tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
המראה/מראת הקסמים (מורוני אולסון / אוהד שחר) - העבד של המראה הקסומה מופיע כמסיכה ירוקה עם ענני עשן.
המלכה באופן קבוע שואלת אותו מי היא היפה ביותר בעיר.
הצייד (סטיוארט בוקנן / שמעון כהן) - למרות מעמדו כשכיר החרב של המלכה, הצייד לא מסוגל להרוג את שלגיה, גם כאשר המלכה מצווה עליו לקחת את הלב של הנסיכה, אך מביא בתמורה לב של חזיר.
כמו כן משתתפים בגרסה העברית בשירה: עמי מנדלמן, שי זורניצר, חני בודגוב ויוסי מאיר.
פיתוח הסרט החל בתחילת 1934, וביוני 1934, וולט דיסני הודיע על הפקת סרטו באורך מלא בניו יורק טיימס.
לפני "שלגיה ושבעת הגמדים", האולפן של דיסני היה בעיקר מעורב בהפקת סרטים קצרים בסדרת מיקי מאוס ו"סימפוניות טיפשיות".
דיסני קיווה להרחיב את היוקרה וההכנסות של האולפן שלו על ידי הכנת סרטים באורך מלא, והעריך כי "שלגיה ושבעת הגמדים" יכול להיות מופק בתקציב של $250,000; מה שהיה פי עשרה מתקציב ממוצע של "סימפוניות טיפשיות".
הפסקול המקורי של הסרט יצא בשנת 1938 וכולל את כל השירים שהוצגו במהלך הסרט.
במשך השנים יצאו עוד גרסאות וחידושים של הפסקול.
"שלגיה ושבעת הגמדים" הוקרן לראשונה ב-21 בדצמבר 1937 בתיאטרון קארת'י סירקל, והופץ לבתי קולנוע ברחבי ארצות הברית ב-4 בפברואר 1938. הסרט זכה להצלחה עצומה.
הסרט היה הכנסה קופתית ענקית ביחס לתקופתו כשהכניס $7,846,000 בתקופת ההקרנה המקורית שלו.
ההכנסות הכוללות מהקרנות חוזרות של הסרט לאורך השנים הגיעו ל-$416,000,000.
הסרט זכה לביקורות טובות מאוד ואף קיבל ציון של 98% באתר הביקורת "Rotten Tomatoes".
הסרט זכה לביקורות טובות עד כדי כך שאפילו יוצרי סרטים גדולים כמו סרגיי אייזנשטיין וצ'ארלי צ'פלין שיבחו את הסרט כ"הישג בולט בקולנוע", ואייזנשטיין אף הרחיק לכת וקרא לו הסרט הגדול ביותר שנעשה אי פעם.
בטקס פרסי האקדמיה ה-11 זכה וולט דיסני על הסרט בפרס אוסקר לשם כבוד לאחר שהסרט היה מועמד לפרס אוסקר למוזיקה המקורית הטובה ביותר בשנה הקודמת.
לסרט השפעה תרבותית עצומה על התרבות האמריקאית ועל ההצלחה הרבה של דיסני שהגיעה לאחר יציאתו.
כתוצאה מכך יש לסרט פארק שעשועים, משחק וידאו ומחזמר בברודוויי.
בנוסף לכך שלגיה הייתה המועמדת הראשונה שקיבלה כוכב בשדרת הכוכבים של הוליווד והיא אחת הדמויות המצוירות היחידות מבין האחרות מהסרטים השונים שקבלו כוכב.
ב-1989 הוא התווסף לרשימת הסרטים הפופולריים ביותר של מכון הסרטים הבינלאומי ודורג ברשימה של המכון האמריקאי לקולנוע כאחד מ-100 הסרטים האמריקאים הגדולים ביותר, כשהוא סרט האנימציה המדורג במקום הגבוה ביותר ברשימה.
הסרט הוסף לארכיון הסרטים הלאומי של ארצות הברית בשנת 1989, בטענה שהסרט "משמעותי מבחינה תרבותית היסטורית או אסתטית".
הסרט גם כן היה אחד משני סרטי האנימציה שדורגו ברשימת מאה שנים...
מאה סרטים של מכון הסרטים האמריקאי בשנת 1997 (הסרט השני הוא "פנטסיה"), ודורג במקום ה-49. הסרט דורג במקום ה-34 בגרסת 2007 של הרשימה, כשהפעם הוא סרט האנימציה היחידי ברשימה.
בשנת 1998, מכון הסרטים האמריקאי דירג את הסרט כסרט האנימציה האמריקאי הגדול ביותר של כל הזמנים.
בעקבות הסרט זכו שבעת הגמדים לככב במספר סרטונים משלהם כמו: "הייסור המכונף" העוסק ביתושות האנופלס ובהדברת יתושים.
בשנת 2016 נמסר כי לסרט יופק עיבוד לייב אקשן אשר עתיד לצאת בשנת 2025.
כחלק מעלילת הסרט "הגרמלינס", "שלגיה ושבעת הגמדים" מוצג לגרמלינים המפלצתיים בבית הקולנוע.
שַׁלְבֶּקֶת חוגרת (נקראת גם הרפס זוסטר – Herpes Zoster; באנגלית נקראת Shingles) נגרמת על ידי הנגיף Varicella Zoster Virus – VZV, השייך למשפחת נגיפי ההרפס ונקרא גם וירוס-הרפס-אנושי-3 (HHV3).
הנגיף גורם לשתי מחלות מוכרות.
חשיפה ראשונה לווירוס הווריצלה-זוסטר גורמת למחלת האבעבועות רוח, בדרך כלל בילדות.
לאחר המחלה, הנגיף אינו עוזב את הגוף, אלא נשאר רדום בגנגליונים של תאי העצב התחושתיים בגוף לאורך חוט השדרה.
כאשר הווירוס מתפרץ בשנית (פעולה המכונה שפעול או reactivation), מתפתחת מחלת השלבקת החוגרת.
האדם הופך לנשא לטנטי של הנגיף.
התפרצות מחלת השלבקת חוגרת הופכת אותו למקור הדבקה לאנשים שלא חלו באבעבועות רוח, אך אינה מהווה סכנה להתהוות של שלבקת חוגרת באדם הנדבק.
הנגיף VZV הוא פתוגן מדבק ושכיח מאוד.
נתונים מארצות הברית מראים כי 98% מהאוכלוסייה נחשפו לווירוס בעבר או חלו בילדות באבעבועות רוח.
הנגיף עשוי להתפרץ אצל כל מי שנחשף אליו בעבר.
כ-30% מהאוכלוסייה תפתח שלבקת חוגרת במהלך החיים.
הסיכון לחלות עולה משמעותית החל מגיל 50. כ־20% מחולי השלבקת החוגרת הם בני 80 ומעלה.
קיים סיכון מוגבר להופעת שלבקת חוגרת גם בחולים מדוכאי חיסון, בעלי ממאירויות, בעיקר המטולוגיות, מושתלי מח עצם, חולי HIV, מחלות אוטואימוניות.
לא ידועות כל הסיבות להתפרצות נגיף ה-Varicella Zoster, אך ידוע כי היחלשות מערכת החיסון (ירידה בתנגודת החיסונית של הגוף) מהווה גורם.
היחלשות כמו זו מתרחשת באופן טבעי עם העלייה בגיל אך גם בעקבות עקה סביבתית, טיפולים כימותרפיים, טיפולי מניעת דחיית שתל, מדכאי חיסון דוגמת נוגדי דלקת סטרואידים ואחרים, תרופות כמו ויקטרליס (נגד דלקת כבד נגיפית HCV) וייתכן שגם בעקבות טיפול בסטטינים ולאחר חיסון לווירוסים אחרים כמו שפעת וקורונה.
עלולות להיות מספר התפרצויות של המחלה אצל אותו חולה, אך לא ניתן לצפות אצל מי יתפרץ הווירוס או כמה פעמים יתפרץ.
תסמינים מקדימים, המבשרים על שלבקת חוגרת, כוללים גרד, הפרעת תחושה וכאב הממוקמים לפי האזורים בעור שמעוצבבים על ידי העצבים השדרתיים הנגועים (אזורים אלו נקראים דרמטומים).
כאב זה עשוי להקדים את התלקחות הפריחה במספר ימים ועלול להיחשב ב לאוטם שריר הלב, עווית דרכי מרה או כליות, דלקת קרום הריאה, כאב שיניים, גלאוקומה, כיב תריסריון, או דלקת התוספתן.
טעות כזו עלולה להוביל לאבחון שגוי ולטיפול שגוי.
בהמשך מופיעה פריחה שלפוחיתית וכואבת בעור.
במקרים נדירים, הכאב העצבי איננו מלווה בהמשך בפריחה בעור, מצב המכונה זוסטר סינה הרפטה (zoster sine herpete).
הפריחה או המחלה עלולה להופיע בראש, בפנים, בחזה, בגב, בבטן, בזרועות וברגלים, לפי מיקום העצבים הנגועים.
התפרחת השלפוחיתית נעלמת תוך 3–4 שבועות, ויכולות להישאר צלקות קטנות בהירות או כהות, במקום השלפוחיות.
אצל רוב האנשים הכאב יחלוף עם היעלמות השלפוחיות.
בחלק מהחולים ייוותר כאב לאורך זמן רב, במשך שבועות עד שנים.
שכיחות תופעה זו עולה עם הגיל.
כאב זה נקרא נוירלגיה פוסט-הרפטית (Postherpetic neuralgia), זהו הסיבוך העיקרי של המחלה.
הכאב הוא ייחודי, בעל אופי של שרפה.
הכאב מופיע בהתקפים קצרים או ממושכים, ולעיתים הוא קבוע.
לרוב תחול החמרה בעוצמת הכאב בתגובה לכל גירוי שהוא באזור, כדוגמת נגיעה באזור על ידי בגד או מים – תסמין המכונה אלודניה.
לעיתים ייתכן חוסר תחושה למגע, למרות הכאב (כלומר, נגיעה באצבע תגרום להגברת הכאב אך החולה לא יחוש באצבע הנוגעת).
הנוירלגיה הפוסט-הרפטית פוגעת באיכות החיים של הלוקים בה, לעיתים בצורה קשה.
זיהום משני של חיידקים בשלפוחיות מחייב טיפול אנטיביוטי מקומי או כללי.
התקפי כאב מתמשכים עלולים לגרום לתסמיני דיכאון וחרדה המחייבים, לעיתים, טיפול פסיכיאטרי.
התפתחות השלבקת החוגרת באזור הפנים עלולה לפגוע לעיתים בעין או באוזן של החולה.
