tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
ב-1906 כ-40,000 חיילים שירתו בקורפוס הנפרד של משמרות הגבול, שהיו אחראים להגנת גבולות האימפריה.
ב-1917 משמרות הגבול הקיסריות פורקו בידי הבולשביקים.
בראש הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים עמד מפקד, תחילה היה זה אלכסנדר סווינאין (1893–1908), אחריו מונו ניקולאי פיחאצ'וב (1908–1917) וגריגורי מוקאסיי-שיבינסקי שכיהן משנת 1917 עד 1918, עת הוקם משמר הגבול של ברית המועצות.
יחידות הגבול הסובייטיות היו ארגון צבאי האחראי לאבטחת גבולות ברית המועצות כשהוא כפוף לשירות ביטחון המדינה (בין אם זה נקוו"ד, או קג"ב).
בדצמבר 1991 פורק המנהל המרכזי למשמר הגבול של הקג"ב, ובמקומו הוקמה הוועדה להגנת גבולות המדינה של ברית המועצות.
ב-1992 הוקמו משמרות הגבול של הפדרציה הרוסית שהוכפפו למשרד הביטחון.
ב-1993 הוקם שירות משמר הגבול הפדרלי כגוף עצמאי פדרלי.
מה-4 במאי 2002 הארגון הפך לשירות משמר הגבול הרוסי ובמרץ 2003, במסגרת תיקונים לחוק שירות הביטחון הפדרלי, נשיא רוסיה, פוטין העביר את תפקידי הארגון לאחריות שירות הביטחון הפדרלי, כפי שהיה בתקופת ברית המועצות.
במהלך השנים חיילי משמר הגבול הרוסי השתתפו בקרבות בגבול טג'יקיסטן-אפגניסטן במבצעים מיוחדים למלחמה בהברחות סמים.
שםתקופת כהונה הערות ולדימיר פרוניצ'ב 2003–2013ולדימיר קולישוב 2013–מכהן מכהן כסגן ראש שירות הביטחון הפדרלי
משמר החופים של רוסיה או בשמו הרשמי משמר החופים של שירותי משמר הגבול של שירות הביטחון הפדרלי הוא הזרוע הימית ברוסיה האחראית לאבטחת חופי המדינה, הגנת האינטרסים הרוסיים (בתחום הכלכלה והביטחון) בכל אזור ימי שבו הם עלולים להיות בסיכון.
אזורים אלה כוללים מים בינלאומיים, חופי הפדרציה הרוסית, נמלים ומקוות מים בפנים הארץ (כאגמים ונהרות).
זהו גוף צבאי למחצה המחזיק ברשותו צי אוניות מלחמה מתקדם בעל מוכנות גבוהה מאוד ומהווה חלק ממשמר הגבול של רוסיה.
משמר החופים הרוסי הוקם במתכונתו הנוכחית בשנת 2005 כשקודם לכן התקיים תחת מבנה שונה.
משמר החופים הרוסי יונק את שורשיו מגוף הסיור הימי הראשון שהוקם ברוסיה, שייטת שירות הקורפוס הנפרד של משמרות הגבול הקיסריים (Флотилия Отдельного корпуса пограничной стражи) שהוקמה בשנת 1898 והתקיימה עד פרוץ מלחמת האזרחים ברוסיה.
בשנת 1921 הוקמו היחידות הימיות של משמרות הגבול הסובייטים (Морпогранохрана СССР).
משמר החופים של הפדרציה הרוסית הוקם בשנת 1992 בתור הכוחות הימיים של משמר הגבול הרוסי (Морские Силы Погранвойск ФПС России) שהוקמו על בסיס היחידות הימיות של משמרות הגבול של ברית המועצות (Морские части пограничных войск, МЧПВ СССР).
ב-29 באוגוסט 1997 הוקמה האבטחה הימית (Морская охрана, МОХР ФПС России), שהייתה הזרוע הימית של שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי.
למפקד האבטחה הימית מונה האדמירל אינוקנטי נליוטוב שעמד בראש הזרוע הימית עד 1999 כשהוחלף על ידי סגן האדמירל ואלרי לוגוויננקו שמונה במקביל לכהן כסגן מנהל שירות משמר הגבול הפדרלי הרוסי.
במאי 2005 האבטחה הימית פורקה והפכה למשמר החופים של משמר הגבול (Береговая Охрана ПС ФСБ).
מפקד מחלקת משמר החופים של רוסיה מכהן במקביל כסגן מפקד שירות משמר הגבול הפדרלי.
דרגה ושםתקופת כהונהאדמירל אינוקנטי נליוטוב 1996–1999 סגן אדמירל ואלרי לוגוויננקו 1999–2003 סגן אדמירל ויאצ'סלב סרג'אנין 2004–2006 גנרל-לויטננט ויקטור טרופאנוב 2006–2011סגן אדמירל יורי אלכסייב 2011–2017סגן אדמירל גנאדי מדבדב 2017–
משמר הגבול הממלכתי של טורקמניסטן (בטורקמנית: Türkmenistanyö Döwlet serhet gullugy) הוא גוף אכיפה טורקמני הכפוף למשרד ההגנה הטורקמני (בעבר היה חלק מביטחון לאומי של טורקמניסטן) ואחראי להגנת הגבולות ולמניעת הברחות, תפקיד שהוא ממלא במשותף עם השירות הממלכתי למאבק בסמים של טורקמניסטן ושירות ההגירה הממלכתי של משרד הפנים הטורקמני.
הארגון הוקם בקיץ 1991 כיורש האגף הטורקמני של משמר הגבול הסובייטי.
לאורך שני העשורים הראשונים לקיומו נאבק רבות בהברחות הסמים שהיו למכת מדינה עם פתיחת המאה ה-21.
מטרותיו העיקריות הן הגנה על גבולות המדינה, מאבק בטרור הבינלאומי, מלחמה בהגירה לא חוקית וסחר בבני אדם, מאבק בהברחות ומאבק בסמים, מאבק בהפצת רכיבי נשק לשמדה המונית, הגנה על מסופי נפט וצינורות נפט בגזרה הטורקמנית של הים הכספי.
2013 — מכהן: מיראט איסלאמוב
משמר הגבול האוקראיני, רשמית שירות משמר הגבול הממלכתי של אוקראינה (באוקראינית: Державна прикордонна служба України) הוא גוף ממשלתי האחראי להגנת הגבולות ועמדות המכס של אוקראינה.
השירות הוקם ב-1991 תחת השם "משמרות הגבול הממלכתיים של אוקראינה", שהפכו לשירות ממלכתי הכפוף לשירות הביטחון של אוקראינה.
מייסד משמר הגבול של אוקראינה העצמאית הוא ו.א.
משמר החופים האוקראיני, הנושא רשמית את השם "האבטחה הימית" (Морська охорона) אחראי להגנת 1,355 הקילומטרים של הגבולות הימיים מתוך 7,000 הקילומטרים של כלל הגבולות.
משמר החופים מכיל 4 יחידות שיושבות בבּלאקלבה, אודסה, איזמעיל וקרצ'י בהתאמה.
בעבר התקיימה חטיבת המשחתות במאריופול בחצי האי קרים וחטיבת המשחתות המיוחדת שבסיסה היה ביאלטה (לאחר סיפוח חצי האי על ידי רוסיה היחידות עברו לאודסה).
בנוסף קיימת יחידת "דנייפר", יחידת כוחות מיוחדים של משמר החופים.
תעופת משמר הגבול היא אחת הזרועות היעילות ביותר בארגון ומכילה שתי טייסות אוויר הפרוסות באודסה וחרקוב.
ישנן גם שתי יחידות אוויריות באודסה וקייב (בעבר, היחידה האווירית באודסה התמקמה בסימפרופול).
בקוטובסק ישנה יחידות מסוקים (בעבר הייתה יחידת מסוקים גם בלוהנסק).
המחלקה מצוידת במטוסי אנטונוב אוקראיניים ומסוקי מיל רוסיים.
מחלקת המודיעין של משמר הגבול
מחלקת המודיעין של מג"ב האוקראיני (Прикордонна розвідка) אחראית לאיסוף מודיעין חיוני על הברחות מתוכננות למדינה ופועלת ליידע את הגופים הרלוונטיים במטרה למנוע כל הברחה אפשרית בקנה מידה גדול לאוקראינה.
תמונהסוגייצורייעודכמותהערותתעופהAn-72מטוס תובלה 3מס' סידורי וצבע - 15 כחול, 16 כחול, 17 כחולAn-24מטוס נוסעים 1מודרניזציה לדגם Ан-24РВ.
מס' סידורי וצבע - 12 צהוב.An-26מטוס תובלה 2מס' סידורי - 14 כחול, 18 כחולDiamond DA42מטוס סיור 4מס'סידורי וצבע - 21 כחול, 22 כחול.
בדצמבר 2010 3 מטוסי סיור מדגם Diamond DA 42М-NG נרכשו מאוסטריה.
מטוס שלישי "23 כחול" התרסק.
בדצמבר 2015 הועברו לרשות המשמר 2 מטוסים נוספים.Diamond DA40מטוס סיור 5 בדצמבר 2015 הועברו 5 מטוסי DA40Mi-8מסוקי תובלה 6מודרניזציה לדגמים Mi-8T, Mi-8TP, Mi-MT, Mi-9. מס' וצבע - 2 כחול, 4 כחול, 5 כחול, 6 כחול, 9 כחול, 10 כחולAK1-3מסוק קל רב תכליתי 0הוזמנו 24 מסוקים.משורייניםBTR-80נגמ"שכמות מוגבלתBTR-70
BTR-70DIנגמ"שכ-30 לרבות גרסאות מודרניות של BTR-70T и BTR-70DI.BMM-70 רכב רפואי משוריין1 נכון לאוקטובר 2014 הועבר רכב אחד.BTR-60נגמ"שלא ידועBRDM-2
BRDM-2DIרכב ביון לא ידוע חלק מהרכבים מהווים מודרניזציה לדגם BRDM-2DI.רכב משורייןרכב משורייןאין נתוניםStreit Group Cougar/רכב משוריין 67עד 28 בנובמבר 2014 התקבלו 47 דגמים.
Ural-4320 תובלה אין נתונים רכבים מיוחדים ZiL-131 תובלה אין נתונים רכבים מיוחדים ולצורכי רפואה.
ZiL-130 תובלה אין נתונים GAZ-66 תובלה אין נתונים GAZ-3307 תובלה לא ידוע MAZ-5337 הובלה לא ידוע MAZ-5335 הובלה אין נתונים חלק נהרסו במזרח אוקראינה.
