tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
בתחילת 2007 נרצח העיתונאי הטורקי-ארמני הנודע הראנט דינק, שתמך בשיתוף הפעולה בין טורקיה לארמניה וקרא להכרה תרבותית וגישור מעל פשעי רצח העם הארמני.
בהלווייתו יצאו 200,000 אבלים לצעדה במחאה על ההתנקשות בקריאות "כולנו ארמנים" ו"כולנו הראנט דינק" בכורדית, טורקית וארמנית.
הביקורת על סעיף 301 (בו נאסרת השמצת המדינה, מוסדותיה ואנשיה; חקיקה שהועתקה מילה במילה מאיטליה הפשיסטית) גברה לאחר הירצחו, דבר שהוביל להצעה פרלמנטרית שדרשה את ביטול הסעיף.
מפלגות האופוזיציה הגדולות שהתמודדו מול מפלגת הצדק והפיתוח היו מפלגת העם הרפובליקאית הסוציאל-דמוקרטית ומפלגת התנועה הלאומית - מפלגה לאומנית קיצונית גזענית וחילונית בעלת מאפיינים פשיסטים.
בבחירות ירדה מפלגת הצדק והפיתוח ב-22 מושבים באספה הלאומית הגדולה אך נשארה בעלת רוב מוחלט עם 341 מושבים וארדואן התמנה לקדנציה שנייה בראשות הממשלה.
באותה השנה קידמה מפלגת הצד והפיתוח של עבדוללה גול בתור המועמד מטעמה לתפקיד הייצוגי והסמלי בעיקרו של נשיא טורקיה.
לאחר התמודדות מול מועמד מפלגת התנועה הלאומית, גול נבחר לנשיא בהצבעה של האספה הלאומית הגדולה.
לאורך שנות שלטונו בטורקיה, ארדואן הוביל להחמרה של האי-שוויון הכלכלי.
ב-2002 העשירון העליון במדינה החזיק ב-67% מכל האוצר הלאומי, בעוד לשם השוואה ב-2020 עלה אחוז זה ל-81%.
במקביל, שאר 90% מתושבי המדינה מחזיקים ב-19% מכלל האוצר הלאומי.
בעשור הראשון להנהגתו של ארדואן על טורקיה, בין 2002 ל-2012, ידעה המדינה פריחה כלכלית יוצאת דופן, אך בפועל עיקר העלייה באוצר הלאומי הגיעה לידיים מועטות, בעוד עשירון עליון של מקורבים לממשל הפך לעשיר יותר ויותר.
ארדואן קידם תשתיות לאומיות רבות, ממרכזי קניות ועד לגשרים רחבי היקף מעל הבוספורוס.
את המענק לבניית אותן תשתיות הממשלה הטורקית בראשותו לרוב נתנה לחברות שבראשם עמדו מקורבים לשורות מפלגת הצדק והפיתוח.
כך קרה, שמתוך העשירון העליון, היו אלו בנקאים ומנהלי חברות בנייה ונדל"ן שזכו בפלך ההכנסות הגבוהה ביותר.
עוד ב-2007 נערכו סדרת חקירות משפטיות רחבות מטעם הממשלה של קצינים בשורות הצבא ועיתונאים.
בעוד קצינים רבים שהיו מעורבים בהפיכות הורשעו בפגיעה בדמוקרטיה, הורשעו לצידם גם מספר רב של עיתונאים באשמת תאוריות קשר או קנוניות, עיקרם עיתונאים שבאופן סדרתי הפיצו תוכן נגד התנהלותו של ארדואן ונגד ממשלו.
עוד ב-2007 חלה עלייה בהתנהלות הסמכותנית של ממשלת ארדואן, עם ניצול סמכויות להשתקת פעילי אופוזיציה, הטלת צנזורה על התקשורת ועוד.
בנוסף, החלה פנייה לעבר עמדה אסלאמיסטית קיצונית יותר מצידו.
לדוגמה הוטל מס 300% על צריכת משקאות חריפים, בנאומים פומביים שלו הוסדרה הפרדה מגדרית ועלו הצעות לחדש את ההוצאה להורג בקוד העונשין המשפטי, כפי שהחוק קיים בחוקי השריעה.
ב-2010, נפגש עם נשיא ברזיל לואיז אינסיו דה סילבה פעמיים, אחת בביקור שלו בברזיל ושנית בביקור של לולה בטורקיה.
שתי המדינות פעלו לקדם את היחסים ביניהן ודרך כך ארדואן ניסה לשתף פעולה עם לולה בכדי שזה יעזור לו לקדם את יחסי ארצו עם איראן.
על אף היחסים הרעועים, ארדואן פעל בניסיון לקדם את יחסי איראן–טורקיה.
במאי 2010, ארדואן ערך ביקור לא מתוכנן בטהראן, בתיאום עם לולה, כדי להסכים למיקור חוץ של העשרת האורניום האיראני לארצו כדי למנוע סנקציות נוספות על איראן.
ארדואן הוביל קו מדיניות אנטי-ישראלי שהחריף לאורך כהונתו והוביל אף לקיפאון ביחסי טורקיה–ישראל לאחר שהגיע לשיאו ב-2010 במשט לעזה .
עם בחירתו של ברק אובמה לנשיא ארצות הברית, הוא קיים ביקור ממלכתי בטורקיה שהיה למסעו הראשון מעבר לאוקיינוס האטלנטי מאז בחירתו לנשיא.
ארדואן גם פעל לחזק את יחסי ארצו עם פקיסטן ועם קטר, כאשר דרך השפעה על השנייה טורקיה יכולה להשיג ראש חץ למפרץ הפרסי.
ביוני 2011 זכתה מפלגתו בכ-50% מהמושבים באספה הלאומית הגדולה וארדואן התמנה לכהונה שלישית בראשות הממשלה.
המדיניות הטורקית של התערבות בממשלות וגופים פוליטיים שונים בעולם הערבי השפיעה על התנהלות הפוליטיקה של המזרח התיכון.
מדינאים טורקים הצהירו בהזדמנויות שונות ששינוי בעולם הערבי הוא בלתי נמנע וחייב לשקף את הדרישות הלגיטימיות של אנשים לצדק, חופש ושגשוג.
יתרה מכך, השינוי חייב להתרחש ללא אלימות, ויש להבטיח מעבר שליו לדמוקרטיה פלורליסטית.
בפועל, ממשלות ארדואן פעלו לחזק את ההשפעה הטורקית על מדינות העולם הערבי דרך הבטחה לכך ששיתוף פעולה עם טורקיה יאפשר לתושבים שגשוג וצדק.
ההתנגדות של אזרחים ברחבי העולם הערבי למשטרים הרודניים והעריצים שנכפו עליהם הובילה ב-2011 להתפרצות של האביב הערבי, שהחל עם המהפכה בתוניסיה.
ארדואן שאף להשיג דריסת רגל טורקית בתוך לוב עוד טרם פרצה ההתקוממות נגד משטר מועמר קדאפי.
הדיפלומטיה השקטה של ארדואן מאחורי הקלעים פעלה לקדם הפיכה שקטה נגד קדאפי.
במהלך העשור שקדם לפרוץ האביב הערבי, טורקיה פיתחה סוגים שונים של קשרים עם מדינות המזרח התיכון, במטרה לשפר את היחסים עם הממשלות ועם הציבור.
מדיניות ההתקשרות הזו השתלמה בכמה דרכים, תוך כדי העלאת הפרופיל של טורקיה באזור.
אינטלקטואלים ערבים, פעילים ומנהיגי נוער בעלי נטיות פוליטיות שונות גילו עניין רב במה שיש המתארים כ"מודל הטורקי".
תדמית הדמוקרטיה היציבה של טורקיה, הכלכלה הפורחת מאותה העת ומדיניות החוץ הפעלתנית והעצמאית יצרו הערכה גוברת להישגי המדינה, מה שהגדיל את הכוח הרך שלה באזור.
בעוד האביב הערבי הוביל להתקוממויות ממדינה למדינה, טורקיה המשיכה להאיץ בממשלות ערב לבצע רפורמה בממשל שלהם ולחזק את שיתוף הפעולה עמה.
בפרוץ ההתקוממויות, ארדואן פנה לתמוך במורדים בכדי לפתוח דף חדש עם הממשלות החדשות שנועדו להקים לאחר המהפכות שקידמו: האחים המוסלמים במצרים, תנועת נהדה בתוניסיה וחמאס ברשות הפלסטינית, הפועלת ללא הצלחה בניסיון למוטט את שלטון פת"ח לא רק ברצועת עזה אלא בכל רחבי הרשות.
מתוך כך, ארדואן זעם על ההפיכה במצרים ב-2013, במהלכה הצבא, בהנהגתו של עבד אל-פתאח א-סיסי, הפיל את משטר מורסי הפרו-טורקי.
ארדואן סירב תקופה להכיר בלגיטימציה של ממשל א-סיסי וגינה את ההפיכה, בטענה כי ישראל עמדה מאחוריה.
בנוסף, מכיוון שהאביב הערבי הוביל בסוריה לפרוץ מלחמת אזרחים, ארדואן החל לקדם באופן הדרגתי מעורבות טורקית במלחמה בסוריה בין היתר מטרה להעמיק את ההשפעה הטורקית בעולם הערבי.
במהלך קדנציה זו יזם חוק אשר אוסר הפלה מלאכותית בשטחי טורקיה מה שהוביל למחאה בת אלפי אזרחים באיסטנבול.
ב-2012 קידם בדיקה שלאחר המוות של גופתו של הנשיא המנוח טורגוט אזאל, שמת באמצע כהונתו במפתיע ב-1993. חקירה גילתה כי רמת הדי-די-טי בגופו של אזאל הייתה גבוהה פי עשרה מהמצב התקני בריאותית וכי ההסבר לכך הוא שמת בעקבות הרעלה, ובכך אוששו חשדות לכך שלמעשה הוא נרצח.
בעקבות מלחמת האזרחים בסוריה קלטה טורקיה מאות אלפי פליטים, שנמלטו מסוריה לטורקיה.
בדצמבר 2013 התגלו פרשיות שחיתות בממשל ומספר רב של מקורבים לארדואן, כולל שרים בממשלתו, נעצרו והועמדו למשפט.
ארדואן הגיב בזעם רב על התנהלות רשויות האכיפה: הוא פיטר את מפקד משטרת איסטנבול כמו גם את כמעט כל הקצינים במשטרה שהיו מעורבים בפיצוח הפרשה.
בהמשך אלפי שוטרים שופטים ותובעים שעסקו בחקירת הפרשיות הועברו מתפקידיהם בתואנה שהם משרתים גורמים בינלאומיים הרוצים בכישלונה של טורקיה.