זוסטאווקס הוא חיסון נגד הווירוס הגורם לוריצלה-זוסטר, המכיל זן חי מוחלש (Oka/Merck Strain) ונרשם גם כזוסטבקס או זוסטווקס.
זהו אותו זן נגיף חי מוחלש שניתן בחיסון לאבעבועות רוח, אך עם פעילות חזקה פי 14. חיסון זוסטאווקס מיועד לבני 50 שנים ומעלה וניתן במנה אחת בלבד, של 0.65 מ"ל, בהזרקה תת-עורית לזרוע, באזור שריר הדלתא.
התרכיב אינו מכיל חומר משמר.
חיסון זה פותח על ידי חברת מרק ואושר לשימוש על ידי מנהל המזון והתרופות האמריקאי (ה-FDA) בארצות הברית ב-2006. היעילות הקלינית של החיסון מפני שלבקת חוגרת נבדקה לאורך כ-3 שנים, בהן נמצאה הפחתה של שכיחות שלבקת-חוגרת מ-4% ל-2%.
שיעור אירועי הבריאות הלא רצויים אחרי החיסון (בעיקר באזור ההזרקה) נמצא מוגבר, עם עליה מוחלטת של 23-28% בהשוואה לזריקת פלסבו.
ב-2014 שווק החיסון בישראל באמצעות מסע פרסום שזכה לביקורת בקרב חלק מרופאי המשפחה, והעלה שאלות לגבי גבולות הפרסום של תרופות וחיסונים.
בשנת 2016 הוכנס החיסון לסל התרופות למבוגרים מעל גיל 50, להוציא את אלה הסובלים ממחלות במערכת החיסונית.
החיסון אינו מיועד למניעה של זיהום ראשוני בנגיף הווריצלה (אבעבועות רוח) ולא לטיפול בהרפס זוסטר או בכאב פוסט הרפטי PHN (Post Herpetic Neuralgia).
כמו בכל תכשיר חי מוחלש, אין לחסן נשים בהיריון ומטופלים עם כשל חיסוני (Immunosupression).
זאת כיוון שהזן החי-מוחלש עשוי לגרום למחלה מפושטת במטופל הסובל מכשל או חסר חיסוני (ראשוני או נרכש, לוקמיה, לימפומה או ממאירויות אחרות הקשורות במח עצם או במערכת הלימפה, AIDS, או המקבל טיפול הגורם לדיכוי מערכת החיסון).
גם רגישות יתר לג'לטין, לניאומיצין או לכל מרכיב אחר הכלול בתרכיב, מהווה התוויית-נגד למתן החיסון וכן מחלה חדה: יש להימנע מלחסן אדם עם מחלה חריפה, כדוגמת חום או שחפת פעילה שאינה מטופלת.
למי מומלץ לתת את החיסון?
משרד הבריאות, ACIP (CDC), NACI וארגוני בריאות נוספים ממליצים לחסן באופן שגרתי את אוכלוסיית בני 60 ומעלה ללא התוויות נגד.
החיסון ניתן גם לאנשים שחלו בשלבקת חוגרת בעבר, כדי למנוע התפרצויות חוזרות של המחלה.
לחולים מעל גיל 60 הצפויים להיכנס למצב של דיכוי חיסוני (לדוגמה, לפני התחלת טיפולים כימותרפיים) יש לתת מנה של החיסון בהקדם האפשרי, לפחות 14–30 ימים לפני התחלת הטיפול המדכא חיסון.
בחולים הנוטלים טיפול ב-Acyclovir, Famciclovir, Valacyclovir יש להפסיק את הטיפול לפחות 24 שעות לפני מתן החיסון ולחדשו שבועיים אחרי שניתן, זאת משום שתרופות אלו מפריעות לשכפול הנגיף הנמצא בחיסון ובכך מפחיתות את יעילות החיסון.
תופעות לוואי צפויות לאחר מתן התרכיב
תופעות הלוואי השכיחות ביותר הן: כאב ראש, תגובות מקומיות באזור ההזרקה (אודם, כאב, נפיחות, גרד, חום מקומי, המטומה), כאבים בגפה.
על פי מידע בתר-שיווקי: בחילות, פריחה, כאבי פרקים, כאבי שרירים וחום.
בשנת 2017 אושר בארצות הברית ובקנדה חיסון חדש נגד שלבקת חוגרת בשם Shingrix (שינגריקס; לעיתים נקרא בעברית "שינגריץ").
זהו חיסון המשווק על ידי חברת GSK, המבוסס על שילוב חלבון רקומביננטי (חלקי) ואדג'ובנט, אשר ניתן בשתי מנות, ונחשב יעיל יותר מהישן.
בניסויים קליניים של החיסון, נמצא כי הוא מפחית את שכיחות השלבקת-החוגרת לאורך כ-3 שנים מכ-3.2% לכ-0.25%.
שיעור אירועי הבריאות הלא רצויים הסיסטמיים לאחר החיסון (לא כולל אזור ההזרקה) נמצא מוגבר: כ-60% לעומת 27% בהשוואה לזריקת פלסבו.
המרכז לבקרת מחלות ומניעתן (CDC) בארצות הברית המליץ על מתן החיסון החדש במקום הישן.
בנוסף הומלץ גם למי שכבר חוסן בחיסון הישן לקבל את החיסון החדש, והומלץ גם שאנשים שכבר חלו בשלבקת חוגרת יקבלו את החיסון.
בהמשך החיסון אושר גם ב, ביפן ובאוסטרליה.
בישראל, שימש שינגריקס תחילה רק כתרכיב חלופי, אך ביולי 2023 נכנס לסל התרופות.
זאת, למרות העדר מחקרים שהישוו בין החיסונים ישירות "ראש בראש".
תופעות הלוואי השכיחות מאוד של שינגריקס כוללות כאב ראש, תלונות על הקיבה והעיכול, כאב שרירים, כאב, אדמומיות ונפיחות באזור ההזרקה, עייפות, צמרמורות ועליית חום.
תרופות אנטיווירליות – תרופות אלו מקצרות את משך המחלה החריפה (האקוטית), מחקרים הראו כי טיפולים אלו מפחיתים את משך הכאב ומקצרים את משך המחלה האקוטית.
כמו כן הם מפחיתים את מספר מקרי הארעות PHN אך יעילותם בכך מוגבלת.
יש להתחיל בטיפול בתרופות אלו כמה שיותר קרוב לתחילת המחלה.
שילוב תרופתי – במחקרים נמצא כי הוספת טיפול בסטרואידים למשך שלושה שבועות הפחיתה כאב חד וזירזה ריפוי נגעים.
הטיפול המשולב עם סטרואידים לא הפחית את כמות המקרים שסבלו מ-PHN.
הטיפול בכאב מבוסס על תרופות לכאב עצבי הכוללות נוגדי דיכאון ופרכוס, אופיואידים, חוסמי קולטני גלוטמאט NMDA receptor antagonists, ומדבקות לידוקאין וקפסאיצין (המדבקות אינן משווקות עדיין בישראל).
עם זאת, מספר מטא-אנליזות שפורסמו בשנים האחרונות מראות כי הפחתת כאב בשיעור 50% מושגת באמצעות תרופות אלה אצל פחות ממחצית מהחולים.
כמו כן, טיפול אפקטיבי בכאב מושג על ידי נטילת התרופה פרגאבאלין (הידועה בשמה הנפוץ "ליריקה"), המשמשת לטיפול בכאבים נוירופאתיים ממקור פריפרי ומרכזי.
ישנן גם טכניקות פולשניות לשיכוך כאב כגון זריקות אפידורל של חומרי הרדמה מקומיים וסטרואידים.
חסימות עצב, טיפול בגלי רדיו וגירוי חשמלי של חוט השדרה.
טיפולים אלו מתבצעים במרפאות כאב, לעיתים בהצלחה, אולם עדיין אינם מבוססי עובדות.
חלק חשוב בטיפול בשלבקת חוגרת הוא הסבר הניתן על ידי הרופא לגבי תופעות המחלה והטיפול בהן, וכולל הנחיות לטיפול בפריחה השלפוחיתית.
חשוב לשמור על הנגעים נקיים ויבשים על מנת למנוע זיהום בקטריאלי שלהם.
כמו כן, יש להימנע משימוש בתכשירי אנטיביוטיקה מקומיים או בחבישה מקומית נצמדת או הכוללת דבקים שעלולה לגרום לגירוי האזור ולהאטה בהחלמת הנגעים.
ניתן להניח קומפרסים קרים סטריליים על מנת לסייע בהרגעת האזור.
ברפואה הסינית המסורתית קיימים טיפולים עבור שלבקת חוגרת.
הטיפולים הללו ניתנים באמצעים של דיקור, צמחי מרפא, מוקסה, ולעיתים גם תוך שימוש בכוסות רוח.
צמחי המרפא אפשר שיילקחו פנימית, או ייושמו בשימוש חיצוני כמשחות.
הטיפולים הללו ניתנים בשלב האקוטי של המחלה, וגם במצבים של קשיים כרוניים שצצו בעקבותיה.
ניתן לקבל הטיפולים הללו במקביל לשימוש בתרופות מן הרפואה המערבית.
מחקרים הראו כי טיפולים מסוג זה יעילים לטיפול במחלה.
שַׁלְגּוֹן או שִׁלְגּוֹן, הידוע גם בשמו העממי אַרְטִיק, הוא מעדן גלידה על מקל.
בדומה לו, קרחון ("קרטיב") הוא מעדן קרח על מקל (בדרך כלל בתוספת צבעי מאכל).
השם העממי "ארטיק", המשמש בפי רבים כשם גנרי למוצר, הוא במקורו שם מותג של מפעל וחברה "ארטיק" שפעלה בישראל ושיווקה מותג שלגון נפוץ.
המפעל בתורו נקרא על שם המפעל בבלגיה שממנו נרכש הידע לייצור שלגונים.
השם ארטיק הוא שיבוש של המילה הלועזית arctic, שמתארת את חוג הקוטב הצפוני.
נקרא עממית קרטיב (גם הוא במקור שם מותג) או ארטיק קרח, ובעבר אֶסְקִימוֹ.
קיימים מקורות פופולריים המייחסים את ההמצאה לאמריקאי פרנק אפרסון, אך לכך אין ביסוס – וקיימות עדויות למעדן דמוי שלגון-קרח עוד במאה ה-19. גם אם אפרסון לא היה הראשון שייצר שלגוני קרח, הוא היה הראשון שניצל את ההמצאה לייצור תעשייתי ומסחרי של המעדן.
הקרחון הראשון שיוצר והוגן על ידי פטנט יוצר בארצות הברית על ידי חברת Popsicle של אפרסון ב-1924. השם "פופסיקל" עודנו שם גנרי בארצות הברית לשלגוני קרח.