(לא פחות) לרבות רכבים משוריינים.
חלק מהרכבים אבדו במהלך הלחימה במזרח אוקראינה.Ford Rangerרכבי סיור12באפריל 2015 12 רכבים משוריינים הועברו לידי המשטרה ומשמר הגבול כחלק משיתוף פעולה ביטחוני עם ארצות הברית.
Toyota Land Cruiser 200 רכב סיור יותר מ-20 Renault Duster רכב סיור אין נתונים כמות מסוימת נמסרה בפברואר 2014. Dacia Duster / רכב סיור כ-10 UAZ-3303 רכב סיור לא ידוע לרבות 2 משוריינים.
חלק מהרכבים אבדו במהלך העימות במזרח אוקראינה UAZ-3962 רכב רפואי לא ידוע חלק מהרכבים אבדו במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה בשנת 2014. GAZ-3221 אין נתונים חלק מהמכוניות שופרו.
חלק אבדו במהלך מלחמת האזרחים באוקראינה בשנת 2014. Volkswagen Transporter 61
הציור, שאורכו 363 ס"מ ורוחבו 473 ס"מ מוצג כיום ברייקסמוזיאום שבאמסטרדם.
זהו אחד מציוריו המפורסמים ביותר של רמברנדט.
הוא הושלם בשנת 1642 ומתאר את המיליציה של קפטן קוך (לבוש בשחור ואדום) וסגנו וילם ואן רויטנבורך.
הציור שונה מציורי המיליציה בני תקופתו באמסטרדם, שבהם כל חברי המיליציה ישבו או עמדו בשורה וראו את פני כולם.
בתמונה שצייר רמברנדט יש תנועה רבה וכמה מחברי המיליציה מוסתרים; הפנים המוסתרות גרמו לבעליהן עוגמת נפש ומזמיני התמונה דחו אותה.
כחלופה נתלתה התמונה בארמון העירייה של אמסטרדם, וחלקים ממנה הורדו כדי להתאים את גודלה לקיר בין שתי דלתות.
העתק מוקטן של התמונה המקורית שרד והוא מראה את הסצנה במלואה.
ציפוי לכה כהה על התמונה היכהה אותה, וכך זכתה לכינוי "משמר הלילה" - אף שאין מדובר בסצנה לילית.
בשנת 2019 החל "מבצע משמר הלילה" שעסק בשימור ומחקר של היצירה.
במחקר נמצא שרמברנט השתמש בפיגמנטים סינתטיים שהיו חדשניים בזמנו וייתכן והם אלו שאחראים לכך שמרכז התמונה נשאר בהיר, בעוד ששאר חלקי התמונה התכהו.
תוצאות המחקר פורסמו בכתב העת Heritage Science.
בספטמבר 2025 טענו חוקרים מהריקסמוזיאום שאת ההשראה לדמות הכלב שבחלקו הימני התחתון של הציור לקח רמברנדט מציור של אדריאן ואן דה פנה או מהעתק של ציור זה.
ב-1975 תקף מורה מובטל בשם Wilhelmus de Rijk את התמונה בסכין לחם וגרם לה חתכים ארוכים בזיגזג.
התמונה שוחזרה בהצלחה, אך ניתן להבחין בנזקים במבט מקרוב.
ב-1986 תקף גבר את התמונה והתיז עליה תרסיס המכיל חומצה בבקבוק שהחביא בבגדיו.
השומרים התעשתו במהירות והתיזו מים על התמונה כדי לדלל את החומצה ולמנוע את פעולת האיכול שלה.
החומצה פגעה רק בשכבת הלכה של התמונה, והפגיעה שוחזרה במלואה.
פסלי "משמר הלילה" בכיכר רמברנדט באמסטרדם
בשנת 2006 הועמדו 22 פסלי ברונזה במרכז כיכר רמברנדט שבאמסטרדם.
הפסלים נוצרו בידי האמנים הרוסיים אלכסנדר טארטינוב ומיכאל דרונוב בהשראת תמונתו של רמברנדט.
משמר הלילה הוא הספר הראשון בסדרת הספרים ה"משמרים" מאת הסופר הרוסי סרגיי לוקיאננקו, אשר יצא לאור ב-1998 והיה לרב-מכר ברוסיה ובמדינות הדוברות אנגלית.
ב-2004 יצא סרט קולנוע המבוסס על הספר, אשר נושא את אותו השם - "משמר הלילה".
בעקבותיו יצאו הספרים "משמר היום", "משמר הדמדומים", "המשמר הסופי", "המשמר האחרון" ו"המשמר הששי".
עלילת הרומן מתרחשת במוסקבה, בשנת 1998. המציאות המתוארת דומה מאוד למציאות המודרנית, אך נוסף אליה קונספט נוסף: ה"אחרים" .
האחרים הם אנשים בעלי יכולות על-טבעיות (כגון ערפדים, קוסמים, משני צורה וכדומה).
הם חיים בין בני האדם הרגילים בלי למשוך אל עצמם תשומת לב והאנשים הרגילים לא מודעים לקיומם.
כל אחר משתייך לאחת הקבוצות: אור או אפלה, המייצגים את הטוב או הרע בהתאמה, על אף שמספר פעמים בסדרה תוהה הגיבור אם שיטות העבודה של האור הן באמת "טוב".
ההבדל המהותי בין האור לחשכה הוא במוטיבים - קוסמי האור שואפים לעזור לאחר בעוד שקוסמי האפלה שואפים לעזור לעצמם.
בין שתי הקבוצות ישנה יריבות בלתי פוסקת, בה כל אחת מהקבוצות מגבילה את כוחה של השנייה.
לצורך הבטחת מאזן הכוחות קיימים שני ארגונים: "משמר היום" ו"משמר הלילה".
משמר הלילה פועל בלילות והחברים בו הם קוסמי אור שתפקידם הוא להשגיח על פעילות קוסמי האפלה ולמנוע במידת הצורך את ההשפעה שלהם על האנשים הרגילים.
בסמכויות המשמר לעצור את מפרי החוק ואף להרוג אותם במקרה של התנגדות למעצר.
ביום לעומת זאת פועל משמר היום, המורכב מקוסמי האפלה, תפקידו וסמכויותיו זהים לאלו של משמר הלילה, רק בכיוון ההפוך.
בנוסף למציאות הרגילה, שונים יכולים להיכנס לרובד נוסף המכונה "דמדומים" (Сумрак).
בדמדומים הזמן נע בקצב שונה וניתן לראות בו "הילה" של האחרים.
הספר מתחלק לשלושה סיפורים עם הפרשי זמן לא ארוכים בין האחד לשני.
כולם כתובים בגוף ראשון על ידי אותו גיבור: אנטון גורודצקי (Антон Городецкий) ממשמר הלילה.
חלק ראשון: הגורל (Своя судьба)
עלילת החלק הראשון מתארת את תחילת דרכו של אנטון ב"עבודה מבצעית".
הוא מנסה לאתר ערפד עבריין שהורג אנשים ללא רישיון (ערפדים חייבים ברישיונות לציד אנשים).
במהלך החיפושים הוא פוגש שני אנשים שישחקו תפקיד חשוב בהמשך: אישה צעירה (סבטלנה) עליה הוטלה קללה כבדה (אנטון מנסה ללא הצלחה להסיר את הקללה) וילד (איגור) שנראה כמהופנט.
אנטון הולך בעקבות הילד ופגש בזוג ערפדים (גבר ואישה) שזימנו את הילד כקרבן.
בקרב ביניהם נהרג הערפד הגבר נהרג והאישה נמלטת.
אנטון חוזר למטה של משמר הלילה ומקבל נזיפה מהבוס שלו (בוריס איגנייביץ') על כך שהוא לא שם לב לכוחו של הילד שהצליח להתנגד לערפדים ומספר שמדובר ב"שונה" בעל כוח רב.
בוריס איגנייביץ' אומר שאנטון יכול להיות בסכנה כי משמר היום ירצה להתנקם בו על כך שהרג את הערפד, ונותן לו שותפה בדמות של ינשופה לבנה, שמתגלה כאישה בשם אולגה שהפכה לינשופה כעונש.
במהלך חיפושיו אחר סבטלנה או אחרי מי שהטיל עליה את הקללה מעוכב אנטון על ידי מכשפה ממשמר היום, אליסה דניקובה, על שימוש לא חוקי בקסם, לאחר שאנטון מפעיל "רמורליזציה" על נוכל במטרה לגרום לו להפוך לאדם מוסרי יותר.
אנטון ואליסה מגיעים לפשרה שלפיה היא מוותרת לו על העבירה, אך בתמורה הוא יהיה חייב לוותר לה בהמשך על עבירה דומה.
הסכם זה מביא לכעסה של אולגה שמספרת שהיא הפכה לינשופה בעקבות הסכם דומה.
בהמשך, מגיעים אנטון ואולגה לביתו של איגור, במטרה להגן עליו מפני ערפדה שצפויה לחזור ולנסות לנשוך אותו.
אנטון מסביר לאיגור על השונים ומבטיח לו הגנה מפני ערפדים.
בהמשך שיחתם, מחליק איגור בטעות לדמדומים וכמעט שמתעלף שם, אך אנטון מצליח להציל אותו.
באופן מפתיע, איגור לא בוחר אף צד ונשאר נייטרלי (בדרך כלל אחרי הביקור הראשון בדמדומים שונה מגיע לאור או אפלה).
שני סוכנים אחרים של משמר הלילה באים להחליף את אנטון ואולגה בשמירתם על איגור, ואנטון נשלח במקום זה למשימה אחרת - להציל את סבטלנה מפני הקללה.
אנטון מגיע לביתה של סבטלנה ומתחיל בשיחה איתה, שבמהלכה הקללה הולכת וקטנה.
אנטון מגלה שסבטלנה היא שונה בעלת עוצמה גדולה מאוד שבטעות הטילה קללה על עצמה בגלל רגשות אשם, בעקבות כך שגרמה לאימה לסרב לקבל ממנה תרומת כליה להשתלה.
למרות השגחתם של סוכני משמר הלילה, הערפדה מצליחה לחטוף את איגור ומחזיקה אותו כבן ערובה ודורשת לקרוא לאנטון.
אנטון עוזב את ביתה של סבטלנה ומגיע לגג הבניין בו גר איגור.
על גג הבניין מתנהל קרב בין קוסמי האור לבין קוסמי האפלה, בסופו נעצרת הערפדה ואליסה מנצלת את ההסכם בינה לבין אנטון בשביל לחשוף עבורו שהוא ואיגור בסך הכול נוצלו על ידי משמר היום ומשמר הלילה לאינטריגות שלהם.
