tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
יועז חשף, בידיעה שפורסמה בכותרת הראשית של העיתון, כי הרכב שופטי בית משפט השלום בירושלים, שהיו אמורים לדון בעסקת הטיעון של משה קצב ולגזור את עונשו, התכוננו לסטות מההסכם ולגזור עליו מאסר בפועל.
משנת 2009 ועד 2014 שימש יועז כתב ופרשן משפטי בכיר בעיתון גלובס.
משנת 2014 חזר יועז ל"הארץ", שם החל לכתוב מאמרי דעה.
במקביל כתב מאמרים וכתבות גם בירחון ליברל, באתר העין השביעית, בעיתון מעריב, באתר "דבר" ובאתר המקום הכי חם בגיהנום.
החל משנת 2020 משמש יועז הפרשן המשפטי של "זמן ישראל".
ב-2010 כתב את הספר "תיק קצב" שיצא לאור בהוצאת הקיבוץ המאוחד, העוסק בפרשת החשדות נגד נשיא המדינה משה קצב.
באותה השנה גם כתב את המאמר הראשון שלו בגלובס.
בין השנים 2011 עד 2019 שימש חבר נשיאות ומליאת מועצת העיתונות בישראל, בעת שבראשה עמדה השופטת דליה דורנר.
בשנת 2012 זכה יועז באות אומ"ץ לעיתונות.
בהחלטת ועדת האות צוין כי "יועז מתאפיין בסגנון כתיבה חד ובלתי מתפשר ומוביל קו עיתונות הבוחן את מדיניות המערכת המשפטית, משרד המשפטים ומהלכי היועץ המשפטי לממשלה.
כמו כן, הוא ידוע בניתוחי העומק של הרבדים החברתיים והמשפטיים בפסקי דין עקרוניים של בית המשפט העליון, ושל יחסי הגומלין החוקתיים בין
ב-2017 הקים ביחד עם דורון ברקת את התנועה לטוהר המידות, עמותה שמטרת מאבק נגד הכרסום בנורמות השלטון התקינות ופעולה למען הרחבת העיגון החוקתי של זכויות האדם.
באותה שנה גם התחיל ללמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב ובמרכז הבינתחומי הרצליה, שאותה עזב בשנת 2018.
ב-2019, הקימו יועז וברקת את משמר הדמוקרטיה הישראלית, עמותה שהוקמה על מנת לפעול לחיזוק מעמד הרשות השופטת, עקרונות המשפט, הצדק וזכויות האדם.
העמותה הגישה עתירות לבג"ץ בגין עבירות שחיתות שבהן נאשם ראש הממשלה בנימין נתניהו.
באותה השנה, חברו יובל יועז ודורון ברקת לעורך הדין ד"ר יובל קרניאל ועורך הדין אילן יונש, והקימו בצוותא את משרד עורכי הדין "קרניאל ושות' - יועז, ברקת, יונש".
באתר המשרד מצוין כי "זהו מקום שמעניק ערך מוסף ללקוחות, מעבר לייעוץ, ליצוג ולשירות המשפטי".
משנת 2014 משמש יועז מרצה מן החוץ במוסדות אקדמיים שונים.
בין היתר לימד באוניברסיטת בר-אילן, במרכז האקדמי פרס, במרכז הבינתחומי הרצליה, ובמסלול האקדמי המכללה למינהל, והחל משנת 2017 הוא מלמד בפקולטה למשפטים באוניברסיטת תל אביב.
הוא מלמד קורס בנושא דיני שחיתות שלטונית, וכן סמינריונים בנושאים שונים בתחום החוקתי והפלילי.
לצד זאת, משתתף יועז כמרצה בכנסים אקדמיים.
יובל הררי (נולד ב-1957) הוא פרופסור מן המניין במחלקה למחשבת ישראל באוניברסיטת בן-גוריון בנגב.
תחומי התמחותו העיקריים הם מאגיה יהודית, קבלה מעשית ומיסטיקה יהודית קדומה.
הררי נולד וגדל בשכונת נוה שאנן בחיפה, ולמד בבית הספר הריאלי (סיים בשנת 1975).
לאחר לימודי התיכון התגייס לשירות צבאי בנח"ל.
למד את שלושת תאריו באוניברסיטה העברית.
את התואר הראשון בפילוסופיה כללית ומחשבת ישראל השלים בשנת 1987 וב-1991 השלים את לימודי התואר השני במדע הדתות.
עבודת המאסטר שלו, שכותרתה: "חרב משה: טקסט, מבנה, משמעות", נכתבה בהנחיית פרופ' שאול שקד.
את עבודת הדוקטור, שכותרתה "המאגיה היהודית הקדומה – עיונים מתודולוגיים ופנומנולוגיים", כתב בהנחיית הפרופסורים שאול שקד ומשה אידל והגיש בשנת 1998.
בין 1997–2001 שימש כמרצה מן החוץ לפולקלור, ספרות עברית ומחשבת ישראל במכללת הדסה, במכללת אחווה ובאוניברסיטת בן-גוריון.
החל משנת 2001 מלמד באוניברסיטת בן-גוריון בחטיבה ללימודי פולקלור, בראשה עמד בין 2010–2018, ובשנת 2018 עבר למחלקה למחשבת ישראל.
הררי השתתף בקבוצות מחקר במכונים ללימודים מתקדמים בירושלים, פילדלפיה והמבורג, ולימד כפרופסור אורח באוניברסיטת פנסילבניה.
מילא תפקידים מינהליים שונים באוניברסיטת בן-גוריון ושימש כחבר במועצה האקדמית של ארכיון הסיפור העממי בישראל, ושל המכון ללימודי ארץ ישראל ביד בן צבי, והוא חבר במערכות מקצועיות של כתבי עת וסדרות ספרים בתחומי הפולקלור והמאגיה היהודית.
בראשית דרכו התמקד בממצא המאגי היהודי משלהי העת העתיקה והעת המוסלמית המוקדמת ובתרבות המאגית המשתקפת בו.
הוא פרסם ספרים ומאמרים רבים על היבטים שונים של תרבות הכישוף היהודית (כשפי היזק, כשפי אהבה, כשפים לידיעה, כשפים להצלחה חברתית וכלכלית וכו') ועל כתבי יד מאגיים מן הגניזה הקהירית.
בהמשך דרכו מיקד את תשומת הלב המחקרית גם לכתבי יד מאגיים מאוחרים יותר.
בשנת 1997 פרסם מהדורה מדעית של הספר המאגי "חרבא דמשה" על סמך גרסתו בכתב יד ספריית ג'נווה, Comites Latentes 145 (לשעבר כתב יד ששון 290).
המהדורה שפרסם כוללת מחקר על מבנהו, תוכנו והקשרו ההיסטורי-התרבותי של הספר.
במחקרו מבקש הררי להתחקות אחר מקורותיו של בעל החיבור, דרכו בעבודת העריכה, ותפיסתו את המאגיה.
בין השאר נידונים בחיבור מקורו ומעמדו של הידע המאגי, יחס האל למאגיה ויחסה אליו, הגילוי למשה וקשריו למסורות הגילוי המיסטי לו זכה, הפרקטיקה המאגית וחשיבות התפילה בתוכה, מעמד המלאכים ומקור כוחה של ההשבעה האנושית, רשימת הכשפים וחיבורה המיוחד ל'חרב' השמות, קהל היעד של החיבור.
בשנת 2010 פרסם את ספרו "הכישוף היהודי הקדום: מחקר, שיטה, מקורות".
הספר בוחן סוגיות מרכזיות בלשון המאגית היהודית ומציע מחקר מקיף של המקורות המאגיים ושיח המאגיה היהודי בעת העתיקה ובעת המוסלמית המוקדמת (מתקופת בית שני ועד ממצאי גניזת קהיר).
בספר סוקר הררי באופן שיטתי את הכישוף היהודי ואת יחסיו עם הדת, כפי שהוא נפרש על פני למעלה מאלף שנים, דרך מבט משווה לתרבויות בנות-הזמן ובאמצעות שימוש מגוון גישות מחקריות – היסטורית, סוציולוגית, אנתרופולוגית וכו'.
חלקו הראשון של הספר דן בשאלת מהותו של הכישוף בכלל והכישוף היהודי בפרט.
החלק השני עוסק בתרבות הכישוף היהודית עצמה.
בפתחו דיון נרחב במקורות שהותירו בעלי הכשפים: קמעות, קערות לחש, אבני חן וגולגולות מאגיות, מרשמי כישוף וחיבורים מאגיים.
בפרקיו האחרים מצטייר המבט החיצוני שעולה ממקורות יהודיים בני הזמן שאינם מאגיים, על התרבות המשתקפת בממצאים אלה ועל סוכניה (ראה אור באנגלית בשנת 2017).
הררי ניהל כמה מיזמי מחקר בתחום המאגיה היהודית, כתבי יד מאגיים לאחר התפתחות והתפשטות הקבלה, והקשר שבין קבלה מעשית, קבלה עיונית וקבלת השמות הקדושים בכתביו של ר' משה זכות (בשיתוף עם פרופ' גרולד נקר מאוניברסיטת האלה-ויטנברג), שמומנו על ידי קרנות מחקר לאומיות בישראל ובגרמניה.
במקביל עסק במחקרו גם במאגיה היהודית במאה העשרים.
בין השאר – במרשמים מאגיים ובפרקטיקות טקסיות ששימשו את מקובלי ירושלים במאבק בשלטון הנאצי, ובקשר שבין מאגיה ופוליטיקה בירוחם בשלהי המאה העשרים.
נשוי לגבי, מיילדת בבית החולים שערי צדק, ואב לשלושה ילדים.
חרבא דמשה – מהדורה חדשה ומחקר, ירושלים: אקדמון, 1997.
'"לאשה שתבוא אחריך": כשפי אהבה במאגיה היהודית הקדומה', קבלה ה (תש"ס), עמ' 247–264.
'מאגיה יהודית: מתווה והערות', איל פריזינטי 5 (תשע"ב), עמ' 13–83.
'שלוש סגולות להרוג את אדולף היטלר: פרק בתולדות הקבלה המעשית במאה העשרים', ציון פא (ה'תשע"ו), עמ' 177–213.
'מעשה שדים וחלום [מאגיית החלום היהודית ב]', תעודה כח (תשע"ז) [אסיף ליסיף – מחקרים בפולקלור ובמדעי היהדות לכבוד פרופסור עלי יסיף], בעריכת ט' רוזן, נ' אריה-ספיר, צ' זבה-אלרן וד' רוטמן], עמ' 187–232.
'נסים וכשפים בירוחם: רשומון מאגי-פוליטי', מחקרי ירושלים בפולקלור יהודי לא (תשע"ח), עמ' 69–91.