שורשי השלגון ב"סנדוויצ'י גלידה" (גלידת קסטה), גלידה מצופה בשתי עוגיות.
גלידות כאלו הופיעו במחצית השנייה של המאה ה-19 בניו יורק ובסן פרנסיסקו.
בראשית שנות ה-20 החלו להופיע בארצות הברית מוצרי גלידה על מקל.
אחד המוצרים הראשונים היה Good Humor, גלידה על מקל מצופה שוקולד שפיתח הארי ברט ב-1920. מוצר אחר שהופיע באותה תקופה היה ה-Eskimo Pie, שפיתח מהגר מדנמרק, כריסטיאן נלסון, שהוציא פטנט על המצאתו ב-1921 (תוקף הפטנט פג ב-1929).
ה"אסקימו פיי" היו שלגונים בטעם וניל עם ציפוי שוקולד.
כיום מיוצרים גם שלגונים שאינם מורכבים מגלידה (על בסיס שמנת) אלא מסורבה, חלב סויה, ללא סוכר (עם תוספת אספרטם) ועוד.
בספר "פיות הים" מאת ליימן פרנק באום, הקרחון מוצג בתור אחד המאכלים שמוגשים בארמונו של זוג, המכשף הרשע.
בישראל נהנים שלגונים מפופולריות המתבטאת גם בתרבות הפופולרית:
שם סדרת הסרטים אסקימו לימון מבוסס על שלגון (קרח) שהיה מקובל בשנות ה-50 של המאה ה-20.
ב-1993 הופיע צביקה פיק בקדם אירוויזיון עם השיר "ארטיק קרטיב".
פיק הגיע למקום השביעי, עם 34 נקודות.
רמי פורטיס ושלומי ברכה יצרו ב-1998 את השיר "משאית פיננסית" המתאר את מסעותיו של שלמה ה"גזלן" (מוכר שלגונים מתוך רכב מסחרי), הפותח בסופו של השיר "מזנון דרכים על גבול ירדן" עם הפזמון "ארטיק-קרטיב, ארטיק-קרטיב, צועק בקול!"
שלגיה במאה העשרים היא סדרת טלוויזיה אמריקנית אשר הופקה ושודרה בין השנים 1987–1988. בעונתה הראשונה של הסדרה כיכבה השחקנית קייטלין אוהיני כשלגיה, אך בעונה השנייה שיחקה במקומה קרול יוסטון בתפקיד שלגיה.
בישראל שודרה הסדרה בשעות אחר הצהריים במסגרת הרצועה היומית "רואים 6/6" ששודרה בטלוויזיה החינוכית בסוף שנות השמונים ובתחילת שנות התשעים.
עלילת הסדרה מתמקדת בזוג המאושר - שלגיה והנסיך אריק צ'ארמינג.
שלגיה והנסיך חיו באושר בטירה לאחר שזרקו את אמה החורגת של שלגיה לבור ללא תחתית אחרי שזו הרעילה את שלגיה מרוב קנאה ביופייה, אולם הסתבר כי לבור כן הייתה תחתית והמלכה המרשעת הצליחה לצאת ממנו.
בכעסה הטילה המלכה כישוף כה חזק על בני המשפחה עד כי גם היא וגם אחד משבעת הגמדים הושפעו ממנו, וכולם נרדמו ל-1,000 שנה.
כך שהם בעצם כולם מתעוררים בקליפורניה בשנות ה-80 של המאה ה-20, ונאלצים להתאים את עצמם למציאות החדשה.
הם מוצאים דירה בפרוורים ומנסים לחיות כמשפחה נורמלית.
אריק הנסיך גילה כישרון בכתיבת ספרי ילדים, ואילו שלגיה ניצלה את הבנתה בבגדים והפכה למעצבת.
הילדים הלכו לבית הספר המקומי, הגמד הפך לבן בית והמלכה המרשעת מתגוררת בעלית הגג עם ראי הקסמים שלה ודואגת לסבך כל יום את החיים של בני הזוג וילדיהם.
שכניהם של שלגיה ואריק הם דון "מלך השטיחים" מילר (פול אדינג) וסאלי מילר (דורי ברנר), אשר מצאו את סגנון ימי הביניים של שכניהם החדשים קצת מוזר, אך מעולם לא הסיקו כי הם שלגיה והנסיך האמיתיים.
קייטלין אוהיני - שלגיה צ'ארמינג (עונה 1)
קרול יוסטון - שלגיה צ'ארמינג (עונה 2)
כריסטופר ריץ' - אריק צ'ארמינג
ג'ודי פארפיט - המלכה ליליאן וויט
ברנדון קול - תומאס צ'ארמינג
גארט ראטליף - קורי צ'ארמינג
פול אדינג - דון "מלך השטיחים" מילר
דורי ברנר - סאלי מילר
הסדרה לא זכתה להצלחה רבה ולאחר שישה פרקים בלבד הסתיימה העונה הראשונה.
לאחר שינויים שנעשו, שכללו שינויים נרחבים בצוות ההפקה והחלפת השחקנית שגילמה את שלגיה, חזרה הסדרה לעונה שנייה אך גם עונה זו לא זכתה להצלחה רבה.
זמן קצר אחר כך החליטו ברשת להוריד את הסדרה מבלי לשדר אפילו את הפרק האחרון שצולם (מספר 21).
למרות שהסדרה הצליחה בהתחלה, הרעיון המרכזי איבד במהרה את קסמו לאחר שהמשפחה התאקלמה פחות או יותר במקום החדש, והתסריטאים לא הצליחו לפתח את העלילה לכיוונים אחרים.
בגלל מספרם המועט של הפרקים הסדרה לא זוכה לשידורים חוזרים רבים אך היא עדיין משודרת.
כוכבי הסדרה המשיכו לעבוד בסדרות משניות בטלוויזיה אך אף אחד לא הפך לכוכב.
שַלגִּי (Schalgi), שעד שנות ה-80 נקראה רַמדוֹר, היא הוצאת ספרים ישראלית מיסודו ובבעלותו של אוּרי שַלגי שבמשך עשרות שנים התמחתה בספרות קלה וכיום מזוהה בעיקר עם פרסומי תשבצים ורומנים אירוטיים.
לדברי חוקר התרבות אלי אשד זוהי אחת משלוש הוצאות הספרים הפרטיות הוותיקות ביותר הקיימות עד היום (2008).
ההוצאה נוסדה בתל אביב בשנת 1964 והתמקדה בהוצאת ספרי בלשים, מתח, מסתורין ורומן רומנטי בכריכה רכה, בסוגה המכונה "ספרות זולה" בעלויות הפקה נמוכות.
בתחילה כתב שלגי בעצמו ספרי בלשים, מתח ופשע שתורגמו כביכול מאנגלית (בהשראת חוברות "ספרות זולה" שהכיר) תחת שמות עט שונים ובמרכזם דמותו של ביל קארטר.
רבים מהספרים הכילו אלמנטים אירוטיים ונקראו במחתרת על ידי בני נוער.
לאחר מכן החל שלגי להעסיק כותבים צעירים בשכר זעום ותחת שמות עט שונים (בהם פנחס דנציגר, עמוס אריכא, אריה קרישק וגלעד מורג) וכך יצר את סדרת ספרי "פטריק קים", שהיו פופולריים ביותר ובמקביל הוקעו על ידי הממסד כבלתי-מוסריים.
בנוסף יצרו שלגי ומורג סדרת ספרים שגיבורם מצ'יסטה (דמות ידועה מהקולנוע של אותה תקופה), אך לא היו מתורגמים אלא יצירה ישראלית מקורית.
משהתבססה ההוצאה החלה לרכוש זכויות תרגום והחלו לצאת בה גם ספרים מתורגמים מאנגלית משל כותבים ידועים יותר כספריו של דיימון ראניון, דיקנס ("בין שתי ערים"), רוברט לואיס סטיבנסון, ואיניד בלייטון.
ההוצאה החלה להוציא גם את ספרי הרומן הרומנטי של מילס אנד בון ודניאל סטיל, מדובר ככל הנראה במאות רבות של כותרים שיצאו החל מסוף שנות ה-60.
לאחר מלחמת ששת הימים הוציא שלגי סדרת ספרים בענייני צבא וביטחון ובהם ספריהם של אורי מילשטיין, איתן הבר ושלמה נקדימון.אחת מסדרות הספרים הארוכות ביותר שיצאו בהוצאת רמדור (ואחר כך שלגי) והמזוהות ביותר עמה היא סדרת ספרי "חסמבה" של יגאל מוסינזון (החל מספר מספר 18; ראו גם ביבליוגרפיה של יגאל מוסינזון).
במהלך השנים שיתפה ההוצאה פעולה עם הוצאת מ.
מזרחי כאשר מאיר מזרחי, בעל ההוצאה, העביר לשלגי זכויות תרגום לספרים שלא היה מעוניין לתרגם בשל תכנים מיניים מדי, רמזים להטפה נוצרית וכדומה.
ההוצאה הוציאה ספרים גם תחת השמות "יעד", "נירם" ו"פנתר".
בשנים 1971-1981 הפיקה ההוצאה את כתב העת פנדל בפורמט של דו-שבועון.
בדצמבר 2012 התווספה להוצאה גם מחלקת קומיקס הפועלת כגוף עצמאי ונקראת "שלגי קומיקס".
מחלקה זו מוציאה לאור חוברות קומיקס בתדירות חודשית וכוללת מספר סדרות שונות, לדוגמה: אבירי הנמר, שומרי השכונה, שליטי הדינוזאורים ומופרעים עם קבלות.
החוברות מופצות ברחבי הארץ ברשתות שיווק ובחנויות ספרים.
שלגוטריאן (בהונגרית: Salgótarján) היא עיר בצפון הונגריה בקרבת הגבול עם סלובקיה כ-110 ק"מ צפונית מזרחית מבודפשט.
שלגוטריאן היא בירת מחוז נוגראד ומבין כל בירות המחוז של הונגריה, רק סקסארד קטנה יותר ממנה במספר תושביה.
שם העיר מורכב משתי המילים "שלגו" – שמה של מצודה סמוכה ומשמעותה מבריק או זוהר בהונגרית עתיקה, ו-"טריאן" – שמו של אחד משבעת שבטי המדיארים שכבשו את הונגריה ב-896.
כפר קטן בשם הנוכחי קיים כבר מימי הביניים אך לא ידועים עליו פרטים נוספים.
באמצע המאה ה-19 התגלו באזור מרבצי פחם שהביאו להאצת הפיתוח של היישוב.
סביב המכרות הוקמו מפעלי תעשייה כבדים מבין הגדולים במדינה.
