tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המפגש בין השניים הופך להתנגשות בין עולמות – האינטלקטואלית העירונית והאיש הכפרי המעשי – אך בהדרגה נרקם ביניהם קשר המבוסס על הבנה, סבלנות וחיבה כנה.
הספר הופץ בעברית באוגוסט 2025.
בסדרת הטלוויזיה, את אלואיז מגלמת קלודיה ג'סי ואילו את פיליפ קריין מגלם כריס פולטון.
הסיפור מתרחש בשנים 1820–1824 ומתמקד בפרנצ'סקה ברידג'רטון, האחות השישית במשפחה, ובמייקל סטרלינג – בן דודו וחברו הקרוב של בעלה.
בערב שלפני נישואיה, מייקל מתאהב בפרנצ'סקה ממבט ראשון, אך היא נישאת לאחר, והוא שומר את רגשותיו לעצמו.
שנים מאוחר יותר, לאחר מותו הפתאומי של בעלה, מייקל יורש את תואר הרוזנות ונאלץ להתמודד עם רגשות אשמה ותשוקה כלפי האלמנה הצעירה.
פרנצ'סקה, מצדה, נאבקת בין זיכרון אהבתה לבעלה לבין האפשרות לאהוב מחדש.
בשתי העונות הראשונות של הסדרה גילמה רובי סטוקס את דמותה של פרנצ'סקה, אך דמותה לוהקה מחדש והחל מהעונה השלישית, השחקנית האנה דוד מגלמת אותה.
בפרק הסיום של העונה השלישית, מקור הסיפור, מייקל סטירלינג, הומר למייקלה סטירלינג (שגולמה על-ידי מסאלי בדוזה ), דמות נשית במקום הגברית.
היוצרים הצהירו שהשינוי נעשה מתוך רצון להציג ייצוג רחב יותר של אהבה, כולל אהבה קווירית, ותוך שמירה על "רוח" חלק מהנושאים של הספר למרות השינוי הדמויות.
זה נמצא בנשיקה שלו (2005)
העלילה מתרחשת בשנים 1825–1826 ובמרכז הספר עומדת הייסינת' ברידג'רטון, האחות הצעירה והשנונה במשפחה, הידועה בלשונה החדה ובאופייה העצמאי.
היא נחשבת לבת החברה המשכילה והביקורתית ביותר במשפחה, ולעיתים נתפסת כיותר מדי דעתנית לטעמם של גברים בתקופתה.
בן זוגה העלילתי הוא גארת' סט.
קלייר, גבר מקסים אך מיוסר, שנאבק במורשת משפחתית בעייתית ובקשר מתוח עם סבו.
כאשר הוא מגלה יומן ישן בשפה האיטלקית של סבתו המנוחה, הוא מבקש את עזרתה של הייסינת' בתרגומו.
השניים יוצאים יחד למסע של פענוח סודות משפחתיים, שבמהלכו מתפתח ביניהם קשר המבוסס על שנינות, כבוד הדדי ומשיכה הולכת וגוברת.
בסדרת הטלוויזיה, השחקנית פלורנס האנט מגלמת את הייסינת'.
הסיפור מתרחש ב-1827 ומתמקד בבן הצעיר במשפחה, גרגורי ברידג'רטון, הרומנטיקן האולטימטיבי, המאמין באהבה ממבט ראשון ובייעוד רומנטי אמיתי.
במהלך אירוע חברתי, גרגורי משוכנע שמצא את אהבת חייו כאשר הוא רואה את הרמיון ווטסון, צעירה יפהפייה ופופולרית.
אולם הרמיון מאוהבת באדם אחר, והחברה הקרובה שלה, לוסי אברנת'י, מנסה לעזור לגרגורי לזכות בלבה, עד שהיא עצמה מתאהבת בו.
כשהיא נאלצת להתארס לגבר אחר משיקולים משפחתיים, גרגורי מבין שלוסי היא האישה שהוא באמת רוצה.
בסדרת הטלוויזיה, השחקן ויל טילסטון מגלם את גרגורי.
אחשחקן בסדרהסדרת "ברידג'רטון"הדוכס ואניהוויקונט שאהב אותיהצעה מג'נטלמןלחזר אחרי מר ברידג'רטוןלסיר פיליפ, באהבהכשהוא היה מרושעזה נמצא בנשיקה שלובדרך לחתונהאנתוניג'ונתן בייליבנדיקטלוק תומפסוןקוליןלוק ניוטוןדפניפיבי דינבוראלואיזקלודיה ג'סיפרנצסקהרובי סטוקס / האנה דודגרגוריויל טילסטוןהייסינת'פלורנס האנט
מגזין פיפל דירג את "הוויקונט שאהב אותי" כספר הטוב ביותר בסדרת ברידג'רטון עבור חוג "מאויבים לאוהבים".
"הדוכס ואני" ספג ביקורת על הכללת מין ללא הסכמה בין סיימון ודפני, שהסתכם באונס בנישואין.
המבקרים ציינו כי קווין נכשלה בהכרה בקשיים של גברים קורבנות אונס, במיוחד מאחר שסיימון עבר טראומה לאחר האירוע.
"בדרך לחתונה" זכה בפרס הסופרים רומנטיים של אמריקה (RITA) בשנת 2007.
הרומנים, שזכו להצלחה לאחר צאתם לאור, זכו לעלייה במכירות הספרים כשהסדרה "ברידג'רטון" עלתה בדצמבר 2020, ושוב, בעונתה השנייה במרץ 2022. מספר ספרים בסדרה היו רשימת רבי-המכר של הניו יורק טיימס.
סדרת הספרים עובדה על ידי שונדלנד, עבור נטפליקס, לסדרת טלוויזיה בשם "ברידג'רטון" שעלתה לשידור בשנת 2020. הסדרה עוקבת אחר עלילת הרומנים כשכל עונה מתמקדת באח אחר של ברידג'רטון ובחיפוש אחר נישואים.
ברידג'ט ג'ונס: חוזרת לשוק הוא סרט קומדיה רומנטית אמריקאי-בריטי משנת 2025, שביים מייקל מוריס, בכיכובם של רנה זלווגר, יו גרנט, קולין פירת' ואמה תומפסון.
סרט זה הוא סרט המשך לסרט "ברידג'ט ג'ונס בייבי" (2016).
קדמו לו הסרטים "יומנה של ברידג'ט ג'ונס" (2001) ו"ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" (2004)
הקרנת הבכורה של הסרט נערכה בבתי הקולנוע ברחבי העולם מתוכננת ב-14 בפברואר 2025. הסרט זמין לצפייה גם בשירות הסטרימינג Peacock.
רנה זלווגר בתפקיד ברידג'ט ג'ונס
יו גרנט בתפקיד דניאל קליבר
אמה תומפסון בתפקיד דוקטור רולינגס
צ'ואיטל אג'יופור בתפקיד מר וולאקר, מורה בבית הספר לילדים של ברידג'ט
ליאו וודול בתפקיד רוקסטר, מושא האהבה החדש של ברידג'ט
קולין פירת' בתפקיד מארק דארסי
ג'ים ברודבנט בתפקיד קולין ג'ונס, אביה של ברידג'ט
ג'מה ג'ונס בתפקיד פמלה ג'ונס, אמה של ברידג'ט
איילה פישר בתפקיד רבקה, השכנה החדשה של ברידג'ט
ניקו פארקר בתפקיד קלואי, הבייביסיטרית של ילדיה של ברידג'ט
שרה סולמני בתפקיד מירנדה, חברתה של ברידג'ט
סאלי פיליפס בתפקיד שרון "שאזר"
סיליה אימרי בתפקיד אונה אלקונברי
באפריל 2024 פורסם לראשונה שסרט רביעי בסדרת סרטי ברידג'ט ג'ונס נמצא בשלבי הפקה, וכי עלילת הסרט תתבסס על עלילת הספר השלישי בסדרת ספרי ברידג'ט ג'ונס.
רנה זלווגר, יו גרנט ואמה תומפסון הסכימו לגלם את הדמויות אותם הם גילמו בעבר בסרטים הקודמים בסדרת הסרטים, ואל צוות השחקנים הצטרפו צ'ואיטל אג'יופור וליאו וודול.
מייקל מוריס מביים את הסרט על בסיס תסריט שנוצר על ידי פילדינג אשר בכתיבתו לקחו חלק גם אבי מורגן ודן מאזר.
במאי 2024 פורסם גם שאיילה פישר, ג'וזט סיימון, ניקו פרקר ולילה פרזד ישחקו גם בסרט, וכי ג'ים ברודבנט, ג'מה ג'ונס, שרה סולימני, סאלי פיליפס, שירלי הנדרסון וג'יימס קאליס יגלמו בסרט את הדמויות אותם הם גילמו בעבר בסרטים הקודמים בסדרת הסרטים של ברידג'ט ג'ונס.
שלב הצילומים החל ב-10 במאי 2024 בלונדון.
צילומי הסרט הסתיימו ב-8 באוגוסט 2024.
ברידג'ט ג'ונס בייבי הוא סרט קומדיה רומנטית משנת 2016 בבימויה של שרון מגווייר על פי תסריט של הלן פילדינג, דן מאזר ואמה תומפסון, המבוסס על סיפור מאת פילדינג.
זהו סרט ההמשך ל"ברידג'ט ג'ונס: עובדות החיים" (2004) והפרק השלישי בסדרת הסרטים של ברידג'ט ג'ונס.
בסרט מככבת שוב רנה זלווגר בתפקיד ברידג'ט ג'ונס, אשר מגלה שהיא בהריון וחייבת להבין מי משני מאהביה האחרונים הוא האב, עורך הדין מארק דארסי (קולין פירת', גם הוא חוזר על תפקידו) או המתמטיקאי ג'ק קוואנט (פטריק דמפסי), כל זאת תוך ניסיון להסתיר זאת אחד מהשני.
הסרט סימן את חזרתה של זלווגר למסך לאחר הפסקה של שש שנים.
הוא הוקרן בבכורה בכיכר אודיאון לסטר בלונדון ב-5 בספטמבר 2016 ויצא לאקרנים בבריטניה ובארצות הברית ב-16 בספטמבר.
הסרט קיבל ביקורות חיוביות בדרך כלל מהמבקרים והכניס למעלה מ-211 מיליון דולר ברחבי העולם מול תקציב הפקה של 35 מיליון דולר.
הסרט היה מועמד לפרס האקדמיה האירופית לקולנוע לוקס ולפרס גלוב דה קריסטל לסרט הזר הטוב ביותר.
ביום הולדתה הארבעים ושלוש, ברידג'ט ג'ונס משתתפת באזכרה של האקס שלה דניאל קליבר, הנחשב מת לאחר התרסקות מטוס.