ארדואן הוסיף לטעון כי המשטרה מתנכלת לו ולבן בריתו פטהוללה גולן.
בשנת 2014, נחשפו שיחות טלפון ומסמכים המעידים שקיבל ארדואן שתי וילות גדולות מפוארות שנבנו בשמורת טבע בניגוד לחוק.
על פי השיחות והמסמכים קיבל ארדואן את הווילות בתמורה להקלות באישורי בניה.
התובע שוחרר בהמשך אך הנזק לתדמיתו הציבורית של ארדואן נותר.
בהמשך הממשלה הורתה בצו חירום על סגירת עיתון שהטיל עליה ביקורת.
בהמשך, כאשר קבוצת אזרחים קטנה יצאה בהפגנה לא-אלימה נגד התוכנית להמרת פארק גאזי באיסטנבול למרכז קניות, הממשלה השתמשה באלימות בכוחות האכיפה בשביל לפזר את ההפגנה.
בעקבות כך, פרצו מחאות בכל רחבי טורקיה נגד ממשלתו של ארדואן ונגד התנהלותו הסמכותנית.
הוא נאלץ להתמודד עם גל המחאות שבמהלכו כינו אותו המפגינים "דיקטטור".
המחאות סימלו מעין תחייה פוליטית עבור הסיעות החילוניות, הליברליות והסוציאל-דמוקרטיות בשורות הפוליטיקה, סיעות שהיו רדומות עד לפני כן.
בעקבות האירועים חל מהפך בהתנהלותו של ארדואן לקיצוניות ולסמכותנות: הוא נקט במדיניות קרה ומאיימת כלפי ארמניה; חידש את המאבק בכורדים בדרום-מזרח המדינה; השתמש באלימות של רשויות האכיפה לפיזור ולפירוק גופי אופוזיציה נגדו ועוד על בסיס הטענה כי הם מאיימים על עקרונות מוסלמים.
בבחירות לנשיאות שנערכו ב-10 באוגוסט 2014 נבחר ארדואן לנשיא טורקיה, והוא הנשיא הראשון בטורקיה שנבחר לתפקיד בבחירות ישירות על ידי העם (בעקבות תיקון לחוקה שהוביל הוא עצמו בשנת 2007).
הוא החל לכהן בתפקיד זה ב-28 באוגוסט 2014. לתפקיד ראש הממשלה נבחר במקומו יועץ החוץ שלו ושר החוץ בממשלותיו השנייה והשלישית, אהמט דבוטאולו.
ארדואן נותר מנהיג מפלגת הצדק והפיתוח ומתפקידו הייצוגי בעיקרו כנשיא טורקיה המשיך לקדם את מדיניותו דרך עושי דברו בממשלה ובאספה הלאומית.
ב-15 ביולי 2016 התרחש ניסיון הפיכה צבאית בשלטונו של ארדואן בטורקיה, ארדואן הפציר בעם לצאת לרחובות ולהתנגד לצבא, והניסיון נכשל.
לאחר הניסיון בוצעו מעצרים גדולים של עשרות אלפי אזרחים, שופטים וקצינים.
המניעים שעומדים מאחורי האירוע אינם ברורים.
מועצת השלום הטורקית טענה שסיבות ההפיכה היו שחיקת המעמד החילוני, חיסול המשטר הדמוקרטי, זלזול בזכויות האדם ואובדן מהימנותה של טורקיה בזירה הבינלאומית.
ממשלת טורקיה האשימה את המורדים בקשרים לתנועת גולן – קבוצה המוגדרת כארגון טרור על ידי השלטון בטורקיה, ובראשה עומד פטהוללה גולן, שהוגלה מן המדינה לאחר קרע בינו לבין ארדואן.
הוא האשים את טורקיה בבימוי האירוע כמבצע דגל כוזב שמטרתו להגביל את חירויות האזרח וטיהור הצבא והרשות השופטת, והגברת הכוח של מוסד הנשיאות בטורקיה.
ניסיון ההפיכה גרר אחריו גל מעצרים המוניים שמנה לפחות 40,000 עצורים, בהם 10,000 חיילים, וכן, מסיבות בלתי ברורות, 2,745 שופטים.
15,000 אנשי חינוך הושעו והרישיונות של 21,000 מורים שעובדים במוסדות פרטיים בוטלו גם הם על ידי הממשלה מכיוון שהמורים היו, לכאורה, נאמנים לגולן.
מפלגות האופוזיציה הגדולות גינו את הניסיון, ומנהיגים מרחבי העולם, בהם מנהיגי האיחוד האירופי, נאט"ו וארצות הברית, קראו לכבד את המוסדות בטורקיה ואת אלו שנבחרו בה באופן רשמי.
מועצת הביטחון של האו"ם, לעומת זאת, לא גינתה את ההפיכה לאחר שמצרים, חברה זמנית במועצה, הביעה התנגדות לנוסח ההודעה.
ארדואן ניצל את התסיסה האזרחית והסערה הציבורית שחולל ניסיון ההפיכה במטרה להעביר שינוי חוקתי.
ב-16 באפריל 2017 נערך משאל עם על הפיכת טורקיה למשטר נשיאותי, בדומה למשטר הנשיאותי הקיים בצרפת, בהם זכה ארדואן ברוב דחוק של 51.4%.
במשאל העם הוצג לעם הטורקי ההצעה לעשות 18 שינויים בחוקת טורקיה, בכלל זה מעבר ממשטר פרלמנטרי למשטר נשיאותי.
התיקונים העיקריים נועדו לבטל את תפקיד ראש ממשלת טורקיה, להחליף את המשטר הפרלמנטרי במשטר נשיאותי ולהגדיל את מספר חברי הפרלמנט הטורקי מ-550 ל-600. ניצחון של מחנה ה"כן" בו תמך ארדואן פירושו שפורק משרד ראש הממשלה של טורקיה וסמכויותיו הועברו לנשיא.
התיקונים בחוקה יאפשרו לארדואן לשלוט בארצו עד שנת 2029.
כשבועיים לאחר משאל העם חסם ארדואן את הגישה לוויקיפדיה, בהסבר כי "מדובר בצעד מנהלי", כמו כן שיבש את הגישה לטוויטר ופייסבוק לפרקי זמן קצרים.
ארדואן פעל לקדם חיזוק יחסים מול רוסיה בשנותיו כראש ממשלה, על אף היות שתי הארצות יריבות אזוריות.
ב-2004 ביקורו של נשיא רוסיה ולדימיר פוטין בטורקיה היה הביקור הראשון של ראש מדינה רוסי בטורקיה מאז ביקורו של ניקולאי פודגורני מברית המועצות ב-1975. שתי המדינות יזמו תשתית צינור הגז בלו סטרים המוביל גזים טבעיים מסטברופול אשר בצפון הקווקז ברוסיה, דרך הים השחור ודרומה לאנקרה ומעבר לה בטורקיה.
היחסים פרחו בתקופת נשיאותו של דמיטרי מדבדב ברוסיה, ונחתמו סדרת הסכמים לשיתוף פעולה אנרגטי רחב היקף בין שתי המדינות.
יחסי שתי המדינות התהפכו בעקבות מדיניות ההתפשטות השאפתנית של טורקיה שהחל ארדואן לקדם ביתר שאת מאז בחירתו לנשיא.
שתי המדינות מנהלות מלחמות פרוקסי במסגרת מלחמת האזרחים בסוריה ומלחמת האזרחים השנייה בלוב.
בסוריה טורקיה תומכת באופוזיציה הסורית למשטר אסד במטרה להעלות לשלטון ממשל פרו-טורקי שיחזק את המעורבות הטורקית במדינה ויכפיף אותה לתחום השפעה טורקי.
כנ"ל בלוב, איפה שטורקיה תומכת במועצת הנשיאות בראשות פאיז א-סראג' נגד בית הנבחרים הלובי בהנהגתו של ח'ליפה חפתר.
בתגובה לכך, קיימת מעורבות רוסית במלחמת האזרחים בסוריה לצד משטר אסד וקבוצת וגנר, צבא פרטי הפועל בחסות ההנהגה האוליגרכית ברוסיה, פועל בלוב נגד ממשלת טריפולי של א-סראג'.
היחסים בין רוסיה לטורקיה התדרדרו באופן דרסטי לאחר שמטוס F-16 של חיל האוויר הטורקי הפיל מטוס SU-24 רוסי במרחב האווירי של סוריה ב-24 בנובמבר 2015. כתוצאה מכך, נחקק איסור מוחלט על כניסת תיירים רוסים לטורקיה.
שבעה חודשים לאחר המקרה, הקשרים בין שתי המדינות "קפאו".
ביוני 2016 ארדואן החל לקדם נורמליזציה והתנצל בפני נשיא רוסיה פוטין בקשר למות הטייס הרוסי.
ארדואן גם הדגיש כי הוא מוכן לעשות כל דבר על מנת להחזיר את היחסים באופן ידידותי.
בסוף 2016 שוטר טורקי לאומני רצח במכוון את שגריר רוסיה בטורקיה, אנדריי קרלוב, ושתי המדינות ניסו להימנע מפגיעה ביחסים ביניהן בעקבות הרצח.
ב-2019, לנוכח המשבר הנשיאותי בוונצואלה, שתי המדינות נקטו עמדה של תמיכה במשטר ניקולאס מדורו.
טורקיה בהנהגת ארדואן עומדת כיוצאת דופן בעולם המוסלמי במסגרת ההוקעה של דיכוי העם האויגורי המבוצע בידי הרפובליקה העממית של סין.
לעומתה, רוב מדינו העולם המוסלמי נמנעות מלתקוף בפומבי את המדיניות הסינית במטרה שלא לפגוע בקשרים הכלכליים עם סין.
ארדואן גם הוקיע את רדיפת הרוהינגיה במיאנמר, וכינה אותה רצח עם.
דרך כך, טורקיה בהנהגת ארדואן טיפחה לעצמה מוניטין בקרב מיעוטים מוסלמים נרדפים ברחבי העולם כמדינה הפועלת להגנתם ללא קשר לזרם האסלאמי שאליו הם שייכים.
במהלך המשבר הדיפלומטי הקטרי, שבמסגרתו רוב העולם הערבי ניתק את קשריו עם קטר, ארדואן ניצל את ההזדמנות לחזק את ההסתמכות הקטרית על טורקיה ואת שיתוף הפעולה בין שתי המדינות.
דרך מדיניות זאת, טורקיה חיזקה את מעורבותה והשפעתה בתחום המרחב של המפרץ הפרסי.