יובל דגים (נולד ב־13 בדצמבר 1962) הוא מנהל ישראלי המכהן כיו"ר בקיבוצים ובחברות קיבוציות.
שימש כמנכ"ל בחברות אחדות, בהן אבן קיסר (2018–2023), שיכון ובינוי, קימברלי קלארק והנסון.
משפחות הוריו הגיעו לארץ ישראל בעלייה השלישית והתיישבו בתל אביב, בה נולדו הוריו.
יובל דגים נולד באשקלון, לאחר שהוריו עברו לשם לאחר נישואיהם.
בשנת 1968 עבר עם משפחתו לרמת השרון.
אביו היה סמנכ"ל בחברת מהדרין-פריאור ואמו הייתה מורה.
דגים התגייס לחיל השריון ושירת בשנים 1981–1985. בשנת 1982, במהלך מלחמת לבנון הראשונה, היה בקורס מפקדי טנקים.
בשנים 1984–1985 היה מפקד פלוגה בגדוד 82 בחטיבה 7, והשתחרר משירות סדיר בדרגת סרן.
תוך כדי שירות המילואים עלה לדרגת סא"ל ופיקד על גדוד שריון, ולאחר מכן היה סמח"ט בחטיבת קרייתי.
בשנים 1987–1991 למד הנדסת מכונות בטכניון וקיבל תואר ראשון.
בשנת 1997 למד בבית הספר לעסקים של לונדון.
בין השנים 1999–2000 למד לתואר מוסמך EMBA במנהל עסקים במסלול מנהלים בתעשייה, באוניברסיטת בר-אילן.
דגים החל את הקרירה העסקית שלו בפיוניר קונקריט (ישראל), שם היה מנהל מפעל ולאחר מכן מנהל אזורי, בשנים 1991–1997. בין השנים 1997–1999 שהה עם משפחתו בצ'כיה וניהל את חטיבת הבטון של פיוניר קונקריט בפראג.
בשנת 2000 כיהן כמנכ"ל מחצבות כנרת.
בין השנים 2002–2008 היה מנהל מרחב וסמנכ"ל של חברת "הנסון ישראל".
בשנים 2008–2011 יצא עם משפחתו ללונדון, ומונה למנכ"ל חברת הנסון מוצרי מחצבה, שהיא חלק מקונצרן הנסון בריטניה .
לאחר חזרתו לישראל, בשנים 2011–2016 היה מנכ"ל חוגלה-קימברלי, נציגת קימברלי קלארק בישראל.
ב-2014 מונה במקביל למנהל פעילות התאגיד בטורקיה.
בשנים 2016–2017 שהה עם משפחתו בסידני, אוסטרליה, וכיהן כמנכ"ל קימברלי קלארק (אוסטרליה וניו זילנד).
בשנת 2018 מונה למנכ"ל חברת שיכון ובינוי, אך כעבור כחצי שנה, עם העברת השליטה בחברה, התפטר, ובאוגוסט 2018 מונה למנכ"ל חברת אבן קיסר במקום רענן זילברמן, שפרש מהחברה במרץ 2018 כיהן בתפקיד עד 2023.
דגים כיהן כיו"ר הדירקטוריון של חברת Lioli Ceramica Pvt, מ-2020. בשנים 2019–2022 כיהן כדירקטור חיצוני בחברת נשר מפעלי מלט ישראליים וכדירקטור בחברת "משאב".
הוא נשוי לרחלי, ציירת ומטפלת באמנות, להם שלושה בנים.
יובל הראל (נולד ב-13 במאי 1977) הוא טייס קרב וקצין צה"ל בדרגת תת-אלוף ששירת כראש להק כוח האדם, כמפקד בית הספר לטיסה ומפקד טייסות 101 ו־109.
הראל סיים קורס טיס ב-1997 כחניך מצטיין במגמת קרב.
עבר הכשרה על מטוסי סקייהוק, F-16 ו-F-15 "בז".
שירת כמדריך טיסה ומפקד טייסת ראשוני קרב בבית הספר לטיסה.
ב-2017 מונה לראש מחלקת הגנה אווירית ואיסוף בלהק מבצעי אוויר.
באוגוסט 2018 מונה למפקד בית הספר לטיסה ושירת בתפקיד עד מאי 2021. במהלך שירותו, בנובמבר 2020, נהרגו מדריך וחניך בקורס טיס בהתרסקות מטוס סנונית.
בספטמבר 2022 מונה לראש להק כוח האדם וקודם לדרגת תת-אלוף.
שירת בתפקיד עד 17 בספטמבר 2025.
יובל הזהב של המלכה ויקטוריה נחגג ב-20 וב-21 ביוני 1887 לציון יום השנה ה-50 להכתרת המלכה ויקטוריה ב-20 ביוני 1837. הוא נחגג בטקס חג ההודיה במנזר וסטמינסטר, ובמשתה אליו הוזמנו 50 מלכים ונסיכים אירופיים.
לרגל יובל הזהב שלה, המלכה ויקטוריה כתבה הודעת תודה לאנשיה, שהתפרסמה אז בלונדון גאזט ובעיתונים לאומיים:
ב-20 ביוני 1887, המלכה אכלה ארוחת בוקר בחוץ מתחת לעצים בפרוגמור, שם נקבר הנסיך אלברט.
לאחר מכן היא נסעה ברכבת מתחנת ווינדזור לפדינגטון ואז לארמון בקינגהאם לארוחת צהריים.
בערב התקיים משתה, שבו השתתפו חמישים מלכים ונסיכים זרים, יחד עם ראשי המושבות והשליטה של בריטניה מעבר לים.
למחרת, המלכה השתתפה בתהלוכה בכרכרה פתוחה, רתומה לשישה סוסים בצבע שמנת, דרך לונדון למנזר וסטמינסטר בליווי פרשים הודיים קולוניאליים.
היא סירבה לענוד כתר, ולבשה במקום מצנפת ושמלה ארוכה.
התהלוכה דרך לונדון, לדברי מארק טוויין, "נמתחה עד קצה גבול הראייה בשני הכיוונים".
הצופים שוכנו על ספסלים מדורגים לאורך 10 קילומטרים של פיגומים שהוקמו למטרה זו.
במנזר וסטמינסטר, התקיים טקס חג ההודיה למלכות המלכה.
במהלך השירות, קרן אור שמש נפלה על ראשה המורכן, שהמלכה לעתיד ליליואוקלאני מהוואי ציינה אותה כאות לטובה אלוהית.
בשובה לארמון, היא הלכה למרפסת שלה והקהל עודד אותה.
באולם האירועים חילקה למשפחתה סיכות שנעשו ליובל.
בערב היא לבשה שמלה רקומה בורדים כסופים, גדילי גדילן ושמרוקים והשתתפה במשתה.
לאחר מכן קיבלה תהלוכה של דיפלומטים ונסיכים הודים.
לאחר מכן גלגלו אותה על כיסאה כדי לשבת ולצפות בזיקוקים בגן הארמון.
המלכה הרהרה על היום ביומנה:
במהלך היובל, המלכה העסיקה שני מוסלמים הודים כמלצרים, אחד מהם היה עבדול קארים.
פסל הנצחה של ויקטוריה הוזמן מהפסל פרנסיס ג'ון ויליאמסון.
עותקים רבים נוצרו והופצו ברחבי האימפריה הבריטית.
מדליית יובל זהב מיוחדת נקבעה והוענקה למשתתפי חגיגות היובל.
הסופר והגאוגרף ג'ון פרנקון ויליאמס פרסם את אטלס היובל של האימפריה הבריטית במיוחד לציון יובל ויקטוריה ושנת היובל שלה.
ערים רבות הזמינו בניינים חדשים לציון האירוע, כולל קווינס ארקייד בלידס.
