tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
מחקר שניתח את הנתונים מצא קשר חיובי בין חשיפה לרעש מטוסים ודיכאון חד-קוטבי מאובחן.
כלומר, עם עלייה ברמות הרעש של מטוס מצאה עלייה בסיכון לאבחנות של דיכאון.
כמו כן, עוררות חוזרת ונשנית של רעש פוגעת באיכות השינה באמצעות שינויים במבנה השינה, הכוללים קשיי הירדמות, יקיצה, הפחתה של שינה עמוקה, וזמן רב יותר בערות ושלבי שינה שטחיים.
הפחתת הרעש שמייצר המטוס, על ידי שיפורים טכנולוגיים שמפחיתים את רעש המנועים.
תכנון שימושי קרקע, כך שתוגבל פעילות אנשים או מגורים באזורים החשופים לרעש מטוסים מוגבר.
נהלי תפעול מבצעיים להפעלת המטוסים כך שיפחיתו את הרעש לסביבה, כגון הכתבה של קצב הטיפוס אחרי ההמראה, או נתיבי הטיסה בהתייחס למקומות מאוכלסים.
הגבלות מבצעיות על הפעלת שדה התעופה, כגון הגבלות על שעות הפעילות או על הפעלת מסלולי המראה ונחיתה.
חקיקה כנגד מפגעי רעש בישראל
קיימת הכרה בכך שסוגי רעש שונים גורמים לאי נוחות ומונעים את רווחת הציבור.
הגוף המטפל בנזקי רעש במדינת ישראל הוא המשרד להגנת הסביבה.
בניסיון להקל על האזרחים חוקקו מספר חוקים ותקנות:
החוק למניעת מפגעים, 1961 – לפיו קיים איסור לגרימת רעש חזק או בלתי סביר שעלול להפריע לנמצאים בקרבת מקור הרעש.
תקנות למניעת מפגעים (מניעת רעש), 1992 – מכוח החוק למניעת מפגעים הותקנו מספר תקנות אשר קובעות איסורים, חלקם מוחלטים וחלקם בין שעות מוגדרות, לביצוע מעשים העלולים לגרום לרעש.
תקנות רישוי עסקים, 2006 – התקן מד רעש באולמי שמחות ובגן אירועים, לפיו חייב כל אולם אירועים להתקין מד רעש כדי לבקר על גובה הדציבלים (התקנה מתייחסת לאולמי אירועים, במועדוני לילה אין כל פיקוח על גובה הדציבלים).
הסעיפים העוסקים במטרדים בפקודת הנזיקין אינם מזכירים את המונח "רעש", אולם הם מותירים מקום לפרש את המונח "מיטרד" באופן שרעש הוא אחד מסוגיו.
בפברואר 2022 הוחלט על הקמת יחידת רעש במשרד לאיכות הסביבה, בשיתוף המשטרה.
מודעות לנזקים וניסיון לצמצום זמן החשיפה – הורדת הווליום בנגני מוזיקה/רדיו ברכב, שימוש באוזניות קשת (חיצוניות) במקום אוזניות המוצבות בפנים האוזן, שימוש באטמי אוזניים בעת בילוי במקומות רועשים (מועדון לילה, אולם אירועים) ושימוש באוזניות מבודדות בעת עבודה במקום רועש (תעשייה, בניין).
אם הרעש איננו זמני (מגורים ליד כביש סואן, נתיב טיסה בסמוך למגורים) – בדיקה של אמצעי בידוד ייעודיים (בידוד אקוסטי, מחיצות, משתיקי קול).
איתור גורמי הרעש בסביבה (שיפוצים בבניין, שכן מרעיש) ופנייה לגורמים המתאימים אם הרעש חורג מהרמה או השעות המותרות.
הוצאו מספר חקיקות המסדירות את ההתמודדות עם מפגעי רעש הנגרמים כתוצאה ממעבר מטוסים מעל אזורי מגורים:
החוק למניעת מפגעים התשכ"א 1961 (ידוע גם כחוק כנוביץ' ע"ש חבר הכנסת שמעון כנוביץ') - חוק העוסק בדרכי הטיפול והענישה הנוגעות למפגעים.
מהווה את הבסיס לחוקים ותקנות נוספים העוסקים במפגעי רעש ואיכות סביבה.
התקנות למניעת מפגעים (רעש בלתי סביר) התש"ן 1990 - תקנות אלה קובעות שורה ארוכה של הגדרות ותקנים טכניים בעיקרם, באשר לאופן מדידתו והגדרתו של רעש בלתי סביר.
רעש החורג מן התנאים אשר נקבעו בתקנות אלה יפורש קרוב לוודאי כמפגע רעש.
תקנות למניעת מפגעים (מניעת רעש) התשנ"ג 1992 - התקנות למניעת מפגעים הותקנו מכוחו של החוק למניעת מפגעים (רעש בלתי סביר).
מכוחה של הסמכות שהוענקה לו קבע השר להגנת הסביבה תקנות אשר מסייעות לקבוע מה ייחשב למפגע רעש.
התקנות כוללות שורה של מפגעים שונים ומתארות מתי ייחשב רעש למפגע ועבירה על החוק.
חוק למניעת מפגעים סביבתיים (תביעות אזרחיות) 1992 - חוק זה מאפשר לארגוני סביבה מסוימים אשר נקבעו על ידי המשרד להגנת הסביבה, להגיש תביעות אזרחיות כנגד כל גוף האחראי ליצירת מפגע סביבתי, לרבות מפגע רעש.
החוק עוסק לרוב בהתמודדות עם גופים ורשויות הפוגעים בציבור רחב המיוצג בדרך כלל על ידי ארגון סביבתי כלשהו.
לפי סע' 11 בחוק למניעת מפגעים - העובר על הוראות חוק זה דינו שישה חודשי מאסר או קנס.
אם נעברה העבירה על ידי תאגיד דינו כפל קנס האמור.
סע' 17 בתקנות למניעת מפגעים (מניעת רעש) - העובר על תקנות אלה דינו שישה חודשי מאסר או קנס או לפי חוק העונשין, תשל"ז-1977 שני העונשים כאחד."
נזראן היא עיר ברפובליקת אינגושטיה שבדרום הפדרציה הרוסית.
העיר שימשה כבירת הרפובליקה בין השנים 1991–2002, אז הוחלפה בעיר מגאס שנבנתה במיוחד למטרה זו.
נזראן היא העיר המאוכלסת ביותר באינגושטיה; בשנת 2014 התגוררו בעיר 105,823 תושבים.
העיר מיוצגת בענף הכדורגל באמצעות מועדון הכדורגל אנגושט נזראן.
לנזראן הסכם ערים תאומות עם:
נִזְמִית לוֹפֶתֶת (שם מדעי: Lamium amplexicaule) היא צמח עשבוני חד-שנתי, ולעיתים דו-שנתי, רחב תפוצה עולמית ורב-גוני, ממשפחת השפתניים.
זהו מין נמוך שגובהו לרוב 7 עד 15 ס"מ.
בחלקו העליון של הגבעול ערוכים עלים נגדיים הלופתים את הגבעול, ומכאן שם המין.
טרפי העלים עגולים ורחבים, שעירים, מקומטים ושקועים לאורך העורקים, ושפתם משוננת בשיניים מעוגלות.
בעת הפריחה מתנשאים מעל העלים ומעל הגביעים באופן בולט פרחים דו-שפתניים בצבעי ורוד-סגול עז.
לפרחים צינור כותרת ישר, דקיק וארוך במיוחד.
מבנה הכותרת מקנה לפרח מראה ייחודי, המזכיר ראש של זוחל או יצור מיתולוגי קטן: השפה העליונה קמורה וקצרה, ואילו השפה התחתונה בולטת ונושאת לעיתים כתמים סגולים המשמשים נתיבי צוף ללוע הפרח.
בחלק מן הפרחים מתקיימת תופעת רבייה ייחודית ונדירה יחסית בעולם הצומח: הפרחים נותרים סגורים ובהם מתבצעת האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה).
נזמית לופתת היא מין רחב תפוצה, שמוצאו באזורים הממוזגים של אירופה, מערב–מרכז אסיה וצפון אפריקה, והוא התאזרח בהיקף נרחב ביבשת אמריקה ובאזורים נוספים של העולם הממוזג.
בישראל תפוצתה בעיקר באזורים הגשומים, והיא חודרת גם לצפון הנגב ולמרכזו.
היא גדלה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובבתי גידול מופרעים.
פריחתה נמשכת מדצמבר ועד אפריל, מתחילה בראשית החורף ושיאה באביב המוקדם.
על פי נתוני POWO, נזמית לופתת (Lamium amplexicaule) היא מן המינים הנפוצים ביותר בסוג נזמית ובעלת תחום התפוצה הרחב ביותר, ולאחריה נזמית נזמית לבנת-פרחים (Lamium album) שאינה גדלה בישראל.
הסוג כולל כ-32 מינים, שרובם נפוצים באזורי אירואסיה הממוזגת.
זהו מין בעל שונות תוך-מינית ניכרת, המתבטאת בקיומם של שני תת-מינים מוכרים וארבעה זנים המתוארים בספרות הטקסונומית.
שונות זו באה לידי ביטוי הן בתכונות מורפולוגיות והן בדגמי תפוצה גאוגרפיים של היחידות התת-מיניות.
החלוקה לתת-מינים משקפת בראש ובראשונה הבדלים גאוגרפיים עקביים.
תת-המין המאוריטני תואר לראשונה כבר בשנת 1934.
amplexicaule) הוא צמח עשהוי חד-שנתי או ד-שנתי הנפוץ והרחב ביותר, ותחום תפוצתו חופף למעשה את תחום תפוצתו הכולל של המין.
הוא נפוץ באזורים הממוזגים של אירואסיה, וכן במקרונזיה ובאזורים ממוזגים במזרח אפריקה עד אתיופיה.
תת-מין זה הוא היחיד המיוצג בצמחיית הבר של ארץ ישראל, והוא גם התאזרח מחוץ לתחום תפוצתו הטבעי.
הוא הוכנס והתבסס ברחבי אמריקה הצפונית והדרומית, וכן באזורים אחדים באוקיאניה (ובהם ניו-זילנד וטסמניה), באיים סוב-קוטביים וסוב-אנטארקטיים, ובחלקים מצפון האוקיינוס השקט והאזורים הבוראליים.
mauritanicum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי או דו-שנתיים שמוגבל בתפוצתו לאזורים הממוזגים של צפון-מערב אפריקה, בעיקר במרוקו ובאלג'יריה.