היא רואה את האקס השני שלה, מארק דארסי, עם אשתו קמילה.
ברידג'ט עובדת כעת כמפיקת טלוויזיה וחברה קרובה של עמיתה לעבודה מירנדה.
לאחר שבילתה את ליל יום ההולדת שלה לבדה, ברידג'ט מחליטה לאמץ את חיי הרווקות, נענית להצעתה של מירנדה ללכת לפסטיבל מוזיקה שבו היא פוגשת גבר חתיך, ג'ק, לאחר שהיא נופלת בבוץ.
באותו ערב, ברידג'ט שיכורה זוחלת לתוך היורטה שלו, חושבת שהיא שלה ושל מירנדה.
הוא מזמין אותה להישאר ויש להם סטוץ.
בבוקר, כשהיא מתעוררת לבד, ברידג'ט עוזבת, בלי לדעת שג'ק יוצא להביא ארוחת בוקר עבורם.
כשחזרה הביתה, ברידג'ט הולכת להטבלה של התינוק החדש של חברתה ג'וד, שם היא הסנדקית ומארק התבקש להיות הסנדק ברגע האחרון.
הוא אומר לה שהוא וקמילה מתגרשים וקמילה הייתה רק בהלוויה בשביל תמיכה מוסרית.
כשהם מבינים שהם עדיין מאוהבים, ברידג'ט ומארק מבלים את הלילה ביחד.
ברידג'ט יוצאת לפני שהוא מתעורר, משאירה פתק שאומרת לו שהיא חוששת שהחיבור מחדש יחזור על טעויות העבר שלהם.
שבועות לאחר מכן, ברידג'ט מגלה שהיא בהריון.
היא מחליטה להשאיר את התינוק למרות היותה רווקה.
לאחר ביקור במרפאה של ד"ר רולינגס, היא מבינה שהאב יכול להיות מארק או ג'ק.
היא לא מצליחה ליצור קשר עם ג'ק עד שמירנדה מזהה אותו בפרסומת טלוויזיה ומגלה שהוא המיליארדר המתמטיקאי ג'ק קוואנט, יוצר אתר היכרויות.
מירנדה ובריג'ט זוממות לזמן את ג'ק כאורח בתוכנית החדשות שלהן כדי לקבל דגימות DNA.
למרות שברידג'ט מנסה להישאר בסתר, הוא מזהה אותה ושואל למה היא עזבה אחרי הלילה שלהם ביחד.
היא מתנצלת, פולטת שהיא בהריון, מבלי להזכיר את מארק.
ברידג'ט גם מספרת למארק את החדשות; הוא כל כך נרגש שהיא לא יכולה לשאת לספר לו על ג'ק.
ד"ר רולינגס מציעה בדיקת DNA לבדיקת מי שפיר, אך ברידג'ט מחליטה שלא לעשות זאת, מכיוון שהיא חוששת מהסיכון להפלה.
ברידג'ט מזמינה את ג'ק לאירוע עבודה, ונבהלת כאשר גם מארק מופיע.
השלושה יוצאים לארוחת ערב, שם ברידג'ט מודה לבסוף שהיא לא בטוחה מי האב.
למרות אכזבתו, ג'ק לוקח את החדשות היטב, אבל מארק כועס ויוצא, אם כי הוא בסופו של דבר תומך בה.
הם מעמידים פנים שהם במערכת יחסים הומואית כדי למנוע מבוכה כאשר השלישייה משתתפת בשיעורים לפני לידה, מה שמרגיז את מארק.
הוא הופך לקנאי יותר ויותר ביחסים הקרובים של ברידג'ט וג'ק והוא הרוס כשג'ק נותן למארק להאמין שהוא ובריג'ט קיימו יחסי מין ללא קונדומים, מה שמגביר את הסיכוי שג'ק יהיה האב.
מארק עוזב, מתעלם מהשיחות של ברידג'ט.
ג'ק מבקש ממנה לעבור לגור איתו, אבל בסופו של דבר הוא מתוודה על מה שאמר למארק.
נסערת, ברידג'ט ממהרת לספר למארק, אבל כשהיא רואה את אשתו מגיעה לביתו, היא מתרחקת.
תשעה חודשים להריונה, ברידג'ט מוצאת את עצמה נעולה מחץ לבית בגשם.
מארק מגיע ופורץ עבורה לדירה.
הוא אומר לה שאשתו הייתה בדירתו כדי לאסוף את אחרון הדברים שלה.
בדיוק כשהם עומדים להתנשק יש לה ירידת מים.
כשהנייד שלו מצלצל, מארק זורק אותו ברומנטיות מהחלון, ומשאיר אותם ללא אמצעים להזעיק עזרה.
בסופו של דבר הם מגיעים לבית החולים בעזרת גיאני איש הפיצה וג'ק.
מאוחר יותר ג'ק מתנצל בפני מארק על התנהגותו.
ברידג'ט יולדת תינוק בריא, לו היא קוראת ויליאם, וחבריה והוריה מבקרים.
ד"ר רולינגס לוקחת את מארק וג'ק כדי לבצע את בדיקת ה-DNA, והם באמת מאחלים זה לזה בהצלחה.
שנה לאחר מכן, ברידג'ט מתחתנת עם מארק, אביו של ויליאם התינוק.
ג'ק הוא אורח, לא מראה סימן של טינה או קנאה, משחק בשמחה עם ויליאם.
ברידג'ט מביעה את שביעות רצונה שהכל הסתדר.
הסרט מסתיים בכותרת בעיתון שחושפת שדניאל קליבר נמצא בחיים.
הצילומים לתקופה קצרה החלו ביולי 2015 בדבלין, שם צולמו הסצנות הראשונות לסרט בהופעה של אד שירן בקרוק פארק.
שלב הצילומים הרשמי עם צוות השחקנים בפועל החל ב-2 באוקטובר 2015 בלונדון.
סצנות הפנים של אולפן הטלוויזיה, הפנים של בית החולים וסצנות שונות אחרות צולמו בשלבים 5 ו-6 באולפני הסרטים של מערב לונדון.
הצילומים הסתיימו ב-27 בנובמבר 2015. צילומים מחדש התקיימו במשך שבוע אחד החל מ-8 בינואר 2016.
שנהפרסקטגוריהמועמדתוצאה2017האגודה האמריקאית למלחינים, מחברים ומוציאים לאורTop Box Office Movieקרייג ארמסטרונגDiversity in Media Awardsסרט השנהברידג'ט ג'ונס בייביEDA AwardsAWFJ Hall of Shameשרון מגוויר פרס האקדמיה האירופית לקולנועבחירת הקהל לסרט האירופאי הטוב ביותרGlobes de Cristal Awardsהסרט הזר הטוב ביותר
ברידג'ט הולמס הוא דיוקן מן המאה ה-17 מאת הצייר האנגלי ג'ון ריילי, המתאר את המשרתת המלכותית ברידג'ט הולמס – דמות חריגה שבשונה מן המקובל באותה תקופה, זכתה להנצחה בציור פורמלי.
הולמס מתוארת בגיל מבוגר, ככל הנראה 96, כשבידה מטאטא, בלבוש משרתת, בתוך חלל פנים מפואר.
הציור שמור באוסף המלוכה הבריטית.
ברידג'ט הולמס (נפטרה ב־1691) שירתה כמשרתת בארמונות המלוכה הבריטיים בתפקיד שכונה "Necessary Woman" – משרה שדרשה טיפול כולל בחדרי השינה המלכותיים.
היא הייתה אחראית על ניקוי והכנת החדרים, ליטוש וניקוי של רהיטים שבירים, שטיפת הרצפות, הדלקת האח, וכן ריקון וניקוי של סירי לילה ומושבים ניידים.
חלק מהמשימות בוצעו בסיוע משרתים נוספים.
לפי ספר התקנים של המלך משנת 1685, קיבלה הולמס שכר שנתי של £60. בנוסף שולמו לה £10 ו־10 שילינגים בעבור מגורים, ו־£21 ו־5 שילינגים בעבור "כל סוגי הנחיצות במקום חשבונות" (all kind of necessaries in lieu of Bills).
הסכומים הגבוהים יחסית למשרתת מצביעים על החשיבות שיוחסה לעבודתה וותק שירותה.
הולמס שירתה לאורך תקופה ממושכת, תחת ארבעה מלכים: צ'ארלס הראשון, צ'ארלס השני, ג'יימס השני, וויליאם השלישי.
לאחר מותה, ככל הנראה בגיל 100, נקברה בקלוייסטרים של מנזר וסטמינסטר.
על מצבתה צוין כי שירתה את כל ארבעת המלכים הללו.
בציור, הולמס מוצגת בלבוש משרתת ובידה מטאטא, בעודה ניצבת בתוך חלל פנים מפואר הכולל ואזה המעוטרת בפריז קלאסי ודמות של נער מציץ מאחורי וילון דמשק.
ההעמדה יוצרת פארודיה עדינה על פורטרט ברוקי רשמי – אך אינה לועגת להולמס, אלא מתייחסת אליה בכבוד.
ייתכן שהציור נועד לשלב קריצה מוסרית או סאטירית, אך מבלי לפגוע בדמותה המכובדת.
יש הרואים בדימוי זה מבשר גישות מאוחרות יותר באמנות, כגון אלה של ויליאם הוגרת' וג'ושוע ריינולדס.
הנצחת דמויות ממעמד נמוך הייתה נדירה במאה ה־17, אך ריילי צייר לפחות עוד שני פורטרטים של משרתים: "טבחית פשוטה" (Scullion) שנמצא בכרייסט צ'רץ' באוקספורד, ודיוקן של קתרין אליוט (Katherine Elliot), שצויר בשיתוף עם ג'.ב.
אחד הכותבים ציין כי "ריילי הרגיש הכי בנוח מתחת למדרגות" – רמז לנטייתו לצייר גם את אלו שבשולי החברה.
הציור ככל הנראה הוזמן על ידי המלך ג'יימס השני.
הוא תועד לראשונה בשנת 1710 כשהוצב מעל האח בחדר האוכל של הנסיך בטירת וינדזור.
הוא נותר באותו חדר גם בשנים 1720, 1750 ו־1776. באותה תקופה שונה שם החדר מ"חדר ברידג'ט הולמס" ל"חדר השרטוטים" – שינוי שיכול להעיד על השתנות אופי ההנצחה של הדמות.
ג'ון ריילי (1646–1691) היה תלמידם של הצייר הגרמני גילברט סואסט והאמן האנגלי אייזק פולר .