נסיכת הכתר ויורש העצר הגרמני, בתה וחתנה של המלכה (המייצגים את הקיסר הגרמני)
הנסיך והנסיכה וילהלם מפרוסיה, נכדה ונכדתה של המלכה
הנסיכה ונסיך הכתר מסקסוניה-מיינינגן, נכדתה ונכדה של המלכה (המייצג את הדוכס מסקסוניה-מיינינגן)
הנסיכה פאודורה מסקסוניה-מיינינגן, נינתה של המלכה
הנסיך היינריך מפרוסיה, נכדה של המלכה
הנסיכה ויקטוריה מפרוסיה, נכדתה של המלכה
הנסיכה סופיה מפרוסיה, נכדתה של המלכה
הנסיכה מרגרטה מפרוסיה, נכדתה של המלכה
הנסיך והנסיכה מוויילס, בנה וכלתה של המלכה
הנסיך אלברט ויקטור מוויילס, נכדה של המלכה
הנסיך ג'ורג' מוויילס, נכדה של המלכה
הנסיכה לואיז מוויילס, נכדתה של המלכה
הנסיכה ויקטוריה מוויילס, נכדתה של המלכה
הנסיכה מוד מוויילס, נכדתה של המלכה
הדוכס הגדול של הסן, חתנה של המלכה
הנסיכה והנסיך לודוויג מבאטנברג, נכדתה ונכדה של המלכה
הדוכסית הגדולה אליזבת פיודורובנה והדוכס הגדול סרגיי אלכסנדרוביץ' מרוסיה, נכדתה ונכדה של המלכה (המייצגים את קיסר רוסיה)
הנסיכה אירן מהסן, נכדתה של המלכה
נסיך הכתר של הסן, נכדה של המלכה
הנסיכה אליקס מהסן, נכדתה של המלכה
הדוכס והדוכסית מאדינבורו, בנה וכלתה של המלכה
הנסיך אלפרד מאדינבורו, נכדה של המלכה
הנסיכה מארי מאדינבורו, נכדתה של המלכה
הנסיכה ויקטוריה מליטה מאדינבורו, נכדתה של המלכה
הנסיכה אלכסנדרה מאדינבורו, נכדתה של המלכה
הנסיכה והנסיך כריסטיאן משלזוויג-הולשטיין, בתה וחתנה של המלכה
הנסיך כריסטיאן ויקטור משלזוויג-הולשטיין, נכדה של המלכה
הנסיך אלברט משלזוויג-הולשטיין, נכדה של המלכה
הנסיכה הלנה ויקטוריה משלזוויג-הולשטיין, נכדתה של המלכה
הנסיכה מארי לואיז משלזוויג-הולשטיין, נכדתה של המלכה
הנסיכה לואיז, המרקיזה מלורן והמרקיז מלורן, בתה וחתנה של המלכה
הדוכס והדוכסית מקונוט וסטראת'רן, בנה וכלתה של המלכה
הנסיכה מרגרט מקונוט, נכדתה של המלכה
הנסיך ארתור מקונוט, נכדה של המלכה
הדוכסית מאלבני, כלתה של המלכה
הנסיכה והנסיך הנרי מבאטנברג, בתה וחתנה של המלכה
הנסיך אלכסנדר מבאטנברג, נכדה של המלכה
צאצאים נוספים של סבה של המלכה מצד אביה, המלך ג'ורג' השלישי ומשפחותיהם:
הדוכס מקיימברידג', בן דודה של המלכה
ג'ורג' פיץ ג'ורג', בן דודה של המלכה
אוגוסטוס פיץ ג'ורג', בן דודה של המלכה
הדוכסית הגדולה והדוכס הגדול ממקלנבורג-שטרליץ, בת דודתה של המלכה ובעלה
נסיך ונסיכת הכתר ממקלנבורג-שטרליץ, בן דודה של המלכה ואשתו
הדוכסית והדוכס מטק, בת דודתה של המלכה ובעלה
הנסיכה ויקטוריה מרי מטק, בת דודתה של המלכה
הנסיך אדולפוס מטק, בן דודה של המלכה
הנסיך פרנסיס מטק, בן דודה של המלכה
הנסיך אלכסנדר מטק, בן דודה של המלכה
הנסיכה פרדריקה מהנובר והברון אלפונס פון פאבל-רמינגן, בן דודה של המלכה
המכובד אוברי פיצקלרנס, בן דודה הראשון של המלכה (ונכדו של המלך ויליאם הרביעי)
הנסיך והנסיכה מליינינגן, אחיינה ואחייניתה למחצה של המלכה
הנסיכה אלברטה מליינינגן, אחייניתה למחצה של המלכה
הנסיך מהוהנלוהה-לנגנבורג, אחיינה למחצה של המלכה
הנסיך והנסיכה ויקטור מהוהנלוהה-לנגנבורג, אחיינה ואחייניתה למחצה של המלכה
הרוזנת פאודורה גליכן, אחייניתה למחצה של המלכה
הרוזן אדוארד גליכן, אחיינה למחצה של המלכה
הרוזנת ויקטוריה גליכן, אחייניתה למחצה של המלכה
הנסיך ארנסט מסקסוניה-מיינגן, אחיינה למחצה של המלכה
הדוכס מסקסוניה-קובורג וגותה, גיסה ובן דודה של המלכה
מלך ומלכת הבלגים, בן דודה של המלכה ואשתו
הנסיכה והנסיך פיליפ מסקסוניה-קובורג וגותה, בני הדודים של המלכה
נסיך הכתר של אוסטריה-הונגריה, בעלה של בת דודתה של המלכה (המייצג את קיסר אוסטריה)
יורש העצר ונסיכת הכתר של פורטוגל, בן דודה של המלכה ואשתו (המייצג את מלך פורטוגל)
מלך דנמרק, חמיה של הנסיכה מוויילס
מלך ההלנים, בנו של מלך דנמרק
הדוכס מספרטה, בנו הבכור של מלך ההלנים, נכדו של מלך דנמרק
הנסיך ג'ורג' מיוון ודנמרק, בנו של מלך ההלנים, נכדו של מלך דנמרק
הנסיך לודוויג מבאדן, אחיינו של יורש העצר הגרמני (המייצג את הדוכס הגדול מבאדן)
נסיך הכתר של שוודיה ונורווגיה, אחיינו של יורש העצר הגרמני (המייצג את מלך שוודיה ונורווגיה)
האינפנטה אנטוניו והאינפנטה אוליה מספרד (המייצג את המלכה העוצרת של ספרד)
המלכה קפיולאני (מלכת איי הוואי)
נסיכת הכתר ליליואוקלאני מהוואי (אחות ויורשת של קלקאואה (המלך))
הנסיך לודוויג מבוואריה (מייצג את הנסיך יורש העצר מבוואריה)
נסיך הכתר של סקסוניה-ויימאר-אייזנך (המייצג את הדוכס הגדול מסקסוניה-ויימאר-אייזנך)
הנסיך קומאטסו אקיהיטו (המייצג את קיסר יפן)
הנסיך דוואוונגסה וארופראקאר מסיאם (המייצג את מלך סיאם)
הנסיך אבו נאסר מירזה חיסאם הפרסי (המייצג את השאה הפרסי)
נסיך הכתר מאנהלט (המייצג את הדוכס מאנהלט)
נוואב סר אסמאן ג'ה המייצג את אסף ג'ה השישי מחבוב עלי חאן, ניזאם של היידראבאד ובראר
יובל היהלום של המלכה ויקטוריה נחגג רשמית ב-22 ביוני 1897 לרגל יום השנה ה-60 להכתרת המלכה ויקטוריה ב-20 ביוני 1837. זו הייתה חגיגת יובל היהלומים הראשונה של כל מונרך בריטי בהיסטוריה באותה תקופה.
המלכה ויקטוריה עלתה על סבה המלך ג'ורג' השלישי במשך תקופת המלוכה הארוכה ביותר ב-23 בספטמבר 1896, אירוע שציינה באופן פרטי בטירת בלמורל.
היא כתבה ביומן שלה, "אנשים רצו לעשות כל מיני טקסים, מה שביקשתי מהם לא לעשות עד שאסיים את שישים השנים ביוני הבא".
יובל היהלום היה אפוא הזדמנות לחגוג את מעמדה של ויקטוריה כמלך המכהן הארוך ביותר, בנוסף לציון 60 שנה על כס המלכות.
ב-20 ביוני 1897, יום השנה השישים להצטרפותה, כתבה ויקטוריה ביומנה:
יום השנה השישים להצטרפותה נחגג ב-20 ביוני 1897 בטקס הודיה בקפלת סנט ג'ורג', טירת וינדזור.
האירוע צוין בפומבי יומיים לאחר מכן על ידי פסטיבל האימפריה הבריטית שהוצע על ידי ג'וזף צ'מברלין, אשר קידם את הרעיון של חגיגה עולמית המתאימה למלך השולט על 450 מיליון איש.
היום הוכרז כחג בנקאי בבריטניה, אירלנד והודו.
הצבא הבריטי והצי המלכותי וכן חיילים מקנדה, הודו, אפריקה ודרום האוקיינוס השקט השתתפו בתהלוכה בלונדון.
המלכה שלחה מסר לכל העמים באימפריה הבריטית: "מלבי אני מודה לעמי האהוב.
בשעה 11:15, המלכה, יחד עם הנסיכה הלנה והנסיכה מוויילס, השתתפו במצעד בכרכרה פתוחה מארמון בקינגהאם אל קתדרלת סנט פול, שם התקיימה טקס חג ההודיה.
שבע עשרה כרכרות אחרות שהובילו בני משפחת המלוכה עקבו אחריה.
11 ראשי ממשלה קולוניאליים נכחו:
ראש ממשלת קנדה וליידי זואי לורייה
ראש ממשלת ויקטוריה וליידי טרנר
ראש ממשלת ניו זילנד וגברת סדון
ראש ממשלת קווינסלנד וליידי נלסון
ראש ממשלת אוסטרליה הדרומית ומרת קינגסטון
ראש ממשלת מושבת הכף וליידי ספריג
ראש ממשלת טסמניה וליידי בראדון
ראש ממשלת ניו פאונדלנד וליידי ווייטוויי
ראש ממשלת אוסטרליה המערבית וליידי פורסט
ראש ממשלת נטאל ומרת אסקומב
מאחר שהמלכה סבלה מדלקת פרקים חמורה ולא יכלה לטפס במדרגות, המלכה נשארה במאמן שלה, אז הטקס הקצר של חג ההודיה נערך מחוץ לבניין.
הצטרפו אליה אנשי הדת והנכבדים.
ויקטוריה חזרה לארמון בקינגהאם לאחר סיור באזור גדול בלונדון.
מאוחר יותר, כשהרהרה באירוע אמרה ויקטוריה:
אלפי תושבים בלונדון ובמנצ'סטר השתתפו בסעודות רחוב, שם חילק תומאס ליפטון בירה חינם וטבק.
שרשרת של משואות הודלקה ברחבי הממלכה המאוחדת ונוטינגהאם, ברדפורד וקינגסטון על ההאל קיבלו את אמנת העיר שלהם כחלק מהחגיגות.
למחרת ביקרה המלכה את דרך קונסטיטושן בעיר לונדון, שם התאספו 10,000 תלמידי בית ספר, והשתתפו בקבלת פנים בסלואו.
החגיגות נמשכו שבועיים ומסיבת גן בארמון בקינגהאם ומשתה ממלכתי נערכו לציון המאורע.
מזרקות זיכרון ומגדלי זיכרון הוקמו לציון המאורע, כולל מגדל היובל על הבורות מעל דארון בלנקשייר ומגדל השעון של קנינגהם בפשאוור בגבול הצפון-מערבי של הודו הבריטית.
אלפרד אוסטין ורודיארד קיפלינג כתבו גם שירים מיוחדים לכבוד המלכה.
