tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
באותה תקופה פטיפורד הקליט גם עם הפסנתרן ארל היינס ועם נגן הסקסופון בן ובסטר.
לאחר שעבר לניו יורק, הוא היה אחד הנגנים (יחד עם דיזי גילספי, ת'לוניוס מונק, קני קלארק) שבתחילת שנות הארבעים נגנו יחד במועדון הג'אז "Minton's Playhouse" בהארלם, שם התפתח סגנון המוזיקה שלימים נקרא בי-בופ bebop.
הוא ודיזי גילספי הובילו קבוצת בופ בשנת 1943.
בשנת 1945 נסע פטיפורד עם הוקינס לקליפורניה, שם הופיע בסרט "The Crimson Canary", סרט מסתורין הידוע בפסקול הג'אז שלו, בו הופיע גם הזמר והגיטריסט ג'וש ווייט.
לאחר מכן עבד עם דיוק אלינגטון בין השנים 1945 ל-1948 ועבור וודי הרמן בשנת 1949. לאחר מכן עבד בעיקר כמנהיג להקה בשנות החמישים.
כמנהיג הוא גילה בשוגג את קנונבול אדרלי.
לאחר שאחד הנגנים שלו שכנע אותו לאפשר לאדרלי, מורה לא ידוע למוזיקה, לעמוד על הבמה, הוא שמע את אדרלי מבצע קטע סולו של יצירה תובענית וקשה במיוחד, אותה ביצע אדרלי בצורה מרשימה.
פטיפורד נחשב לחלוץ הצ'לו ככלי סולו במוזיקת הג'אז.
הוא ניגן לראשונה בצ'לו כבדיחה על מנהיג הלהקה שלו (וודי הרמן) כשירד מהבמה בזמן הסולו שלו וחזר, באופן בלתי צפוי, עם צ'לו וניגן עליו.
בשנת 1949, לאחר שסבל משבר זרוע, פטיפורד לא הצליח לנגן בבס שלו, ולכן התנסה בצ'לו שחבר השאיל לו.
הוא כוונן אותו ברביעיות, כמו קונטרבס, אך אוקטבה גבוהה יותר, פטיפורד מצא את האפשרות להופיע במהלך השיקום שלו (שבמהלכו זרועו הייתה במתלה) ועשה את ההקלטות הראשונות שלו עם הכלי בשנת 1950. הצ'לו הפך לפיכך לכלי המשני שלו, והוא המשיך להופיע ולהקליט איתו לאורך כל הקריירה שלו.
הוא הקליט רבות במהלך שנות ה-50 של המאה העשרים עבור חברת הקלטות הג'אז האמריקאית Debut Records, חברת ההקלטות העצמאית Bethlehem Records ו-ABC Paramount.
באמצע שנות החמישים הוא ניגן בשלושת האלבומים הראשונים של ת'לוניוס מונק שהוקלט עבור החברה ההקלטות Riverside Records.
בין השנים 1954–1958 הוביל פטיפורד גם הרכבי שישייה ("סקסטט"), להקות ביג בנד ותזמורות ג'אז שניגנו במקומות במנהטן כמו Birdland, שם המשיך לחקור השמעות אינסטרומנטליות יוצאת דופן, כולל קרן צרפתית ונבל.
נגן כלי הנשיפה והמלחין גיגי גריס שיתף פעולה עם פטיפורד בעיבודים החדשים של אלבומי hi-fi של התזמורת.
בשנת 1958 עבר פטיפורד לקופנהגן, דנמרק והחל להקליט עבור חברות אירופיות.
לאחר שעבר לאירופה הוא הופיע לעיתים קרובות עם מוזיקאים אירופיים, כמו הגיטריסט אטילה צולר, וגם עם מוזיקאים אמריקאים אחרים שהתיישבו באירופה, כמו הפסנתרן באד פאוול והמתופף קני קלארק.
הוא נפטר בשנת 1960 בקופנהגן זמן קצר לפני יום הולדתו ה-38, מנגיף שקשור למחלת הפוליו.
אוסקר ליטלטון צ'פמן היה מזכיר הפנים של ארצות הברית בשנים 1949–1953 בממשלו של הנשיא הארי טרומן.
אוסקר צ'פמן נולד בעיירה אומגה שבמחוז הליפקס, וירג'יניה, כבנם של ג'יימס ג'קסון צ'פמן, חוואי, ושל רעייתו, רוזה ארצ'ר בלנט.
הוא החל ללמוד בשעורי ערב באוניברסיטת דנוור, ובשנים 1927–1928 הוא למד באוניברסיטת ניו מקסיקו, וב-1929 הוא קיבל תואר במשפטים מבית הספר למשפטים של אוניברסיטת וסטמינסטר שבקולורדו (כיום חלק מאוניברסיטת דנוור).
במלחמת העולם הראשונה שירת צ'פמן בגיסות הרפואה של צי ארצות הברית בשנים 1918–1920.
ב-1930 היה צ'פמן מנהל מסע הבחירות לסנאט של אדוארד פ.
קוסטיגן, וב-1932 הוא היה מנהל מסע הבחירות לסנאט של אלווה בלנשארד אדמס.
לאחר בחירתו של פרנקלין דלאנו רוזוולט לנשיאות באותה שנה, הוא מונה כעוזר מזכיר הפנים של ארצות הברית.
ב-1939 היה צ'פמן אחד הקורבנות הראשונים של ועדת בית הנבחרים לפעילות אנטי-אמריקנית, כאשר יושב הראש של הוועדה מרטין דייז הבן, פרסם רשימה של עובדי ממשלה שהיו חברים בארגונים בשליטה קומוניסטית.
שמו של צ'פמן נכלל ברשימה בשל תיעוד על תרומה שלו בסכום של שני דולר לליגה האמריקאית לשלום ודמוקרטיה, שגייסה כספים עבור הרפובליקנים במלחמת האזרחים בספרד.
בוועידה הארצית של המפלגה הדמוקרטית בשיקגו ב-1944, התרשם צ'פמן מהארי טרומן בשל תמיכתו מלכתחילה בסגן הנשיא המכהן הנרי וולאס.
ב-1946, כאשר היה טרומן לנשיא, קודם צ'פמן לתפקיד תת-מזכיר הפנים בממשלו.
בחודשים פברואר עד מרץ 1946, כאשר התפטר מזכיר הפנים הרולד איקס, שכיהן בתפקיד מראשית נשיאותו של רוזוולט ובשנה הראשונה לנשיאותו של טרומן, כיהן צ'פמן במקומו כמזכיר הפנים בפועל, עד למינויו של המזכיר הקבוע ג'וליוס קרוג.
צ'פמן היה אחד מיועציו של הנשיא טרומן שתמכו בהחלטתו להכיר במדינת ישראל במאי 1948, חרף ההתנגדות לכך במחלקת המדינה.
בבחירות לנשיאות של 1948 פעל צ'פמן לקידום בחירתו של טרומן לתקופת נשיאות שנייה.
ב-1 בדצמבר 1949 הוא קודם לתפקיד מזכיר הפנים במקומו של ג'וליוס קרוג, שלא הביע תמיכה במסע הבחירות של טרומן.
ב-1951 סירב צ'פמן לתת הלוואה ממשלתית לחברה לייצור אלומיניום בניהול לי מ.
הארווי, בשל שערורייה בה הארווי מכר פגזי ארטילריה לצי במהלך מלחמת העולם השנייה שחרגו מהמפרט הדרוש באופן מסוכן.
לאחר תום כהונתו כמזכיר הפנים עסק צ'פמן בעריכת דין במגזר הפרטי במשרד עורכי הדין "צ'פמן, דאף ופול".
ב-1920 נשא צ'פמן לאישה את אולגה פאולין אדלהולם.
אדלהולם נפטרה ב-1932. ב-1940 הוא נישא בשנית לאן קנדריק.
אוסקר צ'פמן נפטר ב-8 בפברואר 1978 בוושינגטון הבירה.
אוסקר ג'ק פיאסטרי הוא נהג מרוצים אוסטרלי המשמש כנהג בקבוצת מקלארן באליפות הפורמולה 1. זכה באליפות הפורמולה רנו יורוקאפ (2019), אליפות הפורמולה 3 (2020) ואליפות הפורמולה 2 (2021).
פיאסטרי החל להתחרות במכוניות על שלט רחוק לפני שהחל להתחרות בקארטינג בשנת 2011. בשנת 2015 החל להתחרות בתחרויות באירופה.
שנה לאחר מכן עבר להתגורר בבריטניה וסיים במקום השישי באליפות העולם שהתקיימה בבחריין.
באותה שנה ערך את הבכורה במרוצי מכוניות חד-מושביות, כשלקח חלק בשלושה סבבים של אליפות הפורמולה 4 של איחוד האמירויות הערביות.
בשנת 2017 התחרה באליפות הפורמולה 4 הבריטית אותה סיים במקום השני עם 6 ניצחונות ומספר דומה של פול פוזישנים.
בשנת 2018 התחרה עם קבוצת ארדן באליפות הפורמולה רנו יורוקאפ וסיים את העונה במקום התשיעי.
שנה לאחר מכן המשיך להתחרות באליפות, אך עבר לקבוצת R-ace GP, האלופה המכהנת.
לאחר קרב שהוכרע רק במרוץ הסיום של העונה זכה באליפות כשהוא מקדים את ויקטור מרטינס הצרפתי.
באוקטובר 2019 הוזמן להשתתף במבחני טרום עונת הפורמולה 3 של קבוצת פראמה (Prema) ובהמשך הוחתם יחד עם לוגאן סרג'נט ופרדריק וסטי.
גם בעונה זאת האליפות הוכרעה לטובתו של פיאסטרי רק במרוץ האחרון לאחר קרב צמוד עם תיאו פורשייר וסרג'נט.
לאחר הזכייה באליפות המשיך להתחרות עבור פראמה, אך עבר לאליפות הפורמולה 2 במקומו של מיק שומאכר, שזכה באליפות.
בסיום עונת הרוקי זכה בתואר האליפות.
בינואר 2020 הצטרף פיאסטרי לאקדמיה של קבוצת אלפין.
לאחר הזכייה באליפות הפורמולה 3 לקח חלק בנסיעת מבחן על מכונית הפורמולה 1 של קבוצת רנו במסלול הבין-לאומי בבחריין.
לאחר הזכייה באליפות הפורמולה 2 מונה לתפקיד הנהג המשלים של קבוצת אלפין בעונת 2022. בנוסף, מונה כמחליף אפשרי גם בקבוצת מקלארן.
במהלך השנה השתתף במספר נסיעות מבחן.
בחודש אוגוסט הודיע פרננדו אלונסו על עזיבת הקבוצה בתחילת העונה ומעבר לקבוצת אסטון מרטין.