במסגרת תת-מין טיפוסי של נזמית לופתת תוארו מספר זנים, הנבדלים זה מזה בעיקר בפרטים מורפולוגיים של העלים והפרחים ובתפוצה גאוגרפית אזורית.
aleppicum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת מדרום-מזרח טורקיה דרך עיראק, איראן ולבנון–סוריה; בישראל הוא גדל ברום החרמון ומוכר בשם זן ארם-צובא.
נזמית לופתת זן בורנמילרי (L.
bornmuelleri) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו במערב אסיה; בתחום המדינות: טורקיה, לבנון–סוריה, עיראק, איראן.
תוארה לראשונה למדע בשנת 1982
נזמית לופתת זן משוננת (L.
incisum) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת מיוון ועד צפון-מערב איראן דרך טורקיה ועיראק אל טרנס קווקז וגם עד לבנון–סוריה.
נזמית לופתת זן מזרח-אירופה (L.
orientale) הוא צמח עשבוני חד-שנתי שתפוצתו משתרעת ממזרח אוקראינה ועד מזרח ומערב רוסיה האירופית ודרומה; תוארה לראשונה למדע בשנת 1989.
היא נפוצה בכל ישראל ובמיוחד באזורים הרריים, ובבתות.
בישראל תפוצתה בחבל הים-תיכוני מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב, ובית גידולה בגינות, בשדות, בצדי דרכים ובמקומות המופרעים על ידי האדם.
נזמית לופתת היא מין של האזור הממוזג.
תחום תפוצתה הטבעי משתרע באירואסיה הממוזגת, וכולל גם את מקרונזיה וכן אזורים ממוזגים במזרח אפריקה עד אתיופיה.
amplexicaule) הוא הנפוץ והרחב ביותר, ותחום תפוצתו חופף למעשה את תחום תפוצתו הכולל של המין; לעומתו תת-המין המאוריטני (subsp.
mauritanicum) מוגבל לצפון-מערב אפריקה, במרוקו ובאלג'יריה.
מחוץ לתחום תפוצתה הטבעי התאזרחה נזמית לופתת באזורים נרחבים, ובראשם אמריקה הצפונית והדרומית, וכן במספר אזורים באוקיאניה ובאיים אחדים.
בישראל נפוצה נזמית לופתת בחבל הים-תיכוני, מן החרמון בצפון ועד צפון הנגב.
בית גידולה אופייני למקומות מופרעים בידי האדם: גינות, שדות, צדי דרכים ושטחים עשירים בחנקן, והיא נחשבת למין מלווה אדם מובהק.
נזמית לופתת דגלה ממרגלות החרמון ועד אזור מגדל-שמס ברום 1300 מטר גדלה נזמית לופתת.
מעל רום 1300 מטר, ככל שעולים בגובה בחרמון, הפרטים של נזמית לופתת נעשים קטנים וצפופים, אברי העלים וגם הפרחים נעשים קטנים יותר ואחוז הפרחים הקלייסטוגמיים גדל.
נזמית לופתת היא צמח עשבוני חד-שנתי, ים-תיכוני, נמוך (10 עד 30 ס"מ), מסתעף מבסיסו, מקריח (בשונה מאשבל) או שעיר ובעל שערות פשוטות.
בכל תפרחית נפתחים פרחים אחדים בלבד, והפריחה אינה בו-זמנית.
לעיתים חלק מן הפקעיות נותרות סגורות, והכותרת אינה מתארכת מעבר לגביע; בפרחים אלה מתבצעת האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה).
העלים התחתונים בעלי פטוטרות, והעליונים יושבים ולופתים את הגבעול (זוג העלים הנגדיים חובק את הגבעול), ואינם שונים בצורתם ובגודלם משאר עלי הגבעול.
טרפי העלים עגולים ורחבים, מקומטים ושקועים לאורך העורקים; פני הפטוטרות מכוסים בשערות פשוטות וקצרות, ושפת הטרפים משוננת בשיניים שוות זו לזו ומעוגלות בראשן.
הפרחים ערוכים בתפרחיות (דורים מדומים) היושבות במפרקים העליונים של הגבעול, בחיקם של זוגות עלים נגדיים.
הדורים ערוכים לאורך חלקו העליון של הגבעול, אך עקב קיצור המרווחים בין המפרקים הם יוצרים מראה של תפרחת צפופה בראש הגבעול.
העלים שבחיקם יושבות התפרחיות הם עלי גבעול רגילים, הדומים לעלי הגבעול האחרים, ולעיתים ארוכים מן התפרחית ובולטים החוצה.
בכל תפרחית 4 עד 20 פרחים שאינם נפתחות בו-זמנית.
הפרחים דו-מיניים ודו-שפתניים בבירור ואורכם 20 עד 30 מ"מ ואורך צינור הפרח 10 עד 12 מ"מ.
הפרחים חסרי חפיות (bracteoles), כלומר אינם נושאים עלים זעירים בבסיס כל פרח.
לעיתים הפרחים אינם נפתחים, והאבקה מתבצעת בתוך הפרח (קליסטוגמיה).
הגביע דמוי צינור או פעמון, אינו דו-שפתני, משתייר ומתפרה.
הגביע, שאורכו 5 עד 7 מ"מ, בעל 5 עורקים (בשונה מנפית) ו-5 שיניים מחודדות, שוות זו לזו בצורתן.
הכותרת דו-שפתנית בבירור, ולרוב סגולה (ארגמן כהה) ולעיתים רחוקות לבנה.
צינור הכותרת ארוך מאוד ומורחב בפתאומיות בחלקו העליון כעין שק או זפק; הוא בולט מאוד מן הגביע ואינו מכיל טבעת שערות (בשונה מאשבל).
השפה העליונה דמוית כובע, שעירה באופן בולט, תמימה או מפורצת.
השפה התחתונה פרושה ובעלת 3 אונות, קירחת, וצבעה ורוד בהיר עם נקודות ורודות כהות (נתיבי צוף).
האונות הצדדיות קצרות מאוד ודמויות שיניים או מעוגלות; האונה האמצעית משונצת מאוד בבסיסה (הולכת ומצטַרֶרֶת כלפי הבסיס), ולעיתים מחולקת לשתי אונות בקצה.
האבקנים שמספרם 4 אינם חבויים בצינור הכותרת, אך הם חבויים תחת השפה העליונה ואינם בולטים מתוך הכותרת, או בולטים במעט בלבד.
זוג האבקנים האחורי קצר מן הזוג הקדמי (בשונה מנפית).
הצלקת דו-אונתית (אונות עמוד השחלה שוות זו לזו).
הפרי מסוג מפרדת בעלת 4 פרודות, שכל אחת אחת מהן עטופה בנפרד בקטע של שחלה ובעלת 3 מקצועות חדים וקטומים (לא מעוגלים, בשונה מאשבל) בראשן.
העלווה מתפתחת מתחילת נובמבר וקמלה בהדרגה עד אמצע מאי.
הפריחה מתחילה בסוף נובמבר ונמשכת לאורך חודשי החורף ועד תחילת מאי.
הפירות מופיעים כבר באמצע דצמבר, והפצת הפירות הבשלים מתרחשת מאמצע פברואר ועד אמצע יוני.
בנזמית לופתת קיימת תאימות עצמית, כלומר לגרגרי האבקה יש יכולת לנבוט על גבי הצלקת של פרח בעל אותו מטען גנטי ולהפרות את הביציות שבשחלה.
תאימות זו מאפשרת קיומה של האבקה עצמית בצד האפשרות להאבקה זרה כתוצאה מפעילות מאביקים.
משך חיי הפרח קצר יחסית ונע בין 1.6 ל-2.4 ימים; עם זאת, הודות לפתיחה ההדרגתית של הפרחים ולמשך החיים הארוך של הצמח כולו, מתאפשרת האבקה גם בתנאי החורף הקשים.
בנזמית לופתת קיימים שני טיפוסי פרחים (פתוחים וסגורים) ושלושה מסלולי האבקה: שני מסלולי האבקה מתרחשים בפרחים פתוחים, ואחד בפרחים סגורים.
בפרחים הפתוחים מתרחשות הן האבקה זרה והן האבקה עצמית, בעיקר בידי דבורי בר גדולות, זבובים ממשפחת הבומביליים, פרפרים ודבורים בינוניות שלשונן ארוכה; האבקה בידי דבורי דבש, שלשונן קצרה, נדירה יותר.
מסלול ההאבקה השלישי הוא האבקה עצמית סמויה (קליסטוגמיה), המתרחשת בפרחים סגורים.
בתפרחית אפשר להבחין בשני טיפוסים של פקעיות פרח (ניצנים) - כאלה שבהם הכותרת זעירה ואחרים שבהם היא גדולה.
הגדולים יתפתחו לפרחים דו-שפתניים באורך 20 עד 30 מ"מ.
בפרחים אלה, שגודלם 2 עד 5 מ"מ, הכותרת קצרה וקמורה, דמוית כיפה קטנה וסגולה שסוגרת את פתח צינור הגביע ואינה בולטת מבין שיניו.
בפרח הקליסטוגמי אין צוף, והאבקנים והצלקת מקופלים ומהודקים זה לזה, מבשילים בו-זמנית ומתבצעת בהם האבקה עצמית.
נמצא כי שיעור הפרחים הסגורים הבשלים מינית (קליסטוגמיים) מותנה בתנאים הסביבתיים: הוא גבוה יותר בתחילת עונת הגשמים מאשר באביב, ועולה עם הירידה בטמפרטורות נמוכות ועלייה בגובה הטופוגרפי.
ככל הנראה, בתנאי חורף הרריים גשמים תכופים עלולים להרטיב את האבקה ולפגוע בחיוניותה, ואילו רוחות וטמפרטורות נמוכות מפחיתות את פעילות המאביקים.
נזר (Tiara) הוא כתר שמשובצים בו יהלומים ואבני חן, הנלבש בדרך כלל על ידי נשים.
בנות משפחות המלוכה באירופה ומשפחות עשירות בארצות הברית היו נוהגות ללבוש נזר באירועים ותחילתו במאה ה-18.
למשפחת המלוכה השוודית ישנו אוסף תכשיטים גדול המורכב מהרבה נזרים.
זוכות בתחרויות יופי ומלכות נשף סיום בית ספר עונדות על ראשן נזר.
הנזעמים (צרפתית: Enragés) הייתה סיעה רופפת בימי המהפכה הצרפתית שפעלה מפברואר ועד ספטמבר 1793. ה"נזעמים" ייצגו את הקצה השמאלי ביותר בספקטרום הפוליטי ותבעו פופוליזם כלכלי ואת חיסול החשודים בבגידה במהפכה.