הקיסרית פרידריך, בתה של המלכה
נסיכת הכתר מסקסוניה-מיינגן, נכדתה של המלכה (המייצגת את הדוכס מסקסוניה-מיינינגן)
הנסיכה פאודורה מסקסוניה-מיינגן, נינתה של המלכה
הנסיך והנסיכה הנרי מפרוסיה, נכדה ונכדה של המלכה (המייצגים את הקיסר הגרמני)
הנסיכה והנסיך אדולף משאומבורג-ליפה, נכדתה ונכדה של המלכה (המייצג את הנסיך משאמבורג-ליפה)
הנסיכה והנסיך פרידריך קרל מהסן, נכדתה ונכדה של המלכה
הדוכס והדוכסית מיורק, נכדה ונכדה של המלכה
הנסיך אדוארד מיורק, נינה של המלכה
הנסיך אלברט מיורק, נינה של המלכה
הנסיכה מרי מיורק, נינתה של המלכה
הנסיכה לואיז, דוכסית פייף והדוכס מפייף, נכדתה ונכדה של המלכה
הנסיכה והנסיך קרל מדנמרק, נכדתה ונכדה של המלכה
הדוכס והדוכסית מסקסוניה-קובורג וגותה, בנה וכלתה של המלכה
נסיך הכתר מסקסוניה-קובורג וגותה, נכדה של המלכה
הדוכסית הגדולה והדוכס הגדול של הסן, נכדה ונכדה של המלכה
הנסיכה ונסיך הכתר של הוהנלוהה-לנגנבורג, נכדתה ונכדה של המלכה
הנסיכה ביאטריס מסקסה-קובורג וגוטה, נכדתה של המלכה
הנסיכה והנסיך אריברט מאנהלט, נכדתה ונכדה של המלכה (המייצגים את הדוכס מאנהלט)
הנסיכה לואיז, המרקיזה מלורן והמרקיזה מלורן, בתה וחתנה של המלכה
הנסיכה פטרישיה מקונוט, נכדתה של המלכה
הדוכסית מאולבני, כלתה של המלכה
הנסיכה אליס מאולבני, נכדתה של המלכה
הדוכס מאולבני, נכדה של המלכה
הנסיכה הנרי מבאטנברג, בתה של המלכה
הנסיכה ויקטוריה יוג'יני מבאטנברג, נכדתה של המלכה
הנסיך לאופולד מבאטנברג, נכדה של המלכה
הנסיך מוריס מבאטנברג, נכדה של המלכה
הנסיכה אליס מבאטנברג, נינתה של המלכה
הנסיכה לואיז מבאטנברג, נינתה של המלכה
הנסיך ג'ורג' מבאטנברג, נינה של המלכה
הנסיך והנסיכה אדולפוס מטק, בן דודה של המלכה
הנסיכה פרדריקה מהנובר והברון אלפונס פון פאבל-רמינגן, בת דודתה של המלכה ובעלה
המכובד אוברי פיצקלרנס, בן דודה של המלכה (ונכדו של המלך ויליאם הרביעי)
הנסיכה ויקטור מהוהנלוהה-לנגנבורג, גיסתה למחצה של המלכה
הרוזן אדוארד גליכן, אחיינה של המלכה למחצה
הרוזנת הלנה גליכן, אחייניתה למחצה של המלכה
הנסיך והנסיכה מנאפולי (המייצגים את מלך איטליה)
הארכידוכס פרנץ פרדיננד מאוסטריה (המייצג את קיסר אוסטריה)
הנסיך אלברכט מפרוסיה, יורש העצר של דוכסות בראונשווייג
הנסיך ולדמר מדנמרק (המייצג את מלך דנמרק)
הנסיך אריסוגווה טקהיטו (המייצג את קיסר יפן)
הדוכס מנרקה (המייצג את מלך שוודיה ונורווגיה)
הדוכס הגדול קיריל ולדימירוביץ' מרוסיה
הנסיך רופרכט מבוואריה (המייצג את הנסיך העוצר מבוואריה)
הנסיך פרידריך, דוכס סקסוניה (המייצג את מלך סקסוניה)
הדוכס מפורטו (המייצג את מלך פורטוגל )
הדוכס אלברכט מוירטמברג (המייצג את מלך וירטמברג)
נסיך הכתר של לוקסמבורג (המייצג את הדוכס הגדול של לוקסמבורג)
הנסיך הפרסי אמיר ח'אן (המייצג את השאה הפרסי)
נסיך הכתר ממונטנגרו (המייצג את הנסיך ממונטנגרו)
הנסיך אוגוסט לאופולד מסקסוניה-קובורג וגותה
הנסיך הרמן מסקסה-ויימאר-אייזנך (המייצג את הדוכס הגדול של סקסוניה-ויימאר-אייזנך)
הנסיך שארל דה ליין (המייצג את מלך בלגיה)
יובל הרינג (נולד ב-21 במרץ 1983) הוא מוזיקאי, מפרסם ישראלי, וסולן להקת הרוק "ועדת חריגים".
הרינג גדל ברמת השרון, למד בתיכון אלון במגמת אמנות, והוא בעל תואר ראשון בהיסטוריה של האמנות מאוניברסיטת תל אביב.
הרינג החל את הקריירה המוזיקלית שלו כנגן גיטרה וסולן בימי התיכון, ב-2001, כשהקים את הלהקה "הבקרים הרועשים" יחד עם הגיטריסט אבינועם שטרנהיים.
לאחר השחרור מהצבא, הקימו יחד את להקת המת' רוק "לבנון" יחד עם אדם לסלבסקי (באס) ואלחנדרה לוי (תופים), שמאוחר יותר הוחלפו באבישי לונדנר (באס) ואדם כץ (תופים).
בסוף 2005 הקליטו את אלבום הבכורה שלהם, Sunken City, שיצא בלייבל פאסט מיוזיק והושק בהופעה במועדון ה"פטיפון".
ב-2007 יצאו למסע הופעות בן חודשיים בצפון אמריקה, ומשחזרו השיקו את אלבומם השני, שהופץ בארץ על ידי פאסט מיוזיק ובארצות הברית בלייבל הטקסני Australian Cattle God.
בשנת 2005 היה ממקימי הלייבל "פית/קית", יחד עם דני הדר וסיוון שדמון - ששימש בית ללהקות ערופי שפתיים, The Dogs, NX2, Two States ודני הדר.
ב-2008, בזמן שחי בברלין, הקים את להקת האינדי המקומית TV Buddhas יחד עם מיקי טריאסט ואחיה.
הם ניגנו תחת השפעות הוולווט אנדרגראונד ובלאק סבאת', והופיעו מעל 1,000 פעמים ברחבי אירופה, במסע הופעות שהסיט את הפעילות של להקת לבנון הצידה, עד שזו התפרקה ב-2012.
לאחר שחזר לארץ, החליט הרינג להוציא לאור את שיריו שנכתבו במקור בעבור להקה אחרת – ויצר קשר עם המתופף יובל גוטמן והבסיסט דן בלוך.
השלישייה החלה לעשות חזרות בחדר חזרות שנמצא במקלט של בית ספר יסודי וכינתה את עצמה "ועדת חריגים".
אלבום הבכורה של הלהקה, The World Is Well Lost , הופק על ידי קייל "סליק" ג'ונסון והוקלט בדירה של הלהקה בתל אביב.
האלבום התפרסם ב-2013 דרך חברת התקליטים הישראלית אנובה מיוזיק והלייבל האמריקאי העצמי Warm Ratio.
בשנת 2014, הלהקה יצאה לסיבוב ההופעות הראשון שלה בארצות הברית.
בשנת 2015 יצא האלבום השני של הלהקה - "Sinking as a Stone".
הרינג הקים מספר לייבלים עצמאיים.
ראשית היה Fish In The Water, שהוציא ריליסים לשאריות מסצנת הפטיפון כמו אכזבות' ואדם קומן/
בשנים 2007–2008 ושוב בשנת 2010 הפיק את פסטיבל פולקל'ה – פסטיבל פולק–אינדי–סינגר־סונגרייטרס שהתקיים פעמיים בשנה והציב על במה אחת אמני שוליים לצד אמנים מוכרים.
בשנים 2012–2014, יחד עם ירדן אלבוחר, זואי פולנסקי ועדו רמון, הפיק הרינג את "נשף חלל", סדרת אירועים של הופעות וארט ברוח חללית – שהתחיל במועדון התיבה והמשיך למועדון הפסאז'.
בשנת 2017 הקים את הלייבל "נוער אבוד" - שייצג את סילבי ז'אן וסא"ל חרדלי.
הלייבל הוציא גם ויניל וקסטות, הראשונה שבהם בשיתוף הלייבל Burger World: בה נכללים 12 שירים של להקות חדשות ששרות בעברית, כחלק מסדרה שסוקרת סצנות אינדי ברחבי העולם.
בשנת 2013 הקים את חברת יחסי הציבור והשיווק 'אנלוג' שייצגה אמנים כמו רמי פורטיס, נצ'י נצ', ג'יין בורדו, כהן@מושון, קותימן ולירון עמרם.
מאז 2018, לצד שותפו אייל בסון, יובל הרינג משמש כמנכ"ל חברת הפרסום והשיווק MODUS.
ב-2022 הקים את חנות הקומיקס "האגם הגווע" ברחוב לבונטין בתל אביב.
יובל הדדי (נולד ב-20 בפברואר 1965) הוא במאי ותסריטאי קולנוע ותיאטרון ישראלי-אמריקאי.
הדדי נולד ביפו וגדל ביהוד, להוריו אליהו (יליד לוב) ונעמי הדדי.
לאחר שירותו הצבאי עקר לארצות הברית והחל להשתלב בתעשיית הקולנוע, הטלוויזיה והתיאטרון בניו יורק ובלוס אנג'לס.
באותם ימים שימש כמנהל אמנותי של תיאטרון מקומי, ומאוחר יותר כיועץ אמנותי למחזות בתיאטראות ברודוויי.
ב-2004, הועלתה ההצגה "עיני בבל" אותה ביים, ב-2011 עלתה באוף ברודוויי בניו יורק וב-2012 הייתה מועמדת לפרס בטקס היוקרתי "דרמה דסק" בקטגוריית "פרס דרמה דסק לביצועי סולו יוצאי דופן" .
ב-2007, יצא הסרט "Semper Fi: One Marine's Journey", סרט תיעודי בהפקת שואוטיים המבוסס על ההצגה "עיני בבל", בבימויו של וינס דיפרסיו לצד חלקים מסוימים שביים הדדי.
ב-2005, יצר את סרטו הקצר הראשון "Soil" בכיכובם של כריסטופר אמיטרנו (סנגור במבחן, ER), ניקוי בנקס (רחובות ברוקלין, 12 שנים של עבדות), מרקוס מננדז (מיליונר מי שגומר ראשון), דאג וודברי (פאוור ריינג'רס הגלקסיה האבודה, CSI), דייב באאז (דקסטר, המנטליסט), מיכאל צ'ינברט (חוק וסדר: מדור מיוחד, הסנדק של הארלם) ועוד.
ב-2006, גילם את "שמריה צמרת" בסרט "דילמת הדריין" של ארז לאופר.
בשנת 2019, יצר את סרטו העלילתי הראשון (באורך מלא), "15 שנה".
הסרט נבחר להיות סרט הפתיחה בהפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה בסינמטק תל אביב, בו זכו שני השחקנים המובילים בפרס "השחקן הטוב ביותר".
באותה שנה, הסרט זכה בפרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל הלהט"ב הבינלאומי בשיקגו, וכן בפרס "הסרט הטוב ביותר" בפסטיבל הלהט"ב הבינלאומי בנאפולי, איטליה.
הסרט הופץ בבתי קולנוע בישראל, אירופה וארצות הברית.
עוד באותה שנה, שימש כשופט בפסטיבל הסרטים הבינלאומי ראנג-מוקוט בטריפורה, הודו.
הדדי משמש כחבר ועד מנהל באגודת ידידי בת שבע (ארצות הברית) וכשופט בהפסטיבל הבינלאומי לקולנוע גאה.
לאחר זוגיות בת מספר שנים עם מארק מוסקוביץ', השניים נישאו ב-18 ביוני 2023 בארצות הברית.
מתגורר לסירוגין בניו יורק ותל אביב.