במטרה להשפיע על מהלך קבלת ההחלטות של האיחוד האירופי ביחס לטורקיה, ארדואן איים לאפשר למיליוני פליטים מרחבי המזרח התיכון ומסוריה בפרט לעבור את גבולות ארצו לעבר יבשת אירופה, מהלך שעלול להחריף פי כמה וכמה את משבר הפליטים באירופה.
לאורך שנות כהונתו, השתלט ארדואן על רוב כלי התקשורת במדינה והקשה על יכולתם של עיתונאים ביקורתיים להתבטא.
ארגון "עיתונאים ללא גבולות" העריך בשנת 2023 כי כ-90% מכלי התקשורת בטורקיה הוחזקו על-ידי הממשלה ותומכיה.
פעולה טורקית צבאית נרחבת בסוריה החלה באוגוסט 2016, עם מבצע מגן הפרת, שבמסגרתו מנעו כוחות טורקיים את התפשטותה של המדינה האסלאמית לעבר הגבול וכמו כן גם מנעו את ההשתלטות של כורדיסטן הסורית על כל רחבי הגבול הטורקי-סורי.
השטחים הכבושים במסגרת המבצע הפכו לשטח בטוח עבור כוחות האופוזיציה הסורית.
לאחר הפגזות, פשיטות אוויריות ופעולות מינוריות על אורכו של הגבול עם סוריה יצאה טורקיה בשנת 2017 בפלישה מרכזית נוספת על צפון טורקיה, הפעם לתוך מחוזות אידליב וחלב.
בשנת 2018 יצאה טורקיה במבצע נוסף, הפעם נגד הכוחות הכורדים של היחידות להגנת העם, הכוחות הסוריים הדמוקרטיים ומפלגת הפועלים של כורדיסטן במסגרת מבצע ענף זית.
הפעולה הטורקית בצפון-מערב סוריה משנת 2017 נענתה במתקפת נגד סורית רק ב-2019, ומתקפת הנגד שהחלה במרץ אותה השנה צלחה בהשבת שטחים מועטים לידיה.
בדצמבר יצאה סוריה במתקפת נגד שנייה ונרחבת בהרבה במסגרתה פירקה את מערך החזית המזרחית של הכיבוש הטורקי.
לאחר נסיגת הכוחות של ארצות הברית מתמיכתם בכורדיסטן ומשהותם בסוריה, החלה באוקטובר 2019 המתקפה הטורקית על כורדיסטן הסורית - המבצע הרחב ביותר אשר טורקיה הוציאה לפועל במסגרת המלחמה.
על פי דוברו של ארדואן, הפעולה מטרתה "לתקן את הדמוגרפיה", טיהור אתני למעשה של הכורדים.
ב-22 באוקטובר נשיא רוסיה פוטין וארדואן חתמו על הסכם חדש ליצירת אזור חיץ בצפון סוריה ולהפסקת אש.
בעקבות המבצעים, שלטה טורקיה בחלק מצפון סוריה והמורדים בנשיא סוריה אסד היו תחת חסותה.
לאחר שבתחילת שלטונו טורקיה ידעה פריחה כלכלית, המדינה נכנסה למיתון, ובמקרים מסוימים פורסם שארדואן התערב בפעילות הבנק המרכזי, והיו מקרים בהם מי שבקרו את מדיניות הממשלה נחקרו על ידי רשויות האכיפה.
החל מ-2018, ממשל טראמפ בארצות הברית הטיל סנקציות כבדות על טורקיה שעם הזמן נתנו את אותותיהם על הכלכלה הטורקית.
ב-2020, הסנקציות הוחמרו לאחר שטורקיה קנתה מערכת הגנה אווירית מידי רוסיה.
הסנקציות הן הגורם העיקרי לפרוץ משבר החוב והמטבע של טורקיה.
המשבר מאופיין בצניחת ערכה של הלירה הטורקית, אינפלציה גבוהה, עליית עלויות האשראי, ועלייה בפירעונות הלוואות בהתאם.
המשבר נגרם בשל הגירעון חריף בחשבון השוטף של הכלכלה הטורקית וכמות נכבדת של חובות פרטיים במטבע החוץ, בשילוב עם הסמכותיות ההולכת וגוברת משטר ארדואן התערבותו הלא שגרתית בתחום מדיניות הריבית.
הסנקציות המשיכו לתוך כהונת ממשל ביידן האמריקאי, ועם הזמן גברה ההשפעה שלהן על הכלכלה הטורקית.
במקביל, מגפת הקורונה, בה חלו המונים במחלת נגיף הקורונה בטורקיה, התפשטה אל המדינה באמצע מרץ 2020. טורקיה מהווה אחד מאזורי התפרצות נגיף הקורונה החמורים ביותר בעולם.
הממשלה הטילה הגבלות על תנועה ופעילות אזרחית וציבורית ואף הטילה עוצר במספר אזורים במדינה בהתחשב במוקדי הדבקה.
ב-18 במרץ 2020 האיץ ארדואן את הציבור להישאר בבית ולא לבקר בבתי חולים מלבד במקרי חירום.
ברחבי העולם, המגפה גררה עמה מיתון כלכלי, ובטורקיה גם כן נגרם מיתון, שהחריף את המצב הכלכלי נוכח הסנקציות.
ב-2016 דולר אמריקאי היה שווה ערך ל-3.020 לירות טורקיות, ב-2018 הוא היה שווה 4.828 לירות, וב-2021, נוכח הזינוק באינפלציה, דולר אמריקאי אחד היה שווה ערך ל-13.490 לירות טורקיות.
בשנת 2022 הגיעה האינפילציה לשיא של 20 שנה.
גם בזמן הפריחה הכלכלית בעשור הראשון להנהגתו של ארדואן היו תקופות של נסיגה מהירה בערך המטבע.
לאחר שהיחסים בין טורקיה למדינות רבות עלו שרטון, החל ארדואן לשפר את היחסים עם מדינות אלה כשברקע הבחירות המתקרבות והמשבר הכלכלי.
היחסים עם ישראל שוקמו בהדרגה.
יחסו למלחמת אוקראינה - רוסיה אופיין במדיניות אמביוולנטית שנעה בין תמיכה מסויגת באוקראינה לנייטרליות ואף סיוע לשני הצדדים בו זמנית.
טורקיה גינתה את הפלישה הרוסית לאוקראינה ותמכה במרבית החלטות האו"ם לגינוי הפלישה, ומל"טים מתוצרת טורקית שימשו את הצבא האוקראיני וגרמו אבדות רבות לצבא הרוסי.
יחד עם זאת תחת ארדואן נמנעה טורקיה מלהצטרף לסנקציות המערביות על רוסיה וכן המשיכה לסחור איתה ולקנות ממנה גז.
ארדואן גם נמנע מלהחרים את נשיא רוסיה, ולדימיר פוטין, ונפגש עימו.
תחתיו טורקיה גם הטילה קשיים על הצטרפות פינלנד ושוודיה לנאט"ו על ידי הטלת וטו (שאותו בהמשך הסירה כלפי הראשונה והסכימה לקבלה לארגון).
בעת המלחמה טורקיה שמשה כמתווכת דיפלומטית בין הצדדים הלוחמים מה שאפשר להגיע להסכם בין הצדדים על האפשרות לייבא חיטה מאוקראינה דרך נמלי דרום המדינה (שהיו תחת מצור ימי רוסי).
ביולי 2023 הודיע ארדואן כי טורקיה תתמוך בהצטרפות אוקראינה לנאט"ו, זאת לאחר התקררות ביחסים עם רוסיה לאחר שהאחרונה החליטה לבטל את הסכם ייצוא החיטה.
במאי 2025 הודיע ארדואן כי לא ירוץ לכהונה נוספת כנשיא טורקיה בבחירות שייערכו ב-2028.
ארדואן נקט קו אנטי-ישראלי חריף בנושאי חוץ וביטחון, ובפרט ביחס לסוגיה הפלסטינית.
עקב כך נוצרה מתיחות בין טורקיה לישראל.
במאי 2004, בעקבות הריגתם של פלסטינים ברפיח במהלך פעולת צה"ל, טען שמדובר בטרור מדינתי וכי אינו רואה הבדל בין ישראל לארגוני הטרור, כיון ש"הם הורגים אזרחים ואתם הורגים אזרחים".
במהלך שנת 2008 תרם לשיחות העקיפות בין ישראל לבין סוריה שנערכו בטורקיה.במבצע עופרת יצוקה הוא תקף בחריפות את ישראל.
בוועידת הפורום הכלכלי העולמי, שנערכה בדאבוס ב-29 בינואר 2009, קם ארדואן ועזב את המקום, במחאה נגד נשיא מדינת ישראל, שמעון פרס בעקבות מבצע עופרת יצוקה.
עקב המשט לעזה במאי 2010, שהוביל ארגון הטרור הטורקי IHH, ואשר במהלך עצירתו נהרגו 9 אזרחים טורקים מפעילי הארגון שתקפו את חיילי צה"ל, התחולל המשבר הדיפלומטי החמור ביותר מאז כינון היחסים בין ישראל לבין טורקיה.
ארדואן החזיר את שגריר טורקיה מתל אביב והתבטא בחריפות רבה מאוד נגד ישראל.
בסמוך לפרסום דו"ח פאלמר על אירועי המשט, תבעה טורקיה מישראל שתבצע שלוש פעולות: שתתנצל על הרג אזרחיה במשט, שתשלם פיצויים כספיים למשפחות ההרוגים והפצועים ושתסיר את הסגר מעזה ותאפשר כניסה חופשית של כלי שיט לרצועה.
טורקיה הודיעה גם על הקפאת קשרי הצבא ותעשיות הביטחון עם ישראל (אשר כבר הושעו ממילא בעבר).
בנאום שנשא בפברואר 2013 אמר ארדואן: "בדיוק כמו הציונות, האנטישמיות והפשיזם, נחוץ שנתייחס לאיסלמופוביה כפשע נגד האנושות".
מספר שבועות לאחר מכן חזר בו מדבריו.
ב-22 במרץ 2013 שוחח ארדואן בטלפון עם ראש הממשלה בנימין נתניהו, שהתקשר אליו בתיווכו של ברק אובמה.
נתניהו התנצל על תקרית המרמרה, והם החליטו על נורמליזציה של היחסים בין שתי המדינות.
ארצות הברית גינתה בחריפות טענה זו ואביגדור ליברמן, יו"ר ועדת החוץ והביטחון של הכנסת באותו זמן, אמר שארדואן הוא "ממשיך דרכו של גבלס".
ביולי 2014 במהלך מבצע צוק איתן תקף ארדואן את חברת הכנסת איילת שקד בטענה שהיא מזכירה את היטלר.