הם היו אהודים בקרב אספסוף הסנקילוטים בפריז ועלו בזירה כשהמונטניארדים נזקקו להם נגד הז'ירונדינים.
כשנעלם צורך זה, היו הראשונים בקרבנות שלטון הטרור וחוסלו.
הימים שלאחר פתיחת מלחמת הקואליציה האנטי-צרפתית הראשונה והפיכת ה-10 באוגוסט 1792 היו תקופה של הקצנה שמאלה במפה הפוליטית של המהפכה.
הכוחות המתונים והשמרניים נדחקו הצדה ברובם; הז'ירונדינים, שהיו סממן רדיקלי בימי שלטון הפייאנטים, התמצבו כאגף הימני לאחר טיהורם של קודמיהם.
בתנאים אלה, חשיבותם ומשקלם של המוני החלכאים ברבעיה העניים של פריז הבירה, הסנקילוטים ("חסרי האברקיים", משום שחסרו כסף לקנות את המכנסיים האפנתיים) הלך וגבר.
הם היו הכח העיקרי שחולל את הפיכת ה-10 באוגוסט, והפוליטיקאים נדרשו להם יותר ויותר כשהמתח בין המונטניארדים השמאלנים לז'ירונדינים החריף.
הסנקילוטים עברו רדיקליזציה גוברת עקב המשבר הכלכלי הקשה.
מרד העבדים בהאיטי ייקר מאוד את מחירי הסוכר, הסבון ומוצרי צריכה אחרים, בעוד שהמלחמה הכבידה את עולה על הציבור.
מארגני שטח התחרו ביניהם בהעלאת תביעות פופוליסטיות שנועדו לשאת חן בעיני ההמון ולמשכו אליהם, בעוד שהמפלגות השליטות עדיין דגלו בשוק חופשי וחששו מחקיקה כזו.
בתנאים אלה התגבשה קבוצה קטנה ורופפת של אישים שאוחדו (כמו סיעות אחרות במהפכה) יותר מתוך מיקום משותף על הספקטרום ויריבות עם אחרים מאשר מתוך הזדהות אמיתית או מסגרת מאורגנת.
רק ההיסטוריון ז'ול מישלה זיהה אותם בדיעבד בספרו מ-1847 וטבע עבורם את הכינוי "נזעמים", Enragés, שם שבימי המאורעות ננקט עבור מגוון קיצונים אלימים בני כל ההשקפות.
ה"נזעמים" מנו חמישה אישים בולטים.
הראשון היה הכומר ז'אק רו, שעוד באביב 1792 נשא דרשות חוצבות להבות למען הבאת רווחה לאדם הפשוט וטיפול אלים במתעשרים ובבוגדים; הוא היה המוכר והשנוא בין המנהיגים.
לצדו עלו תאופיל לקלר, פקיד דואר אמיד שנבחר כאלקטור, ז'אן-פרנסואה וארלֶה ששירת כמתנדב וצבא והיה מארגן פוליטי, והשחקנית קלר לאקומב.
המצע המשותף לכולם היה דרישה להטלת פיקוח מחירים נוקשה כדי להבטיח מוצרי יסוד בסיסיים להמונים ומלחמה בספקולנטים שהתעשרו מהימורים על ערך האסינייאטים הנשחקים בעוד האוכלוסייה מתרוששת.
הם שילבו זאת בהתלהמות נגד אויבי המהפכה מבית, האמיתיים והמדומים, בתקופה בה היה הרוב משוכנע שקנוניות ומזימות נרקמו מכל העברים והמונטניארדים טפלו האשמות כאלו על הז'ירונדינים.
וארלה היה הוגה מעמיק הביע התנגדות עקרונית לשיטת האלקטורים ולכל חציצה בין הבוחרים (והוא תבע זכות בחירה אוניברסלית ללא מבחן רכוש) לנציגיהם, וסבר שלראשונים צריכה להיות הזכות להפקיע את המנדט של ציריהם לכל אורך כהונתם.
הן הוא והן רו תבעו להלאים את רכוש הספקולנטים והאצילים שהיגרו מצרפת ולחלקו בין הנזקקים.
ה"נזעמים" היו פופולריים בקרב הסנקילוטים של פריז, וצברו השפעה באסיפות המקומיות ובמועדונים של רבעים כמו גרבייר ותאטר פרנסז, שהיוו קנים של תסיסה רדיקלית.
היסטוריונים רבים ניתחו את תוכניותיהם המבולבלות והלא-מגובשות וניסו להציב אותם כחלוצים וכמבשרים של הסוציאליזם או האנרכיזם, ולקבוע מה בדיוק הייתה האידאולוגיה שלהם ככל שהייתה כזו.
ה"נזעמים" גילו את כוחם לראשונה ב-25 בפברואר 1793, כשהמון נשים שפעל בהשראתם התפרץ לחנויות בכמה רבעים פריזאיים והכריח באיומים את הבעלים למכור במחירי מקסימום נמוכים.
ב-9 במרץ הצטרפו אוהדיהם ככח העיקרי בהפגנה שהחריבה את בתי-הדפוס של עיתונות הז'ירונדינים, שהאשמה טרייה בבגידה עלתה נגדם, ולמחרת צעדו עם פייר גספאר שומט לקונבנט בדרישה לטהר את "חורשי המזימות" מבית ונענו ריקם.
ב-10 במאי הקימה לאקומב את "חברת האזרחיות הרפובליקניות המהפכניות" (Société des citoyennes républicaines révolutionnaires) קצרת הימים.
ב-13 תפסה את אן-ז'וזף טרואן דה מריקור והצליפה בה כמעט למוות.
מריקור ניצלה רק בהתערבותו של ז'אן-פול מארה.
אבל לשיא כוחם הגיעו בהפיכת ה-2 ביוני.
כשהיריבות בין הז'ירונדינים למונטניארדים גאתה ושנאת השמאל לראשונים הרקיעה שחקים, לא ראה אפילו רובספייר מוצא לשיתוק הפוליטי אלא בתפיסת השלטון וקרא להתקוממות ב-26 במאי.
פעילי השטח ברבעים לא נזקקו ליותר מכך, וב-29 הם הקימו "ועדה מהפכנית" מנציגי 33 רבעים.
היה זה וארלה עצמו שהתמצב כמנהיג בין הקרואים ושהוביל אותם לעירייה, שם הדיחו את הקומונה הפריזאית ותפסו את מקומה.
הקומונה החדשה ארגנה את ההמון הזועם שהקיף את הוועידה הלאומית בימים הבאים והביא להדחת הצירים הז'ירונדינים ומעצרם.
הן האברטיסטים והן תומכי רובספייר אמנם נדרשו ל"נזעמים" במאבקיהם הפנימיים, אך חששו מהרדיקליות שלהם והיו נחושים לרסנם.
וארלה, לאקומב, לקלר ותומכיהם לא אותתו על שום התמתנות.
ב-25 ביוני הגיש רו לוועידה הלאומית המטוהרת את "מניפסט הנזעמים": הוא תבע פיקוח מחירים, הוצאה להורג של ספסרים וחלוקת רכוש לעניים.
בדרשותיו רמז באופן גלוי למדי שהמשטר החדש לא היה שונה מקודמיו מבחינתו.
הוא גורש ממועדון הקורדליירים שנבעת מקנאותו.
המונטניארדים גייסו את מארה, שהתמיכה בו בקרב הסנקילוטים הייתה רבה, והוא הוקיע בעיתונו את ה"נזעמים" כסוכנים מלוכניים ובוגדים.
הם שמטו את הקרקע תחת בסיסם הפוליטי כשנכנעו לתביעה הפופוליסטית ואימצו חוק לפיקוח מחירים, שהועבר ב-29 בספטמבר 1793. תקנות החירום החדשות שהועברו עקב המשבר בחזיתות דחקו הצידה את המעט שנותר מן החוק והסדר וסללו את הדרך לשלטון הטרור, שסיפק שעת כושר נוחה להיפטר מן ה"נזעמים".
ז'אק רו נעצר כבר ב-5 בספטמבר, והתאבד בכלא; האחרים נעצרו לתקופות שונות ועם שחרורם כבר לא נותר דבר מהתנועה.
הובלת ההמון הקיצוני עברה לאברטיסטים, שהיו קנאים כמותם בשאלת היחס לאויבים מבפנים אך שמרנים כלכלית.
נזריה היא קבוצה ללא כוונת רווח קווירית-פמיניסטית המבוססת בדלהי שבהודו.
הקבוצה הוקמה באוקטובר 2014, ומאז התרחבה למקומות נוספים בדרום אסיה.
המילה "נזריה" (Nazariya) פירושה "אופן ראייה", או "נקודת מבט".
השם משקף את מטרת הקבוצה להשמיע פרספקטיבות מהשוליים, 'על מנת לסתור את "ההגמוניה של ההטרונורמטיביות" הרעילה של החברה'.
הקבוצה שואפת להעלות מודעות אצל קבוצות ויחידים אשר עובדים על נושאים של אלימות מגדרית, חינוך, בריאות, ותעסוקה, מנקודת מבט של לסביות, ביסקסואליות וטרנסג'נדרים ("לט"ב").
העבודה מתבצעת דרך מחקר, קמפיינים, הערכות ופיתוח כישורים.
נזריה גם חושפת לציבור את חייהן של לט"ביות כדי להעלות את המודעות לצרכים שלהן.
חלק מהנושאים שהקבוצה מוצאת צורך לעסוק בהם על מנת ליצור חברה שוויונית יותר בהודו כוללים:
רגישות כלפי מגוון זהויות מגדריות ומיניות
הפללת פרקטיקות מיניות שעל פי חוק נחשבות "נגד סדרי הטבע" (סעיף 377 לחוק הפלילי)
אי-הכללה של אנשים קווירים בהתערבות חינוכית, בריאותית ובנושאי אלימות
אי-הכללה ואפליה נגד אנשים קווירים בסביבות עבודה
חוסר תמיכה בערים פחות מרכזיות ובעיירות ובאזורים כפריים
חוסר בהצטלביות בשיח ובגישות לגבי זהויות
הפעילות שהקימו את הארגון וממשיכות למלא תפקידים מרכזיים בתפקודו:
ריטמבהארה מהטה — אחראית על פיתוח ארגוני, יישום תוכניות, וגיוס כספים.
ריטופרנה בורה — אחראית על גיוס כספים, פיתוח תוכניות ונטוורקינג.