איגור, שנראה תחילה כרוצה לבחור את הצד של האור, נשאר נייטרלי לאחר הגילוי.
אנטון עוזב את המקום בתחושת ניצול וכעס.
חלק שני: שייך בין שייכים (Свой среди своих)
הפרק השני מתאר מצוד אחר קוסם אור שהוא רוצח סדרתי של האפלים.
הרוצח (מקסים) הוא קוסם "פראי" שאינו יודע על ההסכם בין האור לחשכה ועל המשמרים, ויכולותיו מוגבלות מאוד (הוא יכול לחוש קוסמי אופל אך לא יכול לחוש קוסמי אור) והוא הורג את קרבנותיו עם סכין עץ מכושפת.
משמר היום מגנה את משמר הלילה ודורש מהם חקירה פנימית.
מתגלה שלאנטון אין שום אליבי לאותם הזמנים בהם נרצחו האפלים ולכן הוא הופך לחשוד המרכזי.
בוריס איגנטייביץ', שמאמין שאנטון חף מפשע, מחליף בין גופה של אולגה (שקיבלה גוף אנושי בחזרה והתגלתה כמאהבת של בוריס) לבין גופו של אנטון, ונותן לאנטון משימה להישאר ליד סבטלנה (שהפכה לחברה במשמר הלילה) באופן קבוע.
סבטלנה מספרת לאנטון (שהיא חושבת שהוא אולגה) על אהבתה אליו וכועסת עליו מאוד כשמגלה שזה הוא.
השניים מגיעים למסעדה, בה אנטון הולך לבד לשירותים ומגלה גופת מכשף אפל שנהרג לפני מספר רגעים על ידי מקסים שהיה באותה המסעדה עם משפחתו.
בוריס איגנטייביץ' מגיע באופן בהול למסעדה ודורש מסבטלנה לשלוח לו טלפתית את המידע על אשתו של הרוצח.
מיד אחריו מגיע זבולון, ראש משמר היום ודורש את הסגרתו של אנטון שנמצא בגופה של אולגה.
אנטון נמלט מהמקום ועולה על טרמפ שמתגלה בהמשך כרכב בו עזבו מקסים ואשתו את המסעדה.
אנטון נפגש עם אולגה ומחליף איתה גופות בחזרה, ובדרך לנקודת הפגישה פוגש במקרה באיגור.
בשיחה עם אולגה, מגלה אנטון שהוא בסך הכל פיתיון ושמשמר היום מחפש אותו רק בשביל לגרום לסבטלנה להפר את ההסכם ואחר מכן לעצור אותה.
בהמשך בריחתו הורג אנטון קוסם אפל שרודף אחריו ולוקח את מראהו.
הוא מגיע למטה זמני של משמר היום המחפש אחריו, שנמצא במגדל אוסטנקינו.
אנטון מבין שהמטה אינו אמיתי, מכיוון שכל האפלים שיושבים בו הם בעלי כוח בינוני עד נמוך.
אנטון מבין שפגישתו עם איגור לא הייתה מקרית ועליו להגיע לביתו.
באותו הזמן, מרגיש מקסים בנוכחות של קוסם אפל ומגיע לביתו של איגור במטרה להורגו.
הוא מופתע מאוד לגלות במקום מכשף, ילד שאינו מפחד ממנו כלל ושמזהה אותו כקוסם אור.
עם זאת הוא עומד על רצונו להרוג אותו ורק הגעתו של אנטון מצילה את איגור מפני מקסים.
במהלך המאבק ביניהם, מנסה אנטון להסביר למקסים שאיגור אינו אפל אלא נייטרלי, ויש הסכם לפיו אסור להרוג כל קוסם אפלה שמקסים פוגש בדרכו, אך האחרון לא מוכן להקשיב.
אנטון נפצע קל מסכינו של מקסים, אך מציל בכך את איגור.
בוריס איגנטייביץ' מגיע למקום האירוע, עוצר את מקסים וטוען שהוא הצטרף לארגון אחר בשם "אינקוויזיציה" שנמצא מעבר לטוב ורע.
בוריס מגלה לאנטון שכל המהלך היה מתוכנן מראש על ידי משמר הלילה לצורך לימוד והעלאה של סבטלנה בדרגה, דבר שגורם לאנטון לכעוס פעם נוספת על הניצול.
החלק פותח בקרב בין קוסם אור המגיע מאוזבקיסטן לבין אליסה ושני מכשפים אחרים ממשמר היום.
במהלך הקרב הורג קוסם האור את אחד מקוסמי האפלה, נהרג בעצמו ומאפשר לקוסם אור אחר להביא חפץ נדיר - "גיר הגורל", למשמר הלילה של מוסקבה.
סוכני משמר הלילה מגיעים לביתה של אחת הסוכנות לצורך בילוי, אך אנטון לא מצליח ליהנות כלל מפני שהוא שקוע במחשבות על כך שסבטלנה חזקה ממנו בהרבה וגם אם הם היו ביחד, בסופו של דבר הם היו חייבים להיפרד.
הוא כועס על כך שבוריס איגנטייביץ' מנסה לזווג בינם לצורך התוכניות שלו ובכך מנצל אותו.
בסופו של דבר מבקש אנטון לחזור לביתו ומגלה את זבולון יושב בדירתו ומחכה לו.
זבולון מספר לאנטון על כך שמשמר הלילה קיבל כמשלוח את גיר הגורל, חפץ רב עוצמה שבעזרתו יכולה קוסמת אור חזקה לשנות את הגורל עצמו ואף ליצור סדר עולמי חדש.
אנטון פונה לבוריס איגנטייביץ', שמאפר את הדבר ומספר שהוא מתכנן לתת לסבטלנה את הגיר בשביל לשכתב את הגורל.
אנטון יוצא לרחוב ומתחיל לקחת מעוברי אורח את שמחתם, דבר שפוגע בהם, אבל מגדיל באופן זמני את כוחו של אנטון.
במהלך הליכתו, הוא פוגש באליסה המנסה להפעיל קסם אפל על אנשים ומעכב אותה.
היא מזמנת את זבולון שעושה עמו הסכם, לפיו אנטון מוותר על עבירה זו, אך בהמשך יהיה לו זכות לעשות קסם חזק בהרבה.
אנטון תוהה מדוע זבולון מסכים לתנאים כאלה, והאחרון מסביר לו שאליסה היא אהובתו ולכן אנטון מסכים.
אנטון שממלא את כוחו מעל ומעבר מגיע לגג הבניין בו גר איגור, ופוגש שם את מקסים (שהפך לאינקזווזיטור), בוריס, סבטלנה, איגור וזבולון במהלך קסם שבו סבטלנה מקבלת את האפשרות להשתמש בגיר הגורל בשביל לכתוב בספר הגורל ולהפוך את איגור לקוסם אור.
סערה חזקה משתוללת סביבם ובוריס מציע שאנטון ישתמש בזכות לקסם שהוא קיבל בשביל להרגיע את הסופה, אך במפתיע מפעיל אנטון קסם רמורליזציה על עצמו בשביל לא לעשות טעות.
סבטלנה מבקשת מאנטון עצה לגבי איך לשנות את הגורל, אך אנטון משיב לה שעליה להחליט לבד.
סבטלנה סוגרת את ספר הגורל בלי להוסיף דבר, אך מוחקת ממנו דבר-מה ואיגור הופך מקוסם אפלה פוטנציאלי למצב לא ידוע.
זבולון עוזב את המקום מרוצה מכישלונו של בוריס לשנות את הגורל לטובתו.
לאחר עזיבתו, מבחין אנטון שהגיר שבור ובוריס איגנטייביץ' מגלה לו שכל הטקס היה הצגה בלבד, על מנת לאפשר לאולגה להשתמש בחצי הגיר השני ולשנות את הגורל של אדם אחר לגמרי.
הוא מגלה שמטרת המבצע כולו היה החזרת כוחותיה של אולגה ושמירה על האהבה בינה לבין בוריס.
משמר הגבול הסובייטי או חיל הגבול של ברית המועצות הוא הארגון הסובייטי שהיה אחראי על הגנת הגבולות המדינה ומניעת הסתננות.
לאורך כל תקופת קיומם, משמרות הגבול הוכפפו לשירותי ביטחון המדינה: תחילה לצ'ה-קה ואחר כך לנקוו"ד ולבסוף הקג"ב.
משמרות הגבול כללו גם יחידות ימיות שתפקדו כמשמר החופים.
ב-1989 היחידות הכילו 230,000 חיילים והיו אחראים על הגנת הגבול באורך של 63 אלף ק"מ.
למרות שמשמר הגבול היה חלק מהקג"ב, חיילי המשמר גויסו במסגרת גיוס כללי לצבא והשרות נמשך שנתיים כמו בכל יחידות הצבא של ברית המועצות.
קציני החיל עברו הכשרה צבאית במוסדות להשכלה גבוהה שהיו חלק מהחיל.
ה-28 במאי בברית המועצות הוכרז כ"יום איש משמר גבול".
היחידות של משמר הגבול הוקמו בשנת 1918 כיחידת סמך של משרד האוצר.
ב-24 בנובמבר 1920 אחריות על שמירת הגבול עברה לצ'ה-קה.
ב-1934 היחידות הוכפפו לנקוו"ד וב-1939 הוקם המינהל הראשי לענייני משמר הגבול של נקוו"ד.
במהלך מלחמת העולם השנייה, משמר הגבול הסובייטי היה הראשון לספוג את המהלומה הנאצית.
לאחר המלחמה ל-150 מחיילי המשמר הוענקו תוארי גיבור ברית המועצות ול-13,000 מהם הוענקו מדליות שונות.
היחידות עברו למצב מלחמה מספר פעמים – בתקופת מלחמת העולם השנייה, בסכסוכי הגבול עם סין במאי 1969, חיילי יחידות מיוחדות של משמר הגבול השתתפו במלחמת אפגניסטן בשנות ה-80.
ב-1991 פלוגות משמר הגבול הסובייטיות פורקו והוחלפו במשמר הגבול הפדרלי הרוסי.
מבחינה ארגונית, נכון לשנת 1991 מבנה החיל היה כדלקמן:
יחידה עצמאית של בקרת הגבול "מוסקבה"
יחידה עצמאית למטרות מיוחדות שהתבססה בשטח גרמניה המזרחית
שםתקופת כהונההערותסרגיי שמשב1918 – 1919ו.
משמר הכרמל הייתה נקודת התיישבות זמנית שהוקמה בשנת 1939 באזור ממזרח לאוניברסיטת חיפה של היום שהיה מיועד לבניית שכונת מגורים.