מאוחר יותר גינה את ישראל בחריפות, הסית נגדה והאשים אותה ב"רצח עם נגד הפלסטינים" ואמר שמעשיה גרועים מהנאצים.
נתניהו גינה את דבריו של ארדואן ואמר ש"דברי ארדואן הם אנטישמיים ומחללים את זכר השואה".
לאחר צעדת השיבה הגדולה ארדואן קרא לישראל "טובחת באנשים" ו"רוצחת" וכן קרא לפלסטינים להתקומם והותקף על ידי ראש הממשלה נתניהו.
אחרי טבח שבעה באוקטובר אמר ארדואן בנאומו בפרלמנט הטורקי ב-25 באוקטובר 2023, כי חמאס אינו ארגון טרור אלא תנועת שחרור שמנהלת מלחמה כדי להגן על אדמתה, וביטל את הגעתו המתוכננת לישראל.
בתביעה שהגישה דרום אפריקה כנגד ישראל בבית הדין הבין-לאומי לצדק (ICJ) אמר כי "טורקיה מספקת לבית הדין הבין-לאומי מסמכים לדיון נגד ישראל בטענה לרצח עם ותמשיך לעשות זאת.
בשנת 1974 כתב, ביים ושיחק במחזה "מס-קום-יה" (ראשי תיבות של "בונים חופשיים-קומוניסטים-יהודים") אשר הציג את הבונים החופשיים, הקומוניזם והיהדות כבסיס הרוע בעולם.
בנוסף, כינה את פעולות ישראל בעזה כ"ברבריות הגרועה יותר ממעשי היטלר".
במהלך השנים יוחסו לארדואן מספר התבטאויות אנטישמיות.
בשנת 2013 דורג ארדואן במקום השני ברשימת האנטישמים שפרסם מרכז שמעון ויזנטל, בגין אמירתו על "הלובי של הריבית" שעומד לטענתו מאחורי ההפגנות נגדו.
עוד טען כי ישראל עומדת מאחורי ההפיכה במצרים, זאת לאחר שצפה בפנל טלוויזיוני שנערך בצרפת ב-2011 עם "אינטלקטואל צרפתי יהודי" (שזוהה מאוחר יותר כברנאר אנרי לוי) שסבר כי גם אם האחים המוסלמים ניצחו בקלפי, הוא אישית סבור שזו לא דמוקרטיה.
ב-2009 פרסם משרד החוץ הישראלי דו"ח לפיו ארדואן מעודד אנטישמיות בארצו, בין היתר על ידי מתן גיבוי להוצאה לאור של עיתונות אנטישמית, כדוגמת העיתון "VAKIT" שיצא לאור גם בגרמניה, שם נסגר על ידי השלטונות בשל תכניו האנטישמיים.
ארדואן הגדיר את המשורר האנטישמי נג'יפ פאזיל קיסקורק כמורה רוחני.
ב-25 ביולי 2017, לאחר פיגוע הטרור בהר הבית ורצח משפחת סלומון בחלמיש ובתגובה לצעדי הביטחון שנקטה ישראל בהר הבית אמר ארדואן "הציונים המטונפים מזהמים את הר הבית".
בעקבות הצהרת נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ ב-6 בדצמבר 2017 על הכרת ארצות הברית בירושלים כבירת מדינת ישראל, התבטא ארדואן באופן אנטישמי כשאמר ש"אלה החושבים את עצמם כבעלי הבית בירושלים לא ימצאו עץ להסתתר מאחוריו", טקסט הלקוח מחדית' העץ והאבנים, הקורא להשמדת היהודים.
בזמן קידום חוק הלאום, ארדואן קרא לממשלת ישראל שוב "ממשיכת דרכו של היטלר", דבר שגרר גינויים מכל העולם.
למרות כל זאת, ההסכם שנחתם איתו לא הופר.
על ראש ממשלת ישראל בנימין נתניהו ומלחמת חרבות ברזל אמר "במה שונים מעשי נתניהו ממעשי היטלר?".
ארדואן זכה באות האומץ מטעם הוועד היהודי-אמריקני ובפרס הבינלאומי לזכויות האדם על שם מועמר קדאפי.
ב-12 בדצמבר 2011 נבחר על ידי גולשי המגזין "טיים" לאיש השנה, בקולותיהם של 122,928 תומכים.
במקביל ציינו למעלה מ-180 אלף גולשים שהוא אינו ראוי לתואר.
ארדואן קיבל אזרחות כבוד של העיר סיאול בפברואר 2004, ושל העיר טהראן בפברואר 2009.
לאחר שנבחר לנשיא, הוחלט כי נמל התעופה החדש של איסטנבול ייקרא על שמו.
בשנת 2017 נבחר על ידי המגזין "טיים" לאחד ממאה האנשים המשפיעים בעולם.
ארדואן נשוי לאמינה ארדואן ולהם ארבעה ילדים, בהם הסוציולוגית אסרא ארדואן.
רג'ינלד (רג'יי) ולג'ונסון הוא קומיקאי ושחקן קולנוע וטלוויזיה אמריקאי.
ולג'ונסון מוכר בעיקר כמגלם דמויות שוטרים.
הדמות המוכרת ביותר אותה גילם היא דמותו של קארל וינסלו בסדרת הטלוויזיה "קרובים רחוקים מאוד" לפרק אחד, ואחר כך ב"אריזה משפחתית" למשך תשע עונות בתור הדמות הראשית.
כן גילם את סמ"ר אל פאוול בסרטים "מת לחיות" ו"מת לחיות 2".
במהלך השנים שיחק בתפקידי אורח בסדרות: "ברוקלין 99", "כל כך רייבן", "ויל וגרייס", "הלוחשת לרוחות", "מונק", "CSI: ניו יורק" ,"ג'ורדן", "מייק ומולי", העולם של ריילי", "ריי דונובן" ו"פילדלפיה זורחת".
בשנת 2006 שיחק בקומדיה השחורה "מוות לדוגמניות העל", לצדה של ג'יימי פרסלי ובשנת 2010 שיחק בקומדיה "רק לא את", בכיכובה של קריסטן בל.
בשנת 2011 החל ולג'ונסון לגלם את דמותו של דאש דוויט בסדרת הדרמה "חשיפה לדרום" ברשת The CW.
בשנת 2018 שיחק בסרט הטלוויזיה "קפסולת הזמן" בתור לני סילבר, ובסרט "Funny Story" לצדה של אמילי בט ריקרדס.
בשנת 2019 החל לשחק בסדרה הקומית מבית ערוץ דיסני "סידני במקסימום" בתור המנהל לינקנברי.
בשנת 2021 שיחק בסדרה מקורית של דיסני+; "טרנר והוץ'" את הדמות של דייב סאטון.
רג'ינלד קל היה קלרניתן בריטי.
על קל נאמר, שהיה הקלרינטן הראשון שיכול היה לנגן ללא זיוף מלמעלה למטה והוא היה הנגן הראשון החשוב, שהשתמש בוויברטו באופן מודע ועקבי בצליל שלו ובמובן זה הציב לו כמופת את עמיתו האבובן לאון גוסנס (ג'ק בריימר היה גם הוא חלוץ בוויברטו, אבל הוא התפרסם במועד מאוחר יותר מקל).
בהשראת הזמרות הגדולות שפגש, בייחוד קירסטן פלגסטד, שאף קל לחקות את צלילי קולותיהן החמים ועשירי הביטוי בקלרינט.
סר תומאס ביצ'ם בחר בו להיות קלרינטן ראשי בתזמורת הפילהרמונית של לונדון לפני מלחמת העולם השנייה ובפילהרמונית המלכותית אחריה.
בראשונה החליף אותו ברנרד וולטון ובשנייה ג'ק בריימר.
ההקלטה שעשה לחמישיית הקלרינט של ברהמס עם רביעיית בוש נחשבה לציון דרך וקבעה אמת מידה.
רפרטואר הסולו שלו נמשך מקורלי ולפניו עד ליצירות המאה ה-20.
קל היגר לארצות הברית בשנת 1947, שם בנה לו קריירה קונצרטית מצליחה.
הוא פרש בגיל מוקדם, בן 51.
רג'ינה איליניצ'נה ספקטור היא זמרת-יוצרת, מלחינה ופסנתרנית יהודייה ילידת רוסיה.
ספקטור נולדה במוסקבה בברית המועצות למשפחה יהודית.
אביה, איליה ספקטור, הוא צלם וכנר חובב.
אמה, בלה ספקטור, הייתה פרופסורית למוזיקה במכללה למוזיקה ברוסיה וכיום מלמדת בבית ספר יסודי במאונט ורנון שבמדינת ניו יורק.
לה אח בשם בורוך (בייר) אשר הופיע ברצועת השמע "Whisper" (נקרא גם: "* * *").
ב-1989, כאשר הייתה ספקטור בת תשע, במסגרת הפרסטרויקה אשר איפשרה ליהודים לעזוב את ברית המועצות, נסעה המשפחה לאוסטריה ואז לאיטליה, ולבסוף היגרה לארצות הברית, והתיישבה ברובע הברונקס, ניו יורק.
שורשיה בולטים ביצירותיה, חלקן בעלות מנגינות המושפעות ממוזיקה רוסית ויהודית, בחלקן נשמע בבירור מבטא רוסי.
ספקטור אמרה בראיון שהיא מחוברת יותר ליהדותה מאשר לשורשיה הרוסים, והיא אף מודה לאלוהים ברשימות התודות שבאלבומיה Soviet Kitsch ו-Begin to Hope.
ספקטור קוראת עברית, ולמעשה הפעם הראשונה בה שרה לאנשים את השירים שכתבה הייתה בטיול לישראל בגיל 16 כמשתתפת בתוכנית של מכון נסיעה.
מאז תחילת הקריירה שלה בשנת 2000 הוציאה ספקטור שמונה אלבומים, השניים הראשונים "11:11" ו"Songs" בהוצאה עצמית, השלישי "Soviet Kitsch" חצי בהוצאה עצמית וחצי בשיתוף הלייבל "Sire".
ספקטור נחשבה למזוהה עם זרם האנטי פולק הניו-יורקי (שמוגדר בדרך כלל כשילוב של מנטאליות מוזיקת הפאנק ובין סגנון מוזיקת הפולק), שהוא למעשה יותר קבוצה של יוצרים מזרם מוזיקלי, אך אלבומה משנת 2006 - "Begin to Hope", והסינגל הראשון מתוכו -"Fidelity", הושמע רבות על ידי תחנות רדיו בעולם.
רבים ממעריציה התאכזבו משינוי הכיוון שהתבטא באלבומה הזה, אך הופעותיה נותרו כשהיו, ולרג'ינה ספקטור ביקורת המעריצים לא הפריעה, כפי שאמרה בראיון אחרי יציאת האלבום: "אני יודעת שהיה מי שהתעצבן, אבל אני לא מתרשמת מטהרנים.
