tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בגלל שיטות התצפית המוגבלות דוחות מהספינות היו הכלי האמין היחיד לצפייה בהוריקנים.גם כאשר הסופה עברה את קובה ברביעי בספטמבר 1900 והתקרבה לפלורידה לחזאים של לשכת מזג האוויר לא הייתה דרך לדעת את מסלול הסופה.
לשכת מזג האוויר פעלה במדיניות של חסימת דיווחי טלגרף של מטאורולוגים קובנים עקב מתחים בעקבות מלחמת ספרד-אמריקאית.
בעיר הוואנה בקובה היה מצפה שנחשב לאחד המוסדות המטאורולוגיים המתקדמים בעולם באותה תקופה.
אחד החזאים מהמצפה חזה שההוריקן ימשיך למרכז טקסס ליד סן אנטוניו והעיר גלווסטון.
אבל חזאי לשכת מזג האוויר בארצות הברית סברו כי הסופה תגיע ללעיר מיאמי פלורידה ותמשיך לאוקיינוס האטלנטי.
על כן המשרד המרכזי של לשכת מזג האוויר שישב בוושינגטון פרסם אזהרת סערה בפלורידה בלבד.
באותה תקופה לא עודדו את השימוש במונחים כמו "הוריקן" או " טורנדו " כדי להימנע מתושבים להיכנס לפאניקה.
מהלך הסופה עד העיר גלווסון
כאמור הסופה דווחה לראשונה בים הקריבי בקבוצת איים אנטיליים כמזג אויר גרוע.
האי אנטיגואה ולאחריה פוארטו ריקו דיווחו ב-30 באוגוסט 1900 על סופות רעמים ורוחות של 60–70 קמ"ש.
בג'מייקה, גשם כבד מהסופה גרם לכל הנהרות לעלות על גדותיהם.
מי שיטפונות פגעו קשות במטעי בננות ושטפו קילומטרים של מסילות ברזל.
כשהסופה הגיע לקובה הגיעו הגשמים לשיא בעיר סנטיאגו.
הקצה הדרומי של העיר היה שקוע בתוך 1.5 מטרים של מים.
העיר גלווסטון ממוקמת באי גלווסטון, רצועת אדמה באורך 45 קילומטר, כעשרה קילומטר מהחוף של טקסס וכשמונים קילומטר דרומית מזרחית ליוסטון.
המיקום שלה איפשר הקמה והפעלת נמל מסחרי עוד מהמאה ה-19 כשהייתה עיירה קטנה.
להלן מבט על העיר כיום ואחרי הסערה.
סופת ההוריקן הגיעה לגלווסטון ב-8 בספטמבר 1900, ברוחות מוערכות של 230 קמ"ש.
גאות החלה להציף את העיר משעות הבוקר והשיטפון הגיע עד לגובה של 4.6. מטרים.
כל בית בגלווסטון ספג נזק, 3,636 בתים נהרסו לגמרי.
בערך 10,000 אנשים בעיר נותרו חסרי בית, מתוך אוכלוסייה כוללת של כמעט 38,000.כל הגשרים המחברים את האי ליבשת נשטפו, 24 קילומטרים של מסילת הרכבת נהרסו.
הסערה הפיל גם את חוטי החשמל, הטלגרף והטלפון.
כל מבני הציבור ספגו נזקים, לרבות בניין העירייה –בית חולים, מפעל גז עירוני, מפעל מים עירוני ובית המכס.
בנין העירייה, בית האופרה, שלושה בתי ספר והאוניברסיטה כמעט נהרסו.
גם מקומות תפילה רבים בעיר ספגו נזקים קשים או נהרסו כליל.
כ-8,000 אנשים נהרגו, ועשרות אלפים נפצעו.
אזורים וערים נוספות בטקסס סבלו מהסופה.
מספר ערים דיווחו על הרס של כל הבניינים או הבתים, כולל אלטה לומה, אלווין, אנגלטון, ברזוריה, ברוקשייר, אל קמפו, פרלנד, וריצ'מונד.
בעיר יוסטון עיר הבירה של טקסס ההוריקן גרם נזק למבנים רבים, כולל בית המשפט, כנסיות, בתי מלון ומבני בתי ספר.
הרחובות היו עמוסים בענפים מעצי צל וחוטי חשמל שהופלו, והותירו מספר כבישים בלתי עבירים לחלוטין לכלי רכב
סופת ההוריקן של 1900 הייתה קריאת השכמה שלשכת מזג האוויר צריכה להיות ערוצי תקשורת טובים יותר אם היא רוצה לשמור על בטיחות האנשים.
הוריקן גלווסטון גרם לאנשים להבין שאי אפשר לשחק פוליטיקה עם לשכת מזג אוויר אמר קרי עמנואל פרופסור אמריטוס למדעי האטמוספירה במכון הטכנולוגי של מסצ'וסטס.
והבעיה הגדולה יותר היא האתגר הלוגיסטי של פינוי מטרופולינים גדולים בפרקי זמן קצרים
הוֹרְמוּז (בפרסית: جزیره هرمز) הוא אי בפרובינציית הורמוזגאן שבאיראן, השוכן במצר הורמוז, אשר מחבר את מפרץ עומאן עם המפרץ הפרסי.
שטח האי 42 קמ"ר, והוא ממוקם במצרי הורמוז, כ-8 ק"מ מהחוף האיראני, האי הוא חלק ממחוז הורמוזגן.
הוא מיושב בדלילות אך התפתחות מסוימת בגידול אוכלוסיית האי חלה מאז סוף המאה ה-20. האוכלוסייה מרוכזת בעיקר בעיר הורמוז.
אוכרה אדמדמה באי ובחופיו, הנקראת בפי הילידים Golak, מנוצלת למטרות אמנותיות וקולינריות, וגם מושכת לאי תיירים.
שימוש יתר באוכרה הביא לפעולות של המשרד לאיכות הסביבה האיראני כדי להגן עליה.
העידן הגאולוגי של האי הורמוז הוא כ-600 מיליון שנה, וחייו מחוץ למים הם כ-50 אלף שנה.
החוף הדרומי של איראן ידוע בצחיחותו ובמי הים המלוחים שבו.
נתיבי המים וציפורי הבר של האי מושכים תיירים רבים.
בהורמוז יש יער של עצי מנגרובים: ביער הסמוך לים יש עצים שחיים באזור הגאות והשפל של המים המלוחים.
לעיתים רובם שקועים במי הים, אבל ממשיכים לשרוד.
יש שטח דשא שגדל ללא צורך במים מתוקים.
במיתוסים הצמח המיתולוגי הזה גדל מדמעותיו של אדם.
האי הוגדר כאזור ציפורים חשוב (IBA) על ידי BirdLife International, מכיוון שמצויים בו עופות מים כמו שחפית דרומית ושחף כהה.
הורמוז (בפרסית: هرمز) היא עיר ב ב שבפרובינציית הורמוזגאן באיראן.
היא שוכנת על האי הורמוז.
בזמן מפקד האוכלוסין הלאומי של 2006, אוכלוסיית העיר מנתה 5,699 תושבים ב-1,143 משקי בית, כאשר היא הייתה ב.
במפקד האוכלוסין הבא בשנת 2011 נמנו 5,867 תושבים ב-1,345 משקי בית.
במפקד האוכלוסין של שנת 2016 התגוררו בעיר 5,891 תושבים ב-1,698 משקי בית.
המחוז הועבר לבנדר עבאס ב-2019.
העיר היא המקור לשמו של מצר הורמוז.
הוריקן אלה היה ההוריקן החזק ביותר שתועד במים הקנדיים.
הוא נוצר ב-30 באוגוסט 1978, מדרום לברמודה, והתחזק במהירות כשהוא נע בכיוון מערב-צפון-מערב.
עד 1 בספטמבר הגיע הוריקן אלה לרוחות במהירות של 201 קילומטרים לשעה והיה צפוי לעבור קרוב ל של קרוליינה הצפונית.
ההוריקן נשאר נייח למשך כ-24 שעות, ומאוחר יותר פנה לצפון-מזרח הרחק מהחוף.
ב-4 בספטמבר, הגיע הוריקן אלה לדרגה 4 בסולם ספיר-סימפסון מול חופי נובה סקוטיה.
לאחר מכן היא נחלשה, עברה דרום-מזרחית לניופאונדלנד לפני שנספגה בציקלון חוץ-טרופי גדול.
המרכז הלאומי להוריקנים פרסם התרעה על הוריקנים בצפון קרוליינה עקב כמות האנשים הגדולה שהייתה צפויה להגיע במהלך חגי סוף השבוע.
כתוצאה מפרסום ההתרעה חלה ירידה משמעותית בתיירות, אם כי לא אירע מזג אוויר קשה משמעותי לאורך הגדות החיצוניות.
דווח על גלים גבוהים ובליה חופית קלה, אך לא נרשמו מקרי מוות, פציעות או כל נזק מאלה.
עד שההוריקן חלף על פני ניופאונדלנד, הרוחות החזקות ביותר נשבו מדרום-מזרח למרכז, וכתוצאה מכך לא דווח על השפעה משמעותית על קנדה.
לקראת סוף אוגוסט 1978 נעצרה חזית קרה , התפזרה על פני מערב האוקיינוס האטלנטי והובילה ב-28 באוגוסט להפרעה טרופית דרום-מזרחית לברמודה.
עקב כך החלה זרימת אוויר בשקע וב-30 באוגוסט התפתחה ) לשקע טרופי כ-840 קילומטרים דרום-דרום-מזרחית לברמודה.
השקע, המצוי מדרום לרכס הסובטרופי , נע בהתמדה לכיוון מערב-צפון-מערב, והגיע לדרגה של סופה טרופית כ-18 שעות לאחר היווצרותו, בהתבסס על תצפית ספינה בקרבת מקום.
ב-30 באוגוסט 1978 בשעה 22:00 לפי זמן אוניברסלי מתואם, יצר המרכז הלאומי להוריקנים (NHC) התראות במערכת, אך שלוש שעות לאחר מכן, כאשר התבררה התחזקותה המהירה, היא שודרגה לסופה טרופית אלה.
הסופה הטרופית אלה התעצמה במהירות והגיעה למעמד של הוריקן בסוף 31 באוגוסט, בהתבסס על אישור מדיווחי ספינות בקרבת מקום וטיסת ציידי הוריקנים .
באותה עת, ההוריקן לא היה צפוי להגיע לקרוליינה הצפונית אלא לפנות לכיוון צפון-מזרח, ולעבור עד 80 קילומטרים מהיבשה.