(אין להתבלבל עם קבוצת משמר הכרמל, שמה הלא רשמי של קבוצת מיישבי 'יערות הכרמל') נקודת ההתיישבות הוקמה במטרה לשמור את האזור מפני ניסיונות לנצלו למטרות עיבוד על ידי תושבי האזור.
רכישת שטח האדמה שנקרא ח'רייבה אשר לימים כונה פסגת הכרמל, היה חלק מתהליך רכישת קרקעות יאג'ור-ח'רייבה על ידי החברות הכשרת היישוב, אפריקה-א"י וחברת מלט פורטלנד נשר בע"מ מהבעלים הקודם משפחת ח'ורי מחיפה, שהחל לאחר מלחמת העולם הראשונה והסתיים בשנת 1937. גם האדמות להקמת מפעל המלט "נשר" נרכשו באותה העסקה.
רכישת אדמות אלה מטרתה הייתה ליצור רצף של התיישבות יהודית מהשכונות נווה שאנן ואחוזה לכוון מזרח הכרמל שיאפשר לתחבורה יהודית להגיע לנשר ויגור תוך הימנעות ממעבר דרך הכפרים הערביים חוואסה ובלד א-שייח' שתקפו את התחבורה היהודית.
גם לאחר רכישת האדמה נשארו בשטח אריסים ורועים שנהגו לעבד את שולי השטח.
לשם הבטחת הבעלות החליטו בחורף 1938 להקים נקודת התיישבות זמנית במקום שתפקידה היה לעבד את האדמה ולהחזיק בה.
התקציב שהוכן לשם כך היה 5,875 לא"י.
התקציב נועד לשכר של 25 אנשים, שיפוץ מבנה שהיה קיים בשטח, התקנת מטבח, עמדות שמירה, גדר תיל, מגדל וזרקור, ונטיעה של 30,000 עצים על גבול השטח.
במקביל להכנת התקציב נעשו ניסיונות לקבלת רישיון להקמת הנקודה.
משטרת חיפה המליצה לא לאשר את נקודת ההתיישבות, יהושע חנקין שטיפל בנושא לא ויתר, לבסוף נענתה חברת סולל בונה שקיבלה עבודות פיתוח במקום לספק נוטרים לנקודת ההתיישבות.
ביוני 1939 סומן המתחם ומיקום עמדות השמירה, נעשה תכנון עבודה.
את המים תכננו לספק בפחים וכן מבאר מים חצובה שנמצאת בקרבת חורשת הארבעים.
כמו כן הוצע לחוקר האקלים דב אשבל להקים במקום תחנה מטאורולוגית, שכן תנאי האקלים באזור לא היו מוכרים בהיעדר מידע ומדידות ברכס הכרמל המרוחק מחיפה.
העלייה לנקודת ההתיישבות התבצעה ב-21 ביוני 1939 בשיטת חומה ומגדל.
ביום שקדם התרכזו כ-100 איש בחצר "אחוזת הילדים" של משפחת וילושביץ בשכונת אחוזה, עם כל הציוד והמזון הגיעו מוקדם בבוקר לנקודה.
במקום הוקמו גדר, נוקו המבנים הארעיים חוזקו בבטון והוכשרו למגורים ועוד.
לאחר שבוע נשארו במקום 24 עובדים.
במשך הזמן אורגנו קשרי איתות באמצעות פנסים עם נשר וקריית חיים.
העבודות העיקריות בשטח נעשו על ידי קבוצת פועלי סולל בונה שעיקרה היה גידור אדמת הח'רייבה.
במקביל נמשך המשא ומתן עם האריסים לגבי גובה הפיצויים שיינתנו להם ופינויים מהשטח.
וכן הושקע מאמץ בשיפור הדרך משכונת אחוזה לנקודה.
בעקבות פרוץ מלחמת העולם השנייה שיפר הצבא הבריטי את דרך הגישה למקום, במקביל אסרה הממשלה על רכישת חומרי ביצור, ועבודת הגידור של השטח פסקה.
בניסיון לחסוך הוצאות פנתה חברת הכשרת היישוב לתנועת המושבים במטרה להפכם לגוף קבלני קבוע שיעסוק בשמירה ועבודה בשטח.
בעקבות ההסכם שנחתם עלתה לשטח בפברואר 1940 קבוצה שקראה לעצמה "משמר הכרמל".בנוסף לתחזוקת השטח הם פתחו במקום משק עזר.
החששות של בעלי השטח מהתפתחות התיישבות חקלאית בשטח, השיפור במצב הביטחון ובמקביל הפיכת רכס הכרמל בשנת 1941 לחלק מקו ההגנה של הצבא הבריטי והיישוב העברי (תוכנית המבצר האחרון) שהביאה להפקעת חלק גדול מהשטח לצורך התבצרות, הביאה לסיום ההתיישבות הזמנית במקום בשנת 1943.
בשנת 1941 אושרה תוכנית בנייה בהיקף של 3,000 דונם.
בקיץ 1941 הושלמה סלילת הדרך מאחוזה לעספיא (כביש 672 של היום).
בשנת 1945 לקראת סיום מלחמת העולם השנייה נעשו ניסיונות נוספים לשווק מגרשים בשטח.
לשם קבלת קונים פוטנציאלים נמצא פקיד של הכשרת היישוב יום בשבוע במבנה באתר.
נקודת ההתיישבות הזמנית ניטשה סופית בשנת 1947.
לאחר הקמת מדינת ישראל הוחלט ששטח זה ישנה את יעודו מבנייה פרטית לשטחים פרטיים ירוקים.
היום נחלק השטח בין גן לאומי פארק הכרמל, שמורת הר הכרמל (נשר) ואוניברסיטת חיפה.
משמר היום הוא שמו של סרט מתח ופעולה רוסי בסוגת הפנטזיה.
הסרט עלה לאקרנים ב-2006 בבימויו של טימור בקממבטוב, יליד קזחסטן.
הסרט מבוסס באופן רופף על ספר באותו שם מאת סרגיי לוקיאננקו (ראה אור ב-1998) והוא המשכו של הסרט משמר הלילה.
בפסקול של הסרט שולבו מספר שירים של סיריוגה.
זהו ראש השנה האזרחית של 2006, יותר משנה לאחרי אירועי משמרת הלילה.
אנטון גורודצקי, גיבור הסרט הראשון, מוצא את עצמו באמצע עימות הולך וקרב בין "האחרים" לאנשי האור והחושך, אשר עדיין קשורים בהפסקת אש מתוחה.
אנטון הוא עדיין פעיל משמרת הלילה, עובד כעת ומתחזק רומן עם סבטלנה.
כיוון שייגור בנו הפך כעת לאחד מן האחרים, אנטון נאלץ בחשאי להשמיד ראיות של התקפות שייגור ביצע על אנשים רגילים, מה שמפר את ההסכם בין האחרים ובין אנשי משמר הלילה.
כדי לתקן את הטעות הקודמת שלו, כשניסה להשתמש בשירותה של המכשפה כדי להרוג את ייגור בילדותו (סצנה המופיעה בתחילת הסרט הראשון), אנטון מבקש למצוא את גיר הגורל האגדי, גיר קסום שיכול לשכתב את ההיסטוריה, שהיה פעם שייך לטמרלן, רכוש שהיה אחת הסיבות העיקריות להצלחות הצבאיות הרבות שלו.
בינתיים, זבולון, מנהיג האחרים מחכה ליום ההולדת של ייגור.
ביום ההולדת, ייגור עתיד להפוך סופית לאחד מן האחרים ויוכל לרכוש את הכוח שיאפשר לאחרים לשבור את החוזה (שניתן היה לכבד רק כי אחרים חששו כי שני הצדדים יהרסו זה את זה).
אנטון משיג את הגיר ממקום המחבוא בבית קפה מרכז אסייתי במוסקבה ומשתמש בו כדי לזמן את ייגור.
בתחילה הם מסתדרים היטב, אבל ייגור מתרעם כאשר אנטון מסרב לבקשתו כדי ליישר את ההדורים עם אמא של ייגור.
אנטון לובש את המעיל הגדול שלו ויוצא להזמין אוכל.
בשלב זה, הטלפון נייד מצלצל מעבר לקו מדברת סבטלנה.
ייגור שעזב עם המעיל ובכיסו גיר הגורל כועס על החדירה שלה למערכת היחסים שלו עם אביו וצועק לה: "יש לו משפחה.
אל תקראי לו שוב." הוא מנפץ את הטלפון באלימות ונעלם עם הגיר, שאותו הוא לוקח לזבולון.
זבולון לא יכול להשתמש או אפילו לגעת בגיר, כיוון שהדבר יהווה הפרה ישירה של הסכם הפסקת האש שבין האחרים למשמרת הלילה.
מסיבת יום ההולדת של ייגור מתחילה זמן קצר לאחר מכן, האורחים הם האחרים (חלקם כוכבי הפופ הרוסי).
סבטלנה רצה למקום המסיבה כדי למצוא את אנטון.
ייגור מתעמת איתה, היא מנסה למנוע את ההתנגשות אבל ייגור שוב ושוב מערים עליה ומביע תרעומת על מערכת היחסים שלה עם אביו, סבטלנה בטעות מכה את ייגור וטיפת דם נוזלת מאפו.
זבולון מפרש זאת כהפרה של הסכם הפסקת האש ומשתמשת בזאת כדי להכריז על מלחמת חורמה באנשי האור.
ייגור, עכשיו כחלק מהאחרים, משחרר אפוקליפסה על מוסקבה, הורג את מרבית אורחי המסיבה ומסנוור את סבטלנה.
העיר נהרסת כמעט; קרב עז בין אור וחושך ניטש בעוצמה, עם ניצולים מועטים משני הצדדים.
בעיצומו של התוהו ובוהו, אנטון, ששורד, מוצא את אליסיה המנסה להחיות את אהובה המת, קוסטיה, אך ללא הצלחה.
היא לא יכולה להחיות אותו, כי מעשיה לא גרמו למותו.
הסצנה מרמזת כי המשתמש בגיר יכול רק לשנות החלטות שהוא או היא עשו, לא של מישהו אחר.
אנטון משכנע את אליסיה לתת לו את הגיר כך שהוא יוכל למנוע את הרס מוסקבה ומותם של עשרות רבות אחרים, אבל הוא נתפס כמעט מיד על ידי סבטלנה המבוהלת וייגור הזועם.
אנטון שנאבק בכוח, כמעט מת מהמאמץ והוא ניצל ברגע האחרון על ידי גסר, מנהיג האור.