זאת התשובה שלי אליהם: אתם בטח הייתם שורקים בוז לבוב דילן כשהוא עבר לגיטרה חשמלית.
אני יודעת שאני לא הייתי עושה את זה.
אתם בטח הייתם נוטשים את הביטלס אחרי 'Drive My Car'.
אם כולם היו כמוכם, לא היינו מקבלים את 'A Day in the Life'".
ספקטור אמנם פסנתרנית, אך בהופעות היא נוהגת לפתוח ולסיים כל הופעה בשיר א-קפלה, וישנם מספר שירים שהיא נוהגת לנגן בגיטרה חשמלית.
את השיר "Poor Little Rich Boy" היא מנגנת על פסנתר ביד אחת וביד אחרת מכה על כיסא או עמוד תווים במקל תופים.
רבים משיריה מעטרים מגוון פסקולים של סרטים וסדרות טלוויזיה.
אלבומה השמיני, "Home, Before and After", יצא ב-24 ביוני 2022.
ספקטור גדלה ולמדה לנגן בפסנתר ה"פטרוב" שסבה נתן לאמה.
היא נחשפה למוזיקת רוק אנד רול כמו הביטלס, קווין והמודי בלוז מקלטות שאביה נהג להשיג ולהחליף מחברים בברית המועצות (כיון שאי אפשר היה להשיגם חוקית בתקופה).
ספקטור נאלצה להשאיר מאחור את הפסנתר שלה.
רג'ינה למדה בישיבת "סער" בברונקס.
במשך שנתיים למדה בישיבת "פריש" בניו ג'רזי ועברה לבית ספר חילוני וסיימה את לימודיה התיכוניים לאחר שלא הרגישה שמקומה בישיבת דתית.
ספקטור ציינה לאחרונה כי על אף שהתעניינה בצעירותה רק במוזיקה קלאסית, היא החלה להתעניין מאוחר יותר גם בהיפ הופ, רוק ופאנק.
בניו יורק קיבלה ספקטור בסיס חזק במוזיקה קלאסית ממורתה לפסנתר סוניה ורגזס, מרצה בבית הספר למוזיקה במנהטן, ואיתה למדה עד גיל 17. אף על פי שהפסנתר שלה נשאר במוסקבה, ספקטור מצאה פסנתר במרתף בית הכנסת שבקהילתה עליו הייתה יכולה להתאמן.
בנוסף נוהגת לספר שהתאמנה על שולחנות ומשטחים קשים כאשר פסנתר לא היה בנמצא.
ספקטור הייתה נוהגת להמציא שירים קצרים בצעירותה אך לראשונה החלה לכתוב ברצינות לאחר ביקור שלה בישראל בטיול של ארגון "נסיעה".
זאת לאחר שקיבלה מחמאות מבני נוער בטיול על שיריה.
לאחר שחזרה נחשפה לשירים של ג'וני מיטשל ואנני דיפרנקו וקיבלה מהם השראה.
היא כתבה את שיר האקפלה הראשון שלה בגיל 16 ושיר לפסנתר ב-18. רג'ינה השלימה בהצטיינות את לימודיה במסלול ארבע שנתי להלחנה בקונסרבטוריון במכללת "פרצס" בניו יורק תוך שלוש שנים וסיימה ב-2001. באותה תקופה עבדה מעט בחוות פרפרים ולמדה סמסטר אחד בטוטנהם, אנגליה.
היא נהגה להופיע במועדונים בניו יורק עד שזכתה להכרה, ותוך כדי כך מכרה את אלבומיה (בהפקה עצמית) "11:11" (2001), ו-"Songs" (2002).
שיריה של ספקטור מבוססים על תערובת של סגנונות וטכניקות, שילוב של פסנתר, שירה וקולות ווקאליים שונים.
רג'ינה אמרה על עצמה בהלצה, שכתבה כ-700 שירים, שהיא פחות משתדלת לכתוב אלא ששירים פשוט באים אליה.
שיריה בדרך כלל לא אוטוביוגרפיים אלא מבוססים על דמויות ותרחישים מדמיונה.
ניתן לראות השפעות ממוזיקת פולק, רוסית, יהודית, היפ הופ, ג'אז וקלאסית.
סגנונה המוזיקלי של ספקטור הושווה פעמים רבות לטורי איימוס ולפיונה אפל, זאת למרות התנגדותה להשוואות מסוג זה והעובדה שאמרה כי היא עובדת על כל שיר כך שיהיה לו סגנון ייחודי משלו ולא מפתחת סגנון כללי לכל המוזיקה שלה.
כמו כן היא משתמשת באמצעים ווקאלים פחות מקובלים כמו זמזומים, ביט בוקס כחלק מבלדות והקשה עם מקל תופים על כיסא תוך כדי נגינה על הפסנתר.
כמו כן משתמשת במבטאים שונים כמו מבטא ניו יורקי כבד בחלק מהמילים, לטענתה, בגלל אהבתה הרבה לעיר ותרבותה.
בסיבוב ההופעות הבינלאומי הראשון שלה היא ליוותה את הסטרוקס כמופע חימום במסגרת טור לאלבומם "רום און פייר", אשר במהלכו הקליטו יחד את השיר "Modern Girls & Old Fashion Men" .
בין הופעותיה ביקרה בישראל במרץ 2007 והופיעה פעמיים במועדון הבארבי בתל אביב.
ב-24 באוגוסט 2013 הופיעה שוב בישראל, הפעם בתיאטרון קיסריה.
ב-19 באוגוסט 2017 הופיעה באמפי פארק ברעננה.
רג'ינה נישאה למוזיקאי בדצמבר 2011. לשניים נולד בן במרץ 2014. הם מתגוררים בניו יורק.
השניים מרבים להופיע ביחד והוציאו מספר שירים משותפים.
באוקטובר 2023, ספקטור, יחד עם עוד מאות שחקנים, קומיקאים ומנהלי בידור מהוליווד חתמו על מכתב פתוח לנשיא ביידן.
סר רג'ינלד גודול , מנצח אנגלי, שנודע בעיקר בביצועי האופרות של בנג'מין בריטן וריכרד וגנר.
גודול, יליד לינקולן, למד בקולג' המלכותי למוזיקה בלונדון ובאירופה.
בשנת 1929 התמנה לנגן עוגב ולמנצח מקהלה בכנסיית סט.
בשנות ה-30' של המאה ה-20 היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטים קצר-הקיום של אוסוואלד מוסלי, חילק עלונים והשתתף באסיפות.
הוא הפיץ בגלוי את השקפותיו הפרו-נאציות במשך מלחמת העולם השנייה, היה חבר באיגוד הפשיסטים הבריטי ואף נעצר לזמן קצר.
גודול הצטרף ללהקת סדלר'ס ולס, מבשרת האופרה האנגלית הלאומית, בשנת 1944. לניצחון מוקדם זכה כשניצח על הצגת הבכורה של "פיטר גריימס" מאת בריטן בשנת 1947. הוא היה עוזר מנצח למנהל המוזיקלי של בית האופרה המלכותית, קובנט גארדן, קרל רנקל בסוף שנות ה-40'.
גודול ניצח גם בפסטיבל גליינדבורן, בין השאר על עוד הצגת בכורה של בריטן, הפעם "אונס לוקרציה", שהייתה גם ההקלטה הראשונה שלו, עם חברת EMI.
חלק גדול מן הקריירה עבר עליו בניצוח תזמורות בבית האופרה המלכותית ובאופרה של סדלר'ס ולס.
הוא עזב את קובנט גארדן כשגאורג שולטי התמנה למנהל מוזיקלי באופרה המלכותית, בחלקו משום ששולטי היה צעיר ממנו ב-11 שנים ובחלקו מתוך עוינות גזענית.
בסדלר'ס ולס עבד גודול בשיתוף פעולה עם ליאונרד האנקוק, ראש הסגל המוזיקלי של סדלר'ס ולס.
גודול, אדם צנוע מטבעו, התבלט באחריות ימיו משעלה בידו להיחלץ מצלם של מגדולי המנצחים (גרמנים ואוסטרים) של תקופתו.
במשך שנים עמד הכן להחליפם בשעת הצורך, ניצח על חזרות ואימן זמרים.
אבל לא היו אלה קלמפרר, קאראיין או פורטוונגלר שאליהם השוו אותו.
ההשוואה הייתה בינו לבין שולטי, כששניהם ניצחו והקליטו את מחזור הטבעת של וגנר.
לתשומת לב מיוחדת זכו ההבדלים בטמפו ובטמפרמנט, אבל גודול זכה להערכה בעיקר על תשומת הלב לפרטים (ולהערות של וגנר) ועל החזרות הרבות והממושכות שלו.
להקלטות של שולטי, שנעשו בווינה היה היתרון שבמשיכת סולנים בולטים יותר (ששרו בשפת המקור) והן נהנות כיום מהערכה רבה יותר, מן הסתם, במידה בלתי מבוטלת הודות לטמפי הנמרצים יותר שלהן, אף כי הקלטות שנעשו בתקופה האחרונה על ידי בארנבוים ולוין חזרו לגישה שקולה יותר.
בסוף שנות ה-60' וראשית ה-70', ניצח גודול על כמה הפקות וגנר מהוללות באופרה של סדלר'ס ולס (בהמשך האופרה האנגלית הלאומית), שהביאו למהפך ביוקרתו הדועכת וביססו אותו כאחד ממנצחי וגנר הראשונים במעלה בזמנו.
הוא ניצח על "המייסטרזינגר" בשנת 1968 ועל "מחזור הטבעת" השלם משנת 1970 עד 1973, שתי ההפקות באנגלית, וביים בסגנון האיטי והשקול, שהיה לסימן ההיכר המובהק שלו..
גודול היה אהוב על נגנים וזמרים שעמם עבד במשך תקופות ארוכות ובנה יחסי קרבה והבנה הדדיים, שקיבלו ביטוי באיכות הקלטותיו, בייחוד עם זמרים בריטים שאת הקריירות שלהם טיפח.
עצם העדר האנוכיות והכריזמה ציין אותו ביותר.
מבקרים בריטים רבים מעריכים את מחזור הטבעת שלו כאחד היפים ביותר מבחינה ווקאלית, גם אם דמדומי האלים שלו נמשכת שעה יותר מאלה של קרל בהם ופייר בולז.
קרן הולמן, "מבצעים וכלים: "הטבעת" של וגנר באנגלית של אנדרו פורטר".
