tomron87/hebrew-wikipedia-sentences-corpus huggingface dataset:
עם גילוי החשיבות של גנים מווסתים, אנו מבינים שהוא הקדים את זמנו בהתמקדות בחשיבותם של כמה גנים השולטים בשינויים גדולים באורגניזמים, ולא בשינויים בקנה מידה קטן בגנום כולו כפי שחשבו הנאו-דרוויניסטים.
בנוסף, בעיית המפלצת מלאת התקווה אינה כל כך בלתי פתירה אחרי הכל.
מאמר שפורסם בכתב העת Nature בשנת 2010 בשם Evolution: Revenge of the Hopeful Monster דיווח כי מחקרים באוכלוסיות דגי עוקצן באגם בקולומביה הבריטית ואוכלוסיות חיידקים במעבדה במישיגן הראו שלשינויים גנטיים אינדיבידואליים גדולים יכולות להיות השפעות עצומות על אורגניזמים "מבלי לזרוק זאת לערימת האשפה האבולוציונית".
על פי המאמר, "שינויים בגנים בודדים המעניקים ערך הסתגלותי גדול אכן קורים: הם אינם נדירים, אינם נידונים להיכחד אוטומטית, וכאשר הם מתחרים עם מוטציות בעלות השפעה קטנה, הם נוטים לנצח.
אבל מוטציות בעלות השפעה קטנה עדיין חשובות – מאוד.
הן מספקות כוונון חיוני ולעיתים סוללות את הדרך לאבולוציה מתפשטת במהירות, שתבוא בעקבותיהן."
מאמר מאת פייג' ואחרים (Page et al.
2010) מציין שניתן לסווג את האקסולוטל המקסיקני כמפלצת מלאת תקווה, שכן הוא מפגין צורת התפתחות מסתגלת ונגזרת שהתפתחה במהירות ובאופן עצמאי בקרב סלמנדרות נמר.
על פי המאמר היה עניין בהיבטים של השערת המפלצת מלאת התקווה בשנים האחרונות:גולדשמידט הציע את האפשרות שמוטציות מניבות מדי פעם אינדיבידואלים בתוך אוכלוסיות החורגים באופן קיצוני מהנורמה והתייחס לפרטים כאלה כ"מפלצות מלאות תקווה".
אם הפנוטיפים החדשים של מפלצות מלאות תקווה יתעוררו בנסיבות הסביבתיות הנכונות, הם עשויים להתקבע, ומהאוכלוסייה יקום מין חדש.
הרעיון הזה נדחה בסינתזה המודרנית, אבל היבטים של השערת המפלצת מלאת התקווה הוכחו בשנים האחרונות.
לדוגמה, נמצא ששינויים דרמטיים בפנוטיפ יכולים להתרחש ממוטציות מועטות של גנים התפתחותיים מרכזיים.
הבדלים פנוטיפיים בין מינים לרוב נובעים ממספר גורמים גנטיים מעטים יחסית.
ממצאים אלה מניעים עניין מחודש בחקר מפלצות מלאות תקווה ובנקודות המבט שהן יכולות לספק לגבי אופן התרחשותה של האבולוציה.
בניגוד למוטנטים שנוצרו במעבדה, מפלצות מלאות תקווה עוצבו על ידי ברירה טבעית ולכן יש סיכוי גבוה יותר לחשוף מנגנונים של אבולוציה אדפטיבית.גינטר תייסן (Günter Theissen), פרופסור גרמני לגנטיקה, סיווג מוטנטים הומיוטיים (Homeosis, המשנים צורה) כ"מפלצות מלאות תקווה" ותיעד דוגמאות לשושלות של בעלי חיים וצמחים שמקורם אולי בדרך זו.
הביולוג האמריקאי מייקל פרילינג הציע "דחף גנים מאוזן" כמנגנון קפיצה מוטציונית, שיכול להסביר מגמות הכרוכות במורכבות מורפולוגית בשושלות איקריוטיות של צמחים ובעלי חיים.
דוגמאות לאבולוציה בקפיצה כוללות מקרים של בני כלאיים מיוצבים שיכולים להתרבות ללא הצלבה (כגון אלוטטרפלואידים) ומקרים של סימביוגנזה.
גם לשכפול גנים וגם להעברת גנים לרוחב יש יכולת לחולל שינויים גדולים יחסית.
פוליפלואידיה (הנפוצה בצמחים אך לא ידועה בבעלי חיים) היא קפיצה: שינוי משמעותי במספרי הגנים יכול לגרום לספציאציה, כלומר יצירת מין חדש, בדור בודד.
עדויות לקפיצה פנוטיפית נמצאו בנדלים וכמה מדענים סבורים שיש ראיות למקרים עצמאיים של אבולוציה בקפיצה בעש הרפרף.
שינויי קפיצה התרחשו בחלל החזה של התולעת העגולה Caenorhabditis elegans.
תהליכים של תורשה אפיגנטית יכולים לייצר שינויי קפיצה.
לא ברור אם ניתן להסביר חיקוי בפרפרים וחרקים אחרים על ידי אבולוציה הדרגתית או קפיצתית.
לפי נורסטרם (Norrström, 2006) יש עדויות לקפיצה במקרים מסוימים של חקיינות.
התיאוריה האנדוסימביוטית נחשבת לסוג של אבולוציה בקפיצה.
סימונדס ואלגר (Symonds and Elgar, 2004) הציעו את האפשרות שהתפתחות פרומונים בחיפושיות קליפה מאופיינת בשינויי קפיצה גדולים.
אופן האבולוציה של פרומונים מיניים בבקטרוסרה (Bactrocera), סוג של זבוב פירות התרחש על ידי שינויי קפיצה מהירים ולאחר מכן התבדלות הדרגתית (ספציאציה).
שפציאציית קפיצה הוכרה בסוג Clarkia (לואיס, 1966), פרח ממשפחת נר-הלילה.
הוצע (Carr, 1980, 2000) שמקורו של ה-Calycadenia pauciflora ממשפחת המורכבים היה ישירות מגזע אב דרך אירוע קפיצה בודד הכולל שבירות כרומוזומים מרובות.
מקרים ספציפיים של הומאוזה (Homeosis, שינוי צורה) בפרחים יכולים להיגרם על ידי אבולוציה בקפיצה.
במחקר על פרחי סחלב משתנים (Bateman and DiMichele, 2002) הוזכר כיצד צורות הומיאוטיות פשוטות באוכלוסייה יכולות להוביל לצורות שנוצרו לאחרונה ואלה מתקבעות ובסופו של דבר מובילות להיווצרות מינים חדשים.
הם תיארו את הטרנספורמציה כתהליך של אבולוציה בקפיצה, שבו מוטציה של גנים התפתחותיים מרכזיים מובילה לשינוי פנוטיפי עמוק, המייצר שושלת אבולוציונית חדשה בתוך מין.
בסוקרו את ההיסטוריה של תיאוריות מאקרו-אבולוציוניות, הביולוג האבולוציוני האמריקאי דאגלס ג'יי פוטוימה (Futuyma) ציין שמאז 1970 הוצעו שתי חלופות להדרגתיות דרוויניסטית, שתיהן על ידי סטיבן ג'יי גולד: מוטציות ושיווי משקל מקוטע.
תאוריית המאקרומוטציה של גולד הייתה מחווה לקודמו וכללה "דילוג גולדשמידט" בין אבולוציה בתוך מין לבין ספציאציה.
סינגורו על גולדשמידט הותקף ב"הערות לא מחמיאות" על ידי צ'ארלסוורת' וטמפלטון.
פוטוימה הסיק, בעקבות ביולוגים אחרים שסוקרים את התחום כמו קים סטרלני ומינלי (Minelli), שניתן להסביר את כל הטענות על אבולוציה המונעות ממוטציות גדולות בתוך הסינתזה האבולוציונית הדרוויניסטית.
קפיטני (בלוקסמבורגית: Capitani) היא סדרת דרמת פשע לוקסמבורגית ששודרה בין השנים 2019–2021. הסדרה עוקבת אחר קורותיו של לוק קפיטני, בלש במשטרת לוקסמבורג.
העונה הראשונה שודרה בערוץ RTL הלוקסמבורגי, ולאחר סיומה נרכשה הסדרה בידי נטפליקס.
זו סדרת הנטפליקס הראשונה בלוקסמבורג.
העונה השנייה שודרה במקביל ב-RTL ובנטפליקס.
לוק קפיטני (לוק שילץ) בלש ותיק ומנוסה במשטרת לוקסמבורג, נקרא לחקור מוות של נערה בשם ג'ני אנגל בכפר מבודד בצפון המדינה.
חוברים אליו שני שוטרים מקומיים: אלזה ליי (סופיה מוזל) וג'ואי מורס (ג'ואי דננוואלד).
השלושה מנסים לפענח את המקרה, אולם עד מהרה מתגלה ששום דבר בכפר המבודד אינו כפי שהוא נראה, וכל אחד בכפר מסתיר סודות.
במקביל, קפיטני נאלץ להתמודד עם שדים מעברו שחוזרים להופיע בחייו.
העונה השנייה מתרחשת ארבע שנים לאחר סיום אירועי העונה הקודמת.
קפיטני עזב את משטרת לוקסמבורג, והוא עובד כעת כבלש פרטי בלוקסמבורג סיטי.
הוא נשכר בידי מנהלת של אחד מבתי הבושת הגדולים בעיר, במטרה לחקור רצח אלים של אחת העובדות.
כתוצאה מכך הוא נקלע לרשת של תככים ומזימות על השליטה בעולם הפשיעה בעיר.
לוק קפיטני (לוק שילץ) – בלש ותיק ומנוסה במשטרת לוקסמבורג.
בעונה השנייה עוזב את המשטרה ועובר לעבוד כבלש פרטי.
אלזה ליי (סופיה מוזל) – שוטרת מהכפר מאנשייד שבצפון לוקסמבורג, שמצטרפת אל קפיטני בחקירת רצח ג'ני אנגל.
בעונה השנייה, עובדת במשטרת לוקסמבורג סיטי ועוקבת אחר כנופיות סחר בסמים.
ג'ואי מורס (ג'ואי דננוואלד) – שוטר במשטרת מאנשייד, שמסייע לקפיטני וליי בחקירת רצח ג'ני אנגל.
"קפיטן קפיטן" או "שיר הקפיטן" הוא שיר סובייטי שכתב וסילי לבדב-קומאץ' והלחין איסאק דונייבסקי לסרט "ילדי רב החובל גראנט".
השיר תורגם לעברית בידי עמנואל כ"ץ ודודו המוזיקאי יוסף כהן-צדק.