פורינימה גופטה — חברת הוועד המנהל.
נזקי DNA בעקבות קרינת UV וקרינת רנטגן הם נזקים הנגרמים לדנ"א כתוצאה מקרינה מייננת, דוגמת קרינת הרנטגן, וקרינה לא מייננת בעלת אנרגיה גבוהה, דוגמת קרינת UV.
סוגי קרינה אלו יכולים להוביל לנזקים חמורים ביצור החי.
על כן, ישנה חשיבות רבה בהבנת הנזקים הנגרמים מקרינות הללו ומנגנוני התיקון התאיים והטיפולים הרפואיים המתקנים ומגנים מפני אותם נזקים.
קרינה היא תהליך שבו חלקיקים נושאי אנרגיה נפלטים מגוף אחד ונעים כגל המתפשט במרחב.
היא בעלת תכונות פיזיקליות של אורך גל, תדר ושדה מגנטי.
שיא גובה הגל הוא העוצמה שלו; אורך הגל הוא המרחק בין שני שיאים סמוכים ותדירות הגל היא מספר הפעמים ביחידת זמן שבהן הגל מגיע לשיא.
בקרינה אלקטרומגנטית, ככל שאורך הגל קטן יותר, תדירותו גבוהה יותר וכך כמות האנרגיה שלו גדולה יותר.
קיים טווח רחב של סוגי קרינה, התלוי בסוג החלקיקים הנושאים את האנרגיה ובתדירות הגל.
קרינה בעלת אורך גל גדול, בה כמות האנרגיה קטנה, קיימת בגלי רדיו או בגלים באור הנראה, והיא קרינה בלתי מייננת.
לקרינה מסוג זה אין אנרגיה מספיקה על מנת לשבור קשרים קוולנטים ולפגוע במולקולות המרכיבות את הגוף.
קרינה שלה אורך גל קטן מ־121.6 ננומטר, כמו חלק מטווח האולטרה-סגול, ה-X-ray וה-γ-ray היא בעלת אנרגיה גבוהה, ויכולה לגרום לשבירת קשר קוולנטי ונזק לרקמות הגוף.
ספיגה של אנרגיה מקרינה על ידי חומר ביולוגי יכולה להוביל לאחד משני התהליכים הבאים: יינון או עירור.
עירור הוא העלאה של האלקטרון במולקולה לרמת אנרגיה גבוהה יותר, מבלי להוציא בפועל את האלקטרון ולשבור את הקשר.
בזמן שיינון הוא הוצאת האלקטרון מהמולקולה, שבירת הקשר הקוולנטי ויצירת יונים.
דבר זה יתאפשר רק אם לקרינה יש אנרגיה מספקת על מנת להוציא בפועל אלקטרון מהאורביטל הנוכחי שלו באטום, עד כדי שבירת קשר קוולנטי כפול, דוגמת קשרים בגדיל DNA.
בשנת 1895, וילהלם קונרד רנטגן גילה שפריקת מתח גבוה בין אלקטרודות, בגז בלחץ נמוך, מייצרת קרינה חודרת הגורמת לחומרים מסוימים להאיר באור הנראה.
לפי הגדרתו של רונטגן, אם המתח בין האלקטרודות עולה על 30 קילוואט, הקרינה יכולה לחדור את רקמות הגוף הרכות ולהטיל צלליות של הרקמות הקשות, כגון עצמות, על גבי מסך ניאון.
זמן לא רב לאחר הניסוי של רונטגן, התחדדה ההבנה בנוגע להליך הפיזיקלי המתרחש בעת פריקת המתח.
ההליך מתחיל בכך שאלקטרונים נפלטים מהאלקטרודה השלילית של צינור הפריקה, ומואצים על ידי המתח המופעל בין האלקטרודות ופולטים קרינה אלקטרומגנטית.
הקרינה הזו היא בעלת אנרגיה גבוהה ביותר, נמצאת בטווח הקרינה המייננת אשר יכולה להוביל לשברים דו-גדילים הבסיס לנזקי ה-DNA שעלולים להיגרם בעקבות חשיפה לקרינת X-ray.
עצם החשיפה לא בהכרח גורמת לנזקים באופן ישיר – נדרשת רמה מסוימת ומשך זמן מסוים על מנת שהקרינה תשפיע על ה-DNA.
מחקרים אחרונים מראים כי קיימות "טביעות אצבעות" ספציפיות בגנים מוטנטיים שהפכו כאלה כתוצאה מקרינה לעומת כאלו שהגוף יצר בעצמו.
ניתן לאפיין את השפעת הקרינה המייננת על ה-DNA בשני מישורים:
1. השפעה על גדיל ה-DNA עצמו – יצירת שבר בין שני גדילי ה-DNA.
השבירה בין שני הגדילים היא כתוצאה מיינון ישיר של מולקולת ה-DNA.
שבירה כזו יכולה להוביל לפגיעה מבנה הכרומוזום וליצור כל אחד מהאברציות הכרומוזומליות הבאות:
טרנסלוקציות כרומוזומליות (Translocation) – שבירה דו-גדילית של מולקולת ה-DNA הגורמת לניתוק חלק מהכרומוזום וחיבורו לכרומוזום אחר (לא הומולוגי) או לאותו כרומוזום בצידו האחר.
כאשר סגמנט ה-DNA עובר רק מכרומוזום אחד לאחר, זוהי טרנסלוקציה לא מאוזנת (nonreciprocal translocation), היכולה להוביל לאיבוד חומר גנטי.
מנגד, כאשר שני כרומוזומים לא הומולוגים מחליפים סגמנטים של DNA אחד עם השני, זוהי טרנסלוקציה מאוזנת (Reciprocal translocation).
טרנסלוקציה זו אינה גורמת לאיבוד חומר גנטי ולכן לרוב פחות מזיקה מטרנסלוקציה לא מאוזנת.
בשני המקרים הטרנסלוקציה יכולה להוביל להרס גנים בנקודת השבר או לשינוי בקרתי של הגנים שיכול להזיק ליצור החי.
היפוך (Inversion) – השבירה יכולה לגרום לאחד האזורים להתהפך, ולהתחבר חזרה לגדיל השני, כשהוא בכיוון ההפוך.
גם במקרה זה, בדומה לטרנסלוקציה, רצף הגנים או הבקרה עליהם יכולים להיפגע.
מחיקה (deletion) – פגיעה נוספת בגדיל ה-DNA עצמו היא תופעת המחיקה (deletion), בה קיים אזור ספציפי בגדיל ה-DNA שהבסיסים בו ימחקו.
תוצאת המחיקה יכולה לא להשפיע כלל על הגוף אך יכולה גם לגרום ליצירת גן מוטנטי.
שכן, בסיסים ימחקו וה-DNA שישוכפל לא ישוכפל על בסיס גדיל מקורי אלא על בסיס גדיל שחסר את הבסיסים הרלוונטיים שלו.
תהליכים אלו עלולים לגרום למוטציות שיביאו להתחלקות לא מבוקרת של תאים ולגרימת גידולים סרטניים עקב פגיעה בגנים מדכאי סרטן (Tumor suppression genes ) או פגיעה בבקרה על אונקוגנים.
שבירת גדילי ה-DNA ותופעת המחיקה המביאים לשינוי מבני של הגדילים יכולים לגרום לאיבוד הגנים הללו או שינוי בבקרתם.
האזורים המועדים יותר לתהליך הזה הם איברים בגוף בהם יש התחלקות מהירה, לדוגמה: מח העצם, מעי, עור ועוד.
2. השפעה עקיפה על ה-DNA – השפעה מהסוג הזה תתרחש בעקבות פגיעה של קרינה מייננת במולקולות הנמצאות בסביבת ה-DNA.
הדוגמה השכיחה ביותר היא מולקולות מים, הנמצאות בשכיחות גבוהה בתאי הגוף.
מולקולות אלה עוברות יינון כתוצאה מהקרינה, והופכות לרדיקלים חופשיים.
רדיקלים חופשיים הם חלקיקים ריאקטיביים מאוד הנוטים להתחבר ולשנות מולקולות איתן הם באים במגע.
מידת הריאקטיביות הגבוהה שלהם גורמת לשינוי מבני או כימי של המולקולות סביבם, מה שעלול לגרום לנזקים.
במקרה שלנו, הנזק המדובר המשמעותי יהיה לגדילי ה-DNA.
קיימים מנגנוני תיקון טבעיים של ה-DNA למוטציות המתרחשות במהלך תהליכים השעתוק והשכפול.
עם זאת, הגוף יודע להתמודד עם כמות ספציפית של מוטציות בפרק זמן נתון.
חשיפה ממושכת לקרינה תגרום למוטציות בהיקף שהגוף לא יודע להתמודד איתן.
במקרה כזה, תא שנפגע מהקרינה יפעיל את מנגנון המוות העצמי שלו (אפופטוזה).
ישנם שני סוגים של מנגנוני תיקון המתקנים שברים דו גדיליים:
NHEJ-Nonhomologous End Joining (שלב G1) - משנה את הרצף המקורי (בגיל 70, תא טיפוסי יכיל כ-2,000 "צלקות").
שברים מתרחשים כמעט בכל חלוקה, ולכן המנגנון חיוני ובעל חלבונים שמורים מאוד.
מחלות הקשורות לפגיעה ב-DNA בעקבות קרינת X-ray
סרטן – הסכנה המשמעותית ביותר בחשיפה מוגברת לקרינה.
מסיבה זו נשים בהריון לא נחשפות לקרינה – חשיפה זו מעלה את הסיכויים לסרטן של העובר.
ARS – Acute radiation syndrome - אוסף של השפעות בריאותיות עקב חשיפה לכמויות גבוהות של קרינה מייננת בפרק זמן קצר.
התסמינים יכולים להתחיל תוך שעה ועשויים להימשך מספר חודשים.
במהלך הימים הראשונים התסמינים כוללים בדרך כלל בחילה, הקאות, אובדן תיאבון, כאבי ראש וזיהומים.
התסמינים בהיחשפות חמורה לפרקי זמן ארוכים הם נשירת שיער, צואה דמית, בעיות נוירולוגיות קשות ומוות.
קרינה פוגעת באיברים בעלי יכולת התחלקות מהירה, דוגמת בלוטת התריס, הגונדות (אשכים בזכר ושחלות בנקבה) והמעי (זיהוי של פגיעה בו יכול להתרחש לאחר אבחנה של כיבי קיבה, שלשולים והקאות).