אלפין מיהרה להכריז על החתמתו של פיאסטרי כמחליף לאלונסו.
פיאסטרי מיהר לפרסם הודעה בה הוא מכחיש שחתם על חוזה עם הקבוצה והודיע שלא יתחרה עבור אלפין אלא עבור קבוצת מקלארן.
אלפין הודיעה כי תפעל באמצעים משפטיים כנגד הנהג.
הנושא הגיע לדיון במועצת ההכרה בחוזים של ה-FIA, שקבעה כי פיאסטרי יוכל להתחרות במקלארן ואינו מחויב לאלפין.
לאחר קבלת ההכרעה הודיעה מקלארן על החתמתו של פיאסטרי כנהג הקבוצה לקראת העונה, במקומו של דניאל ריקארדו.
בגרנד פרי אוסטרליה, המרוץ השלישי בעונה, סיים במקום השמיני וצבר נקודות ראשונות באליפות.
בהמשך צבר נקודה נוספת בגרנד פרי מונקו.
לקראת אמצע העונה החל רצף של מרוצים עם תוצות טובות: מקום רביעי בגרנד פרי בריטניה, מקום חמישי בגרנד פרי הונגריה ומקום שני במרוץ הספרינט בגרנד פרי בלגיה.
בגרנד פרי יפן סיים שלישי ועלה לראשונה על הפודיום.
שבועיים לאחר מכן ניצח את מרוץ הספרינט בגרנד פרי קטר.
ב-21 ביולי 2024 זכה פיאסטרי לראשונה במרוץ פורמולה 1 כשניצח בגרנד פרי הונגריה.
פיאסטרי הוביל במשך רוב שלבי המרוץ אך בגלל טעות בכניסה והיציאה מרחבת הטיפולים ("פיט") הפסיד את ההובלה לחברו לקבוצה, לנדו נוריס.
מנהל הקבוצה של מקלרן ביקש מנוריס להחזיר את ההובלה לפיאסטרי, ונוריס ניאות לבקשתו רק לקראת הסיום.
פיאסטרי סיים במקום הראשון ונוריס במקום השני.
ב-23 במרץ 2025, בגרנד פרי סין זינק פיאסטרי לראשונה מפול פוזישן אחרי ששבר את שיא ההקפה המהירה ביותר במקצה הדירוג.
הוא הוביל לאורך כל המרוץ וגם זכה בו.
בגרנד פרי בחריין פיאסטרי שלט בכל שלבי המרוץ: הוא זינק מפול פוזישן, רשם את ההקפה המהירה ביותר וניצח במרוץ.
בגרנד פרי ערב הסעודית פיאסטרי זכה במרוץ, בפעם השנייה ברציפות.
אוסקר פלאנו פדרנו (; נולד ב־11 בפברואר 1991) הוא כדורגלן ספרדי המשחק בעמדת הקשר ההתקפי בקבוצת לגנס.
כיליד מדריד, פלאנו הצטרף לאקדמיה של ריאל מדריד בגיל 11. המשחק הראשון של פלאנו במדי הקבוצה הבוגרת, ריאל מדריד קסטיליה, התקיים ב־17 באוגוסט 2012, במסגרת הליגה הספרדית השנייה, כאשר שיחק 68 דקות בהפסד החוץ 1–2 לוויאריאל ב'.
באותה עונה הוא כבש ארבעה שערים עבור הקבוצה, שסיימה במקום השמיני.
ב־2 בספטמבר 2013, פלאנו הושאל לאלקורקון עבור עונת 2013/2014. ב־29 ביולי 2014 הוא חתם על חוזה קבוע לשנתיים.
פלאנו הבקיע תשע פעמים בעונת 2015/2016 (השני מבין המבקיעים בקבוצה באותה עונה, אחרי דייוויד רודריגס שהבקיע 19 שערים), ועזר לקבוצה לסיים במקום השביעי בתום העונה בליגה השנייה.
ב־3 ביולי 2017, פלאנו הצטרף לריאל ויאדוליד בחוזה לשנתיים.
הוא כבש ארבעה שערים ב־40 משחקים בעונת 2017/2018, כשבסוף העונה חזר המועדון ללה ליגה לאחר היעדרות של ארבע שנים.
פלאנו שיחק לראשונה בליגה הספרדית הבכירה ב־17 באוגוסט 2018, כשעלה כמחליף במחצית השנייה בתיקו 0–0 בחוץ מול ז'ירונה.
אוסקר קראוס היה פילוסוף ומשפטן צ'כי מומר.
אוסקר קראוס היה בנם של הרמן קראוס וקלרה רייטלר-אידליץ.
קראוס המיר מאוחר יותר את דתו מיהדות לנצרות פרוטסטנטית.
ב-1890 החל ללמוד משפטים ופילוסופיה אצל ו, שהכירו לו את חשיבתו של פרנץ ברנטנו.
ב-1895 קיבל קראוס את הדוקטורט שלו במשפטים, הצטרף ללשכה המשפטית של משרד האוצר של האימפריה האוסטרו-הונגרית ב-1896 והתחתן עם ברטה צ'יץ (Bertha Chitz ) ב-1899. ב-1902 קיבל תואר דוקטור בפילוסופיה.
ב-1909 לימד כפרופסור חבר, ב-1911 במשרה מלאה, ב-1916 כפרופסור מן המניין בקתדרה של מרטי.
בשנת 1931 הוא היה בין מחבריו של ספר "מאה מחברים נגד איינשטיין".
ב-1939 הוא נעצר על ידי הגרמנים כשפלשו לצ'כוסלובקיה ונשלח למחנה ריכוז; עם זאת, הוא שוחרר והצליח לברוח לבריטניה.
בשנים 1940–1941 הוא נשא את הרצאות גיפורד באוניברסיטת אדינבורו.
קראוס נפטר מסרטן בשנת 1942.
במהלך מלחמת העולם הראשונה עסק קראוס בשאלות אתיות על מלחמה וכתב יצירות חשובות בתחום ספרות המשפט הבין-לאומי.
בהשפעת ברנטנו פיתח קראוס אקסיומטיקה ערכית אפריורית, שאיתה התנגד לתורת הערכים המרקסיסטית.
בתחום הפילוסופיה הכלכלית יישם קראוס את השיטה הפסיכולוגית והשתמש (בנוסף לאקסיומטיקה הערכית שלו) בעיקרון הסיכום וערך התקווה להערכת הזדמנויות.
בתחום המשפטים לחם בהיסטוריציזם ובפוזיטיביזם תוך התייחסות לחובה המשפטית ולחובה בכלל, ופיתח הרמנויטיקה משפטית.
ידועה גם , שתוכנה הוא ראה כהצטברות של "אבסורדיות" (כגון מהירות האור הקבועה) ו"פיקציות מתמטיות" שנבנו מהן.
קראוס זכה לפופולריות רבה עם "האפוס ה[ה]ומוריסטי מחיי בית הספר התיכון", המאיריאדה (Meyeriade), המורכב מ-24 שירים בהקסמטרים, שקראוס כתב בגיל שש עשרה בלבד "במקור ב-1888 עבור עיתון של כיתה י' של הגימנסיה "גראבן" ואשר "גם שלוש שנים מאוחר יותר צירפה הוצאת רקלאם בלייפציג ל".
לפי אגון ארווין קיש המאיריאדה הייתה בסביבות תחילת המאה ה-20 ובמשך זמן מה לאחר מכן "לצד החלק הראשון של פאוסט והמחזה וילהלם טל של פרידריך שילר [...] הכרך הנפוץ ביותר מהספרייה האוניברסלית של רקלם".
אוסקר מנואל קורטס קורטס (בספרדית: Óscar Manuel Cortés Cortés; נולד ב-3 בדצמבר 2003) הוא כדורגלן קולומביאני המשחק בעמדות הקיצוני והקשר ההתקפי בקבוצת ספורטינג חיחון, בהשאלה מגלאזגו ריינג'רס.
קורטס החל את קריירת המשחק שלו בקבוצת הנוער של מיונאריוס, וב-12 בינואר 2022 ערך את הופעת הבכורה שלו במדי הקבוצה הבוגרת, בניצחון 1–0 על דפורטיבו פאסטו.
ב-12 במאי 2022 כבש את שער הבכורה שלו, בתיקו 1–1 עם חגוארס קורדובה במסגרת הגביע הקולומביאני.
בינואר 2023 שיחק עם נבחרת קולומביה בכדורגל עד גיל 20 באליפות אמריקה הדרומית בכדורגל עד גיל 20, שם סיימה הנבחרת במקום השלישי.
הוא שיחק גם בגביע העולם בכדורגל עד גיל 20 - 2023, בו הודחה נבחרתו על ידי איטליה ברבע הגמר.
בטורניר כבש קורטס 4 שערים ובישל שניים נוספים, ובכך סיים במקום השלישי בטבלת מלך השערים (אחרי צ'זארה קזאדיי ומרקוס לאונרדו) וזכה ב"נעל הארד".
נעל הארד של גביע העולם בכדורגל עד גיל 20 (2023)
אוסקר אלברטו פורלונג צ'ריטיינאו (בספרדית: Oscar Alberto Furlong Chretienneau; 22 באוקטובר 1927 – 11 ביוני 2018) היה כדורסלן, טניסאי ומאמן טניס ארגנטינאי.
ככדורסלן הוא זכה עם נבחרת ארגנטינה באליפות העולם הראשונה ב-1950 ובפרס ה-MVP של אליפות העולם בכדורסל הראשון בהיסטוריה.
הוא התחרה גם בטורניר הכדורסל האולימפי בלונדון 1948 והלסינקי 1952, ונכנס להיכל התהילה של פיב"א בספטמבר 2007.
פורלונג החל לשחק כדורסל וטניס במועדון ספורט וילה דל פארקה.
מאוחר יותר הוא התרכז בכדורסל, במחלקות הנוער של המועדון.
לאחר הופעת הבכורה שלו בקבוצה הבוגרת ב-1944 זכה פורלונג ב-6 אליפויות טורניאו מטרופוליטנו בואנוס איירס (1945–1948, 1951 ו-1954), ליגת חובבים שנוהלה על ידי התאחדות הכדורסל הארגנטינאית.
בשנת 1953 החל פורלונג ללמוד באוניברסיטת סאות'רן מתודיסט בטקסס, ארצות הברית, במדיה שיחק כדורסל מכללות.
הוא סיים את לימודיו ב-1956, אז הגיע לפיינל פור טורניר אליפות המכללות בכדורסל.