השיר המקורי "Капитан" ("קפיטן"), הוא מסרט ההרפתקאות "ילדי רב החובל גראנט" (1936) של הבמאי ולדימיר ויינשטוק, שהוסרט על פי ספרו של הסופר הצרפתי ז'ול וורן.
זה סיפורה של משלחת היוצאת על אוניית מפרש לחפש ולהציל את רב החובל גראנט שספינתו נטרפה.
על היעלמו נודע ממכתב בבקבוק שנמצא בבטנו של כריש בסקוטלנד, והרמז הממשי היחיד שהיה במכתב הוא שהספינה נטרפה בקו הרוחב 37, בחצי הדרומי של כדור הארץ.
את תפקיד הגאוגרף שמשתתף במסע משחק ניקולאי צ'רקאסוב, שחקן תיאטרון וקולנוע מפורסם והוא ששר בסרט את השיר "קפיטן".
השיר העברי הוא תרגום נאמן למקור, נכתב בידי העיתונאי עמנואל כ"ץ בסיוע דודו המוזיקאי יוסף כהן-צדק, עבור הזמרת שולמית לבני ועל פי בקשתה.
לפי עדותו של מתרגם השיר יוסף כהן-צדק, השיר היה מיועד להופעותיה של הזמרת שולמית לבני.
השיר יצא לאור בהוצאת התקליטים הד ארצי בשנת 1952.
קפיסוס הוא אל הנהר מן המיתולוגיה היוונית, שנמנה עם "אלי הכפר" ויוחס לנהרות שונים ביוון, בעיקר באזור אטיקה.
הוא נחשב לאחת מהדמויות האלוהיות המקומיות שייצגו כוחות טבע, ונקשר לפולחנים הקשורים במים, טהרה ופוריות.
קפיסוס שלט, לפי המסורת, על שני נהרות עיקריים באזור אטיקה: האחד נבע ממדרונות הר פארנס, עבר דרך אתונה ונשפך למפרץ הסארוני; השני זרם מהר קיתיירון, חצה את מישור ניסיה והגיע לים סמוך לאלויסיס.
ייתכן כי אותו אל שלט גם על נהרות נוספים בשם דומה בבויוטיה ובארגוס.
בקרב שכניו נמנים נהר אסופוס ואיליסוס.
על פי המסורת, קפיסוס היה בנו של אוקיינוס וטתיס, זוג אלי מים קדמונים.
בין צאצאיו נמנית דיוגניה, שעל פי אפולודורוס הייתה אמה של פראקיתאה ואשתו של המלך ארכתאוס.
מקורות נוספים מייחסים לו גם את הבנות קליגניה וארגיופה.
קפיסוס זכה לפולחן אזורי, בעיקר באתונה ובאורופוס, שם הוקדשו לו מזבחות ופסלים.
נהרות נחשבו בעת העתיקה לישויות אלוהיות, ולעיתים הוצגו בדמות אדם ולעיתים בדמות שור - כפי שמתאר אליאנוס על ההבדלים בין הערים: האתונאים הציגו את קפיסוס בדמות אנושית עם קרניים.
פאוסניאס מציין את קיומו של פסל ליד הנהר, המתאר נער גוזר את שיערו כהקדשה לקפיסוס – מנהג סמלי שהתפשט ברחבי יוון, ושיקף את הקשר בין נהרות לבין טקסי טהרה והתבגרות.
קפיסוס נחשב לבן של פונטוס ותלסה, או לחלופין של אוקיינוס ותטיס - בהתאם למסורת המקומית.
צאצאיו הרבים מופיעים במקורות שונים, ולעיתים מתייחסים לאלים אזוריים שונים בשם זה.
לילאה - נאיאדה ואפונימית העיר לילאה.
ליליאה זוהתה לעיתים עם ליריופה אך אין מקורות חד-משמעיים המאשרים כי מדובר בדמות אחת.
דאוליס - אפונימית העיר דאוליס.
מלאנו - אם דלפוס (Delphus) מאפולון, לפי אחת המסורות.
תויה (Thyia) - בתו של קפיסוס לפי הרודוטוס, אשר הייתה מזוהה עם הפולחן לדיוניסוס ונחשבת לאם של שושלת תיאידות.
אתאוקלס - בנו מבת התמותה אויפפה, אשר ירש את כס אורכומנוס.
אואונימוס, אביה של אוליס - שעל שמה נקראה העיר אוליס.
קֵפִיר הוא משקה חלב שמקורו בקווקז ומופק בתסיסה הומולקטית בדומה ליוגורט.
גרגירי קפיר הם למעשה מושבה סימביוטית של חיידקים מהסוג לקטובצילוס אצידופילוס ושמרים במטריצה של חלבונים, ליפידים וסוכרים.
הצירוף המדויק של חיידקים ושמרים משתנה מתערובת לתערובת.
כשמשרים את הגרגירים בחלב הם מתחילים את תהליך התסיסה והמשקה שנוצר, הקרוי גם הוא קפיר, הוא מוגז קלות וקצת אלכוהולי.
כדי להבטיח אחידות, במוצרים מסחריים משתמשים באבקת בסיס במקום בגרעינים.
עם זאת, אבקה אינה יוצרת גרעיני גיבוש או ממשיכה לצמוח ללא סוף.
את חיידקי הקפיר מגדלים בחלב (בעיקר חלב פרה או עז הבית) למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר.
קפיר מים הוא קפיר שגדל במים עם סוכר, פירות יבשים (כמו תאנים למשל) ומיץ לימון, גם כן למשך יום או יותר בטמפרטורת החדר.
בקפיר מים נהוג להשתמש כדי להכין משקאות תוססים שאינם על בסיס חלב.
בשל כמות האלכוהול הנמוכה בקפיר, במזרח אירופה יש המשתמשים בו לטיפול בחמרמורת ("האנג אובר").
בישראל קפיר פופולרי מאוד בקרב יוצאי מדינות ברית המועצות לשעבר.
ומספר מחלבות ישראליות מיצרות את המשקה, לדוגמה: מחלבת ארגמן, מחלבת דן, מחלבת י.
הרב זאב וייטמן, רב תנובה, כתב מאמר ובו ביסס את כשרות הקפיר, אף שחלק מחומרי הגלם הראשוניים שלו עשויים להיות אסורים באכילה כשהם בפני עצמם.
קָפֵּלָה היא מבנה פולחן נוצרי קטן, סוג של כנסייה קטנה לשירות אישי.
קפלה נבנתה לעיתים באחוזה כבית תפילה עצמאי קטן ולעיתים במסגרת של קומפלקס מבנים גדול יותר כגון קתדרלה גדולה, אוניברסיטה, ארמון או אפילו בית קברות.
שימוש נוסף במושג הוא חלל משני כחלק מכנסייה.
בכנסיות רבות, בעיקר גדולות, נהוג לבנות קפלות מסביב לאמבולטוריום (בתרשים משמאל) או בצידי הספינות המשניות, ולעיתים בטרנספט.
במקרה כזה הקפלה היא גומחה או חלל קטן ללא מוצא, המוקדש למטרה משנית כלשהי.
המשרת בקודש בקפלות האישיות בתקופה הפיאודלית נקרא "קפלאנוס" והוא היה הכומר האישי של הסניור ולעיתים קרובות נלווה אליו במסעותיו.
מסופר על מרטין הקדוש שעבר ביום חורף וראה איש עני עירום.
פשט את גלימתו, חילק אותה לשניים ונתן מחציתה לעני.
החלק שנשאר מרטין לבוש בו היה זה שהיה בו הכובע (בלטינית cappa, קפושון).
הגלימה של מרטין נשמרה כשריד קדוש בארמון המלך הפרנקי, במקום שזכה לשם קפלה כנגזרת של השם cappa.
מאז כל חדר תפילה פרטי בארמון נקרא קפלה, ואחר כך הורחב המושג לחדר תפילה בכלל.
בקפלה ישנם ציורים או פסלים של אותה אישיות, ולעיתים רבות גם ממוקמים בה קברים אמיתיים של אותם אישים או קדושים.
בניית הקפלות נעשית, על פי רוב, לאחר השלמת מבנה הכנסייה, ולעיתים מתווספות קפלות חדשות לאחר שנים.
בזרמי הנצרות השונים, למושג קפלה משמעויות מעט שונות.
קיימים הבדלים בין המשמעויות בנצרות הקתולית, הנצרות הפרוטסטנטית וזרמי הנצרות בבריטניה ואירלנד.
נעשה שימוש במילה קפלה גם בהקשרים אחרים שאינם קשורים לכנסייה.
קפלאוויק () היא עיירה באיסלנד בעלת אוכלוסייה של כ-14,000 נפש.
העיירה שנוסדה בתחילת המאה ה-16 ככפר דייגים, ממוקמת בדרום מערב המדינה כ-35 ק"מ מדרום מזרח לבירה רייקיאוויק.
בשנות ה-60 וה-70 יצאו מקפלאויק מוזיקאים רבים, ולכן נודעת העיר גם בשם "ביטלאברין" (עיירת הביטלס) על שם להקת החיפושיות.
בסמוך לעיירה שוכן נמל התעופה הבינלאומי קפלוויק, אשר הוקם כבסיס צבאי על ידי צבא ארצות הברית במהלך מלחמת העולם השנייה.
הנמל שימש הן כנמל אזרחי והן כבסיס צבאי אשר שירת את כוחות נאט"ו מאז שנת 1951. איסלנדים בעלי תודעה לאומית ראו בבסיסים אלה בעיה מדינית וחברתית עבור איסלנד העצמאית.
הכוחות הזרים, אם כי ידידותיים, הגנו על איסלנד חסרת הכח הצבאי אך גם נטלו ממנה ממד חשוב של ריבונות.
דרישות לסגירת הבסיסים עלו מדי פעם ומהוות אבני דרך בהיסטוריה של איסלנד.
בעיה נוספת הייתה שבבסיסים התגוררו חיילים אמריקנים בכמות שעלתה לעיתים על כמות הגברים הבוגרים במדינה כולה.
לכן, במשך השנים הונהגו כללים מחמירים בשיתוף ממשלות איסלנד וארצות הברית שיצרו נתק בין החיילים המשרתים בבסיסים לבין האוכלוסייה האזרחית הרגילה.
מאז 1951 הניבו שירותים שונים לבסיס קפלאוויק כ-10% מכלל הרווחים של הכלכלה האיסלנדית וקרוב ל-100% מכלכלתה של קפלאוויק.
כ-1,000 עובדים איסלנדים (בין 1 ל-1.5 אחוז מכח העבודה) עבדו בבסיס בשנת 1994 והבסיס פירנס בשנה זו כ-2,000 משפחות באופן ישיר.