אחד הדיוקנאות המוקדמים שלו היה של ויליאם צ'יפינץ', שומר תכשיטי המלך וחדרו הפרטי בשנים 1666–1685. לאחר מותו של סר פיטר לילי ב־1680, עלה ריילי לגדולה ומונה בשנת 1681 ל"צייר ואמן פורטרטים רשמי", וב־1689 – ל"צייר ראשי רשמי" של ויליאם השלישי, ומרי השנייה,, לצד סר גודפרי נלר.
הדיוקן של ברידג'ט הולמס הוא תיעוד נדיר של משרתת בתקופה בה דיוקנאות היו שמורים למעמד הגבוה בלבד.
הבחירה להציג אותה בדמותה המקצועית, בגיל מופלג ובלב לבו של חלל מלכותי, תוך כדי יצירת פארודיה סאטירית אך מכובדת – הופכת את הציור לביטוי יוצא דופן הן מבחינה חברתית והן מבחינה אמנותית.
ברידג'ט מייב פיליפסון היא פוליטיקאית בריטית המכהנת כשרה לענייני נשים ושוויון במשרד החינוך הבריטי מאז יולי 2024, וחברת פרלמנט מטעם מפלגת הלייבור המייצגת את מחוז האוטון וסנדרלנד דרום מאז 2010.
אמה היא קלייר פיליפסון, שהקימה את עמותת Wearside Women in Need המספקת מקלט לנשים שנפגעו מאלימות במשפחה.
בילדותה חיה המשפחה בוושינגטון בדירה בדיור ציבורי שהחימום בחלק ממנה לא פעל.
היא למדה לנגן בכינור, והשתתפה בשיעורי דרמה, שבעקבותיהם הייתה ניצבת בתוכנית הטלוויזיה לילדים "בייקר גרוב".
פיליפסון למדה בבית ספר קתולי, והשלימה תואר בהיסטוריה מודרנית ובצרפתית בהצטיינות יתרה באוניברסיטת אוקספורד ב-2005. בגיל 15 הצטרפה למפלגת הלייבור, ובתקופת לימודיה נבחרה ליו"ר משותף של תא המפלגה באוניברסיטת אוקספורד.
לאחר סיום לימודיה עבדה במשך שנתיים בשלטון המקומי, ובשנים 2007–2010 שימשה כמנהלת ב-Wearside Women in.
פיליפסון נבחרה ב-2009 כמועמדת הלייבור במחוז האוטון וסנדרלנד דרום, ונכנסה לראשונה לפרלמנט לאחר שזכתה במושב המחוז בבחירות הכלליות של 2010. היא מונתה לעוזרת שר ההגנה בממשלת הצללים, ג'ים מרפי.
בין אוקטובר 2013 לספטמבר 2015, היא שימשה כמצליפת האופוזיציה בבית הנבחרים.
פיליפסון שמרה על מושבה בפרלמנט בבחירות הכלליות ב-2015, בבחירות הבזק ב-2017 ושוב ב-2019. במשאל העם על החברות באיחוד האירופי תמכה פיליפסון בהישארות באיחוד, וב-2018 הייתה אחת מחברות הפרלמנט הראשונות של הלייבור שקראה למשאל עם על הסכם היציאה מהאיחוד.
ב-2020 תמכה פיליפלסון במועמדותו של קיר סטארמר בפריימריז על ראשות מפלגת הלייבור, ולאחר ניצחונו בהתמודדות מונתה לראשונה לתפקיד בממשלת הצללים, תחת השרות אנליס דודס ורייצ'ל ריבס.
ב-29 בנובמבר 2021 הועברה לתפקיד שרה במשרד החינוך בממשלת הצללים, והייתה אחראית לניסוח מדיניות החינוך של הלייבור באנגליה.
במסגרת תפקידה יזמה פיליפסון תוכניות למועדוני ארוחת בוקר ממומנים לכלל תלמידי בתי הספר היסודיים באנגליה, קראה לרפורמה ב-Ofsted, גוף הפיקוח על בתי הספר באנגליה, ותמכה בהטלת מע"מ על בתי ספר פרטיים שישמש למימון העסקתם של מורים נוספים בבתי הספר הציבוריים.
בעקבות ניצחון הלייבור בבחירות הכלליות ב-2024 מונתה פיליפסון לשרה במשרד החינוך, האחראית לענייני נשים ושוויון, תחת השרה אנליס דודס.
במסגרת תפקידה, בעקבות פסיקת בית המשפט העליון בבריטניה באפריל 2025 בנוגע לנשים טרנסג'נדריות, אמרה פיליפסון כי נשים טרנסיות לא צריכות להשתמש בשירותי נשים.
פיליפסון הכירה את בעלה בניוקאסל על הטיין לאחר לימודיה באוקספורד, והשניים הורים לשני בנים.
היא נוצרית-קתולית התומכת בזכות להפלה, אך מתנגדת להמתת חסד.
ב-10 ביולי 2024 הושבעה פיליפסון למועצה המלכותית, חברות המזכה אותה בתואר "הגבירה הנכבדת" לכל חייה.
ברידג'ווטר הול הוא אולם קונצרטים במרכז העיר מנצ'סטר, אנגליה.
בנייתו בשנות התשעים עלתה כ-42 מיליון ליש"ט, והוא מארח מעל 250 הופעות בשנה.
באולם זה פועלות תזמורת האלה, הקאמרטה של מנצ'סטר והפילהרמונית של ה-BBC.
המבנה ניצב על מצע של 280 קפיצים שנועדו לבודד אותו מרעשים חיצוניים.
האולם נקרא על שם הדוכס השלישי מברידג'ווטר, אשר הזמין את בניית תעלת ברידג'ווטר הנושאת את שמו וחוצה את מנצ'סטר, אף על פי שהאולם וחזית גדת המים שלו ממוקמים על שלוחה שנבנתה במיוחד של תעלת רוצ'דייל.
הצעות להחלפת אולם הקונצרטים ב"פרי טרייד הול" עלו לאחר שניזוק במלחמת העולם השנייה, אך האולם, ששימש כביתה של תזמורת האלה, תוקן ושופץ בשנות החמישים.
למרות היותו מקום פופולרי, ל"פרי טרייד הול", שנבנה בשנות ה-50 של המאה ה-19, הייתה אקוסטיקה ירודה ומתקנים מיושנים לקהל.
לאורך שנות ה-70 וה-80 נשקלו מספר תוכניות להחלפתו, אך הפרויקט הפך לסביר יותר ב-1988 לאחר הקמת התאגיד לפיתוח מרכז מנצ'סטר.
בשנות התשעים, שטח ממזרח לרחוב לוואר מוסלי ומצפון לרחוב גרייט ברידג'ווטר, בצמוד למרכז התערוכות G-Mex, אשר היה מאוכלס על ידי תחנת אוטובוס וחניון לשעבר ליד תעלת רוצ'דייל, זוהה כאתר עבור האולם החדש.
הושקה תחרות שהזמינה אדריכלים להציג תוכניות עבור אולם הקונצרטים החדש, ונבחרה הצעה של משרד האדריכלים רנטון האוורד ווד לוין.
הפיתוח כלל בניית אגן על שלוחה קצרה שנבנתה במיוחד של תעלת רוצ'דייל וחלק מתעלת מנצ'סטר וסלפורד ג'נקשן, מה שיצר סביבת גדת מים עבור האולם.
הברידג'ווטר הול אירח את הקונצרט הראשון שלו ב-11 בספטמבר 1996 ונפתח רשמית ב-4 בדצמבר על ידי המלכה אליזבת השנייה והדוכס מאדינבורו.
אולם הקונצרטים היה אחד ממספר מבנים שנבנו בשנות התשעים שסימלו את המעבר למנצ'סטר חדשה ומודרנית, בעקבות תהליך הדה-תיעוש וההפצצה של 1996.
הברידג'ווטר התקבל היטב וזכה במספר פרסים.
בנובמבר 1996, חודשים ספורים בלבד לאחר פתיחתו, זכה אולם הקונצרטים בפרס ה-RIBA צפון מערב.
בשנת 1998 זכה האולם בפרס המיוחד של ה-Civic Trust, המוענק לבניין ששיפר את חזות מרכז העיר.
בריום (Barium) הוא יסוד כימי ממשפחת המתכות האלקליות-עפרוריות שסמלו הכימי Ba ומספרו האטומי 56.
בריום הוא יסוד מתכתי שמזכיר מבחינה כימית את היסוד סידן.
בצורתו הטהורה הוא רך, וצבעו כסוף-לבן שמזכיר עופרת.
כשנחשף לאוויר הוא מתחמצן במהירות.
כמו כן, הוא מאוד פעיל כשבא במגע עם מים או כוהל.
לבריום שימושים במצתים, שפופרות ריק, זיקוקים ומנורות פלואורסצנט.
לבריום גופרתי (BaSO4) יישומים באבחון בעזרת קרני רנטגן, חומר צבע וייצור זכוכית.
לבריום פחמתי (BaCO3) שימוש בתור רעל עכברים.
לבריום חנקתי (Ba(NO3)2) ולבריום כלורט (Ba(ClO3)2) יישומים בפירוטכניקה.
בדיקת בריום - מלחי בריום ניתנים למטופל בקרני רנטגן בבליעה או בחוקן, בצילום איברים כמו ושט, קיבה, תריסריון ומעיים.
תערובת המכילה בריום גופרתי (BaSO4) ואבץ גופרי (ZnS) משמשת כפיגמנט שנקרא ליתופון (Lithopone).
בריום זוהה ב-1774 על ידי קרל וילהלם שלה ומוצה ב-1808 על ידי האמפרי דייווי באנגליה.
ניתן להפיק בריום מהמינרל בריט (BaSO4), אך מכיוון שהוא מתחמצן במהירות כשנחשף לאוויר, קשה להפיק אותו בצורתו הטהורה.
בצורה מסחרית, בריום מופק באמצעות אלקטרוליזה של BaCl2.
תרכובותיו החשובות ביותר הן בריום כלורי (BaCl2), בריום דו-חמצני (BaO2), בריום גופרתי (BaSO4), בריום פחמתי (BaCO3), בריום כלורט (Ba(ClO3)2) וBa(NO3)2.
כל תרכובות הבריום המסיסות במים או חומצה הן רעילות.
בַּרְיוֹמָאִים (שם מדעי: Ephemeroptera), סדרה עתיקה של חרקים בעלי גלגול חסר המונה כ-2,500 מינים.
הבריומאים מבלים את רוב מחזור החיים בשלב הנימפה.
בתצורה הבוגרת שלהם, בה הם מתרבים, הם נמצאים רק זמן קצר, בין כחצי שעה לימים ספורים.