פורלונג הופיע במדי נבחרת ארגנטינה בטורניר הכדורסל באולימפיאדת לונדון (1948), ולאחר הפסד צמוד 57–59 לאלופה בסופו של דבר, ארצות הברית, בו קלע 18 נקודות, כונה על ידי מאמן ארצות הברית, עומאר בראונינג, "אחד משחקני בכדורסל הטובים ביותר שראיתי".
על אף שניצחה שלושה משחקים מתוך חמישה לא הצליחה הנבחרת להעפיל לרבע הגמר וסיימה במקום ה-15 מתוך 23 נבחרות.
לאחר הטורניר קיבל פורלונג הצעות לשחק במדי קבוצות ה-NBA מיניאפוליס לייקרס ובולטימור בולטס ובקבוצת כדורסל המכללות של אוניברסיטת קנטקי, אך דחה את כולן.
פורלונג היה חבר בנבחרת ארגנטינה שזכתה באליפות העולם בכדורסל 1950, אליפות העולם הראשונה, סיים כסגן מלך הסלים ונבחר לחמישיית הטורניר ול-MVP של אליפות העולם בכדורסל.
בגמר הטורניר נגד ארצות הברית הוא קלע 20 נקודות.
ב עזר פורלונג לנבחרתו לזכות במדליית הכסף.
בטורניר הכדורסל באולימפיאדת הלסינקי (1952) הוביל פורלונג את ארגנטינה למקום הרביעי לאחר שהפסידה בחצי הגמר לארצות הברית 76–85.
בשנת 1953, לאחר שהוביל את נבחרתו לזכייה באוניברסיאדה הוא קיבל מלגה לאוניברסיטת סאות'רן מתודיסט, במדיה שיחק שלוש שנים.
ב-1955 הוא עזר לארגנטינה לזכות שוב מדליית הכסף ב.
בשנת 1957, בזמן ששיחק כדורסל במדי וילה דל פארקה, נאלץ פורלונג לפרוש מוקדם, בגיל 30, לאחר שהמשטר הצבאי החדש החליט שכל חברי נבחרת ארגנטינה באליפות העולם ייחשבו כמקצוענים, מכיוון שהפרו את "קוד החובבנות" של הוועד האולימפי הבין-לאומי לאחר שקיבלו מכוניות במתנה.
ב-8 בינואר 1957 הושעו כל חברי הנבחרת מכדורסל לכל החיים.
מאוחר יותר שיחק פורלונג טניס, ודורג שביעי במדינה.
ב-1966 הצטרף לוועדה של איגוד הטניס הארגנטינאי והפך לסגן נשיא, ולאחר מכן מונה למאמן נבחרת גביע דייוויס של ארגנטינה.
בשנתו האחרונה כמאמן הנבחרת הוביל פורלונג את ארגנטינה לחצי גמר גביע דייוויס 1977.
אוסקר (יהושע) פישר (16 בינואר 1875 – 29 בספטמבר 1947) היה יהלומן ופעיל ציוני, מראשי יהדות בלגיה.
אוסקר פישר נולד לאברהם אבא, שהיה ממשפחה חסידית, ולאמו שיינדל לבית וינר, בקרקוב שבגליציה.
הלאחר לימודים בחדר ובבית ספר יהודי, רכש מקצוע של שען ועסק בכך בבודפשט ווינה.
בשנת 1896 נסע לבקר את אחיו יונה (ז'אן) פישר באנטוורפן.
בדרכו לשם קרא את ספרו של הרצל "מדינת היהודים", שראה אור באותה שנה.
הוא עבר להתגורר באנטוורפן עם רעייתו שולמית בת צבי (הנרי) הרץ, שם התמחה בליטוש וסחר ביהלומים והפך לאחד מראשי הקהילה היהודית בבלגיה.
בשנת 1901 נבחר כציר בלגיה לקונגרס הציוני החמישי.
במשך השנים השתתף עוד בכמה קונגרסים ציוניים.
הוא היה מקורב אל מקס נורדאו ואלכסנדר מרמורק והיה מזוהה עם "ציונות המדינית ההרצלאית".
בשנת 1910 ביקר לראשונה בארץ ישראל ורכש בה אדמות.⁩ עם הקמת קק"ל, היה מייסד פעילות הארגון בבלגיה, וניהל את לשכת הארגון עד לפרוץ מלחמת העולם הראשונה.
למרות שהתנגד להקמת קרן היסוד, הוא פעל לגיוס כספים גם עבורה בבלגיה.
בשנת 1931 עבר להתגורר בתל אביב באופן קבוע, והתגורר בבית בשדרות רוטשילד מס' 71.
בשנת 1932 ייסד, יחד עם אחיינו מוריס פישר את המושבה כפר יונה לזכר אחיו יונה, על אדמות שנקנו מערבים בקלקיליה.
בנוסף ייסד בעפולה ספריה צבורית וקרן לגמילות חסדים ליד "קופת מלוה" על שמו ושם רעייתו.
בסוף ימיו תרם כ-1000 דונם אדמות לקק"ל.
פישר היה מעורב כתורם בייסוד מוזיאון תל אביב, בניין הבימה, התזמורת הארץ ישראלית וארגונים נוספים.
בשנת 1938 הציג 30 יצירות מאוספו, שכלל עבודות של ג'יימס אנסור (8 עבודות), מוריס אוטריו (2 עבודות), פייר-אוגוסט רנואר, פול סיניאק, קייס ואן דונגן, מארק שאגאל (2 עבודות) אוסיפ צדקין, מוריס ולאמנק ואחרים, בתערוכה במוזיאון תל אביב.
הייתה זו תערוכה ראשונה של אוסף פרטי במוזיאון.
אוסקר נפטר כחודש לאחר רעייתו שולמית.
ילדיו, מרים רוז קרנון (1977-1909; אשת יונה קרנון (קזרנובסקי)), והמהנדס החיפאי יוסף בן-נון (1984-1914), תרמו מספר ציורים לזכר הוריהם למוזיאון תל אביב ולבית הנכות הלאומי בצלאל.
אוסקר קנדי הוא שחקן אנגלי.
קנדי נולד בנוטינגהאם שבנוטינגהאמשייר, אנגליה.
אהבתו למשחק גדלה כשלמד במועדון הדרמה של בית הספר שלו בבית הספר היסודי והביאה אותו לאודישן ללמוד בסדנת משחק מה שהוביל לליהוק לתפקידו הראשון על מסך הקולנוע בתור נייג'ל סלייטר הצעיר בסרט הטלוויזיה של ה-BBC One, "המטבח של סלייטר" משנת 2010 .
בשנת 2013 שיחק קנדי לצד דייוויד טננט ואמילי ווטסון במיני סדרת הטלוויזיה של BBC Two "אשתי הפוליטיקאית".
בסדרה הוא מגלם את נואה, צעיר עם תסמונת אספרגר ובנם של הדמויות של טננט וווטסון באותה שנה, הוא גילם את הנרי טיודור הצעיר בסדרת הטלוויזיה "מלכה לבנה".
ב-2016 גילם את ויליאם גריי בפרק של העונה השנייה של דרמת הטלוויזיה "זרה", אך הוחלף על ידי דייוויד ברי בעונות מאוחרות יותר בעקבות קפיצת זמן שחייבה שחקן מבוגר.
בשנים 2019–2022 הופיע בסדרת הקומדיה "Ladhood" אשר נכתבה על ידי ליאם ויליאמס שגם שיחק בה והתבססה על חוויותיו בגיל ההתבגרות.
קנדי גילם את הגרסה הצעירה יותר של דמותו של ויליאמס בכל שלוש העונות של התוכנית וזכה לביקורות מעורבות על הופעתו.
בשנת 2021 קנדי כיכב לצד אנתוני הד, אלכס מקווין וסמנתה בונד בסרט המדע הבדיוני "Skole's Out Forever".
בשנת 2022 לוהק קנדי לתפקיד הראשי של סדרת האימה הקומית "Wreck", שנוצרה על ידי ריאן ג'יי בראון ומתמקדת בדמותו של קנדי ג'יימי, שמתגנב לספינת תענוגות על מנת לברר פרטים נוספים על היעלמות אחותו.
העונה השנייה של "Wreck" עלתה לראשונה ב-26 במרץ 2024.
שנה סרטתפקיד הערות 2017 האיש עם לב הברזל מיליץ' זלנקה 2021School's Out Forever לי קיגן
אוסקר קויפמן היה כימאי יהודי סובייטי-רוסי.
ארקדי קולקר היה בן דודו.
אוסקר קויפמן נולד בשנת 1944 בסרטוב למשפחה יהודית.
אביו היה מהנדס ואמו הייתה רוקחת.
לפני פלישת נאצים לברית המועצות הם התגוררו בעיר סורוקה שבמולדובה.
בימים הראשונים של המלחמה הם הצליחו להימלט לחלקים הפנימיים של ברית המועצות.
לאחר שחרור שטח מולדובה הם חזרו לסורוקה בה אוסקר למד בבית ספר.
בשנת 1962 אוסקר קויפמן סיים לימודי בית ספר ונסע לאיוואנובו בה החל ללמוד כימיה במכון לכימיה וטכנולוגיה.
בשנת 1967 הוא סיים את הלימודים והמשיך ללימודי תואר שלישי אותם סיים בשנת 1970.
אחרי קבלת תואר שלישי הוא נותר במכון והיה מרצה.
בשנת 1983 הוא סיים עבודת פוסט-דוקטורט.
בשנת 1984 הוא מונה לראש קתדרה ובשנת 1985 לפרופסור.
בשנת 1991 הוא מונה לסגן רקטור למדע ובשנת 1998 לרקטור של המכון.
במקביל, החל משנת 2000 עבד במכון לחקר תמיסות של האקדמיה הרוסית למדעים.
בשנת 2008 נבחר לחבר בהתכתבות של אקדמיה רוסית למדעים ומשנת 2013 מעמדו היה חבר בפועל.
במהלך הקריירה המדעית כתב מעל ל-1300 מאמרים ו-9 ספרים.
בבעלותו 80 פטנטים בתחום הכימיה.
בהדרכתו הוכנו 27 עבודות תואר שלישי ו-8 עבודות פוסט-דוקטורט.
על פעילותו לקידום המדע הוענקו לו מספר פרסים.
אוסקר ולתר גרהרד יוליוס פרייהר פון ואטר היה גנרל-לויטננט גרמני שהגיע ממשפחת אצילים פומרנית ותיקה.
פון ואטר נולד ב-2 בספטמבר 1861 בלודוויגסבורג, והיה בנו של גנרל-לויטננט וירטמברגי קרל פון ואטר ובתו של בעל המפעל אמה, לבית דייה (1838–1863).
גנרל-מיור קורט פון ואטר (1866–1937) היה אחיו למחצה.