אנטון עובר דרך חורבות מוסקבה לבית שבו הוא, לפני ארבע עשרה שנה, ביקר בבית המכשפה - ביקור שגרם לרצף שלם של אירועים, החל בהצטרפותו של אנטון למשמר הלילה.
אנטון כותב לא בולט על קיר בבית הזה ואז מוסקבה חוזרת למצב הרגיל, לפני שהושמדה והסרט חוזר לשנת 1992 ולסצנה הראשונה מהסרט הקודם.
באפילוג, כתוצאה מהשפעת הגיר, אנטון חושב להתמודד עם המכשפה, ומסרב לגרום נזק לעובר של אשתו, מי שעתיד להיות ייגור.
הוא יוצא מהבית אל הרחוב, שם הוא פוגש את סבטלנה.
זבולן וגסר צופים בהם מספסל בפארק, להוטים לראות אם אנטון יכיר בסבטלנה, למרות שמעולם לא פגש אותה בגלל שכתוב ההיסטוריה.
תחזיתו של גסר תתברר כמדויקת: למרות שלא ידע איך או למה, אנטון מזהה את סבטלנה והם הולכים ביחד.
אנטון גורודצקי, איש משמר הלילה וגיבור הסרט (קונסטנטין חבנסקי)
משמר הגבול של ארצות הברית הוא סוכנות אכיפת חוק פדרלית במסגרת סוכנות המכס והגנת הגבולות של ארצות הברית הכפופה למחלקה לביטחון המולדת.
זוהי סוכנות ממשלתית האחראית לאכיפת חוקי הלאום וההגירה ומונעת הגירה בלתי חוקית של מהגרים זרים, מרבית משאביה מופנים למאבק בזרם המהגרים הזרים המגיעים ממקסיקו.
פיקוח גבולות בארצות הברית בוצע לאורך השנים על ידי פרשים ואנשי שירות האזרוח וההגירה של ארצות הברית.
במרץ 1915 הוקמה יחידה של פקחים רכובים אך מרבית עבודת ההגנה על הגבולות הוטלה על צבא ארצות הברית.
פיקוח הגבולות של ארצות הברית (The U.S.
Border Patrol) הוקם ב-28 במאי 1924 כסוכנות של מחלקת העבודה של ארצות הברית שנועדה להיאבק בכניסת מהגרים לא חוקיים.
ב-1932 משמר הגבול פוצל לשני משרדים: משרד אל פאסו שהיה אחראי לביקורת הגבול מול מקסיקו ומשרד דטרויט שעסק בניטור הגבול עם קנדה.
ב-1933 פרנקלין דלאנו רוזוולט חתם על צו להקמת שירות האזרוח וההגירה.
לאחר פרוץ מלחמת העולם השנייה מצבת כוח האדם במשמר הגבול צמחה ל-1,500 בשנת 1940 והארגון עבר לאחריות מחלקת המשפטים של ארצות הברית.
במרץ 2003 שירות האזרוח וההגירה פוצל לשני גופים: אכיפת מכס והגירה ומכס והגנת גבולות ומשמר הגבול הפך לחלק מהמחלקה לביטחון המולדת של ארצות הברית.
נכון לשנת 2012 משמר הגבול העסיק 21,394 סוכנים.
בינואר 2017 נשיא ארצות הברית דונלד טראמפ חתם על צו נשיאותי לבניית חומה בגבול ארצות הברית–מקסיקו וכתגובה לכך התפטר מארק מורגן, מפקד משמר הגבול האמריקני מתפקידו.
ויליאמס1990-1995דאגלס קרהם1995–1998גוסטבו דה לה ויניה1998–2004דייוויד אגיאר2004–2010מייקל פישר2010–2015מארק מורגן2016–2017התפטר מתפקידו לאחר שהתנגד לתוכניתו של דונלד טראמפ להמשיך את בניית גדר ההפרדה בין ארצות הברית למקסיקורונלד ויטיילו2017רונלד ויטיילו2017–2020רודני סקוט2020-מכהן
אנשי משמר הגבול האמריקאי חמושים באקדחי הקלר וקוך P2000 וקליבר 40. עד שנת 1994 שומרי הגבול צוידו באקדחי מגנום 357 לצד סמית' ווסון או דגם רוגר בעל שישה קליעים בקנה.
ככלל, הם מצטיידים במגוון כלי נשק וכלי הנשק כוללים גם אקדחי גלוק 9 מ"מ, מגנום רבולבר 357 ואקדחי ברטה דגם 96D.
כמרבית סוכנויות אכיפת החוק הפדרליות בארצות הברית, משמר הגבול מצטייד ברובה רמינגטון דגם 870 וברובי קולט ורובה קרבין M4A1 הפופולרי.
משמר הדרגוּנים המלכותי הוא רגימנט חיל שריון בצבא הבריטי.
הוא נוסד ב-1 באוגוסט 1992 על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים; 'משמר הדרגונים המלכותי ה-4/ה-7' ו-'משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג'.
שמו של הרגימנט מורכב מהשיוך 'דרגון', זאת משום התפקיד המסורתי של היחידות אשר אוחדו לתוכו.
מאז הקמת הרגימנט הוא הספיק לשרת במספר מוקדים ומערכות.
בשנות ה-90 שירתו יחידות הרגימנט בצפון אירלנד ובוסניה.
בשנת 2004 נשלח הרגימנט לשירות במהלך מלחמת עיראק, לאחר מכן ב-2007 נשלח הרגימנט שוב לשירות בעיראק ובשנת 2010 נשלח לאפגניסטן.
באוקטובר 2012 עתיד הרגימנט להשלח פעם נוספת לתקופת שירות בדרום אפגניסטן.
הרגימנט מחולק לארבעה אסקדרונים (Squadron) לוחמים ואסקדרון מפקדה.
כל אחד מהאסקדרונים הלוחמים ממשיכים את המסורת של אחד מארבעת הרגימנטים ההיסטוריים שפורקו ואוחדו לתוך הרגימנט החדש.
מבין האסקדרונים המבצעיים, שלושה פועלים כיחידות שריון ואחד כאסקדרון חיל רגלים משוריין.
כל אסקדרון שריון מורכב משלוש מחלקות של ארבעה טנקי צ'לנג'ר 2 כל אחת, בנוסף לשני טנקי מפקד וסגן מפקד האסקדרון (סך הכל 14 טנקים).
אסקדרון החרמ"ש מורכב באותו אופן אך עושה שימוש ברק"מי סיור מסוג סימיטר במקום טנקים.
אסקדרון מפקדה: "אסקדרון הנסיך מוויילס" על שם הראש היצוגי של הרגימנט (קולונל ראשי; Colonel in Chief) הנסיך צ'ארלס.
האסקדרון מכיל את מחלקת הפיקוד של הרגימנט בנוסף למחלקת סיור, יחידת לוגיסטיקה ויחידת קשר.
אסקדרון A: "הסוסים הכחולים"; אסקדרון שריון.
משמרת את מסורת 'משמר הדרגונים ה-4 האירי המלכותי'.
אסקדרון B: "הסוסים השחורים"; אסקדרון שריון.
משמרת את מסורת 'משמר הדרגונים ה-7 המלכותי'.
אסקדרון C: "הדרגונים השחורים"; אסקדרון חיל רגלים משוריין.
משמרת את מסורת 'רגימנט האינסקילינג (הדרגונים ה-6)'.
אסקדרון D: "הסוסים הירוקים"; אסקדרון שריון.
משמרת את מסורת 'משמר הדרגונים ה-5 (של הנסיכה שרלוט מוויילס)'.
הרגימנט משרת החל משנת 2000 כחלק מהחטיבה ה-4 הממוכנת.
הרגימנט נחשב לרגימנט מסוג 58, כלומר שהוא מכיל 58 טנקי צ'לנג'ר 2 בנוסף ל-8 רק"מי סיור 'סימיטר'.
'משמר הדרגונים ה-4/ה-7 המלכותי' נוצר בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים:
משמר הדרגונים ה-4 האירי המלכותי: הרגימנט הוקם בשנת 1685 ונודע בשמות שונים לאורך ההיסטוריה עד אשר בוטל בשנת 1922. בין 1746 - 1788 שירת הרגימנט כחלק מהצבא האירי לפני שחזר לשירות הצבא הבריטי בתור 'משמר הדרגונים ה-4 (האירי המלכותי)'.
הרגימנט מוכר במיוחד על כך שהיה הכוח הבריטי הראשון שנתקל בחיילי האויב במלחמת העולם הראשונה, כאשר ב-22 באוגוסט 1914 שתי מחלקות נתקלו בכוח פרשים גרמני בשעת סיור וניהלו קרב קצר, בכך היו לכוח הבריטי שירה את היריה הראשונה במלחמה.
מסורת הרגימנט השתמרה בתוך אסקדרון A של 'משמר הדרגונים המלכותי'.
משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג
'משמר הדרגונים ה-5 המלכותי אינסקילינג נוצר בשנת 1922 בתור 'הדרגונים ה-5/ה-6' על ידי איחוד שני הרגימנטים:
משמר הדרגונים ה-5 (של הנסיכה שרלוט מוויילס): הרגימנט נוצר בשנת 1685, בין השנים 1746 - 1788 בדומה לרגימנטים הקודמים, הועבר משמר הדרגונים ה-5 לשירות הצבא האירי בתור 'רגימנט הפרשים ה-2'.
הרגימנט שירת בשלל מערכות הצבא הבריטי, ביניהם המלחמות הנפוליאוניות, מלחמת קרים ומלחמת העולם הראשונה.
רגימנט האינסקילינג (הדרגונים ה-6): הרגימנט נוסד בשנת 1689 באירלנד והועבר בשנת 1800 לשירות הצבא הבריטי עם איחוד בריטניה ואירלנד.
הרגימנט הפך לאחת מיחידות הפרשים המוכרות בצבא הבריטי עד אשר פורק בשנת 1922 ואוחד לתוך משמר הדרגונים ה-5. רגימנט המשמר מוכר במיוחד עבור תפקידו בקרב ווטרלו וכחלק מההסתערות המוצלחת של החטיבה הכבדה בקרב בלקלווה, מלחמת קרים.
שם הרגימנט כמו גם רגימנט המורשת שהחליף אותו; 'איניסקילינג' (Inniskilling) נובע משמה של עיר באירלנד אשר בסביבתה נוסד ועליה הגן יחד עם עוד מספר יחידות.
משמר הדרגונים הסקוטי המלכותי (קריבניירים ואפורים) או בראשי תיבות: SCOTS DG) הוא רגימנט שריון בצבא הבריטי.