ב-1 בספטמבר, הגיע הוריקן אלה לעוצמת שיא ראשונית של 201 קילומטרים בשעה, והוגדר כהוריקן משמעותי בדרגה 3 בסולם ספיר-סימפסון.
במקביל, אפיק ברומטרי בגלים קצרים הגיע לחוף המזרחי של ארצות הברית.
האפיק הברומטרי גרם להוריקן להאט ולפנות מעט צפונה, והרכס מאחורי השקע גרם להוריקן אלה להיות כמעט נייח למשך 24 שעות.
בעקבות כך פחת האיום כלפי חוף צפון קרוליינה ובמקביל פחתו הרוחות ככל שפחתה ההסעה.
ב-3 בספטמבר נוצר שקע נוסף בחופי ארצות הברית ואפשר להוריקן להאיץ לכיוון צפון-מזרח דרך הרכס המצטמצם.
באותו זמן, הרוחות ירדו ל-130 קילומטרים בשעה, אף על פי שחזאים ציפו שחוסר היציבות הברוקלינית ישמור על חלק ניכר מעוצמת הציקלון שנותרה.
במקום להיחלש שוב, ההוריקן החל להתחזק משמעותית.
ב-4 בספטמבר, הוריקן אלה הגיע שוב לדרגת הוריקן משמעותי, ומאוחר יותר באותו יום הגיע לשיאו עם רוחות של 220 קילומטרים לשעה.
באותו זמן היה במיקום של כ-539 קילומטרים דרומית להליפקס, נובה סקוטיה, ורוחות השיא שלו נמדדו על ידי ציידי הוריקנים.
עובדה זו הפכה אותו להוריקן החזק ביותר שתועד אי פעם במים הקנדיים.
ההיחלשות החלה מיד לאחר הגעתו לעוצמת השיא עקב טמפרטורות מים קרירות יותר.
ב-5 בספטמבר חלף הוריקן אלה קרוב מאוד לכף רייס , אף על פי שהרוחות החזקות ביותר היו דרומית וממזרח למוקד ההוריקן.
זרימת החום הנלווית נעלמה לחלוטין מהמרכז, וההוריקן הפך לציקלון חוץ-טרופי כשהוא נספג על ידי מערכת גדולה יותר בקווי רוחב בינוניים.
ב-1 בספטמבר, כאשר הוריקן אלה התחזק לשיא עוצמתו הראשון, צפה המרכז הלאומי להוריקנים כי מסלולו יעבור ליד חופי קרוליינה הצפונית.
כתוצאה מכך, פרסם המרכז אזהרת הוריקן עבור הגדות החיצוניות של קרוליינה הצפונית.
משרד שירות מזג האוויר הלאומי של כף האטרס ביקש מתחנות הרדיו והטלוויזיה באזור המאוים להמשיך לשדר מעבר לשעות הרגילות, על מנת להעביר עדכוני סופה לאנשים באזור.
בנוסף פרסמה סוכנות כף האטרס אזהרה לכלי שיט קטנים להישאר בנמל, וגם לאנשים שעשויים להיות מושפעים מהאירוע "לשמור על ערנות [ולהתעלם] משמועות".
עקב האיום, אתרי קמפינג באי אוקראקוק ובכף לוקאאוט , ששניהם נגישים רק באמצעות מעבורת, נסגרו כדי לצמצם זמנית את אוכלוסייתם.
בסופו של דבר ההוריקן לא התקרב באופן מסכן אל החוף והגשמים הכבדים וסופות הרעמים נותרו במרחק של לפחות 80 קילומטרים מהחוף.
בעודו כמעט נייח יצר הוריקן אלה גלים בגובה 1.5 עד 2.7 מטרים, כמו גם זרמי ים לאורך החוף.
משב הרוח החזק ביותר שהורגש מהסופה על היבשה היה ב"דיימונד שואל לייט" במהירות 50 קילומטרים לשעה.
הגלים הגיעו לדיונות שלאורך רוב החופים, וגרמו לסחף חופים קל.
החול שנסחף חזר תוך מספר ימים.
צפונה יותר, לאורך חוף וירג'יניה, לא דווח על גלים גבוהים או חזקים, דבר שנחשב חריג בהתחשב בקרבתו של ההוריקן למדינה.
בסופו של דבר, ההשפעה המשמעותית ביותר של ההוריקן הייתה הירידה המשמעותית בתיירות.
סוף השבוע של יום העבודה הוא בדרך כלל השבוע המשמעותי האחרון של עונת התיירות בקיץ, ובדרך כלל, אנשים רבים נופשים לאורך הגדות החיצוניות.
עקב תצפית ההוריקן הייתה תנועת התיירים דלילה, ועסקים ומלונות רבים דיווחו על רמת עסקים פחותה באופן משמעותי מהרגיל.
חזאי בשירות המטאורולוגי הלאומי אמר כי אזהרת ההוריקן נכנסה לתוקף בגלל "אלפי אנשים שזרמו פנימה ורק כביש יציאה אחד מגדות החיצוניות, [והם] לא יכלו לחכות עד הרגע האחרון".
אותו חזאי ציין כי "התראה" פחות מאשר מעקב הוריקן "הייתה בשימוש [במהלך אלה]".
לא דווח על השפעה משמעותית בקנדה מכיוון שהרוחות החזקות ביותר היו מדרום וממזרח למוקד ההוריקן.
לפני הגעת הסופה פרסם משרד תחזית מזג האוויר של ניופאונדלנד אזהרת הוריקן לדרום-מזרח ניופאונדלנד.
תנועת המעבורות בין נובה סקוטיה לניופאונדלנד השתבשה, וסירות ברחבי האזור נשלחו חזרה לנמל.
כמות הגשם הייתה קלה למדי, והגיעה לשיא של 61 מילימטרים בדרום-מזרח ניופאונדלנד, ורוחות מתמשכות הגיעו ל-114 קילומטרים בשעה בכף רייס .
הוריקן אלה עורר פחד בקרב מהנדסים שעבדו בחשאי על תיקון פגם מבני במרכז סיטיקורפ בניו יורק, מכיוון שהרוחות העזות היו עלולות לגרום להתמוטטות הבניין.
באותם ימים, עבודות ריתוך לוחות פלדה כבדים מעל מחברי הברגים של אלכסוני הרוח בחזיתות הבניין היו בעיצומן.
לבסוף, ההוריקן שינה את מסלולו ולא התקרב לניו יורק ועבודות חיזוק הבניין הושלמו ללא חשש.
הוריקן מליסה הוא הוריקן עוצמתי בקטגוריה 5 בסולם ספיר-סימפסון, המאיים על האנטילים הגדולים, ובפרט ג'מייקה, דרום מזרח קובה והיספניולה.
מליסה, ההוריקן החמישי שקיבל שם, הוא העוצמתי ביותר בעונת ההוריקנים האטלנטיים 2025. ההוריקן נוצר מגל טרופי שהתגלה לראשונה ב-16 באוקטובר 2025. הוא החל במערב אפריקה ונע במהירות ממרכז האוקיינוס האטלנטי לאיי וינדוורד, ולאחר מכן נע במהירות מערבה אל תוך הים הקריבי.
שם הואט והתפתח לסופה טרופית מליסה ב-21 באוקטובר.
מ-25 ועד 27 באוקטובר, התעצם במהירות להוריקן ברמה 5. זהו גם ההוריקן האטלנטי התשיעי בעוצמתו אי פעם.
הלחץ הנמוך ביותר שנמדד בהוריקן עמד על 892 מיליבר, ולכן הוא ההוריקן השלישי הכי עוצמתי שנמדד באוקיינוס האטלנטי אי פעם.
נכון ל-28 באוקטובר 2025, עוד לפני שההוריקן פגע באזור יבשתי, כבר נרשמו 8 מקרי מוות כתוצאה מהרוחות העזות וההצפות.
ההוריקן נע צפונה והכה בג'מייקה.
הוא גרם להצפות ענק, כאשר סנט אליזבט פאריש כולה תחת המים.
רוב רשת החשמל בג'מייקה קרסה (מעל 77% ללא חשמל).
במעבר דרך ג'מייקה נחלשה מליסה, אולם לאחר מכן התחזקה שוב להוריקן בקטגוריה 4. נרשמו 31 מקרי מוות בג'מייקה כתוצאה ממליסה.
מליסה נחלשה שוב, והגיעה לקובה ב־29 באוקטובר כהוריקן בקטגוריה 3, כאשר היא נחתה סנטיאגו דה קובה עם רוחות יציבות של 193 קמ"ש.
במעבר מעל קובה נחלשה לקטגוריה 2.
ההוריקן פגע קשות במדינת האיטי שבאיים הקריבים, שם ידוע על לפחות 30 הרוגים מהצפות ומפולות.
מליסה גרמה לפחות ל-5 מקרי מוות ברפובליקה.
הוריקן גילברט היה הוריקן בקטגוריה 5 בעונת ההוריקנים האטלנטית של שנת 1988. הוא נחשב לאחד ההוריקנים החזקים ביותר בהיסטוריה המתועדת של האוקיינוס האטלנטי, עם לחץ אוויר נמוך של 888 מיליבר (השני הנמוך ביותר שתועד באגן האטלנטי, אחרי הוריקן וילמה ב-2005) ורוחות מקסימליות של 185 מייל לשעה (298 קמ"ש).
ההוריקן גרם ל-318 הרוגים ולנזקים בשווי 2.98 מיליארד דולר (במונחי 1988), והיה ההוריקן המזיק ביותר בתולדות ג'מייקה.
הוא פגע באזורים רבים, כולל איי הלבנט, פוארטו ריקו, ונצואלה, האיטי, הרפובליקה הדומיניקנית, ג'מייקה, אמריקה המרכזית, חצי האי יוקטן במקסיקו, טקסס ואזורים נוספים בדרום מרכז ומערב ארצות הברית.
שמו של ההוריקן הוצא משימוש על ידי ארגון המטאורולוגיה העולמי (WMO) בעקבות ההרס שגרם.
ההוריקן נוצר מגל טרופי ב-8 בספטמבר 1988, התחזק במהירות והגיע לשיא עוצמתו ב-13 בספטמבר.
הוא פגע בג'מייקה כהוריקן בקטגוריה 3, במקסיקו כקטגוריה 5 ובטקסס כקטגוריה 3. גילברט היה ההוריקן הראשון בקטגוריה 5 שפגע ביבשה מאז הוריקן דייוויד ב-1979. הוא שבר מספר שיאים, כולל קוטר הרוחות הטרופיות הגדול ביותר באגן האטלנטי (925 ק"מ).
הוריקן גילברט נוצר מגל טרופי ב-8 בספטמבר 1988, כ-640 ק"מ מזרחית ל-ברבדוס.