חייו הקצרים של הבריומאי הבוגר מעניק לסדרה את שמה (בר-יום = בן יום).
חרקים אלה מגיעים עד לאורך 5 עד 30 מ"מ בהתאם למין.
הגדול שביניהם מעולם (אם כי הדבר מצוי בוויכוח מדעי) היה הבוחופלביה עם מוטת כנפיים של 45 מ"מ, מבין גדולי החרקים מעולם.
לנימפה רגליים קדמיות קצרות, מחושים גדולים וזימים משני צדי הבטן לצורך נשימה במים.
הן חיות במשך חודשים ספורים עד שנים ספורות, במהלכן הן משילות את עורן בין עשרים לשלושים פעמים.
הגלגול נעשה במים מתוקים, והנימפה יוצאת מהמים ליבשה או שהיא צפה על פני המים.
תהליך הפיכת הטרום בוגר לבוגר הוא מהיר למדי ויכול להתרחש תוך מספר דקות.
לבוגרים עיניים מפותחות וגפי פה מנוונים.
חייהם הבוגרים קצרים ביותר עקב אי יכולתם להזין את עצמם.
הביצים מוטלות למים תוך כדי תעופה.
בריזבן או בריסביין היא עיר הבירה של מדינת קווינסלנד שבאוסטרליה.
בעיר מתגוררים מעל 2.6 מיליון תושבים והיא השלישית בגודלה באוסטרליה.
העיר משתרעת על פני כמה אזורי ממשל מקומיים, ובמרכזה הסיטי של בריזבן.
בריזבן מדורגת לעיתים קרובות גבוה במדדי איכות החיים של הערים הכי ראויות למגורים.
העיר מהווה מרכז כלכלי, תרבותי חשוב באוסטרליה והיא יעד תיירותי פופולרי.
היא אירחה בעבר אירועים בין-לאומיים ועתידה לארח את המשחקים האולימפיים של קיץ 2032 ואת המשחקים הפאראלימפיים בקיץ 2032.
בריזבן נקראת על שם נהר בריזבן, שנקרא בתורו על שמו של סר תומאס בריזבן (1773–1860), אשר כיהן כמושל ניו סאות' ויילס בשנים 1821 עד 1825. השם נגזר מהמילה Bris בגאלית סקוטית, שפירושה "לשבור" או "לרסק" ומאנגלית עתיקה מהמילה Ban שמשמעותה Bone (עצם).
בריזבן יושבת על אדמה הידועה גם בשם Meanjin, השם המשמש בשפת הטורבאל של קבוצה ילידית אחת של אוסטרליה.
פירושו של Meanjin הוא "מקום בצורת ספייק", המתייחס לצורתו של נהר בריזבן לאורך האזור שבו נמצא כעת מרכז העסקים הראשי של בריזבן (Brisbane CBD).
כינוי היסטורי לבריזבן היה "עיר המלכה של הצפון", בעוד שהכינויים הפופולריים יותר של העיר כוללים את Brisvegas ו-River City.
באנגלית אוסטרלית, המאופיינת בקיצורים, בריזבן מכונה לפעמים Brissie.
יש גם וריאציות הומוריסטיות של השם כמו Bris Vegas או Brisneyland, אם כי אלה משמשים רק באופן ספורדי.
בשנת 1823 נחת מגלה הארצות ג'ון אוקסלי על גדת נהר בריזבן וקרא לנהר על שם סר תומאס בריזבן.
ב-1824 נוסדה מושבת העונשין הראשונה על חצי האי רדקליף במפרץ מורטון.
שנה מאוחר יותר הועבר מיקומה דרומה, למקום שבו נמצא כיום מרכז העסקים הראשי (CBD) של בריזבן.
במקור נקראה המושבה "אדינגלאסי" על שם הערים אדינבורו וגלאזגו שבסקוטלנד אולם, מאוחר יותר, שונה שם היישוב לשם הנהר שזרם לידו.
המושבה הייתה "כלא בתוך בית כלא", ונשלחו אליה פושעים שחזרו על פשעיהם במושבת העונשין סידני.
המושבה הייתה ידועה בתור המושבה האכזרית ביותר מבין כל מושבות העונשין באוסטרליה.
מסיבה זו נאסרה באזור התיישבות של אנשים פרטיים.
רק בשנת 1842 הותרה התיישבות מתיישבים חופשיים באזור, כדי לנצל את היערות הרבים בסביבה.
בשנת 1859 הפכה קווינסלנד למושבה עצמאית, ובריזבן הפכה לבירתה בפועל, אף שרק בשנת 1902 הוכרזה העיר רשמית כבירת המושבה.
ב-1879 נבנתה מסילת הברזל הראשונה, שחיברה את העיר לאיפסוויץ'.
על מנת למנוע צפיפות אוכלוסין העביר פרלמנט קווינסלנד בשנת 1885 את "חוק מניעת חלוקת קרקעות", שהוביל לשטחה הגדול של בריזבן וצפיפות האוכלוסין הנמוכה שלה.
העיר ניזוקה קשות במספר שיטפונות בשנות ה-90 של המאה ה-19. ב-1912 יצאו העובדים לשביתה כללית שנמשכה שישה שבועות והובילה בפעם הראשונה לשלטון מפלגת הלייבור האוסטרלית (ALP) בקווינסלנד.
במהלך מלחמת העולם השנייה הייתה העיר מקום מפקדתו של דאגלס מקארתור, וכוחות אמריקאים רבים שוכנו בעיר.
ב-26–27 בנובמבר 1942 פרצו מהומות בעיר בין חיילי צבא ארצות הברית לחיילי צבא אוסטרליה, אשר הובילו להרוג אוסטרלי אחד ומאות פצועים (בהם גם אזרחים).
אירוע זה ידוע בשם הקרב על בריזבן.
העיר אירחה את משחקי חבר העמים 1982, וב-1988 נערכה בה התערוכה הבין-לאומית אקספו 88 בנושא "שעות הפנאי ועידן הטכנולוגיה".
היא אירחה את משחקי הרצון הטוב 2001 ואת גמר גביע העולם ברוגבי 2008.
בינואר 2011 הכה את העיר השיטפון הגדול ביותר בתולדותיה.
נהר בריזבן גאה עד לשיא של 4.46 מטר והציף את רוב העיר.
השיטפון פגע קשות בתיירות בעונת השיא, והנזקים נאמדים במאה מיליון דולר.
ב-2014 העיר אירחה את פסגת G20, ואת פסגת L20 והיא אירחה את גמר גביע העולם ברוגבי 2017.
בריסביין נבחרה לארח את האולימיפאדה של 2032.
בריזבן שוכנת באזור הביוגאוגרפי הסוב טרופי וממקומת בדרום מזרח קווינסלנד, שבמישור ההצפה ההררי של עמק נהר בריזבן, בין מפרץ מורטון ורכסי הרי טיילור וד'אגילר.
מרכז העסקים הראשי ממוקם בתוך חצי אי של נהר בריזבן במרחק של כ-15 ק"מ ממפרץ מורטון.
העיר נקראת גם בשם בשפה האבוריג'ינלית המקומית מיאנג'ין.
אקלימה של בריזבן הוא סובטרופי עם קייצים חמים ולחים, וחורפים יבשים.
בקיץ נפוצות סופות הרעמים ובשנים האחרונות החלו בצורות קיציות.
חודש לח ביותר: 1,026 מילימטרים גשם נמדדו בפברואר 1893
היום הלח ביותר: 465 מילימטרים של גשם נמדדו ב-21 בינואר 1887
רוחות עזות ביותר שנמדדו: 145 קמ"ש
האזור הסטטיסטי של עיר הבירה הגדולה בריזבן, כולל את הרשויות המקומיות (LGA) של הסיטי של בריזבן, הסיטי של איפסוויץ', הסיטי של מפרץ מורטון, הסיטי של לוגאן ורדלנד סיטי, כמו גם חלקים מאזור עמק לוקייר ואזור סומרסט, המהווים אזור מטרופולין רציף.
הלשכה האוסטרלית לסטטיסטיקה (ABS) מעריכה שאוכלוסיית בריזבן רבתי היא 2,628,083 נכון לשנת 2022, מה שהופך אותה לעיר השלישית בגודלה באוסטרליה.
מפקד האוכלוסין האוסטרלי 2021 הראה כי 31.7% מתושבי בריזבן נולדו מעבר לים ול-52.2% מהתושבים היה לפחות הורה אחד שנולד מחוץ לאוסטרליה.
בבריזבן יש את אוכלוסיית המהגרים ה-26 בגודלה מבין המטרופולינים בעולם.
מבין התושבים שנולדו מחוץ לאוסטרליה, חמש מדינות הלידה הנפוצות ביותר היו ניו זילנד, אנגליה, הודו, סין היבשתית והפיליפינים.
בבריזבן יש את האוכלוסיות ילידי ניו זילנד וטייוואן הגדולות ביותר מכל עיר באוסטרליה.
במפקד האוכלוסין האוסטרלי 2021, המוצא הנפוץ ביותר היה:
במפקד האוכלוסין של 2021, 77.3% מהתושבים דיברו רק אנגלית בבית, כאשר השפות הבאות הנפוצות ביותר הן מנדרינית (2.5%), וייטנאמית (1.1%), פונג'אבי (0.9%), קנטונזית (0.9%) וספרדית (0.8%).
במפקד האוכלוסין של 2021, ההשתייכות הדתית הנפוצה ביותר הייתה "ללא דת" (41.4%).
הדת הפופולרית ביותר של בריזבן הייתה הנצרות עם 44.3%, והזרמים הדתיים שבהן היו הקתוליות (18.6%) ואנגליקניות (9.7%).
מרכז העסקים הראשי של בריזבין הוא ביתם של שתי קתדרלות – סנט ג'ון (אנגליקנית) וסנט סטפן (קתולית).
הדתות הלא-נוצריות הפופולריות ביותר היו הינדואיזם (2%), בודהיזם (1.9%) ואסלאם (1.8%).
קצב גידול האוכלוסייה בעיר הוא הגבוה בין ערי הבירה של אוסטרליה – והגיע ל-11.5% בין השנים 1999–2004.
סטטיסטיקה לגבי האוכלוסייה ומרכיבי השינוי (לידות, מוות, הגירה) עבור ערי הבירה של המדינות והטריטוריות של אוסטרליה (נכון לשנת 2023):
בבריזבן היה הגידול הגדול ביותר (59,200) ושיעור הצמיחה הגבוה ביותר (2.3%).
לבריזבן הייתה גם שיעור הצמיחה הגבוה ביותר (2.3%), ואחריה פרת' (1.5%) ואדלייד (1.1%).