אוכלוסיית שלגוטריאן גדלה במהירות וב-1922 היא קיבלה מעמד של עיר.
ב-1950 העיר קיבלה תואר של בירת מחוז.
בעקבות זאת, החלה תנופת פיתוח חדשה.
בעידוד ובמימון המשטר הסוציאליסטי, הוקמו מפעלים נוספים, מרכז העיר עבר שיפוץ, כפרים מהסביבה סופחו לעיר ושכונות חדשות נבנו.
תנופת הפיתוח נעצרה החל מ-1970 כאשר מכרות הפחם נסגרו עקב חוסר כדאיות כלכלית.
נפילת המשטר הקומוניסטי והשינויים הפוליטיים החל מ-1990, הביאו להאטה נוספת בפעילות הכלכלית וגרמו לסגירת מפעלים, לגידול באבטלה ולהגירת אוכלוסייה מהעיר.
החל משנת 1840 עם ביטול ההגבלות של התיישבות יהודים בערים החלה הגירה של יהודים גם לשלגוטריאן.
ב-28 ביולי 1895 נוסדה הקהילה היהודית שהייתה שייכת לזרם האורתודוקסי.
רבה של הקהילה היה הרב משה דייטש וביוזמתו נבנה בית כנסת חדש ומפואר שנחנך ב-22 בספטמבר 1902. בנוסף, היה בשלגוטריאן בית דין יהודי וישיבה.
אב בית הדין של הקהילה היה הרב נתן פרנקפורטר וראש הישיבה היה הרב זאב וולף גינצלר.
במלחמת העולם הראשונה נהרגו 19 קצינים וחיילים מבני הקהילה.
בין שתי מלחמות העולם הקהילה המשיכה לגדול ולהתפתח ונטלה חלק חשוב בחיים הכלכליים, התרבותיים ובעיקר בחיי המסחר של העיר.
בשנת 1941 מספר היהודים הגיע ל-1,255 ומכאן החלה הידרדרות הדרגתית במצבם.
ב-5 ביולי 1944, הוחל בריכוז כל יהודי העיר והסביבה באורוות הנטושות של מכרה הפחם.
באורוות, שהיו מיועדות לכ-60 סוסים, נדחסו כ-2,240 יהודים - נשים, ילדים וגברים זקנים, בתנאים תת-אנושיים.
ב-13 ביוני הועלו 2,310 יהודים על קרונות רכבת שנועדו להובלת בקר ונשלחו לאושוויץ.
כ-120 מיהודי העיר שרדו את מחנות ההשמדה ושבו לעיר בתום המלחמה.
הם שיקמו את בית הכנסת, שהפך למחסן תחת שלטון הגרמני, ואת יתר מוסדות הקהילה.
ב-1969 העירייה הרסה את מבנה בית הכנסת ובמקומו נבנה בית תפילה צנוע בסמוך לבית הקברות היהודי.
באותו מקום הוקם גם קיר זיכרון לזכר 1,870 יהודי העיר והסביבה שנספו בשואה.
בעיר גרים עשרות בודדות של יהודים, רובם קשישים.
גזה לנדייל במקור למברגר (1884 –1965) היה בוטנאי, יהודי-הונגרי אגרובוטנאי, פרופסור למדעים ביולוגיים, חבר נספח של האקדמיה ההונגרית למדעים.
נפתלי הרץ הרשטיק (נולד בשנת 1947) חזן, מלחין, ומנצח.
המנהל האמנותי של מכון תל אביב לחזנות.
לשעבר החזן הראשי בבית הכנסת הגדול בירושלים.
"שלג בשרב" הוא אלבום הסולו הרביעי של הזמרת שירי מימון.
האלבום שיצא לאור ב-30 באוגוסט 2012, הופק מוזיקלית על ידי תומר בירן.
על האלבום החלה מימון לעבוד בשנת 2009 ואספה חומרים בעזרתו של יעקב גלעד.
בין היוצרים באלבום ניתן למנות את יואב גינאי, קובי אפללו, איה כורם, רמי קלינשטיין, עידן רייכל ועוד.
הסינגל הראשון, ששמו זהה לשם האלבום, יצא ב-6 ביוני 2012 והיה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו בימים הראשונים ליציאתו.
מימון סיפרה ששיר זה מוקדש לבן זוגה וכי אף ביצעה את השיר בחתונתם.
הסינגל השני מהאלבום, "מחכה שתשוב" יצא ב-24 ביולי באותה שנה, והקליפ יצא ב-30 באוגוסט.
בשבועיים הראשונים של צאת הסינגל הוא היה לשיר המושמע ביותר בתחנות הרדיו.
הסינגל השלישי, "בסוף יום" יצא ב-9 בספטמבר, הרביעי "לאישה שהייתה" יצא ב-11 בנובמבר, והחמישי "כמה את יפה" יצא ב-5 בפברואר 2013.
מימון עצמה אף כתבה שיר אחד באלבום, "אשאר אותך לספר" ללחן של תומר מתנה.
עיבודים והפקה מוזיקלית: תומר בירן
פסנתר, קלידים, תכנותים, תזמור: תומר בירן
קולות רקע: קובי אפללו (בשיר "כמה את יפה")
שלגי הקילימנג'רו הוא סרט דרמה צרפתי משנת 2011, בבימויו של רובר גדיגיאן.
מישל (ז'אן-פייר דארוסן) חי באושר עם רעייתו זה קרוב ל-30 שנה, מארי-קלייר (אריאן אסקריד).
מישל הוא ראש ועד העובדים במספנה במרסיי ופעיל נלהב בארגון העובדים CGT.
כאשר מתעורר הצורך בפיטורי צמצום של 20 עובדים, רשימת המפוטרים מורכבת בהגרלה.
אף שכראש הוועד מישל פטור מלהשתתף בהגרלה, הוא כולל בה גם את שמו, ועולה בגורל ומאבד את משרתו.
חבריו לעבודה, יחד עם בתו ובנו הנשואים, מארגנים מסיבה לציון 30 שנות נישואים של מישל ומארי-קלייר.
במסיבה, לצלילי הלהיט של פסקל דנל "שלגי הקילימנג'רו", הם מעניקים למישל ומארי-קלייר זוג כרטיסי טיסה ומימון לטיול לקילימנג'רו.
ראול (ז'רר מיילן), חבר ילדות של מישל, חברו לעבודה ואף גיסו (אשתו היא אחותה של מארי-קלייר), מעניק למישל מתנה אישית - חוברת קומיקס שאבדה למישל לפני שנים רבות, ולדברי ראול הוא מצא אותה בחנות לספרים משומשים וזיהה את שמו של מישל בחלק הפנימי של כריכתה.
למישל לא קל להתרגל לחיי הבטלה שנכפו עליו, אך הוא מבלה עם נכדיו ועם מארי-קלייר (העובדת בטיפול בקשישה, מרת איסלים), ומנצל את כישוריו כרתך להתקנת פרגולה בביתה של בתו.
ערב אחד, כאשר מישל ומארי-קלייר מארחים בביתם את ראול ואשתו דניז (מרלין קנטו) למשחק קלפים, מתפרצים שני שודדים רעולי פנים לבית, לוקחים את כרטיסי הטיסה, את הכסף המזומן וגם את כרטיסי האשראי, לשם משיכת מזומנים מחשבונות הבנק של הנשדדים.
תוך כדי השוד הם מטיחים את מישל לרצפה והוא נחבל בכתפו.
אחד השודדים אף לוקח את חוברת הקומיקס.
השודדים מסתלקים ומשאירים את הארבעה כבולים לכיסאותיהם.
מישל נוסע באוטובוס, ורואה שמולו יושבים שני ילדים הקוראים בחוברת הקומיקס שלו.
הוא עוקב אחריהם, ומגלה שאחיהם הבכור, כריסטוף (גרגואר לפרינס-רינגו), הוא אחד מהפועלים שפוטרו יחד אתו.
הוא פונה למשטרה, וזו עוצרת את כריסטוף.
בעימות בין מישל לכריסטוף בתחנת המשטרה, מישל סוטר לכריסטוף, בניגוד להערכתה של מארי-קלייר.
מארי-קלייר ומישל מגלים בהדרגה שכריסטוף טיפל לבדו בשני אחיו הקטנים, שאבותיהם אינם ידועים ואמם זנחה אותם.
עקב זאת, מישל חש חרטה על שהביא למעצרו של כריסטוף ומבקש לבטל את התלונה, אך במשטרה מבהירים לו שלביטול התלונה אין חשיבות, ושלכריסטוף צפוי מאסר ממושך.
מארי-קלייר מקדישה מזמנה לטיפול בשני הילדים שנותרו בלי דואג, תוך שהיא מסתירה את פעילותה זו ממישל.
לאחר שהמשטרה החזירה למישל את כרטיסי הטיסה, הוא פודה אותם, כדי להשתמש בכסף לסיוע לשני הילדים.
ברוח משנתו של גיבורו, המנהיג הסוציאליסטי ז'אן ז'ורס, מחליט מישל לגדל את שני הילדים בביתו, ומגלה שמארי-קלייר הקדימה אותו בהחלטה דומה.
החלטתם מתקבלת בזעם רב על ידי חתנם, וגם ראול, שאשתו דניז מתקשה להתאושש מטראומת השוד, מגיב בזעם.
ראול ודניז מגיעים לביתם של מישל ומארי-קלייר למפגש פיוס, וראול מודה באוזני מישל שלא מצא את חוברת הקומיקס בחנות לספרים משומשים, אלא גנב אותה ממנו בילדותם.
הפואמה של ויקטור הוגו, "אנשים עניים" (Les pauvres gens), המוכרת גם בשם "כמה טובים הם העניים", מספרת על בני זוג עניים, הורים לחמישה ילדים, שכאשר נודע להם ששכנתם נפטרה והותירה שני ילדים יתומים, הם מחליטים לאמץ את היתומים.
במאי הסרט, רובר גדיגיאן, סיפר כיצד הפכה הפואמה לבסיס לתסריט של סרטו הבא:
ב-2005, כשכתבתי טקסט כדי לקרוא לאנשים ללכת להצביע נגד החוקה האירופית התייחסתי לפואמה הזו של הוגו.
כדי להבין למה מתכונים כשאומרים "ההגדרה החדשה של מעמד הפועלים".
בהזדמנות זו קראתי שוב את הפואמה, שבה הדייג העני מחליט לאמץ את ילדיה הקטנים של השכנה שמתה ואומר "יש לנו חמישה ילדים עכשיו יש לנו שבעה".
והוא מגלה שאשתו כבר קיבלה על עצמה את ההחלטה הזו, והביאה את הילדים לביתם הדל.