למחרת הפך לסופה טרופית בעת שהתקדם מערבה-צפונית מערבה דרך איי הלבנט, והפך להוריקן ב-10 בספטמבר.
ב-11 בספטמבר הגיע לעוצמה של קטגוריה 3 עם רוחות של 210 קמ"ש ולחץ של 960 מיליבר.
הוא פגע בג'מייקה ב-12 בספטמבר בעוצמה זו, כאשר עין הסערה, ברוחב 24 ק"מ, חצתה את האי ממזרח למערב.
לאחר מכן התחזק במהירות: ב-13 בספטמבר הפך להוריקן בקטגוריה 5 עם רוחות של 298 קמ"ש ולחץ של 888 מיליבר (הנמוך ביותר בחצי הכדור המערבי באותה עת, לאחר תיקון מ-885 מיליבר).
הוא פגע בקוזומל ובחצי האי יוקטן ב-14 בספטמבר כקטגוריה 5 (לחץ 900 מיליבר בקוזומל, רוחות 260 קמ"ש).
לאחר חולשה ל-קטגוריה 2 מעל יוקטן, התחזק מחדש במפרץ מקסיקו ופגע ליד לה פסקה, טאמהויפס, ב-16 בספטמבר כקטגוריה 3 עם רוחות של 201 קמ"ש.
הוא חלף ליד מ־onterrey ב-17 בספטמבר, יצר 29 טורנדואים בטקסס ב-18 בספטמבר, חצה את אוקלהומה והתפוגג ב-19 בספטמבר מעל מרכז ארצות הברית לאחר ספיגה במערכת לחץ נמוך ליד מיסורי והפיכה לסופה מחוץ-טרופית מעל אגם מישיגן.
הוריקן גילברט גרם להצפות, שיטפונות, התמוטטויות קרקע, נזקים חקלאיים כבדים והרס תשתיות.
כסופה טרופית, הביא רוחות חזקות וגשמים כבדים.
בסנט לוסיה ירדו 330 מ"מ גשם בקסטריס, גרם להצפות והתמוטטויות, שדה התעופה הוצף, נזק של 740,000 דולר למטעי בננות.
בגואדלופ, סנט וינסנט ודומיניקה נזקים דומים לגידולים; התמוטטויות בדומיניקה, בברבדוס 130 מ"מ גשם גרמו להצפות, סגירת בתי ספר.
באיי הבתולה האמריקאיים כשלים חשמל והצפות.
באיי הבתולה הבריטיים הצפות קלות; בפוארטו ריקו כשלים חשמל, 200,000 דולר נזקים חקלאיים.
בוונצואלה גשמים שטפוניים גרמו להצפות והתמוטטויות, 5 הרוגים, מאות חסרי בית.
ברפובליקה הדומיניקנית 9 הרוגים (נהרות כמו יונה הציפו), כשל חשמל בסנטו דומינגו, מיליוני דולרים נזק.
בהאיטי 53 הרוגים (כולל 10 בים), נמל ז'אקמל נהרס מגלים של 3 מטר.
שיטפון עצום של 5.8 מטר, עד 823 מ"מ גשם בהרים גרם להצפות.
רוחות קבועות 195 קמ"ש, רוחות רצף 237 קמ"ש ליד קינגסטון.
700 מיליון-2 מיליארד דולר נזק (גידולים, מבנים, כבישים, מטוסים); 100,000+ בתים נהרסו/נפגעו, 500,000 חסרי בית (מתוקן מאוחר יותר); 80% מבתי התושבים איבדו גגות; תעשיות בננות ועופות נמחקו (500 מיליון דולר נזק חקלאי); נזק למתקני מים ובריאות (95% מתקני בריאות פגועים, בתי חולים נהרסו).
גשמים כבדים גרמו להצפות; בהונדורס 8 הרוגים, 6,000 חסרי בית, 27,000 דונם גידולים מצופים; בגואטמלה 16 הרוגים; בניקרגואה 5 הרוגים.
בקנקון גלים של 7 מטר שחסרו 60% מחופי הרחצה, גל שיטפון 3.1 ק"מ פנימה, 87 מיליון דולר הפסד תיירות.
במונטריי 60+ הרוגים משיטפונות (150 חששו באוטובוסים שהתהפכו), כשל חשמל/מים, 500 מיליון בקנקון.
מעל 250 מ"מ גשם בטאמהויפס.
מניין ההרוגים 318 מאושרים (433 כולל נעדרים).
שיאים: לחץ נמוך אטלנטי 888 מיליבר (נשבר על ידי וילמה 2005).
ההוריקן החזק ביותר שפגע בג'מייקה.
גשם שיא בג'מייקה 823 מ"מ בהרים הפנימיים.
שם "גילברט" הוצא משימוש על ידי WMO באביב 1989 בשל הנזקים וההרוגים, והוחלף ב"גורדון" לעונת 1994.
הוריקן פטרישה היה הציקלון הטרופי החזק ביותר שנמדד אי פעם בחצי הכדור המערבי מבחינת לחץ אטמוספירי, והחזק ביותר בעולם כולו מבחינת מהירות רוחות מרביות שנמדדו באופן מהימן.
הסופה נוצרה במזרח האוקיינוס השקט באוקטובר 2015, ובתוך פחות מ-36 שעות הפכה מסופה טרופית להוריקן בדרגה 5 עם רוחות של כ-345 קמ"ש ולחץ מרכזי של 872 מיליבר.
פטרישה פגעה בחוף הדרום-מערבי של מקסיקו ב-23 באוקטובר 2015, ולמרות עוצמתה חסרת התקדים, גרמה לנזק מוגבל יחסית עקב פגיעתה באזור דליל באוכלוסין והמבנה הקומפקטי של ליבתה.
התפתחותו של הוריקן פטרישה הייתה תהליך איטי ומורכב שהחל מאינטראקציה בין מספר מערכות מזג אוויר.
הפרעה טרופית (Tropical Disturbance) חצתה את דרום מרכז אמריקה ב-11 באוקטובר ונכנסה לאגן המזרחי של האוקיינוס השקט ב-12 באוקטובר.
ב-15 באוקטובר הגיע גל טרופי מהים הקריבי והתמזג עם ההפרעה הקיימת.
אירוע של רוחות מעבר (Gap winds) במפרץ טהואנטפק החדיר ערבוליות ציקלונית למערכת, מה שהוביל ליצירת אזור לחץ נמוך מוארך ב-17 באוקטובר.
המערכת החלה להתארגן בהדרגה תוך כדי תנועה צפון-מערבית איטית, ונוצרה סירקולציה מוגדרת יותר ב-18 באוקטובר.
לאחר עיכוב זמני שנגרם עקב רוחות מעבר נוספות, התגבשה המערכת מחדש, ובשעה 06:00 (UTC) ב-20 באוקטובר הוכרזה כשקע טרופי 20-E, במרחק של כ-330 ק"מ מדרום-דרום-מזרח לסלינה קרוז, מקסיקו.
כ-18 שעות לאחר מכן, המערכת התחזקה לדרגת סופה טרופית וקיבלה את השם פטרישה.
ב-21 באוקטובר, לאחר תקופה של התפתחות איטית עקב חדירת אוויר יבש וטמפרטורות פני ים נמוכות יחסית (שנגרמו קודם לכן מרוחות המעבר), נכנסה פטרישה לסביבה נוחה במיוחד להתעצמות.
הסביבה התאפיינה בגזירת רוח חלשה מאוד, לחות אטמוספירית גבוהה וטמפרטורות פני ים חמות בצורה חריגה של מעל 30.5 מעלות צלזיוס.
ב-22 באוקטובר בשעה 00:00 (UTC) הוכרזה פטרישה כהוריקן.
פטרישה עברה את אחד מתהליכי ההתעצמות המהירים ביותר שתועדו אי פעם.
בתוך 24 שעות, בין 22 ל-23 באוקטובר 2015, לחץ האוויר במרכז הסופה צנח ב-95 מיליבר ומהירות הרוח עלתה מ-75 קשר ל-180 קשר.
בשעה 12:00 UTC ב-23 באוקטובר הגיעה פטרישה לשיא עוצמתה עם רוחות של 185 קשר (כ-345 קמ"ש) ולחץ מרכזי של 872 מיליבר.
שיאים מרכזיים שנקבעו על ידי פטרישה
הלחץ הברומטרי הנמוך ביותר שתועד אי פעם בחצי הכדור המערבי (872 מיליבר), ששבר את שיאו של הוריקן וילמה (882 מיליבר) מ-2005.
מהירות הרוח המרבית (Sustained winds) הגבוהה ביותר שנמדדה באופן מהימן בציקלון טרופי בעולם כולו (185 קשר), כשהיא משתווה לשיא של הטייפון נאנסי מ-1961.
קצב התעצמות שובר שיאים: הלחץ צנח ב-100 מיליבר בתוך 24 שעות, קצב המהיר משמעותית משיאו הקודם של הוריקן לינדה מ-1997 (81 מיליבר ב-24 שעות).
פטרישה נחקרה באופן אינטנסיבי על ידי מספר קבוצות מדענים, ביניהם TCI (Tropical Cyclone Intensity) של הצי האמריקאי ו-IFEX של NOAA.
בשיא עוצמתה, הוריקן פטרישה הציג "עין סיכה" (Pinhole eye) בקוטר של כ-13 ק"מ בלבד.
דרופסונדות שהוטלו ממטוס המחקר WB-57 מגובה של 18 ק"מ חשפו מבנה תרמי יוצא דופן.
נמצא כי פטרישה הציגה את האנומליה התרמית ("הליבה החמה") הגדולה ביותר שנמדדה אי פעם בציקלון טרופי, עם סטייה של 21.7 מעלות צלזיוס מהסביבה הממוצעת בגובה של כ-600 hPa.
בנוסף, נמדד זרם עולה (Updraft) בעוצמה של 27.4 מטר לשנייה בתוך חומת העין, המהיר ביותר שנמדד אי פעם על ידי דרופסונדה.
ניתוח שטפי האנרגיה (Enthalpy fluxes) העלה כי פטרישה נהנתה מאספקת אנרגיה הגבוהה ב-24% מזו של סופר-טייפון הייאן מ-2013. למרות אפקט קירור חזק של פני הים עקב הרוחות העצומות, טמפרטורת פני הים ההתחלתית הייתה כה גבוהה (מעל 30 מעלות) שהיא פיצתה על הקירור ואפשרה את ההתעצמות הנפיצה.
מחקרים נוספים הראו כי שכבת מליחות דקה בפני השטח יצרה "שכבת מחסום" (Barrier layer) שמנעה ערבוב של מים עמוקים וקרים, ובכך שמרה על אספקת האנרגיה לסופה.