שנה סרט תפקידסוג2005Soilבמאיסרט קצר2006דילמת הדרייןשחקן (שמריה צמרת)סרט קולנוע2007Semper Fi: One Marine's Journeyבמאיסרט טלוויזיה201915 שנהבמאי, תסריטאיסרט קולנועTBAאיש הולך ברחובבמאי, תסריטאיסרט קולנוע
שנה מחזה תפקיד הערות2012-2004עיני בבלבמאיאוף ברודוויי
יובל הולנדר (נולד בשנת 1972) הוא פרסומאי, במאי דוקומנטרי, סופר וחוקר תקשורת ישראלי.
הולנדר נולד בשנת 1972 בקריית טבעון ליעל ושאול הולנדר.
בשירותו הצבאי שירת כסגן מפקד ספינות דבור ודבורה בזרוע הים בסדיר ובמילואים.
הוא למד תואר ראשון במדע המדינה באוניברסיטת בר-אילן ותואר שני בתקשורת באוניברסיסטת רייכמן, ובהמשך למד בבית הספר לקופירייטינג ACC תרצה גרנות.
לאחר לימודי הקופירייטינג החל הולנדר לעבוד בשנת 1998 במשרדי פרסום כקופירייטר, ובמקביל הקים חברה להקמת אתרי אינטרנט, בשנת 2000 הצטרף למשרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי והקים בה את מחלקת הפרסום הדיגיטלי, שאותה גם ניהל.
בשנת 2004 הצטרף למשרד הפרסום מקאן אריקסון כמנהל הקריאייטיב של מחלקת הדיגיטל, ובהמשך שימש בשנת 2009 כסמנכ"ל הדיגיטל במשרד הפרסום ראובני פרידן, וכן חזר פעם נוספת למשרד הפרסום אדלר חומסקי & ורשבסקי בתפקיד מנהל מחלקת הדיגיטל בשנת 2014.
הולנדר הקים את תחום לימודי המדיה החברתית במכללת הבצפר של איגוד חברות הפרסום בשנת 2015. הוא משמש כמרצה בחוג לתקשורת באוניברסיטת רייכמן וכן בבית הספר לתקשורת באוניברסיטת בר-אילן.
תחום המחקר של הולנדר עוסק בהשפעת מנגנוני הרגש על ויראליות של פרסומות ותכנים פוליטיים ברשתות החברתיות, והחל משנת 2018 הוא מרצה בתחומי הנוירומרקטינג במשותף עם פרופ' יורם יובל.
הוא שימש בעבר כמבקר החומוסיות בעיתון עכבר העיר וכמקים של אפליקציית החומוסיות "חומוס עכשיו" בשנת 2010
בשנת 2012 הולנדר שימש כמפיק-שותף בסרט חתולים על סירת פדלים שיצרו אחיו נדב הולנדר, יובל מנדלסון, ויהונתן בר אילן.
בשנת 2012 ביים והפיק את הסרט הדוקומנטרי "The secrets of bethsaida" העוסק באתר הארכאולוגי תל בית צידה אשר לחוף הכנרת.
הסרט שודר בערוצים נוצריים ברחבי העולם ופתח את "כנס חקר ארץ הקודש" באומהה, נברסקה בשנת 2012.
בשנת 2020 ביים והפיק את הסרט "שקיעה" המספר את סיפור התרסקות מסוק האנפה של חיל האוויר הישראלי ואת המפגש בין צוות האוויר שגרם לתאונה, עם המשפחה השכולה של לוחם יחידת 669 גיל רוזנטל ז"ל שנהרג בתאונה.
הסרט שודר בערוץ רשת 13 בשנת 2021 ומוקרן דרך קבע בקורס טיס של חיל האוויר ובקורסי פיקוד בזרוע הים וביחידות נוספות בצה"ל.
הולנדר יצר את הסרט 27 שנים לאחר ששימש סגן מפקד ספינת חיל הים שהשתתפה בחילוץ גופתו של רוזנטל לאחר ההתרסקות.
בשנת 2021 ביים הולנדר את הסרט "יום חול", במשותף עם אמנית החול הבינלאומית אילנה יהב.
הסרט מתאר בצורה אמנותית על ידי הנפשת חול את סיפורו של יעקב קרויטרו שניצל מאירועי הטבח בעירו ברומניה בתקופת השואה.
בשנת 2025 יצא לאור הסרט האמריקאי זוכה הפרסים Out Of Order!
בבימוי גיא יעקובסון, בו שימש הולנדר כמפיק בכיר.
בקומדיה מככבים השחקנים ברוק שילדס, ברנדון ראות' ולואיס גוזמן.
הולנדר כתב את הספר "Slowly Melting" שיצא לאור בשנת 2018 בארצות הברית.
הספר מתאר ניסוי צבאי שנערך בבסיס חיל האוויר האמריקאי ונדנברג שבמערב קליפורניה ובו משוגר טיל גרעיני אל עבר האוקיינוס השקט.
בספר מתואר אירוע המתרחש כאשר טיל הניסוי הגרעיני המשוגר בעת התפרצות סולארית, משנה את נתיבו במפתיע לאחר השיגור.
בשנת 2025 הוציא הולנדר בארצות הברית את הספר "חרב פיפיות: אירן ואשליית השנאה - שורשי האובססיה האנטי ישראלית", תחקיר הסטורי העוסק במניעים לשנאת ישראל באירן.
התחקיר חוזר לשנות השבעים ולקשר שנוצר בעת שמהפכנים אירנים התאמנו במחנות הפליטים הפלסטיניים בלבנון, ולאחר מכן הפכו לאנשים המקורבים ביותר לחומייני, ולבכירים ברפובליקה האיסלמית.
הספר נכתב בשפות עברית, אנגלית ופרסית.
היה נשוי ליפעת הולנדר (1977–2012) עד מותה, ונולדו להם שלושה ילדים.
אחיו הוא המוזיקאי והקולנוען נדב הולנדר.
יובל גת (נולד ב-29 בדצמבר 1953) הוא איש עסקים בתחום התקשורת, וקצין משטרה בדרגת תת-ניצב בדימוס.
הוא שירת בתפקיד ראש חטיבת תקשורת ואוכלוסייה במשטרה.
שירת בצבא בצנחנים, והשתחרר משירות סדיר בשנת 1976 בדרגת סגן.
מאז המשיך בשירות מילואים עד 2018, והשתחרר משירות פעיל בדרגת אלוף-משנה (במילואים).
במסגרת שירות המילואים, הקים את מערך התודעה המבצעי בפיקוד העומק, פיקד עליו, והוביל את כתיבת תפיסת התודעה בצה"ל.
גת בוגר תואר ראשון בלימודי המזרח התיכון וערבית מאוניברסיטת חיפה, ובוגר תואר שני בתקשורת מאוניברסיטת ניו יורק.
בשנים 1987–1989 כיהן כמנכ"ל חברת ICTV (חברת בת של אולפני הרצליה אשר שימשה כאולפן וספק שירותים לשירותי החדשות בטלוויזיה).
החל משנת 1990, כיהן בשלל תפקידים בחברת טלמסר (חלק מקבוצת קומברס), עד תפקיד המנכ"ל בין השנים 2000–2003, בתפקיד זה התמקד בהגדלת חלקה של החברה בשוק הישראלי, ובפתיחת שווקים נוספים בחו"ל, בין היתר בדרום אפריקה, הפיליפינים, הונגריה ואנגליה, וקידם עולמות תוכן במרחב הווירטואלי.
לאחר סיום פעילותו בקבוצת קומברס, ייעץ לחברות מקומיות בישראל בנוגע לשיווק בינלאומי, כיהן כדירקטור במכון למנהיגות עתיד בישראל, הקים סטארט-אפים בתחומי האינטרנט, ועבד במערך ההסברה של קדימה החל מבחירות 2006 ועד בחירות 2013. בבחירות המקומיות בירושלים בשנת 2013, ניהל מקצועית את מערך ההסברה והתקשורת של ניר ברקת.
בבחירות לכנסת בשנת 2015, היה חבר בצוות ההסברה של משה כחלון ומפלגת כולנו.
גת ייעץ גם ברחבי העולם, למועמד בבחירות בבולגריה בשנת 2011, ובבחירות לנשיאות בקולומביה בשנת 2014 , שהה בבוגוטה, קולומביה וייעץ בתחומי הדיגיטל והסייבר לנשיא הנבחר חואן מנואל סנטוס.
בשנת 2016, מונה במינוי מחוץ לשורות המשטרה, על ידי השר לביטחון פנים גלעד ארדן, בהמלצת המפכ"ל דאז רוני אלשיך, לתפקיד ראש חטיבת אוכלוסייה ותקשורת במשטרה, בדרגת תת ניצב .
גת מונה לתפקיד זה בגיל 62, אף שגיל הפרישה מהמשטרה בישראל עומד על 57, וכיהן בתפקיד זה עד שנת 2019. החטיבה בראשה עמד עסקה בטיפול בתקשורת ודימויה של המשטרה בקרב הציבור, ופעלה להגביר את אמון הציבור במשטרה.
גת נשוי ואב לשלושה, מתגורר בתל אביב.
יובל יאמין (נולד ב-3 באפריל 1978) הוא קצין בצה"ל בדרגת תת-אלוף המשמש כקצין המשטרה הצבאית הראשי (קמצ"ר) ה-24. בתפקידיו הקודמים שימש כראש מחלקת תכנון וארגון באגף כוח האדם של צה"ל וכמפקד המשטרה הצבאית החוקרת (מצ"ח).
יובל יאמין נולד וגדל באשקלון.
למד בבית הספר המקיף אורט ע"ש הנרי רונסון.
התגייס באפריל 1997 לחיל המשטרה הצבאית, והחל את שירותו הצבאי כמדריך כלואים בבסיס הכליאה 394 במחנה צריפין.
בהמשך סיים את קורס הקצינים בהצטיינות ומאז מילא שורה של תפקידי פיקוד בחיל המשטרה הצבאית, ביניהם: מפקד משטרה צבאית ירושלים, מפקד קורס הקצינים של החיל, מפקד פלוגה בבסיס הכליאה ומפקד פלוגה מבצעית במעבר קלנדיה.
בהמשך שימש כסמג"ד ארז בגזרת עוטף ירושלים וסגן מפקד בסיס הכליאה 394 (כלא 4).
ב-2011 יצא לשנת לימודים במכללה לפו"ם.
ב-2012 הועלה לדרגת סגן-אלוף ומונה למפקד המשטרה הצבאית בפיקוד המרכז.
במהלך תפקידו יצא פיקוד המרכז למבצע שובו אחים לאחר חטיפת שלושת הנערים.
היחידה בפיקודו הייתה אחראית על בידוד מרחבי הלחימה, ליווי ואחזקה של מאות עצורים פלסטיניים ועוד.
במבצע צוק איתן פיקד על מאמצי התמיכה והסיוע בגיוס אוגדות המילואים בפיקוד המרכז ושליחתן לפיקוד הדרום.