בשנת 2006 נסגר הבסיס הצבאי באופן סופי.
הצצה אל הווי החיים המושפעים מבסיסי קפלוויק בשנות ה-60 של המאה ה-20 ניתן למצוא בספרו (שתורגם לעברית) של הלדור לכסנס (זוכה פרס נובל לספרות), "תחנת האטום".
בספרות האגדה היהודית, קפיצת הדרך היא מעבר מהיר ביותר ממקום למקום, בדרך נס.
לפי הבנה פשטנית של המושג, פירוש המילה "קפיצה" בביטוי זה היא "ניתור", דהיינו שהמהלך בדרך "קופץ" פתאום.
עם זאת, לפי מילון אבן-שושן, משמעות המילה בהקשר זה, כפי השימוש הנפוץ בתלמוד, היא "סגירה, קימוץ, הידוק".
לפי פירוש זה לא העובר בדרך מנתר, אלא דרכו עוברת שינוי טופולוגי המקרב את שני קצותיה זה לזה.
קפיצת הדרך מופיעה בברייתא בתלמוד הבבלי (), האומרת כי "שלושה קפצה להם הארץ: אליעזר עבד אברהם, ויעקב אבינו ואבישי בן צרויה".
לפי הגמרא שם, קפיצת הדרך סייעה לעבד אברהם להגיע מארץ ישראל לארם נהריים בראש שיירה של עשרה גמלים בתוך יום אחד.
גם בתלמוד הירושלמי () מופיע סיפור על רועה מארץ ישראל שרץ אחר שורו ומצא עצמו בבבל.
רב האי גאון דן ארוכות בהפרכתן של אמונות כי אנשים שאינם נביאים יכולים לגרום למעשי ניסים על ידי שימוש ב"שמות הקדושים".
בתשובתו לחכמי קירואן, התייחס למסורתם של יהודי ספרד כי "מר רב נטרונאי גאון זצ"ל בקפיצת הדרך בא אליהם מבבל", וכותב "שמא אדם רמאי נזדמן להם ואמר אני נטרונאי".
בסיפורי חסידים קפיצת הדרך משמשת כמוטיב נפוץ, ובפרט מספרים על הבעל שם טוב שזכה לקפיצת הדרך.
כך, למשל, מספר ש"י עגנון, בספרו "ימים נוראים": "פעם אחת במוצאי יום כיפור נסע הבעש"ט ז"ל כדרכו בקודש על ידי שם של קפיצת הדרך.
פרחו הסוסים וטסו עם העגלה כחץ מקשת."
קפיצת הדרך היא מוטיב מרכזי בסיפורו של יהודה לייב גורדון, הנקרא בשם זה.
סיפורו הקצר של ש"י עגנון, "מעשה העז" (פורסם בשנת 1921), הוא עיבוד למעשייה עממית העוסקת בעז שמצאה מערה המאפשרת קפיצת הדרך מפולין לארץ ישראל, כך שהמסע נמשך "שעה או שתים, ואולי יום או יומים".
גם בסיפור "בלבב ימים" (פורסם בשנת 1934) מספר חנניה: "פעם אחת רצה אותו גזלן בעל התפילין להוליכני דרך מחילה אחת לארץ ישראל".
בנוסף למשמעות הנסית שבביטוי "קפיצת הדרך", הוא משמש גם כדי לתאר פעולה שנעשתה במהירות רבה כדרך הטבע.
כך, למשל, כתב ביאליק, בסיפורו "יום שישי": "הדרך הייתה טובה וחלקה והסוסה זריזה, ממש קפיצת הדרך".
הרעיון של תנועה פלאית כזו חביב על סופרי מדע בדיוני ולעיתים הם מוסיפים לה נופך מדעי כגון שימוש בחור תולעת.
בספר "חולית" מאת פרנק הרברט, Kwisatz Haderach ("קפיצת הדרך" בתרגום לעברית של עמנואל לוטם) היא דמות המסוגלת לבצע מעשים על-טבעיים ולראות את מסלולי העתיד הפרוסים בפניו.
"קפיצת הדרך" מבוטאת גם בסונטה 44 של שייקספיר העוסקת בכוחה של מחשבה לנוע חיש קל לכל מקום שאליו תחפוץ להגיע ולהניע עמה את חושב המחשבה.
קפלה הוא משחק בנייה מכפיסי עץ בגודל וצורה אחידים המותאם לילדים ומבוגרים.
"קפלה" (kapla) הנה מילה בהולנדית שפירושה כפיסי קסם.
חלקי הקפלה מיוצרים מליבו של עץ האורן הצרפתי הגדל ביערות מתחדשים באזור בורדו שבצרפת.
הכפיסים עוברים הליך ייבוש מיוחד, אין בהם "עיניים וכיסי אוויר" (תכונה ייחודית לעץ האורן הצרפתי) ונחתכים בלייזר ביחס מתמטי של 1/3 ו- 1/5 כך שכל חלק זהה לחברו באופן מוחלט, כשאורכו המדויק הוא 117.4 מ"מ, רוחבו 23.48 מ"מ, ועוביו 7.8267 מ"מ.
תכונות אלה הקיימות בכפיסי הקפלה, מאפשרות בניית מודלים פשוטים ומורכבים המבוססים על עקרונות איזון ושיווי משקל.
כפיסי הקפלה עמידים מכל מזג אוויר ובמים.
קיימות כיום חברות שונות המייצרות את המשחק גם מחומרים אחרים, אך הטוב ביותר לצורך שיווי משקל מדויק נשאר עץ האורן הצרפתי.
משחק הקפלה נולד במוחו של מהנדס הולנדי ששמו טום ון דר ברוגן בשנות ה-80, שבכלל חיפש דרך לבנות את טירת חלומותיו.
יישומי המחשב של אז היו עדיין בחיתוליהם, וון דר ברוגן מצא דרך מקורית כיצד לבנות דגמים מורכבים תוך יכולת לערוך בהם שינויים תכופים ויומיומיים.
את הטירה הוא בנה מכפיסי עץ זהים לחלוטין, כדי לתרום ליציבות המבנה ונעזר לשם כך בחיתוך בלייזר.
חבריו האדריכלים התלהבו מדרכו החדשה לבניית הדגמים, ומשם ועד ליצירת משחק בניה פופולרי, הייתה הדרך קצרה ומהירה.
משחק הקפלה נמכר בדרך כלל בישראל בקופסאות של 200 עד 250 כפיסים.
המשחק מתאים לילדים ולמבוגרים כאחד, ומאפשר דמיון מופשט בבניית מודלים.
ברוב המקרים המשחק לא מגיע עם הוראות הרכבה כמו לגו או פליימוביל וכדומה, אלא עם תמונות של יצירות, ולכן כל משחק לפי דמיונו בונה מודלים שונים.
מועדון הכדורגל קפלוויק (באיסלנדית: Keflavík Íþrótta- og ungmennafélag) או בקיצור קפלוויק הוא מועדון כדורגל איסלנדי מהעיר רייקיאנסבר, אזור מוניציפלי המאחד מספר עיירות קטנות, אחת מהן, קפלוויק, ממנה ניתן השם לקבוצה.
הקבוצה היא אחת מקבוצות הצמרת בכדורגל האיסלנדי, והשתתפה מספר פעמים במעפלים האירופיים השונים.
המועדון ידוע בישראל בשל העובדה שבעונת 1994/95 שיחקה הקבוצה במוקדמות גביע אירופה למחזיקות גביע, אז פגשה בקבוצת מכבי תל אביב הישראלית והפסידה לה 2-1 באיסלנד ו-4-1 בישראל.
הקבוצה ספגה חלק מההשפלות הגדולות ביותר בהיסטוריה של הכדורגל האירופאי, כולל הפסדים 9-0 לטוטנהאם הוטספר, 9-1 לפרנצווארוש, 7-1 להיידוק ספליט ו-6-0 לאוסטריה וינה ולאויפשט.
שבמ = שלב בתים מוקדם
עונה מפעל סיבוב מדינה מועדון בית חוץ1965/1966גביע אירופהשמהונגריהפרנצווארוש4-19-11970/1971גביע אירופהס1אנגליהאברטון3-06-21971/1972גביע אופ"אס1אנגליהטוטנהאם הוטספר6-19-01972/1973גביע אירופהס1ספרדריאל מדריד1-03-01973/1974גביע אופ"אס1סקוטלנדהיברניאן1-12-01974/1975גביע אירופהס1יוגוסלביההיידוק ספליט2-07-11975/1976גביע אופ"אס1סקוטלנדדאנדי יונייטד2-04-01976/1977גביע המחזיקותס1גרמניההמבורג1-13-01979/1980גביע אופ"אס1שוודיהקאלמאר0-12-1ס2צ'כוסלובקיהזברויובקה ברנו2-13-11994/1995גביע המחזיקותשמישראלמכבי תל אביב2-14-11995גביע האינטרטוטושבמצרפתמץ2-1שבמסקוטלנדפרטיק ת'יסל3-1שבמקרואטיהNK זאגרב0-0שבמאוסטריהלאסק לינץ2-11996גביע האינטרטוטושבמשוודיהארברו3-1שבמסלובניהמריבור0-0שבמאוסטריהאוסטריה וינה6-0שבמדנמרקפ.צ.
קופנהגן2-11997/1998גביע אופ"אשמ1הונגריהאויפשט3-26-01998/1999גביע המחזיקותשמ1לטביהליאפייס מטאלורגס0-14-22005/2006גביע אופ"אשמ1לוקסמבורגאטזלה אטלברוק0-20-4שמ2גרמניהמיינץ2-02-02006גביע האינטרטוטוס1צפון אירלנדדאנגנון סוויפטס1-40-0ס2נורווגיהלילסטרום2-24-12007/2008גביע אופ"אשמ1דנמרקמיטג'ולנד2-32-1הליגה האירופיתשמ1מלטהולטה2-23-0
סיגורברגר אליסון (הכדורגלן הצעיר ביותר בתולדות הליגה האיסלנדית)
סר קפל ארצ'יבלד קאמרון קרסוול היה היסטוריון אנגלי של האדריכלות שכתב מחקרים חשובים על אדריכלות אסלאמית במצרים.
הוא התחנך בבית הספר ווסטמינסטר בטרם המשיך בלימודיו בהנדסת אלקטרוניקה בקולג' הטכני גילדס שבעיר פינסבורי ב-1896. במהלך הזמן הוא פיתח מיומנויות רבות בשרטטות.
הוא עבד עבור האחים סימנס ואחרי כן, ב-1914, בבנק דויטשה שבלונדון.
קרסוול התעניין בבניינים ואתרים מזרחיים משחר נעוריו.