לקראת הפגיעה בחוף, פטרישה החלה להיחלש במהירות עקב כניסה לאזור עם גזירת רוח דרום-מערבית חזקה ויצירת חומת עין כפולה (Eyewall replacement cycle).
הלחץ המרכזי עלה ב-54 מיליבר בתוך 5 שעות בלבד לפני הפגיעה בחוף, קצב היחלשות חסר תקדים מעל מים.
פטרישה הגיעה לחוף ליד פלאיה קויקסמלה (Playa Cuixmala) במדינת חליסקו בשעה 23:00 (UTC) ב-23 באוקטובר, כהוריקן בדרגה 4 עם רוחות של 130 קשר (כ-240 קמ"ש).
הסופה פגעה באזור כפרי ודליל באוכלוסין, מה שמנע אסון הומניטרי כבד.
הרס מבני: בכפרים אמיליאנו ספאטה וצ'אמלה (Chamela) נרשם הרס כמעט מוחלט של מבנים וגגות.
נזק חקלאי: כ-100,000 דונם של שטחים חקלאיים נפגעו, בעיקר מטעי בננות, פפאיה ופלנטיין.
נזק סביבתי: רוחות הסופה גרמו לדה-פוליאציה (הסרת עלים) מוחלטת של עצים באזור הפגיעה, והותירו את גבעות הג'ונגל חשופות לחלוטין.
נפגעים: דווחו שני מקרי מוות ישירים כאשר עץ נפל על אוהל של מחנאים ביער טפאלפה (Tapalpa).
הנזק הכלכלי הכולל הוערך בכ-325 מיליון דולר.
הוריקן פטרישה היווה אתגר אדיר עבור הקהילה המטאורולוגית.
אף אחד מהמודלים המבצעיים לא חזה את עוצמת ההתעצמות המהירה של הסופה בחיזויים המוקדמים.
טעויות החיזוי של המרכז הלאומי להוריקנים (NHC) עבור פטרישה היו הגבוהות ביותר שתועדו אי פעם באגן המזרחי של האוקיינוס השקט לטווחים של 12 עד 48 שעות.
סימולציות מאוחרות יותר הראו כי כדי לשחזר את עוצמת הסופה במודלים ממוחשבים, יש צורך ברזולוציה אופקית גבוהה מאוד (פחות מ-1 ק"מ) ובשיפור פרמטריזציית החיכוך של פני הים ברוחות קיצוניות.
נמצא כי הנחות סטנדרטיות לגבי מקדם הגרר (Drag coefficient) ברוחות חזקות אינן תקפות בהוריקנים מסדר גודל של פטרישה, ויש להניח ירידה בחיכוך מעל עוצמה מסוימת כדי לאפשר לסופה להגיע לשיאים כאלו.
הורמון אדרנוקורטיקוטרופי (ACTH - adrenocorticotropic hormone), המכונה גם הורמון הדחק, הוא פפטיד המופרש מההיפופיזה הקדמית, ומשפיע על בלוטת יותרת הכליה ועל הפרשת הורמונים קורטיקוסטרואידיים המעכבים בין היתר את מערכת החיסון.
ה-ACTH הוא אחד מההורמונים בפעולת המערכת הסימפתטית.
במצב חירום (עקה או הלם) הגוף מפריש את ה-ACTH אל מחזור הדם, והוא משפיע על בלוטת יותרת הכליה וגורם להפרשת אדרנלין, קורטיזול ונוראדרנלין (שהוא מוליך עצבי).
לאחר הפרשת ההורמון מופיעים סימני פעילות סימפתטית:
הגברת תפוקת הלב (ועלייה בלחץ הדם)
הורמון ה-ACTH שימושי במצבי לחץ, כשיש צורך בהפניית המשאבים לצרכים דחופים יותר, ולכן מעוכבים תהליכים לא דחופים כמו עיכול או ייצור שתן, כחלק מתגובת הילחם או ברח.
בנוסף הורמון זה פעיל נגד תסמונת וסט, הפרעה אפילפטית נדירה בתינוקות.
בזמן עליית רמת ה-ACTH בגוף רמת הסוכר בדם עולה בנוסף לפעילות הסימפתטית.
ה-ACTH יכול לגרום אף להרעלה בגוף (כמו כל חומר) אם נמצא בכמות גדולה מהרגיל.
סוֹמָטוֹטרוֹפִּין או הורמון גדילה הוא הורמון פפטידי סומטי המופרש מבלוטת יותרת המוח ותפקידו בין היתר לווסת ייצור חלבונים ולהמריץ צמיחת עצמות אצל ילדים ומתבגרים.
הורמון הגדילה מופרש במהלך כל שנות החיים, כאשר לאחר גיל 21 יורדת הכמות המופרשת ממנו בכ-14% בכל עשור.
מחסור בהורמון זה אצל ילדים יגרום לעצירת הגדילה, לקומה נמוכה ואף לגמדות.
לחלופין, עודף בהורמון יגרום לאקרומגליה או לקומה גבוהה וענקות.
חוסר בהורמון גדילה יכול לנבוע גם במקרים של אנורקסיה ואנורקסיה נרבוזה חריפה.
פפטיד שלם שאורכו 191–199 חומצות אמינו ומשקלו 22 kD.
כולל שני גשרי ציסטאין וראש חומצי שטבעת קטנה בקצהו, מה שיוצר מבנה של לולאה גדולה ולולאה קטנה.
ההפרשה של ההורמון היא פולסטיבית (בפולסים)- ההורמון מופרש יותר בלילה ולאחר השינה, אולם גם במהלך היום קיימים פולסים בהם ההורמון משתחרר.
בדיקת הפרשה תקינה של הורמון גדילה מתבצעת על ידי גירוי אלפא-אדרנרגי המביא לשחרור של הורמון גדילה (קלונידין).
תפקידיו מגוונים והוא פועל באופן ישיר ועקיף.
נוסף לפעילותו הישירה, פועל הורמון הגדילה באופנים עקיפים:
נקשר לקולטנים על גבי ממברנות תאי הכבד, הכליה והשריר וגורם לשחרור של IGF, מעוררי גדילה, למחזור הדם.
מעוררי גדילה אלה משפיעים על תאים סומטיים תוך השראת גדילת תאים, חלוקת תאים והם בעלי חשיבות מכרעת בצמיחת סחוסים.
עם זאת, מחקרים עדכניים על הקשר בין הורמון גדילה והזדקנות מצביעים על כך שבתפקידו זה מעודד או מאפשר הורמון הגדילה, ככל הנראה גם התפתחות מחלות כגון סוכרת, וסרטן ומאיץ את ההזדקנות.
נקשר לקולטנים בתאי שומן ומביא לעלייה בחומצות שומן חופשיות על ידי העלאת פרוק השומן.
התרכבות זו מביאה לפירוק פוליסכרידים לגלוקוז שנכנס לזרם הדם.
הבקרה על הורמון הגדילה נעשית באופנים רבים: ברמה ההורמונלית הבקרה נעשית בראש ובראשונה בהיפותלמוס, על ידי הפקטור לשחרור הורמון הגדילה GHRH אשר מעודד את הפרשת ההורמון ועל ידי סומטוסטטין אשר מעכב את הפרשתו.
גם הורמון הגדילה עצמו מעכב את הפרשתו על ידי מנגנון של משוב שלילי.
בקרת הורמון הגדילה קשורה אף במצבו הפנימי והחיצוני של הפרט.
מצב של רעב יגביר את הפרשת הורמון הגדילה, בעוד שאכילה תביא לדיכוי ההפרשה.
רמה גבוהה של גלוקוז בדם תדכא את הפרשתו (היפרגליקמיה).
באופן דומה, מאמץ גופני הדורש אנרגיה רבה וזמינה מעודד הפרשת הורמון הגדילה, דבר המביא לניצול שומן ויצור גליקוגן לשרירי הלב והשלד.
כמו כן, עליה ברמת חומצות האמינו החופשיות תגרום להפרשת הורמון הגדילה, דבר שיגרום להחדרתן לתוך התאים.
אולם עלייה בחומצות השומן החופשיות תגרום לירידה ברמתו של ההורמון.
יכולים להיות שיבושים שונים בציר הגדילה אשר עשויים לגרום לבעיות התפתחות שונות.
כך למשל, הפרעות שינה או סטרס כרוני, גורמים לפגיעה בציר הורמון הגדילה ולכמויות מופחתות של הורמון גדילה.
שיבושים נוספים כוללים פגיעה בהפרשה של הורמון הגדילה: למשל, חוסר מוחלט של הורמון הגדילה- אוטוזומלי רצסיבי.
חוסר יכול להיות חוסר רק בהורמון זה או חוסר המשולב בחוסר של הורמונים נוספים המופרשים מבלוטת יותרת המוח, כך למשל פגם בפקטור השעתוק PIT1 יגרום למחסור בביטוי של מספר גנים (חוסר משולב)- הגן להורמון הגדילה, הגן לפרולקטין, והגן ל־TSH.
ילד עם פגם בפקטור זה יהיה נמוך, עם היפו-תיירואידיזם, וחוסר בפרולקטין.
חוסר משולב נוסף הוא חוסר ב־PROP1- דומה לחוסר ב־PIT1 אולם יחד עם חוסר בגונדוטרופינים (הורמוני המין LH, FSA).
שיבושים בציר הגדילה שאינם ברמת ההיפופיזה יהיו, לדוגמה, מצבים בהם יש חוסר או פגם ברצפטור- תסמונת לרון (חוסר של הרצפטור ל־GH).
בנוסף יכולה להיווצר עמידות להורמון הגדילה- למשל, במחלת הסוכרת מסוג 1 (עמידות להורמון הגדילה בקולטן בכבד), במחלות כבד ראשוניות או בתת-תזונה.
באופן כללי, הסימפטומים של מחסור בהורמון גדילה הם השמנה מרכזית וכללית, במקביל לירידה במסת השריר, ובנוזל החוץ-תאי, ירידה בצפיפות העצם והתייבשות של העור.
חולים בעלי מחסור בהורמון גדילה סובלים מהיפרליפידמיה, תנגודת לאינסולין, ירידה בזרימת הדם לכליות ובקצב הסינון בפקעית, ירידה ביכולת לבצע מאמץ ובכוח השריר, תשישות מוקדמת, פגיעה בתפקוד הלב והופעה מוקדמת של טרשת.
אבחון מחסור בהורמון גדילה: ניתן לאבחן האם יש מחסור בהורמון הגדילה באמצעות מספר מבחנים-
מבחן ITT- זהו מבחן תנגודת לאינסולין.