הופעתו הפומבית האחרונה הייתה ב-1987 ברויאל אלברט הול בלונדון, שם ניצח על להקת האופרה האנגלית הלאומית בביצוע המערכה השלישית של פרסיפל מאת וגנר.
בצוות הזמרים היו גווין האוול ("גורנמאנץ"), וארן אלסוורת' ("פרסיפל") ניל האוולט ("אמפורטאס") ושלאג סקוויירס ("קונדרי").
ג'ון לוקאס פרסם ביוגרפיה מאושרת של גודול, רג'י, בשנת 1993.
רג'ינה קלצ'ו SpA (באיטלקית: Reggina Calcio) הוא מועדון כדורגל מהעיר רג'ו די קלבריה.
המועדון הוקם בשנת 1914 כאשר שמו היה רג'ו קלבריה ובשנת 1986 הוקם מחדש ושמו שונה לרג'ינה קלצ'ו.
המועדון משחק בליגה האיטלקית הרביעית.
בסוף עונת 2008/2009 ירד מליגת העל האיטלקית לליגה האיטלקית השנייה
ובסוף עונת 2013/2014 ירד מהליגה האיטלקית השנייה לליגה האיטלקית השלישית.
בסוף עונת 2019/20 שב לליגה האיטלקית השנייה.
רג'ינלד פרייס מישל היה שחמטאי אנגלי.
היה אלוף אנגליה בשחמט לחובבים בשנת 1902, שיחק בשמונה התמודדויות באמצעות כבל ימי מול ארצות הברית בין השנים 1901 ו-1911 ופעמיים ייצג את אנגליה במשחקים האולימפיים: באולימפיאדת השחמט 1927 ובאולימפיאדת השחמט 1933.
במשך כ-20 שנים מישל התמודד פעמים רבות בתחרויות הבינלאומיות בהייסטינגס, בין היתר ניצח את מיר סולטאן חאן ואת ורה מנצ'יק.
באליפויות אנגליה לשחמט סיים במקום השני, השלישי והרביעי, ובין היתר ניצח מספר פעמים את הנרי ארנסט אטקינס .
מישל עבד במשרד הצי, ואשתו אדית מישל (טאפסל) הייתה אלופת אנגליה לנשים בשנים 1931, 1932 ו-1935.
רג'ינה לי הול היא שחקנית אמריקאית.
ידועה בעיקר בשל גילום דמותה של ברנדה מיקס בסדרת הסרטים "מת לצעוק" ודמותה של קורטה ליפ בדרמה הקומית "אלי מקביל".
סי., בתם של אודי הול, קבלן וחשמלאי ושל רובי, מורה.
על תקופת הלימודים אמרה הול: "אהבתי להיות סטודנטית.
יכולתי ללכת לבית הספר עד גיל 75 כל עוד מישהו היה משלם את שכר הדירה שלי.
בשנת 1997, כשהייתה בת 26, הופיעה הול לראשונה בסרטון פרסומת בטלוויזיה.
בתה שנה ביצעה הופעת אורח בדרמת הפשע "New York Undercover" של רשת הטלוויזיה פוקס.
בשנת 1999, שיחקה לראשונה בקולנוע בסרט "סודו של שושבין".
בשנת 2000, פרצתה הול לתודעה לאחר שגילמה את ברנדה מיקס בסדרת הסרטים "מת לצעוק".
היא שיחקה גם בשלושת סרטי ההמשך.
באותה שנה, היא גם שיחקה בדרמה הקומית "אלי מקביל" בתפקיד קורטה ליפ.
משנת 2003 היא שיחקה בתפקידים ראשיים בסרטים כמו "המבוקשים של מליבו" (2003), "חטיפה לא מתוכננת" (2005) ו-"The Honeymooners" (2005).
בשנת 2008 שיחקה בקומדיית הפשע "יום ראשון הראשון" בכיכובו של אייס קיוב.
ב-שנת 2010, היא שיחקה את דמותה של מישל בסרט "למות מלוויה".
בשנת 2012 היא שיחקה בסרט "לחשוב כמו גבר" וב-2014 שיחקה גם בסרט ההמשך "לחשוב כמו גבר 2".
באותה שנה היא שיחקה גם בסרט "בנוגע לאתמול בלילה".
בשנת 2016 היא שיחקה בקומדית המצבים "שחור-כזה".
בשנת 2017 שיחקה בסדרה "לא בטוחה" ובסרט הקומדיה "טיול בנות" לצד קווין לטיפה, ג'יידה פינקט סמית' ומייק קולטר, ושיחקה בקומדיה נוספת "עירום" בכיכובו של מרלון ויינס.
בשנת 2019, היא כיכבה בסרט "בוסית בקטנה" לצידה של איסה ריי.
בשנת 2021, היא שיחקה בסרט הקומדיה השחורה "חדשות חמות במחוז יובה" וגילמה את כרמל שניידר במיני סדרה "תשעה זרים מושלמים" ברשת הולו.
בשנת 2010, כאשר הייתה הול בת 40, היא ניסתה להפוך לנזירה קתולית, אך נדחתה עקב כך שניתן לבצע את ההסמכה עד גיל 39.
Save Your Soul.טריניטי צ'יילדסגם מפיקהזמן לעצמי (אנ')מאיה פישר2025קרב רודף קרבדיאנדרהאודסה (אנ')ניון דאוןTBAIn Memoriamרייצ'לטיול בנות 2ריאן פירס
גם מפיקה (24 פרקים)2021תשעה זרים מושלמיםכרמל שניידרתפקיד ראשי; 8 פרקים2022טקס פרסי אוסקר ה-94מנחהלצד ונדה סייקס ואיימי שומר
שודר ברשת ABCThe Best Man: The Final Chaptersקנדיס "קנדי" ספארקס מרצ'יסוןתפקיד ראשי; 8 פרקים
רג'פ מיידני (באלבנית: Rexhep Qemal Meidani, נולד ב-17 באוגוסט 1944) הוא פוליטיקאי אלבני, שכיהן כנשיא אלבניה בשנים 1997–2002.
מיידני נולד בטירנה, למד באוניברסיטת טירנה והשלים את לימודיו לדוקטורט במדעי הטבע באוניברסיטת קאן שבצרפת (1974).
תחילת פעילותו הפוליטית הייתה כאשר ניצב בראש ועדת הבחירות המרכזית בבחירות הרב־מפלגתיות הראשונות באלבניה.
בשנת 1996 הצטרף למפלגה הסוציאליסטית של אלבניה ונבחר למזכירה הכללי, ובשנת 1997, אחרי ניצחונה של המפלגה בבחירות, נבחר לנשיא אלבניה, תפקיד בו שירת עד שנת 2002, אז בא על מקומו אלפרד מויסיו.
סר רג'ינלד אדוארד סטאבס היה מושל הונג קונג, מושל ג'מייקה ומושל ציילון.
רג'ינל אדוארד סטאבס נולד בשנת 1876 והיה בנו של ההיסטוריון ויליאם סטאבס, בישוף צ'סטר ואוקספורד.
סטאבס התחנך במכללת רדלי ובמכללת קורפוס קריסטי באוניברסיטה אוקספורד וסיים את לימודיו בהצטיינות בשנת 1899.
לאחר תום לימודיו, בשנת 1900 הצטרף לשירות הקולוניאלי הבריטי, וכיהן כפקיד זוטר בין השנים 1907–1910, וכפקיד בכיר בין 1910–1912 עד עבד בחצי האי המלאי ובהונג קונג.
ב-24 בינואר 1913 מונה למזכיר מושבת ציילון, תפקיד בו כיהן עד ה-18 באוקטובר 1919.
בשנת 1919 מונה לתפקיד מושל הונג קונג, תפקיד בו כיהן עד שנת 1925. כהונתו לוותה בשביתות רבות אשר האטו את כלכלת הונג קונג.
בשנת 1922 שבתו ימאי הונג קונג, כולם ממוצא סיני, ועצרו למעשה את כלכלת המושבה בתקופת השביתה.
השובתים דרשו את ביטולם של הסכם ננקינג והסכם פקינג, ודרשו למעשה שוויון זכויות עם המתיישבים האירופאים.
סטאבס ניסה לשבור את השביתה באמצעים כוחניים, אולם אלה הביאו לבריחה של האוכלוסייה הסינית מהמושבה, ולמעלה מ-100,000 פועלים סינים עזבו אותה, תוך פגיעה קשה בכלכלתה.
לאחר תום כהונתו בהונג קונג קיבל סטאבס דרגת קפטן-ג'נרל ומונה לתפקיד מושל ג'מייקה בשנת 1926, תפקיד בו כיהן עד שנת 1932 עת מונה לתפקיד מושל קפריסין הבריטית.
סטאבס כיהן כמושל קפריסין עד שנת 1933.
בשנת 1933 מונה סטאבס למושל ציילון (כיום סרי לנקה).
בתקופת כהונתו החליט לגרש מהמושבה מתיישב לבן, מארק אנתוני ברייסגירדל, והורה על כך מבלי ההליכים החוקיים הנדרשים.
הוראה זו הביאה להפגנה בה נכחו 50,000 מתיישבים, אשר מנעו את מאסרו של ברייסגירדל.
צו בית משפט שהוצא לאחר מכן ביטל את החלטתו של סטאבס, וסטאבס פרש מתפקידו זמן קצר לאחר מכן.
סטאבס נשא לאישה את מרג'ורי בשנת 1909. לזוג נולדו שני בנים ובת אחת.
בשנת 1914 הפך סטאבס לחבר במסדר מיכאל הקדוש וג'ורג' הקדוש, בשנת 1919 קיבל תואר אביר מאת המסדר, וב-1928 קיבל תואר אביר גדול של המסדר.
בשנת 1926 סטאבס קיבל תואר דוקטור של כבוד מאוניברסיטת הונג קונג.
על שמו של סטאבס קרויה דרך סטאבס באזור המיד לוולס באי הונג קונג.
רג'ינלד קמפבל תומפסון , היה ארכאולוג בריטי, אשורולוג וחוקר כתב יתדות.
הוא חפר בנינוה, אור, כרכמיש ואתרים רבים אחרים.
תומפסון נולד בקנזינגטון, והתחנך בבית קולה קורט, בבית הספר סנט פול, ובקולג' גונוויל וקאיוס, בקיימברידג', שם למד שפות מזרחיות (עברית וארמית).
בשנת 1918 מסופוטמיה נפלה לידיים בריטיות, ונאמני המוזיאון הבריטי חיפשו ארכאולוג שיצורף לצבא בשטח כדי להגן על עתיקות.
כקצין בשירות המודיעין המשרת באזור ועוזר לשעבר במוזיאון הבריטי, תומפסון הוזמן כדי להתחיל בעבודה.