טוב לב כזה, רוחב לב כזה הוא יוצא דופן וכמובן שיש את ההבנה המשותפת, ביטויי האהבה בין הגבר לאישה, שהם נדיבים באותה מידה.
מיד חשבתי שזה יכול להיות סיום נהדר לסרט.
הייתי צריך למצוא דרך לספר סיפור בן זמננו כדי להגיע לסוף כזה.
במהלך צילום הסרט הוא נקרא "כמה טובים הם העניים", כשם הפואמה, אך בסופו של דבר נבחר השם "שלגי הקילימנג'רו", כשם הפזמון המושמע במהלך המסיבה ל-30 שנות נישואים.
כל הדמויות בסרט הן בנות מעמד משותף, מעמד הפועלים, אך גם בתוך אוכלוסייה הומוגנית לכאורה זו מתנהלת מלחמת מעמדות.
כריסטוף שודד את מישל, ובעימות ביניהם אינו חש שום נקיפות מצפון על כך, משום שהוא רואה עצמו במעמד שונה מזה של מישל: בעיניו מישל הוא אדם מבוסס, בעל רכוש ופנסיה מובטחת, ואילו הוא צעיר חסר כל.
כריסטוף מביע מרירות רבה על עריכת הפיטורים בגישה שווינית כביכול, של הגרלה, וטוען שעדיפה עליה שיטה הבוחנת את מצבו הכלכלי של כל מועמד לפיטורים, ובוחרת את אלה שיוכלו לשאת ביתר קלות את הפיטורים, בזכות רכוש שצברו, בן זוג עובד וכדומה.
על השינוי שחל במעמד הפועלים אמר גדיגיאן:
אתה כבר לא יכול לומר היום "מעמד הפועלים".
לכן אני מדבר על "אנשים עניים" למרות שמודעות לקיומם כבר לא קיימת, בצרפת.
בשנות ה-70 וה-80 היית יכול לראות אלפי פועלים יוצאים מבית חרושת, היום כבר לא.
המודעות המעמדית באותם ימים לא רק הייתה אפשרית היא הייתה ברורה מאליה.
היא באה לידי ביטוי באותם אלפי אנשים אנשי הצווארון הכחול.
מן הסתם האנשים הללו היו ביחד, היו להם נושאים משותפים, גם כשהיו להם זהויות שונות.
בסצנה אחת מתרחשת מלחמת מעמדות בין עובד למעביד: בתה של מרת איסלים מגיעה לבית אמהּ, ומגלה שמארי-קלייר מסיימת את עבודתה לפני השעה שנקבעה לכך.
היא נוזפת על כך במארי-קלייר, אך מארי-קלייר תוקפת אותה על שהיא מזניחה את אמהּ, ולעולם אינה זמינה בטלפון, כך שכאשר האם חשה בדידות, היא מטלפנת לביתם של מארי-קלייר ומישל, ומאריכה בשיחה אתם, ולכן אין מקום לבוא בטענות על הגמישות בשעות העבודה שמרשה לעצמה מארי-קלייר.
המשך הסרט מוכיח את צדקת טענתה של מארי-קלייר: מרת איסלים מטלפנת אל מישל בדיוק כאשר הוא צופה במשחק כדורגל בטלוויזיה.
חלק נכבד מהסרט מוקדש ליחסי הורים וילדים.
למישל ומארי-קלייר שתי בנות נשואות, והיחסים ביניהם טובים.
מישל בונה פרגולה לבתו ומסייע בגידול נכדיו, וכאשר הבת חושדת שבעלה, המרבה בנסיעות, בוגד בה, היה נועצת באמהּ על דרכי ההתמודדות עם בעיה זו.
רק בנקודה אחת נוצר עימות בין מישל לחתנו: בעקבות החלטתם של מישל ומארי-קלייר לגדל את אחיו הקטנים של כריסטוף, מגיב החתן בזעם רב.
מישל מעמיד אותו במקומו, ודורש ממנו תשלום בעד חומרי הגלם לבניית הפרגולה.
ציר המאבק בסרט הוא לא רק נגד התוקפים אלא גם מול הילדים שלהם שלא מבינים את ההחלטות שההורים שלהם מקבלים.
הילדים לא רוצים להסתכן, אני לא שופט, יש להם גם את הבעיות שלהם כל אחד משלו.
אני מבין שאנשים חוששים לקחת סיכונים, כי איש לא רוצה לאבד את מה שיש לו.
ובמקרה הזה ההורים נותנים לילדים שיעור באומץ.
אל מול יחסים כמעט אידיאליים אלה, מוצגות שתי משפחות שבהן קיים נתק כמעט מוחלט בין ההורים לילדים.
אמם של כריסטוף ואחיו אינה מגלה בהם עניין, וכריסטוף נאלץ לגדל לבדו את שני אחיו.
האם עובדת כדיילת באוניית נוסעים, ואת התעלמותה מילדיה היא מנמקת באוזני מארי-קלייר בכך שאבות הילדים נטשו אותה, שאת בנה הבכור ילדה עוד בשנות העשרה לחייה, ושהיא רוצה להמשיך לקיים קשר עם גברים, אבל "אף אחד לא שוכב עם אמהות".
בעימות שבין בתהּ של מרת איסלים למארי-קלייר לומדים הצופים שבין בת זו לאמהּ יש בעיה ביחסי תלות הפוכים: כעת האם הקשישה היא הזקוקה לתמיכת הבת, אך תמיכה זו אינה ניתנת במידה מספקת.
לאחר שמתבררת להם הבדידות שבה שרויים אחיו של כריסטוף לאחר מעצרו, חשים מארי-קלייר ומישל חמלה רבה, ויתרה מזאת - הם חשים מחויבות לסייע לילדים.
מחויבות זו גוברת אצלם על תחושת הנקם בשודד.
בדרכם עליהם להתגבר על התנגדות של מקורביהם, ומצליחים בכך.
מבקר הקולנוע אורי קליין עסק במאפיין זה של הסרט:
אין ספק שגדיגיאן מבקש בסרטו להבליט את אנושיותם של גיבוריו, אך הוא עושה זאת מבלי להפוך אותם לקדושים.
לקדושה אין מקום בעולמו של גדיגיאן ובראייה הפוליטית המעצבת אותו; לאמפתיה, נדיבות, טוב לב ובעיקר סולידריות אנושית יש בו מקום, והם מציפים אותנו בזמן הצפייה בסרט כמעט מתוך תחושה של הפתעה שעוד ניתן להכריז על כך ובעיקר להאמין בכך.
תחילתו של הסרט בהגרלה שבה נקבעים שמות 20 המפוטרים בפיטורי צמצום.
כריסטוף, אחד המפוטרים, התייחס במרירות רבה לשיטה זו, שבה לא ניתנה לו הזדמנות לנמק מדוע ראוי שלא לפטרו (הוא מפרנס לבדו את שני אחיו הקטנים).
פסק דין של בית הדין הארצי לעבודה בישראל תומך בגישתו של כריסטוף, וקובע: "ברי שפיטורי צמצום אינם יכולים להיעשות בדרך של הגרלה, של הטלת מטבע.
יש לשקול כל אחד מהמועמדים לפיטורי צמצום ולבחון את נסיבותיו הוא.
יש לאפשר לו לנסות לשכנע שהקריטריונים שנקבעו לבחירת המפוטרים בפיטורי צמצום אינם חלים עליו".
פרס עוגן הזהב, פסטיבל הסרטים הבינלאומי חיפה
בשנת 1950 אירע אירוע השלג הנרחב המשמעותי ביותר בארץ ישראל מאז החלו בה המדידות המטאורולוגיות ב-1870, אירוע שלג בסדר גודל כזה לא חזר מאז.
במהלך האירוע ירד שלג כמעט בכל חלקי הארץ, כולל מישור החוף והנגב.
תנאי מזג האוויר הקשים ונזקיהם הכבידו במיוחד על רבבות עולים חדשים שהגיעו באותה עת במסגרת העלייה ההמונית ושוכנו במחנות אוהלים.
בתחילת ינואר, החלו מטחי ברד בתל אביב ומעט פתיתי שלג ירדו בגליל העליון ובהרי ירושלים.
ב-27 בינואר, החל לרדת שלג בהרי הצפון ובירושלים.
הוא אמנם נערם לגובה רב, אך הפשיר במהרה והותיר אחריו קור כבד.
הקור התרחב לשאר הארץ ושלג החל לרדת גם בשומרון ובהרי יהודה.
ב-28 בינואר ירד שלג בחיפה ונערם לגובה של 15 ס"מ ובתל אביב ירדו פתיתי שלג למשך דקות אחדות.
ב-29 בינואר חזר לרדת שלג בחיפה שכיסה את מרבית העיר בלבן.
ב-5 בפברואר החל לרדת שלג כבד תחילה בצפון הארץ ובמשך אותו יום התפשט דרומה.
בבוקר ה-6 בחודש היו כמעט כל חלקי הארץ מכוסים שכבת שלג, למעט בבקעת ים המלח ובערבה.
גובהו הגיע באזורי ההר והעמקים ל-50 ס"מ ביראון, 32 ס"מ בצפת, 30 ס"מ בבקעת בית נטופה (תל התנים), 40 ס"מ בנצרת, 27 ס"מ בעפולה, 31 במשמר העמק ועד 70 ס"מ בירושלים.
בחוף הצטברו 55 ס"מ בעכו, 35 ס"מ בחיפה (עיר תחתית), 50 ס"מ בכרמל, 15 בתל שלום, 12 ס"מ בעין החורש, 10 ס"מ בתל אביב ובלוד, 15 ס"מ ברחובות ובעקרון.
בעמק הירדן דווח על 15-10 ס"מ בסמוך לאגם הכנרת (15 ס"מ בטבריה), 13 ס"מ בכפר רופין, ובגלבוע 14 ס"מ, בחפציבה.
בנגב עובי השלג הגיע ל-19 ס"מ ברביבים ו-15 ס"מ בניצנה (אל עוג'ה).
שלג דווח ממקומות רבים נוספים כגון: פתח תקווה, כפר סבא, נתניה, בשומרון, ועוד.
ב-8 בפברואר הגיע השלג לבסוף גם לים המלח, כאשר נערמו 8 סנטימטר של שלג.
רק בדרום הערבה ובאילת לא נערם שלג.
רבים מילידי הארץ לא ראו כלל שלג עד אותו יום וכמוהם גם רבבות עולים חדשים שהגיעו לארץ במסגרת העלייה ההמונית ששהו בדיור עלוב במעברות וללא ציוד חורף ובגדים מתאימים.
כמו כן דווח על שלג ביריחו, תופעה נדירה ביותר, ועל התמוטטות שרידי בית כנסת בעיר העתיקה בירושלים.