מביאים להיפוגליקמיה אצל חולים, ובודקים האם יש עליה מוגברת בהורמון הגדילה כתוצאה מכך.
מבחן GHRH - מזריקים את ההורמון GHRH אשר אמור להביא לעליה משמעותית ב-GH, ובודקים האם אכן חלה עליה כאמור.
מבחן IGF1- מדד אמין, אולם מצביע על רמות GH נמוכות בעיקר בחוסר חמור.
מצבים אחרים קשורים לעודף בהורמון גדילה: הורמון גדילה אשר מופיע בעודף כאשר לוחית העצם עוד פתוחה, גורם לענקיות- Gignatism, בעוד שאם ההורמון מופיע בעודף לאחר סגירת לוחיות העצם, מתקבלת אקרומגליה - האיברים שגדלים הם אלו אשר מגיבים עדיין להורמון הגדילה, כגון הלסת.
כפות הרגליים מתעבות, הופעה של בצקות מאחר שהורמון הגדילה גורם לאגירת נוזלים, וכן הופעה שכיחה יותר של גידולי מעיים.
הורמון הגדילה הוא בעל תכונות של בניית שרירים ועצמות, ועל כן ספורטאים והעוסקים בפיתוח גוף נוהגים להשתמש בו, וכן אתלטים בתחומים של הרמת משקל, כוח מתפרץ, וכדומה.
ההורמון אמנם נחשב סם בלתי חוקי , אך רק כשהוא ניתן ללא מרשם או פיקוח של צוות רפואי.
הורמון גדילה ניתן כתרופה במצבים של ליקוי בתפקוד בלתי-תקין של העצמות במקרים חריפים של אוסטרופורוזיס וכן במקרים של ליקרופורוזיס.
לרוב, מחלות אלו נגרמות כתוצאה מאנורקסיה, ובכך משתבשת הפעילות התקינה של מערכת ההורמונים בגוף.
כמו כן, ניתן ההורמון גם כתרופה במצבים חריגים של רזון קיצוני ותפקוד לקוי של התפתחות השרירים בגוף.
לאור תכונותיו, הייתה מקובלת בעבר בקרב רופאים ומרפאים מהאסכולה הפסאודו-מדעית של האנטי אייג'ינג.
הטענה, כי מתן תוספת של הורמון גדילה עשויה להאט את ההזדקנות.
טענה זו שנויה במחלוקת בעולם הרפואה, ובמדינת ישראל רפואת אנטי אייג'ינג באמצעות הורמון גדילה אינה-חוקית.
מחקרים עדכניים בנוגע לקשר בין הורמון הגדילה והזדקנות, אף מצביעים על כך שהורמון הגדילה אינו בהכרח מסייע באנטי אייג'ינג.
אם כי, מחקר שנערך בקנדה הוכיח שמתן הורמון גדילה עשוי למנוע שיער לבן ואף להאיץ את צמיחת השיער בגוף ובקרקפת,ה למנוע מחלות לב וכלי דם ולשחזר את מצב ומראה הגוף שהיה בתקופת הנעורים לפני תחילת ההזדקנות שמתחיל ככל הנראה בשלהי שנות ה-20 בגוף האדם.
לאור כך נקשר הקשר של הורמון הגדילה לאנטי אייג'ינג.
בהתאם להוכחות קליניות מסוג זה, נמצא קשר ישיר בין מתן הורמון גדילה לבין עליה חדה בייצור הקולגן בתאי הגוף ובכך ככל הנראה נוצרת השפעה של אנטי אייג'ינג.
הורמון מגרה זקיק (FSH – Follicle Stimulating Hormone) הוא הורמון טרופי מסוג גונדוטרופין.
הורמון זה מופרש על ידי בלוטת יותרת המוח הקדמית, ואיבר מטרתו הוא בלוטת המין (אשך או שחלה).
הפרשתם של גונדוטרופינים, בהם FSH, מתחילה בעקבות הפרשתו של GnRH, הנמנה עם ההורמונים המשחררים, מההיפותלמוס והשפעתם על בלוטת יותרת המוח הקדמית.
ההורמון FSH מופרש אצל הנקבה ואצל הזכר, אך מביא למהלכם של תהליכים שונים בקרב בני שני המינים.
ההורמון הוא גליקופרוטאין המורכב משתי תת-יחידות: אלפא, המשותפת לו, ל־LH, ל־TSH ול-hCG, ובטא, המיחדת כל הורמון.
התת-יחידות קשורות ביניהן בקשרי גופרית.
FSH פועל באופן כפול בשחלה במהלך המחזור החודשי:
השפעה על התפתחות הזקיק - בתחילת המחזור, מפרישה בלוטת יותרת המוח הורמון זה והוא מביא לכך שהזקיק הראשוני הנמצא בשחלה יתפתח.
לקראת אמצע המחזור החודשי יופרש הורמון LH והוא יגרום לתהליך הביוץ.
גורם להפרשתם של אסטרוגנים מהזקיק הבשל - בהשפעת האסטרוגנים מתחלקים תאי רירית הרחם וכלי הדם ברחם נעשים רחבים, בנרתיק מתרחבים תאי אפיתל ומפרישים נוזלים ריריים וכן מתפתחים צינורות החלב.
הפרשת ההורמון FSH מופעלת במנגנון משוב שלילי - ריכוז גבוה של אסטרוגן בדם יגרום לעיכוב הפרשת ההורמון.
ההורמון FSH גורם להופעתם של סימני מין משניים וכן מעודד את התפתחותם של צינורירי הזרע באשכים וחיוני ליצירת תאי זרע באבוביות הזרע.
הפרשת ההורמון מעוכבת על ידי ספירת זרע גבוהה, הגורמת לתאי סרטולי להפריש אסטרדיול, ABP ואינהיבין, לו ההשפעה המעכבת.
הורמון מחלמן או הורמון הצהבה (LH – Luteinizing hormone) הוא גונדוטרופין, הורמון פפטידי המופרש על ידי בלוטת יותרת המוח, המגרה ביוץ, יצירת גופיף צהוב, מגרה את השחלות לייצר פרוגסטרון ואת האשכים לייצר אנדרוגן.
הורמון זה משתתף גם בהבשלת ביציות ותאי זרע.
ההורמון מופרש מהחלק הקדמי של ההיפופיזה, מתאים המפרישים גונדוטרופינים.
המשרה ליצירתו ושחרורו הוא הורמון ה-GnRH, המופרש מההיפותלמוס.
ההורמון הוא גליקופרוטאין המורכב משתי תת-יחידות: תת-יחידה אלפא, המשותפת לו, ל-FSH ול-TSH, ותת-יחידה בטא, האופיינית לכל הורמון בנפרד.
אצל נשים, רמת ההורמון תלויה במחזור, ורמתו מקסימלית כ-72 שעות לפני הביוץ (שלב שמכונה באנגלית LH Surge).
אצל גברים, לעומת זאת, רמתו די קבועה.
הורמונים משחררים הם הורמונים המופרשים ממבנה אחד, וגורמים לשחרור של הורמונים ממבנה אחר.
לדוגמה, הורמונים שמופרשים מההיפותלמוס ומשפיעים על האדנוהיפופיזה (חלק של בלוטת יותרת המוח שאחראי בין השאר על הפרשת הורמון הגדילה).
המונח מתייחס לחומר שידועה זהותו הכימית, בעוד חומרים שמבנם הכימי אינו ידוע מכונים פקטורים משחררים.
בין ההורמונים המשחררים שמפרישה ההיפותלמוס נהוג למנות את:
הורמון משחרר תירוטרופין – TRH
הורמון שחרור גונדוטרופין – GnRH
הורנבלנדה הוא סדרת מינרלים אינוסיליקטים, משמע, סיליקטים במבנה דמוי שרשרות.
הורנבלנדה אינו נחשב כמינרל מוכר והוא בשימוש כמונח כללי לאמפיבול כהה.
הורנבלדה הוא תרכובת של שלוש מולקולות: סיליקט של סידן–ברזל-מגנזיום, סיליקט אלומיניום-ברזל-מגנזיום, וסיליקט ברזל-מגנזיום.
לעיתים מופיעים בתרכובת מנגן, טיטניום ונתרן.
פלואור מחליף לעיתים את קבוצת ההידרוקסיל במבנה.
הורנבלנדה הוא רכיב נפוץ בסלעי יסוד ובסלעים מותמרים רבים כדוגמת גרניט, סיאניט, דיוריט, גברו, בזלת, אנדזיט, גנייס וצפחה.
הורנבלנדה הוא המינרל הראשי בסלע האמפיבוליט.
גבישים חומים כהים עד שחורים של הורנבלנדה המכילים טיטניום קרויים הורנבלנדה בזלתית, בשל העובדה שהם רכיבים נפוצים בבזלת וסלעים דומים לה.
מינרלים מקבוצת ההורנבלנדה מתפרקים בבליה בקלות למינרלים מקבוצת הכלוריט ולאפידוט.
סוג של הורנבלנדה המכיל פחות מ-5% תחמוצת ברזל מכונה אדניט וצבעו אפור עד לבן.
הוא נקרא כך על שם המקום שבו נתגלה לראשונה, העיירה אדנוויל במדינת ניו יורק.
מקור השם הורנבלנדה הוא שילוב של שתי מילים בגרמנית: horn (קרן) ו-blenden (להטעות).
המילה בלנדה משמשת במספר שמות עפרות שלפי משקלן הסגולי מכילות מתכות, אך עיבודן לא היה כדאי (בתקופה שבה ניתן השם), לדוגמה, פּיצ'בלנדה (זיו הזפת, סוג זוהר של אורניניט), העפרה ממנה בודדו בני הזוג קירי את הרדיום).
הוֹרְנְבּוֹסְטֶל-זאקס (או זאקס-הורנבוסטל; Hornbostel–Sachs) היא שיטה לסיווג כלי נגינה אשר פותחה בברלין על ידי שני חלוצי האתנומוזיקולוגיה, אריך מוריץ פון הורנבוסטל (Erich Moritz von Hornbostel) וקורט זאקס (Curt Sachs), שניהם יהודים שנאלצו לעזוב את גרמניה עם עליית המפלגה הנאצית לשלטון.
השיטה פורסמה לראשונה בשנת 1914 בכתב העת לאתנולוגיה Zeitschrift für Ethnologie.
תרגום לאנגלית פורסם רק בשנת 1961 בכתב העת Galpin Society Journal.
במהלך השנים צצו ביקורות על השיטה ואף פותחו שיטות נוספות, אך היא נשארה כשיטה הנפוצה ביותר לסיווג כלי נגינה על ידי אתנומוזיקולוגים ואורגנולוגים.