ב-14 באפריל 1879 התגייס פון ואטר לצבא הקיסרות הגרמנית, והצטרף לרגימנט ארטילריית השדה ה-13 (וירטמברג ה-1 – המלך קרל) באולם.
לאחר שסיים את הכשרת המטה הכללי באקדמיית המלחמה הפרוסית, הוא הועלה לדרגת אובר-לויטננט ב-16 ביוני 1888 ולהאופטמן ב-14 בספטמבר 1893. לאחר מכן שירת במטה הדיוויזיה ה-31 בשטרסבורג ומ-20 ביוני 1895 במטה הדיוויזיה ה-26 (וירטמברג ה-1) בשטוטגרט.
בשנת 1899 הוא הועבר לבית הספר לירי ארטילריית שדה בייטרבוג כמדריך.
בשנת 1901 הוא עבר בחזרה לשרת במטה הכללי, כעת עם הקורפוס ה-13 (וירטמברג) בשטוטגרט.
שם הועלה לדרגת מיור ב-18 במאי 1901. לאחר מכן שירת כמפקד סוללה ברגימנט ארטילריית השדה ה-29 (וירטמברג ה-2 – לואיטפולד, הנסיך העוצר של בוואריה) בלודוויגסבורג, ברגימנט ארטילריית השדה ה-52 (פרוסיה המזרחית ה-2) בקניגסברג ולבסוף מ-1907 עד 1909 ברגימנט ארטילריית השדה ה-11 (נסיכות הבוחר מהסן) בפריצלאר.
בגדוד זה הועלה לדרגת אוברסט-לויטננט ב-19 בדצמבר 1907. מכיוון שהוא פעל בהצלחה לבניית משרד אספקה צבאי בפריצלאר, העיר מינתה אותו לאזרח כבוד ב-1908. ב-20 באפריל 1909 מונה למפקד רגימנט ארטילריית השדה ה-34 (לורן ה-2) במץ.
ב-27 בינואר 1911 הועלה לדרגת אוברסט וב-18 באפריל 1912 הועבר לפוזן כמפקד חטיבת תותחי השדה ה-10. בתפקיד זה הועלה לדרגת גנרל-מיור ב-1 באוקטובר 1913.
ב-23 בדצמבר 1917 זכה בעיטור פור לה מריט על אומץ צבאי.
ב-5 במרץ 1918 הוא מונה למפקד קורפוס המילואים ה-26, עימו לחם במהלך מתקפת האביב הגרמנית, קרב אמיין ומתקפת מאה הימים עד סוף המלחמה.
ב-3 בנובמבר 1918, ימים ספורים לפני תום המלחמה, הוענק לו תוספת עלי האלון לעיטור "פור לה מריט".
לאחר שביתת הנשק, פון ואטר הוביל את חייליו בחזרה לאזור קאסל לצורך פירוז.
הוא עצמו מונה לזמן קצר למפקד הארמייה ה-17 מ-22 בדצמבר 1918, ולאחר מכן למפקד הקורפוס ה-7 במינסטר מ-18 בינואר 1919. בהוראת ממשלת הרייך, יחידות הרייכסווהר והפרייקור, בפיקודו של פון ואטר, צעדו לאזור חבל הרוהר ב-2 באפריל 1920 ודיכאו את מרד הרוהר באכזריות.
לאחר שירי חסר עכבות גרם ליותר מאלף הרוגים, ב-12 באפריל 1920 הוציא פון ואטר את ההוראה ש"התנהגות בלתי חוקית" תטופל תשעה ימים לאחר שנשיא הרייך פרידריך אברט אסר על הוצאות להורג ועל בתי דין צבאיים.
ביוזמתו, מדרום לטירת הורסט, באסן ב-1934 הוקמה אנדרטה לזכר חיילי פרייקור שמתו ב-1920 במהלך דיכוי מרד הרוהר.
פון ואטר נפטר ב-23 באוגוסט 1939 בברלין ונקבר בבית הקברות לוותיקי המלחמה.
אוסקר וילהלם רוברט פאול לודוויג הלמוט פון בנקנדורף אונד הינדנבורג היה גנרל-לויטננט גרמני.
כבנו וכשלישו של גנרל-פלדמרשל ונשיא הרייך פאול פון הינדנבורג הייתה השפעה ניכרת על מינויו של אדולף היטלר לקנצלר גרמניה בינואר 1933.
אוסקר פון הינדנבורג נולד בקניגסברג, פרוסיה המזרחית (כיום קלינינגרד, רוסיה), והיה בנם היחיד של פאול פון הינדנבורג (1847–1934) ושל אשתו גרטרוד וילהלמינה (1860–1921).
ב-1921 הוא התחתן עם מרגרטה פון מרנהולץ (1897–1988); לבני הזוג היו ארבעה ילדים.
בשנת 1903 התגייס בעקבות אביו לצבא הפרוסי והצטרף לרגימנט המשמר ה-3, שם התיידד עם קורט פון שלייכר.
בתחילה, הקריירה שלו לא שגשגה, שכן הממונים על הינדנבורג חשבו שהוא בעל אינטליגנציה נמוכה.
עם זאת, לאחר שאביו הפך לגיבור גרמני במלחמת העולם הראשונה בקרב טננברג, הקריירה של אוסקר פון הינדנבורג החלה להתקדם הודות לשם משפחתו.
הוא היה קצין מטכ"ל בפיקוד העליון של הצבא, ובמהלך המלחמה, קיבל דרגת האופטמן בדיוויזיה ה-20.
לאחר המלחמה, הוא המשיך את הקריירה שלו במסגרת הרייכסווהר הגרמני החדש שהוקם, שם הועלה לדרגת מיור ושימש כקצין הקישור של אביו.
לאחר שאביו הפך לנשיא הרייך של רפובליקת ויימאר ב-1925, שימש מיור פון הינדנבורג כעוזר של אביו.
כידידו ויועצו הקרוב ביותר של אביו, הוא הפעיל כוח ניכר מאחורי הקלעים כשהוא שלט במידה רבה בגישה לנשיא.
במידה רבה בזכות ידידותו עם פון הינדנבורג הצעיר, פון שלייכר הפך לקנצלר ולאחד מיועציו הקרובים ביותר של פון הינדנבורג.
בפגישה עם ה"קמרילה" סביב פרנץ פון פאפן ומזכיר המדינה אוטו מייסנר ב-22 בינואר 1933, אוסקר פון הינדנבורג, שכמו אביו התנגד זה מכבר להפיכת היטלר לקנצלר, שוכנע לתמוך בתוכנית למנות את היטלר, אך שפון פאפן ישלוט בו מאחורי הקלעים כסגן-קנצלר.
במקביל, אוסקר היה תקוע בשערוריית העזרה המזרחית הגדולה (Osthilfe), הנוגעת לתוכנית רפובליקת ויימאר לפיתוח הכלכלה החקלאית במזרח גרמניה.
זמן קצר לאחר מינויו של היטלר, הינדנבורג וצאצאיו נפטרו רשמית ממיסים על פי חוק.
אוסקר פון הינדנבורג שוחרר משירות צבאי פעיל בדרגת גנרל-מיור ב-1934, ופרש לאחוזת נוידק.
במהלך מלחמת העולם השנייה, אוסקר פון הינדנבורג מונה שוב למפקד הכללי בפרוסיה המזרחית, שם פיקח על מספר מחנות שבויים.
הוא הועלה לדרגת גנרל-לויטננט בשנת 1942, ולבסוף ביקש רשות להתפטר משום שראה בתפקיד הורדה בדרגה בהשוואה לתפקידיו הצבאיים והממשלתיים הקודמים.
הוא התגורר בנוידק עד שהתקדמות חיילי הצבא האדום בסוף המלחמה אילצה אותו לברוח אל גיסו במדינגן.
בעבר הוא פיקח על פירוק אנדרטת טננברג לכבוד ניצחונו של אביו על הרוסים ב-1914. הוא גם העביר את שרידי הוריו מערבה.
בשנות ה-50, השלטונות הפולניים הרסו את האתר, והותירו עקבות מעטים.
במשפטי נירנברג, אוסקר פון הינדנבורג היה עד נגד פרנץ פון פאפן.
ב-1956 הוא זכה בתביעה נגד מוציאים לאור בדרום גרמניה, שב-1954 פרסמו לאחר מותו את ספרו של הברון ארווין פון ארטין, "כתר ושרשראות", זיכרונות של אציל בווארי שטוען שב-1930 אוסקר פון הינדנבורג השיג מימון בלתי חוקי מתוכנית הסיוע המזרחי.
אוסקר פון הינדנבורג התגורר במדינגן שבגרמניה המערבית לאחר המלחמה.
לאחר שלקה בהתקף לב בתחילת 1960 הוא נסע לספא בבאד הרצבורג, שם נפטר ב-12 בפברואר 1960. הוא נקבר ב-Waldfriedhof Medingen.
הטענות שהנשיא הינדנבורג מינה את היטלר לקנצלר בגלל לחץ של אוסקר מעולם לא הוכחו סופית.
עם זאת, פרנץ פון פאפן, שכיהן כקנצלר עד שנדחק על ידי שלייכר בדצמבר 1932, ניהל משא ומתן מאחורי גבו של היטלר כדי להיות שוב קנצלר של ממשלה נשיאותית, שתשלוט בצו לפי סעיף 48 של חוקת ויימאר.
כמעט בטוח שהוא היה מצליח ללא השפעתו של אוסקר על אביו.
גורמים אחרים חשובים, אבל לדעתו של קלאוס פישר, ללא השפעתם מאחורי הקלעים של אוסקר ומזכיר המדינה מייסנר היה לפאפן קשה הרבה יותר לשכנע את הנשיא הינדנבורג להזמין את "הרב"ט הבוהמי ההוא" ואת המפלגה הנאצית להקים ממשלה בכלל.
ויליאם שיירר, בספרו "עלייתו ונפילתו של הרייך השלישי", הצהיר כי אוסקר פון הינדנבורג הועלה לדרגת גנרל-מיור לאחר משאל העם המאחד את משרדי הנשיא וקנצלר הרייך וכי הוא נותר נאצי נאמן.
ההשפעה הברורה הנוספת לטובת היטלר הייתה הסבירות לממשלת קואליציה עם מפלגת העם הלאומית הגרמנית השמרנית (DNVP).
זה כמעט התפרק גם ברגע האחרון מכיוון שהשותפים בקואליציה היו כל כך כוונים להתווכח על מינויים פוטנציאליים לקבינט (הנאצים היו בסופו של דבר במיעוט בקבינט 8–3), שהם השאירו את הנשיא הינדנבורג ממתין הרבה מעבר לזמן שנקבע לישיבה בשעה שהיטלר מונה לקנצלר.