בשנת 1910 הוא כה נמשך לארכיטקטורה מוסלמית שהוא החל לצבור ספריה שלבסוף נעשתה לאחד האוספים הפרטיים המקיפים ביותר מסוגה.
בזמנו הפנוי, עת עבד לפרנסתו כמהנדס, הוא הקדיש זמן רב מעיתותיו החופשיות ללימוד אדריכלות אסלאמית.
הוא פרסם מאמר בכתב העת The Burlington Magazine ב-1913, ומעט לאחר מכן נשא הרצאה בפני החברה האסייתית המלכותית, שנתקבלה היטב.
שניהם דנו בכיפות באדריכלות הפרסית.
התעניינותו בארכיטקטורה מוסלמית המריצה אותו לתור אחר תעסוקה שתהלום יותר את נטיות ליבו, ובמאי 1914 הוא הגיש מועמדות להצטרף למשלחת הארכאולוגית בהודו והעלה חרס בידו.
מלחמת העולם הראשונה התפרצה באוגוסט אותה שנה, וב-1916 הוא קיבל מינוי על תנאי כעוזר לקצין אספקה בחיל הנחתים המלכותי.
זמן מה אחרי כן הוא הוצב במצרים.
הוא טיפס בסולם הדרגות, וביולי 1919 מונה (כסרן בצבא) כמפקח על אתרי הארכאולוגיה בארץ ישראל ובסוריה.
הוא נסע באינטנסיביות והכין שרטוטים ורשימות כמו גם תעוד צילומי של האתרים.
הארכיטקטורה האסלאמית המוקדמת והארכיטקטורה המוסלמית של מצרים
במאי 1920 הכין קרסוול טיוטה ראשונית של ההיסטוריה של הארכיטקטורה במצרים.
הוא התכוון שיהיה זה מחקר ממצה של הנושא.
כמו גם תיאור מפורט של מונומנטים אינדיבידואלים, ביחד עם תוכניות של צריחי מסגדים, כיפות ומדרסות.
הוא הגיש הצעה למלך פואד הראשון של מצרים, שהכיר בחשיבותה של עבודה זו והיה פטרון נלהב.
קרסוול קיבל מימון של 800 לירות מצריות עבור שלוש שנות עבודה.
קרסוול שב בחופזה לאנגליה על מנת להשתחרר מהגיוס, וחזר לקהיר ב-13 באוקטובר 1920.
העבודה הייתה מונומנטלית והאמירה על ציפיותיו של קרסוול.
נערכו חפירות ארכאולוגיות רחבות היקף במספר אתרים ידועים, ללא רשם שסייע לו במלאכה.
הוא השתלט על כל העבודה בלי סיוע.
קרסוול החל לעבוד לראשונה על Bibliography of the Architecture, Arts and Crafts of Islam (ביבליוגרפיה של הארכיטקטורה, אמנויות ומלאכות של האסלאם) ב-1912; והעבודה פורסמה לבסוף ב-1961. הדבר היווה אבן שואבת לכל הספרים, מאמרים וכתבי עת הנוגעים לשדה נרחב זה, הכוללים רשימה של כ-12,300 ספרים ומספר קרוב של כתבי עת.
בנוסף על מפעל מונומנטלי זה, הוציא תחת ידו קרסוול כשישים מאמרים וכתבים נוספים.
הוראה ומשרות נוספות בהן החזיק, אותות כבוד שהוענקו לו
קרסוול מונה כמרצה באוניברסיטת פואד (כיום אוניברסיטת קהיר) בקהיר בשנת 1931, ובתוך שלוש שנים נהפך לפרופסור לאמנות וארכיטקטורה אסלאמית.
הוא החזיק במשרה זו עד לשנת 1951. ב-1956 הוא מונה כפרופסור לאמנות וארכיטקטורה אסלאמית באוניברסיטה האמריקאית בקהיר.
ב-1939 הוא נעשה חבר במועצה הגבוהה לשימור מונומנטים ערביים והחזיק במשרה זו במשך שתים עשרה שנים.
הוא נעשה מעורב ביותר בתיעוד ושימור של החומה והשערים מהמאה ה-12 של קהיר בת ימי הביניים.
מ-1949 עד 1967 הוא כיהן כאוצר המוזיאון לארכאולוגיה פלסטינית בירושלים.
קרסוול נבחר כעמית באקדמיה הבריטית ב-1947, צורף למסדר האימפריה הבריטית והוכתר כאביר ב-1970, בהיותו בן תשעים.
בשנת 1956 גרם משבר סואץ לשפל בפופולריות הבריטית במצרים.
הממשלה יעצה לקרסוול לעזוב את הארץ.
לאחר שהבין כי לא יותר לו לקחת עמו את ספרייתו, בחר קרסוול להישאר.
האוניברסיטה האמריקאית בקהיר הציעה לאחסן את ספריו וקרסוול נענה לכך, על אף שהציב לכך תנאים מגבילים: לסטודנטים, לשם דוגמה, לא הותר לגעת בספרים.
ביוני 1973, לאחר התקף לב, שב קרסוול לאנגליה.
הוא הלך לעולמו ב-8 באפריל 1974. הוא מעולם לא נישא.
קרסוול הוריש את ספרייתו שמנתה למעלה מ-3000 כרכים לאוניברסיטה האמריקאית בקהיר, לצד אוסף של 11,000 צילומים.
מוזיאון אשמוליאן באוקספורד קיבל את תשלילי הצילומים.
קפיצת הירדמות היא הפרעת שינה שכיחה ולרוב לא-מזיקה אצל בני אדם, המתבטאת בעווית מיוקלונית המתרחשת בתחילת המעבר ממצב הערות למצב השינה.
העווית דומה לתגובת קפיצה שגוף האדם יוצר כאשר הוא עומד ליפול או נבהל, ומלווה בהתעוררות רגעית בבהלה.
תופעה זו נפוצה במיוחד בקרב בעלי דפוס שינה לא אחיד.
התופעה נפוצה יותר בגילים צעירים והישנותה פוחתת עם השנים.
על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה קיים מגוון רחב של תנאים התורמים לתופעה.
בין הגורמים האפשריים: דחק, צריכת קפאין, פעילות אינטנסיבית לפני השינה, חומרים ממריצים למיניהם ותנוחות שינה לא נוחות.
על פי מחקר בנושא הפרעות שינה שהתפרסם בכתב העת "Jornal of Neural Transmission", מתרחשת קפיצת הירדמות בשלבים שאינם שנת רע"מ והיא "תנועת כיווץ פתאומית של השרירים, כללית או חלקית ואסימטרית, שיכולה לגרום לעוררות עם אשליה של נפילה".
תוצאות מחקר שהשתמש באלקטרואנצפלוגרם הציעו פעילות מוחית ספציפית תוך כדי קפיצות הירדמות, חשודות גם כ-vertex sharp waves.
הרפואה טרם הצליחה להצביע בוודאות על הסיבה לתופעה, עם זאת ישנן מספר תאוריות בנושא.
אחת מהן גורסת כי במהלך ההירדמות מתחילים השרירים להתרפות, והמוח מפרש בטעות את ההרפיה כנפילה, ולכן יוצר תגובה של "קפיצה", שתגן על הגוף מפני ה"נפילה" הקרבה.
תאוריות אחרות מנסות להסביר מדוע קפיצת הירדמות עשויה להיות יעילה מבחינה אבולוציונית.
על פי מספר תאוריות, לתופעת קפיצת ההירדמות קיימות סיבות אבולוציוניות.
על פי תאוריה אבולוציונית אחת, גורמת קפיצת הירדמות להתעוררות פתאומית מהשינה, מה שמאפשר לנו לבדוק את הסביבה שלנו לפני כניסה למחזורי שינה נוספים ובכך בעצם לוודא שסביבת השינה שלנו בטוחה לשינה ומאפשרת סיכויי הירדמות טובים יותר בסביבה שהייתה בעבר לא צפויה, בטבע.
על פי תאוריה אבולוציונית אחרת, קפיצות ההירדמות הן אמצעי יעיל לבדיקות היציבות של מיקום הגוף שלנו לפני שאנחנו נרדמים וכך אם אנחנו ישנים במקום לא יציב, קפיצת הירדמות תעיר אותנו כדי שנוכל למצוא מיקום חדש, ואם המיקום יציב ונוח תתחדש השינה.
תאוריות אלו מציעות קשר בין התופעה לבין האבולוציה של האדם, אך התופעה נצפתה גם אצל מספר פרימטים אחרים.
לעיתים לקפיצה נלווה חלום על נפילה.
זהו לא חלום במובן הרגיל, מכיוון שאינו נוצר בעת שנת רע"מ, אלא מעין חלום בהקיץ שנקרא הזיה היפנגוגית שבא כפירוש לתגובת הקפיצה של הגוף.
לעיתים קפיצת הירדמות עלולה להתרחש כתהליך מחזורי ולפגוע בשינה של אלו הסובלים ממנה.
תהליך זה נוצר משום שאם אדם איננו נרדם בגלל חוויות חוזרות של קפיצת הירדמות, הוא עשוי לפתח חרדה ולדאוג מקפיצות הירדמות נוספות.
ככל שאדם חרד ועייף יותר, סיכוייו לקפיצת הירדמות עולים וכך למעשה נוצר מעגל מחזורי (במשוב חיובי הגורם להתחזקות התופעה).
על פי האקדמיה האמריקאית לרפואת שינה הסבירות לקפיצות שינה אצל מבוגרים גבוהה יותר מאשר אצל ילדים ומתבגרים.
קפיצות הירדמות יכולות להופיע אצל תינוקות.
על-פי מחקר ישן יותר (2003) כיווצי שרירים לא רצוניים הם חלק מהתפתחות מערכת העצבים האנושית אשר נוכחת משלבי ההתפתחות המוקדמים אצל העובר.
Kepler-11 הוא כוכב דמוי שמש שסביבו מערכת כוכבי לכת בת שישה כוכבי לכת חוץ-שמשיים.
הכוכב ממוקם בקבוצת הכוכבים הברבור במרחק של כ-2,000 שנות אור ממערכת השמש.
הוא דומה מאוד לשמש מבחינת סיווגו ומסתו, אך גילו מוערך בכ-8 מיליארד שנים.
מערכת כוכבי הלכת נתגלתה על ידי טלסקופ החלל קפלר על ידי מדידת ירידה בבהירות נראית הכוכב כאשר כוכבי הלכת חולפים על פניו (שיטת הליקוי).
זו מערכת השמש החיצונית הראשונה שאותה גילה טלסקופ החלל קפלר לאחר מספר גילויים של מערכת בהן נתגלה עד כה כוכב לכת חוצני יחיד.