הרגימנט נוסד ב-2 ביולי 1972 באדינבורו, סקוטלנד, על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים: רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס) ורגימנט הסקוטים האפורים המלכותי (הדרגונים ה-2).
הרגימנט כיום משרת כחלק מחטיבת השריון ה-7 אשר מוצבת בגרמניה כחלק מהכוחות הבריטים בגרמניה.
בשנת 1998 הפך הרגימנט לראשון שקלט את טנקי הצ'אלנג'ר 2 החדשים והוא מוגדר כיום כרגימנט מסוג 58, כלומר הוא מכיל 58 טנקי צ'אלנג'ר 2 בנוסף לרק"מי סיור, פיקוד, קשר ולוגיסטיקה.
כאמור הרגימנט מכיל סך הכל 58 טנקי צ'לנג'ר 2 ומחולק לאסקדרון מפקדה, שלושה אסקדרוני שריון ואסקדרון סיוע וסיור ממוכן.
כל אסקדרון שריון מכיל שלוש מחלקות של ארבעה טנקים כל אחת ושני טנקים למ"פ וסגנו, כלומר 14 טנקים סך הכל באסקדרון.
אסקדרון הסיוע והסיור נקרא באופן רשמי 'אסקדרון שריון בינוני', הוא אסקדרון B ברגימנט ומכיל מבנה דומה לאסקדרונים המשרוינים אך במקום טנקים הוא עושה שימוש ברק"מי סיור סימיטר.
מאז הקמת הרגימנט בשנת 1971, שירת הרגימנט בשנים הראשונות להקמתו בעיקר בצפון אירלנד.
בשנת 1991 נשלח הרגימנט להשתתף במלחמת המפרץ, בין השנים 1996-7 שירת הרגימנט בבוסניה ובשנים 2000-1 שירת פעמיים בקוסובו כחלק מכוח קוסובו.
במהלך מלחמת עיראק בשנת 2003 שירתו יחידות הרגימנט בקרבות השונים בעיקר באזור העיר בצרה, בין היתר השמידו בקרב אחד 14 טנקי הרגימנט 14 טנקי אויב, מה שנודע בתור 'קרב ה-14-0'.
בשנים 2006-7, 2008 ושוב בשנת 2010 נשלחו יחידות הרגימנט לשירות באפגניסטן.
כאמור, הוקם הרגימנט ב-2 ביולי 1971, על ידי איחוד שני רגימנטים קודמים:
רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס)
'רגימנט הקרביניירים ה-3 (משמר הדרגונים של נסיך ויילס)' ) הוקם בשנת 1922 על ידי איחוד שני הרגימנטים:
משמר הדרגונים ה-3 (של נסיך ויילס): הרגימנט נוסד בשנת 1685 'בתור רגימנט הסוסים של הרוזן מפלימוט' ומוספר בתור רגימנט הפרשים ה-4. החל משנת 1746 מוספר הרגימנט ה-3 והחל משנת 1751 נקרא 'הרגימנט ה-3 של משמר הדרגונים'.
משנת 1765 הפך הרגימנט להיות רגימנט דרגונים של נסיך ויילס, כך נשאר עד שנת 1922 כאשר פורק ואוחד לכדי 'רגימנט הקרביניירים ה-3'.
משמר הדרגונים ה-6 (קרביניירים): הרגימנט התחיל את דרכו בשנת 1685 בתור 'רגימנט הסוסים ה-9'.
בשנת 1691 לאחר שהרגימנט הוכיח את עצמו בקרב במערכה באירלנד, הומר לרגימנט קרביניירים ושונה שמו ל-'רגימנט הקרביניירים של המלך', עד שהחל משנת 1788 נקרא הרגימנט 'משמר הדרגונים ה-6 (קרביניירים)' שם אשר נשאר במשך 133 שנים עד לפירוקו.
רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי (הדרגונים ה-2)
'רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי' הרגימנט נוסד בשנת 1678 עם הקמת שלוש יחידות דרגונים סקוטים אשר בשנת 1681 הפכו ל-'רגימנט הדרגונים הסקוטי המלכותי' אשר קיבל את המספר 'הדרגונים ה-4' ב-1694, בשלב זה סוסי הרגימנט היו אפורים והוא כבר החל להיות ידוע בתור "הדרגונים האפורים".
בשנותיו הראשונות, הרגימנט עסק בעיקר במשימות שיטור פנימיות ברחבי סקוטלנד.
בשנת 1688 ישב הרגימנט בלונדון בזמן תחילתה של המהפכה המהוללת, כאשר הרגימנט הצהיר את נאמנותו לויליאם השלישי ונשלח להמשך הלחימה בסקוטלנד.
על שירות הרגימנט בשנים סוערות אלו, הוא קיבל את התואר 'מלכותי' ומוספר בתור רגימנט הדרגונים ה-4 בצבא המלך החדש.
בשנת 1693 בהצגת הרגימנט בלונדון לפני המלך, כל סוסי הרגימנט היו אפורים מסיבות לא ברורות, מרגע זה הרגימנט החל להיות מוכר בתור 'הדרגונים האפורים' או 'הרגימנט הסקוטי של דרגונים אפורים'.
באירוע זה קיבלו חיילי הרגימנט גם את המעילים האדומים שהגדירו אותם כחיילי המלך.
בשנת 1694 יחד עם שני רגימנטי דרגון נוספים, הועבר הרגימנט להולנד שם שירת במהלך מלחמת תשע השנים, כאשר במהלך כשלוש שנים עסק הרגימנט בעיקר בסיור ואבטחה ולא השתתף בקרבות רבים אל מול האויב.
לאחר פסק זמן של חמש שנים בסקוטלנד, נשלח הרגימנט פעם שנייה לשרת בהולנד בשנת 1702 כחלק מצבאו של ג'ון צ'רצ'יל במהלך מלחמת הירושה הספרדית שם נלחם הרגימנט במספר מערכות וקרבות ברחבי מערב אירופה.
שנה לאחר המלחמה, הרגימנט הוצב בסקוטלנד והשתתף בדיכוי התקוממות היעקוביטים מה שערך כארבע שנים והסתיים בשנת 1719. לאחר המרד, הרגימנט חזר למשימות שיטור ברחבי סקוטלנד למשך ה-23 שנים הקרובות.
בשנת 1742 נשלח הרגימנט חזרה לאירופה להשתתף עם הצבא הבריטי במלחמת הירושה האוסטרית, בחודשים הראשונים הוצב הרגימנט במשימות שמירה ושיטור ובהמשך הצטרף ללחימה.
ב-27 ביוני 1743 הרגימנט השתתף בקרב דטינגן, שם ככל הנראה הוצב בשורה הקדמית של הצבא ולחם כנגד יחידות הפרשים הצרפתיות.
נאמר על הרגימנט לאחר מכן שלחם בגבורה כאשר הסתער באופן פזיז כנגד האויב אך ספג מעט מאוד נפגעים, בקרב זה הרגימנט אף הצליח לחזור דגל היחידה הצרפתית (מה שנחשב הישג מהמעלה הראשונה ובושה ליחידה המובסת).
בשנים הבאות שירת הרגימנט במספר מוקדים מסביב לבריטניה בלי אירועים חריגים למעט ההוספה של פלוגה קלה לרגימנט בשנת 1755. אם תחילתה של מלחמת שבע השנים, נשלחה הפלוגה הקלה וסופחה זמנית לפלוגות פרשים קלות נוספות בנחיתה בצרפת, שאר הרגימנט הגיע עם הצבא ב-1758 לגרמניה.
ב-13 באפריל 1759 השתתף הרגימנט בקרב ברגן אותו הפסידו צבאות בריטניה, בראונשווייג והנובר, כאשר הרגימנט שימש להגנת הנסיגה יחד עם יחידות פרשים נוספות.
במשך שנות המלחמה עד 1763, נלחם הרגימנט לצד יחידות הפרשים האחרות בשלל קרבות ומערכות המלחמה.
לאחר המלחמה בשנת 1764 ועד למערכת הסיום של המלחמות הנפוליאוניות בשנת 1815, מלבד השתתפות במערכה בארצות השפלה (1793-4) הרגימנט לא נשלח להשתתף במספר המערכות של התקופה והוא נותר באיים הבריטים.
במהלך השנים האלו בדומה ליחידות דרגון נוספות, עבר הרגימנט שינוי מחיל רגלים רכוב לרגימנט פרשים מלא.
אחד מנקודות השיא במורשת הגדוד והקרב שהקנה לרגימנט את סמלו הייחודי, היה קרב ווטרלו בשנת 1815. עם חזרתו של נפוליאון לצרפת וחידוש הקרבות, הורחב הרגימנט כהכנה להשתתפות במערכה.
הרגימנט היה גדול מכפי שהיה אי פעם עם 946 חיילים וקצינים אשר התחלקו לעשר מחלקות, שש מהם נשלחו לארצות השפלה כדי להשתתף בקרבות הבלימה כנגד הכוחות הצרפתיים בראשות נפוליאון.
כוחות הרגימנט הושמו תחת פיקוד 'חטיבת האיחוד' (Union Brigade) שכלל גם את רגימנט האינסקילינג (הדרגונים ה-6) ורגימנט הדרגונים המלכותי (הדרגונים ה-1), החטיבה פספסה את קרב קאטר ברה והגיע לאזור רק לאחריו.
יומיים לאחר מכן בבוקר ה-18 ביוני, הוצב הרגימנט בקו השלישי באגף השמאלי של הצבא הבריטי, שם הוחזק ובשלב הראשון לא נשלח קדימה.
כאשר היה חשש שחיל הרגלים הצרפתי ישבור את הקו הבריטי במרכזו, נשלחו שתי חטיבות הפרשים לכיוון המרכז כנגד התור הצרפתי כאשר תחילה הרגימנט נותר בעתודה.
בסיבות השעה 13:30, רגימנט ההילנדרים ה-92 החל להישבר במרכז והסקוטים אפורים נשלחו לסייע, הם רכבו בהסתערות לא מהירה מידי משום האדמה השבורה והצליחו בכך לשבור את ההתקדמות הצרפתית ולהציל את הקו הבריטי מקריסה.
במהלך התקפת הרגימנט את התור הצרפתי, סמל מהרגימנט ראה את 'העיט הנפוליאוני' של התור הצרפתי והצליח להילחם בצרפתים שהגנו עליו ולקחת אותו.
בשלב זה הרגימנט היה מפוזר והמשיך לתקוף תור צרפתי נוסף ובהמשך מצאו עצמם כוחות הרגימנט מול הקו הצרפתי הראשי.