הנשיא כמעט ביטל את הפגישה ברוגז.
מינויו של היטלר לקנצלר לא היה בטוח עד שהוכרז, ודווקא אוסקר פון הינדנבורג ועבודתו עם אביו הם שלדעת שיירר הביאו את האיזון לטובתו של היטלר.
שיירר גם טען כי אוסקר קיבל 5,000 דונם נוספים לאחוזותיו בנוידק בנוסף להתקדמות מהירה בכוחות המזוינים הגרמניים.
לפי גינתר פון טשירשקי אונד בגנדורף, דיפלומט גרמני ומקורבו של הינדנבורג הזקן, שערק מאוחר יותר לבריטניה, צוואתו האחרונה של הנשיא פאול פון הינדנבורג מתחה ביקורת על הנאצים ותמכה בדמוקרטיה.
נטען כי אוסקר פון הינדנבורג, כתומך נאצי, מסר את המסמך הזה לבקשתו של היטלר.
העריק אמר ב-1947 כי "היטלר לעולם לא היה עולה לשלטון, ולא הייתה מלחמה, אם רצונותיו של הינדנבורג היו ידועים לעם הגרמני".
לעומת זאת, וולפרם פיטה טוען כי השפעתו של אוסקר על אביו הודגשה יתר על המידה, כי בחירתו של היטלר לקנצלר לא הייתה עניין בו הנשיא היה מרשה לעצמו להיות מובל על ידי בנו, וכי אין ראיות לכך שאוסקר.
מילא תפקיד כלשהו במינויו של היטלר.
אוסקר רנבום היה רוקח ופוליטיקאי אמריקאי מוויסקונסין, איש המפלגה הרפובליקנית, שכיהן כסגן המושל ה-30 של מדינתו בשנים 1943–1947, ומתוקף תפקידו זה, הוא כיהן כמושל ויסקונסין ה-32 עד ינואר 1951 כמחליפו של המושל הקודם וולטר סמואל גודלנד שנפטר בעת כהונתו.
אוסקר רנבום נולד בעיירה לידס שבוויסקונסין כבנם של ויליאם קארל וג'וליה ברנדט רנבום.
כשהיה בן עשר עבר עם משפחתו למילווקי.
ב-1911 הוא סיים את לימודיו באוניברסיטת ויסקונסין–מדיסון.
לאחר מכן הוא עבד כרוקח, וב-1912 פתח רשת בתי מרקחת תחת הזיכיון של רקסול .
הוא היה סגן נשיא אגודת הרוקחים האמריקאית, נשיא אגודת הרוקחים של ויסקונסין, וחבר מועצת הנגידים של אוניברסיטת ויסקונסין.
במלחמת העולם הראשונה עבר רנבום הכשרה בבית הספר למועמדים של קצונה של צי ארצות הברית, והוצב כקצין בדרגת אנסיין בצי.
ב-1920 הוא נשא לאישה את מרי פאולר, ולשניים נולדה בת אחת.
ב-1945 נבחר רנבום כסגן המושל ה-30 של ויסקונסין.
כאשר נפטר המושל וולטר סמואל גודלנד זמן קצר לאחר תחילת תקופת כהונתו השלישית, הושבע רנבום במקומו, וב-1948 נבחר לתקופת כהונה שנייה בזכות עצמו.
במהלך תקופת כהונתו כמושל, יצר רנבום תוכנית לשיכון לחיילים משוחררים שמומנה באמצעות מס על משקאות חריפים.
ב-1949 הוא הקים את קרן רנבום, שתומכת בחינוך באזור מדיסון.
אוסקר רנבום נפטר במדיסון ב-15 באוקטובר 1968. הוא נטמן בבית הקברות פורסט היל שבעיר.
על שמו נקרא בית הספר לרוקחות של אוניברסיטת ויסקונסין.
פארק במדיסון קרוי גם הוא על שמו.
אוסקר פיטושבסקי (בפולנית: Oskar Pietuszewski; נולד ב-20 במאי 2008 בביאליסטוק שבפולין) הוא כדורגלן פולני המשחק בעמדת קשר הכנף בקבוצת פורטו מליגת העל הפורטוגלית.
פיטושבסקי גדל במחלקת הנוער של יגלוניה ביאליסטוק, ובשנת 2024 החל לשחק בקבוצה הבוגרת של המועדון במסגרת ליגת העל הפולנית.
ב-4 במאי 2025 כבש את שער הבכורה שלו בתיקו 1-1 נגד גורניק זאבז'ה.
ב-7 בינואר 2026 חתם פיטושבסקי בפורטו.
פיטושבסקי שיחק בנבחרות הצעירות של פולין, ובשנת 2025 החל לשחק בנבחרת פולין עד גיל 21.
אופ"ק – ארגון המדינות המייצאות נפט הוא ארגון המדינות המייצאות נפט אשר מטרתו הוא להוות קרטל המורכב מהמדינות אלג'יריה, איראן, עיראק, כווית, לוב, ניגריה, ערב הסעודית, איחוד האמירויות הערביות, ונצואלה, גבון, גינאה המשוונית והרפובליקה של קונגו; משנת 1965 המטה הבינלאומי שלו ממוקם בווינה, אוסטריה.
מטרת הארגון היא לקבוע עם חברות הנפט את קצב הפקת הנפט, מחיריו וזיכיונות עתידיים.
כוונת הארגון היא לווסת את קצב הפקת הנפט באמצעות שיתוף פעולה בין המדינות המייצאות אותו, ובכך לשלוט במחירו, בעיקר על ידי קביעת מכסות הפקה לכל אחת מהמדינות החברות.
המדינות החברות באופ"ק מחזיקות בכ-75% מעתודות הנפט של העולם.
הן מפיקות שליש מהנפט המופק בעולם ומהוות כחצי מייצוא הנפט העולמי.
הודות לאופ"ק, המדינות החברות מקבלות יותר כסף תמורת הנפט שהן מייצאות.
מועצת שרי הנפט של המדינות החברות באופ"ק, הגוף המרכזי בארגון, מתכנסת אחת לשישה חודשים ומחליטה, בין היתר, על מכסות התפוקה לכל מדינה חברה.
בדצמבר 2018, לאחר שתפוקת הנפט הגלובלית הגיעה לשיא ועודף ההיצע גרם לירידה במחירי הנפט בעולם, החליטו המדינות החברות באופ"ק ומדינות יצרניות נפט נוספות לבצע קיצוץ יזום בתפוקת חביות הנפט בחודשים שלאחר מכן.
הקיצוץ אמור לעמוד על 800 אלף חביות ליום במדינות שחברות בקרטל ו-400 אלף חביות ליום במדינות שאינן חברות בו, ביניהן רוסיה.
בסך הכל מדובר על קיצוץ של כ-1.2 מיליון חביות נפט ליום.
ההודעה עצמה הביאה לעלייה של 4% במחיר הנפט, עוד לפני שהקיצוץ עצמו קרה בפועל.
הארגון הוקם ב-14 בספטמבר 1960 בוועידה בבגדאד על ידי ערב הסעודית, איראן, עיראק, כווית וונצואלה, במטרה להוות קרטל שמטרתו היא להסכים על כמות הנפט אותה המדינות החברות בארגון מייצאות ועל מחירו.
עד מלחמת יום הכיפורים היה אופ"ק ארגון חסר השפעה ממשית.
במלחמת יום הכיפורים הכריזו המדינות הערביות (שהן הרוב באופ"ק) על חרם הנפט שגרם לעלייה דרמטית במחירו.
אופ"ק שמר על כוחו הרב עד אמצע שנות השמונים של המאה העשרים כאשר הוא מעלה ומוריד את מחירי הנפט כרצון החברות בו.
מחירה של חבית נפט עלה ממחיר של 3 דולר, ערב המלחמה, בשנת 1973, ל-30 דולר בשנת 1980.
החל באמצע שנות השמונים החל אופ"ק להיחלש בשל גילוי נפט בים הצפוני שהקטין את תלותו של העולם בנפט המופק על ידי החברות.
היחלשות נוספת הייתה בעקבות מלחמת המפרץ שהפכה את מדינות המפרץ הפרסי לתלויות בארצות הברית.
לאחר בחירתו לנשיאות ונצואלה פעל הוגו צ'אווס לחיזוק הקשרים בין המדינות החברות בארגון ולאכיפה מחדש של מכסות הייצור.
כחלק מקמפיין זה נסע הוגו צ'אווס בשנת 2000 לבקר בכל המדינות החברות באופ"ק, בתוך כך היה לנשיא היחידי הנבחר דמוקרטית שביקר את סדאם חוסיין מאז מלחמת המפרץ.
התחזקות הקשרים בארגון והאכיפה המחודשת של מכסות יצור הנפט היו בין הגורמים המשמעותיים לעליית המחירים הקבועה שנמשכה עד לשנת 2008 (לאחר שפל במחירים של שנות התשעים).
בדצמבר 2018 הכריזה קטר כי תפרוש מהארגון בסוף השנה לאחר 57 שנות חברות בו.
המדינות החברות כיום בארגון אופ"ק:
איגוד התאחדויות הכדורגל האירופיות (באנגלית Union of European Football Associations, בראשי תיבות UEFA) הוא הגוף המנהל של הכדורגל, כדורגל החופים והפוטסל האירופיים.
אופ"א היא אחת משש הקונפדרציות היבשתיות של פיפ"א ומשמשת כארגון הגג של התאחדויות הכדורגל הלאומיות ביבשת אירופה.
באופ"א חברות 55 התאחדויות כדורגל לאומיות.
למרות שמרבית החברות הן ממדינות אירופה, חברות בארגון גם מדינות אירואסיות כגון טורקיה, אזרבייג'ן, גאורגיה ,קפריסין ,קזחסטן וישראל.
מאז 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה, פיפ"א ואופ"א השעו את כל הקבוצות והנבחרות הרוסיות מכל התחרויות הרשמיות של הארגונים הללו.
הגוף מייצג את התאחדויות הכדורגל של אירופה, ומארגן מגוון תחרויות, בהן:
לנבחרות - אליפות אירופה (היורו),ליגת האומות לנבחרות וטורנירים לנבחרות צעירות, גברים ונשים.
לקבוצות - ליגת האלופות, הליגה האירופית, הקונפרנס ליג, והסופר קאפ האירופי למועדונים.
האיגוד אף קובע את הפרסים הכספיים, לוחות הזמנים ומוכר את זכויות השידור לתחרויות הללו.
אופ"א היא הגדולה והחזקה ביותר בצד הכספי ובהשפעתה על המשחק העולמי משאר הקונפדרציות.