האסון הגדול ביותר שגרם השלג הפתאומי אירע במחנה העולים בעין שמר, שם נהרגו ארבעה עולים כאשר תקרת חדר האוכל קרסה תחת כ-18 טון שלג.
פרידמן לתנורים שבגבעת שאול, התמוטטה תקרת בית החרושת ואדם אחד נפצע קשה מאוד.
זרם החשמל נותק במקומות רבים מאוד ומעל מחצית קווי הטלפון נותקו.
התחבורה הציבורית בתוך הערים שותקה ובין הערים פעלה באופן חלקי בלבד.
ה"מצור" על הערים ובפרט על מחנות העולים שבפרבריהן גרם למחסור של כמה ימים במזון ומצרכים חיוניים.
נזק נגרם גם לכלכלת הארץ, שהתבססה על חקלאות ובפרט על פרדסים שבהם קרסו אלפי עצים ופרי רב קפא והושחת באופן בלתי הפיך.
בשירו של יהודה פוליקר "חלון לים התיכון" הוא מזכיר את השלג שירד בתל אביב בשנת 1950, זמן קצר לאחר עליית אביו לישראל.
יצוין כי זהו אי דיוק של הפזמונאי (יעקב גלעד), השלג ירד בפברואר 1950 ולא בדצמבר 1950.
נתן אלתרמן חיבר בית לפזמון "אני חדש בארץ" ששרה ג'טה לוקה בתיאטרון "לי-לה-לו":
בספרו של מאיר שלו, כימים אחדים, מוזכר השלג בשנת 1950 אשר הצטבר על ענפי עץ אקליפטוס, הביא לשבירתו של ענף והניע את העלילה.
שלגי הקילימנג'רו הוא סרט קולנוע אמריקאי משנת 1952.
התסריט מבוסס על סיפור קצר באותו השם שפרסם הסופר ארנסט המינגוויי בשנת 1938 בקובץ 10 סיפורים.
הסיפור מתאר סופר השוכב על מטה בתוך אוהל לרגלי הר הקילימנג'רו בקניה, כשהוא גוסס מנמק ברגלו ואשה מטפלת בו אך לשווא - הוא מת.
על הבסיס הדל הזה נכתב התסריט ונוספו בו דמויות נוספות ואירועים המזוהים עם המינגוויי: הדור האבוד של אמריקאים בפריז לאחר מלחמת העולם הראשונה, מלחמת שוורים, מלחמת האזרחים בספרד ועוד.
הסיום הפסימי של הסיפור שונה לסיום אופטימי בתסריט.
הסרט היה מועמד לפרס אוסקר לצילום הטוב ביותר-צבע ולפרס אוסקר על העיצוב האמנותי.
הארי סטריט (גרגורי פק) שוכב על מיטה מחוץ לאוהל לרגלי הקילימנג'רו שפסגתו מכוסה בשלג.
הוא סובל מזיהום ברגלו לאחר שנפצע במסע ספארי.
הזיהום ברגלו מחמיר, חומו עולה והוא הוזה דורסים השוכנים על העצים ומחכים למותו.
הוא נזכר במסע הציד שלו על הקילימנג'רו ובמציאת פגר נמר שם מבלי לדעת איך הגיע לשם
אשתו הלן (סוזן הייוורד) מטפלת בו ומעודדת אותו באומרה כי עזרה תגיע אליהם בקרוב והוא יינצל.
הארי הקודח נזכר בקורות חייו ובנשים שליוו אותו.
הוא היה סופר אמריקאי מתוסכל בפריז שנתמך על ידי דודו וניסה לכתוב את הרומן הראשון שלו.
באחד הלילות הוא פגש במועדון בפריז, בחורה שצדה את עינו בשם סינטיה גרין (אווה גרדנר).
לאחר חיזור קצר היא נענית לו והם עוברים לגור יחד.
הארי מצליח למכור את ספרו ומקבל עבורו סכום כסף נאה.
הוא מחליט לצאת למסע ספארי באפריקה למורת רוחה של סינטיה המתעבת את הצייד אך נאלצת להצטרף אליו.
הם חוזרים לפריז והארי הופך לסופר מפורסם.
סינטיה נכנסת להריון ומצפה להקים משפחה.
הארי מודיע לה שבכוונתו לערוך מסעות בעולם כדי למצוא חומרים לספריו.
סינטיה יודעת שהריונה יפגע ברצונו של הארי.
היא מפילה את עצמה וגורמת להפלת עוברה.
רק אז נודע להארי שאשתו הייתה בהריון.
הם נוסעים למדריד ושם לאחר ריב היא נפרדת ממנו.
הארי חוזר לצרפת ומתיישב באנטיב בריביירה הצרפתית.
הוא מכיר את הרוזנת אליזבת ("ליז") (הילדגרד נף).
הם מתארסים אבל הארי לא מפסיק לחשוב על סינטיה.
כאשר מגיע מכתב מסינטיה שבמדריד היא קורעת אותו לעיני הארי שמחליט לעזוב אותה ולנסוע כדי לחפש אחר סינטיה.
הוא נקלע למלחמת האזרחים בספרד ובשדה הקרב הוא פוגש את סינטיה.
היא נהגת אמבולנס הנפגע בהפגזה ומתהפך.
הארי מוצא אותה גוססת מתחת לאמבולנס.
היא נהרגת והארי נפצע ברגלו כאשר הוא מנסה לערוק מהלחימה.
הוא חוזר לפריז ושם נפגש בהלן המזכירה לו את סינטיה.
הוא מקבל מכתב מדודו המנוח ביל (לאו ג.
קרול) המבקש ממנו לפתור את חידת הנמר.
היא מלווה אותו כאמור למסעות ציד לרגלי הקילימנג'רו בקניה.
הארי נפצע ברגלו והיא מטפלת בפצע הנמקי ומגרשת צבוע שמנסה לחדור לאוהל.
הארי מתבונן כל הזמן בדורסים המצפים למותו.
לבסוף נשמע קול מטוס, הדורסים נעלמים והארי והלן מתעודדים בראותם את המחלצים הבאים לפנות את הארי לבית חולים.
שלג על עצי הדובדבן הוא הרומן השני בסדרת סיפורי האוטורי מאת ליאן הרן, אשר יצא לראשונה ב-2003. האירועים ברומן מתרחשים במשך תקופה של כשישה חודשים (מהסתיו עד האביב של השנה הבאה), הבאה מיד אחרי אלו בספר פסיעות על רצפת הזמיר.
קאדה מתאוששת לאיטה מן התרדמת שהחיל עליה טקאו בעזרת כוחות הקיקוטה שלו.
היא חולמת שהאלה הלבנה מדברת אליה: "היי סבלנית.
היא יוצאת למסע הביתה, מלווה על ידי שיזוקה, אחייניתו של מוטו קנג'י.
אראי דאיצ'י זועם שהמעיט בערכם של טקאו והאחווה, ושולח חיילים להתנקש בחייה של שיזוקה - שהיא מאהבתו לשעבר ואם שני ילדיו, מכיוון שהוא חושש מקשריה עם האחווה.
קאדה בינתיים מגלה שהיא בהריון מטקאו, אך שיזוקה משכנעת אותה לספר שנישאה בסתר לשיגרו במנזר טריאמה לפני מותו כדי לספק הסבר לגיטימי להריונה.
טקאו, בינתיים, מסתתר בבית האחווה בימאגאטה, ולומד את תורת האחווה תחת הדרכתו של קיקוטה אקיאו, למרות הסלידה ההדדית בין השניים.
האחווה מצווה על יוקי, בתו של קנג'י, להיכנס למערכת יחסים עם טקאו כדי להוליד יורש לכישרונות הקיקוטה הנדירים שירש טקאו מאביו שפרש מהאחווה ולכן גם נהרג על ידה.
טקאו לא יודע על כך, אך מתמסר לאהבה הגופנית עם יוקי אף על פי שמתגעגע לקאדה בכל רגע.
יום אחד יוקי עוזבת לפתע כשהיא בהריון בלי שהיא מספרת על כך לטקאו.
ואולם, הדבר מתגלה לו בעקיפין וגורם לו לתחושות מעורבות.
קאדה חוזרת לבית ילדותה, אותו לא ראתה מאז היותה בת שבע, מכיוון שישבה בשבי.
היא מגלה שאמה נפטרה, ואביה חי בייאוש לאחר שהפסיד לאראי בקרב, אך אין לו את האומץ ליטול את חייו.
היא מחליטה שלמרות היותה אישה, היא תשתלט על ארץ שירקאווה ותשיב את הסדר.
היא מכירה אציל מהקיסרות שגר בקרבת מקום, לורד פוג'יווארה שמסייע לה בתמורה לך שתספר לו את סודותיה.
כשמגיע לביקור הנזיר מאקוטו שפגש את שיגרו, קאדה וטקאו במנזר טריאמה - הוא חושף בטעות שלא התקיימו מעולם נישואים בין קאדה ושיגרו.
בבושת פנים, אביה מחליט שעל כל המשפחה ליטול חייהם ותוקף את קאדה.
שיזוקה וקונדו (שכיר באחוזה וחבר באחווה) מצילים אותה על ידי הריגתו.
קאדה נתקפת צירים וחווה הפלה.
היא נופלת חולה אנושה על משכבה.
האחווה מאבדת סבלנות עם מרדנותו של טקאו, ושולחת אותו למשימה המוגדרת כהזדמנותו האחרונה.
הם מאמינים ששיגרו אסף מידע אודות האחווה, אז טקאו הולך לביתו הישן עם אקיאו כדי להשיבם ממורהו הקודם איצ'ירו, מכיוון שטקאו הוא היחיד שיכול לפסוע על רצפת הזמיר הממולכדת בעזרת כוחותיו.
טקאו מגלה שהרשומות של שיגרו נמצאות במנזר טריאמה, וכדי ללכת להביא אותן הוא מחליט להימלט מאחיזת האחווה.
בעת בריחתו דרומה, כשהחורף בעקבותיו, הוא פוגש בהדרכת המנודה ג'ו-אן מעדת הנסתרים באישה עיוורת במערת סלע שמוסרת לו את הנבואה על אודותיו שתרדוף אותו: " אדמותיך ייפרשו מים לים...
חמישה קרבות יקנו לך שלום, ארבעה בניצחון ואחד לתבוסה.
רבים יפללו, אך אתה מוגן מפני המוות, למעט זה שיבוא לך מידי בנך".
הוא מגיע למנזר טריאמה ביום האחרון לפני שהמעבר נסגר בשל השלגים ומוצא את כתביו הסודיים של שיגרו על פריסת האחווה.
כשהשלגים מפשירים באביב, קאדה מודיעה לפוג'יארה שבכוונתה לבקר את אראי שהוא כעת שליט הממלכה, כדי לדבר עמו על עתידה.
