמל לבעלות המדינה כדי שישמש בהמשך כבית יד לבנים.
לאחר פנייתו לראש הממשלה מנחם בגין בקשתו נענתה.
בשנת 1979 נרכש המבנה על ידי המדינה.
בשנת 1980 הקים את ארגון יד לבנים הדרוזים שקיבל לשימושו את בית אוליפנט.
ארגון זה היה עיקר פעילותו לשארית חייו.
בסוף שנות ה-60 ותחילת שנות ה-70 כיהן כמזכיר מועצת הפועלים בכפרי הדרוזים בכרמל.
עקב ויכוחים ממסדיים על רצונו להוצאת ענייני הדרוזים מהמחלקה הערבית, פרש מההסתדרות וממפא"י.
הוא פנה לתחום העסקי ומונה ליועץ לבעלים של מפעלי "גיבור", גרשון רוזוב.
מנחם בגין, ראש סיעת "חרות", זיהה את הפוטנציאל האלקטורלי הטמון בו וצירף אותו למפלגתו בשנת 1971. לקראת הבחירות לכנסת השמינית הוצב במקום ה-44 ברשימת הליכוד.
בינואר 1977 בעקבות התפטרותם מהכנסת של שמואל תמיר ועקיבא נוף שעברו ל, הושבע אמל לכנסת.
הוא המשיך לכהן כחבר הכנסת עד שנת 1988. בשנים אלו פעל לסיוע לקהילה הדרוזית ולשיפור מעמדה, תוך שהוא טוען שישנה עדיפות להשפעה מתוך הסיעות הגדולות ולהשתלבות בחברה הישראלית, מהצטמצמות במפלגה סקטוריאלית.
במהלך מלחמת לבנון הראשונה אף יצא ללבנון ונפגש עם שר הביטחון הלבנוני, לבקשתו של מנחם בגין.
בשנת 1995 פרסם ביחד עם מוסבאח חלבי את "אנציקלופדיית שמות החללים, השייח'ים, המנהיגים והפעילים הדרוזים 1800–1995".
ב-2005 נבחר להשיא משואה בטקס הדלקת המשואות בערב יום העצמאות.
בשנת 2008, במסגרת חגיגות שנת ה-60 למדינת ישראל, נבחר לאחד מששת ה"זוכרים", באירוע המרכזי של "ארגון זוכרים".
בנו, מאשתו הראשונה, קידה, נהרג ב-7 במאי 1969, בגיל 23, במסגרת מרדף אחר מחבלים בארץ המרדפים בבקעת הירדן.
הבן הותיר אחריו אשה ושלוש בנות.
נכדו (בן בתו, לטיפה), , שנקרא על שם הדוד, היה מראשוני הדרוזים להתגייס לחיל הים, עבר לגולני לאחר שמונה שנות שירות ונהרג ב-ב-30 בדצמבר 2008 מנפילת פצמ"ר במוצב נחל עוז.
בנו, סאלח נסראלדין, נעלם באוקטובר 1995 באזור ג'נין כשהוא מותיר אחריו אשה ושלוש בנות.
אמל נסראלדין נפטר ב-9 בפברואר 2025, בגיל 96.
אמל בנט היא זמרת צרפתייה השרה מוזיקת פופ ו-R&B.
בנט נולדה וגדלה בפריז, בירת צרפת.
להורים מהגרים מצפון אפריקה, אביה אלג'יראי ואמה מרוקאית.
בנט החלה לשיר עוד בילדותה, כשבגרה החלה ללמוד מוזיקה ובגיל 16 נבחרה לשיר את המנון צרפת באירוע מקומי בהשתתפות כ-3,000 איש.
בנט התקבלה ללימודי פסיכולוגיה באוניברסיטה אך ויתרה על כך למען קריירה מוזיקלית.
בנט התפרסמה בצרפת בשנת 2004 כאשר הגיעה לשלב הגמר של העונה השנייה בתוכנית המציאות "Nouvelle Star", המקבילה הצרפתית של כוכב נולד.
שנה לאחר מכן, בשנת 2005 הוציאה את אלבומה הראשון "Un Jour d'été".
האלבום זכה להצלחה רבה, נמכר בלמעלה מ-700,000 עותקים בצרפת בלבד ודורג במקום השלישי בצרפת.
הסינגל "Ma Philosophie" נמכר בלמעלה מ-1,000,000 עותקים ובמשך כשישה שבועות זכה במקום הראשון במצעד הפזמונים הצרפתי.
כמו כן, זכתה להצלחה רבה גרסת הכיסוי שביצעה לשיר Eye of the Tiger, שבוצע במקור על ידי להקת Survivor בסרט רוקי עם סילבסטר סטאלון.
בשנת 2007 יצא אלבומה השני, "À 20 ans" שהצליח גם ואף דורג במקום הרביעי בצרפת.