כמעט כל הכדורגלנים הטובים בעולם משחקים בליגות אירופה עקב המשכורות המשולמות ממועדוני הכדורגל העשירים בעולם, בפרט באנגליה, איטליה, ספרד, צרפת וגרמניה.
רבות מהנבחרות החזקות בעולם נמצאות באירופה, ומתוך 48 הנבחרות שישתתפו במונדיאל 2026, 16 הן מאופ"א.
אופ"א נוסדה ב-15 ביוני 1954 בבזל, שווייץ תוך כדי שיחות בין ההתאחדויות של צרפת, איטליה ובלגיה.
המשרדים הראשיים היו בפריז עד 1959, אז הארגון עבר לברן שבשווייץ.
מאז 1995 נמצאים המשרדים בניון (ליד ז'נבה) שבשווייץ.
הגוף החזק באופ"א הוא קונגרס אופ"א.
הנשיא הראשון היה אב שוורץ והמזכיר הכללי הראשון הנרי דלוניי, על שמו נקרא הגביע הניתן לזוכה באליפות אירופה בכדורגל.
הנשיא הנוכחי הוא אלכסנדר צ'פרין מסלובניה, שנבחר ב-14 בספטמבר 2016 לתפקיד.
כשנוסדה אופ"א היו חברות בה 25 מדינות, וכיום חברות בה 55 מדינות.
עיקר הגידול היה בשנות ה-90 של המאה ה-20, בעקבות התפרקותן של ברית המועצות, צ'כוסלובקיה ויוגוסלביה, הצטרפותן של מדינות קטנות כגון ליכטנשטיין, סן מרינו, איי פארו ואנדורה, וכן צירופה של התאחדות הכדורגל הישראלית ב-1993, לאחר שגורשה מקונפדרציית הכדורגל של אסיה מסיבות פוליטיות כחמש עשרה שנה קודם לכן.
מרבית המדינות החברות באופ"א הן מדינות ריבוניות המוכרות כחברות באו"ם, אך קיימות חריגות.
התאחדויות כדורגל של חבלי ארץ שאינם מדינות ריבוניות אך מחזיקים במעמד ספורטיבי עצמאי, כגון אנגליה, סקוטלנד, וויילס וצפון אירלנד (שהן חלק מהממלכה המאוחדת), איי פארו (חלק מממלכת דנמרק), גיברלטר (טריטוריה בריטית) וקוסובו (מדינה בעלת הכרה מוגבלת).
אופ"א סירבה להעניק חברות להתאחדויות מכמה טריטוריות שאינן מדינות עצמאיות, כמו ג'רזי.
בנוסף, אופ"א כוללת מדינות טרנס-יבשתיות כמו טורקיה, גאורגיה, אזרבייג'ן וקזחסטן, וכן מדינות ששייכות גאוגרפית לאסיה אך מבחינה תרבותית ופוליטית נתפסות כחלק מאירופה, כמו קפריסין וארמניה.
התאחדות הכדורגל הישראלית הצטרפה לאופ"א בשנת 1993, לאחר שהורחקה מהקונפדרציה האסיאתית בשנת 1974 בשל סיבות פוליטיות.
(הצטרפה ב-1954), מושעה החל מ-2022 עקב הפלישה הרוסית לאוקראינה.ב-28 בפברואר 2022, בעקבות הפלישה הרוסית לאוקראינה ובהמלצת הוועד האולימפי הבינלאומי (IOC), השעתה אופ"א את כל הקבוצות והנבחרות הרוסיות מהשתתפות בתחרויותיה.
התאחדות הכדורגל הרוסית ערערה על ההחלטה לבית הדין לבוררות בספורט (CAS), אך ערעורה נדחה.
ב-26 בספטמבר 2023, אופ"א ביטלה חלקית את ההשעיה, והתירה לנבחרות רוסיות עד גיל 17 להשתתף בטורנירי הנוער של אופ"א, בנימוק שילדים אינם צריכים להיות מופלים בשל עימותים פוליטיים.
עם זאת, התאחדויות הכדורגל של אוקראינה, אנגליה ושוודיה התנגדו להחלטה ואיימו להחרים משחקים מול רוסיה.
זארלנד (1954-1956), התמזגה לתוך התאחדות הכדורגל של .
(1954-1990), הצטרפה מחדש לאופ"א לאחר שהתמזגה עם התאחדות הכדורגל של כפדרציית הכדורגל הגרמנית (אחת ומאוחדת).
(1954-1990); ב-1992 התפרקה ברית המועצות ל-15 מדינות חדשות (10 באירופה ו-5 באסיה) כאשר התאחדות הכדורגל הרוסית הוכרה כיורשת הישירה של פדרציית הכדורגל של ברית המועצות; באביב ובקיץ 1992 הוא היה מיוצג על ידי נבחרות של "חבר העמים".
(1954-1992); ב-1992 התפרקה מדינת יוגוסלביה, כאשר רפובליקות פדרליות שונות הפכו למדינות עצמאיות, והותירו רק את סרביה ומונטנגרו כחלק מהרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה (ששמה שונה לאיחוד המדינות של סרביה ומונטנגרו ב-2003); התאחדויות הכדורגל של סרביה ושל מונטנגרו בנפרד כל אחת, הוכרה כיורשות הישירות של התאחדות הכדורגל של יוגוסלביה.
ארבע רפובליקות יורשות נוספות הקימו ארגוני כדורגל משלהן.
(1992-2006); בשנת 2006 פורקה מדינת האיחוד כאשר התאחדות הכדורגל של סרביה הפכה ליורשו.
מונטנגרו, שיצאה מהאיחוד, הקימה את התאחדות הכדורגל של מונטנגרו.
היא התחרתה בתור הרפובליקה הפדרלית הסוציאליסטית של יוגוסלביה עד 2003, אז שינתה המדינה את שמה לסרביה ומונטנגרו.
(1954-1993); התפצלה להתאחדות הכדורגל של צ'כיה והתאחדות הכדורגל הסלובקית, כאשר התאחדות הכדורגל של הרפובליקה הצ'כית הוכרה כיורשת הישירה של ההתאחדות הצ'כוסלובקית.
ישנן מספר נבחרות לאומיות באירופה שאינן חברות באופ"א באופן רשמי.
ישנן שתי מדינות אירופיות עצמאיות שיש להן קבוצות לאומיות שאינן קשורות לאופ"א או לפיפ"א:
המדינות המרכיבות את (, , ו-) כולן עם התאחדויות שונות, ועם נבחרות שונות.
ישנן טריטוריות שאינן חברות רשמיות בממלכה המאוחדת, ובעלות נבחרות לאומיות שלא רשומות באופ"א או פיפ"א, הנמצאות בשטחי חסות של הכתר הבריטי:
, אשר חברותה נדחתה על ידי אופ"א בשנת 2018.
למרות זאת ישנה טריטוריה אוטונומית של ממלכת דנמרק שיש לה חברות אופ"א נפרדת משלה (), לשנייה אין והיא:
, שהגישה ב-2024 בקשה להצטרף ל־CONCACAF.
ישנן מספר מדינות אירופאיות, שההכרה בהן מוגבלת, ויש להן נבחרות לאומיות, אך לא נחשבות לחברות באופ"א:
להלן דירוג הנבחרות באופ"א לפי הדירוג העולמי של פיפ"א לנבחרות גברים ולנבחרות נשים:
אוסר (שם מלא: AJ Auxerre; נכתב ומבוטא בטעות "אוקזר") הוא מועדון כדורגל צרפתי מהעיר אוסר שמשחק בליגת העל הצרפתית.
המועדון נוסד בשנת 1905. המועדון זכה להצלחה והפך לכוח בליגה הקתולית FGSPF.
בשנת 1908 המועדון אף הגיע לגמר אליפות צרפת של FGSPF, אך הפסיד 8-1.
אוסר עשתה את צעדיה הראשונים בליגה הראשונה ב-1980.
המועדון זכה פעם אחת באליפות הליגה הצרפתית, בעונת 1995/1996. באותה עונה כיכבו בקבוצה הבלם לורן בלאן, החלוץ ליליאן לסלאנד והקשר סברי למושי.
בעונה זו גברה אוסר בליגה על יריבותיה לצמרת בראשות פריז סן-ז'רמן וזכתה בנוסף בגביע הצרפתי.
בסוף עונת 2011/2012 ירדה אוסר לליגה הצרפתית השנייה לאחר 32 שנים ברציפות בליגת העל הצרפתית ולאחר שסיימה במקום ה-20 והאחרון בליגת העל.
בתום עונת 2021/2022 היא שבה לליגה הראשונה.
בעונת 2022/2023 ירדה לליגה השנייה, אך עלתה בחזרה בעונה שאחריה.
בנוסף לחמישה תארים מקומיים (אליפות אחת וארבעה גביעים), אוסר ידעה גם הצלחה במפעלים האירופאיים השונים.
הישג השיא של הקבוצה באירופה הוא הגעה לרבע גמר ליגת האלופות בעונת 1996/1997, שם הפסידה לבורוסיה דורטמונד, שזכתה לבסוף בתואר.
בין השחקנים המפורסמים ששיחקו במועדון נמנים בונאוורטה קאלו, פיליפ מקסס, אריק קאנטונה, לורן בלאן וג'יבריל סיסה.
סגנית אלופת צרפת (הליגה החובבנית):
להקת אוף שימחעס (באיות פונטי ביידיש: בשמחות) היא להקה ישראלית המנגנת מוזיקה חסידית בסגנונות מודרניים.
נחשבת לאחת מהלהקות המצליחות בהיסטוריית המוזיקה החסידית.
חברי הלהקה היו: ישי לפידות (סולן), שמשון דלבקוביץ', בני שוולב ויענקי אלפא.
הלהקה הוקמה בשנת 1996, והייתה הראשונה ששילבה מוזיקה חסידית עם מקצבים מודרניים כדאנס, האוס וראפ.
הלהקה הופיעה לראשונה בקדם-אירוויזיון 1996 עם השיר "אוי אוי אוי" שזכה במקום השישי.
כדי להימנע מבעיות שיכולות לנבוע מסתירה בין סגנונות אלו להלכה ולאופיה הדתי של הלהקה התייעץ לפידות עם רבנים לעיתים (אך לא תמיד, כך למשל, הופעתה הראשונה של הלהקה בקדם אירוויזיון הייתה ללא התייעצות עם רב).
לפידות הגדיר זאת "לכל זמר חסידי יש בעצם שני אמרגנים - האמרגן של ההופעות ואמרגן העל, שהוא הקדוש ברוך הוא".
תחנות הרדיו הממלכתיות ממעטות להשמיע את הלהקה, אך היא זכתה לפופולריות בתחנות רדיו הפונות לציבור הדתי כ"קול חי", שהרבו להשמיע את שיריה באותה תקופה.