ייחודה של מערכת זו בצפיפותם הרבה של כוכבי הלכת שנתגלו ובכך שנתבצעה מדידה ישירה של ההשפעה של כל ששת כוכבי הלכת על עוצמת האור של הכוכב (ליקוי) ולא על ידי השפעות עקיפות של כוכבי הלכת.
כוכבי הלכת במערכת מכונים באותיות b,c,d,e,f ו-g.
מסותיהם של חמשת הראשונים נמצאות בתחום של 2 עד 14 פעמים מסת כדור הארץ, ואילו על האחרון ידוע כי מסתו קטנה מ-300 פעמים מסת כדור הארץ.
כל ששת כוכבי הלכת שנתגלו סובבים במרחק של פחות מחצי יחידה אסטרונומית.
השוואה בין מרחקים של פלנטות במערכת קפלר-11 לבין הפלנטות הראשונות במערכת השמש.
גודל הכוכב עצמו אינו בקנה מידה, היקף הפלנטות מוכפל בפקטור 50.
קפלר-22b הוא כוכב לכת חוץ-שמשי שמקיף כוכב דמוי שמש ונמצא באזור ישיב.
עד לגילויו של קפלר-69f, היה כוכב לכת זה הקטן ביותר בתנאים אלו שאושר על ידי טלסקופ החלל קפלר של נאס"א.
התגלית הוכרזה ב-5 בדצמבר 2011.
הרדיוס של כוכב הלכת הוא בערך 2.4 פעמים רדיוס כדור הארץ (כ-0.6 פעמים רדיוס נפטון), מרחקו כ-600 שנות אור מכדור הארץ, והוא מקיף את הכוכב קפלר 22.
נכון לדצמבר 2011 המסה והרכב פני השטח של כוכב הלכת עדיין לא ידועים, ועדיין לא ברור אם יש לו קרקע סלעית (בדומה לכדור הארץ) או קרקע נוזלית (בדומה לענקי הגזים).
אם הצפיפות שלו זהה לכדור הארץ (5.515 גרם לסמ"ק), מסתו תהיה 13.4 מסות כדור הארץ וכוח הכבידה שלו יהיה פי 2.4 מכדור הארץ.
אם הצפיפות שלו תהיה כמו של מים (גרם לסמ"ק), מסתו תהיה 2.5 פעמים כדור הארץ וכח הכבידה שלו יהיה פי 0.43 מכדור הארץ.
המרחק של קפלר 22b מכוכב האם שלו הוא כ-127 מיליון ק"מ (כ-85% ממרחק כדור הארץ מהשמש) וזמן ההקפה שלו, 290 יום.
עם זאת, מכיוון שפליטת האור של קפלר 22 (כוכב האם) קטנה בכ-25% מהשמש, הטמפרטורה הממוצעת על פני כוכב הלכת אמורה להיות מתאימה לחיים מחוץ לכדור הארץ.
מדענים מעריכים שהיא כ-C°11- בממוצע אם אין לו אטמוספירה וכ-C°22 בממוצע אם יש לו אטמוספירה דמוית כדור הארץ.
קפלר-20 הוא כוכב דמוי שמש שנמצא במרחק של כ-945 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים נבל, ומסביבו מערכת כוכבי לכת בת חמישה כוכבי לכת, שמהם שניים קרובים בגודלם לכדור הארץ.
טמפרטורת פני השטח שלו דומה לזו של השמש, אך גילו כ-8.8 מיליארד שנים (לעומת השמש- 4.5 מיליארד).
ב-20 בדצמבר 2011 פרסמה נאס"א על גילוי שני כוכבי לכת בעלי רדיוס דומה לכדור הארץ המקיפים את קפלר-20. זוהי פעם ראשונה שאושר גילויו של כוכב לכת חוץ-שמשי דמוי גודל ארץ.
חמשת כוכבי הלכת מקיפים את קפלר-20 במסלולים קרובים מאוד, בין 0.045 ל-0.35 יחידות אסטרונומיות מכוכב האם (לשם השוואה, מרחקו הממוצע של כוכב חמה מהשמש הוא 0.39 יחידות אסטרונומיות ואילו מרחקו של כדור הארץ כיחידה אסטרונומית אחת).
הסדר של כוכבי הלכת במערכת על פי מרחקם מהכוכב הוא f ,c ,e ,b ו-d.
כל כוכבי הלכת התגלו על ידי טלסקופ החלל קפלר באמצעות שיטת ליקוי.
קפלר-20e הוא כוכב הלכת החוץ-שמשי הראשון שהתגלה שהרדיוס שלו קטן משל כדור הארץ, 0.87 מרדיוס כדור הארץ.
נכון לדצמבר 2011, קפלר-22F הוא כוכב הלכת עם הרדיוס הדומה ביותר לרדיוס כדור הארץ, פי 1.034 מרדיוס כדור הארץ.
למרות גודלם הדומה לכדור הארץ, התנאים השוררים בהם שונים בתכלית.
שניהם נמצאים פנימה מהאזור הישיב של המערכת, והטמפרטורה השוררת על פניהם בלתי אפשרית לחיים.
על פי נתוני נאס"א לקפלר-20f טמפרטורת פני שטח של K 705 ולקפלר-22e-K 1040.
לשלושת כוכבי הלכת האחרים רדיוס הגדול פי 2–3 מרדיוס כדור הארץ.
קפלר-42 או בשמו הקודם KOI-961 הוא כוכב מסוג ננס אדום שנמצא במרחק של כ-126 שנות אור ממערכת השמש בקבוצת הכוכבים ברבור.
ב-2012 אושר גילויים של שלושה כוכבי לכת ברדיוס של 0.57, 0.73 ו-0.78 פעמים רדיוס כדור הארץ.
זהו הגילוי הראשון של מערכת כוכבי לכת שכל כוכבי הלכת בה קטנים מרדיוס כדור הארץ.
לקפלר-42 קווי דמיון רבים לכוכב ברנרד.
הטמפרטורה, הרדיוס וספקטרום הפליטה שלהם דומים.
כמו לכוכב ברנרד גם לקפלר-42 רמת מתכתיות נמוכה יחסית עם מעט קווי בליעה של נתרן וסידן, מהירות סיבוב נמוכה, מהירות רדיאלית גבוהה ומהירות עצמית גבוהה.
התכונות הללו מלמדות, שכמו כוכב ברנרד, קפלר-42 הוא ננס אדום 'זקן'.
החוקרים השתמשו בהשוואה לכוכב ברנרד כדי ללמוד על תכונותיו של קפלר-42.
בינואר 2012 דיווחה קבוצת חוקרים מהמכון הטכנולוגי של קליפורניה על מציאת שלושה כוכבי לכת סביב קפלר-42. החוקרים השתמשו בנתונים מטלסקופ החלל קפלר ובנתונים ממצפים קרקעיים- מצפה הכוכבים פלומר ומצפה הכוכבים קק.
שלושת כוכבי הלכת זוהו באמצעות ליקוי.
לשלושת כוכבי הלכת זמן הקפה של פחות מיומיים.
לשלושת כוכבי הלכת רדיוס קטן מנוגה כשלקטן ביניהם רדיוס דומה למאדים.
על פי הנתונים לשלושת כוכבי הלכת פני שטח סלעיים, אך הם מקיפים את כוכב האם הרבה פנימה מאזור ישיב (אזור שבו יכולים להתקיים מים נוזליים).
ישנה חשיבות לעובדת היות קפלר-42 ננס אדום, מכיוון שרוב הכוכבים בגלקסיית שביל החלב הם ננסים אדומים.
מכיוון שרדיוסו של קפלר-42 הוא כשישית רדיוס שמש, או 1.7 רדיוס צדק, המערכת הפלנטרית שלו דומה יותר למערכת של צדק וירחיו מאשר למערכת השמש .
עובדה זו מראה על מגוון המבנים האפשריים למערכות כוכבי לכת.
קפלר-186f הוא כוכב לכת דמוי ארץ המקיף את הננס האדום, קפלר-186, המרוחק 492 שנות אור מכדור הארץ.
טלסקופ החלל קפלר של נאס"א איתר את כוכב הלכת הזה תוך שימוש בשיטת הליקוי, שינוי בעוצמת האור של כוכב האם, יחד עם עוד ארבעה כוכבי לכת נוספים המקיפים את הכוכב בקרבה גדולה בהרבה (כולם מעט גדולים יותר מכדור הארץ).
נדרשו שלוש שנים לנתח נתונים כדי למצוא את איתותיו.
התוצאות הוצגו לראשונה בכנס ב-19 מרץ 2014 ופרטים נוספים דווחו בכלי התקשורת באותה העת.
ההודעה הפומבית המלאה הייתה ב-17 באפריל 2014, ולאחר מכן התפרסם בכתב העת Science.
קפל העפעף הוא קפל עור בעפעף העליון המכסה את זווית העין הפנימית אשר גורם לעיניים להיראות מלוכסנות.
שמו הלטיני של קפל העפעף הוא plica palpebronasalis.
גשר האף הוא אחד מתווי הפנים הראשיים המתקשר בדרך כלל באופן הדוק עם קפל העפעף.
במצב בו בסיסו של גשר-אף נמוך יותר, גדלים הסיכויים להיווצרות קפל עפעף.
ולהפך, הסיכויים להיווצרות קפל עפעף קטנים ככל שבסיס גשר האף ממוקם למעלה יותר.
קיימים גורמים שונים המשפיעים על היווצרות קפל עפעף, ובהם המוצא הגאוגרפי, גיל ומצבים רפואיים מסוימים.
קפל העפעף מופיע בעיקר אצל בני אדם החיים במזרח אסיה, בדרום-מזרח אסיה, מרכז אסיה, צפון אסיה, חלקים מדרום אסיה (כגון בהוטן ונפאל), אינואיטים גרינלנדים, עמים ילידים ביבשת אמריקה, בושמנים (שבט ה"סן"), ברברים, ולעיתים גם אצל אירופאים (כגון סקנדינבים, פולנים וסאמים).
קון אמר כי "חצי קפל" מופיע באוכלוסיות פיניות וסלאביות, בעוד ש"קפל עפעף פנימי מלא" מופיע באוכלוסיות ה"מזרח" ו"בצפון הרחוק".
לרוב העוברים נעלם קפל העפעף במהלך ההיריון בין החודש השלישי לשישי.
לפעמים קפל עפעף הוא תוצאה של מום מולד.
מצבים רפואיים המונעים מגשר האף להתפתח ולהזדקר, בדרך כלל נקשרים אל קפל העפעף.
כ-60% מבני האדם הסובלים מתסמונת "דאון" הם בעלי קפל עפעף בולט.