הוא הניב מספר להיטים, ביניהם: "Nouveau Français" ושיר הנושא "À 20 ans".
שיר זה הוא דואט עם הראפרית הצרפתייה Diam`s, שהיה לפופולרי מאוד בצרפת, הושמע רבות בתחנות הטלוויזיה והרדיו ונכנס לרשימת השירים הפופולריים של ערוץ המוזיקה הצרפתי MCM.
כמו כן, יצאה בנט לסיבוב הופעות כלל עולמי אשר כלל גם את מדינות צפון אפריקה בהן היא זוכה לפופולריות רבה.
אמל בנט השתתפה בשנת 2012 בתוכנית הריקודים: Danse avec les stars (הגרסה הצרפתית של "רוקדים עם כוכבים") עם כריסטוף ליקאטה כפרטנר הריקוד שלה.
היא הגיעה עד לגמר שהתקיים בתאריך 3/12/12, בו הגיעה למקום השני.
ב15 יוני 2015 היא נישאה לבן זוגה פטריק אנטונלי, מנהל בית ספר לנהיגה בניי סיר-סן צרפת.
ב30 ספטמבר 2015 ,בנט הודיעה בטוויטר שהיא מצפה לילד ראשון.
ב4 פברואר 2016 נולדה לזוג בת ראשונה בשם סופיה.
ב17 אוקטובר 2017,נולדה לה בת שנייה בשם אנה.
שנההסינגל דירוג במצעדיםמכירות אלבום FR FRDL1 BEL (Wa)
אמלאיב היה מלך סקוטלנד משנת 973 לערך ועד מותו.
אמלאיב היה בנו של אינדלף, מלך סקוטלנד (אידיאלב מק קאוסאנטין), ואחיו של קולן (קולן מק אילדולב).
ככל הנראה שמו הוא גרסה קדומה של השם "אולאף".
לא ידוע הרבה על מלכותו, והיא מוזכרת ב"דברי ימי טיגרנאך" וב"כרוניקון סקוטורום") בהם מצוין כי אמלאיב מלך סקוטלנד נפטר בשנת 977 וככל נהראה נהרג על ידי קנת השני (קינאד מק מל קולים).
ב"דברי ימי אלסטר" מצוין "קינאד מק דומנייל" כרוצחו של אמלאיב - אולם ייתכן ומדובר בקנת השני, מאחר שסבו נקרא דומנייל.
שמו אינו מוזכר בתיאורי המלכים שהגיעו בשנת 973 להישבע אמונים למלך אנגליה, אדגר בצ'סטר, ולכן, ככל הנראה מלכותו החלה לאחר תאריך זה, או בעת מסעו של קנת השני לצ'סטר.
אָמֶלִי נוֹתוֹמבּ היא סופרת בלגית הכותבת בצרפתית.
נותומב נולדה בבלגיה לזוג דיפלומטים בלגים.
מגיל שנתיים עד גיל שש חייתה ביפן שם למדה יפנית.
בהמשך עברה לגור בסין, ארצות הברית, לאוס, בורמה, בנגלדש ועוד.
כשהייתה בת שבע-עשרה חזרה עם משפחתה לבלגיה והחלה ללמוד פילולוגיה של השפות הרומאניות באוניברסיטה החופשית של בריסל (ULB).
הנסיעות הרבות והמעברים בילדותה לא היו קלים והשפיעו על כתיבתה.
כשהייתה בת חמש עברה המשפחה לסין, ובספרה 'כבוד ורעדה' כתבה ש"לעזוב את יפן הייתה חוויה קורעת בשבילי".
עד גיל 17 - כאשר עברה לבריסל - לא ביקרה מעולם באירופה; לטענתה היא חשה בבריסל "זרה" כמו בכל מקום אחר, למרות מוצאה הבלגי.
לאחר סיום הלימודים חזרה ליפן ועבדה עבור חברה גדולה, אך לא הצליחה להשתלב שם וחזרה אחרי שנה לאירופה.
על כך כתבה בספרה האוטוביוגרפי "בחיל ורעדה".
נותומב נוהגת לסלף את הביוגרפיה שלה ומספרת שהיא נולדה ביפן בתאריך 13 באוגוסט 1967.
הספר "כבוד ורעדה" הוסרט בבימויו של אלן קורנו (Alain Corneau) ובהשתתפות סילבי טסטו (Sylvie Testud) כאמלי.
כבוד ורעדה, 2001 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
בחיל וברעדה, 2001 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
תורת ההיגיינה של רוצח, 2002 בהוצאת כנרת זמורה ביתן
חרפות וגידופים, 2004 בהוצאת עם עובד
חומצה גופריתנית, 2007 בהוצאת אסיה
יומן הסנונית, 2013 בהוצאת אסיה