השיטה מבוססת על שיטת סיווג מוקדמת יותר אשר פותחה בשלהי המאה ה-19 על ידי ויקטור מהילון, אוצר אוסף כלי הנגינה של קונסרבטוריון בריסל.
המערכת של מהילון הייתה אחת הראשונות לסווג את כלי הנגינה לפי אופן הפקת הצליל בהם, אולם הייתה מוגבלת ברובה לכלי נגינה מערביים.
יתרונה של מערכת הורנבוסטל-זאקס הוא באפשרות לסווג בה כל כלי ללא תלות בשיכותו לתרבות זו או אחרת.
רשמית, מערכת הורנבוסטל-זאקס מבוססת על השיטה העשרונית של דיואי.
יש בה ארבע רמות על אשר מחולקות לדרגות משנה.
בסך הכול ישנן יותר מ-300 חלוקות יסוד.
1. אידיופוניים: הצליל מופק באמצעות הרעדת גוף הכלי עצמו.
בסיווג זה נכללים רוב כלי ההקשה למעט התופים.
11. אידיופוניים-הקשה: הכלי רועד כתוצאה מנקישה עליו, לדוגמה פעמון.
12. אידיופוניים-פריטה: הכלי רועד כתוצאה מפריטה עליו, לדוגמה נבל פה.
13. אידיופוניים-חיכוך: הכלי רועד כתוצאה מחיכוך, לדוגמה מסור מוזיקלי.
14. אידיופוניים-נשיפה: הכלי רועד כתוצאה ממשב אוויר, לדוגמה פעמוני רוח.
2. ממברנופוניים: הצליל מופק באמצעות רעידת ממברנה מתוחה.
בקבוצה זו נכללים רוב התופים.
21. ממברנופוניים-הקשה: הממברנה רועדת כתוצאה מהקשה עליה.
22. ממברנופוניים-פריטה: הממברנה רועדת כתוצאה ממיתר אשר מוטח בה.
ישנן דעות על כך שקבוצה זו צריכה להיכלל דווקא בלי הנגינה הכורדופוניים.
23. ממברנופוניים-חיכוך: הממברנה רועדת כתוצאה מחיכוך היד או חפץ אחר.
24. ממברנופוניים-זמזום: קבוצת כלים אשר בהם הכלי רק משנה צליל אחר באמצעות הרעדת ממברנה, לדוגמה: קאזו.
3. קורדופוניים: הצליל מופק באמצעות רעד מיתר או קבוצת מיתרים.
בקבוצה זו נכללים רבים מכלי המיתר המערביים וכן כלי מקלדת כדוגמת הפסנתר והצ'מבלו.
31. קורדופוניים פשוטים: כלי נגינה בהם מהותו של הכלי הוא מיתר או קבוצת מיתרים מתוחה.
בכלי יכול להיות רכיב תהודה, אולם סילוקו לא יפגע ביכולת הנגינה בו (אך קרוב לוודאי שישנה את הצליל).
בקבוצה זו נמצא לדוגמה הפסנתר.
32. קורדופוניים מורכבים: כלי נגינה אקוסטיים או אלקטרו-אקוסטיים, אשר רכיב התהודה בהם מהווה חלק בלתי נפרד מן הכלי ובלעדיו לא יופק הצליל.
4. אירופוניים: הצליל מופק באמצעות רעד אוויר.
כלי הנגינה עצמו אינו רועד ואין בו מיתרים או ממברנות.
41. אירופוניים חופשיים: האוויר הרועד אינו נמצא בתוך הכלי עצמו, לדוגמה: מפוחית.
42. כלי נשיפה: האוויר הרועד נמצא בתוך הכלי עצמו.
בקבוצה זו נמצאים רוב כלי הנשיפה המערביים, לדוגמה: אבוב.
לאחר פרסומה המקורי של השיטה, נוספה קבוצה חמישית נוספת – אלקטרופוניים, כלים אשר הצליל מופק בהם על ידי זרם חשמלי, כגון: סינתסייזר.
פרנסיס ויליאם גלפין (Francis William Galpin) הוסיף קבוצה זו בחלוקה שלו, אשר דומה יותר לחלוקה של מהילון.
לדוגמה: בספרו על כלים מוזיקליים אירופאים, הוא מחלק את הכלים האלקטרופוניים לשלוש חלוקות משנה כתלות באופן יצירת הצליל ("באמצעות מתנד", "אלקטרו-מגנטיים" ו"אלקטרו-סטטיים") ובנוסף, חילק גם את אלה פעמיים נוספות כתלות באמצעי השליטה.
אולם, למרות שזאקס היה מודע לקבוצה זו, היא מעולם לא נוספה רשמית ואין שום אזכור שלה בפרסום המקורי של 1914.
מעבר לחלוקה לעיל, ישנן עוד מספר חלוקות משנה.
כך לדוגמה הקסילופון נמצא בקבוצה הוא 111.212 (נקודות מתוספות לאחר כל ספרה שלישית על מנת להקל על הקריאה).
מספר סידורי גבוה אינו מצביע בהכרח על מורכבותו של הכלי.
הביוגל לדוגמה שייך לקבוצה שמספרה הסידורי הוא 423.121.22 למרות שהוא נחשב לכלי פשוט יחסית (הוא צינור מתכת מכופף אשר נושפים בו בדומה לחצוצרה אך אין בו שסתומים או נקבי אצבוע).
המספרים בקבוצה זו מעידים כי:
42 – האוויר הרועד נמצא בתוך הכלי.
423 – שפתי הנגן מרעידות במישרין את האוויר (בניגוד לקלרינט לדוגמה, שבו פיסת קנה היא המרעידה).
423.1 – שפתי הנגן הן האמצעי היחיד שמשנה את גובה הצליל (כלומר, אין בו שסתומים או נקבי אצבוע).
423.12 – הכלי צינורי לעומת כלים בעלי צורת קונכייה.
423.121 – הנגן נושף בקצה הצינור ולא בצידו.
מספר זה לא מזהה פרטנית את הביוגל אלא את כל הכלים אשר עונים למאפינים הנ"ל.
לאחר המספר שצוין לעיל, יכולים לבוא עוד מספר סיומות, לדוגמה: הספרה 8 מציינת כי לכלי ישנה מקלדת ואילו הספרה 9 מציינת כי הכלי מופעל מכנית.
בנוסף לאלה ישנן מספר סיומות ייחודיות לכול אחת מקבוצות העל אשר מציינות פרטים הנחשבים לא מהותיים לטבעו של הכלי.
בקבוצת הממברנופוניים לדוגמה, הסיומות יכולות לציין האם עור התוף מודבק, ממוסמר או נקשר לגוף התוף.
בקבוצת הכורדופוניים, סיומות יכולות לצין האם פריטה על המיתרים נעשית באמצעות ציפורן או מפרט.
ישנן דרכים לסווג כלים באמצעות שיטה זו אפילו אם יש להם מאפיינים העונים ליותר מקבוצה אחת.
לכלים אלו יהיה בדרך כלל מספר סידורי גבוה במיוחד הכולל בתוכו גם פסיקים ומקפים.
הורמון (מיוונית: όρμή, "להפעיל"; מונח שנטבע ב-1905 על ידי הפיזיולוג האנגלי ויליאם בייליס) הוא תרכובת כימית המשמשת לתקשורת בין תא או קבוצת תאים לתאים אחרים או לאותו התא עצמו.
ההורמונים הם חומרים שבכוחם להעלות או להנמיך את רמת הפעילות של כלל הגוף, או של איברים מסוימים בו.
כל היצורים הרב-תאיים מפרישים הורמונים.
הורמון הוא תרכובת המופרשת על ידי תא, בלוטה או איבר בגוף ושולח הודעות המשפיעות על תפקוד מערכות או איברים שונים באורגניזם.
נדרשת רק כמות קטנה של הורמון כדי לשנות את חילוף החומרים של התאים הקולטים את ההורמון.
ההורמון הוא שליח כימי המעביר אותות מתא אחד למשנהו.
כל היצורים הרב-תאיים מייצרים הורמונים.
הורמונים בבעלי-חיים מועברים בדרך כלל באמצעות הדם, ההורמונים מגיעים לכל התאים אולם משפיעים רק על תא המטרה שלהם.
תאים מגיבים להורמונים רק כאשר הם מבטאים קולטן מסוים לאותו הורמון.
ההורמון נקשר לחלבון הקולט שמפעיל מנגנון העברת אותות שמוביל בסופו של דבר לתגובות כימיות בתא, בדרך כלל ספציפיות לסוג התא.
ישנם הורמונים שמופרשים לחלל הבין תאי ומשפיעים על תאים שכנים, וישנם הורמונים שיכולים לפעול על אותו התא שהפריש את ההורמון.
הורמונים סטרואידים שמורכבים מכולסטרול (כמו טסטוסטרון ואסטרוגן) והורמונים לא סטרואידים שמורכבים מחומצות אמינו, שהן אבני הבניין של החלבונים (כמו האינסולין והאדרנלין).
הורמונים סטרואידים מסוגלים לחדור דרך קרום התא ולהקשר לקולטן שנמצא בציטופלסמה של התא ולחדור יחד איתו אל הגרעין, שם הם מאפשרים ביטוי של גנים מסוימים, כלומר מאפשרים יצירת חלבונים.
הורמונים לא סטרואידים לא מסוגלים לחדור דרך הקרום והם נקשרים לקולטנים שנמצאים על פני קרום התא.
הקולטן בתגובה מפעיל שרשרת אותות בתוך התא שמעבירה את המסר ליעדו.
כך קישור ההורמון מביא לעיכוב או הפעלה של אנזימים מסוימים בתוך התא או לביטוי גנים ויצור חלבונים.
לרוב ההשפעה של ההורמונים היא מיידית ומוגבלת בזמן.
הורמונים שונים משתתפים כמעט בכל תהליך שמתרחש בגוף.
הם משתתפים בתהליכים שקשורים להתפתחות, תזונה, תגובה חיסונית, מצבי לחץ, מין, רבייה ועוד.
ההורמונים מופרשים בעיקר על ידי בלוטות אנדוקריניות, והם מפקחים על תהליכים שונים בגוף.
חלק מן ההורמונים פועלים על תאי מטרה בגוף (למשל הורמוני בלוטת התריס) וקיימים גם הורמונים טרופיים, שתפקידם פיקוח על הבלוטות האנדוקריניות.
הבלוטה הראשית המפקחת על הפרשת ההורמונים היא ההיפותלמוס, אשר מפרישה את ההורמון הטרופי CRH שמפקח על ייצור ACTH בבלוטת יותרת המוח.