הגידול הטבעי היה הגבוה ביותר בסידני ואחריו מלבורן, בריזבן ופרת'.
בריזבן ופרת' היו הבירות היחידות שהיו להן הגירה חיובית פנימית נטו.
אובדן הגירה פנימי נטו היה הגדול ביותר בסידני ובמלבורן.
כל ערי הבירה חוו הגירה חיובית מחוץ לאוסטרליה, שהיה הגדול ביותר בסידני ואחריו מלבורן, בריזבן ואדלייד.
מרכז העסקים הראשי של בריזבן שוכן בעיקול של נהר בריזבן.
ה-CBD מכסה 2.2 קמ"ר וניתן להליכה.
רוב הרחובות המרכזיים קרויים על שם מלכי ומלכות בריטניה מבית הנובר.
רחוב המלכה (על שם המלכה ויקטוריה) הוא הרחוב הראשי של בריזבן ומכיל את המדרחוב הגדול ביותר שלה, קווין סטריט מול.
הרחובות המקבילים לרחוב המלכה קרויים בשמות של מלכות ונסיכות (אדלייד, אליס, אן, שארלוט, אליזבת, מרגרט ומרי), והרחובות האנכיים לרחוב המלכה קרויים על שם מלכים ונסיכים (אלברט, אדוארד, ג'ורג' וויליאם).
הכיכרות של מרכז העסקים הראשי של בריזבן כוללות את כיכר המלך ג'ורג', כיכר הדואר וכיכר אנזא"ק (מקום אנדרטת המלחמה המרכזית של העיר).
המטרופולין של בריזבן מגדיר עצמו דרך נהר בריזבן שהוא מפותל, רחב ועמוק.
אזור המטרופולין מחולק באופן רחב לצידה הצפוני והדרומי, כאשר הקו המפריד הוא נהר בריזבן, שכן חציית אחד מ-15 הגשרים על פני הנהר נדרשת כדי לנסוע לצד הנגדי בתחבורה יבשתית.
כתוצאה מכך אזורים רבים הנמצאים מדרום ל-CBD מסווגים כממוקמים בצד הצפוני, ולהפך, כתוצאה מהמסלול המתפתל של הנהר, בעיקר בדרום-מערב.
בבריזבן רבתי (GB) הייתה צפיפות של 159 תושבים לקמ"ר בשנת 2021. כמו רוב הערים האוסטרליות, לבריזבן יש מטרופולין רחב ידיים שלוקח יותר משעה לחצות מצפון לדרום או ממזרח למערב במכונית ללא תנועה.
משנות ה-70 של המאה ה-20 ואילך חלה עלייה גדולה בבניית דירות, כולל בניינים בינוניים ורבי-קומות, שהתגברה במאה ה-21. במפקד האוכלוסין של 2021, 73.4% מהתושבים גרו בבתים פרטיים, 14.7% גרו בדירות ו-11.4% גרו בבתים עירוניים, בבתים טוריים או בתים דו-משפחתיים.
לבריזבן יש מספר מבני מורשת, שחלקם מתוארכים לשנות ה-20 של המאה ה-19. טחנת הרוח הישנה בפארק ויקהאם, נבנתה על ידי אסירים מורשעים בשנת 1824, והוא הבניין העתיק ביותר ששרד בבריזבן.
חנות הקומיסריאט ברחוב ויליאם, נבנתה על ידי אסירים מורשעים בשנת 1828, שימש במקור כבית תבואה, וכיום הוא ביתה של החברה המלכותית לתולדות קווינסלנד (RHSQ) ומשמש כמוזיאון.
מבנים נוספים מהמאה ה-19 ותחילת המאה ה-20 בעלי משמעות ארכיטקטונית כוללים את בניין האוצר, בית העירייה, בית המכס, בניין מינהל הקרקע, מקארתור צ'יימברס, האחוזות, בניין הבנק הלאומי של אוסטרליה, וארמון העם בסגנון הפדרציה, מלון לשעבר ברחוב אדוארד.
הבתים בקווינסלנדר כוללים בדרך כלל בנייה מעץ עם מרפסות גדולות, גגות גליים עם גמלון ותקרות גבוהות.
רוב הבתים הללו מוגבהים על כלונסאות, שנבנו באופן מסורתי מעץ, המאפשרים חלל מתחת לבתים המסייע בקירור.
העלות הנמוכה יחסית של עץ בדרום מזרח קווינסלנד גרמה לכך שעד לאחרונה, רוב בתי המגורים נבנו מעץ, ולא מלבנים או מאבן.
בבריזבן נמצאים כמה מהבניינים הגבוהים ביותר באוסטרליה.
כל גורדי השחקים של בריזבן (בניינים שגובהם עולה על 150 מטרים) ממוקמים בתוך מרכז העסקים הראשי, אבל הפרוורים הפנימיים הם גם ביתם של מספר בניינים בצפיפות גבוהה.
בניין טורברק, היה התכנון הראשון למגורים רבי קומות ועירוב שימושים בקווינסלנד.
בניין העירייה של בריזבן, בגובה 91 מטרים, היה הבניין הגבוה ביותר בעיר במשך עשרות שנים לאחר השלמתו ב-1930.
הבניין הגבוה ביותר של בריזבן הוא כיום בריזבן סקיי טאוור, שגובהו 270 מ'.
גורדי שחקים בולטים מבחינה אדריכלית כוללים את ריפריאן פלאזה שתוכנן על ידי הארי סיידלר, רחוב הנשר 111, המשלב תאורת LED המדמה שורשים של פיקוס מקרופילה, ורחוב ויליאם 1, המטה המנהלי של ממשלת קווינסלנד.
הפארקים העיקריים של בריזבן כוללים את הגנים הבוטניים של העיר בגרדנס פוינט על שפת הנהר, פארק רחוב רומא, פארק ויקטוריה בן 270 דונמים בספרינג היל ובהרסטון, הפארקים של הגדה הדרומית לאורך הנהר בגדה הדרומית, הגנים הבוטניים של בריזבן בהר קוט-טה ופארק ניו פארם על שפת הנהר בניו פארם.
ישנם פארקים לאומיים רבים המקיפים את המטרופולין של בריזבן.
הפארק הלאומי ד'אגילר הוא פארק לאומי מרכזי לאורך צפון מערב המטרופולין ברכס ד'אגילר.
הפארק הלאומי הרי גלאס האוס ממוקם מצפון למטרופולין בעיירה הרי גלאס האוס ומספק שטח ירוק בין המטרופולין של בריזבן לסאנשיין קוסט.
הפארק הלאומי טמבורין ברמת הר טמבורין ממוקם בעורף סאנשיין קוסט מדרום למטרופולין.
המטרופולין המזרחי בנוי לאורך הפארק הימי של מפרץ מורטון, המקיף את מפרץ מורטון.
אזורי הביצות של ביצות בונדל בפרוור של בונדל, כוללים 1,100 דונם של אזורי ביצה המהווים בית למנגרובים ועופות ימיים, כמו גם מסלולי הליכה.
בריזבן, שסווגה, כעיר עולם בדרגת בטא + (לשנת 2020) באוקיאניה, היא בין ערי אסיה-פסיפי עם התוצר מקומי גולמי הגדול ביותר והיא אחד ממרכזי העסקים העיקריים באוסטרליה, עם חוזקות בתעשיות זיקוק נפט, ייצור נייר ומתכת, כרייה, בנקאות, ביטוח, תחבורה, טכנולוגיית מידע, נדל"ן ומזון.
בעיר נמצאים מוסכי רכבת קווינסלנד.
התיירות היא אחד מבסיסיה העיקריים של כלכלת בריזבן הן בזכות עצמה והן כשער לאזורים אחרים בקווינסלנד, וכך גם החינוך הבין-לאומי.
בשנת 2018, היו יותר מ-95,000 סטודנטים בין-לאומיים רשומים באוניברסיטאות ובמוסדות חינוך על-תיכוניים אחרים באזור הממשל המקומי המרכזי של העיר בריזבן בלבד.
בריזבן לאורך ההיסטוריה שלה הייתה אחת מערי הנמל הימי החשובות באוסטרליה.
הנמל של בריזבן ממוקם בשפך נהר בריזבן במפרץ מורטון ובאי הדייגים הסמוך, שנוצר באמצעות אחזור קרקע.
זהו הנמל השלישי העמוס ביותר באוסטרליה עבור ערך הסחורות.
הובלה ממכולות, סוכר, תבואה, פחם ונוזלים בתפזורת הם היצוא העיקרי.
רוב מתקני הנמל בני פחות משלושה עשורים וחלקם בנויים על מנגרובים ואדמות ביצות.
הנמל הוא חלק מהחוף המסחרי של אוסטרליה, הכולל את שדה התעופה הבין-לאומי של בריזבן יחד עם אזורי תעשייה גדולים הממוקמים לאורך שתי הגדות בשפך נהר בריזבן.
לאורך השנים הייתה בריזבן עיר של סניפי משנה של חברות (בעוד שהמשרדים העיקריים מוקמו בדרך כלל בסידני או מלבורן).
ממשלת קווינסלנד עודדה חברות בשנות ה-90 של המאה ה-20 ובתחילת המאה ה-21 להשקיע במדע ובטכנולוגיה ברחבי קווינסלנד ובריזבן בפרט, כחלק מקמפיין "המדינה האינטליגנטית" שלה.
לשם כך בוצעו השקעות במוסדות מחקר שונים באמצעות ארגון המחקר המדעי והתעשייתי של חבר העמים (CSIRO), בעיקר בתחום הביוטכנולוגיה, במספר מתקני מחקר וחדשנות כולל במכון האוסטרלי להנדסת ביוטכנולוגיה וננוטכנולוגיה (AIBN) באוניברסיטת קווינסלנד (UQ) ובמכון לבריאות וחדשנות ביו-רפואית (IHBI) באוניברסיטת קווינסלנד לטכנולוגיה (QUT).
שלא כמו ערי בירה אוסטרליות אחרות, חלק גדול מאזור המטרופולין הגדול, נשלט על ידי רשות מקומית (LGA) יחידה, הסיטי של בריזבן, שהיא הרשות המקומית הגדולה ביותר (במונחים של אוכלוסייה ותקציב) באוסטרליה, המשרתת יותר מ-40% מאוכלוסיית אזור המטרופולין הגדול.
היא נוצרה על ידי מיזוג של עשרים LGAs קטנות יותר בשנת 1925, ומשתרעת על שטח של 1,367 קמ"ר.