הוא מסכים לכך בחוסר רצון, והיא נוסעת לטריאמה, שם שמעה שטקאו נמצא.
מכיוון שטקאו נמצא תחת גזר דין מוות מטעם האחווה, הם משלחים משם את שיזוקה וקונדו, כדי שלא ייפגעו.
כנגד כל עצות חבריהם, קאדה וטקאו מתחתנים, אף על פי שהדבר יעורר תגובות נזעמות הן מצד אראי שליט הממלכה והן מצד פוג'יארה שתכנן להתחתן עם קאדה בעצמו.
הוצאת כנרת זמורה ביתן, 2006. תרגום: ג'וד שבא
שלגיה ושבעת הגמדים היא סדרת אנימה יפנית בת 52 פרקים שהופקה לטלוויזיה בשנת 1991 בהשראת הספר שלגיה ושבעת הגמדים מאת האחים גרים.
בישראל הסדרה שודרה בטלוויזיה החינוכית ב-1998 ובשידורים חוזרים לאורך השנים.
פניה של שלגיה מזכירים את הפנים של שלגיה בסרט הראשון בצבע של דיסני שלגיה שבעת הגמדים, ושמותיהם של שישה מתוך שבעת הגמדים חוץ מזללני קרואים על שמם של שישה מתוך שבעת הגמדים של דיסני חוץ משטיא.
לאחר מות אמה של שלגיה, נושא אביה המלך קונרד אישה יפת מראה אך רעת לב בשם קריסטל.
כשהמלך יוצא למלחמה, המלכה הופכת לשליטה הבלעדית של ממלכת העמק הירוק, ועם השנים מפתחת קנאה לשלגיה.
כששלגיה מתבגרת, היא פוגשת בנסיך ריצ'רד יפה התואר, והשניים מתאהבים, אך המלכה הקנאית אוסרת על שלגיה לצאת מהבית, ואף שולחת אותה מאוחר יותר בעתיד יחד עם הצייד טנסון, כדי שיהרוג את שלגיה ויביא לה את ליבה.
הצייד עומד להרוג את שלגיה, אך לא מסוגל לבצע את ציוויה של המלכה, ומציל את שלגיה, ודורש ממנה לברוח רחוק כמה שיותר.
שלגיה בורחת אל תוך היער, והולכת שם לאיבוד.
שבעת הגמדים מוצאים אותה, וביניהם לבין שלגיה נרקמת חברות מופלאה, ושלגיה מתגוררת אצלם.
שלגיה עוברת הרפתקאות רבות יחד עם הגמדים וככל שהסדרה מתפתחת, הם פוגשים עוד ועוד דמויות וחברים חדשים אשר מלווים אותם בהמשך ויחד עושים הכל כדי להגן על שלגיה.
לאורך הסדרה מנסה הנסיך ריצ'רד להגיע שוב אל שלגיה אהובתו, ואילו המלכה בינתיים יוצאת מגדרה על מנת להשליט טרור על היער הקסום ועל הממלכה כולה, וכן מנסה להרוג את שלגיה בדרכים שונות.
היא מחליטה כי לא די לה בלהרוג את שלגיה כדי להיות היפה בבנות כל הארץ, אלא שברצונה אף להשתלט על גופה של שלגיה ובכך ליטול לידה את יופייה.
היא כמעט מצליחה לעשות כן לקראת סוף הסדרה כאשר היא רוצחת את שלגיה בעזרת התפוח המורעל ובסופו של דבר מביסים הנסיך, הגמדים וכל ידידיהם את המלכה המרושעת ומשחררים מתוכה שד מרושע, והמלכה חודלת ממעשיה המרושעים, והופכת להיות טובת לב, כפי שהייתה לפני שנים רבות.
שלגיה גם כן שבה לחיים, מתאחדת עם הנסיך ועם כל חבריה.
שלגיה (עינת גליקסמן) – הדמות הראשית בסדרה.
דוק (איציק סיידוף) – המנהיג הזקן של הגמדים.
עליזי (אסתי ברעד פורים) – הגמד הצעיר ביותר.
למשך מספר פרקים יצא למסע התבגרות, כאשר נתנו לשלגיה להיות לו בת לוויה.
ביישני (דני בסן) – גמד ביישן ועסוק מאוד.
ישנוני (דני בסן) – גמד מזוקן ועייף.
אפצ'י (חן חגי) - גמד מצונן.
לימד את חיותיה של שלגיה כישוף שיגרום לה להבין את שפת החיות, אך בפועל הפך את שלגיה לארנבת.
רטנוני (יורם יוספסברג) – גמד כעסן ופסימי.
זללני (אבי יפה) – גמד טבח האחראי על האוכל.
הנסיך ריצ'רד (אבי יפה) – נסיך, חבר של שלגיה.
בהמשך, ביקש מאביו להכתירו לאביר על מנת להגן על שלגיה ולהגשים את החלום הנבואי שלו.
המלכה קריסטל (איריס זינגר) – הרעה של הסדרה, מקנאה ביופייה של שלגיה, בסוף הסדרה הפכה למלכה יפה וטובה.
בילדותה סבתה שקנאה ביופייה, כשפה אותה והפכה אותה למה שהיא.
מולי (רותי הולצמן) - המשרתת הנאמנה של שלגיה.
בהמשך המלכה גרשה אותה, וכאשר שלגיה פוגשת בה שנית היא נהייתה עיוורת.
טנסון הצייד (יורם יוספסברג) - צייד טוב לב העוזר לשלגיה והגמדים.
מצא את חיותיה של שלגיה, לאחר שהן חפשוה.
שון (ירון דגן) - שדון צעיר וחבר של שלגיה.
מתגלה בהמשך כנסיך של ממלכה אחרת.
ראי הקסמים (איציק סיידוף) - הראי של קריסטל; לכאורה רואה-כל, אך מסוגל לומר רק את האמת ורק את מה שהוא רואה בבירור ואף ביכולתו לחזות את העתיד.
בפועל היה כלוא בו שדון.
טובי הכלב, כיס החתול, וקוקו היונה (איריס זינגר, אביטל פסטרנק ורותי הולצמן בהתאמה) - חיות המחמד של שלגיה.
העטלף - העטלף של קריסטל.
המספר (דני בסן) - מספר את הסיפור של שלגיה ושבעת הגמדים.
המלך קונרד (יורם יוספסברג) - אביה של שלגיה, לאחר מות אשתו נשא לאישה את קריסטל.
לא היה מודע למה שנעשה בממלכתו.
"שלג באוגוסט" הוא סרט דרמה ישראלי משנת 1993, בבימויו וכתיבתו של חגי לוי.
בסרט מככבים רמי הויברגר ואביגיל אריאלי, אשר הייתה מועמדת לפרס אופיר לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
גיבור הסרט הוא בן במשפחה השייכת לקהילת יוצאי איטליה בירושלים, שחייה התרבותיים מרוכזים בבית הכנסת האיטלקי בירושלים, והם מדברים באיטלקית מתובלת במילים בעברית.
הסרט השתתף בתחרות על פרס וולג'ין בפסטיבל הקולנוע ירושלים, והוקרן בפסטיבל הסרטים הישראלי בלוס אנג'לס.
גבי ד'אנג'לו (רמי הויברגר) מתנה אהבה עם חברתו נעמה (גלי בן-נר).
שניהם חוזרים בשאלה מהקהילה הדתית של יוצאי איטליה בירושלים שמתפללים בבית הכנסת האיטלקי בירושלים.
לאחר ליל אהבה סוער הוא נרדם וחולם שנעמה נלקחת ממנו על ידי חבורת חרדים.
בבוקר הוא לא מוצא אותה.
חברו גיא (שי אביבי) מייעץ לו לחפש אותה בירושלים.
גבי מסכים בלית ברירה היות שהוא יודע שלא יתקבל בקהילה בעין יפה לאחר שיצא בשאלה.
בירושלים הוא נפגש באלסנדרה (אביגיל אריאלי), חברתה הקרובה של נעמה, והיא מחליטה לסייע לו בחיפושים.
גבי מגיע לבית הכנסת, והחכם ליאו (יעקב בנאי) משוחח איתו באיטלקית ויועץ לו.
אביו מריו (נסים זוהר) ואמו ג'ובנה (סנדרה שדה) מקבלים אותו בחביבות ומזמינים אותו לארוחה בביתם ביחד עם אורח (דני מוג'ה).
בריון חרדי (שרון רג'יניאנו) מזהיר את גבי שיפסיק את החיפוש אחרי נעמה, אבל הוא לא נרתע.
הוא נפגש עם הרב דיקשטיין (הלל נאמן), שניהל לאחרונה שיחות עם נעמה, אך גם הוא אינו יודע לאן היא נעלמה.
לבסוף הוא נפגש עם הרב אורבך (יוסי יבלונקה), שגם הוא אינו מוסר לו היכן נעמה, אבל אשתו ורה (ריטה שוקרון), שהיא אחותה של ג'ובאנה, מוסרת לה את המקום בו נמצאת נעמה, "בית חנה", פנימייה תורנית לבנות.
גבי מצליח להיכנס לפנימייה ביחד עם אלסנדרה כשהם מתחזים לזוג חרדי.
לאחר חיפוש בפנימייה הוא מוצא את נעמה, אבל היא רוצה להישאר שם והם נאלצים לחזור.
גבי חוזר למשפחתו ונושא נאום הספד לסבו באיטלקית ומצטט אותו כאומר: "הכל תלוי בך ואפילו אם יורד שלג באוגוסט, תתנער ממנו" (מכאן שם הסרט).
את אהבתו לנעמה הוא מחליף ברומן חדש עם אלסנדרה.
שחקןתפקיד רמי הויברגר גבי ד'אנג'לו אביגיל אריאלי אלסנדרה גלי בן-נר נעמה סנדרה שדה ג'ובנה ד'אנג'לו נסים זוהר מריו ד'אנג'לו ריטה שוקרון ורה אורבך יוסי יבלונקה הרב אורבך הלל נאמן הרב דיקשטיין שרון רג'יניאנו חרדי יעקב בנאי חכם ליאו דני מוג'ה אורח במשפחת ד'אנג'לו שי אביבי גיא
שלגיה הוא סרט פנטזיה מוזיקלי שיצא ישירות לווידאו בשנת 1987, המבוסס על אגדת העם "שלגיה ושבעת הגמדים".
הסרט, אשר צולם בישראל, יצא כחלק מסדרת סרטים המבוססים על אגדות שהפיקו קנון גרופ.
בשנת 2005 יצא הסרט ב-DVD על ידי מטרו גולדווין מאייר.