לאחר סקירה קצרה של אור, הוא חפר בארידו ובתלוליות בקוארה.
לאחר מלחמת העולם הראשונה קיבל מלגה מאוניברסיטת אוקספורד.
הסופרת אגתה כריסטי הוזמנה על ידיו, יחד עם בעלה הארכאולוג מקס מלוואן, לאתר החפירות בנינווה בשנת 1931. היא הקדישה את סיפורה Lord Edgware Dies ל.
קמפבל נפטר בגיל 64 ב-1941 בעת שירותו במשמר המולדת על סירת פטרול על נהר התמזה.
רגאטון הוא סגנון מוזיקה המשלב מוזיקה לטינית יחד עם מוזיקת היפ הופ, רית'ם אנד בלוז ודאנסהול.
לעיתים מכנים את הרגאטון בשם: ההיפ הופ של הלטיניים.
הרגאטון לרוב משלב קטעי ראפ בשפה הספרדית (או שפות לטיניות אחרות).
רגאטון מקובל ביותר בארגנטינה, קולומביה, מקסיקו, פוארטו ריקו, קובה, צ'ילה, פרו, קוסטה ריקה ומעט בשאר אמריקה הלטינית.
בשנים האחרונות הסגנון התפשט והוא נפוץ גם בארצות הברית ובעוד מדינות.
ישנו גם סגנון ריקוד מותאם לקצב הרגאטון.
הרגאטון הוא ריקוד יחידני שמזכיר ריקודי מועדונים עם תנועות שנוטות להיות בוטות וחושניות.
בין הזמרים המצליחים והבולטים בז'אנר ניקי ג'אם, פארוקו, ג'יי באלווין, קרול ג'י, פלאן בי, באד באני, מאלומה, אוזונה, אנואל AA, נאטי נטשה, ויסין ויאנדל, דדי יאנקי, דון עומר וטגו קלדרון
ב-1 באפריל 2021 הוגשה תביעה על ידי חברת ההפקה הג'מייקנית Steely & Clevie Productions.
התובעים טוענים כי קצב ה-"Dem Bow" , המאפיין את הז'אנר, נגזר משירם "Fish Market" משנת 1989, וכי נעשה בו שימוש בלתי מורשה ביותר מ-1,800 שירים על ידי למעלה מ-100 אמנים, כולל באד באני, קרול ג'י, פיטבול, דרייק, דדי יאנקי ולואיס פונסי, וכן חברות הקלטות גדולות.
התובעים עשויים לדרוש פיצויים בהיקף של מאות מיליוני דולרים.
מומחים למשפט מוזיקה מעריכים כי אם התביעה תתקבל, היא עלולה ליצור שליטה מונופוליסטית על הז'אנר כולו.
עורכי הדין של האמנים טוענים כי התביעה מנסה ליצור מונופול על ז'אנר הרגאטון באמצעות טענה לבעלות על אלמנטים מוזיקליים בסיסיים.
לטענת ההגנה, האלמנט המוזיקלי המדובר קיים ביצירות רבות ובז'אנרים מוזיקליים שונים, כולל קצב ההבנרה העתיק.
בשנת 2024 קבע שופט כי מוקדם מדי להכריע בסוגיות המשפטיות המורכבות, ואפשר לתביעה להמשיך להתנהל.
לאחר כשנתיים של הליכים משפטיים, האמנים ביקשו מבית המשפט להכריע בתיק ללא משפט מלא באמצעות פסיקה מקוצרת.
רג'ינלד ויקטור ג'ונס היה פיזיקאי וחוקר מודיעין טכנולוגי בריטי אשר לעבודתו במודיעין במלחמת העולם השנייה הייתה תרומה רבה להגנה על בריטניה.
הוא למד מדעי הטבע באוניברסיטת אוקספורד והשלים לימודי תואר ראשון בשנת 1932 כראשון בכיתתו בפיזיקה.
הוא החל לעבוד במעבדת קלרנדון והשלים דוקטורט בשנת 1934. לאחר מכן היה עמית מחקר באסטרונומיה.
בשנת 1936 התגייס לחיל האוויר המלכותי ועסק בפתרון בעיות הקשורות להגנה אווירית של בריטניה.
בספטמבר 1939 הוחלט על גיוס מדענים למודיעין הצבאי, ג'ונס נבחר להיות הראשון שיעסוק בכך.
הוא שהה בתחילה בבלצ'לי פארק אולם בנובמבר חזר ללונדון.
ג'ונס השאיר צוות בביתן 3 אשר העביר לו דיווחים על פיתוחים טכנולוגים ומדעיים.
במהלך מלחמת העולם השנייה היה מעורב בהערכה מדעית של טכנולוגיה צבאית ובפיתוח של טכנולוגיה נגדית.
לשם כך פתר בעיות של המודיעין הטכנולוגי ועיצב את שיטות העבודה.
לאחר המלחמה קיבל מינוי באוניברסיטת אברדין, שם שהה עד לפרישתו ב-1981. הוא התמקד בפיתוח רגישות המדידה של מכשירים מדעיים, כגון סייסמוגרף.
משימתו הראשונה של ג'ונס הייתה לחקור כלי נשק חדשים של הגרמנים.
המערכת הראשונה שחקר הייתה מערכת ניווט באמצעות רדיו שנקראה " Knickebein".
היה זה פיתוח של מערכת שהתבססה על מערכת נחיתה "קרן לורנץ" והיא אפשרה למטוס קרב לטוס למטרתו בדיוק רב.
ג'ונס חזה היכן תוצב מערכת זאת ובעקבות כך הבריטים בנו מערכות שתפקידן היה לעוור את המערכת (פעולה שנחשבת לראשית הלוחמה האלקטרונית).
התוצאה הייתה שבמשך חודשים מפציצים גרמניים הטילו פצצות בערי שדה.
בעקבות כך החלה "מלחמת הקרניים" שבה הגרמנים פיתחו מערכות רדיו חדשות והבריטים פיתחו בתגובה מערכות נגד.
ב-1937 הציע ג'ונס שפיסת מתכת המשוחררת באוויר יכולה ליצור הדי מכ"ם.
בתחילת 1942, חוקרת במכון מחקר לענייני מכ"מים של חיל האוויר המלכותי, ג'ואן קוראן, חקרה את הרעיון ופיתחה סכמה להטלת רצועות אלומיניום ממטוס כדי לייצר ענן של הדי שווא.
על-אף הגילוי, נמנעו הבריטים, שלא ידעו כי גם הגרמנים פיתחו מוץ, משימוש במוץ, מפני שסברו שנזקו יעלה על תועלתו.
בשל חשש זה נדחה השימוש של הבריטים במוץ עד ליולי 1943. בחינה של ציוד מכ"ם וירצבורג שהובא לבריטניה במבצע בייטינג, וסיורים נוספים חשפו לבריטים שכל המכ"מים הגרמניים פעלו בלא יותר משלושה תדרים עיקריים; על כן היה ניתן להפעיל כנגדם לוחמה אלקטרונית.
ג'ונס שימש כמומחה לטיל ה-V-2 אשר היה הטיל הבליסטי הראשון בעולם.
מחקר סטטיסטי שביצע גילה כי לגרמנים אין יכולת לשלוט באופן מדויק בנקודת פגיעתו של הטיל.
לוטננט רג'ינלד אנדיקוט בארקלי השלישי , בגילומו של דווייט שולץ, הוא דמות בדיונית ביקום הבדיוני של זיכיון "מסע בין כוכבים", המופיע כדמות חוזרת בסדרת הטלוויזיה "מסע בין כוכבים: הדור הבא".
מאוחר יותר, בכמה מהעונות האחרונות של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר", הוא הופיע כדמות אורחת, שם הוא ממלא תפקיד חיוני בהקמתו של קשר קבוע עם ספינת החלל האבודה.
שרה היילי, פרופסור באוניברסיטת רוצ'סטר, יצרה את דמותו של רג'ינלד בארקלי בתסריט שכתבה לסדרה "מסע בין כוכבים: הדור הבא", לפרק "Hollow Pursuits".
לדברי היילי, בארקלי הוא התיאור הסאטירי של מעריצי "מסע בין כוכבים", האובססיביים עם דמויות בדיוניות.
יש לו מאפיינים רבים הקשורים לסטריאוטיפים שליליים רבים של חנונים.
בעודו בעל מיומנויות טכניות ברמה גבוהה מאוד והתלהבות כנה, בארקלי נראה בדרך כלל כמוכה-חרדה, נבוך (בנוכחות מספר רב של אנשים) ומודע מדי לעצמו, בדרכים שעשויות להעיד על תסמונת אספרגר, הפרעת אישיות נמנעת וחרדה חברתית.
יש לו עניין אובססיבי בפנטזיה, שנראה שמשמשת אותו לצורך בריחה מאינטראקציה אישית.
החרדות של ברקלי נוטות להפוך לפחדים ספציפיים (כמו פחד מלהיות משוגר) והיפוכונדריה.
ההתגברות על פחדיו וההימנעות החברתית שלו הפכו למרכזן של עלילות שנפרשות על פני עונות רבות, ובמספר מסדרות "מסע בין כוכבים" השונות.
בארקלי היה דמות מזדמנת ב-"מסע בין כוכבים: הדור הבא", כמהנדס, אשר לעיתים קרובות שימש כאתנחתא קומית.
התמכרותו להולוגרמות נראתה לראשונה בפרק "Hollow Pursuits", שבו הוא יוצר מראית עין של קציני גשר הפיקוד של האנטרפרייז, שהם עכשיו לגמרי קשובים לכל גחמה של ברקלי.
תוך שהם מתנהגים באופן שונה לחלוטין מהתנהגותם של "עמיתיהם" (הדמויות ה"אמיתיות" שעל פיהן נוצרו ההולוגרמות), הם שימוש כדי לחזק את ההערכה העצמית של בארקלי.
עם עידוד מהמהנדס הראשי ג'ורדי לה פורג', ברקלי גואל את עצמו ועוזר לחשוף את הסיבה לכשל קריטי רב מערכתי על האנטרפרייז בזמן כדי למנוע את ההרס של הספינה.
בפרק "The Nth Degree", גזע עתיק ממרכז גלקסיית שביל החלב, הסית'ריאנים, משתלט על מוחו של ברקלי, ומגדיל את האינטליגנציה שלו בקצב מהיר.
תחת השפעה זו, ברקלי תופס פיקוד על האנטרפרייז-D ומביא את הספינה לעימות עם הסית'ריאנים, אשר מסבירים לפיקארד שהם בסך הכל רוצים חילופי מידע עם הפדרציה.