פגיעה באיברים אלו עלולה לפגוע בתהליכים נרחבים בגוף ולגרום להתפתחות של מחלות נוספות בדרך עקיפה, לדוגמה אי פריון או קטרקט.
טיפול רפואי במקרה של חשד לפגיעה
אם לאחר חשיפה מוגברת לקרינה רדיואקטיבית מתעורר חשד לפגיעה ברקמות הגוף, קיימות תרופות אותן ניתן ליטול בהוראת רופא.
מרבית התרופות עובדות על מנגנון של היקשרות לחלקיקים הרדיואקטיביים ובכך הפחתה של היקשרות שלהם לתאי הגוף.
בין תרופות אלה קיימות התרופות הבאות:
יודיד האשלגן (Potassium iodide) – טבליה המכילה תערובת של יודיד האשלגן.
יוד הוא יסוד החיוני לתפקוד תקין של בלוטת התריס.
בהיחשפות לקרינה משמעותית, דוגמת קרינה הנפלטת מכור גרעיני, בלוטת התריס תספוג יוד רדיואקטיבי (radioiodine).
נטילת טבליית יודיד האשלגן עשויה למלא "משרות פנויות" בבלוטת התריס ולמנוע את ספיגת היוד הרדיואקטיבי.
טיפול זה אינו טיפול לריפוי אלא להגנה מפני נזק והוא היעיל ביותר אם נלקח תוך יום מחשיפה לקרינה.
כחול פרוסי (Prussian blue) – טיפול יעיל במקרה של חשיפה לצזיום ותליום רדיואקטיביים.
זהו צבע מסוים הנקשר לחלקיקים של היסודות הרדיואקטיביים הללו ומביא להפרשתם לאחר מכן בצואה.
טיפול זה מזרז את סילוק החלקיקים הרדיואקטיביים ומפחית את כמות הקרינה שעלולה להיספג לבסוף בגוף.
Diethylene-triamine penta-acetic acid (DTPA) – טיפול יעיל במקרה של חשיפה לחלקיקים רדיואקטיביים של מתכות, ובעיקר לאחר חשיפה לפלוטוניום, אמריציום וכריום.
DTPA נקשר לחלקיקים של היסודות הרדיואקטיביים, והם מנוקים מהגוף יחד דרך השתן.
בכך מופחתת כמות הקרינה הנספגת בסופו של דבר בגוף.
מדידת השפעת אנרגיית הקרינה על גוף האדם
מדידת השפעת קרינה על גוף האדם או על כל גוף נמדדת ביחידות מידה של סיוורט.
יחידת מידה זו מתארת את כמות הקרינה האקוויוולנטית אשר נספגת על ידי אדם כתוצאה מחשיפה למקור קרינה; סוג הקרינה (אלפא, בטא, גמא, רנטגן וכו') גם הוא נכלל בחישוב הכמות הנספגת.
זילוורט אחד שווה לג'אול אחד הנספג בק"ג גוף (Sv).
יחידות המידה האלו מקבילות ליחידות מידה של גריי.
להלן מספר דוגמאות על מנת להמחיש את יחידת המידה:
0.1 (µSv) – שווה ערך לסריקת ביטחון בשדות תעופה.
5 (µSv) - שווה ערך לחשיפה לצילום רנטגן של השיניים.
100 (µSv) – שווה ערך לצילום חזה ברנטגן.
mSv) 10) – שווה ערך לסריקת CT אחת.
mSv) 50) – כמות הקרינה הנספגת בשנה המותרת לעובדים רפואיים בארצות הברית.
Sv) 1) – פגיעה קשה, דימום, נשירת שיער, מוות אפשרי בטווח של מספר שבועות.
Sv) 10) – פגיעה קריטית, מוות בטוח בטווח של שבועיים ללא טיפול.
Sv) 30) – פגיעה קטלנית, מוות בטוח בתוך 48 שעות.
Sv) 50) – כמות הקרינה אליה נחשפו עובדי הכור בצ'רנוביל בכל 10 דקות לאחר האסון.
חשוב להדגיש כי בימינו, בכל הנוגע לקרינה הנובעת מהליך רפואי, אין הגבלה על מנות הקרינה למטופל.
כלומר, לא קיימת רמת קרינה הנחשבת גבוהה מדי עבור מטופל, באם היא מוצדקת מבחינה קלינית.
הרופא המטפל ישקול את התועלת אל מול הסיכון בהליך הרפואי.
מספר ארגונים בינלאומיים פרסמו הנחיות והמלצות בנושא, המתבססות על נתונים מדעיים.
יש לפעול לאור עיקרון ה-ALARA (As Low As Reasonably Achievable), ובכך לעשות כל מאמץ על מנת להקטין ככל האפשר את מנת הקרינה בזמן ההליך הרפואי, וזאת מבלי לפגוע באיכות המידע הקליני הנדרש מהתהליך או יעילות הטיפול.
אין לבצע בדיקות הכרוכות בקרינה, במינון נמוך ככל שיהיה, אשר אינן תורמות לבירור או לטיפול הרפואי הנדרש.
קרינה אולטרה סגולה (UV- ultra violet, נקראת גם קרינת על סגול) היא קרינה בעלת אורכי גל של 400 עד 10 ננומטר ומחולקת לקבוצות על פי אורכי הגל:
קרינת UV קרובה (NUV- Near UV) מוגדרת כקרינה בעלת אורך הגל מ-400 עד 300 ננומטר.
קרינת UV בטווח האמצעי (MUV- Middle UV) מוגדרת כקרינה בעלת אורך הגל מ-300 עד 200.
קרינת UV בטווח רחוק (FUV-Far UV) מוגדרת כקרינה בעלת אורך הגל מ-200 עד 100.
קרינת UV קיצונית (Extreme UV) מוגדרת כקרינה בעלת אורך הגל מ-100 עד 10 ננומטר.
בנוסף, נחלקת קרינת UV לשלושה טווחים:
טווח זה בא משימוש כ- "black light" הגורם לחומרים לזהור באופן פלאורסנטי.
95% ממנו מסונן על ידי האטמוספירה.
קרינה זו גם יכולה ליצור כוויות עור ונזקים נרחבים ב-DNA, אך גם חשובה ליצירת ויטמין D.
קרינה זו היא בטווח המיינן, אולם מסוננת כמעט לחלוטין על ידי אטמוספירת כדור הארץ.
הסכנה המרכזית לחשיפה ממושכת של UVA ו-UVB היא סרטן העור, אשר נגרם בין היתר ממוטציות ב-DNA בעקבות חשיפה לקרינה.
ה-DNA מורכב מחומצות גרעין (נוקלאוטידים): פורינים (A ו-G) ופירימידינים (C ו-T).
UVB, שהיא האנרגטית יותר מהקרינות המגיעות לכדור הארץ, ויכולה להוביל ליצירת קשרים קוולנטים בין פירימידינים שכנים.
בעקבות ספיגה ישירה של פוטוני UV, מתבצע עירור אלקטרונים ב-DNA, המוביל לנזק הנקרא דימרים של פירימידינים (Pyrimidine dimers).
ישנן שני סוגי דימרים של פירימידינים:
(cyclobutane pyrimidine dimers - CPDs) - הנזק העיקרי המתרחש בעקבות קרינת UVB ו-UVC, בו נוצרים שני קשרים קוולנטים בין שני פירימידינים הסמוכים זה לזה: תימין-תימין (T-T), תימין-ציסטאין (T-C) או ציסטאין-ציסטאין (C-C), כש-T-T הוא המקרה הנפוץ ביותר.
(pyrimidine (6–4) pyrimidone photoproducts-64PPs) - נזק המתרחש בעקבות קרינת UVB ו-UVC (אך לא UVA), בו נוצר קשר קוולנטי יחיד בין שני פירימידינים שכנים, כש-TC הוא הנפוץ ביותר.
UVA היא פחות אנרגטית, אולם פי 20 יותר אינטנסיבית עקב מעברו באטמוספירה.
קרינה זו מזרזת גם כן יצירת CPDs, אך בעיקר מעורבת במבחר פגיעות מחמצנות של ה-DNA, כמו שבר חד גדילי של גדיל ה-DNA וחמצון בסיסים של DNA.
נזקים אלה אינם מתרחשים לרוב בעקבות קרינת UV ישירה, אלא בעקבות יצירת רדיקלים חופשיים הגורמים לנזק עקיפי.
המוטציות העיקריות מרדיקלים חופשיים כתוצאה מחשיפה ל־UVA הן:
8oxoGua- נזק החמצון הנפוץ ביותר.
כתוצאה מרדיקלים חופשים של חמצן (O2) ושל מולקולת תחמוצת ניטרית (NO), בה חומצת הגרעין גואנין (G) מחומצנת בעמדה 8 בבסיס.
שינוי זה מאפשר זיווג של G עם A במקום C, וכן הכנסת מוטציה שתישמר בחלוקות הבאות של התא.
שבר חד גדילי- (Single strand break - - SSB)- נזק היכול להיווצר מרדיקל חופשי של הידרוקסיל (OH), בו נוצר שבר באחד הגדילים של ה-DNA (נקרא גם nick).
שבר זה לרוב עובר תיקון בקלות ואינו יוצר נזק משמעותי לתא, משום שגדיל ה-DNA המקביל שומר על המבנה והסדר הנכון של הנוקלאוטידים.
נזק משמעותי עלול להיווצר כאשר מתרחשים שני שברים חד גדיליים בסמוך אחד לשני בגדילים הנגדיים, או אם נוצר שבר בעת החלוקה, כאשר גדילי ה-DNA נפרדים זה מזה.
מצבים אלה יכולים להוביל לשברים דו גדיליים ובעיות נרחבות לתא.
מנגנוני תיקון DNA לנזקים שנגרמו כתוצאה מקרינת UV
(NER-Nucleotide excision repair)- מנגנון תיקון לדימרים של פירימידינים:
כאשר נוצרים דימרים של פירימידינים שכנים, נוצר עיוות בולט במבנה ה-DNA הנקרא bulky lesions.
מנגנון NER כוללים חלבונים המזהים את האזור הבולט על גבי הגדילים, בעקבות השתהות של RNA פולימראז באזורים העוברים שעתוק, או בעזרת סריקת הגנום וזיהוי האזור הבולט באזורים שאינם עוברים שעתוק.
כאשר נמצאים הדימרים, החלבונים פותחים את הגדיל הכפול בעזרת פעילות של הליקאז, מבצעים חיתוך ומבצעים פעילות של אנדונוקלאז סביב האזור הפגוע (מקטע של בין 24–32 נוקלאוטידים).