כל רשות מקומית נשלטת תחת מבנה דומה, כולל ראש עיר שנבחר ישירות (כולל "הלורד ראש העיר של בריזבן"), וכן מועצה המורכבת מחברי מועצה המייצגים מחוזות בחירה.
בית העירייה של בריזבן הוא מקום מושבה של מועצת העיר בריזבן (BCC), התאגיד המנהל את אזור השלטון המקומי של עיריית בריזבן, ועיקר משרדי ההנהלה שלה ממוקמים בגורד השחקים בריזבן סקואר.
כעיר הבירה של קווינסלנד, בריזבן היא מקום מושבו של הפרלמנט של קווינסלנד בבית הפרלמנט בגרדנס פוינט במרכז העסקים הראשי של בריזבן, בסמוך לבית הממשלה הישן.
בית הממשלה הנוכחי של קווינסלנד ממוקם בפדינגטון.
עיקר משרדי ההנהלה של ממשלת קווינסלנד ממוקמים בגורד השחקים ברחוב ויליאם 1. בתי המשפט העליון והמחוזי של קווינסלנד ממוקמים בבתי המשפט המלכה אליזבת השנייה ברחוב ג'ורג', בעוד שבית המשפט השלום ממוקם בבניין בית המשפט השלום הסמוך.
בתי המשפט הפדרליים השונים ממוקמים בבניין בתי המשפט של חבר העמים בנורת' קוארי.
בריזבן רבתי (GB) מיוצגת על ידי חמש רשויות מקומיות (LGAs): הסיטי של בריזבן, הסיטי של איפסוויץ', לוגאן סיטי, הסיטי של מפרץ מורטון ורדלנד סיטי.
העיר בריזבן היא ללא ספק הגדולה והמאוכלסת ביותר מבין הארבע, ובמועצת העיר בריזבן יש 27 נציגים.
באספה המחוקקת של קווינסלנד, בריזבן מיוצגת על ידי 41 מחוזות בחירה, ובבית הנבחרים האוסטרלי, בריזבן מיוצגת על ידי 17 מחוזות בחירה.
לבריזבן יש אקלים פוליטי מגוון.
ברמה הפדרלית, המפלגה הלאומית הליברלית (LNP) של המרכז-ימין מחזיקה בשישה מושבים בבריזבן, מפלגת הלייבור (ALP) של המרכז-שמאל מחזיקה בארבעה והשמאל הירוק מחזיק בשלושה.
ברמת המדינה, מפלגת הלייבור מחזיקה ברוב המוחלט של המושבים בבריזבן, בעוד שה-LNP מחזיקה רק בחמישה והירוקים מחזיקים בשניים.
ברמה המקומית, LNP מחזיקה בראשות הלורד של בריזבן (עם אדריאן שרינר בתור הלורד ראש העיר) ו-20 מתוך 26 המחוזות של העיר בריזבן, בעוד שהלייבור מחזיק בחמישה והירוקים ועצמאי מחזיקים באחד כל אחד.
מרכז התרבות של קווינסלנד, הממוקם בגדה המערבית, בתוך הפרוור של דרום בריזבן, הוא המרכז התרבותי של בריזבן.
בבריזבן יש כמה גלריות לאמנות, ומרכז התרבות מכיל את הגדולות שבהן והן גלריית קווינסלנד לאמנות (QAG) והגלריה לאמנות מודרנית של קווינסלנד (GOMA), שהיא הגלריה לאמנות מודרנית הגדולה ביותר באוסטרליה.
מופעי התיאטרון והמוזיקה מתקיימים במרכז לאמנויות הבמה של קווינסלנד (QPAC).
המרכז הוא מקום מושבם של תזמורת קווינסלנד (QSO), בית האופרה של קווינסלנד, תיאטרון קווינזלנד ולהקת בלט קווינזלנד.
מאז סוף המאה ה-20 צולמו בבריזבן סרטים רבים, וסדרת הטלוויזיה המצוירת לילדים, "בלואי" מופקת ומתרחשת בבריזבן.
בבריזבן יש יותר מ-6,000 מסעדות.
המטבחים הפופולריים ביותר לפי מספר בתי אוכל הם יפניים, סינים, אוסטרליים מודרניים, איטלקיים, אמריקאים, הודיים ווייטנאמיים.
פסטיבל בריזבן מתקיים בכל ספטמבר בפארקים של הגדה הדרומית, במרכז העסקים הראשי של בריזבן והסביבה.
הוא כולל את אחד ממופעי הזיקוקים השנתיים הגדולים ביותר במדינה, הנקרא "ריברפייר", שאליו משתתפים מאות אלפי תושבים.
פסטיבל הסרטים הבין-לאומי של בריזבן (BIFF) מתקיים ביולי/אוגוסט בכל שנה במגוון מקומות ברחבי בריזבן.
הפסטיבל מציג סרטים ורטרוספקטיבות חדשות של יוצרי קולנוע מקומיים ובין-לאומיים יחד עם סמינרים ופרסים.
פרס הפורטרט של בריזבן הוא אירוע אמנויות שנתי שנערך בעבר בתחנת הכוח של בריזבן ומשנת 2024, בספריית המדינה של קווינסלנד.
יושבי הדיוקן חייבים להיות בעלי קשר לעיר בריזבן.
פסטיבל יום הולדתו של בודהה בפארקי דרום הגדה מושך למעלה מ-200,000 מבקרים בכל שנה, והוא האירוע הגדול ביותר מסוגו באוסטרליה.
אירועים מרכזיים מתקיימים לעיתים קרובות במרכז הכנסים והתערוכות של בריזבן (BCEC) בדרום בריזבן, ששטחו 171 קמ"ר.
גשר סטורי – גשר המקשר בין עמק פורטיטיוד וקנגורו פוינט.
הגשר נבנה, בדומה לגשר נמל סידני במהלך השפל הכלכלי הגדול כדי לספק עבודה למובטלים הרבים.
בניין עיריית בריזבן, ומגדל השעון הגדול שלו, היה הבניין היקר ביותר שנבנה באוסטרליה עד שנת 1971 (עת נבנה בית האופרה של סידני).
בבניין העירייה נמצא המוזיאון לתולדות בריזבן.
בניין האוצר – מקום מושב מחלקת האוצר של קווינסלנד – נבנה בסגנון אדוארדיאני מאבן חול.
בית הפרלמנט – מקום מושבו של הפרלמנט של קווינסלנד.
מאכלס את בית המחוקקים החד-ביתי, האספה המחוקקת של קווינסלנד.
בית ניוסטיד – הוא בית המגורים העתיק ביותר של בריזבין ששרד.
בית הממשלה – מעונו של מושל קווינסלנד.
בית הממשלה הישן – מעונו לשעבר של מושל קווינסלנד, 1862–1910.
לאנג פארק – אולם הבית של ליגת הרוגבי של קווינסלנד (QRL).
מוזיאון קווינסלנד – הוא מוזיאון המדינה של קווינסלנד, המוקדש לתולדות הטבע, מורשת תרבותית, מדע והישגים אנושיים.
הסקיינידל (Skyneedle) – "מחט החלל" – מבנה שגובהו 88 מטרים ונבנה עבור תערוכת אקספו 88. עם תום התערוכה היה אמור להיות מועבר לדיסנילנד שבטוקיו אולם המבנה נקנה על ידי ספר מקומי שהשאיר אותו במקום.
בניין AMP – גורד השחקים הראשון של בריזבן – נבנה בשנת 1978 וגובהו 130 מטרים.
סנטרל פלזה 1 – הבניין הראשון של בריזבן מעל 150 מטרים (גובהו 174 מטרים) וגורד השחקים הגבוה בבריזבן עד שנת 2005. בניין זה נבנה בשנת 1988 על פי תכנון של האדריכל היפני קישו קורוקוואה.
מרכז ריוורסייד – מרכז תרבות ומורשת.
במרכז זה נמצאת גם הבורסה של בריזבן.
המבנה תוכנן על ידי הארי סיידלר בשנת 1986.
הגלגל של בריזבן – גלגל ענק הממוקם בפארקים של הגדה הדרומית.
גולד קוסט, עיר קיט ידועה – נמצאת כ-70 ק"מ דרומית מזרחית לבריזבן.
לעיר רצועת חוף שאורכה כ-40 ק"מ ובה חופי רחצה ציבוריים רבים ופארקי שעשועים.
בבריזבן פועלות חמש רשתות הטלוויזיה הגדולות באוסטרליה: שתי רשתות ממשלתיות: תאגיד השידור האוסטרלי (ABC) ושירות השידור המיוחד (SBS), ושלוש רשתות מסחריות: רשת שבע, רשת תשע ורשת עשר.
בנוסף פועלות בעיר אופטוס ופוקסטל, הנותנות שירותי טלוויזיה בתשלום באמצעות כבלים ולוויין, וכן ערוץ 9Rush לקליטה חופשית.
בעיר נקלטות חמש תחנות רדיו ציבוריות גדולות כולל תחנות רדיו מסחריות גדולות, וכן תחנות קהילתיות מרכזיות.
בעיר עיתון יומי אחד: "הקורייר מייל" (The Courier-Mail), ועיתון סוף שבוע אחד "הסנדיי מייל" (The Sunday Mail), בנוסף לעיתון הלאומי, "האוסטרליאן" (The Australian) ומהדורת סוף השבוע "הוויקנד אוסטרליאן" (The Weekend Australian), שלושתם בבעלות חברת ניוז קורפ אוסטרליה של רופרט מרדוק.
החברה העירונית טרנספורט לבריזבן מפעילה את מערך האוטובוסים של בריזבן.
כמו כן קיימת מערכת רכבות בין מרכז העיר לפרווריה.
בבריזבן שני שדות תעופה עיקריים – שדה התעופה הבין-לאומי של בריזבן ושדה התעופה ארצ'רפילד, המשמש למטוסים קלים.
בשפך נהר בריזבן מצוי נמל בריזבן, המשמש בעיקר לתעבורה של מכולות, סוכר, דגנים, פחם, תוצרי נפט ושמנים.
בבריזבן מספר קבוצות ספורט מקומיות:
כדורסל – קבוצת הבריזבן בולטס ("קליעי בריזבן").
קריקט – קבוצת הקווינסלנד בולס ("שורי בריזבן").
רוגבי – הקבוצות קווינסלנד רדס ("אדומי קווינסלנד") ובריזבן ברונקוס ("סוסי פרא בריזבן").
פוטבול אוסטרלי – קבוצת הבריזבן ליונס ("אריות בריזבן").
כדורגל – קבוצת בריזבן רואר ("שאגת בריזבן").
נטבול – קווינסלנד פיירברד ("ציפורי האש של קווינסלנד").