לאחר חילופי הדברים, הסית'ריאנים מחזירים את האנטרפרייז לחלל הפדרציה, משאירים את ברקלי עם הזיכרון שלו אודות האינטראקציה ויכולות משופרות במשחק השחמט.
בפרק זה אף רואים את ברקלי מנסה את מזלו במשחק, כשהוא מבצע את התפקיד הראשי בהפקתה של ד"ר קראשר של "סיראנו דה ברז'ראק".
בעוד שהביצועים שלו בתחילה לא היו טובים, לאחר השיפורים שעברו על מוחו - הביצועים המשופרים שלו השאירו את הצופים מרותקים, והרשימו מאוד את ד"ר קראשר.
בפרק "Realm of Fear", ברקלי מתמודד עם הפוביה שלו מטרנספורטרים, כאשר הוא משובץ לצוות חוליית נחיתה שנדרשת להשתמש בהם.
למרות שהוא מסוגל להרשות לעצמו להיות משוגר, הוא מאמין שהוא רואה יצורים גדולים דמויי-תולעת במהלך תהליך השיגור.
כאשר לא נמצאת כל עדות לבעיה, ברקלי מאמין שהוא משתגע.
עם זאת, מאוחר יותר הוא מגלה כי אלו הם למעשה ניצולי אדם הלכודים בתוך אלומת טרנספורטר.
בעזרתו של ברקלי, האנשים האלה מחולצים בהצלחה.
בפרק "Ship in a Bottle", ברקלי, שלא במתכוון, משיב לחיים הולוגרמת-סימולציה בעלת תודעה של אויבו המושבע של שרלוק הולמס, פרופסור ג'יימס מוריארטי (אשר הופיע בעבר, בפרק "Elementary, Dear Data") בעת ביצוע עבודת תחזוקה להולודק.
כתוצאה מכך, פיקארד, דאטה ובארקלי נלכדו בתוך סימולציה של האנטרפרייז שנוצרה על ידי מוריארטי, אשר באמצעות מניפולציות מאלץ אותם לחקור ולמצוא דרך בה יוכלו הולו-סימולציות להפוך ל"אמיתיות" מחוץ להולודק.
כאשר התחבולה מתגלה, מוריארטי מולך שולל ונכנס אל תוך סימולציה בתוך הסימולציה, ומאוחסן במחשב שבו הוא ממשיך להתקיים, תחת המחשבה שהצליח להשתחרר מההולודק.
עם ההתאוששות, המחלה נקראת על שמו, שכן הוא היה ראשון שנדבק בה: תסמונת ברקלי.
במהלך האירועים המתוארים בסרט הקולנוע "מסע בין כוכבים: המפגש", ברקלי נותר תחת פיקודו של קפטן פיקארד לאחר חורבנה של האנטרפרייז-D בסופו של הסרט הקודם.
כאשר האנטרפרייז-E נוסעת אחורה בזמן אל 2063, סגן ברקלי מגשים את אחד מחלומותיו: ללחוץ את ידו ולשוחח עם זפרם קוקרן.
ברקלי מופיע כדמות אורחת ב-"מסע בין כוכבים: וויאג'ר".
ההופעה הראשונה שלו היא בעונה 2 פרק 3, "Projections", אם כי זה כדמות הולוגרפית.
בפרק זה, נטען כי ברקלי עבד עם ד"ר לואיס צימרמן על פיתוח תוכנית הרופא EMH, למרות שהופעתו של ברקלי היא תוצאה של התמוטטות הולוגרפית, ייתכן כי מידע זה שגוי.
במהלך עבודתו הפרויקט "Pathfinder" של צי הכוכבים, ברקלי הופך אובססיבי בנוגע לצוות האבוד של ספינת החלל וויאג'ר, התקוע ברביע דלתא מזה למעלה מחמש שנים.
הוא שוב יוצר סימולקרה על ההולודק, הפעם של אנשי הצוות של וויאג'ר, אך על סמך העובדות העומדות לרשותו בלבד, אודות האישיויות האמיתיות שלהם.
בעזרתן של הולוגרמות אלו, ושל דיאנה טרוי - שאיתה הוא פיתח ידידות קרובה - הוא ממציא שיטה להשתמש במיקרו-חור תולעת על מנת ליצור תקשורת דו-כיוונית עם וויאג'ר.
בתחילה, נדחית הצעתו של ברקלי, אך הוא מפר את הפקודות הניתנות לו, פורץ אל תוך המעבדה ומצליח ליצור קשר.
בתקרית זו, ברקלי מתמודד עם נסיגה בהתמודדות שלו עם התמכרותו להולודק; כפי שהוא מגלה לדיאנה, הוא איבד את "משפחתו" לאחר שעזב את האנטרפרייז, ולא ידע איך להתמודד אלא עם אנשים מזויפים.
בעקבות עבודתו של ברקלי על פרויקט Pathfinder הוא קודם לדרגת לוטננט מלא (בעבר הוא היה בדרגת לוטננט זוטר בלבד).
במהלך תקופה זו, הולוגרמה שלו נשלחה לוויאג'ר, כדי לעזור להם למצוא את הדרך הביתה, אבל ההולוגרמה שונתה על ידי פרנגי שמנסה לרכוש את הננו-גשושיות של שבע מתשע.
ברקלי וטרוי מצליחים להבין מה קורה, וברקלי הצליח להונות את הפרנגי מלנטוש את התוכנית שלהם על ידי התחזות להולוגרמה שטוענת כי וויאג'ר חמושה בכבדות יותר מאשר הפרנגי.
בעתיד אלטרנטיבי, המוצג בפרק סיום הסדרה של "מסע בין כוכבים: וויאג'ר" - "Endgame", נראה בארקלי המבוגר מלמד באקדמיה של צי הכוכבים, והוא בדרגת קומנדר.
באותו הזמן, בארקלי כבר הספיק להתגבר על הרגליו האישיותיים השליליים, והוא הרבה יותר בטוח בעצמו.
בסרט הקולנוע משנת 2010 "צוות לעניין" קיימת התייחסות אל רג'ינלד ברקלי כחבר צוות שחקנים בדיוני של סרט מזויף, שנוצר על ידי הצוות, כחלק מאחת מהתוכניות שלהם.
זוהי בדיחה פנימית המיועדת אל דווייט שולץ, ששיחק את דמותו של "מרדוק" בסדרת הטלוויזיה המקורית "צוות לעניין", ועשה הופעת אורח בסצנה.
רג'ינה רנה קינג היא שחקנית ובמאית אמריקאית.
היא זכתה לשבחים שונים, כולל פרס אוסקר, פרס גלובוס הזהב וארבעה פרסי אמי בפריים טיים.
בשנת 2019, מגזין "טיים" כינה אותה כאחת מ-100 האנשים המשפיעים ביותר בעולם.
קינג זכתה לראשונה לתשומת לב לאחר שגילמה את ברנדה ג'נקינס בסדרת הסיטקום של NBC, "227" (1985–1990).
בטלוויזיה כיכבה בשלל סדרות טלוויזיה ובין היתר אלו כוללים את דרמת הפשע "סאות'לנד" (2009–2013) בתור הבלשית לידיה אדמס.
היא זכתה לשבחי הביקורות עבור משחקה בסדרת האנתולוגיה של, ABC "פשע אמריקאי (2015–2017), גם עבור תפקידה במיני-סדרה "שבע שניות" (2018) של נטפליקס, ובסדרת גיבורי העל של HBO "השומרים" (2019) בדמותה של הבלשית אנג'לה אייבר.
תפקידיה הנוספים בטלוויזיה כוללים את סדרת הדרמה "הנותרים" (2015–2017) ואת הסיטקום "המפץ הגדול" (2013–2019).
היא זכתה לשבחי המבקרים על הופעתה בעיבוד הקולנועי של בארי ג'נקינס לרומן של ג'יימס בולדווין "סיפורו של רחוב ביל" (2018), וזכתה בעבורו בפרס האוסקר ובפרס גלובוס הזהב לשחקנית המשנה הטובה ביותר.
קינג ביימה פרקים למספר סדרות טלוויזיה, כולל "סקנדל" ב-2015 ו-2016 ו-"החיים עצמם" ב-2017. היא גם ביימה את הקליפ לשיר "Finding My Way Back" מ-2010 של הזמר ג'היים (אנ').
הופעת הבכורה שלה בבימוי סרט העלילתי הגיעה עם הדרמה ""לילה אחד במיאמי" (2020), עליה הייתה מועמדת לפרס גלובוס הזהב לבימוי הטוב ביותר ולפרס גילדת הבמאים של אמריקה.
קינג נולדה בלוס אנג'לס, קליפורניה וגדלה בשכונת ויו פארק-וינדזור הילס האמידה במחוז לוס אנג'לס, בתם של גלוריה ג'ין (לבית קיין), מורה לחינוך מיוחד ותומאס הנרי קינג ג'וניור, חשמלאי.
לקינג יש אחות צעירה ממנה, ריינה קינג שעוסקת אף היא בתחום המשחק.
הוריה התגרשו כאשר הייתה בת שמונה.
קינג למדה בתיכון וסטצ'סטר (אנ'), וסיימה את לימודיה ב-1988. מאוחר יותר למדה לתואר ראשון בתקשורת באוניברסיטת דרום קליפורניה, ונשרה אחרי שנתיים כשהיא הבינה את התשוקה שלה למשחק.
בשנת 1985 החלה קינג את קריירת המשחק שלה בגיל 14 בסיטקום "227" של רשת NBC, בסדרה שיחקה במשך חמש עונות בתפקיד ברנדה, בתה של גיבורת הסדרה מרי ג'נקינס, אותה גילמה מרלה גיבס.
עשתה את הבכורה שלה כשחקנית קולנוע בתפקיד קטן בשנת 1991 בדרמת הפשע של היוצר הצעיר והמבטיח ג'ון סינגלטון "החבר'ה מהשכונה".
לאחר הופעתה הראשונה שיחקה קינג בסרטים נוספים של סינגלטון בתפקידים גדולים יותר: "לאהוב ולהתבגר" בתור לישה חברתה של ג'סטיס (ג'נט ג'קסון) ו-"ללמוד מהחיים" בתפקיד מונט.
ב-1995 השתתפה בקומדיית הקאלט "יום שישי" בתור דיינה, אחותו של קרייג ג'ונס (אייס קיוב).
בשנת 1996 התפרסמה קינג בסרטים "ג'רי מגווייר", דרמת ספורט קומית מוערכת בתפקיד מרסי אשתו של שחקן הפוטבול רוד טיידוול (קובה גודינג ג'וניור) ובקומדיה השחורה שביים וכתב מרטין לורנס "הגבול הדק בין אהבה לשנאה".