לאחר מכן, על גבי המקטע החשוף, יבנה גדיל משלים תקין על ידי DNA פולימראז וליגאז.
(BER-Base excision repair) - מנגנון תיקון לבסיס יחיד אשר מזוהה כבסיס לא תקין (למשל בסיס שעבר דה-אמינציה, אלקילציה או אוקסידציה).
נזק זה מוגדר כנזק "קל" שאינו גורם לעיוות משמעותי בגדיל.
תחילה, אנזים הנקרא DNA גליקוזילאז (DNA glycosylase) יזהה את הבסיס הפגום, יהפוך ויחשוף אותו כלפי חוץ, יחתוך את הבסיס וישאיר את החלק הסוכרי בנוקלאוטיד.
אנזימים אחרים בעלי פעילות אנדונוקלאז יזהו את הסוכר ללא הבסיס ויחתכו אותו החוצה.
לבסוף הרווח יתמלא בנוקלאוטיד תקין על ידי סוג מסוים של DNA פולימראז (DNA פולימראז בטא) והרווח יאטם.
ישנם סוגים שונים של DNA גליקוזילאז המזהים ומסירים בסיסים פגומים שונים.
ה-DNA גליקוזילאז מזהה ומסיר, בין היתר, את הבסיס של 8oxoGua הוא hOGG1.
מחלות הקשורות לפגיעה ב-DNA בעקבות קרינת UV
כזכור, פגיעה ב-DNA עלולה להוביל לסרטן, ועל כן תיקון הנזקים ל-DNA לפני תהליך הרפליקציה של התאים הוא קריטי למניעת יצירת מוטציות והתרחשות התהליכים הקרציוגנים.
דוגמה טובה לכך היא מחלה גנטית אוטוזומאלית רצסיבית הנקראת קסרודרמה פיגמנטוזום (Xeroderma pigmentosum), אשר ברוב המקרים קשורה לתקלה בתהליך ה-NER ובתיקון דימרים של פירימידינים, כך שלסובלים ממנה עליה משמעותית בסיכון לסרטן בחשיפה ל-UV.
נזרית ארוכת-קוצים (שם מדעי: Diadema setosum) הוא מין של קיפוד ים.
אורכו הממוצע של מין זה הוא 70 מילימטרים.
משקלו של קיפוד הים הוא 35 עד 80 גרמים.
ניתן להבחין בין מין זה למינים אחרים מהסוג נזרית (Diadema) לפי חמישה כתמים בצבע לבן.
האוכלוסייה במפרץ הפרסי מתרבה בין אפריל למאי.
כמו קיפודי ים ארסיים אחרים הארס כלל לא קטלני לבני אדם והוא גורם לנפיחות וכאב.
מין זה אוכל אצות והוא בעל תפקיד חשוב בשמירה על השונית מפני צמיחת יתר של אצות.
בהיעדר אוכלוסייה בריאה של מין זה השונית עלולה להיפגע.
הנזרית היא קיפוד ים בצבע שחור בעל קוצים ארוכים ודקים.
מין זה נפוץ באזור האינדו-פסיפי כולל מפרץ אילת, אוסטרליה, יפן והחוף של אפריקה המזרחית בשוניות אלמוגים, קרקע חולית ואזורים עם עשב ים ואצות.
מין זה פלש לים התיכון דרך תעלת סואץ.
נזק בלתי הפיך: כיצד אופנת הטרנסג'נדרים פוגעת בנערות הוא ספר באנגלית מאת אביגיל שרייר, בעלת טור לשעבר בעיתון וול סטריט ג'ורנל, שתורגם לעברית ויצא לאור על ידי הוצאת סלע מאיר.
על פי שרייר, בעשור השני של המאה ה-21 חלה עלייה פתאומית וחדה בהזדהות כטרנסג'נדרים של בני נוער שזוהו כנקבה בלידה, משום שהם "פועלים על פי טרנד" הנגרם על ידי רשתות חברתיות וטלפונים סלולריים.
שרייר מתייחסת לכך כאל מגפה חברתית, בדומה לנערות שבעשורים קודמים נפלו קורבן לאנורקסיה ובולימיה, ומביעה את התנגדותה להתאמה מגדרית לצעירים.
על הספר נמתחה ביקורת כיוון שההשערה שהוא מקדם, המוכרת בשם התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית, היא אבחנה שלא הוכרה על ידי אף גוף מקצועי כאבחנה תקפה, ושלמעלה ממאה ארגוני בריאות הנפש בהם האגודה האמריקנית לפסיכולוגיה והאגודה האמריקנית לפסיכיאטריה הזהירו נגד השימוש בה.
הספר יצא בשנת 2020 ובדצמבר 2020 הוא נמנה בין ספרי השנה של האקונומיסט.
בנובמבר 2020 הספר הוסר מאתר המכירות של טארגט, הוא הושב לזמן קצר לאחר ערעור של המחברת, אך הוסר שוב בפברואר 2021. באפריל 2021 הודיעה הנהלת אמזון כי לא תענה לדרישת חלק מעובדיה להסיר את הספר מאתר המכירות שלה, לאחר שבחינה של הספר מצאה שהוא אינו נוגד את כללי אמזון.
הספר נמנה בין הספרים המרכזיים האחראים לעלייה במכירות של הוצאת רגנרי ברבעון השני של 2021.
בעקבות פרסום הספר, שרייר, מחברת הספר, נהייתה לדמות מוכרת בכלי התקשורת השמרניים ובמרץ 2021 היא הוזמנה להעיד ב כנגד הצעה להרחיב את "חוק השוויון" כדי שיחול גם על טרנסג'נדרים, בגלל שבלשונו הרחבה של התיקון הוא מהווה לטענתה סכנה לנשים וילדות.
בספר נטען כי עד תחילת העשור השני של המאה ה-21, שיעור הטרנסג'נדרים, היה 0.01% וברובם הגדול הם היו בנים מלידה.
ההרגשה של אי נוחות חריפה במין הביולוגי החלה לרוב אצל הטרנסג'נדרים בגיל ינקות, גם אם התגברה בגיל ההתבגרות.
על פי שרייר, בעשור השני של המאה ה-21 חלה עלייה פתאומית וחדה בהזדהות כטרנסג'נדרים של בני נוער שזוהו כנקבה בלידה, שלא הרגישו אי התאמה מגדרית מגיל מאוד צעיר, אלא היא הופיעה אצלם בגיל הנעורים.
לטענת המחברת, הטרנסג'נדרים החדשים ממהרים הרבה יותר לפנות לטיפולים רפואיים מאשר בעבר, וקנאים הרבה יותר לזהותם החדשה.
שרייר טוענת שהזינוק בשיעור הטרנסג'נדרים נובע מ"מגפה חברתית".
בדור הנוכחי, סובלים יותר בני נוער מבדידות, חרדה ודיכאון מאשר בדורות קודמים, תופעה שהגיעה במקביל לכניסת הטלפון החכם לשימוש.
לטענת שרייר, בנות תמיד נתנו משקל רב למראה שלהן, אך בעוד בעבר הן השוו את עצמן לבנות כיתתן היום הן משוות את עצמן לדוגמניות באינטרנט, ועל כן מרגישות אי נוחות רבה יותר עם הגוף שלהן.
על פי שרייר, בנות החוות מצוקה חברתית מוצאות באינטרנט הבטחה לכך שהמצוקה שלהן תפתר אם יבחרו זהות חדשה של בנים.
היא טוענת שהמטרה איננה דווקא להיות גברים, אלא יותר לברוח מהנשיות.
כמו כן, היא טוענת שהחברה לוחצת על בני הנוער לבחור לעצמם זהות מגדרית ומינית הרבה לפני שהם מסיימים את תהליך הבירור העצמי שלהם, ופחות סובלנית לתופעות כמו טום בוי.
לטענתה, העלייה במספר הטרנסג'נדרים בא במקביל להעלמות הטום בוי ולירידה בהזדהות כלסבית.
היא גם מעלה את הטענה שהפנייה לטיפולי התאמה מגדרית היא חלק מהרוח של התקופה הטוענת שאין סיבה לשאת כל אי נוחות ומציגה פתרון רפואי לכל בעיה.
הספר דן במחקר משנת 2018 בו נטבע המונח התפרצות מהירה של דיספוריה מגדרית וכן בתגובה של הממסד הרפואי לו, ותומך בקיומה של האבחנה ובממצאי המחקר.
שרייר מציינת מספר יוצרי תוכן טרנסג'נדרים ברשתות חבריות כגון טיקטוק, טאמבלר ואינסטגרם אשר לטענתה מהווים מפתח ב"הדבקה החברתית", מעודדים צעירים להזדהות כטרנסים ולהתנכר מבני משפחה שאינם תומכים בהם.
שרייר מציגה פרופיל של כמה בני נוער שהטילו ספק בזהותם המגדרית או יצאו כטרנסג'נדרים בזמן שחוו מצוקה נפשית או בעיות אישיות, ומתארת הורים החווים מצוקה מההזדהות הטרנסג'נדרית של ילדיהם או ההתאמה המגדרית שלהם.
היא מביעה ביקורת כלפי חינוך מגדרי בבתי ספר, שפה אינקלוסיבית כלפי טרנסג'נדרים ופוליטיקת זהויות.
היא מבקרת את מודל הטיפול מאשרר-מגדר, מציגה את טיעוניהם של כמה מן המתנגדים לו, ומביעה התנגדות להתאמה מגדרית.
היא מביאה את סיפורן של מספר נשים צעירות שחוו חרטה על הליך התאמה מגדרית.
המשותף לכולן הוא העדר דיספוריה מגדרית עד גיל ההתבגרות, וגילוי הזהות הטרנסית מהאינטרנט.
שרייר ממליצה להורים לא לקנות טלפון חכם לבנותיהם, לתמוך בנשיותן, ולהרחיק צעירים המזדהים כטרנסג'נדרים מבני גילם אשר "מעודדים" את ההזדהות הזו.
חלק ממבקרי הספר הגדירו אותו כספר "טרנספובי ואנטי טרנסי", בין היתר בשל מיסג'נדרינג מכוון לטרנסג'נדרים קטינים ובגירים וטענות כי הוא מקדם טיפולי המרה.
חלק מהמבקרים גם כינו אותו "מלא בדיסאינפורמציה" והצביעו על מה שהם מכנים טעויות מתודולוגיות ומדעיות רבות בספר.