בשנת 1862, סיווג הרופא-המדען, ג'ון לנגדון דאון, תסמונת זו הקרויה על שמו.
הוא השתמש במונח מונגולואיד כדי לתאר את הסובלים מהתסמונת.
המקור לכינוי נעוץ בתאוריה האתנית של בלומנבאך ששלטה אז, ובתפיסתו כי ילדים בעלי תסמונת דאון חלקו קווי פנים פיזיים דומים (קפל העפעף) לאלו ממוצא מונגולי.
בעוד שהכינוי "מונגולאיד" המשיך להיות בשימוש נרחב עד שנות ה-70 המוקדמות, כיום הוא נחשב לכינוי גנאי ולא מדויק, וכבר איננו בשימוש.
קפל העפעף בולט מהווה אחד מסימני ההיכר של תסמונת זלווגר.
דוגמאות לתסמונות נוספות הן תסמונת אלכוהול עוברית, פנילקטונוריה ותסמונת טרנר.
יש המשערים כי קפל העפעף נגרם כתוצאה מגורמים אקלימיים וכי ייתכן שהחל להתפתח יותר מפעם אחת במהלך האבולוציה של האדם.
עם זאת, הבסיס הגנטי לקפל העפעף עדיין איננו ברור דיו.
השומן שמעל העיניים מבודד אותן, ושומר על חום הגוף.
קפלר-452b הוא כוכב לכת חוץ-שמשי הסובב סביב כוכב מסוג G קפלר-452. הוא התגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר והתגלית פורסמה על ידי נאס"א ב-23 ביולי 2015. הוא היה כוכב הלכת הקטן ביותר באזור ישיב מבין אלה שאותרו עד אז וייתכן שתנאיו הפיזיים מתאימים לקיום חיים.
הרדיוס של קפלר-452b הוא 1.5 רדיוסי כדור הארץ.
הכוכב שלו, אותו הוא מקיף ב-385 יום, גדול ב-10% מהשמש ומרוחק ממערכת השמש 1,400 שנות אור והוא נמצא בקבוצת הכוכבים ברבור שבגלקסיית שביל החלב.
גילו של הכוכב הוא 6.5 מיליארד שנים, 2 מיליארד שנים יותר מאשר גילה של השמש.
לא ידוע האם קפלר-452b בעל קרקע מוצקה כמו כדור הארץ או שמא הוא ענק גזים קטן, אך נכון ל־2016 מדעני נאס"א מעריכים כי כנראה כוכב הלכת בעל קרקע מוצקה, דבר המחזק את ההשערה כי קיים הסיכוי לגלות עליו חיים.
קפלר-452b מקבל 10% יותר אנרגיית שמש מאשר כדור הארץ.
קפלר-32 הוא ננס אדום עם סיווג ספקטרלי של M1V שנמצא במרחק של 988 שנות אור מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ברבור.
לפי תצפיות שערך טלסקופ החלל קפלר בינואר 2012 התגלה שהכוכב בעל רדיוס של 0.53 רדיוסי שמש, מסה של 0.57 מסות שמש וטמפרטורה של כ-3,700 קלווין.
ידוע שישנם לפחות שני כוכבי לכת אשר מקיפים את הכוכב.
הקטן מביניהם, קפלר b32 מקיף את הכוכב כל 5.90124 יממות והגדול יותר (קפלר c32) אשר מקיף את הכוכב כל 8.7522 ימים.
באפריל 2013 הועלתה השערה שישנם עוד שלושה כוכבי לכת אשר מקיפים את הכוכב.
קפלר-1647b -b על מנת להדגיש שנמצא במערכת של כוכב כפול, מוכר גם בשם KOI-2939.01) הוא כוכב לכת חוץ-שמשי הנמצא בתוך מערכת מרובת כוכבים ובה שני כוכבים הדומים בגודלם לשמש, במרחק 3,700 שנות אור (1,100 פארסק) מכדור הארץ בקבוצת הכוכבים ברבור.
גילה של מערכת הכוכבים הוא 4.4 מיליארד שנים, כגילה של מערכת השמש.
למרות שכוכב הלכת נמצא באזור ישיב, היותו ענק גזים ככל הנראה לא מאפשרת חיים - עם זאת, היה ויש לו ירחים גדולים, הרי שיש סיכוי למצוא בהם חיים.
כוכב הלכת התגלה לראשונה בשנת 2009 על ידי טלסקופ החלל קפלר באמצעות שיטת גלוי של ליקוי (טרנזיט), אך הגילוי לא היה מספיק לאשש את קיומו ונדרשו עוד שלוש תצפיות נוספות.
צוות אסטרונומים ממרכז טיסות החלל גודרד ומאוניברסיטת סן-דייגו זיהו את כוכב הלכת באמצעות נתוני טלסקופ החלל קפלר, עד שגילויו אושר ב-13 ביוני 2016.
קפלר-438b הוא כוכב לכת שמקיף כוכב מסוג ננס אדום אשר נקרא קפלר-438. קפלר-438b נמצא באזור ישיב, הוא בעל רדיוס של פי 1.12 מזה של כדור הארץ והוא מוגדר כדמוי ארץ.
כוכב לכת זה נמצא בקבוצת הכוכבים נבל והוא רחוק 475 שנות אור מכדור הארץ.
הוא התגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר של נאס"א וקיומו הוכרז ב-6 בינואר 2015.
קפלר-438b הוא כוכב לכת בגודל כדור הארץ, בעל מסה ורדיוס קרובים לאלו שבכדור הארץ.
הרדיוס של כוכב לכת זה הוא פי 1.12 מרדיוס כדור הארץ ומסתו לא ידועה.
הטמפרטורה הממוצעת של קפלר-438b היא 276 קלווין (3°C), קרובה לזו שבכדור הארץ.
קפלר-438b ככל הנראה נמצא בנעילת גאות עקב קרבתו לכוכב האם ומפנה תמיד את אותו צד כלפי כוכב האם (כמו במקרה של הירח של הכדור הארץ).
קפלר-438 הוא כוכב האם אותו מקיף קפלר-438b.
קפלר-438 הוא כוכב מסוג ננס אדום בסיווג ספקטרלי M.
מסתו היא 0.54 ממסת השמש והרדיוס שלו הוא 0.52 מרדיוס השמש.
טמפרטורת פני השטח היא 3748 קלווין וגילו של הכוכב מוערך ב-4.4 מיליארד שנים, רק 200 מיליון שנים צעיר יותר מהשמש שלנו.
בהירותו של כוכב זה מכדור הארץ היא 14.467. לפיכך, לא ניתן לראותו מכדור הארץ בעין בלתי מזוינת.
קפלר-438b רחוק 24 מיליון קילומטר מכוכב האם שלו ונמצא באזור הישיב, אזור המאפשר תנאים מתאימים לקיום חיים.
עם זאת, הוא נתון לפעולות קרינה חזקות מכוכב האם שלו כל 100 ימים, עם סערות חזקות בהרבה מההתפרצויות הסולאריות של השמש של כדור הארץ.
חוקרים באוניברסיטת וורוויק שבבריטניה טוענים שכוכב לכת זה לא ראוי למחיה עקב כמויות הקרינה הגדולות שהוא מקבל.
העובדה שכוכב לכת כלשהו נמצא באזור הישיב של כוכב האם שלו לא בהכרח מבטיחה שהתנאים בו מתאימים לחיים כאשר ישנם משתנים רבים כגון קרינה, אטמוספירה ועוד.
קפלר-438b נמצא במרחק של 475 שנות אור מכדור הארץ, מרחק רב מדי עבור הטלסקופים כיום לחישובים מדויקים לגבי מסתו או אפילו על מנת לקבוע אם יש לו אטמוספירה או לא.
טלסקופ החלל קפלר מתרכז בחלק קטן וקבוע בשמיים, אך דור ההמשך שלו בדוגמת טלסקופ החלל TESS יהיה גמיש יותר.
קפלר-452 הוא כוכב מסוג G, שהתגלה על ידי טלסקופ החלל קפלר.
התגלית פורסמה על ידי נאס"א ב-23 ביולי 2015.
גילוי הכוכב היה חלק מהמשימה לגלות כוכבים אחרים.
צוות "קפלר" קרא לכוכב "קפלר-452" על פי הנוהל הרגיל של מתן שמות לגרמי שמים שהתגלו על ידי הטלסקופ.
כוכבי לכת המועמדים המשויכים לכוכבים, שנחקרו על ידי משימת "קפלר", מוקצים את הכנויים "01" וכו' לאחר שם הכוכב (לדוגמה: קפלר 88,75,101) לפי סדר הגילוי.
קפלר 452 הוא כוכב מסוג G במרחק 1,830 שנות אור מכדור הארץ, בקבוצת הכוכבים ברבור.
גיל קפלר-452 שישה מיליארד שנים לעומת השמש שהיא בת 4.5 מיליארד שנים.
מסת הכוכב כ-4% יותר ממסת השמש, והרדיוס כ-11% יותר מרדיוס השמש.
הטמפרטורה הממוצעת היא 5,483 מעלות צלזיוס.
הכוכב מועשר במתכת (H/Fe –ברזל/מימן) כמות המתכות שבו כ-62% יותר מכמות המתכות שניתן למצוא בשמש.
במערכת קפלר 452 התגלה כוכב לכת אחד קפלר-452b, שנכון לזמן הגילוי, היה כוכב הלכת הקטן ביותר באזור ישיב מבין אלה שאותרו וייתכן שתנאיו הפיזיים מתאימים לקיום חיים.
קפלר 10-בי הוא כוכב הלכת הארצי הראשון שהתגלה מחוץ למערכת השמש על ידי טלסקופ החלל "קפלר".
קפלר 10-בי נתגלה לאחר מספר חודשים של איסוף נתונים במהלך משימת "קפלר" של נאס"א, שמטרתה לגלות כוכבי לכת דמויי כדור הארץ העוברים מול הכוכבים אותם הם מקיפים.
קפלר 10-בי שוכן קרוב מאוד לכוכב שלו, קפלר 10, וכתוצאה מכך חם מדי מכדי לאפשר קיום של צורות חיים.
התגלית של כוכב הלכת פורסמה על ידי נאס"א ב-10 בינואר 2011.
סוכנות החלל האמריקאית, נאס"א, שלחה טלסקופ מיוחד, שנקרא על שם האסטרונום הגרמני, יוהאנס קפלר, ותפקידו היה להגיע לידי איתור של כוכבי לכת מחוץ למערכת השמש.
במבט על עצמת האור של כוכב - שמש, במקרה הזה, הכוכב קפלר 10, ניתן לראות שהעוצמה משתנה באופן מחזורי.
פעם ביום, בערך, העוצמה יורדת מעט.