ב-2014 מונה למפקד גדוד המעברים תעוז בגזרת יהודה ושומרון.
תקופת כהונתו התאפיינה בהסלמה באיו"ש, גל פיגועי דריסה ואירועי גודל השעה.
הגדוד בפיקודו זכה בפרס ראש אכ"א למצוינות בטיפול באנשים.
ב-2016 התמנה לראש ענף שיטור ומבצעים במפקדת חיל המשטרה הצבאית והוביל את הקמת ענף המבצעים.
בינואר 2019 מונה למפקד מצ"ח, ובהמשך לכך יצא לקורס מפקדי חטיבות.
במאי 2019 נכנס לתפקידו כמפקד מצ"ח, ושירת בתפקיד זה עד ספטמבר 2022. במסגרת כך הוביל שינויים רבים במערך המודיעין ביחידה, כמו גם את חיזוק תחום חקירות ההונאה.
עם סיום תפקידו כמפקד מצ"ח יצא לשנת לימודים במכללה לביטחון לאומי.
באוגוסט 2023 החל את תפקידו כראש מחלקת תכנון וארגון באגף כוח האדם (רמ"ח תוא"ר אכ"א).
עם פרוץ מלחמת חרבות ברזל היה אחראי על המעבר משגרה למלחמה באכ"א, פתיחת החמ"ל האגפי, קבלת אחריות על מכלול המבצעים והתכנון של האגף ותמיכה בחילות וגופי אכ"א.
באוגוסט 2024 חזר לחיל המשטרה הצבאית לתפקיד רמ"ח השיטור והכליאה.
במרץ 2025 הוחלט על מינויו לקצין המשטרה הצבאית הראשי והוא מכהן בתפקיד זה החל מ-5 ביוני 2025, עת החליף את אביחי מיבר.
יובל יאמין נשוי לאיילת ולהם שלושה ילדים, מתגורר באשקלון.
בעל תואר ראשון בקרימינולוגיה מטעם אוניברסיטת בר-אילן, אותו סיים בהצטיינות יתרה.
בעל תואר שני במשפטים מטעם אוניברסיטת בר-אילן, ותואר שני נוסף במדעי המדינה מטעם אוניברסיטת חיפה.
יובל יבנה (נולד ב-1 בדצמבר 1964) הוא סופר, מוזיקאי, עורך ופעיל חברתי בשמאל הישראלי המכהן כסמנכ"ל הקרן החדשה לישראל.
פרסם שישה ספרי פרוזה, כולל קובצי סיפורים קצרים ורומן אחד, והיה שותף להלחנה ולהפקה של שישה אלבומים הכוללים לחנים לשירי משוררים.
הוא אחד ממייסדי הקולקטיב האמנותי "כהל" בירושלים.
יבנה נולד וגדל בירושלים, שם קיבל את חינוכו.
למד בבית הספר התיכון ע"ש דנמרק בעיר, והוא בוגר האוניברסיטה העברית בירושלים בחוגים למשפטים ולפילוסופיה.
מתגורר בירושלים עם בת זוגו וארבעת ילדיו.
יבנה החל לפרסם יצירות ספרותיות בשנות ה-90 של המאה ה-20. ספרו הראשון, קובץ הסיפורים "חיים אחרים", יצא לאור בהוצאת שוקן בשנת 1997. הספר כולל 12 סיפורים העוסקים בנושאים של זהות וחיים מקבילים.
בשנת 2002 פרסם את קובץ הסיפורים "סיפורים אמריקאיים" בהוצאת כרמל, המתמקד בסיפורים בהשראת תרבות אמריקאית.
בשנת 2008 יצאו לאור שני ספרים: "פרס בית שמש" בהוצאת הקיבוץ המאוחד, קובץ סיפורים על גיבורים "אובדי עצות" בהשראת ולטר בנימין, ו"כְּתֹבֶת: שירים וסיפורים" בהוצאת אבן חושן.
בשנת 2015 פרסם את הרומן "שיר של יום" בהוצאת עברית, ספר פרודי העוסק בעולם ההתחדשות היהודית בישראל ומתאר את מסעותיו של הגיבור ישמעאל דותן בחיפוש אחר "פרויקט מנצח" לקבלת מימון ממיליונר אמריקאי.
הרומן נפתח במסיבה באבו טור ובשיחה דמיונית עם משוררים מתים כמו ט.
כרמי, אריה זקס ויהודה עמיחי.
בשנת 2022 יצא לאור קובץ הסיפורים "עיר של מעלה", העוסק בנושאים של המופלא, הספקולטיבי, ביקורת חברתית וחיפוש רוחני, בין פנטזיה למתח.
יבנה עורך גם אנתולוגיות שירה; בשנת 2020 ערך את אוסף "כל השירים" של המשורר ט.
יבנה כותב גם ביקורת ספרותית, בין היתר בכתב העת "המוסך" של הספרייה הלאומית, כגון רשימה על "אנטומיה של מלחמה" מאת ט.
יבנה הוא מוזיקאי פעיל, המתמחה בהלחנת שירי משוררים.
הוא השתתף בהפקת שני אלבומים: "קבוצה ריקה" של להקת "קבוצה ריקה" ו"המשפחה" של להקת "המשפחה", שבה היה חבר.
היה שותף להלחנה ולהפקה של שישה אלבומים נוספים הכוללים לחנים לשירי משוררים.
בין היצירות הבולטות: שירים כמו "אהבה קרה", "אהובתי באמריקה", "אינקה טרייל", "בדרך לדל מאר" ו"בירושלים מבט זרוק".
בשנת 2024 יצא לאור האלבום "נשארנו מעטים", שבו הלחין שירת יידיש מודרנית שתורגמה לעברית.
יבנה הוא אחד ממייסדי "כהל" – קולקטיב אמנים רב-תחומי ירושלמי, המקדם פעילויות אמנותיות משולבות.
יבנה עובד בקרן החדשה לישראל, שם משמש כסמנכ"ל.
הוא דן בנושאים חברתיים ופוליטיים, כגון מאבקים פנימיים בישראל, ומשתמש במונחים כמו "מלחמת חורמה" כדי לתאר את המתחים בין זרמים משיחיים לבין תומכי מדינה פלסטינית.
הביע תמיכה בהקמת מדינה פלסטינית והזהיר מפני מלחמת אזרחים בין השמאל לימין הדתי בישראל.
פרס בית שמש (הקיבוץ המאוחד, 2008)
"יובל המנוול 2 – אזרחות טובה" הוא אלבום האולפן הרביעי של הזמר-יוצר הישראלי יובל מנדלסון, תחת שם הבמה יובל המנוול, אשר יצא לאור ב-10 ביולי 2020. זהו אלבום קונספט אותו הוציא מנדלסון לאור כמעין הכנה למבחני הבגרות באזרחות בצל מגפת הקורונה.
האלבום עוסק באופן ביקורתי, סאטירי ונוקב במערכות השלטון ובנושאים חוקתיים בישראל, ועוקץ במידה מסוימת את האופן שבו נלמד מקצוע האזרחות בבתי הספר התיכוניים.
היצירה משלבת סגנונות מוזיקליים מגוונים, בהם ספוקן וורד, היפ-הופ ופאנק-רוק, קאנטרי, ומציגה נרטיב של מורה משוכפל או אנטי-גיבור המנסה ללמד את עקרונות הדמוקרטיה בתוך מציאות פוליטית וחברתית כאוטית.
שם האלבום והדמות, יובל המנוול, מהווים פרפרזה אנטיתטית לכוכב הילדים הפופולרית יובל המבולבל.
בעוד הדמות המקורית מאופיינת בבלבול תמים ובידור לגיל הרך, יובל המנוול מציג דמות של מורה ציני, מפוכח ולעיתים מיואש, המבקש "לקלקל" את התלמידים עם האמת המורכבת שמאחורי הסיסמאות ולפתח חשיבה ביקורתית.
האלבום נכתב על רקע השינויים התכופים בתוכנית הלימודים באזרחות בעשור השני והשלישי של המאה ה-21, והוויכוח הציבורי סביב האיזון בין ערכיה היהודיים והדמוקרטיים של המדינה.
היוצר הצהיר בראיונות כי האלבום הוא "ניסיון להחזיר את הפוליטיקה לכיתה, דווקא במקום שבו מנסים לעקר אותה".
כל השירים מתוך האלבום יצאו לאור כסינגלים ווידאו קליפים טרם יציאתו, למעט "ציין והצג והסבר", אשר הווידאו קליפ שלו יצא בסמוך ליציאת האלבום.
שירי האלבום עוקבים אחר סדר הלימוד המקובל לבגרות באזרחות, אך מפרקים כל נושא לגורמים דרך משקפיים ביקורתיים.
מוצגת לא כמסמך חגיגי אלא כהבטחה שהופרה, תוך עימות בין הטקסט המקורי למציאות הישראלית העכשווית.
במקום לעסוק אודות פלורליזם, האלבום עוסק בשיסוי פנימי, גזענות ומעמדות כלכליים.
השירים מתארים את חולשת הכנסת, אקטיביזם שיפוטי (מנקודת מבט כפולה) ואת כוחה של הבירוקרטיה.
הטקסטים משלבים ז'רגון מקצועי מתוך ספרי הלימוד (כגון "עריצות הרוב", "זכויות קבוצה", "הבחנה מול אפליה") בתוך טקסטים מחוספסים ויום-יומיים.
עם צאתו, עורר האלבום הדים במערכת החינוך ובתקשורת.
מבקרים מוזיקליים שיבחו את התעוזה ואת ההפקה המהודקת,
גורמים במשרד החינוך וארגוני הורים מסוימים קראו להחרים את האלבום, בטענה שהוא "מסית נגד מוסדות המדינה" ומשתמש בשפה בוטה שאינה הולמת תלמידים.
מורים לאזרחות אימצו שירים מתוך האלבום כטריגרים לדיון בכיתה, בטענה שהפרובוקציה של "יובל המנוול" מצליחה לעורר את התלמידים למחשבה עצמאית יותר מכל ספר לימוד.
אייל תלמודי – חמת חלילים (4)
אבנר קלמר – כינור (4)
רענן פוגל – גיטרה (4)
מאיה דוניץ – זמרה (5)
נדב הולנדר – גיטרה (5), יוקולילי (5)
יובל נאמן (14 במאי 1925 – 26 באפריל 2006) היה מדען ופוליטיקאי ישראלי, מגדולי הפיזיקאים בישראל, חבר האקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית, האקדמיה הלאומית הישראלית למדעים, שימש ממלא מקום ראש אמ"ן בצה"ל לזמן קצר; ממייסדי החוג לפיזיקה והפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב, פרופסור מן המניין ונשיא האוניברסיטה.