לאחר שספגו אבדות קשות, הרגימנט ושאר יחידות החטיבה ניסו להתארגן ליד הוגנוט במרכז שדה הקרב כאשר ניתקלו בהתקפת נגד של קירסירים צרפתים, לבסוף הצליח הרגימנט להגיע אחורה לקו הבריטי ותמך בהמשך הקרב באגפו השמאלי.
בסוף יום הקרב איבד הרגימנט 104 חיילים עם 97 פצועים וכחצי מהסוסים, הוא נותר בארצות השפלה כחלק מהסכמי השלום עד 1816.
בין השנים 1816 עד 1854, נותר הרגימנט באיים הבריטים במשימות שונות עד לפרוץ מלחמת קרים, שעם תחילתה נשלח הרגימנט להילחם יחד עם 'החטיבה הכבדה'.
לאחר שנתיים של לחימה בחצי האי קרים חזר הרגימנט לבריטניה שם נותר עד שנת 1899 ומלבד כמה יחידות שנשלחו למערכות ברחבי העולם הרגימנט נותר רובו ככולו באיים הבריטים עד לפרוץ מלחמת הבורים.
במהלך המלחמה שירת הרגימנט תחת דיוויזיית הפרשים בקרבות השונים ברחבי דרום אפריקה עד סיומה בשנת 1902, הרגימנט נותר באזור עוד שלוש שנים לשמירה על השקט והביטחון.
סמל הרגימנט: סמל הרגימנט מכיל בתוכו אלמנטים משני הרגימנטים אשר אוחדו לתוכו.
'העיט הנפוליאוני' היה סמלו של 'רגימנט הסקוטים אפורים המלכותי' לזכר העיט הנפוליאוני אשר חיילי הרגימנטי לקחו מרגימנט צרפתי בקרב ווטרלו, אירוע שנחשב גאווה גדולה לרגימנט ובושה לרגימנט הצרפתי שכן מדובר בדגל הרגימנט המעוטר בפסלון עיט אשר בורך על ידי נפוליאון בעצמו.
לרקע העיט מוצבים שני קרבינים מוצלבים, מה שהיה סמלו של 'רגימנט הקרביניירים ה-3'.
מדים: מלבד המדים התיקניים מהרמות השונות הנהוגים בכלל הצבא הבריטי, לרגימנט ישנם מספר אלמנטים ייחודיים שהגיעו מהרגימנטים הקודמים והפכו למסורת ברגימנט החדש.
ראשית, חיילי הרגימנט מורשים לענוד את סמל נוצות נסיך ויילס מתחת לכתף שמאל על מדים יצוגיים, זאת מסורת שהגיעה מרגימנט הקרבייינרים בהיותם רגימנט של נסיך ויילס.
עקב היותו רגימנט 'מלכותי', ראשיים חייליו ללבוש את החצאית הסקוטית עם טארטן סטיוארט המלכותי (אשר אכן נלבש על ידי תזמורת הרגימנט) וקציני הרגימנט ראשיים ללבוש חצאיות עם דפוס הסטיוארט השחור, כל זאת במדים יצוגיים.
לכומתה הנהוגה ברגימנט צבע אפור לציון הסוסים האפורים של רגימנט הסקוטים האפורים.
במדים מס' 1 ומס' 2, חיילי הרגימנט חובשים כובע בדומה ליחידות הפרשים האחרות אשר מעוטר בסמל הרגימנט, בנוסף מעוטר הכובע בשרוך עם פס צהוב בזיג-זג על רקע כחול כהה, מה שייחודי לרגימנט.
כובע הברסקין: מלבד יחידות המשמר המלוכתי וקצינים ביחידות פוסיליירים, רגימנט הדרגונים הסקוטי המלכותי הוא היחיד אשר חייליו חובשים כובע ברסקין במדים היצוגיים.
חיילי הרגימנט לובשים ברסקין שחור בעל נוצת מצנפת בצבע לבן, באופן ייחודי המתופפים על תוף הבס שבתזמורת הרגימנט לובשים ברסקין בצבע לבן עם נוצת מצנפת בצבע אדום.
הברסקין הלבן הוענק לרגימנט על ידי הצאר ניקולאי השני בשנת 1894 כאשר הוא הפך למפקד הסמלי של הרגימנט, מסורת שנשמרת עד היום לזכרו.
משמר הגרנדירים הוא הרגימנט הראשון מבין חמשת הרגימנטים המרכיבים את משמר המלוכה בצבא הבריטי, תחת פיקוד דיוויזיית המשמר.
הרגימנט הוא השני בוותיקותו (לאחר משמר קולדסטרים) מבין הרגימנטים בצבא הסדיר, אך הוא הראשון בסדר הבכירות בקרב יחידות המשמר, ולכן גם ביחידות הרגלים כולם.
משום מיקומו הראשון בסדר הבכירות במשמר המלוכה, ניתן לזהות את חייליו בין היתר על ידי סידור הכפתורים במרווחים קבועים במדי השרד הטקסיים (זאת לעומת סידורם בזוגות או בשלשות וכן הלאה).
הגדוד הראשון, משמר הגרנדירים: הגדוד הראשון מורכב מחמש פלוגות; פלוגת מפקדה, פלוגה 1, 2, 3 ופלוגת סיוע (4).
הגדוד מוגדר בייעודו המבצעי חיל רגלים קל ומפקדתו בלונדון עם מפקדת הרגימנט.
מלבד שירות מבצעי, הגדוד ממלא גם משימות ייצוגיות כמו כל יחידות משמר המלוכה.
נכון להיום הרוב הגדול של משימות הגדוד הן משימות ייצוגיות ברחבי אנגליה, בעיקר בלונדון.
בשנים האחרונות שירת הגדוד בין היתר בעיראק ואפגניסטן.
פלוגת ניימיכן, משמר הגרנדירים: הפלוגה משמשת למשימות ייצוגיות בלבד והיא משמרת את המורשת של הגדוד השני שצומצם לכדי פלוגה נפרדת זו.
הפלוגה מוצבת בלונדון עם מפקדת הרגימנט כולו.
לרוב חייל המתגייס לרגימנט מתחיל את שירותו בתקופה שבין שישה לתשעה חודשי שירות בפלוגת ניימיכן.
מלבד המשימות הייצוגיות הפלוגה עסוקה בעיקר באימון והכנת החיילים לשירות בגדוד הראשון במשימות מבצעיות, לאחרונה חיילי הפלוגה התאמנו כחודש בג'מייקה בלוחמת ג'ונגל ובאיי פוקלנד.
יחידות גרנדירים היו במקור יחידות שעשו שימוש ברימוני יד .
יחידות כאלו נפוצו ברוב צבאות אירופה במהלך המאה ה-17. חייליהן היו לרוב גבוהים וחזקים יותר משאר החיילים והם שירתו ביחידות כחלק מרגימנטים של חיל רגלים.
גם כיום, השיוך 'גרנדיר' מסמל יוקרה רבה וסטטוס של לוחמי עילית.
בצבא הבריטי המונח 'גרנדירים' מתייחס ב-150 שנים האחרונות ליחידה אחת בלבד; 'משמר הגרנדירים'.
למרות שבצבאות רבים אחרים ישנם מספר יחידות גרנדירים, בצבא הבריטי כיום ישנה רק אחת כזאת ומתוקף מעמד זה היא נושאת יוקרה רבה.
התואר כיחידת 'גרנדירים' ניתן לרגימנט בשנת 1815 עבור הבסת 'משמר הגרנדירים האימפריאלי' הצרפתי, כלומר השם לא מציין את יעוד היחידה משום שמעולם לא הייתה רגימנט נושאי רימון.
משמר הגרנדירים נוסד בשנת 1656 בתור '' בתור רגימנט משמר של המלך צ'ארלס השני בגלותו בארצות השפלה.
בשנת 1660 חלה תקופת הרסטורציה, בה שב מלך אנגליה לכס המלכות, רגימנט המשמר שהוקם נשאר בשנים אלו בארצות השפלה מסיבות כלכליות ופוליטיות.
בשנת 1661 הקים המלך באנגליה את '' בפיקודו של ג'ון ראסל, מספר שנים לאחר מכן הגיעו הפלוגות מארצות השפלה ואוחדו יחד עם הרגימנט החדש לכדי '' שהכיל 24 פלוגות.
בתקופה זו, מספר פלוגות שירתו ברחבי הממלכה בתפקידי משמר שונים ומספר פלוגות תמיד נשארו סביב המלך בתור משמרו האישי.
במהלך המאה ה-17 שירתו פלוגות הרגימנט במספר מערכות וקרבות, במקרים רבים הם שירתו אף על אוניות הצי המלכותי בתור נחתים.
במהלך השנים יחידות המשמר פיתחו משמעת נוקשה מאוד והיו ידועות ביכולות תרגילי הסדר והצעידה שלהן, בראש יחידות אלו היה כמובן רגימנט משמר הגרנדירים ששימר לאורך השנים את מקומו הראשון בסדר הבכירות והיוקרה.
במהלך המאה ה-18 הרגימנט נשלח להילחם במערכות העיקריות בהם הצבא הבריטי השתתף, מה שמוכר בתור מלחמת מאה השנים השנייה.
לקראת סוף המאה ה-18 החלו להיווצר שינויים מבניים ברגימנט, שינויים אלו קרו בעיקר מהנסיון שנצבר במהלך מלחמת האזרחים בארצות הברית וכללו בין היתר הוספה של פלוגות חיל רגלים קל לרגימנטים.
בתחילת המלחמות הנפוליאניות כל גדוד ברגימנט כלל '' כאשר שאר הפלוגות נקראו '', כל גדוד כלל גם יחידת מוזיקאים שניגנו מארשים לליווי הצעדה ממקום למקום ובזמן הקרבות.
בנוסף, הרגימנט עצמו כלל אף הוא להקת מוזיקאים שישבה במפקדה בלונדון ובדומה לרגימנטים אחרים בצבא, רגימנט המשמר הראשון כלל דגל יחידה שנקרא בצבא הבריטי "הצבעים".
בשנת 1808 השתתפו הגדוד הראשון והשלישי במערכה בחצי האי האיברי כנגד הצבא הצרפתי, כחלק מהכוח של סר דוויד ברייד בצפון ספרד.
לאחר מערכה מוצלחת יחסית הכוחות הבריטים החלו לספוג כישלונות ולמעשה החלה נסיגה איטית חזרה לכיוון פורטוגל.