הסיבה לכך היא שעצם כלשהו, במקרה הזה כוכב לכת, עובר בין הכוכב לבין המתבוננים, ואז יורדת עוצמת האור.
כך גילו את כוכב הלכת קפלר 10-בי, שהמיוחד בו שהוא כוכב הלכת הראשון שהתגלה, בעל קרקע מוצקה.
קפלר 10, הכוכב שמכיל בתוכו את קפלר 10-בי, ממוקם 560 שנות אור ממערכת השמש שלנו והוא נמצא בתוך קבוצת הכוכבים דרקון.
קפלר 10 בערך באותו גודל כמו השמש שלנו, עם גיל מוערך של 12 מיליארד שנים.
כוכב הלכת קפלר 10-בי הוא כוכב הלכת הראשון שנמצא במסלול של הכוכב קפלר 10. בעקבות זאת, הוא כוכב הלכת מסדר B של קפלר 10.
קפלר 10-בי בעל קוטר של פי 1.4 משל כדור הארץ, ומסה גדולה פי 3.33 יותר מזו של כדור הארץ.
הוא מאוד קרוב במסלולו לשמש שלו.
הוא מקיף אותה פעם ביום.
הוא מאוד חם, כ־1,800 מעלות קלווין.
כך שגם ברזל יהיה במצב נוזל על פניו.
אין אפשרות לחיים על כוכב לכת זה.
טלסקופ החלל קפלר הוא טלסקופ המיועד לחיפוש כוכבי לכת חוץ-שמשיים דמויי ארץ.
באמצעותו, נערכות תצפיות על יותר מ-100,000 כוכבים במטרה לגלות ליקויים מחזוריים של הכוכבים על ידי כוכבי לכת שמקיפים אותם.
טלסקופ החלל "קפלר" של נאס"א גילה את כוכב הלכת הראשון מחוץ למערכת השמש שלנו.
קפלר-1649c הוא כוכב לכת חוץ-שמשי המקיף את כוכב הגמד האדום קפלר-1649, כ-300 שנות אור מכדור הארץ.
בשנת 2020, ג'ף קופלין, מנהל משרד המדע K2 של פרויקט סט"י, תיאר אותו כ"כוכב הלכת הדומה ביותר לכדור הארץ" שנמצא עד כה על ידי טלסקופ החלל קפלר.
הכוכב נחשב במקור לחיובי כוזב על ידי האלגוריתם הרובוטר של קפלר.
קבוצת העבודה לקפלר חיובי כוזב פרסמה את תוצאות הבדיקה החוזרת ב־15 באפריל 2020.
כוכב הלכת החוץ-שמשי זוהה ככוכב לכת סלעי על ידי נאס"א והוא דומה מאוד לכדור הארץ מבחינת הגודל, עם רדיוס פי 1.06 מזה של כדור הארץ.
לקפלר-1649c לוקח 19.5 ימי כדור הארץ רק כדי להגיע להקיף סביב הכוכב המארח שלה קפלר-1649, ננס אדום מסוג M.
הקפתו נמצאת באזור הישיב במערכת הכוכבים שלו.
מעט מאוד ידוע על האקלים של קפלר-1649c.
הוא מקבל אור מהכוכב המארח שלו בהיקף של 75% מהאור שכדור הארץ מקבל מהשמש; לפיכך, כתלות באטמוספירה, טמפרטורת פני השטח שלו עשויה להיות דומה מספיק לטמפרטורת כדור הארץ עד כדי הימצאותם של מים במצב נוזלי.
הרכב האטמוספירה של קפלר -1649c לא ברור.
קפלר-1649 הוא ננס אדום מסוג M המוערך בערך ¼ מרדיוס השמש המוכרת לנו.
כשבמסלולו שני כוכבי לכת מאושרים בלבד, והשני Kepler-1649b.
Kepler-1649b דומה לנוגה ממערכת השמש שלנו בשתי דרכים.
ראשית, לקפלר-1649 ולנוגה יש מסלולים בערך במחצית הרדיוס של כוכבי הלכת הבאים הידועים (קפלר-1649c וכדור הארץ, בהתאמה).
בעוד שקפלר עובר מסלול בתוך האזור הישיב של הכוכב המארח שלו, בגלל היעדר מידע על האטמוספירה של קפלר, לא ברור אם יכולים להימצא מים נוזליים על פני השטח שלו.
החל משנת 2020 טרם נצפתה התפרצות סולארית מהכוכב המארח; עם זאת, מדענים מאמינים שכוכבים כאלה מועדים לפעילות התפרצות סולארית תכופה, וכי ייתכן שהתלקחויות כאלה פרצו את האטמוספירה של קפלר והפריעו לסיכוי הימצאות החיים על פניו.
קפלה פלאטינה (באיטלקית: Cappella Palatina) היא בזיליקה בסגנון נורמני-ביזנטי, שהוקמה בשנת 1140 על ידי המלך רוג'רו השני, מלך סיציליה, והיא שוכנת במתחם האדריכלי של פאלאצו דיי נורמני בפלרמו בירת האי סיציליה באיטליה.
הקפלה נבנתה החל משנת 1129, לבקשת רוג'רו השני, מלך סיציליה, היא הוקמה תחילה ככנסייה קהילתית על ידי הארכיבישוף פייטרו (Pietro) מ, והועלתה לדרגת .
הוקדשה ב-28 באפריל 1140 כקפלה פרטית של משפחת המלוכה על ידי הארכיבישוף רוג'רו פסקה (Ruggero Fesca) בנוכחות ראשי הכמורה של הממלכה.
העבודות הושלמו בשנת 1143 עם חנוכתה שנחגגה ב-29 ביוני ודרשה מהללת שנישאה על ידי הארכיבישוף פילאגטו מצ'רמי מטאורמינה.
כתובת בשלוש שפות (לטינית, יוונית-ביזנטית וערבית) בחלקה החיצוני של הקפלה מציינת בניית שעון אסטרונומי בשנת 1142.
בתקופת הרנסאנס בסיציליה הקציב אלפונסו החמישי, מלך אראגון 20 אונקיות זהב מדי שנה לתחזוקת הקפלה.
בשנת 1458, מימן המלך חואן השני, מלך אראגון עבודות שיקום לתיקון הגג.
בזכות העבודות שבוצעו בחצר אראגון בנאפולי, שיתוף פעולה להקמת שער הניצחון בקאסטל נואובו, מתועדות הפעילות הראשונה של הפסל בפלרמו בשנים 1460 עד 1463. העבודות כללו שחזור, שיקום ותחזוקה של פסיפסים, ערבסקות ו, של חפצי שיש קיימים.
עבודות שתמורתן קיבל 60 אונקיות זהב.
ב-1506 מימן פרננדו השני, מלך אראגון את הפסיפסים על הקיר הדרומי החיצוני וכנראה גם החיפוי ב בחלק התחתון.
בשנים 1716 ו-1753 נמשכו עבודות השיפוצים של שיקום, שיחזור ובניית פסיפסים חדשים, של המזבח הגבוה, והקמת בניית פסל השיש המתאר את סן פייטרו, מאת .
יצרן הפסיפסים מאטיה מורטי (Mattia Moretti, מת ב-1779), שפעל בסדנה ברומא, נקרא על ידי קרלוס השלישי, מלך ספרד בשנת 1753 במהלך המנדט שלו כמלך סיציליה, לשחזר את קישוטי הפסיפסים היקרים.
על הקיר החיצוני הוכן ציור חדש, אלגוריה של הרגע ההיסטורי המסוים, המבוסס על אירועי דוד ואבשלום, המאופיין במדליון בו משוחזרים הפרופילים של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו מריה קרולינה מאוסטריה.
מסיבות לוגיסטיות וגודל הכנסייה נהגו להשתמש בה לארח אירועים מינוריים בלבד, רק קתדרלת פלרמו שימשה כאתר לחגיגת הטקסים החשובים ביותר: הכתרות ונישואים מלכותיים.
עם זאת, ב-1810 הייתה הקפלה המקום בו נטבל השליט לעתיד פרננדו השני, מלך שתי הסיציליות, בנם של פרנצ'סקו הראשון ומריה איזבלה מספרד.
זה היה האתר שבו ב-1807 נישאה מריה כריסטינה מנאפולי וסיציליה, בתו של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות לקרלו פליצ'ה מסבויה, רוזן ג'נובה ולעתיד מלך סרדיניה, וב-1809 נישאה בו מריה אמליה מנאפולי וסיציליה ללואי פיליפ, מלך הצרפתים, דוכס אורליאן ולעתיד מלך צרפת.
לוח תבליט שהוצב בפורטיקו מנציח את לידתו של פרדיננדו בנאפולי ב-1800, הבן הבכור של פרנצ'סקו הראשון, מלך שתי הסיציליות ואשתו מריה קלמנטינה, שמת כמה חודשים אחר כך, זמן קצר לפני שאימו מתה משחפת.
בין הסופרים הידועים שביקרו ושיבחו את נפלאות הקפלה במהלך הטיול הגדול נמצא גם גי דה מופאסאן שבמהלך ביקורו בפלרמו בשנת 1885, הוא תיאר את הקפלה כ"הכנסייה היפה ביותר בעולם, התכשיט הדתי המפתיע ביותר שמחשבה אנושית חלמה עליו".
הקפלה נפגעה ברעידת אדמה בספטמבר 2002, ועברה שיפוצים שהושלמו ביולי 2008. פרויקט השיקום, שאותו הוביל האדריכל גווידו מלי (Guido Meli), מנהל "המרכז האזורי לשיקום" באזור סיציליה, מומן על ידי הפטרון הגרמני ריינהולד וירט (Reinhold Würth) בעלות של יותר משלושה מיליון אירו.
העבודות בוצעו על ידי קבוצה של משפרי מורשת תרבותית בהנחייתו הטכנית של האדריכל מריו לי קסטרי (Mario Li Castri).
מיסה נערכת בקפלה בכל יום ראשון בשעה 10:00 בבוקר.
שירותי התיירות מנוהלים על ידי הארגון המקומי, קרן פדריקו השני (Fondazione Federico II), כאשר הכניסה לכנסייה ולארמון המלכותי היא בכיכר הפרלמנט (פיאצה דל פרלמנטו), שם ממוקם משרד הכרטיסים.
מאז 3 ביולי 2015 מהווה הקפלה חלק מאתר המורשת העולמית של אונסק"ו במסגרת האתרים הערבים-נורמנים בפלרמו והקתדרלות של צ'פלו ומונריאלה.
הממדים של המקדש שהוקם כקפלה פרטית הם: אורך 33 מטרים ורוחב 13 מטרים, בנוסף קיים גם מקום הפולחן הפרימיטיבי במפלס התחתון.