חתן פרס רוטשילד, פרס ישראל ופרס א.מ.ת.; ממייסדי מפלגת התחיה וראשיה, חבר הכנסת מטעמה ושר המדע, האנרגיה והתשתיות.
יובל נאמן נולד בשנת 1925 בתל אביב כבנם הבכור של צפורה בת אברהם בן-יעקב וגדליה נאמן (נֶיימן).
סבו, אבא נאמן (במקור נֶיְמָן, יליד ליטא), היה ממייסדי תל אביב.
עד גיל תשע התגורר עם הוריו בפורט סעיד במצרים.
לאחר שובו למד בגימנסיה הרצליה, ובגיל 15 סיים בהצטיינות חסרת תקדים את התיכון.
בגיל 16 החל בלימודי הנדסת מכונות בפקולטה להנדסת מכונות בטכניון, וסיים אותם בהצטיינות יתרה.
כבר בגיל 15 התגייס נאמן לשורות ארגון "ההגנה".
הוא הכשיר לוחמות בבית אורן, בהן גם את חנה סנש.
לאחר תום לימודיו בטכניון נתבקש לעבוד כמהנדס בתע"ש אך העדיף להיות לוחם ויצא לקורס קצינים של ההגנה.
תחילה שימש כמפקד מחלקה ולאחר מכן מפקד פלוגה בחי"ש של תל אביב.
במלחמת העצמאות שירת כסגן מפקד גדוד 51 בחטיבת גבעתי וכקצין המבצעים של החטיבה לקראת מבצע יואב.
אחר כך, מונה לסגן מפקד החטיבה, ובשנת 1950 הועבר למטכ"ל להיות ראש ענף מבצעים תחת פיקודו של יצחק רבין, שהיה ראש מחלקת המבצעים וידידו הטוב.
נאמן זוהה כאיש מפ"ם, ואף על פי כן, קודם לתפקיד ראש מחלקת התכנון במטכ"ל בדרגת אלוף-משנה, אחרי שרכש השכלה צבאית בבית הספר הגבוה למלחמה בפריז בשנת 1951.
בסוף 1954, לאחר הדחת ראש אמ"ן, בנימין גיבלי, בעקבות העסק הביש, שימש נאמן כממלא מקום לזמן קצר, ולאחר מינויו של יהושפט הרכבי לתפקיד זה, המשיך כסגנו ובמקביל מונה למפקד חטיבת כרמלי.
בין השאר עסק בקידום טכנולוגיות הצפנה ופענוח צפנים.
במהלך מבצע קדש, ריכז את התיאום הצבאי עם בריטניה ועם צרפת.
לאחר מכן היה אחראי על הקשר עם הכורדים בעיראק ועם קהילות יהודיות בארצות האסלאם.
בסוף 1957 מונה לנספח צה"ל בלונדון, והתמסר ללימודי תואר שלישי בפיזיקה, אותם סיים ביוני 1961. בשנת 1961 השתחרר מצה"ל בדרגת אלוף-משנה ומונה למנהל מדעי של הוועדה לאנרגיה אטומית כממלא מקום של פרופ' ישראל דוסטרובסקי.
ב-1967, ערב מלחמת ששת הימים, הופקד על טיפול בעניינים מדיניים.
במלחמת יום הכיפורים שימש כעוזר שר הביטחון, והופקד על הקשר החשאי עם האמריקנים.
בנוסף, עסק בבדיקת מחדלי המודיעין במלחמה.
בשנות השבעים שימש כיועץ לשמעון פרס במשרד הביטחון ושאיפותיו, בהן שיגור לוויין ישראלי, הכעיסו את יצחק רבין ויצרו קרע ביניהם.
במהלך שנות החמישים המאוחרות, התפנה נאמן למחקר מדעי, והשלים את עבודת הדוקטור שלו באוניברסיטת לונדון תוך שנה, בהנחיית עבדוס סלאם, חתן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1979.
הישגו המדעי הגדול של נאמן הוא בזיהוי עקרונות סימטריה בסיסיים העומדים ביסוד עולם החלקיקים האלמנטריים.
הוא הראה שניתן להסביר את קיומם ותכונותיהם של החלקיקים התת-אטומיים בעזרת מודל המבוסס על חבורת הסימטריה .
בפרט, הוא הראה איך הפרוטון והנייטרון הם חלק משמינייה של באריונים שמהווה הצגה של חבורה זו.
נאמן הגיע לגילויים אלה במקביל למארי גל-מאן, אשר כינה את החלקיקים העומדים בבסיס המודל בשם קווארקים.
גילוי חלקיק (אומגה מינוס) במעבדה הלאומית ברוקהייבן ב-1964, שקיומו ותכונותיו נחזו על ידי המודל של גל-מאן ושל נאמן אישש את המודל ופרסם את מציעיו.
גל-מאן ונאמן פרסמו את הספר "The Eightfold Way", שכלל את מאמריהם בתחום זה.
מספר שנים אחר כך הוענק לגל-מאן פרס נובל לפיזיקה לשנת 1969, ללא יובל נאמן וג'ורג' צוויג שתרם אף הוא לתורה המתגבשת.
נאמן ראה בעובדה שלא זכה בפרס על אף שעבודתם נעשתה במקביל ובאופן בלתי תלוי החמצה, והדבר הסב לו תסכול שליווה אותו עוד שנים רבות לאחר מכן.
לקראת סוף 1962, עם הקמת המחלקה לפיזיקה באוניברסיטת תל אביב הועמד נאמן בראשה.
בשנת 1963 מונה לפרופסור חבר ביוני 1964 נבחר לסגן רקטור האוניברסיטה.
בשנת 1965 מונה גם לסגן נשיא האוניברסיטה, ולאחר חצי שנה העביר את תפקיד סגן הרקטור לפרופ' יהושע יורטנר.
בעקבות סכסוך בין נשיא האוניברסיטה לרקטור, התפטר נאמן מתפקידו כסגן נשיא בתחילת 1966, בנימוק שהוא מעדיף להשקיע את זמנו בעבודה מדעית ולא בעבודה ארגונית חסרת תכלית.
בשנים 1971–1975 כיהן כנשיא האוניברסיטה.
הוא היה בין יוזמי פתיחת הפקולטה להנדסה באוניברסיטת תל אביב (1971) ונחשב למתווה דרכה בראשית קיומה.
בשנת 1969 קיבל נאמן את פרס ישראל למדעים מדויקים (לימים החזיר אותו במחאה על הענקת הפרס לאמיל חביבי), ב-1972 נבחר לאקדמיה הלאומית למדעים של ארצות הברית ובשנת 2003 קיבל את פרס א.מ.ת.
בראשית שנות ה-70 נחלץ למאבק למען המדענים היהודים בברית המועצות.
כפיזיקאי בעל שם בין-לאומי וכנשיא אוניברסיטת תל אביב הצעירה, הצליח לגייס למטרה זו רבים מעמיתיו המדענים בעולם.
ב-1971 הוקם, בראשותו, ועד המדענים שליד המועצה הציבורית למען יהודי ברית המועצות.
גם הקמת המרכז לקליטה במדע, הגוף הממשלתי לקליטת המדענים העולים שהוקם ב-1973, היה פרי יוזמתם של נאמן ועמיתיו.
גם כשנכנס לחיים הפוליטיים המשיך נאמן לפעול לקליטת המדענים העולים וכשר המדע קידם בממשלה את התוכניות לקליטתם.
הוא הקדיש מזמנו גם לפופולריזציה של המדע, במתן הרצאות לנוער, בכתיבת ספרי מדע פופולרי, ובהרצאות בסדרת "אוניברסיטה משודרת" של "גלי צה"ל".
בשנת 1977 שימש כיושב ראש ועדת ההיגוי שהמליצה על פרויקט תעלת הימים, לייצור תעלה שתחבר בין הים התיכון לים המלח בעלות של כ-1.5 מיליארד דולר.
בשנת 1984 הופסק הפרויקט משיקולים כלכליים, וחוסר היתכנות הנדסית.
הוא תלה את חוסר היכולת המדינית להוציא לפועל את הפרויקט, בכך שהפוליטיקאים נעדרי חזון, ושהם עושים פרויקטים קצרי טווח, שבהם יוכלו במהרה לקצור פירות.
כבר ב-1952 היה נאמן חבר בוועדה לאנרגיה אטומית.
ב-1961, אחרי השלמת הדוקטורט, נעשה נאמן מנהל מדעי בכור בנחל שורק.
באותה תקופה עמד שמעון פרס בראש הצוות שהוביל את הקמת הקריה למחקר גרעיני בדימונה ונאמן, שעבד תחתיו, לא היה ביחסים טובים עמו ופרש לבסוף.
היה לו תפקיד בהסוואת הפעילות הגרעינית של ישראל מפני ארצות הברית.
פרס טען שהמדענים היו ספקנים ממנו, אולם נראה שנאמן היה בין אלו שתמכו מלכתחילה בהקמת הכור.
לאחר מכן שימש נאמן כיושב ראש הוועדה לאנרגיה אטומית.
ב-1981 דחף לצאת למבצע נגד הכור הגרעיני בעיראק.
דמותו עוררה סקרנות ותשומת לב, והכינוי שהדביק לו אורי אבנרי, דוקטור סטריינג'לב, פגע בו מאוד.
בניגוד לאחרים, שונים ממנו בהשקפותיהם, שלל נאמן מכל וכל את האפשרות כי נשק גרעיני יכול לשמש בסיס לתפישת ביטחון הגנתית.
את האפשרות להשתמש בהרתעה גרעינית גלויה שלל בטענה של "חוסר אחריות מוחלט".
מייד לאחר מלחמת ששת הימים פרסם נאמן מאמר שבו קרא לשמירה על השטחים שנכבשו במלחמה והחלפתו של שר החוץ אבא אבן והצטרף לתנועה למען ארץ ישראל השלמה.
ב-1979 הקים עם גאולה כהן את תנועת "התחיה" ונבחר לעמוד בראשה.
בדעותיו תמך במה שכינה "אקטיביזם ציוני" ודגל בחזון של ארץ ישראל השלמה.
נאמן התנגד בנחרצות להסכמי קמפ דייוויד ולפינוי ימית.
פעילותו בתנועת התחיה עוררה הרמת גבה מצד אלו שהיו מודעים להשקפותיו האתאיסטיות שעמדו בסתירה חדה לעמדות הימין הדתי מסוגו של גוש אמונים שעימו שיתף פעולה.
דעותיו נגד החזרת סיני לא השתנו לאורך כל ימי חייו ובריאיון לידיעות אחרונות ב-2005, כשנה לפני מותו, הסביר.