על אף שחברי הלהקה הם חרדים, הלהקה מוכרת יותר בקרב הציבור הדתי, המסורתי והחילוני, ופחות בציבור החרדי המתנגד לסגנון המוזיקה שלה.
בנוסף לשירים שנכתבו והולחנו על ידי חברי הלהקה עשתה הלהקה גם מספר גרסאות כיסוי לשירים ישראלים עם התאמה מבחינת התוכן לקהל היעד של הלהקה.
"אוף שימחעס" הוזכרו פעמים רבות בתוכנית "גור ואוח" ואף השתתפו באחד הפרקים.
בשנת 2010 יצא דואט של הזמר הים-תיכוני קובי פרץ עם אוף שימחעס לשיר "ישראל", שזכה להצלחה.
ב-27 במרץ 2014 הלך לעולמו בגיל 46 חבר הלהקה שמשון דלבקוביץ' ממחלה.
דאנס אוף שימחעס - עליכם ועלינו
אוֹפּאל (Opal) הוא מינרל אמורפי (חסר-סדר) המורכב מסיליקה ממוימת ונוסחתו היא SiO2·nH2O.
תכולת המים במינרל מגיעה לשיעור של בין 6% ל-10%.
מקור המילה "אופאל" מהמילה הלטינית opalus, שהגיעה מיוונית – ο̉πάλλιον – אוֹפאליון, ופירושה "לראות שינוי בצבע".
אבן האופאל נחשבת אבן חן.
האופאל נוצר כאשר תמיסות מימיות חמות מתקררות או מתנדפות ונוצר מהן ג'ל צורני החודר לתוך סדקים של כמעט כל סוגי הסלעים, בעיקר לימוניט, אבן חול, ריוליט ובזלת.
במשך הזמן, ובהשפעות חימום ולחץ, הג'ל מתקשה.
לעיתים, כשהג'ל מתייבש, נוצרים בו סדקים זעירים המתמלאים בסיליקה משנית, וכך נוצרות לוחיות בתוך האופאל בזמן התמצקותו.
לעיתים מחליף ג'ל זה חומרים אורגניים, וכך ניתן למצוא אופאל השומר על צורת עץ אותו החליף ומאובנים אופאליים.
מאובנים מסוג זה, אף שאין בהם עניין מיוחד בגאולוגיה, מהווים מקור משיכה לאספנים.
האופאל הרגיל הוא אופאל בעל גוון אחיד.
לעומתו, אופאל יקר מתאפיין במשחק צבעים שהפך אותו לאבן חן מבוקשת.
שני הסוגים אמורפיים, אבל לאופאל יקר, המשמש כאבן החן, יש מבנה פנימי מיקרוסקופי, שהתגלה רק כשנבחן האופאל הצבעוני במיקרוסקופ אלקטרונים, המסביר את משחקי הצבע באבן.
אבן האופאל היקרה בנויה מכדוריות סיליקה בקוטר של 150 עד 300 ננומטר, הדחוסות יחדיו למבנה קובייתי או הקסגונלי.
כדוריות הסיליקה המסודרות מחוללות את הצבעים הפנימיים כתוצאה מתופעות של שבירה והתאבכות של קרני האור העוברים דרך המבנים הזעירים שבאופאל.
נהוג להשתמש בביטוי אוֹפּאלֶסצֶנְציה על מנת לתאר תופעה ייחודית זו, אם כי הזוהר האופאלי הוא "משחקי צבעים", והביטוי "אוֹפּאלֶסצֶנְציה" מתייחס למראה החלבי העכור של האופאל הרגיל, הסוג המכונה פּוֹטץ' (Potch), שבו אין "משחקי צבעים".
האופאל היקר נחשב כאבן אצילה משחר ההיסטוריה.
הרומאים קבעו את האופאל כאבן חן יקרה שאותה כרו ממכרות באזור צ'כיה של היום או שקנו מסוחרים מהמזרח התיכון.
פליניוס הזקן כתב כי האופאל מייצג את צירוף היופי של כל האבנים האחרות.
מסופר על סנטור רומאי בשם נוניוס שהעדיף לצאת לגלות במקום למכור את אבני האופאל שלו למרקוס אנטוניוס שרצה לתת אותן מתנה לקלאופטרה.
מאות שנים אחר־כך כינה שייקספיר את האופאל "נס" ו"מלכת אבני החן"..
לבני דורו הייתה האבן אבן־מזל.
בתקופה מסוימת הייתה אמונה כי האבן דווקא מביאה מזל רע לבעליה.
הסיפור הידוע ביותר על כך קשור במלך אלפונסו ה-12 מספרד שקיבל טבעת אופאל במתנה מאהובה נכזבת ובזה אחר זה מתו כל יקיריו שענדו את הטבעת ובסופו של דבר מת המלך בעצמו לאחר שענד את הטבעת.
עד למחצית המאה ה-19 הייתה האופאל נדירה יחסית אבל אז משנתגלו מקורות נוספים (בעיקר באוסטרליה) הפכה האבן למבוקשת כאבן חן.
קיימים שני סוגים עיקריים של אופאל, אופאל רגיל ואופאל יקר שהוא אבן חן יקרה.
שני הסוגים הם אמורפיים (כלומר, אינם בנויים מגבישים) אך לאופאל יקר יש מבנה פנימי מסודר.
אופאל שרף בגוונים כחלחל עד ירקרק חלבי
אופאל עץ בגוון צהוב־דבש עם ברק שעוותי שנוצר שעה שהחומר האורגני בעץ הוחלף באופאל
מניליט בגוונים של חום או אפור
גייזריט השוקע סביב מעיינות חמים או גייזרים
העורקים המכילים את האופאל הצבעוני דקים בדרך כלל ולכן קיימות שיטות לשימוש באופאל כאבן חן.
למשל, doublet הוא שכבה דקה של אופאל צבעוני המודבקת על מינרל שחור כדוגמת אבן ברזל, בזלת או אובסידיאן המדגיש את הצבע.
האופאל היא אבן עדינה יחסית ולכן קשה ללטשה על מנת ליצור ברק.
החיתוך המכונה triplet פותר בעיה זו.
בדומה ל-doublet מודבקת פיסת אופאל על רקע שחור ומעליה מודבקת פיסת קוורץ שקוף המגינה על האופאל ובנוסף ניתן ללטשה ברמה גבוהה.
אופאל שחור – אופאל שהרקע שלו שחור והוא מדגיש את משחק הצבעים.
אופאל שחור למחצה – דומה לאופאל שחור אלא שיש לו מראה מעורפל.
אופאל לבן – אופאל בעל רקע אטום.
אופאל בולדר – שכבת אופאל דקה על רקע של אבן ברזל כהה.
כ-95% מהאופאל בעולם מקורו באוסטרליה.
בייחוד מהעיירה קובר פידי באוסטרליה הדרומית שהיא מקור עיקרי.
הסוגים אופאל רגיל, אופאל מים, אופאל ג'לי ואופאל אש מצויים בעיקר במקסיקו ובאמריקה התיכונה.
עיירה אוסטרלית נוספת לייטינג רידג' בניו סאות' ויילס היא המקור העיקרי לאופאל שחור, אופאל המכיל בעיקר רקע שחור (אפור כהה עד שחור־כחול המציג "משחק צבעים").
המקור העיקרי לאופאל בולדר הוא בקילפיי שבקווינסלנד.
העיירה ספנסר שבמדינת איידהו שבארצות הברית היא מקור לאופאל לבן.
רוב האופאל המצוי שם מתהווה בשכבות דקיקות.
עקב כך, מרבית התפוקה מיועדת ליצירת doublet ו-triplet.
אופאל היא אבן החן הרשמית של אוסטרליה הדרומית ושל אוסטרליה.
אופאל שחור היא אבן החן הרשמית של נבדה.בארצות הברית, באוסטרליה ובתאילנד אופאל הוא אבן ההולדת של חודש אוקטובר.
בתנאי מעבדה וגם מסחרית הצליחו לייצר את כל סוגי האופאל.
גילוי המבנה הפנימי של כדוריות מסודרות של אבן החן אופאל הוביל ליצורה בידי פיטר גילסון ב-1974. ניתן להבחין בין האופאל הסינתטי לטבעי בשל היות האופאל הסינתטי מסודר.
בהגדלה רואים כי כתמי הצבע מסודרים בדוגמת "עור הלטאה" או "רשת של לולים".
האופאל הסינתטי שונה מהטבעי בכך שאין בו את תופעה הפלואורסצנציה בהשפעה של קרינה אולטרה סגולה.
האופאל הסינתטי הוא בדרך כלל בעל צפיפות נמוכה יותר ולעיתים קרובות הוא נקבובי ביותר.
היצרנים הידועים ביותר של אופאל סינתטי הוא החברות קיוסרה ואינאמורי מיפן.
אופאל סינתטי מכיל חומרים פלסטיים מייצבים ולכן הוא חיקוי לאופאל הטבעי.
אופאל של גליסון שנמכר בחנויות תכשיטים הם בעצם חיקוי המורכב משכבות של זכוכית שביניהן לוחית של אופאל סינתטי.
אופה (בעברית נקרא גם "נחתום"), להבדיל מקונדיטור, הוא אדם שעוסק באפייה, בדרך כלל של לחם לסוגיו, אך גם מיני מאפה אחרים, כגון עוגות, עוגיות וכיוצא בזה.
מקום עבודתו של האופה נקרא "בית מאפה" או "מאפייה".
אפייה היא פעילות עתיקת יומין.
קבוצת האנשים הראשונה שאפתה לחם הייתה המצרים הקדמונים, כנראה בראשית האלף ה-8 לפנה"ס.
אופי לחם עובדים כיום כשכירים במאפיות, ולפעמים הם בעלים של מאפיות משלהם.
אופים שעובדים במאפיות גדולות משמשים בדרך כלל כמפקחי איכות, שכן עיקר מלאכת האפייה נעשה באמצעות מכונות.
מאפיות קטנות הן פעמים רבות עסקים משפחתיים.
בדרך כלל מאפיות קטנות עוסקות ביצור סוג פרטני של לחמים.
בשנים האחרונות נעשו נפוצות רשתות לאפיית לחם, בעסקים עצמאיים או במסגרת רשתות השיווק.
משנת 1951 עד 1998 התקיים במסגרת דיני העבודה בישראל חוק איסור אפיית לילה.
חוק זה נחקק בעקבות אמונה בינלאומית, ואסר אפייה מסחרית בשעות הלילה, כלומר משעה 22:00 ועד שעה 6:00, בנימוק שאפייה בלילה מזיקה לבריאות העובד, ויש לה השפעה רעה על כל אורח החיים של העובד.