כך ההיפותלמוס מפקח על בלוטת יותרת המוח (היפופיזה), ששולטת על רוב הבלוטות האנדוקריניות בגוף, ולכן על רוב ההפרשה ההורמונלית.
בלוטה זו מפרישה למשל את ההורמונים הטרופיים TSH (מפקח על ייצור הורמוני בלוטת התריס, תירוקסין, תריודוטירונין) ו-ACTH (מפקח על ייצור הורמוני בלוטת יותרת הכליה, בעיקר קורטיזול).
בלוטות יותרת התריס, מפרישות בעיקר את ההורמון PTH, שמפקח על משק הסידן ועל משק הזרחן על ידי ויסות רמות הזרחן והסידן בדם ועוד.
גם הלבלב הוא בלוטה אנדוקרינית.
ויסות הפרשת ההורמונים נעשה בדרך כלל באמצעות משוב של הבלוטות שבמוח (ההיפותלמוס ויותרת המוח).
ההיפותלמוס, כפי שהוסבר, עומד בראש הפירמידה, פועל בתגובה לפעילות של מערכת העצבים המרכזית אשר קובעת את הדרישות ההורמונליות מהבלוטות השונות.
גם איברים נוספים מפרישים הורמונים.
כך, למשל, איי לנגרהנס שבלבלב מפרישים את האינסולין, את הגלוקגון ואת הסומטוסטטין, שמופרש בווריאציות שונות מאיברים נוספים.
גם הכבד מפריש הורמונים, גם הקיבה, גם בלוטות המין, המפרישות את הורמוני המין הגבריים והנשיים.
התווך דרכו מועבר המידע בין תאי ההפרשה לבין תאי המטרה קובע את צורת התקשורת הכימית:
תקשורת אנדוקרינית: תקשורת בין תאי הפרשה לבין תאי מטרה מרוחקים באמצעות זרם הדם.
לדוגמה, יותרת הכליה משחררת את הסטרואיד קורטיזול אשר משפיע על השרירים, מערכת החיסון ועוד.
תקשורת פָרָקרינית: תקשורת בין תאי הפרשה לבין תאי מטרה סמוכים זה לזה באמצעות הנוזל הבין תאי.
תקשורת אוטוקרינית: תקשורת כשתא ההפרשה הוא גם תא המטרה.
תגובה הדדית בין הורמונים ופרומונים
צוות חוקרים שוודי-צרפתי בחנו את הרגישות של עשים ממין Agrotis ipsilon לפרומונים של נקבות מאותו המין.
מחקר זה התפרסם בכתב העת PNAS, והפך לקלאסי בתחום.
במחקר הראו החוקרים שהרגישות עולה עם הגיל, אך מה שמווסת את העלייה ברגישות הוא שחרור של הורמון הנפוץ בחרקים הנקרא הורמון נעורים .
הורמון זה מופץ גם הוא יותר ויותר עם העלייה בגיל מבלוטות אנדוקריוניות בשם corpora allata .
כאשר הסירו החוקרים את הבלוטות במוח העש אשר מפרישות הורמון זה, הרגישות לא עלתה.
אך כאשר נתנו החוקרים הורמון סינתטי לעשים חסרי הבלוטות הרגישות עלתה שוב.
בנוסף, כאשר ניתן הורמון נעורים סינתטי לעשים מאוד צעירים, הם הפגינו רגישות הדומה לעשים בוגרים יותר.
מחקר דומה של חוקרים מאוניברסיטת אילינוי נעשה על מושבות דבורים.
המחקר הראה כי הורמון הנעורים מווסת אצל דבורים התנהגות תלויית גיל.
אצל דבורים בוגרות עם השתנות הגיל משתנה התפקיד שלהם במושבה.
אם בגיל קטן הן מנקות את התאים בכוורת ובהמשך הן מאכילות זחלים, בגיל יותר מאוחר הן כבר יוצאות מהכוורת ללקט צוף ואבקה.
החוקרים השוו את התנהגות הדבורים הטבעית, לדבורים לאחר הסרת הבלוטה המפרישה את הורמון הנעורים - corpora allata.
ממצאי המחקר הראו כי דבורים ללא corpora allata פיתחו את ההתנהגויות של הדבורה הבוגרת אך באיחור ניכר.
איחור אשר נעלם לאחר מתן הורמון נעורים סינתטי.
לכן הסיקו החוקרים כי הורמון הנעורים מזרז את התהליך המביא לידי שינוי בהתנהגות כתלות בגיל, אך אינו הכרחי לו.
הורמונים עובריים משפיעים על התנהגות
במחקר קלאסי החוקר frederick vom saal הראה כי המיקום של עוברי מכרסמים בבטן האם משפיע על ההתנהגות של המכרסם הבוגר.
במכרסמים, עוברים זכרים מפרישים את ההורמון טסטוסטרון בכמות גבוהה פי שלושה מנקבות למי השפיר והם יכולים להשפיע על עוברים סמוכים להם.
כמו כן, במיני מכרסמים הריונות הם לרוב מרובי עוברים.
ון סאל הראה במחקרו כי כאשר נקבה שהתה ברחם בקרבת שני זכרים, היא מתנהגת שונה בהשוואה לנקבה ששהתה ברחם לצד שתי נקבות.
לדוגמה גודל הטריטוריה של הנקבה שגדלה לצד שני זכרים היה גדול יותר, הן היו פחות אטרקטיביות לזכרים, יותר אגרסיביות כלפי נקבות, מחזור הייחום שלהם היה פחות סדיר וסיכויי השרידות של הצאצאים שלהם היו יותר נמוכים.
באופן דומה, אצל זכרים ששהו לצד שתי נקבות ברחם נמצאו רמות גבוהות יותר של אסטרדיול בהשוואה לזכרים שגדלו לצד שני זכרים.
כמו כן, הסיכוי שזכרים שגדלו לצד נקבות יתקפו גורים שאינם שלהם היה קטן יותר.
מחקר אחר שהתבצע על ציפורים מסוג דרור הבית, הראה כי הזרקת טסטוסטרון לביצה המופרית משפיע בזכרים על תהליך הצטבעות הנוצות סביב הצוואר.
במינים מסוימים של עופות סינר שחור על הצוואר הוא סימן מין משני, וגודלו משפיע על המידה בה הזכר מושך נקבות.
בכך הראו החוקרים שטסטוסטרון יכול לקבוע עד כמה ציפורים זכרים הם מושכים.
במחקר שבוצע על קופי סנאי נמצא כי ההורמון אסטרידיול מווסת את הפעילות המינית של הנקבות.
במחקר השתמשו בנקבות לאחר כריתת שחלות, ובכך צמצמו דרמטית את הפרשת האסטרדיול בנקבות אלו.
לחלק מהנקבות הזריקו שמן ולחלק אחר הזריקו אסטרדיול סינתטי.
הנקבות שהוזרק להם שמן בקושי משכו את הזכרים והם כמעט אף פעם לא ניסו להזדווג איתם, לעומת זאת הנקבות שהוזרק להם אסטרוגן משכו את הזכרים והזדווגו איתם.
במחקר נוסף, שבוצע גם הוא על קופי סנאי התגלה כי ישנה אינטראקציה בין מעמד חברתי ובין חשיפה לנקבות וזכרים אחרים בהשפעה על רמות הטסטוסטרון בדם.
קופי אלפה זכרים חווים עלייה ברמות הטסטוסטרון כאשר הם נחשפים לנקבות או לזכרים נוספים.
לעומת זאת קופים זכרים ממעמד חברתי נמוך יותר, כלומר קופי בטא וגמא, חווים ירידה ברמות הטסטוסטרון עם החשיפה לזכרים ולנקבות נוספים.
לפני החשיפה לקופים נוספים (זכרים או נקבות) לקופים זכרים ממעמד חברתי של בטא או גמא היו בממוצע רמות טסטוסטרון גבוהות יותר מאשר אצל קופי אלפא זכרים.
הורמון צמחי (בלועזית: פיטוהורמון (פ' רפויה); באנגלית: Phytohormone) הוא כינוי כולל למספר תרכובות אורגניות המיוצרות על ידי צמחים.
ההורמונים הצמחיים, בדומה להורמונים בבעלי חיים, מסונתזים במקום מסוים בצמח וגורמים לשלל תופעות פיזיולוגיות.
לעיתים משפיעים ההורמונים על הסביבה הקרובה למקום ייצורם, ולעיתים על חלקים אחרים בצמח.
מספר ההורמונים הצמחיים קטן בהרבה ממספרם של ההורמונים בבעלי חיים.
בניגוד לאחרונים, אשר פועלים באופן מאוד ספציפי, כל הורמון צמחי גורם למגוון רחב של תופעות אשר לעיתים אינן קשורות האחת לשנייה.
כל ההורמונים הצמחיים שהתגלו עד כה הם תרכובות קטנות למדי הנגזרות מנוקלאוטידים, חומצות אמינו, טרפנים או ליפידים.
בצמחים לא קיימים, ככל הנראה, הורמונים חלבוניים, זאת בניגוד לבעלי חיים (אינסולין, למשל).
ההורמונים הצמחיים מיוצרים ופועלים בכמויות נמוכות מאוד.
בין ההורמונים השונים קיימים יחסי גומלין מורכבים; לעיתים הם מדכאים או מעודדים את הייצור או ההשפעה של הורמונים אחרים; לעיתים רק פעולה משותפת של מספר הורמונים גורמת להשפעה פיזיולוגית.
עקב זאת ליחס הכמותי בין ההורמונים השונים ברקמה מסוימת בצמח חשיבות רבה, לעיתים יותר מאשר לכמויות המוחלטות של כל הורמון.
לעיתים מיוצרים ההורמונים כחלק מההתפתחות הטבעית של הצמח ולעיתים בתגובה לגירויים חיצוניים, כגון אור או מחסור במים.
ההורמונים הצמחיים משפיעים על תהליכים רבים בצמח:
גדילה, התארכות, הבשלה וחלוקת תאים.
טרופיזם: גדילת הצמח לכיוון גירוי מסוים, כגון אור (פוטוטרופיזם) וכוח הכבידה (גראביטרופיזם).
עידוד או עיכוב של ייצור הורמונים צמחיים אחרים.
השפעה על מיקום וסוג איברי הצמח (לדוגמה, האם במקום מסוים לאורך הגבעול יתפתח עלה חדש או פרח חדש).
ניהול מאזן המים בצמח (על ידי פתיחה וסגירה של הפיוניות, למשל).
הגנה על הצמח מפני מזיקים.