ב (1981) נבחר לכנסת מטעם "התחייה", ובין השנים 1982–1984 היה שר המדע, במקביל המשיך בפעילותו האקדמית בקתדרה ע"ש וולפסון לפיזיקה עיונית ובמכון ללימודים מתקדמים באוניברסיטת תל אביב.
בין השנים 1983–1984 שימש יושב ראש ועדת השרים להתיישבות.
במאי 1984 עורר סערה לאחר שהביע תמיכה בפיגוע ההתנקשות בראשי הערים הפלסטינים שביצעה המחתרת היהודית.
ב-30 בינואר 1990 התפטר מהכנסת, ועם הקמת ממשלת שמיר בחודש יוני אותה שנה, שב למשרד המדע והטכנולוגיה, וקיבל גם את תיק האנרגיה והתשתית.
נאמן התנגד להשתתפותה של המשלחת הישראלית בוועידת מדריד וניסה לסכל מהלך זה על ידי יצירת ברית בין מפלגות הימין שכללה את סיעות "מולדת", "התחיה" ו"צומת".
נאמן פרש מן הממשלה ב-21 בינואר 1992, באותה שנה לא עברה רשימת "התחייה" את אחוז החסימה והוא פרש סופית מהפוליטיקה.
את קשייה של התחייה תלה נאמן, בין השאר, בשילוב בין גאולה כהן לבין אליקים העצני, שביניהם התנהל, לדבריו, "מרוץ לקיצוניות".
בין פעולותיו כשר המדע הייתה יוזמתו להקמת סוכנות החלל הישראלית.
הוא כיהן כיושב ראש הסוכנות שנים רבות אחר כך.
בריאיון עיתונאי על הרגשתו לעזוב את הפוליטיקה, למרות יתרונותיה, השיב יובל נאמן ברוח קוסמוסופית: .
בין השנים 1998–2002 כיהן כנשיא לשכת המהנדסים בישראל.
במאי 2005 קיימה ועדת המדע והטכנולוגיה של הכנסת ישיבה מיוחדת לציון יום הולדתו ה-80 של נאמן.
נאמן לקה ב-23 באפריל 2006 בשבץ מוחי.
הוא נפטר ב-26 באפריל, ונטמן בבית הקברות טרומפלדור בתל אביב.
הוא הותיר רעיה (דבורה לבית רובינשטיין), בן, בת, אחות (רות בן-ישראל, כלת פרס ישראל למשפט) וארבע נכדות.
בעלה של דודתו מצד אביו, דינה, היה יזהר הררי, שאף הוא כיהן כחבר הכנסת (בכנסות ה-1 עד ה-7, תחילה מטעם המפלגה הפרוגרסיבית) ובן דודו, בנו של יזהר, הוא חיים הררי, פיזיקאי בעל שם בזכות עצמו, ונשיא מכון ויצמן למדע לשעבר.
על שמו של נאמן קרויים רחובות בתל אביב, ירושלים, רחובות וקריית ארבע, וסדנת תל אביב למדע, טכנולוגיה וביטחון באוניברסיטת תל אביב.
עם יורם קירש, ציידי החלקיקים, הוצאת יחד, 1983
הפיזיקה של המאה העשרים, (עורך: יהודה עופר, התקין וההדיר: יואב בן דב), תל אביב: משרד הביטחון – ההוצאה לאור, אוניברסיטה משודרת, תשמ"ד 1984
מדיניות הראייה המפוכחת, (עורך: אדר קיסרי), רמת-גן: רביבים, 1984
היקום האינפלציוני הנצחי, (עורך: חיים שמואלי), רחובות: מכון ויצמן למדע, היחידה לפעולת נוער, תשנ"ה 1995
סדר מן האקראי: המדע וחברת האדם בתורת התפתחות מוכללת, (עורכת ומפיקה: שרה סורני), ירושלים: מכון ון ליר, תשנ"ט 1999
יהודים, ישראל והסוגיה הגרעינית: אסופת מאמרים פרי עטו של פרופ' יובל נאמן, (עורך: שמואל צבאג), אריאל, המכללה האקדמית יהודה ושומרון, תשס"ז 2007
יובל כרמי (קמיגר) (נולד ב-17 בספטמבר 1975) הוא שחקן, במאי, מחזאי, תסריטאי מנהל תיאטרון ומנהל בית ספר למשחק.
כרמי שירת בצה"ל בפיקוד הנח"ל בתפקיד מש"ק אמנים.
סיים את לימודיו בבית הספר הגבוה לאמנויות הבמה בית צבי ב-1989. בשנים 2000-1998 למד בימוי קולנוע וטלוויזיה בבית הספר קמרה אובסקורה.
כרמי שיחק בין היתר בסרטים וסדרות הטלוויזיה טירונות, הבורגנים, בלתי הפיך, פלפלים צהובים, האי, עכשיו או לעולם לא, אין לה אלוהים, חדר חקירות, אישה מרציפן, ללקק ת'תות, כבודו, סימה ועקנין מכשפה, מליץ יושר (כמנחה) ו-pumukle (סדרה טלוויזיה גרמנית).
השתתף במספר רב של הצגות:
בתיאטרון הבימה: הבחורים בדלת ממול, החייל האמיץ שוויק, סירנו דה ברז'רק.
בתיאטרון הקאמרי: ביקור הגברת הזקנה (בשיתוף הבימה).
בתיאטרון חיפה: שבת ראשון שני, אנדורה, יאיר, להיות או לא להיות, הבחורים בדלת ממול.
בתיאטרון באר שבע: קן הקוקיה, הרוזן ממונטה כריסטו, למה לא באת לפני המלחמה, חבלי משיח, בין חברים, הרולד ומוד.
בתיאטרון רמת גן: הלילה השנים עשר.
בתיאטרון הספרייה: גוף להשכיר, מלקולם הקטן ומלחמתו בסריסים, הבחורים בדלת ממול, נפש יהודי.
בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע: עפר ואפר/שפת ההר.
בנוסף, השתתף במספר פסטיבלים, בהם פסטיבל ישראל (1988); בהצגה "צור וירושלים"; בפסטיבל עכו (1990); ב"המוזג"; בפסטיבל תיאטרון קצר (1998); ב"סדר מוכרח להיות"; וב-2000 ב"לילה ת"א".
כמו כן הנחה בערוץ הילדים.
לאורך השנים, שיחק בלמעלה משלושים פרסומות בישראל ומחוצה לה.
בתיאטרון תהל ביים את "וינסנט ריבר" מאת פיליפ רידלי, אותו חידש בתיאטרון אלפא לאמנויות המופע.
יובל מנדלסון (נולד ב-25 באוקטובר 1982) הוא מוזיקאי, שחקן, תסריטאי, במאי ומורה ישראלי, סולן להקת "יובל מנדלסון והמסע לפולין" ולהקת הרוק "שייגעצ".
מנדלסון נולד לאב עורך דין ולאם מורה, כבן זקונים, ולו אח ואחות גדולים שהם עורכי דין.
גדל ברמת גן ולמד בבית הספר התיכון בליך.
ב-1996 הקים את להקת "טיטי מחפשת בית", שהתפרקה ביוני 1999.
בספטמבר 1999 קמה להקת "שייגעצ", שחבריה היו אז מנדלסון, דנה רגב, אבי מרקוביץ' ושיקו פלדמן.
לאחר הקלטת האלבום הראשון "ניו יורק – רפיח" עזבה רגב את הלהקה, ואת מקומה תפס אסף רייז.
הלהקה הוציאה שלושה אלבומים נוספים: "משקאות חריפים" (2004), "להפסיק לאכול עוגות" (2006) ו"איזה יופי" (2008), עד שהפסיקה את פעילותה בשנת 2011.
מנדלסון היה חבר בלהקת "The Blueberries", שם ניגן בס, עם רועי בן ארצי ואבי מרקוביץ'.
בנוסף, הפיק מוזיקלית את "חומרים רטובים", האלבום הראשון של להקת "ביט 69".
בשנת 2006 גילם את דמותו של שי בסרט "מישהו לרוץ איתו", המבוסס על ספרו של דויד גרוסמן.
בשנת 2008 סיים לימודי תסריטאות בבית הספר סם שפיגל לקולנוע וטלוויזיה.
באותה שנה החל להשתתף בפאנל תוכנית הלילה "טינופת" בערוץ הוט 3, ששודרה במשך שתי עונות.
בשנת 2009 השתתף בסדרה "גירושים נפלאים" ב-yes.
בשנים 2010–2011 ביים לצד נדב הולנדר, כתב וכן שיחק בקומדיית האימים "חתולים על סירת פדלים", שיצאה לאקרנים במרץ 2012. לאחר מכן ביים קליפים ליזהר אשדות, "קרח תשע", "מוניקה סקס" ולעצמו.
החל משנת 2009 הופיע מנדלסון עם להקתו "הלובסטרים", ובפברואר 2013 יצא אלבומם הראשון, "הצורה הגאומטרית", בחברת היי פידליטי.
בשנת 2014 הקים את להקת "לואי מרשל", יחד עם דן תורן, יובל שפריר, עופר קורן ורועי הדס.
אלבומם הראשון, "כל הסימנים מראים", יצא בדצמבר באותה שנה.
כל שירי האלבום נכתבו על ידי מנדלסון ותורן במשותף והופקו על ידי שפריר.
הלהקה גייסה את הכסף להפקת האלבום במימון ההמונים, באתר הדסטארט.
באותה שנה, הגיש את "דאבל טייק", מגזין הקולנוע של אתר וואלה, לצד ריקי בליך.
ב-2015 השתתף בסדרה "החדש של עומרי גורדון".
באותה שנה החל ללמד אזרחות וקולנוע בתיכון בליך ברמת גן.
בשנת 2016 עלתה לאוויר בערוץ הילדים הסדרה "גרעינים" אותה יצר יחד עם דנה פרידר ויונתן בר-אילן.
באותה שנה החל להגיש פינה קבועה בתוכנית "היום בלילה עם גורי אלפי" בשידורי קשת, ובה ביצע שירים שכתב לבתו בלה.
השירים יצאו גם באלבום שיצא בהמשך אותה שנה, "יובל המנוול – שירים לבלה".
בשנת 2018 עלתה בהוט הסדרה "אוטונומיות" בה שיחק.
החל משנת 2017 מופיע ומקליט עם להקת "יובל מנדלסון והמסע לפולין".
בספטמבר 2019 יצא לאור אלבומם הראשון והושק במועדון הבארבי.
בהופעה התארחו חברי להקת "שייגעצ", שניגנו יחדיו לראשונה מזה שמונה שנים.
בין חברי ההרכב המוזיקאית אור אדרי.
בינואר 2020 התאחדה להקת שייגעצ להופעה מלאה במועדון ההאנגר בת"א אל מול קהל של אלפים.