בין היתר נטען שאמנם יש ככל הנראה גידול ניכר בשיעור הטרנסג'נדרים בשנים האחרונות, אף על פי שהדבר קשה למדידה, אבל הגידול אינו אומר שהסיבה היא השפעה חברתית ויכולות להיות לכך סיבות אחרות.
לדעת ד"ר כריסטופר פרגוסון רוב הראיות מצביעות על תופעה ביולוגית הקשורה להיפותלמוס וחשיפה לנוכחות של אנדרוגן בסביבת הרחם, והיא אינה דבר שקל לשנות.
הרופאה רוז לובל (Rose Lovell), המספקת טיפולים מאששי מגדר, טוענת כי קשה מאד לחשב מהי השכיחות של דיספוריה מגדרית או הזדהות כטרנסים גם כיום, וכי אין תקן אחיד לאיסוף והצגה של המידע.
ההערכה המודרנית הטובה ביותר לדעתה לשכיחות טרנסים באוכלוסייה, היא סקר טלפוני שנתי שמבוצע בארצות הברית באנגלית ובספרדית על מדגם אקראי בגישה דו-שלבית.
לפי הסקר משנת 2022, 0.6% מאוכלוסיית ארצות הברית מזדהה כטרנסים.
הערכה זו שונה לכאורה מהערכה ישנה משנות ה-90 שעמדה על 1:10,000 לכל היותר, אבל הערכה זו הייתה לגבי נתון אחר והוא טרנסים שעברו טיפול הורמונלי וניתוח בהולנד, ולא כל הטרנסים.
בביקורתו של ד"ר ג'ק טורבן באתר המגזין נכתב כי בספר שרייר "מתעלמת מכל הנתונים המראים כי טיפול מאשש-מגדר מוביל לשיפור בבריאות הנפש של נוער טרנסי".
לדברי הביקורת, מניעת גישה לטיפול רפואי לנוער טרנסי גורמת לנזק ומחקרים מראים כי תמיכה משפחתית מיטיבה עם צעירים טרנסים.
כן נטען שבניגוד לנאמר בספר, הורים אינם רואים את טובת ילדיהם בראש מעייניהם, שכן 77.5% ממקרי ההזנחה והפגיעה בילדים נעשו על ידי הוריהם.
טענה נוספת שנשמעה במספר ביקורות היא כי הנתון עליו מסתמכת שרייר בספר לפיו כ-80% מהצעירים המזדהים כטרנסים יתחרטו על כך הוא שגוי ובגדר "מיתוס", משום שהוא מבוסס על מחקרים ישנים עם בעיות מתודולוגיות שנסתרים על ידי מחקרים חדשים יותר ואיכותיים יותר.
צ'ייס רוס, טרנסג'נדר שרואיין לספר, טען כי שרייר שיקרה לו על כוונותיה בראיון וכן הסתירה ממנו את כותרת הספר ואת תוכנו.
למשל, בינואר 2021 פרסם ד"ר , מרצה לפסיכולוגיה באוניברסיטת סטטסון, ביקורת על הספר, בה ביקר מספר מההנחות המובלעות בספר, וטען שהמחברת אובססיבית לגבי חשיפה לאינטרנט כסיבה לטרנסיות.
מנגד הסכים שייתכן שלפעמים ממהרים לטיפול רפואי מאשש מגדר כאשר מדובר במצב פסיכולוגי אחר, וקבע כי דרוש מחקר נוסף בנושא.
הספר זכה לביקורות חיוביות מצד גופים שמרניים, משום שלטענתם הוא מביא אמת שהושתקה בשם תקינות פוליטית.
בביקורות נכתב כי שרייר "עומדת באומץ" מול ה"Woke" וחושפת את ה"טירוף" אותו קידמו "טרנסג'נדרים קיצוניים ששטפו את המוח של אמריקה".
האקונומיסט כינה את הספר "מרתק".
הספר תורגם לעברית והוצא לאור בשנת 2023 על ידי הוצאת הספרים סלע מאיר.
אירוע ההשקה של הספר במתחם "המרחב החברתי" שבכיכר אתרים בוטל לאחר שאנשי המרחב התוודעו לתוכנו של האירוע, בטענה כי מדובר ב"הסתה".
האירוע הועבר למלון קרלטון הסמוך, אך בוטל גם שם.
האירוע נקבע מחדש במתחם של הארגון הימני "פורום קפה שפירא" ברמת גן.
הספר זכה לתמיכה וקידום בידי פעילי וארגוני ימין ישראלים ואמריקאים.
מחוץ לאירוע ההשקה התקיימה הפגנה של מאות בני אדם, ובאולם התפרץ נער טרנסג'נדר בצעקות "אנחנו לא מחלה, אנחנו בני אדם".
נזק היא סדרת טלוויזיה מונפשת שהופקה על ידי CinéGroupe ו-Saban Entertainment עבור רשתות Teletoon ו-Fox Family Channel, ששודרה לראשונה בערוץ Teletoon ב-1 במרץ 1999.
הסדרה נוצרה בהשראת שומר המסך "Bad Dog" של תוכנת After Dark.
לשני הכלבים מראה דומה, ו"הכלב הרע" של הסדרה נקרא בארקלי, רפרנס סביר לחברת "בארקלי סיסטמס", יוצרי After Dark.
בישראל, דמות הכלב נקרא בשם "נזק" והוא ניתן על ידי צופי הערוץ Fox Kids.
מבחינה בינלאומית, הסדרה שודרה בערוץ Fox Kids (שנודע מאוחר יותר בשם ג'טיקס), ושודרה לאחרונה מחדש בשנת 2011 בערוץ דיסני בהולנד.
בישראל הסדרה שודרה בערוץ Fox Kids בשנת 2001.
הסדרה התמקדה במשפחת פוטנסקי וכלבם נזק .
מוטיב חוזר בסדרה היה שבכל פעם שאומרים לנזק שהוא כלב רע, הוא היה קופא ומעמיד פנים שהוא מת עד שמישהו אמר לו שהוא כלב טוב.
נזק : הכלב הלא כל כך נורמלי בבעלות משפחת פוטנסקי שאוהב הרפתקאות ותמיד מסבך את כולם בצרות.
נראה שיש לו כפייה לציית לכל פקודה שהוא שומע, כולל אלה שלא ניתנו לו.
בתור מוטיב חוזר, הוא מתעלף כשהוא שומע את המילים כלב רע ומתעורר כשהוא שומע את המילים כלב טוב .
"ויק הקטן" פוטנסקי: הבן הצעיר של פוטנסקי.
אוהב מאוד את נזק, מתעקש שנזק יבוא איתו לכל מקום בגלל הקשר החזק ביניהם, משפיע עליו לעורר מהומות ומאלץ את סביבתו שיגידו לנזק כלב טוב.
פנלופה פוטנסקי: הבת היחידה של פוטנסקי.
אוהבת את המראה שלה, יש לה חיבה לתיאטרון.
טרבור פוטנסקי: הבן הבכור הגאון, נכנס בקלות לפאניקה, אוהב לשחק שחמט.
מרכיב משקפיים, ויש לו כמות גדולה של אלרגיות ופוביות.
מר פוטנסקי: אביהים של ויק, פנלופה וטרבור והבעלים של נזק.
מר פוטנסקי הוא ממציא שבבעלותו עסק שנקרא "הראש של פוטנסקי", אולם כל ההמצאות שלו גורמות לתוצאות הרות אסון.מוטיב חוזר בכל פרק שנזק עושה בלאגן
הרס וחורבן אומר סליחה מצטער
גברת פוטנסקי: אמם של ויק, פנלופה וטרבור והבעלים של נזק.
גברת פוטנסקי היא פסיכיאטרית שמשרדה ממוקם בביתה.
סבא פוטנסקי: הזקן במשפחת פוטנסקי.
היה פעם אסטרונאוט, אוהב לצפות בתוכניות הקשורות לחלל בטלוויזיה ולעיתים קרובות טועה בשם של כולם.
לסטר ג'ונסון: שכן של משפחת פוטנסקי שאוהב את החתולה שלו ספיישל, אבל שונא את נזק ומכנה אותו "כלב מפלצת".
ספיישל: החתולה של לסטר ג'ונסון, שבדרך כלל לא זזה ולעיתים קרובות נזק חיפש אותה.
גברת סימפקינס: מטופלת תדירה של גברת פוטנסקי, שיש לו פוביה כמעט מכל דבר; עם זאת, נראה שהפוביה העיקרית שלה היא מכלבים.
הארווי אטקין בתפקיד מר פוטנסקי
שילה מקארתי בתפקיד גברת פוטנסקי
ג'ון סטוקר בתור סבא פוטנסקי
אמילי-קלייר בארלו בתור פנלופה פוטנסקי / פריסילה דוגמנית העל
טרייסי מור בתפקיד ויק פוטנסקי
רוברט סמית' בתור טרבור פוטנסקי
פיליפ וויליאמס בתור בארי ליטל
מייקל הול בתור פרופסור פירלס
הגרסה העברית הופקה על ידי רעות סמדר ובוימה על ידי גדי לוי באולפני תומיתות.
נזק היקפי , או נזק אגבי, הוא נזק שנגרם אגב פעילות מסוימת, בלי שהיה מטרתה של פעילות זו.
המושג צוין לראשונה לתיאור מוות מקרי ולא רצוי, פציעה או נזק אחר שנגרם, במיוחד לאזרחים, כתוצאה מפעילות צבאית, ומשמש גם בהקשרים לא צבאיים.
מאז הפיתוח של תחמושת מונחית מדויקת בשנות ה-70, צבאות ומדינות נאט"ו טוענים שהם עשו מאמצים רבים כדי למזער נזקים היקפיים.
מבקרי השימוש במונח "נזק היקפי" רואים בו לשון נקייה המעודדת דה-הומניזציה של אזרחים שנהרגו או נפצעו במהלך לחימה, המשמשת להפחתת האשמה הנתפסת של מנהיגות צבאית באי-מניעת נפגעים לא-לוחמים.
נזק היקפי אינו כולל אבדות אזרחיות שנגרמו כתוצאה מפעולות צבאיות שמטרתן להטיל אימה או להרוג אזרחים של מדינות אויב (למשל, הפצצת צ'ונגצ'ינג והפצצת טוקיו במהלך מלחמת העולם השנייה והתקפות רוסיות על תשתיות אוקראיניות המתוארת בגלוי כ"תגמול" ונועדו "להפוך ערים ללא ראויות למגורים").
המונח "נזק היקפי" מיוחס לעיתים קרובות לכלכלן תומאס שלינג, שהשתמש בו במאמרו מ-1961 בשם "Dispersal, Deterrence, and Damage" שפורסם ב-"Operations Research".