שלוש אוניברסיטאות גדולות ממוקמות בבריזבן והן:
לשתי אוניברסיטאות גדולות אחרות, שמשרדיהן הראשיים אינם בבריזבן, יש מספר קמפוסים באזור המטרופולין של בריזבן:
אוניברסיטאות שיש להן קמפוס בעיר:
העיר איפסוויץ' יועדה להיות בירתה של קווינסלנד, אולם בשל היותה של איפסוויץ' רחוקה מקו החוף נבחרה בריזבן להיות הבירה.
בריז'יט אן-מארי בַּארְדוֹ הייתה שחקנית קולנוע, זמרת ודוגמנית צרפתייה המכונה בשם החיבה "BB" (בֵּבֵּה).
בארדו נחשבה אחת מסמלי המין הבולטים בקולנוע של שנות ה-50 של המאה ה-20. לאחר פרישתה ממשחק בשנת 1974 החלה בפעילות פוליטית.
היא זכתה להוקרה בשל פעילותה למען זכויות בעלי החיים.
בארדו נולדה בפריז שבצרפת ללואי בארדו ואן-מארי מוסל, משפחת תעשיינים קתולית אדוקה ואמידה, שהחמירה בחינוך שלה.
אחותה הצעירה היא השחקנית מיז'נו (מארי-ז'אן) בארדו .
בגיל 15 החלה לדגמן, והופיעה על שער המגזין הנפוץ "Elle".
ב-1952, בגיל 18, הופיעה בארדו בסרטה הראשון, בהדרכת הבמאי ז'אן בויאר, "Le Trou normand", שהופץ בארצות דוברות אנגלית בשם "משוגעים לאהבה" או "טי טה טו".
קסמה של בארדו כבש את המסכים באירופה ובארצות הברית.
היא הייתה אחת השחקניות האירופיות המעטות באותה תקופה שזכו לתשומת לב התקשורת בארצות הברית.
לצידה של האמריקאית מרילין מונרו, שימשה בארדו סמל המין של שנות ה-50 ותחילת שנות ה-60 משני צדי האוקיינוס האטלנטי.
סרטיה בתחילת שנות החמישים היו קומדיות ודרמות רומנטיות קלות, חלקן על רקע היסטורי, ברובן הסירה את בגדיה.
היא אף שיחקה בהפקות דוברות אנגלית כ"רופא בלב ים" של אולפני האחים וורנר משנת 1955 ו"הלנה מטרויה" בשנת 1954 או "מעשה אהבה" (1954) לצדו של קירק דאגלס.
סרטיה דוברי הצרפתית דובבו לאנגלית למען קהל דוברי האנגלית.
בעלה באותה תקופה לא היה מרוצה מהתקדמות זו של הקריירה של אשתו.
הגל החדש בקולנוע הצרפתי, וכוכביו, שחקנים ובמאים כאחד, זכו לתהילה בינלאומית, והוא חש כי ממעיטים בהערכת כישוריה של בארדו.
בשנת 1956 צילם ואדים את סרטה השבעה עשר של בארדו, "ואלוהים ברא את האישה", בניסיון להביא למסך את מלוא העוצמה במשחקה.
לצדה של בארדו שיחקו ז'אן-לואי טרנטיניאן וקורט יורגנס.
הסרט, העוסק בבת-עשרה חסרת מוסר הגרה בעיירה קרתנית ושמרנית, היה להצלחה בינלאומית גדולה, ובארדו הפכה לסמל מין בינלאומי.
יחסי הציבור של הסרט רמזו על רומן בין בארדו וטרנטיניאן, אך ייתכן כי היה מדובר בגימיק תקשורתי.
ייצוב מעמדה כסמל מין פרובוקטיבי מנע את המעבר הצפוי להוליווד שהייתה אז בעידן שמרני בו דמויות צנועות כדוריס דיי וסנדרה די שיקפו את המודל הנשי אליו כיוונו מעצבי דעת הקהל.
ארוטיקה רכה בנוסח בארדו נתפסה נסבלת כל עוד הייתה מיובאת בסרטים זרים אירופיים (בעיקר צרפתיים) או "אמנותיים".
חוסר שליטתה של בארדו באנגלית ומבטאה המודגש לא התאימו לבמאים האמריקנים.
הישארותה באירופה הייתה דבר בעתו, בעת ששנות ה-60 ותרבות השחרור המיני החלו להפגין את השפעתן, בעוד שארצות הברית נותרה בשמרנותה למשך זמן מה.
ב-1957 הוקרן סרטה "האישה", שהיה עיבוד חמישי לספרו של פייר לואי.
בשנת 1960 נולד בנה היחיד ניקולא ז'אק שארייה.
יחסיה עם בנה היו בעייתיים.
הנישואים כשלו תחת מתקפות בלתי פוסקות של צלמי פפראצי.
בארדו עצמה חיפשה את שבחי הביקורת, בעודה ממשיכה לשחק בתפקידי חתולת המין הצרפתייה.
בשנת 1960 שיחקה בארדו בסרטו של אנרי קלוזו "האמת", וזכתה לשבחי הביקורת.
סרטו של לואי מאל משנת 1962 "Vie privée" הוא תיאור אוטוביוגרפי למחצה של חייה.
הסצנה בה בארדו שבה לדירתה ומוטרדת במעלית על ידי המנקה מבוססת על אירוע אמיתי.
לאחר מכן פרשה בארדו לחיי בדידות בדרום צרפת.
בתקופה זו ניסתה שוב להתאבד.
עם המהפכה המינית של שנות ה-60, החל אורח חייה לקבל לגיטימציה, והלחץ הציבורי שהופעל עליה הוקל.
במהלך שנות השישים הופיעה בהפקות זוהרות ומלאות כוכבים כמו הסרט "ויוה מריה!" (1965) עם ז'אן מורו.
בשנת 1965 הופיעה בהוליווד בתפקיד עצמה בהפקה בשם "בריז'יט היקרה" לצדו של ג'יימס סטיוארט.
ברבים מתפקידיה נדרשה להופיע בעירום, מלא או חלקי.
לבארדו היה חלק ניכר באופנת הביקיני, בו הופיעה בסרט "מנינה" בשנת 1952, ובהופעותיה בפסטיבל קאן ובתמונות פרסומת.
מעת לעת הופיעה שזופה בביקיני ללא חלק עליון.
על אף שהדבר היה מקובל במידת מה בצרפת, בארצות הברית הופעה ללא חלק עליון של הביקיני נחשבה לסקנדל.
יש הרואים בהופעותיה אלו של בארדו כאחד הגורמים שהפכו את אתרי הנופש בריביירה הצרפתית לאתרים בעלי משיכה עולמית, במיוחד עיירת הנופש סן טרופה.
לצד מרילין מונרו וג'קלין קנדי, הייתה בארדו אובייקט לציוריו של אנדי וורהול.
בשנת 1970 שימשה כמודל הרשמי לפסלה של "מריאן", הסמל הצרפתי הלאומי, שיצר הפסל אלאן גורדון.
בשנת 1952, בגיל 18, נישאה לבמאי, רוז'ה ואדים, חרף התנגדותם של הוריה, שאיימו לשלוח אותה לאנגליה.
עקב כך ניסתה בארדו להתאבד.
הוריה גם דרשו מבארדו לא לקיים יחסים לפני הנישואים, ואביה איים עליה באקדח כשחשד ששכבה עם ואדים.
לאחר מכן אמרה בארדו המבוגרת כי קיימה יחסים עם ואדים לפני נישואיה.
בשנת 1957 התגרשה בארדו מוואדים, ובשנת 1959 נישאה לשחקן ז'אק שארייה.
בשנת 1964 עוררה סערה גדולה, כשהתאהבה ביהודי מרוקאי, בוב זאגורי, והכריזה על כוונתה להתגייר.
בין השנים 1966 ל-1969 הייתה נשואה למיליונר הגרמני גינטר זאקס.
בין מאהביה היו וורן בייטי, ז'אן-פול בלמונדו, מרלון ברנדו, שון קונרי, מיק ג'אגר, לואי מאל, סרז' גינסבורג, סשה דיסטל, ואף ג'ימי הנדריקס, עמו נפגשה במקרה בשדה התעופה בפריז.
ב-16 באוגוסט 1992 נישאה בפעם הרביעית והאחרונה, הפעם לברנאר ד'אורמאל.
בארדו סבלה מדלקת ניוונית במפרק הירך, ומכיוון שסירבה לעבור ניתוח, היא נאלצה להיעזר בהליכון.
בארדו נפטרה ב-28 בדצמבר 2025, לאחר מחלה.
היא הותירה מאחוריה בן ושתי נכדות.
בשנת 1974, בסמוך ליום הולדתה הארבעים, הודיעה בארדו על פרישתה מן המשחק.
זאת לאחר שהופיעה ביותר מחמישים סרטים, והקליטה מספר אלבומי מוזיקה, הידוע מהם הוקלט בשיתוף פעולה עם "הילד הרע" של המוזיקה הפופולרית הצרפתית, סרז' גינסבורג.
היא בחרה להשתמש בתהילתה על מנת לקדם זכויות בעלי חיים.
בפעילות זו עסקה החל משנת 1965, עת יצאה במסע למען שיטות הומניות יותר לשימוש בבתי מטבחיים.
בשנת 1986 ייסדה את מכון בריז'יט בארדו להגנת בעלי החיים ורווחתם.
היא התרימה שלושה מיליון פרנק להקמת המכון, בכך שהעמידה את תכשיטיה למכירה פומבית, והפכה לאחת מהפעילות הבולטות בעולם בנושא זכויות בעלי החיים.
היא פעלה למניעת אכילת בשר סוס, וביחד עם הסופרת מרגריט יורסנאר יצאה למסע פרסום נגד הריגת גורי כלבי הים.
בארדו הייתה ידועה גם כתומכת של החזית הלאומית הימנית-לאומנית ושל ראשיה, ז'אן מארי לה פן, עמו קשור בעלה מבחינה פוליטית, ובתו מארין לה פן.
בשנת 2003 פרסמה ספר בשם "זעקה בדממה", שכלל התבטאויות נגד מוסלמים והומוסקסואלים.
במאי 2003 הכריזה תנועת MRAP ("תנועה נגד גזענות ולמען אחווה בין העמים"), כי תתבע את בארדו בשל הדעות שפורסמו בספרה.
במכתב למגזין צרפתי המיועד להומוסקסואלים, כתבה בארדו להגנתה "פרט לבעלי (שייתכן שאף הוא יחצה את הקו יום אחד) אני מוקפת לחלוטין בהומואים.
במשך שנים הם תמכו בי, היו ידידיי, בניי המאומצים, אנשי סודי".