האפסיסים, שעל פי הכללים של הביזנטיים פונים למזרח, ממוקמים באגף הרנסאנס של פאלאצו דיי נורמני, גוף הכנסייה מפריד בין החצרות הפנימיות העיקריות של הארמון.
הקיר של הספינה הימנית והלוג'יה הצמודה משקיפים על החצר המכונה "חצר מקדה" (Cortile Maqueda) של הארמון.
במקור נראו הכיפה ומגדל הפעמונים מהארמון לפני ששולבו במכלול הבניינים של הארמון המלכותי, בעקבות הבניינים שהוקמו על ידי המשנים למלך ספרד.
המבנה הוא בזיליקה עם שלוש ספינות המופרדים על ידי עמודים מגרניט וכותרות מ התומכים במבנה של קשתות מחודדות, חמש מכל צד, ובסך הכול שישה עשר, כולל הקשתות של ה וה.
המבנה הושלם על ידי כיפה, שהוצבה מעל ה שבין הקודש לבית המקהלה, האזור האחרון מגודר ומורם מרצפת הספינות.
הכיפה, הטרנספט והאפסיסים מקושטים לחלוטין בחלקם העליון על ידי פסיפסים בסגנון ביזנטי, בין החשובים ביותר בסיציליה, המתארים סצנות שונות מהתנ"ך, ספרי הבשורה והברכה של ישו פנטוקראטור, הדמות הבולטת ביותר בקפלה.
הפסיפסים מחולקים לשני אזורים, אלו שהם נורמנים טהורים ואלו שנוצרו בתקופת בית בורבון:
השלב הנורמני כולל את המצלב, הכיפה והאפסיסים מתקופת רוג'רו השני, מלך סיציליה; מתקופת גוליילמו הראשון, מלך סיציליה הפסיפסים המתארים סצנות מבראשית בספינה המרכזית; מתקופת גוליילמו השני, מלך סיציליה הפסיפסים בספינות הצדדיות כולל חייהם של פאולוס ופטרוס.
על הקירות אפיזודות מהברית הישנה והחדשה עם פסיפסים שנושאם נע בין בריאת העולם מספר בראשית לחיים בגן עדן; אפיזודות הנוגעות לחיי נח והמבול האוניברסלי; אפיזודות של מאברהם, יצחק, יעקב ועד לידת ישו, חייו, נסים שעשה והפסיון של ישו.
סדרת הסצנות על השליחים פטרוס ופאולוס מסיימת את הפסיפסים.
הייצוגים של המלאכים, הנביאים, המבשרים, מורי הכנסייה והקדושים מתוארים בגוף מלא או רק דיוקנאות במדליונים.
במהלך מאות השנים, הכניסה לקפלה האישית המקורית של רוג'רו השני השתנתה, והיום היא דרך שני גרמי מדרגות סימטריים שהוצבו משני צידי הטרנספט.
בקיר יש שעון מים מאבן שנועד לסמן את השעות התפילה, ועליו חרוטות כתובות ביוונית, לטינית וערבית.
עיטורי הפסיפס, שרבים מהם מתוארכים לתיקונים שביצעו השליטים מבית בורבון של תחילת המאה ה-17, מספרים את סיפור דוד ואבשלום: "הלוחמים של דוד תוקפים את הישראלים המורדים", "אבשלום ששיערו סבוך בענפי העץ", "אבשלום נהרג על ידי יואב", "דוד מבכה על מותו של אבשלום", "ניצחון דוד" ו"דוד ושלמה".
על קיר המבואה יש פסיפס נוסף המתאר את ה בבגדי מלכות וכאדם בוגר, כשהוא מתואר עם כלב, נחש ועיט, בעלי חיים המסמנים בהתאמה, אלגוריות של נאמנות, הפולש שיש למחוץ, והחופש המיועד, כהאנשה של העיר פלרמו והממלכה הקשורה בה.
פניהם של פרננדו הראשון, מלך שתי הסיציליות ומריה קרולינה מאוסטריה מוטבעים במגן בידו של הגניוס.
כל הפסיפסים שעל הקירות החיצוניים משקפים, בצורה של אלגוריות, את ההיסטוריה הדרמטית של הממלכות הנפוליטניות והסיציליאניות בסוף המאה ה-18. כלומר: פלישת צבאות המהפכנים הצרפתים, בריחת משפחת המלוכה מנאפולי לפלרמו, הקמת הרפובליקה הנפוליטנית בעיר נאפולי, המלחמה בין הממשלה הרפובליקנית לסנפדיסטים ושיקום בית בורבון לאחר מכן.
בסביבת הנרתקס משמאל נמצא אגן הטבילה בו הוטבלו השליטים ובני משפחת בורבון במהלך הבריחה לפלרמו.
על הקיר הפנימי של החזית המערבית יש תערובת של פריטים ושחזורים של פסיפסים שבוצעו בתקופות שונות.
לפסיפס של התקופה הנורמנית הקדומה מצטרף כס המלוכה שהורכב ב-1460 בתקופת שלטונו של חואן השני, מלך אראגון.
החלק המרכזי שנשלט לחלוטין על ידי כס המלוכה בסגנון רומנסקי, המוגבה ביחס לרצפת הכנסייה, פונה אל הקודש המוגבה לא פחות.
הרצפות, המדרגות, הגב ומשענות הידיים מעוטרים בשיבוץ שיש ופסיפסים שבהם שולט סגנון אומנות הריצוף הקוסמאטסקית בהרמוניה עם מוטיבים גאומטריים ופרחוניים ממקור ערבי.
כוחו הארצי של המלך נחתם על ידי שלט אצולה שבו מופיעים הסמלים של ושל ממלכת סיציליה שביניהם זוג אריות.
במרכז הכיפה נמצא ישו פנטוקראטור, המתואר כשהוא מברך בידו הימנית, וידו השמאלית מחזיקה את ספר הבשורות הסגור, שיחד עם האיורים באפסיס הם בין הפסיפסים העתיקים ביותר המתוארכים למבנה המקורי.
הילת הצלב היוונית והגלימות מזכירות את בגדי הטקס של הקיסרים הביזנטיים.
ישו נמצא במרכז המעגל ומוקף בשמונה מלאכים, בהם מיכאל, גבריאל, אוריאל, רפאל, ברכיאל, יהודיאל, ושאלתיאל, לבושים בבגדי מלכות, כשהשרביט ביד ימין, סמל הכוח, רבים מהם נושאים את הכדור המעוטר בצלב (Globus cruciger) בשמאל.
הפסיפסים מוארים בעזרת שמונה חלונות שהותקנו בבסיס הכיפה.
הצבת דמותו של ישו פנטוקראטור בסביבות שונות לא קיימת בשום כנסייה סיציליאנית אחרת.
כאן הרעיון של מערכת יחסים מיוחדת בין אלוהים למלוכה, בין מלכים למלך המלכים, מגולם באופן הבולט ביותר.
על הקירות של בסיס הכיפה (tholobate) מצוירים ארבעה נביאים: יוחנן המטביל, שלמה, זכריה הנביא ודוד.
מעליהם הראשים של שמונה נביאים אחרים: ישעיהו, ירמיהו, יחזקאל, יונה בן אמיתי, דניאל, משה, אליהו ואלישע כשהם אוחזים במגילות עם ציטוטים ביוונית, המציינים את בואו של המשיח.
בגומחות מצוירים ארבעת המבשרים: יוחנן בן זבדי, לוקאס, מרקוס המבשר ומתי.
בכרטוש האינציפיט בלטינית של הבשורות בהתאמה.
אפסיס ימני: הקפלה של פאולוס הקדוש.
לפי הסדר ישנם פסיפסים המתארים את אנה הקדושה ומריה בילדותם, השליח פאולוס, סצנות מלידת ישו, ישו פנטוקראטור עם יד מברכת על חזהו.
בבסיס יש פסל שיש המתאר את פטרוס הקדוש, יצירה של ג'ובאני בטיסטה רגוזה שנעשתה בשנת 1726.
אפסיס שמאלי: הקפלה של פטרוס הקדוש המתועדת כקפלה של הסקרמנטים המבורכים.
לפי הסדר יש פסיפסים המתארים את יוסף הקדוש עם ישו כנער, השליח פטרוס, הבתולה מריה אוחזת בילד ישו ואנדראס הקדוש.
על הקשת של האפסיס פסיפס בסגנון ביזנטי: הסצנה של הבשורה למרים המיוצגת על ידי המלאך המבשר גבריאל משמאל ומרים, אם ישו מימין.
הפסיפס הוכן על ידי האמנים בשירות המלך רוג'רו.
הקירות והקמרון עם קדושים (גרגוריוס הראשון, סילבסטר הראשון), מלאכים (מיכאל, גבריאל), בחלק העליון היונה של רוח הקודש, כמו כן מתוארים חלק מ.
ישו פנטוקראטור של כיפת האפסיס אוחז בידו השמאלית את הבשורה הפתוחה בפסוק: " "אֲנִי אוֹר הָעוֹלָם.
בחלק התחתון של האפסיס האיקונוסטאזיס מייצג את מרים, אם ישו, כשמשמאל פטרוס ומרים המגדלית, ומימין יוחנן המטביל ויעקב בן זבדי.
דמויות אחרונות אלו הן תוספות שנעשו בשלהי המאה ה-18 ולכן אינן מכבדות את המסורות הביזנטיות.
בנוסף לפסיפסים הביזנטיים, לרצפות מבית הייצור של משפחת קוסמאטי , קפלה פלאטינה מפורסמת בתקרות המגולפות שלה, שנעשו על ידי האמנים מהאסכולה הפאטמית והאיראנית, ביטוי אומנותי האופייני למבנים הערבים באיפריקיה ואיראן.
המוקרנס מעץ, המצוירים בתמונות נדירות ובכתובות כופיות, מציגות קישוטים דמוי צמחים ובעלי חיים, ציפורים, בעלי חיים פנטסטיים ומיתולוגיים, כולל דמויות אנושיות, שהאחרונים אסורים במפורש על פי המסורת המוסלמית במקומות אחרים, כאן מונצחים בסצנות ציד, של מלחמה ואהבה, שחקנים, רקדני בטן ושחקני שחמט.
קישוטים אלו הם המקרה היחיד שנמצא בסיציליה של אמנות אסלאמית שחלחלו אליה טעמים ומושגים נורמנים.
בין רוזטות העץ, ציורים ובהם השליט ריבוני או נכבדים בולטים או נציגים בגלימות מזרחיות, לעיתים קרובות יושבים ברגליים שלובות כשהם מנגנים בגיטרות וכלים אחרים.