במאמר זה שלינג דן באסטרטגיות צבאיות שמובילות מבלי משים לב להרס של אזורים אזרחיים, שאינם ממוקדים ישירות אלא מושפעים מפעולות צבאיות שנועדו להשפיע על נכסים אסטרטגיים אחרים.
המונח היה בשימוש לראשונה במהלך מלחמת וייטנאם ובמשך עשורים התבסס בטרמינולוגיה של הכוחות המזוינים של ארצות הברית.
במהלך מלחמת המפרץ של 1991, כוחות הקואליציה השתמשו בביטוי כדי לתאר מוות של אזרחים בהתקפות על מטרות צבאיות.
לדברי הבלשנית הסקוטית דבורה קמרון:
הצורך הצבאי, יחד עם הבחנה ומידתיות, הם שלושה עקרונות חשובים של החוק ההומניטרי הבין-לאומי, המסדירים את השימוש החוקי בכוח בסכסוך מזוין.
תקיפות צבאיות הגורמות לנזק היקפי אינן מסווגות אוטומטית כפשע מלחמה – הן פשע מלחמה כאשר המטרה היא נזק מופרז או היקפי בלבד.
לואיס מורנו אוקמפו, תובע ראשי בבית הדין הפלילי הבין-לאומי, חקר האשמות על פשעי מלחמה במהלך הפלישה לעיראק ב-2003, ופרסם מכתב פתוח המכיל את ממצאיו.
סעיף שכותרתו "האשמות לגבי פשעי מלחמה" מבהיר את השימוש הזה בצורך "צבאי, הבחנה ומידתיות":
אף על פי שלא הומצא בצבא, השימוש בו בהקשר צבאי נפוץ.
עם זאת, המונח אומץ מאז באופן נרחב למקרים שאינם צבאיים, ובמיוחד למגפת הקורונה.
מספר רב של מקורות רפואיים, ממשלתיים וכלי תקשורת משתמשים במונח זה באופן נרחב ביחס למקרי מוות שנגרמו בעקיפין כתוצאה ממדיניות ממשלתית כגון סגרים, ולא ישירות על ידי הנגיף עצמו.
היה ויכוח ציבורי משמעותי על אסטרטגיית הלחימה בקורונה, כאשר חלקם דגלו בהגבלות כמו סגרים להצלת חיים, כאשר אחרים טוענים כי "הנזק ההיקפי" שנגרם על ידי סגרים, מסכות והתרחקות זה מזה, עשויים למעשה לגרום ליותר מקרי מוות בטווח ארוך יותר.
דוגמה לכך היא הצהרת ברינגטון הגדולה , שנחתמה על ידי 6,000 רופאים וחוקרים (ומוזכרת בפרלמנט הבריטי ובתקשורת) ובעלת דף שאלות נפוצות שכותרתו 'סגרים ונזקים היקפיים', המתייחס לביטוי זה מספר פעמים.
המונח גם נמצא בשימוש קהילת המחשוב כדי להתייחס לסירוב שירות למשתמשים לגיטימיים כאשר מנהלי מערכת נוקטים באמצעי מניעה גורפים נגד אנשים מסוימים.
לדוגמה,רשימות שחורות בזמן אמת המשמשות למלחמה בספאם דואר אלקטרוני בדרך כלל חוסמות טווחים של כתובות פרוטוקול אינטרנט (IP) ולא כתובות IP בודדות המשויכות לספאם, מה שעלול למנוע ממשתמשים לגיטימיים בטווחים אלה את היכולת לשלוח דואר אלקטרוני לדומיינים מסוימים.
מונח זה משומש גם לדיג, כאשר דיג לא מכוון של סוגי דגים כגון דולפינים נקרא נזק היקפי; הם פרטים שמתים עקב דיג של מטרות אחרות, כמו דיג טונה.
נזנין זגארי-רדקליף היא אזרחית איראנית בעלת אזרחות כפולה בריטית הנשואה לבריטי, שנעצרה ברפובליקה אסלאמית של איראן בין ה-3 באפריל 2016 ל-16 במרץ 2022 כחלק מסכסוך ארוך שנים בין בריטניה לאיראן, ביחס לחשבונות כספי ציבור איראנים מתקופת שושלת פהלווי שהוקפאו לאחר המהפכה האיראנית בבנקים בריטים.
ב-17 במרץ 2016, נזנין נסעה עם בתה בת ה-22 חודשים לבקר את משפחתה לרגל חגיגות הנורוז באיראן.
ב-3 באפריל 2016, אנשי משמרות המהפכה האסלאמית עצרו אותה בנמל התעופה הבין-לאומי האימאם חומייני, כאשר היא ובתה עמדו לעלות על טיסה חזרה לבריטניה.
הדרכון הבריטי של בתה הוחרם במהלך המעצר, אך מאוחר יותר הוחזר.
כשהבת נותרה באיראן תחת טיפולם של סבה וסבתה מצד אמה על מנת שיתאפשר לבת הפעוטה לבקר את אמה בכלא.
בתחילת ספטמבר 2016, נידונה לחמש שנות מאסר לאחר שנמצאה אשמה בקשירת קשר להפלת ממשלת איראן האסלאמית.
כשהסיבה למעצרה לא הייתה ברורה, עיסוקה היה בארגון צדקה בינלאומי שסיפק קורסי הכשרה לעיתונאים ובלוגרים אזרחיים איראנים בנושאי פיתוח המדיה האיראנית ותוכנית רדיו נלווית.
כש-BBC Media Action תיאר את תפקידה שם כ"זוטר ואדמיניסטרטיבי בלבד".
התובע הכללי של טהרן הצהיר באוקטובר 2017 כי נכלאה בגין ניהול "...קורס עיתונאות פרסי מקוון של ה-BBC שמטרתו לגייס ולהכשיר אנשים להפצת תעמולה נגד איראן".
בזמן שהייתה בכלא אווין, קיימה לפחות שלוש שביתות רעב בניסיון לשכנע את הרשויות האיראניות לספק לה טיפול רפואי לבעיות בריאות.
היא שוחררה זמנית ב-17 במרץ 2020 במהלך מגפת הקורונה באיראן, אך נתונה למעקב אלקטרוני.
זגארי-רטקליף הכחישה ברציפות את האישומים בריגול שהוגשו נגדה.
כשבמקביל בעלה בבריטניה טען כי אשתו "נכלאה כמנוף לחוב של בריטניה עקב כישלונה לספק טנקים לאיראן בשנת 1979".
ב-7 במרץ 2021 הסתיים עונשה המקורי, אך היא הועמדה בפני סדרה שנייה של אישומים ב-14 במרץ.
ב-26 באפריל נמצאה אשמה בפעילות תעמולה נגד הממשלה ונידונה לשנת מאסר נוספת.
היא ערערה על פסק הדין אך ב-16 באוקטובר 2021 ערעורה נדחה על ידי בית המשפט האיראני.
זגארי-רטקליף שוחררה לבסוף ב-16 במרץ 2022 מיד לאחר שבריטניה פרעה חוב של 393.8 מיליון ליש"ט לאיראן.
היא חזרה לממלכה המאוחדת למחרת.
נזרה (בפורטוגזית: Nazaré) היא עיירה ורשות מקומית פורטוגזית השוכנת לחוף האוקיינוס האטלנטי במחוז אואסטה (Oeste).
העיירה מונה כ-10,000 תושבים ואוכלוסיית הרשות המקומית מונה 14,889 תושבים.
בנוסף על כנסייה מיוחדת לזכר הבתולה מריה, נזרה היא אחד מאתרי הנופש הפופולריים ביותר על חוף קוסטה דה פראטה (Costa de Prata).
העירייה שוכנת 100 ק"מ צפונית לליסבון ו-230 ק"מ דרומית לפורטו.
היא גובלת ממערב באוקיינוס האטלנטי ומוקפת מצפון, מזרח ודרום על ידי העיר אלקובאסה (Alcobaça).
העיירה מורכבת משלוש שכונות: שכונת פראיה (Praia) לאורך החוף, סיטיו (Sítio) כפר עתיק על ראש צוק) ופדרניירה (Pederneira) כפר עתיק נוסף על ראש גבעה).
פראיה וסיטיו מחוברות באמצעות הרכבת התחתית של נזרה.
שטח הרשות המקומית: 82.43 קילומטרים מרובעים.
השם הוא הגרסה הפורטוגזית של העיר נצרת, הקדושה לנצרות, בארץ הקודש.
על פי האגדה, פסלה של מריה הובא למקום וחולל נס.
ההתיישבות המוקדמת ביותר הייתה בפדרניירה ובסיטיו, הגבוהות מעל החוף.
הגובה סיפק לתושבים הגנה מפני פשיטות של פיראטים ויקינגים, ומאוחר יותר מתקיפות של צרפתים, אנגלים והולנדים, שנמשכו עד תחילת המאה ה-19. ההתיישבות בפראיה החלה רק במאה ה-19, עם סיום תופעות הפיראטיות הימית.
על פי האגדה, העיירה קיבלה את שמה מפסל עץ קטן של מריה הבתולה, שהובא במקור מנצרת שבארץ הקודש, למנזר ליד העיר מרידה, על ידי נזיר במאה הרביעית לספירה.
בשנת 711 לספירה, הובא הפסל למיקומו הנוכחי על ידי נזיר אחר בשם רומנו, מלווה במלך הוויזיגותי רודריק.
עם הגעתם לחוף הים, השניים החליטו לחיות כנזירים מתבודדים.
רומנו חי ומת במערה טבעית קטנה, על גבי צוק מעל הים.
לאחר מותו ועל פי בקשתו, המלך קבר אותו במערה.
רודריק הניח את פסל "המדונה השחורה" במערה, על גבי מזבח.
&& על ידי גבירתנו מנזרה.
הנס של דום פואש רופיניו
הכנסייה הראשונה בסיטיו (Sítio) נבנתה מעל מערה כדי לציין התערבות נסית של מריה הבתולה בשנת 1182. באירוע זה, המכונה "האגדה של נצרת", מריה הצילה את חייו של האביר הפורטוגלי מהמאה ה-12, דום פואש רופיניו (Dom Fuas Roupinho).
בבוקר ערפילי במיוחד, עסק דום פואש בציד אייל ואז ניצל מסכנה, בדרך נסית שאותה ייחס למריה הבתולה.
לאות תודה, הוא בנה קפלה (Capela da Memória) מעל המערה הקטנה, שבה הונח הפסל על ידי המלך רודריק.