בשנת 2004 הורשעה בארדו בבית משפט צרפתי ב"הסתה לשנאה גזעית" ונקנסה ב-5,000 אירו.
הייתה זו הפעם הרביעית בה נדונה לקנס בשל עבירות מסוג זה.
בית המשפט ציין פסקאות מתוך ספרה בהן דנה ב"אסלאמיזציה של צרפת" ו"ההסתננות המסוכנת והחתרנית של האסלאם".
בספר התייחסה להומוסקסואלים כ"אטרקציות משונות ביריד", וכתבה נגד השתתפות נשים בממשלה.
היא תמכה בימין הקיצוני בצרפת ובפוליטיקאית הצרפתייה מארין לה פן.
ב-2018 הוציאה את הספר "דמעות של מאבק", העוסק בחייה, ובמאבקה למען רווחת והצלת בעלי חיים.
בארדו מוזכרת בבית האחרון בשיר "שיר נבואי קוסמי עליז":
בשיר זה, בריז'יט, אשר פועלת לשיפור היחס לבעלי חיים ובנושאים חברתיים נוספים, מתוארת כ"צופה מן המרפסת" על עולם המשחק, אותו עזבה.
גם באלבומו של ברי סחרוף משנת 1993, "סימנים של חולשה", מופיע שיר על בארדו - "בריז'יט ברדו זה לא פשוט" (מילים: ברי סחרוף, לחן: סחרוף, רע מוכיח, עודד שכטר, גידי רז).
כמו כן, בשיר "Lacy" של אוליביה רודריגו, מוזכר שמה של בארדו כמושא השוואה לדמות האישה המסתורית העומדת במרכז השיר.
רודריגו שרה "כוכבנית מסנוורת, גלגול מחדש של בארדו, ובכן, האם את לא הדבר הנפלא ביותר שהיה אי פעם?"
בְּרִיּוֹשׁ הוא מאפה מהמטבח הצרפתי עשוי מבצק שמרים עשיר במיוחד, שתכולת הביצים והחמאה הגבוהה שבו מעניקה לו פנים רך ואוורירי.
לבריוש קרום כהה, מוזהב ומבריק מהברשת ביצים או לעיתים ביצים בתוספת חלמונים.
בבריוש אחוזי החמאה הם בדרך כלל ביחס של בין 1:4 ל-9:10 יחידות חמאה לקמח, כשברוב הפעמים היחס הוא 1:2. הצורה המפורסמת ביותר של הבריוש, היא ה-Brioche a Tete כלומר בריוש עם כובע.
בריוש כזה נאפה בתבנית עגולה מסולסלת והוא מורכב משני חלקי בצק.
החלק העליון הוא כדור המונח מעל החלק התחתון ולכן מזכיר כובע.
ניתן לאפות אותו ככיכר או כמאפה אישי.
כיום יש הממלאים אותו במילויים שונים, מתוקים או מלוחים.
הבריוש נולד בנורמנדי במאה ה-14. לחם הבריוש מוזכר כבר בימי הביניים, אז הכינו אותו באופן דומה למאפה הנוכחי.
המילה הופיעה לראשונה בשנת 1404, אך מקור השם שנוי במחלוקת.
השערה אחת היא שהשם נגזר מהמילה bris ו- hocher, הנחה אחרת היא שמקורו במילה Briochins (תושב הקומונה סן-בריו (Saint-Brieuc)), על פי הנחה שלישית, נובע השם מפועל בצרפתית עתיקה, broyer, שפרושו "לטחון".
ז'אן-ז'אק רוסו העיר באוטוביוגרפיה "הווידויים", אותו פרסם בשנת 1782, כי יש המספרים על "נסיכה גדולה" שייעצה לאיכרים רעבים: "S'ils n'ont plus de pain, qu'ils mangent de la brioche", היינו, "אם אין להם לחם, שיאכלו בריוש" (המשפט תורגם לעברית: "אם אין להם לחם, שיאכלו עוגות").
משפט זה מיוחס לרוב, בטעות, למלכה מארי אנטואנט, אשתו של לואי השישה עשר.
ישנה סברה המייחסת את האימרה למריה תרזה, אשתו של לואי הארבעה עשר, או אריסטוקרטית אחרת.
בִּרְיוֹנוּת היא אסטרטגיית התנהגות הכוללת הפגנה קבועה של כוח והשגת יעדים בעיקר בעזרת איומים ובמצבים מסוימים גם בפעילות אלימה.
הפעילות מתבטאת בעיקר על ידי הטרדה אגרסיבית מתמשכת וחוזרת במטרה לפגוע, ולמרות סימנים ברורים למצוקת הקורבן.
בריונות מופעלת כאשר אדם מרגיש שהפעלת כוח היא הדרך היעילה ביותר עבורו להשיג את מטרתו.
בריונות מופעלת פעמים רבות מתוך הערכה עצמית נמוכה.
הבִּרְיוֹן יכול לתקוף כדרך לפרוק את כעסיו על עצמו, או כדי להרגיש עצמו כעליון על אנשים אחרים.
הבריון מתקשה בויסות נפשי, האלימות שהוא מפעיל מהווה סוג של שחרור.
לפעמים מדובר באדם שמתקשה חברתית, לפעמים באנשים פופולריים מאוד.
כאשר התוקפן הוא אדם בעל יכולת חברתית גבוהה והוא אהוד, כך גם פעולת הבריונות שלו תיתפס בצורה חיובית יותר.
כאשר אדם מתקשה חברתית פועל בבריונות, יפעלו נגדו בחומרה גבוהה יותר.
במחקרים שנערכו בבתי ספר נראה כי יש מקרים בהם התוקף עצמו נתון לסוג של בריונות.
לאלה קוראים תוקף קורבן, או קורבן אגרסיבי.
בריונות במערכות יחסים בין חברים יכולה לבוא לידי ביטוי באיום בהפסקת החברות, נידוי וצורות אחרות של הדרה חברתית.
מחקרים זיהו התנהגויות מסוג זה אצל ילדים החל מגיל שלוש, וילדים שנפגעו מבריונות בין חברים התקשו להתאושש ממנה במשך תקופה ארוכה.
בריונות יכולה להיות מופעלת על ידי פרט בחברה אנושית, או על ידי קבוצה שלמה של אנשים (תאגיד, מערכת עיתון, שבט, מדינה וכיוצא בזה) והכוח המופגן עשוי להיות כוח פיזי של ממש (אלימות) או יכולת להפעלה של סנקציות אחרות.
בריון עשוי להיות שליח של בריון אחר, או להציג עצמו כבעל הכוח המרבי, שאיש לא יכול לו.
בפועל, אף על פי שהבריון אינו מפגין ותרנות כלפי איש, לא על כולם הוא מעז לאיים ואת מימוש איומיו הוא מוכיח על מטרות קלות במיוחד.
מעבר לזאת, כאשר מופעלים עליו איומים ממשיים שההתמודדות עמם קשה, הוא עשוי לוותר.
איומים כאלה יכולים להיות מופעלים על ידי בריון חזק יותר או על ידי מי שפועל בכוח רק להשגת מטרות מעטות.
החלת המושג "בריונות" על יצורים חברתיים שאינם בני אדם היא שנויה במחלוקת.
יש הטוענים שאצל מרבית מיני היצורים החברתיים האחרים, חשיפה להתנהגות כמו בריונית היא מצב קבוע ומכנים את הפרט שמפגין כוחנות בקביעות "פרט דומיננטי".
תוקפנות בגיל הרך יכולה להתפרץ כלפי ילדים אחרים, כלפי מבוגרים וכלפי רכוש.
תוקפנות זו מתחלקת לשלושה סוגים: הצקה פיזית, כגון משיכה בשיער, חטיפת משחק, ועוד, הצקה מילולית כגון צעקות, קללות והעלבה.
והצקה עקיפה כגון אי שיתוף במשחק.
בשאלון שסקר בגן הילדים את שיעורי ההצקה בקרב בנים ובנות בגילאים השונים נמצא כי סוג ההצקה הגבוה ביותר הוא אי שיתוף פעולה במשחק (33.1%) המשתייך להצקה עקיפה וסוג ההצקה הנמוך ביותר הוא הצצה לאיברים אינטימיים (13.2%) המשתייך להצקה פיזית.
בריונות רשת (גם בריונות אינטרנט, בריונות מקוונת או בריונות קיברנטית, באנגלית: Cyber-bullying) היא שימוש באינטרנט או בטלפון הנייד על מנת להשמיץ, להטריד, להביך, להפחיד, או לתקוף אדם יחיד או קבוצה.
בריונות רשת מהווה במקרים רבים עבירה פלילית.
בריונות רשת יכולה להשתמש בבלוגים, אתרי אינטרנט, קהילות מקוונות, דואר אלקטרוני, SMS, MMS, רשתות חברתיות ואמצעות סרטוני וידאו אשר צולמו באמצעות הטלפון הסלולרי אשר פורסמו באתר/קהילה מקוונת.
לאחר שהחומר הפוגעני פורסם באינטרנט והפך לפומבי, קשה עד בלתי אפשרי להסירו לחלוטין.
בריונות רשת מבוצעת לרוב (כ-70%) על ידי מבוגרים.
ההטרדות והאיומים מתבטאים בדרכים שונות המוגבלות אך ורק ליצירתיות של הבריון, והאמצעים הטכנולוגים העומדים לרשותו.
צורת ההטרדה עשויה להיות שונה בין בנות לבנים.
הסיבות לבריונות ברשת אינן שונות מהסיבות לבריונות פנים אל פנים.
לרוב הם מונעים מיצרי כעס, תסכול, קנאה או נקמה.
בחלק מהפעמים הבריונים אינם מודעים לחומרת מעשיהם ועושים זאת מתוך שעמום, בשביל הרצון לקבל תגובה או מתוך לחץ המופעל עליהם על ידי ילדים אחרים.
אנונימיות – יכולת הפעולה בעילום שם אכן משחקת תפקיד משמעותי בבריונות ברשת.
האנונימיות מעניקה למי שנמצא מאחורי המקלדת תחושה של הגנה וחופש מאחריות על מעשיו.
בנוסף, האנונימיות ברשת מובילה לאחריות מופחתת ותוקפנות מוגברת, ובכך יכולה להביא להסלמה של בריונות ברשת וקושי במעקב.
פעמים רבות פעולות בריונות ברשת באות כהמשך לבריונות פנים אל פנים או כנקמה על אלימות פיזית ועל אלימות מילולית.
בריונות רשת אינה נפוצה כמו בריונות פיזית רגילה, אך התופעה הולכת וגדלה.