בשלבים שונים, הבריטים סבלו מחורף קשה והטרדות מידי הצרפתים ובמקרים רבים יחידות שלמות איבדו את המורל והמשמעת שלהם, אך בדבר רגימנט המשמר, לא תועד אף מקרה שכזה וכך הוא עמד בשם וביוקרה שנוצרה לו.
בהמשך המערכה בחצי האי האיברי, ארתור ולסלי, הדוכס הראשון מוולינגטון קיבל את הפיקוד על כוח הברית כנגד הצבא הצרפתי והחל להטות את הכף לטובת הבריטים.
במהלך המחצית המוצלחת של המערכה היו אלו יחידות המשמר שלרוב עמדו בחוד החנית של הצבא ושיחקו תפקיד מכריע בקרבות.
בשנת 1815 נפוליאון בונפרטה חזר מגלותו, השתלט על צרפת ובנה מחדש את צבאו.
כדי להתמודד עם האיום המחודש, התאספו שוב הצבאות באזור בלגיה כדי להתכונן למערכה המכריעה כנגד הצבא הצרפתי, כאשר שני הכוחות העיקריים היו הצבא הפרוסי בפיקוד גבהרד לברכט פון בליכר והצבא הבריטי יחד עם כוחות ממדינות נוספות בפיקוד הדוכס מוולינגטון.
במהלך תקופה זו שמוכר בתור מלחמת מאה הימים, הגדוד השני והשלישי הרכיבו את "חטיבת המשמר הראשונה".
ב-16 ביוני 1815 הגיעו כוחות חטיבת המשמר בצעדה ארוכה הישר לתוך שדה הקרב בקאטר ברה, שם הפלוגות הקלות נלחמו בחורשה בקצה הצפוני ופלוגות הגדוד נכנסו לתגבר אותם.
לאחר שטיהרו את החורש יצאה החטיבה לנלחמה מול הצרפתים בשדה הפתוח, כשהיא מתמודדת עם התקפות פרשים ומתקיפה את כוחות האויב.
במהלך היום שלאחר מכן, הצבא הבריטי נסוג לאזור שדה הקרב העיקרי בווטרלו.
לאחר יום הקרב בקאטר ברה, שני הגדודים ספגו כ-500 אבדות עם לחימתם העיקשת לאורך קו החורש.
יומיים לאחר קרב קאטר ברה, שני הצבאות נפגשו בשדה הקרב בווטרלו, לאחר שהצבא הפרוסי הפסיד בקרב ליני והצבא הבריטי ביצע נסיגה טקטית (למעשה הפסיד) בקרב קאטר ברה.
משמר הגרנדירים התחלק לשני יעדים עיקריים בפריסת הכוחות בקרב; הפלוגות הקלות ביצרו והחזיקו את המעוז בהוגמונט בצד המערבי של שדה הקרב, בעוד שפלוגות המשמר הרגילות הוצבו בסביבות מרכז הקו הבריטי.
במהלך הקרב 'פלוגות הגדוד' שהוצבו בקו הבריטי התמודדו עם התקפות הפרשים הצרפתיים שנועדו לשבור את מרכז הכוח הבריטי, בשלב המאוחר יותר בקרב הם היו בין היחידות שנלחמו והביסו את 'המשמר האימפריאלי', לוחמי העילית של הצבא הצרפתי.
משום הלחימה של הרגימנט כנגד 'משמר הגרנדירים האימפריאלי' הצרפתי, ב-29 ביולי 1815 בהוראת המלך קיבל הרגימנט את הכבוד להוסיף את התואר 'גרנדיר' לשמו (לציון הבסת הגרנדירים הצרפתים).
מרגע זה, הרגימנט אימץ את כובע הברסקין המזוהה עם גרנדירים, נוצת מצנפת לבנה ואת סמל הרימון בעל 17 להבות האש.
שמו של הרגימנט שונה לכדי; ''.
לאחר קרב ווטרלו, אירופה נכנסה לפרק זמן של כ-40 שנים של שלום, שהופר בשנת 1854 עם תחילתה של מלחמת קרים כנגד האימפריה הרוסית.
הגדוד השלישי של הרגימנט נשלח לחצי האי קרים כחלק מחטיבת המשמר, נחת שם ב-14 בספטמבר ומספר ימים לאחר מכן השתתף בקרב אלמה, בו נהדפו הרוסים לכיוון העיר סבסטופול.
במהלך המצור על סבסטופול, ב-5 בנובמבר פרץ טור רוסי את חומות העיר במטרה לשבור את התוקפים הבריטים, הקרב שהתפתח (קרב אנקרמן) היה אחד הקרבות הקשים בו לחמו יחידות הרגימנט כשהם נלחמים בערפל וחוסר סדר כנגד הרוסים בין סוללות המצור של הצבא הבריטי.
כוח המשמר נלחם בעקשנות רבה באותו היום כשהוא שומר על 'צבעי המלכה' מורמים במרכז הכוח, אותו דגל קרוע והרוס מוצג כיום בכנסיית הרגימנט.
במהלך מלחמת קרים הוענקו לחברי הגדוד השלישי של הרגימנט ארבעה עיטורי צלב ויקטוריה (שזה עתה נוסד).
לאחר מלחמת קרים, הרגימנט המשיך לשרת במערכות, משלחות צבאיות ומלחמות ברחבי האימפריה הבריטית.
הגדוד השני שירת במשלחת למצרים בשנת 1882, שם השתתף בקרב תל אל-כביר, בעוד שהגדוד הראשון השתתף במערכה בסודאן תחת הלורד קיצ'נר, שם נלחם בקרב אומדורמן.
הגדוד השני והשלישי השתתפו (בחטיבות נפרדות) במלחמת הבורים בדרום אפריקה לקראת סוף המאה.
במהלך מלחמת העולם הראשונה שירתו גדודי הרגימנט כחלק מדיוויזיית המשמר שנוצרה באוגוסט 1915 והוצבה בחזית המערבית במלחמת העולם הראשונה.
הדיוויזיה הורכבה משלוש חטיבות שריכזו את גדודי המשמר מהרגימנטים השונים (כל אחד בעל ארבעה גדודים), בפיקודו של הברון מקוואן ששירת בעצמו במשמר הגרנדירים.
לאורך המלחמה השתתפו חיילי הרגימנט בקרבות השונים בחזית המערבית, דוגמת קרב איפר הראשון בחודשי המלחמה הראשונים (אוקטובר – נובמבר 1914), שם נבלמה בקושי רב התקדמות הצבא הגרמני.
בין השנים 1925–1941 שימש רודני מור מפקד הרגימנט הראשון.
בשנים 1945–1948 שימש מור מפקד חטיבת השריון ה-8 בארץ ישראל, בדרגת בריגדיר.
לאחר המלחמה, בדומה ליחידות הצבא, עבר גם משמר הגרנדירים מספר צמצומים.
עוד לפני סוף המלחמה פורק הגדוד השישי, לאחר המלחמה פורקו גם הגדוד החמישי והרביעי, בשנת 1960 פורק גם הגדוד השלישי שנחשב לאחד הוותיקים והיוקרתיים בצבא הבריטי, 'פלוגת אנקרמן' הוקמה וסופחה לגדוד השני כדי לשמר את המורשת של הגדוד השלישי.
בשנים שלאחר המלחמה הגדוד השלישי שירת בארץ ישראל המנדטורית בין 1945 ל-1948. במשך השנים יחידות הרגימנט שירתו במלזיה ב-1949, טריפולי ב-1951 וקפריסין ב-1956. בשנות ה-60 הגדוד הראשון והשני שירתו במשימות שמירה על השלום באפריקה, דרום אמריקה וצפון אירלנד, בנוסף לפרקי שירות כחלק מכוח נאט"ו בגרמניה.
בשנת 1991 הגדוד הראשון נשלח להישתתף במלחמת המפרץ על בסיס רכבי הקרב ווריור.
בשנת 1994 כחלק מהערכה מחודשת וסידור מחודש של הצבא הבריטי (בעיקר לאור סיום המלחמה הקרה), פורק גם הגדוד השני ומורשתו השתמרה ב'פלוגת ניימכן' העצמאית.
מדים ולבוש: מדי השרד של חיילי הרגימנט מובחנים מחיילי ארבעת רגימנטי המשמר האחרים, בין היתר על ידי סידור הכפתורים בחולצת המדים.
משום בכירות הרגימנט במקום הראשון, המרווחים בין הכפתורים שווים (באופן זה, מדי משמר קולדסטרים מכילים כפתורים המסודרים בזוגות, משום מקום שני בבכירות הרגימנטים).
בנוסף לסידור הכפתורים, חיילי המשמר לובשים את כובע הברסקין בדומה ליחידות המשמר האחרות.
נוצת המצנפת: נוצת המצנפת נענדת מצד ימין של כובע הברסקין, בצורת נוצה או פלומה עומדת וניצבת לאורך הכובע והיא בצבע לבן, הייחודי לחיילי הרגימנט.
תזמורת הרגימנט: תזמורת הרגימנט היא מהוותיקות והמוכרות בצבא הבריטי, עם יותר מ-300 שנים של שירות.
צלבי ויקטוריה: חיילי הרגימנט קיבלו לאורך השנים 13 צלבי ויקטוריה.
ארבעה צלבי ויקטוריה הוענקו לחיילים במלחמת קרים, שבעה לחיילים במלחמת העולם הראשונה ושניים לחיילים במלחמת העולם השנייה.
הרגימנט הוא מהוותיקים בצבא הבריטי (השלישי בוותיקות) וקיים כ-350 שנים, בהם השתתף ברוב המערכות והקרבות של הצבא הבריטי.
משום כך מחזיק הרגימנט מספר רב של תוארי קרב, בהם ניתן למנות את הבאים:
רגימנט משמר החיים הוא רגימנט פרשים (חיל שריון) בצבא הבריטי.
הרגימנט ממוקם במקום הראשון בסדר הבכירות של הפרשים בצבא, ויחד עם רגימנט הכחולים והמלכותיים הוא מרכיב את משמר הפרשים.
הרגימנט משמש יחידת סיור משוריינת לצד משימות ייצוגיות ומשמר המלוכה הבריטית והוא נחשב לקטן יחסית לרגימנטים אחרים בצבא עם ארבע מחלקות בלבד.
ההיסטוריה של רגימנט משמר החיים התחילה עם כוח פרשים ששימשו שומרי הראש של המלך צ'ארלס עוד בגלותו בהולנד ב-1658. עם חזרתו ושיקום המלוכה באנגליה לאחר מלחמת האזרחים האנגלית, גוף שומרי הראש שלו הפך לגרעין של הצבא האנגלי החדש.