לא הייתה הקפדה על קיומו של החוק, ובסופו של דבר הוחלט לבטלו.
אופה, מלך מרסיה היה מלך מרסיה עד מותו.
אופה היה בנו של ת'ינגפרית' וצאצא של אאווה, אחיו של המלך פנדה ממרסיה ששלט במדינה במאה ה-7. אופה עלה לשלטון לאחר מלחמת אזרחים שפרצה בעקבות ההתנקשות באתלבאלד, והביס את בורנרד שרצה גם לשלוט במרסיה.
בשנים הראשונות של שלטונו הוא חיזק את אחיזתו בעמי המידלנדס.
לאחר שנת 762 הוא ניצל את חוסר היציבות בממלכת קנט על מנת לחזק את מעמדו, ועד ל-771 הוא שלט בכל סאסקס, אם כי הוא נתקל בהתנגדויות בטריטוריות שכבש.
בשלהי שנות ה-80 של המאה ה-8 הוא הרחיב את השפעתו על פני רוב דרום אנגליה, וכרת ברית עם באורטריק מווסקס, שנשא לאישה את בתו אידבורה, ולבסוף שלט על כל דרום-מזרח בריטניה.
אופה הפך לשליט העליון של מזרח אנגליה, וגרם בשנת 794 לעריפת ראשו של המלך אתלברט השני ממזרח אנגליה, ככל הנראה לאחר שאתלברט פתח נגדו במרד.
אופה יזם את הקמת עיירות השווקים, ואת הטבעות המטבעות הראשונים של בריטניה (שמו חתום על מטבעות שנשתיירו עד ימינו), ניהל יחסים דיפלומטיים עם קרל הגדול ועודד מסחר בין אנגליה לצרפת, הקים את הכנסייה הקתולית של אנגליה ושלח מס שנתי לאפיפיור.
ובנה חומה בגבול ויילס, כדי להבדיל בין אנגליה הנוצרית לבריטים-הקלטים שבווילס – סוללת אופה.
האוע'וז היא אחת הקבוצות החשובות בתוך העמים הטורקיים.
במקורות מופיעות וריאציות שונות של השם אוע'וז (Oguz, Oğuz, Ouz, Okuz, Oufoi, Guozz, Ghuzz, Uz).
האוע'וזים הם איחוד שבטים נודדים דוברי ממשפחת השפות הטורקיות שמקורם במזרח מרכז אסיה.
האוע'וזים היגרו והשתלטו במאה ה-8 על אזור נרחב, ממערב רכס ההרים טיין שאן ועד חופי הים הכספי.
הם הקימו פדרציה שכללה עשרים וארבעה שבטים, כאשר מקרב אחד השבטים צמחה השושלת הסלג'וקית.
מקורם של השבטים האוע'וזים מהאזור המזרחי של רכס ההרים טיין שאן.
לאחר נפילת החאנות הטורקית המערבית בשנת 742, החל להתהוות איחוד השבטים האוע'וזים והושלם בשנת 766 עם הקמת הפדרציה האוע'וזית.
במהלך המאות ה-8 עד ה-10 האוע'וזים היגרו מערבה והופיעו בגבולות טראנסאוקסאניה וח'ווארזם עד לשפך של נהר הוולגה.
ההגירות לבשו צורה של פלישות ומלחמות, ובמהלכן הצליחו להגיע עד לגבולות אירופה.
תנועתם של האוע'וזים השתרעה על אזור נרחב, ממערב רכס טיין שאן ועד ימת אראל וצפון הים הכספי.
השטח שבין הים הכספי לימת אראל נודע בשם "הערבה האוע'וזית".
הפדרציה הייתה בעלת הגמוניה פוליטית, כאשר הבירה האוע'וזית החדשה, ינגי-קנט (בטורקית: Yengi-kent, מילולית: "יישוב חדש") נבנתה על גדות שפך נהר סיר דריה.
הופעתם של האוע'וזים במערב מרכז אסיה שינתה את מאזן הכוחות באזור.
האוע'וזים כרתו ברית עם ממלכת הכוזרים בשנים 893–898, והביסו את השבטים הפצ'נגים שישבו בין הוולגה לנהר אורל.
מרבית הפצ'נגים נדחקו מהאזורים המיושבים שייסדו, והמעטים שנותרו בחרו להיטמע בין השבטים האוע'וזים.
במאבקם העז נגד הפצ'נגים, האוע'וזים נעזרו בשבטים טורקיים שכנים נוספים, הקארלוקים והקימקים, שגם הם נטמעו עם הזמן בין האוע'וזים.
מאמצם העיקש של האוע'וזים מול הפצ'נגים התנהל במשך תקופה ארוכה, ואיפשר להם לחזק את מעמדם בקרב שבטי האזור.
בשנת 965 נכרתה ברית צבאית בין האוע'וזים לבין סוויאטוסלב, נסיך קייב כנגד הכוזרים.
ברית זו הביאה בסופו של דבר לקריסת ממלכת הכוזרים, שהייתה אויבת עתיקה של רוס של קייב.
תבוסתם של הכוזרים תרמה להרחבת ההשפעה הצבאית של האוע'וזים באזור.
בשנת 985, ולדימיר הראשון, בנו של סוויאטוסלב, ערך מסע צבאי משותף עם האוע'וזים נגד בולגריה של הוולגה.
מרד הסלג'וקים וקריסת הפדרציה האוע'וזית
בין סוף המאה ה-10 ותחילת המאה ה-11 החלה שקיעתה של הפדרציה האוע'וזית.
הסיבה העיקרית לכך הייתה מרידה בקרב האוכלוסייה הנוודית, בתגובה לדיכוי מצד ההנהגה המרכזית.
אי-שביעות הרצון מהמדיניות הכלכלית של המנהיג העליון הובילה למרידה בשנת 1034 בהנהגת הקבוצה הסלג'וקית, שנמנו עם השבט האוע'וזי קיניק (בטורקית: Kinik).
המורדים נחלו תבוסה קשה והיגרו לטראנסאוקסאניה, ח'ווארזם וח'וראסאן.
ב-1041 האוע'וזים הצליחו להשתלט על ח'ווארזם, אך שנתיים לאחר מכן הכוחות הסלג'וקים התגברו על האוע'וזים בצפון ח'וראסאן לאחר מאבק ממושך.
באמצע המאה ה-11 הפדרציה האוע'וזית קרסה באופן סופי, בעקבות תקיפה של הקיפצ'קים אשר פלשו לאזור הערבה האוע'וזית.
חלק מהאוע'וזים הפכו לשכירי חרב ביזנטיים, חלקם התיישבו ליד קייב כשכירי חרב של נסיכות קייב וחלקם נהרגו במהלך הקרבות או מתו ממחלות ומרעב.
בהמשך המאה ה-11 הגיעו הסלג'וקים לאזור סוריה רבתי.
הסלג'וקים התאסלמו במהלך המאה ה-10, ובהנהגתו של סלג'וק אבן דוקאק עברו לתוך אזור יישובי הקבע של המוסלמים-האיראנים, כאשר הם מנצלים את התפוררות השלטון המרכזי של ח'ליפות בית עבאס.
בהנהגתו של טוע'ריל בכ, נכדו של סלג'וק, הסלג'וקים השתלטו על מרבית שטחה של הרמה האיראנית, ובשנת 1055 כבשו את בגדאד, בירת הח'ליפות.
הח'ליפה העבאסי העניק לטוע'ריל בכ את התואר סולטאן.
להלכה ציין התואר את היותו עמוד התווך של הח'ליפות העבאסית, כאשר למעשה היה הסולטאן שליטן האמיתי של איראן ועיראק, בעוד שסמכויות הח'ליפה העבאסי היו מוגבלות ביותר.
במהלך מעברם של השבטים האוע'וזים הללו מהאזור המוסלמי-איראני לבגדאד, חל שינוי מהפכני במעמדם – מקבוצה שבטית-נוודית הם הפכו לשליטי אימפריה.
ה"אוזים" - אוע'וזים המערביים - במזרח אירופה ובלקן
ענף מערבי של בני אוע'וז - שנודעו כ"אוּזים" לפי שמם במקורות הביזנטיים (Ούζοι) וככל הנראה "טוֹרקים", במקורות הרוסיים, הופיעו במזרח אירופה עוד במאה התשיעית וככל הנראה נודעו בקרב ההונגרים כ"קומנים השחורים".
באמצע המאה ה-11 הם נהדפו על ידי הקומנים ופלשו מצפון לים השחור ובתורם, גרמו לנדידות הפצ'נגים מערבה.
בשנת 1055 הם חצו את הדנייפר וב-1060 הוברחו מערבה על ידי קואליציה של הנסיכים הרוסים.
בשנים 1064–1065 הגיעו האוזים לשטח שבין הנהרות פרוט וסירט בחבל מולדובה שברומניה של ימינו.
מדרום לנהר הם נוצחו על ידי הביזנטים בעזרת הפצ'נגים.
חלק מהם נהרגו בקרבות ובמגפות.
השורדים התגייסו כשכירי חרב לצבא הביזנטי.
ידוע שבחצרו של הקיסר אלכסיוס קומנונס שירתו אוזים.
ברומניה נשארו כמה טופונימים המזכירים את קיומם למשל Valea Uzului (ואליה אוזולוי) בחבל מולדובה.
שמם של הגגאוזים - קבוצה אתנית טורקית שהתנצרה וחיה בבסרביה, בימינו ברפובליקת מולדובה- קשור לאוע'וזים או אוזים.
הקמת הפדרציה האוע'וזית הביאה עמה התפתחות של אתניות חדשה.
לפי מקורות היסטוריים שונים, האוע'וזים כללו בתחילה כ-10,000 משפחות, ועם הזמן המספרים גדלו עד ל-600,000, כתוצאה מהיטמעותם של שבטים נוספים, כגון הפצ'נגים.
רוב האוכלוסייה האוע'וזית הייתה מורכבת מנוודים, רועי צאן וחקלאים, שהיו בעלי זכויות מלאות בחברה.
האוע'וזים כללו 24 שבטים, אשר התחלקו לשתי קבוצות אקסוגמיות של 12 שבטים.
המרכז הפוליטי-כלכלי של הפדרציה האוע'וזית היה עיר הבירה ינגי-קנט.
במשך תקופה ארוכה הכוח הפוליטי היה בידי מנהיגי שבט סאליר (בטורקית: salïr), אחד משבטי האוע'וז הגדולים ביותר.
עם הקמת הפדרציה, נוצר מעמד חדש של שליט עליון שנשא בתואר יאבע'ו (בטורקית: Yabğu).
תפקיד היאבע'ו עבר בתורשה, אך באופן רשמי התמנותו הייתה תלויה בפסיקה של השבט.