נסיך המטייל ביער בחורף מוצא את שלגיה שוכבת בארון מזכוכית.
שבעת הגמדים מגיעים ומספרים לו את סיפורה דרך מעתק לעבר.
הסיפור מתחיל במלך ומלכה השולטים בממלכתם, חורף אחד כאשר המלכה תופרת ביחד עם המשרתות שלה היא דוקרת את אצבעה וטיפת דם שלה נופלת על השלג באדן החלון.
המלך מצהיר שיהיה להם ילד עם לחיים אדומות כדם ועור לבן כשלג.
המלכה יולדת בת והיא קוראת לה שלגיה, אך המלכה מתה לאחר הלידה.
מספר שנים לאחר מכן המלך נישא מחדש.
שנים אחרי כן שלגיה גדלה להיות נערה יפהפייה.
בנקודה זו הסרט חוזר להווה, הגמדים מאפשרים מאפשרים לנסיך לקחת את שלגיה וארונה למקום ראוי, תוך כדי שהארון מועבר הוא נופל בטעות מהעגלה עקב סופת שלגים, מה שגורם לחתיכת התפוח המורעל לצאת מגרונה של שלגיה והיא מתעוררת, הנסיך המוקסם משלגיה מציע לה להנישא לו והיא מסכימה.
"שלג צח" הוא סינגל של להקת הפופ רוק הישראלית משינה מתוך אלבומה "משינה 3".
את השיר כתב והלחין שלומי ברכה, גיטריסט הלהקה.
השיר נפתח בצעקה "אולורממזה", שהיא השורה מהפזמון "אז הם אמרו לו" בהשמעה מהסוף להתחלה.
כפל המשמעות המכוון בשיר מעיד גם על שימוש בסמים ובעיקר בסם הלבן קוקאין.
ברכה רמז לגבי משמעות השיר שהוא נכתב על אומן מפורסם, אך לא מסר את שמו.
השיר הוצג כמועמד למצעד הפזמונים השבועי של רשת ג', ובשיאו הגיע למקום החמישי.
במצעד הפזמונים השנתי של התחנה דורג השיר במקום ה־48. נוסף על כך משינה זכתה בתואר "להקת השנה" במצעד זה.
שלגיה: היפה מכולם הוא סרט טלוויזיה המבוסס על המעשייה "שלגיה ושבעת הגמדים".
הסרט שודר לראשונה באירופה ולאחר מכן שודר בארצות הברית כחלק מהתוכנית "עולמו המופלא של דיסני".
ג'ון וג'וזפין רוצים מאוד להביא ילד לעולם, וכשנולדת להם תינוקת עם עור לבן כשלג, שפתיים אדומות כדם ושיער שחור כהובנה, הם קוראים לה שלגיה.
במהלך הלידה ג'וזפין הולכת לעולמה, ומשאירה את ג'ון לבד עם התינוקת.
ג'ון נאבק במציאת מזון לבתו בחורף עד שבסופו של דבר הוא מתמוטט ומזיל דמעה מעל אגם קפוא, מה שגורם להיווצרותו של ייצור בשם "ירוק העיניים" (Green-Eyed One).
כאות תודה על כך ששחרר אותו, מעניק הייצור לג'ון משאלות שיגשים עבורו.
ג'ון מבקש מהייצור חלב עבור בתו, והוא ממלא אחר מבוקשו.
אחרי כן הוא מבקש ממנו להחזיר את אשתו לחיים, אך ירוק העיניים אינו יכול להגשים משאלה זו.
למרות זאת, הוא אומר שהוא יכול להביא לג'ון מלכה, ולפתע מוצא ג'ון את עצמו מלך בממלכה משלו.
מכיוון ש"ירוק העיניים" מחויב למלא אחר משאלותיו של ג'ון הוא מבקר את אחותו אלספת, הוא הופך אותה לאישה צעירה ויפה כל מנת שתוכל להתחתן עם ג'ון ולהפוך למלכה שלו ולאמא החורגת של שלגיה.
הוא גם מספק לה ראי קסום המאפשר לה לראות דברים נסתרים ונותן לה את האפשרות לרמות את ג'ון.
והיא יוצרת מערכת יחסים עמו ועם שלגיה.
כדי להיות בטוחה שהיא היפה מכולן היא שואלת את מראות הקסמים שבחדרה אם היא אכן האשה היפה מכולן והמראות עונות לה שהיא אכן היפה מכולן וכך בכל יום היא שואלת אותן את אותה השאלה.
יום אחד הנסיך אלפרד מגיע אל הממלכה ומתאהב בשלגיה.
אלספת כמו בכל יום פונה אל המראות שלה כדי להיות שוב בטוחה שהיא היפה מכולן אבל היא מתמלאת זעם על כך שדמותה של שלגיה מופיעה בחדר המראות שלה, מה שאומר ששלגיה היא היפה מכולן בממלכה.
מרוב קנאה היא מזמינה את הצייד הקטור לקחת את שלגיה ליער ולהרוג אותה ולחזור עם ליבה של שלגיה, והיא גם הופכת את אלפרד לדב.
הקטור אינו מסוגל להרוג את שלגיה והוא מביא לאלספת לב של חזיר בר במקום.
כשהיא מגלה את האמת אלספת הורגת את הקטור, כולאת את ג'ון בחדר המראות שלה וחונקת את שלגיה עם סרט מכושף.
שלגיה ניצלת על ידי שבעה גמדים, אשר כל אחד מהם נקרא על שם אחד מימות השבוע.
הגמדים מזמינים את שלגיה להישאר בביתם.
כשנודע לאלספת ששלגיה עדיין בחיים היא מכינה תפוח מורעל והופכת את עצמה לדמותה של אמה המנוחה של שלגיה ג'וזפין, אלספת המחופשת לג'וזפין מוצאת את שלגיה ומשכנעת אותה לאכול מן התפוח אשר נראה כי הוא גרם להרג שלגיה.
עם סיום משימתה אלספת משתמשת במראת היד המכושפת שלה על מנת לחזור אל דמותה המלכה אך במקום זאת היא חוזרת לצורתה המקורית לפני שהפכה למלכה והיא נראית אף יותר מכוערת ומתועבת מכפי שהייתה מלכתחילה, ירוק העיניים מגלה לה כי המעשה הרע שעשתה עלה לה ביופיה.
הגמדים שמים את שלגיה בארון קבורה מקרח, כשהיא מקבלת נשיקת אהבה אמיתית מהנסיך אלפרד (כשהוא נמצא בדמות דב) היא מתעוררת לחיים, הכישוף מתבטל והוא חוזר לצורתו המקורית, המראות של אלספת מתנפצות וג'ון משתחרר, גם הכישוף שאלסבת הטילה על גמדי הגינה שלה מתבטל והם מתנפלים עליה כנקמה והורגים אותה.
שלגיה והנסיך אלפרד חיים באושר ועושר.
שלגיה ושבעת הגמדים הוא סרט גרמני משנת 1955, המבוסס על אגדה בעלת אותו שם מאת האחים גרים.
עלילת הסרט, העוקבת באופן יוצא דופן אחרי האגדה המקורית, נפתחת בסיפור לידתה של שלגיה, נסיכה שיופייה הצחור טהור כשלג.
אמה מתה בלידתה ומקץ שנת האבל מובאת לארמון מלכה חדשה - יפהפייה אך קרה, גאוותנית ורעת לב.
כל יום היא שואלת את ראי הקסמים שלה: "ראי, ראי שעל הקיר, מי היפה בכל העיר?" והראי תמיד עונה לה שהיא היפה בכל העולם.
שש עשרה שנה מאוחר יותר, מגיע הנסיך אדלמונט מן הממלכה השכנה כדי לחזות במו עיניו ביופייה של שלגיה, המוחזקת מאחורי חומות הטירה, ומתאהב בה אהבה ממבט ראשון.
הוא מבקש מן הצייד להזעיק אותו בכל אשר תהיה שלגיה בסכנה, ואף שולח לה מחרוזת יפה במתנה.
במקביל שואלת המלכה את מראת הקסמים שלה מיהי היפה מכולן, ולאימתה עונה לה המראה כי זו שלגיה.
כתוצאה מכך היא מצווה על הצייד שלה לקחת את שלגיה ליער ולהרוג אותה, אבל הוא חס על חייה ומניח לה לברוח אל תוך היער.
שלגיה תועה ביער עד הערב ואז מוצאת בקתה קטנה.
היא נכנסת פנימה כדי לנוח מעט, טועמת מהאוכל שעל השולחן ונרדמת על אחת משבע המיטות.
בעלי הבית, שבעת הגמדים, חוזרים הביתה מעבודתם במכרה ומוצאים את הילדה, מעירים אותה והיא מספרת להם את סיפורה.
הגמדים טובי הלב מציעים לה מחסה בביתם והיא בתמורה מטפלת להם בבית במשך היום כל זמן שהם בעבודה.
בארמון, מגלה ראי הקסמים למלכה המרשעת ששלגיה עדיין בחיים.
המלכה זורקת את הצייד באכזריות לצינוק ומחליטה להרוג את שלגיה בעצמה.
תחילה היא מתחפשת לרוכלת זקנה המוכרת חפצי נוי, הולכת לבית הגמדים ומצליחה למכור לשלגיה חגורה יפה; היא מהדקת את החגורה כל כך חזק ששלגיה קורסת לרצפה בעילפון מרוב מחסור באוויר, אבל כשהגמדים חוזרים הביתה בערב ומוצאים אותה, הם מורידים את החגורה בזמן ומצילים אותה.
בפעם השנייה היא מתחפשת למוכרת מסרקים ומוכרת לשלגיה מסרק מורעל, אבל גם הפעם הגמדים מצליחים להציל את חייה.
בפעם השלישית מתחפשת המלכה לאיכרה זקנה ויוצרת בכוחות הקסם האפלים שלה תפוח מורעל.
אחת המשרתים של המלכה עולה על המזימה, משחררת את הצייד ומתירה לו ללכת ולהזעיק את עזרתו של הנסיך.
בבית הגמדים מצליחה המלכה בעורמה לגרום לשלגיה לנגוס בתפוח המורעל, המפיל עליה תרדמת מוות.
בשיא הסערה, המלכה רצה לתוך היער בניסיון לחזור לארמון, אבל מתה ממכת ברק.
באין ידם משגת להציל שוב את שלגיה, הגמדים בונים לה ארון קבורה מזכוכית ומציבים את הארון ואת שלגיה היפה בתוכו ביער.
בחיפושיהם אחר שלגיה, מגיעים הצייד והנסיך למקום בו עומד הארון, והנסיך מבקש מהגמדים לתת לו לקחת את שלגיה איתו אל הארמון והם מסכימים.