מספר הורמונים מיוצרים במקום הנאכל על ידי בעל חיים, למשל, וגורמים להפרשת תרכובות מזיקות הגורמות להרחקת בעל החיים.
במקרים רבים נודד ההורמון לחלקים אחרים בצמח ומשמש כ"אות אזהרה" לכל הצמח.
רוב ההורמונים משרים את השפעתם באמצעות בקרה גנטית.
ההורמון מגיע לתא היעד ונקלט על ידי קולטן ספציפי (במקרים רבים בממברנת התא).
המבנה המרחבי של הקולטן משתנה לאחר היקשרות להורמון; דבר זה מתניע שרשרת כימית ורב-שלבית של העברת אותות בתוך התא.
לבסוף מגיע האות לגרעין התא, שם הוא גורם להפעלתם של גורמי שעתוק.
חלבונים אלו נקשרים ל-DNA ומעודדים שעתוק של גנים ספציפיים; גנים אלו מקודדים לייצור חלבונים אשר גורמים בסופו של דבר לתופעה פיזיולוגית כלשהי.
לעומת זאת, מספר הורמונים מסוגלים, לצד השפעתם הגנטית, לגרום להשפעות פיזיולוגיות ישירות, ללא שרשרת העברת אותות.
נכון לשנת 2007 ידועים שמונה הורמונים צמחיים.
חמישה מהם מכונים "מסורתיים", וקיומם ידוע מזה שנים רבות (מאז סוף המאה ה-19 או תחילת המאה ה-20).
שלושה הורמונים התגלו ככאלו במחצית השנייה של המאה ה-20; ההורמון החדש ביותר, ברסינוסטרואיד, התגלה בשנות ה-70 של המאה ה-20. חקר ההורמונים הצמחיים עומד בחזית מדע הפיזיולוגיה של הצמח, ופרטים רבים בנושא עדיין אינם ידועים.
הטבלה הבאה מונה את שמונת ההורמונים הצמחיים.
רבים מההורמונים אינם מייצגים תרכובת בודדת, כי אם משפחה של תרכובות; ג'יברלין, למשל, מהווה משפחה של 136 תרכובות שונות.
נוסחת המבנה הכימי בטבלה מראה את התרכובת הנפוצה ביותר במשפחה.
חמשת ההורמונים המסורתיים מוגדרים באופן שטחי כ"מעודדים" או "מדכאים"; לאוקסין, ציטוקינין וג'יברלין השפעות הגורמות בעיקר לגדילה והתפתחות של הצמח (הורמונים מעודדים), ואילו לאתילן וחומצה אבציסית השפעות הגורמות לנבילה, נשירה והזדקנות הצמח (הורמונים מדכאים).
למרות זאת, לכל ההורמונים השפעות מעודדות ומדכאות כאחד, וחלוקתם לשתי קבוצות אלו אינה משקפת נאמנה את המציאות.
הורמון מעודד מדכא חומר מוצא מבנה כימי ההורמונים המסורתיים אוקסין(בעיקר: IAA) התארכות תאיםדומיננטיות קודקודיתצמיחת שורשים צדדיים ומשנייםהתפתחות עלים ופרחיםפוטוטרופיזם וגראביטרופיזםסינתזת ג'יברלין ואתילן צמיחת השורש טריפטופן ציטוקינין(בעיקר: זאטין) חלוקת תאיםהתפתחות צינורות הובלההתפתחות כלורופלסטים וייצור כלורופילהתרחבות תאים בעלים ובפסיגים
הורמון משחרר תירוטרופין הוא הורמון בעל שלוש חומצות אמינו המופרש מההיפותלמוס אל האונה הקדמית של בלוטת יותרת המוח ותפקידו לגרום לשחרור של ההורמון תירוטרופין (TSH) מיותרת המוח.
התירוטרופין מופרש אל זרם הדם, במטרה להגיע לבלוטת התריס הממוקמת סביב קנה הנשימה, שם הוא מגרה שחרור של ההורמון תירוקסין, שלו פעולות פזיולוגיות רבות בתחום המטבוליזם של פחמימות, חלבונים ושומנים.
באדם מורכב ההורמון מפירו-גלוטמט, היסטידין, פרולין ואמין.
האפיפיור הורמיסדס היה אפיפיור שכיהן מ-20 ביולי 514 עד למותו ב-6 באוגוסט 523. תקופת כהונתו אופיינה בפילוג האקסיאני, שהחלה בשנת 484 במאמץ לפייס את מאמיני המונופיזיטיזם.
מאמציו לסיים את הפילוג צלחו, וב-28 במרץ 519 אושרר החיבור בין קונסטנטינופול ורומא.
הוא נולד בפרוזינונה שבקמפניה בשלהי האימפריה הרומית המערבית.
שמו מרמז על כבוד שניתן לנסיך פרסי גולה בשם הורמיזד.
הורמיסדס היה אלמן ודיאקון רומאי בעת עלייתו לכס האפיפיורות.
גם בנו כיהן כאפיפיור בשם סילבריוס.
חלק ניכר מפעילותו כאפיפיור הוקדש לטיפול בקרע בין המזרח למערב, שנוצר החל בשנת 484.
הורמזיס (מיוונית: hórmēsis - תנועה מהירה) הוא מונח בטוקסיקולוגיה המציין תופעה בה לכמות קטנה של רעל או רעלן יש דווקא אפקט ביולוגי מיטיב.
חומר בעל מאפיינים כאלה מציג עקומת מנה-תגובה דמוית U או J, כלומר שפועל במינונים נמוכים ומעבר לעיכוב עם העלייה במינון.
המנגנונים הביוכימים הגורמים לתופעה אינם מובנים כל צרכם אך ניתן לשער כי הרעלן גורם להפעלת מנגנוני הגנה ותיקון המצליחים להתגבר על האפקט השלילי ואף להיטיב, בבחינת "מה שלא הורג אותי, מחשל אותי".
אף על פי שפעילות גופנית מתונה גורמת לגוף לעבור למצב דחק, יש לה אפקט מיטיב על הבריאות.
בניסויים בבעלי חיים נמצא כי הגבלת קלוריות האריכה את תוחלת החיים שלהם.
מחקרים אחדים הראו כי צריכה של כמות קטנה של אלכוהול ביום עשויה לתרום למניעת שבץ ומחלת לב.
מיטוהורמזיס - המיטוכונדריות בתאים יוצרים רדיקלים חופשיים הגורמים לתא להפעיל מנגנונים נוגדי חימצון המגנים גם כנגד רדיקלים חופשיים המגיעים מחוץ לתא.
השערת ההיגיינה טוענת כי החשיפה לגורמים מזהמים בגיל צעיר תורמת להתפתחות תקינה של מערכת החיסון.
Anti-Müllerian hormone או AMH הוא הורמון המופרש מבלוטת המין ואחראי לתפקוד תקין של האשכים והשחלות.
AMH מופרש על ידי תאי סרטולי שבאשכים במהלך ההתפתחות העוברית.
תפקידו העיקרי הוא ניוון של צינורות מילר שללא הפרשת ההורמון היו מתפתחים לצינורות מובילי ביצית (חצוצרה) ורחם.
בנוסף, הוא קשור לירידת האשכים לכיס האשכים.
בהיעדר AMH, יתפתחו שתי מערכות הובלה בתינוק - נקבית וזכרית.
האבחנה בכך קלה, מפני שבהיעדר AMH האשכים לא יורדים לכיס האשכים.
AMH הוא גם תוצר של תאי גרנולוזה של זקיקים טרום-אנטראליים וקטנים בנשים.
ככזה, AMH קיים רק בשחלה עד גיל המעבר.
ייצור AMH מווסת את הפוליקולוגנזה על ידי עיכוב גיוס זקיקים אחרים על מנת ליצור זקיק הדומיננטי יחיד, ולאחר מכן ייצור AMH פוחת.
כתוצר של תאי הגרנולוזה, העוטפים כל ביצית ומספקים לה אנרגיה, AMH יכול לשמש גם כסמן ביולוגי מולקולרי לגודל היחסי של הרזרבה השחלתית.[18] בבני אדם, זה מועיל מכיוון שניתן להשתמש בכמות ה־AMH כסמן לכמות התאים ברזרבה הזקיקית וכך לחזות את מועד גיל המעבר (באישה אחרי גיל המעבר כמות ה־AMH אפסית).
AMH יכול לשמש גם כסמן לתפקוד לקוי של השחלות, כגון בנשים עם תסמונת שחלות פוליציסטיות (PCOS).
חוקרים ממדעי המוח רואים בלמידה תהליך עצבי בו מעורבים אלמנטים כמו תפיסה, עיבוד ואינטגרציה של מידע ברמה המוחית.
המוח מושפע מתהליכים המתרחשים בגוף, ואחד הגורמים המשפיעים ביותר הוא ההורמונים.
במחקרים נמצא כי ההורמונים משפיעים על ההתנהגות בכלל ועל יכולת הלמידה בפרט.
הבדלים בריכוזי הורמון הטסטוסטרון קיימים החל מהשבוע השמיני להריון.
כתוצאה מההבדל ההורמונאלי בשלב העוברות, אנו עדים לשונות בהתפתחות המוח, במבנה הגוף, בתפקוד קוגניטיבי ובהתנהגות בין המינים.
ההורמונים משפיעים על התפתחות התנהגויות תלויות מין בילדות כמו: יכולת מוטורית שבאה לידי ביטוי למשל בדיוק בזריקת כדור וגם מאפיינים קוגניטיביים מסוימים כמו תפיסה מרחבית ויכולת מילולית, אשר שונים בין המינים.
קיים מנגנון עצבי האחראי על התנהגויות הנובעות מחשיפה מוגברת להורמונים.
מחקרים עכשוויים גורסים כי קיימת ככל הנראה מעורבות של ההיפותלמוס ואמיגדלה, ושל קשרים אינטר-סינפטיים ואזורים בקורטקס המעורבים בעיבוד מידע ויזואלי במנגנון זה.
כתוצאה ממחקרים רבים על יונקים גובשה ההשערה שחשיפה טרום לידתית לטסטוסטרון משפיעה על התפתחויות עצביות והתנהגותיות.
המחקרים מראים שרמות גבוהות של הורמוני גונדי טרום לידתי או בקרב ילודים משפיעות משמעותית על הבדלים בין המינים באופן התפתחות המוח.
ההשערה שהורמונים משפיעים בצורה דומה על ההתפתחות הנוירוביהייביוריסטית נדונה, אך מחקרים עדכניים מציגים הוכחות משכנעות שחשיפה טרום-לידתית לאנדרוגן משפיעה על התנהגות בזמן משחק בהתאם למין.